Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid frågan om Reglementet för Mosaiska Trosbekännareförst godkänt de inom Utskottet anförde skäl , att inför Riks-Rätt borde undersökas, om ej någon del al hvad , som här behandlats efter § 8p Regerings-Formen, rätteligen bordt behandlas eller § 87; — och det oaktadt, sedan yrkat användande af § >07; —- men detta sednare hvaiken så .vidsträckt, eller på den grund, som Utskottets majoritet godkänt, utan derföre, att det synts mig prineip-enligare, om aila Konungens Rådgifvare hade delat Slals-Secrelenarens och Gom rnerce-Col leg i i yttrade tanka, att på samma1 gång, som Masaiska trosbekännare hugo ifrågavarande förmoner, utöfver dem, de förut egt i Sverige, borde de äfven få rättighet, alt utan serskild ansökan besitta fast egendom;; jag hade önskat finna detta Stats-Secreterarens förslag än längre utsträckt, och tror att, när Judarnes ställning skulle förbättras , borde man på en. gång hafva sökt förvärfva dem all slags med-^ borgare-rätt, ehuru åtminstone delta ögonskenligen fordrat begge Statslära kier Res bifall; jag tror full jern likhet mellan de stammar, som i samhället upptagas, vata bättre, än både den ena och andra halfva ställningen. Se Bil. Vid frågan om åtskilliga dels löner, dels arfvoden, anslagne med lika resultat sorn löner, att utgå frän Andra Flufvud-titelns besparingar,s, först delat majoritetens åsigt, att åtgärdens tillstyrkande mot ordalydelsen af ett beslut vid sisla Riksdag kunde och borde behandlas efter § 106, ©eli dock sedan instämt i beslutet, alt efter § 10j tillkännagifva dem serskilda omständigheten, att dessa och flere andra utgifter från Andra Hufvud-titelus besparingar kunnat tillstyrkas, oaktadt samma besparingars belopp redan länge varit öfverskridet; jag har erkänt anordnandet af årliga' anslag på saknad tillgång böra anses sorn en oklok åtgärd, ehvad som RiksRätten må fälla 0111 grundlags-enligheten af de beslut, som tillsammans töran!edt: en sådan afsaknad.
Herr von IVeigel, Christian Ehrenfrid'. Herr Landshöfdingen Ehrenborgs den 12 dennes till Högiofl. Ridderskapet och Adeln lemnade Memoral, i anledning af Kongl Maj;ts Nådiga proposition till Riksens Ständer om nödvändigheten af den så kallade 3 shillings afgiftens fortfarande, innefattar, enligt min öfvertygelse ämnen af så allmän nytta, och af så betydlig vigt tili vinnande af en behörig hälsovård inom Provincerna, att jag ansett mig böra understödja hans förslag, medelst några få tilläggningar, hämtade af erfarenheten uti en verkningskrets, där frågan om anstalter till hämmande af veneriska smittan, och befrämjande af en behörig hälsovård öfverallt i Riket, höra till de mäst magtpåliggande mål-, som där förekomma. Den myckenhet af veneriska och dermed beslägtad» sjukdomar uti de fleste provincer af Riket, sorn ännu fordrar Riksens Högloflige Ständers uppmärksamhet och som tid efter annan gifvit anledning till flere af Kongl. Majt och Rikets Ständer, till deras utrotande vidta» ne åtgärder, har äfven förmått Riksens Ständer, att vid 18»8 års Riksdag besluta ”att, i stället för de förut åtagne frivillige afgifter till veneriska smittans hämmande, Lazarettet anläggande och Curhus-anstalters utvidgande, hvarje mantalsskrifven person skulle intill nu varande Riksdag årligen erlägga 3 skillingar 446 Den 17 Februarii, Ban co: hvaraf inkomsten i det hela ansågs bo ■ ra uppgå till 86,115 R.dr 42 sk. Banco årligen och hvarföre 8000 R:dr blefvo indragne, som lör samma ändamål, sedan år 1815, å medicinal-staten varit uppförde.
Utskottets pluralitet fattade beslut, att tillstyrka offentliggörande från predikstolen af den enskild skriftade och aflösle förbrytarens namn och brott, såsom både olämpligt, ändamålet motverkande och öbehöfligt; hvaremot jag anser det böra förblifva vid det förslag till offentliga kyrkopliktens afskaffande, och den enskildas sättande i stället — (således utan föreskrift om den sistnämndas offentliggörande) — som Herr JusliliaeOmbudsmannen föreslagit.” N:o 27. Aak. lill Exp. Utsk. den i5 April, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om skärpning i straffen för andra, tredje och fjerde resan stöld. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskollels handläggning remitterat två motioner af Riksdagsfullmäglige Anders Jonsson från Memmings Härad i Östergöthland och Erik Marmén från Upsala Län, hvilka förmenat, att de i nu gällande lag utsatta straff för förnyade tjufnadsbrott voro alltför lindrige, samt derföre yrkat: a) Anders Jonsson, att Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, så vidt den innefattar ändring i 4° Cap. 3 §. Missgernings-Balken, måtte Lag-Utskottets Betänkande * N:o 28. upphäfvas och berörde §. erhålla dess ursprungliga lydelse; dervid motionären dock velat göra undantag för den händelse, att matvaror blifvit tillgripne, som icke öfverstigit den brottsliges tillfälliga behof att stilla hungern, i hvilket fall endast snatteribot borde ega rum; samt b) Erik Mannen_, att tjufnadsbrott borde bestraffas, andra gången med hvad lagen utsätter och brännmärkning på högra handen; tredje gången med högsta kroppsplikt och brännmärkning i pannan; samt fjerde resan med lifvets förlust.
Cronhjelms motion, vågar jag, med anledn. af den utaf flere talare, sisth Thorsdag under debatten om Ridd.Utsk:s mern. ronde Ridd.secret.sysslans tillstättande, yttrade åsigt, alt ny ansökningstid dertill borde utsättas, sedan R. o. Ad. genom ett föreg:de beslut ändrat villkoren för samma tjensts besättande, vördsamt fästa Ridd.Utsk:s uppmärksamhet derpå, att om Gr. Cronhjelms motion bifalles, så måste en sådan åtgärd som den, att fastställa ny ansökningstid, belinnas alldeles öfverflödig, emedan i sådant fall det icke mera är fråga om att tillsätta en ordinarie Ridd.secret., utan endast att förordna denne tjensteman tills vidare. För mig förefaller nemi. frågan helt enkelt vara den, att då R. o. Ad. genom clt föregale beslut bestämt, att Ridd.secret.- Den 1!) 0 c t o b e r. 205 tjenste!) skulle få förenas med tjenst på Rikets stat, och att Ridd.- secrehs lön skulle utgöra 1,200 r:dr b:co, hade R. o. Ad. likväl icke beslutit något om tillsättningen af berörde befattning. Det ligger sålunda i R. o. Ad:s skön att dermed låta anstå en eller flere riksdagar. Jag kan således icke annat finna, än att R. o. Ad. är oförhindrad att, i st. f. att tillsätta en Ridd.secret. på ordinarie stat, blott antaga denne tjensteman på förordnande, såsom Gr. Cronhjelm föreslagit, och hvilket jag tillstyrker, under tillkännagifvande af den åsigt, att i sådant fall någon ansökningstid icke behöfver utsättas. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag anser äfven, att någon ansökningstid så mycket mindre bör utsättas, i händelse tjensten endast tillsattes genom förordnande, som det väl är vanligt att berama en viss ansökningstid, då fråga är att tillsätta en tjenst på stat, men deremot en dylik åtgärd icke är vanlig, då det endast gäller ett tillförordnande. Hr Aminoff, Joh. Fredr.:
Sig vilja, beträffande de i Frankrike fångne officerares och under-officerares löner vid samtliga regementen och korpser, samtycka att dermed borde tillgå på enahanda sätt, som i Kongl. Brefvet den 21 Mars 1743 blifvit förordnadt rörande lönerne för de officerare och under-officerare, hvilka under det då förda krig råkat i Rysk fångenskap; att derefter och i anledning af Slats-kontorets underdåniga förfrågan huru förhållas horde med löner och inqvarterings-penningar för fångne officerare, under-officerare Bih. till 11. St.
Jag bar dervid blott trott mig böra tillägga att det icke är så aldeles sällsynt, det Chartor på de ankomne brefven, uthängde i förstugan, blifvit borttagne, och att sådane tillgrepp liittare kunna verkställas på öppne ställen, der livar och en bar tillträde, än i rum, der endast någre få personer på en gång inrymmas och der eftersyn icke saknas, ligger i sakens natur; hörandes jag icke heller oanmäldt lemna, att bref-protocollen, hvari de afgående brefven skola införas och som sedermera månadtligen ingå till PostKammarContoiret och derifrån till PostRevision, utgöras af dertill särskilt inrättade, från PostKammarContoiret lill hvarje Postförvaltare nersände Pappersark, till antalet bestämde, genomdragne och försedde med KammarContoirets Sigill och PostKammererarens namn; så att missbruk i denna del äfven synas vara förebyggde. Vidare har Grefve Spens föreslagit en annan redaction af det moment, som rörer recommenderade bref, och hvilket finnes infördt i det utdrag från Kongl. PostOrdningen, som är bifogadt Almanachorna. Den nuvarande redactionen grundar sig på Kongl. CanzliStyrelsens Kungörelse af Den 19 December e. m. 4o5 af den 23 Julii 1794; men då deruti icke finnes bestämdt, att ersättning otvifvelagtigt följer af PostCassan enär brefvet varit behörigen recommenderadt och under Postverkets vård förkommit, är jag af samma tanka med den värde Motionairen, • att sådant bör uttryckligen intagas i förenämnde moment, hvarföre och då författningarne stadga en sådan ersättning jag icke heller skall underlåta att uti i83o och följande årens Almanachor Allmänheten derom behörigen underrätta. 1829 års Almanacha är redan tryckt.
Gin Herr Cederschjölds motion vunnit bifall, hade visserligen Konungens makt att stifta oeconomiska Lagar, blifvit inskränkt inom ett mindre område, ån det, hvarå den nu utöfvas; men en annan gång kunde detta område genom en Lag, tillkommen på det nu föreslagne knapphändiga sättet, lika lått blifva utvidgad — Jag tror att man bör akta sig för dylika prejudicater, och jag år nästan öfvertygad att, om Utskotten i denna del af målet yttrat sig annorlunda ån hvad betänkandet innehåller, skulle Herr Cederschjöld, i händelse han icke sjelf väckt motionen, icke kunnat undgå att deremot göra anmärkning. Herr CederfchjohlI anledning af den sista värde Talarens yttrande, får jag blott förklara , att jag talat om Lagstiftnings_principer i allmänhet, men ej klandrat någon särskilt persons åtgärd vid stiftandet af någon viss Lag: och kan således omöjligen inse, hvarföre mitt yttrande skulle behöfva klädas i formen af en förseglad anledning till anmärkning. Herr von Hartmansdorff, August: Uti det nu upplåsta Betänkandet hafva Utskotten uppta - Den s Julii J, m, 15 git en af mig gjord anmärkning emot 2 §:n i KarrimarRåttens instruction, hvarigenom det förmenas KammarRåtten att emot de högre myndigheterne i egenskap af Redogörare, förfara likasom emot de lägre, i afseende på penningars förvaltning, nemligen att pröfva och afgöra Revisorernas anmärkningar. Sådant stadgandet nu år, får KammarRåtten öfver anmärkningar mot högre redogörare blott afgifva sitt utlåtande i administrativ våg; men ej såsom Domstol upptaga och afgöra anmårknings-frågan. I stället för att, såsom jag föreslagit, låta detta undantag från regeln förfalla , hafva Utskotten ansett låmpeligt att det administrativa utlåtandet afginge till Högsta Domstolen, och att den komme att pröfva målet i sista instance, innan det ännu i den s:dra blifvit afdömdt, hvilket jag icke kan anse annorlunda ån oriktigt.
I betraktande deraf, och da Riksens Ständer nu atagit sig en dryg allmän upoffring, för at genom LreäiL - Sedlamaskyndsamma realisation göra et flut pä de tryckande olägenheter, hwarmi Rikets Permingewäsende, medelst särftrllda olycksHändelser och tidennärwarande belägenhet, blifwit försatt , anser Hemliga Utskottet denna dyrbara anstallt förlora alltför mycket af desi stora och walgörarll»e ändamäl, om enstillda Medborgares wäkfärd, ej mindre än allmänna Inrättningars bsMnd, emedlertid, och just i sjelfwa botemedlens tillämpning, skulle fattas i mada och äfwemyr. Hemliga Wstottet ar derföre af den tankan, at afla som äga Specie-mynts fordringar, undantagande Landen, och de med Specie-Mynt äisconteranäe pudlicjue Werken, Lommerce - Lolls^ium samt Lenera!-Discont-och Jern - Lontoiret^ pä twänne ar maga ätnöjas med blotta räntans ätujutande i Lanco-8pecie; men om de inom förenämnda tid wittja äterbekomma sjelfwa (lapitalerna» at de dä mäga wara pliguge, at ätnö-a sig med betalning i Lreäit-Sedlar jämte det för realisationen fastställda L^io af 2o procent; hwaremot dea Debitor, som sjelf will betala sin 8pecie-mynts stuld, mäste göra det med Lanco-8xecie. Och borde pä lika sätt förhällaS med alla före den 76. Mart» 1792 gjorda och obetalta privata Specie-mynts län, samt den dä utfärdade Kongl, författningen, at flika län i wiHa fall fingo gäldas med blott 6 xroOents ao,io, sZfom nu mera vlämpelig, ttt all widare kraft och werkan uphöra. Hwilket allt, med Kongl. Majrts
Strax derpå slogs dörren upp af en liten svettig pojke, med upprättstående hår och tunna sneda skor på fötterna, som besvarade Gordons fråga efter mrs Morris med en anfådd tillsägelse åt de båda herrarna att stiga in. Detta var imellertid lättare sagdt än gjordt, ty hela den lilla tamburen var öfverfyld med kappor, schalar, hattar och mössor, och golfvet var betäckt med ytterskodon af alla slag. Genom en öppen dörr hördes det skärande ljudet af en dålig fiol, och i skenet af trenne brinnande talgljus i en blecklampa i taket syntes genom det tjocka dammet en skara af hoppfulla och hoppande Albions unga söner och döttrar, anförda af en lång och mager miss i korta kjolar, bara armar med hvassa armbogar, som hon flitigt använde till elevernas uppmuntran, och benen omlindade med röda korslagda band. I detsamma skymdes likväl utsigten i dörren af miss Morris’ mor, en fet matrona, klädd i svart krusflorshatt med en maläten plym i pannan, och en gammal sidensalopp kantad med en återstod af halft lossnade stråperlor. Den bastanta mrs Morris ryckte upp sin kjol, blottande ett ben som en timmerstock, och sparkade med kraft undan galoscherna på golfvet, för att rödja väg åt de ankommande, under det hon, artigt vinkande med en fet och smutsgul hand, ropade för att öfverrösta bullret och musiken bakom henne: — Hitåt mina herrar! Hitåt! Godafton mr Gordon, välkommen! Jag förstår,att detta är er utländska vän. Var så god och stig upp för trappan! Ni känner vägen, mr Gordon. Jag ber er stiga in i min våning här nere, efter som min dotter just har sina danslektioner. Rummen i fråga äro här ofvanpå, utmärkt vackra, som mr Gordon nog vet, med den behagligaste utsigt öfver mr Browns bryggerier och en mängd andra interessanta lägenheter. Var så god och stig på! Jag skall gå förut med ljuset. Den välvilliga frun gick framför dem uppför en mycket brant trappa, öppnade en dörr och införde de båda herrarne i ett litet rum, hvars behag voro helt och hållet beslöjade af ett djupt mörker.
Jag hade trott och tror fortfarande att, på sätt K. M:t föreslagit, det vore ändamålsenligast att Domkapitlet, såsom ett Konsistorium af sakkunnige personer, må först afgifva ett yttrande, innan den allmänna åklagaren uppträder, huruvida verkligen något skäl förefinnes för åtals anställande eller icke. Man kan i allmänhet icke antaga att allmänna åklagaren i landsorten kan ega den speciela sakkunskap, att han skulle kunna på eget bevåg anställa åtal mot villfarande lärors utspridande, utan att en auktoritet skulle förut yttra sig, huruvida skäl dertill förefinnes. Då synes mig, att när det åligger Domkapitlet, enligt kyrkolag, att inom stiftet vårda den kyrkliga ordningen, också Domkapitlet borde vara den auktoritet, som mest lämpar sig att afgifva ett sådant yttrande. Man har anmärkt, att emedan Domkapitlen äro så många, skulle stridiga åsigter göra sig gällande, och att således en större enhet i tillämpningen skulle uppstå, om frågans afgörande alltid komme att bero af en enda person. Men som för denne ende person den speciela sakkunskapen mången gång torde komma att saknas, och deremot hos Domkapitlen, just med afs:de på förh:dena i orten, dessutom en speciel kännedom kunde förväntas, så vore det för ändamålet nyttigt i hvarje särskildt fall, om detta åliggande uppdroges åt den sednare auktoriteten. Man har äfven anmärkt, att Domkapitlet derigenom skulle förvandlas till åklagare. Det är alldeles icke meningen ; i K. Proposm star endast att Domkapitlen skola yttra sig huruvida skäl förefinnes till åtals anställande eller icke. Domkapitlet kan icke under något vilkor anbefalla åklagaren att anställa åtal och derföre icke på något sätt uppträda såsom fiskal, såsom här blifvit yttradt. För öfrigt skulle jag tro, att det icke ligger någon särdeles vigt på den förändring, som blifvit af Lag-Utsk:t föreslagen, så att man skulle anse den vara af den vigt, att man nu borde frångå det K. förslaget i ämnet. Jag föreställer mig, att om man antar den K.
Jag hemställer, huruvida i ett vidsträckt Län, t. ex. Calmar af 3o mils längd, Landshöfdingen möjligen kan äga närmare kännedom om de omtvistade egornes beskaffenhet. Det är omöjligt; och skulle han resa till alla dessa ställen för att hålla syner, så upptogs mer än hälften af året med blott sådane resor. Derföre kan jag ej annat än anse högst ändamålsenligt och välgörande, att, genom den sist utkomne SkiftesStadgan, desse mål blifvit Öfverlemnade till särskilde EgodelningsDomares handläggning. Äfven den förändring, att Gode Män skola väljas af Församlingarne , tror jag vara fördelaktig; emedan allmänna omdömet icke gerna kan så fela, att ej pålitlige personer blifva dertill utsedde; och då de sålunda blifvit af allmänna rösten kallade till detta förtroende, skola de snarare söka befrämja sanningen och det rätta. Hans Excellence Ilerr Gre fven och LandtMarskalken hemslälde, att Herr Thams of - Den 17 December e. m. ,9I vannämdc Memorial, malte tillika med de, i anledning deraf afgifne yttranden, till Lagsamt Allmänna Besvärsoell EkonomiUlskolten remitteras. Bifölls. Herr Lefren, Johan Pehr: Sista Motionsdagen hade jag äran anmäla den Motion, som jag nu går att uppläsa. ' \ Hvarefter Herr Lefrén anförde skriftligen: Öfvertygad att Ridderskapet och Adeln skänker sin uppmärksamhet åt Fosterlandets angelägenheter, anhåller jag vördsammast att någre ögonblick få sysselsätta Ståndet med en framställning om Svenska näringarnes tillstånd och behof. Men för att i naturlig ordning komma till det mål, hvaråt jag syftar, utbeder jag mig ptt, såsom en korrt inledning lill ämnet, få förutskicka några åsigter rörande förkofran i allmänhet. Djuret äter för dagen ur naturens hand, der naturen året igenom erbjuder medel till dess bergning, eller samlar om bosten sina förnödenheter, i de luftstreck der vintern afbryter naturens alstrande kraft. Menniskan i sitt råaste tillstånd höjer sig föga öfver denna djuriska drift; men hennes bestämmelse är högre; hos benne ligger ill förädling.
C c* forslår till egen samt Hustrus och Barns ta r fl i ga underhåll, ännu mindre att dermed betala en åsamkad skuld med derå löpande dryg ränta? Sedan han en gång inkastat sig i detta ockraude verk, är återgången ej så lått. Vid hvarje förfallotid har hän ingen annan utväg, än att å nyo framleta några pant-meubler, hvaribland man ofta finner sjelfva det verktyg, hvarmed han skulle förtjena sitt bröd. att belåna på samma sätt, för att mildra fortsatta behof; och med hvarje gång han af nöden drifves till denna handling, sjunker han alt djupare i eländet, och måste sluteligen, sedan hans ringa pantförråd på detta sätt är medtaget, anlita enskilda Välgörenheten, eiler ock de i Hufvbdstaden bildade hedrande försörjnings-aOstalter olri hjelp och undsättning. Då nu äfven kommer i betraktande all deli tid arbetaren förlorar genom dessa Lån och omsättningar och slutligen genom bevistande af de auclioner, då hans outlösta panter skola försäljas, så kan jag i sanning ej finna hvad verkelig fördel den fattige kail hafva af Lombnrd-Inrättningeii. Vore derföre ej långt bättre, alt den omtalde förledande Lån-anstalten aldrig funnes, då den nödstälde genast såge sig tvungen anlita 4:deSaml. 4-'de Band. <5gS St a t s-Tj t s t o 11 e t-s Betan kandern enskildle välgörenheten, som helt säkert ej skulle neka dea flitige, ordentlige och redlige arbetaren under en oförmodad hastig påkommande nöd, en verksam hjelp och undsättning. Detta är åtminstone mia fullkomliga öfvertygelse
Att Staten understödjer en stad, som olyckligtvis nedbrunnit, på det att den icke måtte blifva åter upbyggd på samma oförståndiga sätt som förut, det må vara riktigt och det kan icke heller föranleda till några för Statsverket alltför dryga utgifter; men att en stad skall erhålla understöd från Statsverket för åstadkommande af sådana nya anläggningar, hvarom i förevar:de fall är fråga, mäste ovilkorligen, så vida någon rättvisa vid dylika gåfvors utdelande skall iakttagas, leda till orimliga utgifter. Man kan således icke med något fog begära mera för Jönköping än för andra städer, som träffats af eldsvådor, eller understöd för tomtreglering och återupbyggande af den del utaf staden, som verkligen nedbrunnit, och ali Jönköping i detta hänseende fått mera och icke mindre än andra städer, det har redan förut blifvit ådagalagdt. Man talar om det af StatsUtsk. föreslagna understödet, såsom vore detsamma af föga betydenhet: men om man tager saken i noggrannare öfvervägande, så skall man finna att ett lån af 20,000 R:dr, under en längre tid räntefritt och sedermera löpande mot en ganska låg ränta, icke är något sä obetydligt understöd, helst den eldsvåda, som träffat Jönköping, lyckligtvis ej åstadkommit någon större förödelse. Gr. Sparre: Då den siste värde talaren, lika med Hr Bildt, sökt öfvertyga R. o. Ad. om obetydligheten af den olycka, som sednast hemsökt Jönköping, så ber jag att få erinra, att vid bestämmandet af en sådan olyckas betydenhet man måste jemföra den nedbrunna delen af staden med den del deraf, som undgått eldens härjningar, och om jag nu uplyser Eder, Mine Hrr, derom, att j:del af Jönköping och just den bäst byggda dejen af staden nedbrunnit, så torde R. o. Ad. finna, att olyckan i sjelfva 156 Den 21 November. verket icke varit så obetydlig, som man Här velat låta påskina, utan verkligen varit af sådan beskaffenhet, att de olyckligas belägenhet förtjenar afhjelpas. Gr. Lagerbjelke har sagt, att det vore olämpligt alt bevilja anslag till hvarje siad, som begärde understöd för verkställande af tomtreglering.
Då ännu tre Kanslister tillhörde denna Hofrätts stat, har E. K. Maj:t framställt förbehåll om fortfarande rättighet för E. K. Maj:t att vidtaga den jemkning i Ijenstemännens lönebelopp och meddela de bestämmelser angående dispositionen af älfsöden till e. o. tjenstemän, som erfordrades för att bereda nämnde Kanslister deras tillständiga rätt; Hvilken nådiga framställning Rikets Ständer bifallit. Ilofrättcu öfver Skåne ock Blekinge. 9:o Efter enahanda grund, som i fråga om de öfriga Hofrätlernas ledamöter blifvit anförd, bar E. K. Majit begärt förhöjning å anslaget till denna Hofrätts ledamöter, hvilka derigenom skulle erhålla följande lönebelopp: 1 Hofrättsråd R:dr 5,000: — 3 dito „ 15,000: — 1 Assessor „ 4,500: —- 1 dito 4,500: — 1 Assessor „ 4,000: — 1 dito „ 4,000: — 1 Assessor „ 3,500: — 1 dito „ 3,500: — Under åberopande al hvad härofvan i båga om det nådiga förslaget till löneförhöjning för de öfriga Hofrätlernas ledamöter blifvit yllradl, hafva Rikets Ständer den föreslagna lönetillökningen jemväl för ledamöterne i Hofrätten öfver Skäne och Blekinge beviljat; blifvande härigenom denna Hofrätts aflönings-slat tillökt med 3,000 R:dr. Anslaget till fångars vård och underhåll. 10:o 1 enlighet med Rikets Ständers vid sistförflulne riksdag framställda underdåniga anhållan alt fä vid detta riksmöte emottaga fullständigt förslag lill definitivt ordnande al Fångvårdsstyrelsen och den vid fängelserna anställda tjensteinnnnaoch bevakningspersonai samt till reglering af aflöningskostnaderna för hela denna förvaltning, bar E. K.