Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och har på grund af dessa förhållanden, hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att medel måtte anvisas lill expropriation för Statens räkning af förutnämnda, Grosshandianden Wallenberg tillhöriga fastighet, samt att med densamma derefter måtte i enlighet med ettdera af de framställda alternativen förfäras. Då angeläget är att Riddareholmskyrkan, en af landets dyrbaraste national-monumenter, skyddas för att blifva nedtryckt och undanskymd genom uppförandet i dess nära granskap af en storartad enskild byggnad, samt det tillika är af vigt för det allmänna, att komma i besittning af de å Riddareholmen befintliga egendomar, af hvilka för närvarande, utom det s. k. Geijerska huset, endast några få egas af enskilde, men de flesta tillhöra Staten, hafva Rikets Ständer funnit de i delta hänseende gjorda framställningar vara förljenta af uppmärksamhet. Beträffande äter beloppet af de medel, som för inköpandet af denna egendom må kunna erfordras och vilkoren för deras beviljande, så vill del synas Rikets Ständer, som skulle Statsverket kunna till en betydlig dei tillförsäkra sig godtgörelse för dessa kostnader, dels derigenom alt Stockholms stad förpligtigas alt, enligt sitt redan gjorda anbud, sedan staten blifvit egare af egendomen, inlösa så stor del af tomtplatsen, som erfordras för en tillämnad strandgatas anläggande invid Riddareholms-kanalen och dels genom alt försälja sodia delen af tomtplatsen med derå befintliga stenhusbyggnad, enär det icke torde vara alldeles nödvändigt, att denna plats blefve afröjd, för att bereda ökadt utrymme invid Riddareholmskyrkan och Rikets Ständers hus; men ehuru, vid frågans bedömande, de nu anförda omständigheterna förtjena afseende, såsom ådagaläggande, alt
Detta var för mycket för mitt modershjerta; jag insjuknade i en svår och långvarig nervfeber. Återställd derifrån, måste jag uthärda förlusten af min älskade och trogne följeslagare genom lifvet, som sorgen öfver våra barn, jemte den outtröttliga omvårdnad han egnade mig under min sjukdom, alldeles försvagat. Der stod jag nu allena, öfvergifven af alla de dyrbara varelser jag älskat; men underbart stärkte Gud mina krafter! till hvad ändamål kunde jag icke utgrunda, emedan jag ansåg mig för en onyttig varelse på jorden. Likväl tror jag att min omsorg förljufvat min gamla svärmoders sista lefnadsdagar. När jag nu efter hennes död blifvit arfvinge till en betydlig förmögenhet, anser jag det för min pligt som medmenska, och som en tillfredsställelse för mitt hjerta, att uppsöka enkan och barnen efter den hederlige köpmannen, för att, medan jag ännu lefver, lemna dem en del af mitt öfverflöd ty mina egna behofver äro lätt uppfyllda. Det är öfver bästa sättet att uppfylla denna min önskan som jag velat rådfråga mig med häradshöfdingen, i synnerhet som jag är okunnig om deras nuvarande vistelseort. Huru vet assessorskan att han sjelf är död, frågade Ferdinand, som med intresse följt denna berättelse. Allmänna bladen underrättade mig så väl om hans död som den konkurs, som derpå inträffade, sannolikt genom den stora förlusten af skepp och laddning. Det lär nu vara ungefär fyra år sedan; min svärmor lefde då ännu, och mina omständigheter voro ganska knappa. Utgifterna för Ulrik, samt de långvariga sjukdomarna hade medtagit nästan allt. Med bästa vilja kunde jag icke göra något för dem. Sedermera gaf jag en bekant, som reste till -, i uppdrag att underrätta sig om denna slägt, men de voro bortflyttade, och han, som ej kände hvarföre jag sökte denna underrättelse, var likgiltig nog att ej göra sig underrättad om deras nya vistelseort. Dertill erfordras ju endast en annons på allmänna tidningen, och denna skall jag genast skrifva och bestyra om dess införande, bara jag får veta den aflidnes namn och vistelseort. Jag har ett olyckligt minne hvad namn vidkommer.
Att det ej kan vara kändt, hvad af Ordföranden dessutom enskildt eller officielt hos. Kongl. Maj:t blifvit i underdånighet anmäldt , men hvarom dock en närmare undersökning, i fall allt det nu anförde ej ansetts tillrackeligt, bordt föregå bedömandet. Och sedan Pluralitetens tanka icke annorlunda - 4 54- J)en 17 Juli. lund? än genom Votering kunnat utrönas, sa har den blifvit anställd ofver följande Proposition: Den sorn bifaller , att Iros Riksens Högloft. Ständer anmäles den förmodan , att ehuru Dtrectionen eller dess Chef, tid efter annan hos Kongl. Maj:t i underdånighet andragit de menliga följder för Canal-arbetet, som skulle uppstå, igenom saknaden af påräknade arbets commenderingar, Utskotten likväl: anse sådant icke hafva, fullkomligen uppfyllt det sorn kunnat förväntas, utan äro Utskotten af den tanka det Directiojren , så fort en brist kunnat föreses, bordt derom underdånig anmälan göra, emedan deraf oi?udvikligen skulle följa ettdera tillökade bidrag af Staten eller i så måtto förändrad arbets plan, att Canal arbetet mindre skyndesamt verkställdes och fullbordan deraf till en förlängd termin utställdes ; skrifver Ja. D en det ej vill, skrifver Nej. Vinner Nej forfaller frågan. Hvilken Votering så utfallit, att tvänne Stånd stadnat emottvänne Stånd, hvadan båda alternativen till Riksens, Högloft. Ständers pröfning och afgörande hem» stäl las. Utskotten hafva, trott sig böra fästa särdeles afseende deruppå, att Götha, Canals anläggning ej allenast är af Riksens Högloft. Ständer vid x8oq års Riksdag samtyckt, utan ock,. att Octroyen for Canal-Bolaget blifvit i Nåder ut-i färdad i anledning af Riksens Högloft. Ständers hos Kongl. Maj: t gjorda underdåniga anhållan, med Den 17 Juli.
Hvad mig åter beträffar, var jag alldeles okunnig om denna förhatliga tillställning, hvilken jag aldrig skulle tillåtit. Ni sjelf blef således också bedragen af er son Antonio? Det var först sedan vi lemnat Bahia de Rio och kommit ett godt stycke ut på oceanen, som han underrättade mig, att Clementina var med oss ombord. Min första känsla var den, att ila till capitenen och anmoda honom att vända. Men han hejdade mig: han började att skilldra allt hvad han och vi lidit, de mångfaldiga oförrätter och förödmjukelser vi af eder och er herre utstått, och bad mig betänka, huru ringa denna hämd vore mot den skymf man visat oss. Det lyckades honom att uppreta mig; det lyckades honom att aflocka mig ett löfte, bekräftad med en högtidlig ed, att jag aldrig skulle, utan brödernes samtycke, tillåta min dotters förening med er, att vi skulle undangömma henne för edra forskningar, och aldrig utan gemensamt samtycke för eder yppa hennes blifvande tillflyktsort. Grymma fader! ni har således gjort er dotter till ett offer för edra söners blinda, oförsonliga hat! Jag har ångrat detta tusen gånger, senhor; jag ångrade det redan i nästa ögonblick, då jag återsåg min dotter och var ett vittne till hennes gränslösa smärta, såsnart hon förnam sitt öde. – Ni har varit mycket, mycket älskad, Agostinho! O detta hjerta, denna kärlek ägde ni ändock mod att mörda, Andrada? Mången gång under öfverfarten besvor jag mina söner, att frikalla mig från min ed. Förgäfves. Då vi stigit i land, bortfördes Clementina till sin bestämmelse, till denna ort, som ni aldrig skall finna. Från den dagen har jag icke återsett Antonio Carlos, den egentlige upphofsmannen till denna olycka: jag har för alltid förvisat honom från min åsyn. Jag skall finna den! jag skall finna den! ropade Villaflor ursinnigt. Vår förbindelse gäller mer än er ed: den är bekräftad af Kyrkan, den är således äldre och heligare. Tala, Andrada, eller genombårrar jag ert förrädiska hjerta. Mitt gamla lif är i ert våld, unge man!
Efter Motionairens tanka, hade således Kyrkorna icke egande eller städselrätten till hemmanen, utan tillkomme dem och Presterne allenast visse andelar af grundräntan, men Kronan dispositionsrätten, samt åboerne med hustrur och barn rättigheten att hemmanen besitta, i följd hvaraf det ock vore origtigt att, på sätt nu sker, utarrendera hemmanen för Kyrkornas räkning; och anmärkte Motionairen, såsom bevis på hemmanens Krononatur, följande omständigheter: att Drottning Christina bortdonerat och äfven försålt flera af hemmanen till åtskilliga verldsliga personer, såsom en Adrian Tripp, en Schlegel, m. fl., ehuru några af dem äfven blifvit af samma Drottning gifne till vissa Kyrkor, men hvarom nu icke vore fråga, så vida de ej sedermera blifvit till Kronan indragne; att Kronan bortförpantat en del af dessa hemman, såsom Berteqvarn; att ett hemman Brödjeholmen vore anslaget till Länsmansboställe, med förbehåll af räntans behöriga utgörande till Kyrkan och Pastor, äfvensom sådane hemman blifvit indelade, t. ex. till boställen vid Ädelsfane-Regementet, med afdrag af den Kyrkan eller Prosten, eller bägge gemensamt anslagne grundränta , hvilken ränta syntes hafva vållat det förut nämnda, måhända såsom en ordningsanstalt vid redogörelsen, år 1646 af uppbördshetjeningen antag - i6 Statssamt AUm. Besv.- och Oeconomic-Uiskottens Betänkande N:o 22. ne bruk, att i jordeboken benämna hemmanen för Kyrkohemman; att i jordeböcker till 1682 , äfvensom i 1646 års jordebok stodo, för dylika hemman, räntorna i mjöl eller smör anslägne åt Presten, samt penninge-räntorne åt Kyrkan, jemte anteckning att Hemmanet vore fritt, och i 1682 och i685 års jordeböcker syntes sådane hemman förpantade till enskilde personer, men i jordeboken af 1688 voro de, förmodligen i följd af reductionen, uppförde såsom Kronan hesparde, en benämning, som sedermera 1718 och i alla följande jordeböcker blifvit förändrad till den bestämda rubriken Kronohemman; att vid IndelningsYerkets inrättande i Halland på 1720- oeh 1730-talet hade dessa hemman blifvit roterade till båtsmanshåll, hvilket utvisade, att de då, enligt lydelsen af 1718 års jordebok, varit ansedde för Kronohemman, enär endast Skatteoch Kronojord blifvit ordinarie roterad, men all den öfriga Rikets jord i senare tider ålagd extra rotering; alt ifrågavarande, hemman utgöra dagsverken till Kungsgårdarne och den så kallade gevinst, hvilket endast ålåge Skatteoch Kronohemman;
I krona De gå honom förbi, I kammaren vrider sig pappa Rebolledo allt vildare på sin bädd, hans ögon stirra glasartadt, hans torra mun flämtar ängsligt efter andan. Hur hänga icke de bägge qvinnornas ögon vid läkarens ansigte, medan han lutad öfver bädden gör sin korta diagnos! Han är van att beherrska sig, denne veteran i läkekonstens tjenst, och hans drag vittna hvarken för eller emot, der han lyss till bröstets rosslingar och räknar pulsens slag. Så reser han sig och vänder sig om. Ruth sträcker ofrivilligt händerna emot honom, liksom afvärjande en fruktad fara. Och när Klara, som skyndar att förekomma honom, sakta frågar: » är det för sent? » ger han blott en stum nick till svar. Åter bryter tårarnes störtflod öfver Ruths kinder, och hon kastar sig i våldsam förtviflan tvärs öfver sängen och pappa Rebolledos kropp. Hon slår sina armar om hans bröst, hon hviskar de kärleksfullaste smeknamn, ödmjukt tiggande böner vid hans öra: att han ett ögonblick, en enda sekund skulle känna sitt barn — hon framsnyftar de mest öfverdrifna sjelfforebråelser, ropar i ångest. Klara vill lugna henne, få henne bort från bädden. » Detta dödar j u både honom och henne », säger hon åt läkaren och fattar förvirrad hans arm. Men denne håller henne tillbaka. » Låt henne hållas », säger han. » Mannen är redan död. » Ja, pappa Rebolledo var död. Han hade med ens blifvit så märkvärdigt stilla i Rnths armar, hans ögon stannade, hans jemmer var förstummad. Ridån hade gått ned öfver den gamle koristens sista akt. Men ännu fortfar Ruth att bedja och gråta vid hans bröst, som skulle hon kunna göra det omöjliga och väcka döden till lif. Klara går till fönstret, böjer hufvudet mot karmen och ser ut; hennes hjerta sönderslites af att se väninnans sorg, och hon måste ha luft, luft. Läkaren kommer efter och säger med en hviskning: » Låt den första smärtan lägga sig och for henne sedan härifrån. Jag sänder ett bud till er man, att han kommer upp att hjelpa er. » Han går; och de två qvinnorna äro ensamma med den döde.
Ridderskapet och Allein återremitterat detta ämne till Utskottets åtgärd. Men, som berörde Utlåtande är bifallit af de öfrige t,:ne Stånden, nemligen: af Högvöidige Präste-Ståndet den -af Välloff, Borgare-Ståndet samma dag och af Heder värda Bonde Ståndet äfven den 10 näsfledne Maji, samt frågan alltså likmätigt 69. §. ii c ger ines-For men är afgjord; så kan densamma till någon ytterligare handläggning nu icke upptagas; hvilket Utskottet skolat vördsammeligen anmala. Stockholm den 4 Junii r518, 1734 Stats-Utskottets Betänkanden. Na289* Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande i anledning af gjord anmärkning i fråga om medels anslående jör Elementar -Scholan i Askersund. Som Höglofl Ridderskapet och Adeln den 25, Högvördige Präst-Ståndet den 21 och Hedervärda Bonde-Ståndet den 19 sist!. Maji, bifallit Stats-X)tskottets utlåtande af den 12 i samma månad öfver Herr Borgmästaren Norström^ Motion om understöd af Statens Medel för Elementar - Scholan i Askersund; och denne fråga alltså, likmätigt 6g §. i Regerings-Formen, är afgjord; så kan Utskottet ej till handläggning upptaga de hos Vällofl. Borgare-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande; men får sådant vördsammeligen tillkännagifva. Stockholm den 4 Junii 18x8. N:r 2 q o. Riksens Höglofl. Stunders Stats -Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid dess Betänkande, angående Lära-Verkens förbättring. Vu Stats-Utskottets den 24 sistl.
17 lika med vederbörande auctorilelers deröfver afgifne underdåniga utlåtanden, har Utskottet ansett denna åtgärd antyda det, Kongl. Majit, sorn funnit Sig af de, angående Kronohernmans utarrendering, gällande Föifattningar förhindrad att bevilja den sökte arrende-förlängningen, velat inhemta Rikets Ständers yttrande, huruvida de ansåge skäl förekomma alt, i delta enskilda fall medgifva undantag från Författningarnas allmänna föreskrift, ätt dylika lägenheter endast efter föregången auction finge på arrende upplåtas. Utskottet har lill följd häraf uppgifvit de, efter dess förmenande, giltiga grunder, som tala för meranämnde ansöknings bifallande, hvarvid Utskottet föreställt sig, att, i händelse denna åsigt gillades, Rikets Ständer icke torde underlåta alt hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, hvad de för siri del sålunda beslutat. 1 afseende åter derå, huruvida det må anses tillkomma Rikets Ständer att ingå i pröfning af så beskaffade detalj-frågor, som den 1111 förevarande, så enär, lill följd af 3:ne Riks-Slånds sammanstämmande beslut, den af Utskottet uti Betänkandet N:o 68 tillstyrkte förlängning af arrendet å Svartsjö Kungsladugård blifvit af Rikets Ständer medgifven, lärer hinder icke möta, att ju den af enahanda beskaffenhet varande frågan om prolongation af arrendet å Lunda hemman varder af Rikets Strinder lill afgörande företagen.
Sverige har varit Sjelfständigt frän urminnes tider, och skall förblifva det, genom det Mod och elen Kraft, dess Folk alltid ägt. Då först skulle det qväfvas, pär det börjar att misströsta 0111 sin egen styrka. Svenska Folket har icke nedsjunkit till en sådan svaghet, och med trygghet vågar jag försäkra att vår Armee icke fruktar någon främmande Magt och aldrig vid sitt hopp om Landets Försvar och vårt Samhälles Sjelfbestånd, sätter dessa heliga föremål i fråga, då Nationen äger en god och rättvis Konung; samt en vördad och älskad KronPrins, hvars outtrötteliga omsorger 0111 sitt Fäderneslands sanna Ära, djupt uti våra hjertan inplantat den gärd af tacksamhet, Armeen är denna stora Hjelte skyldig, sorn fördt oss på de Fält, der vi återvunnit Svenska Vapnens gamla ära. Historien lemnar mångfaldiga bevis derpå, att Staters verkeliga Styrka, icke beror endast af deras Folkmängd eller Rikedomar. Dessa bevis torde kunna anses öfverflödiga för hvar och en, som, sjelf färdig att uppoffra Krafter, Lif och Blod, endast rådfrågar sitt eget bjerta vid Fäderneslandets vådor. Jag anhåller att detta mitt vördsamma Den ig Januarii. 105 Yttrande, mätte i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoller blifva intagit, såsom uttrycket af min öfvertygelse orri en tanka, hvilken tyckes mig såra Svenska Krigsmagtens och hela Nationens Heder. Herr Flachj Carl Fredric> anförde skrifteligen: Ehuru väl öfvertj^gad derom, alt utan äfventyrande af Statens Säkerhet, i dess närvarande behof, betyd eliga besparingar, äfven med FörsvarsYerken kunna företagas, likväl föreställer jag mig icke att sättet och Normen med säkerhet kan bedömmas af någon annan, än den, som känner Statsförhållandet i hela dess vidd, hvarföre jag för min del önskade och vågar föreslå, att sådant på Hans Kongl. Höghet Kronprinsens afgörande må ankomma.
Att inskränka valrätten till dem som sjelfva kunna väljas, anser jag särdeles lämpligt, derföre att det hittills varit stadgadt att en nämndeman icke är skyldig att mottaga tjensten förr än det gått laget omkring, ■Sedan han bestridt densamma i två år, är han nemi. icke pligtig att återtaga tjensten förr än alla andra haft samma besvär. Jag tror det således vara skäl att sätta valberättigade och valbara i samma kathegori, ty annars kan man ju välja en backstugusittare, der man anser befattningen tryckande. Jag vidblifver mitt yrkande. Frill. Leuhusen: Det synes mig som om ett re daktionsfel blifvit begånget, då det heter: »Ej må annan Den 2 Maj. dertill väljas, än den, som —•; ej heller den» etc. Detta torde vara en omening, och då det torde vara svårt att på stående fot göra upp ett förslag till bättre redaktion, hemställer jag att §:n måtte till Utsk:t återremitteras. Gr. Mörner: Det må väl vara, att språket icke är så synnerligen vackert, men begripligt är det, och detta torde vara hufvudsaken. För min del vill jag icke vara envis i yrkandet, att rättigheten borde inskränkas till dem, som sjelfva äro valbara, och, för att icke framkalla olika propos:r, afstår jag från nämnda yrkande och anhåller om bifall till Utsk:ts förslag oförändradt. Jag tror icke, att Gr. Sparre skulle blifva belåten, 0111, såsom händelsen kunde blifva, derest hans förslag bifölles, t. ex. hans inspektor utsåges till nämndeman. Mig synes rättast och bäst vara, att nämndemansbefattningen utöfvas af bofasta män, hvilka i allmänhet hafva mera anseende och en stadigare tillvaro inom kommunen än de, som endast tillfälligtvis vistas inom densamma. Frih. Leuhusen: Då ärendet redan en gång varit till Utsk:t återremitteradt, afstår jag från mitt sednast framställda yrkande. Jag kail dock icke filina annat, än att ordställningen är mycket olämplig, men då man anser, att deraf icke kan föranledas något missförstånd, förenar jag mig med deni, som yrka bifall till punkten.
Detta intubikaffe säljes i hvarje välordnad specerioch diversehandel i paketer ä 25 och ä 10 öre, men bor man akta sitr för alla värdelösa efterapningar, som gå under namn af äkta, prima eller andra benämningar, hvarför man bör efterse att å hvarje paket är tryckt firmans namn, Stackho ms Kaffe-Aktiebolag, samt dess fabriksmärke med ordet » Patent », ty endast dessa äro verkligt äkta och garanterade att innehålla ett hälsosamt och godt fabrikat. Duktyger, Handdukar, Näsdukar, Lakanso e h örngåttslärfter. Hollands Madapolam, Longcloth, Piqué. Vadstenaspetsar o c h Broderier. Testamenten, Gåfvobref och dylika handlingar emottagas till förvaring; äfvenledes emottagas värdepapper i öppet förvar. (S. T. A. 42676) 3 IDUNS ® MODETIDNING. en fin-fin kolor. modeplansch o c h en förträfflig handarbetstidmng. D e n billigare upplasan utan dessa båda bilagor kostar blott Ä 3 kronor. r Vadstenaboden antagas för försäljning af I Symaskinslampan e - l \ l / f i \ 0 i plomberade säckar, hemkörd oeh uppburen, ä 1 10 pr hl. Idun N:r 4 (162) Prenumerationspris pr år: I d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher k r. 8: — I d u n m. p l. (midt för Kungsträdgården.) P r e n u m e r. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. Allm. Telef. Laura ilonsten är ett af de arbetsfält, som alltid stått öppna för kvinnan,ochdärhon äfven uträttat mycket. Det kan dock ej nekas, att kvinnans båg hittills riktats mot den utöfvande konsten, hvaremot hennes verksamhet ej fört till lika lysande resultat på det skapande konstområdet. Hvad särskildt den svenska kvinnan beträffar, har hon vunnit stora segrar och höljt det svenska namnet med ära i utlandet, men det har alltid varit i egenskap af utöfvande konstnärinna.
Således är det .tydligt och klait, att bär icke är fråga om annat, än begränsandet af nämnda rättighet, och att,denna begränsning bör grunda sig på beräkningar nf hittills uppkomna besparingar. Det är icke möjligt för K. M. att kunna undvika sådana anvisningar, då tillfälliga utgifter förekomma, till hvilkas fyllande inga andra tillgångar äro anvisade. — StalsUtsk. hav gatt uf ifrån den grundsatsen, ätt då K.’ St. böra af Regeringen med yttersta noggrannhet fordra redogörelse och ansvar för de anvisade statSmédfens förvaltning, så böra äfven fordringarna vara sådana, att de'möjligen kunna af Regeringen efterkommas. Gr. Horn: Då Hr Dalman hegärde af StatsUtsk;s ledamöter en upplysning om hvad reaérvaj,ipnerna mot 5:te punkten af Utslus utlåt. N:o 92 kunna åsyfta; så trodde jag D en 20 Maj f. m. 9t verkligen, nit den värde talaren gjorde det, för alt upplysa andra och icke sig sjelf. Reservartterne synas bestämdt' hafva afsetl att reservera sig mot hela förslaget uli 4:de punkten och tillämpningen deraf i den 5:le. Jag skulle hafva trott, dä Hr Dalman har yttrat sig hafva funnit eri ineonseqvens begången af StatsUtsk., när det afgifvit detta !betänk. •Wto 92 i sammanhang med statsregler.-n, att den värde ledamoten, som så sett saken — och jag nekar icke att man så kan betrakta den — just af dessa reservationer hort hemta anleda, för den uppgift han har gjörl, att SlatsUtslits leda•möter med betänk. N:o 4° verkligen haft för afsigt att definitivt reglera staten, såsom detta betänk, innehåller. Desse samme reservanter utgöra nemi. delar af dén! majoritet, inom StatsUtsk., som, efter Hr Dalmans uppgift, verkligen skulle hafva ansett sig fullständigt hafva reglerat statens behof genom betänk.
Sedan i det föregående och i åberopade ställen af Riksdagsberältelsen är visadt, huruledes undersökningarne angående 1838 års händelser utvecklat och slutat sig i de flera fåll, då fråga varit dels om ordningsstörande uppträden, bestående likväl mera i oljud och utlåtelse!’, än i gerning, dels om embetsmyndigheternas öfverklagade åtgärder, medelst hvilka, enligt uppgifterna derom, enskilda personer skola blifvit misshandlade eller utan laga skäl häktade, bör här tillika nämnas, att vid andra tillfällen under samma tid rörelser och lill oordning syftande företag af å gatorna befintliga folksamlingar blifvit försporda, deder äfven varit föremål för laga undersökning, utan att lemna synnerligt anmärkningsvärda resultat. Men ibland dessa händelser återstår ännu att omförmäla den till omständigheterna och följderna utan tvifvel vigligaste, nemligen det uppträde, som vid Södermalmstorg och i trakten omkring Stadshuset ägt rum den 19 Juli, hvarvid betydliga våldsgerningar utöfvals af större folksamlingar samt flera personer derunder blifvit dödade eller mera eller mindre svårt skadade. Ehuru högeligen beklagansvärda sådana tilldragelser än må finnas, och om, å ena sidan, något försvar icke rältsenligl kan egnas åt våldsgerningar, begångna vare sig af 53 färre eller flera personer, torde likväl, å den andra, intrycket af följderna utaf sådana gerningar, der våld mötes med våld, i väsentlig mån mildras, så vida embelsmyndigheternas åtgärder dervid kunna, genom den för tillfället tvingande nödvändigheten, rättfärdigas. I sednare hänseendet synes då redan förtjena största uppmärksamhet, alt ej heller någon klagan öfver åtgärderna vid detta tillfälle, hvarken omedelbarligen derefter eller under den ransakning, som sedermera angående ifrågavarande uppträde försiggått, blifvit anmäld af enskilda personer eller deras rätts innehafvare, i anledning af de vid tillfället limade större och ringare skador.