Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är visserl. öfvertygad om, att, derest tiden för bränvinsbränning bl ifver utsträckt och minimum för dagliga tillverkningen i sammanhang dermed nedsatt, ingen kommer att anmäla sig för tillverkning öfver 1,000 kannor, utom vid sådana undantagsfall, som de af mig omnämnda; men just för sådana undantagsfall bör frihet existera, ty då länder den såväl_ jordbrukaren som landet till stort gagn. Annu en gång upprepande, att det är orätt att icke medgifva bränvinstillverkningen samma frihet som alla andra näringar, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då under nästföregående plenum en temligen liflig strid fördes ang. utsträckning af tiden för bränvinsbränning, ville jag icke deltaga i densamma för att ej onödigtvis förlänga diskussionen. Jag är dock fullt öfvertygad om att det då fattade beslutet är riktigt, och detta af tvenne skäl. Det ena är det, att genom en utsträckning af tiden jernnäs förhållandet mellan produktion och konsumtion, enär bränvinstillverkarne icke såsom förut behöfva börja bränna ungefär samtidigt, utan att veta huru många anmälningar inkommit och utan att kunna rätta sig efter prisförhållandena. Nu deremot kunna de hålla sig tillbaka, då de af de låga bränvinsprisen finna att öfverskott af produktion eger rum, men kunna i motsatt fall börja handteringen, hvarigenom uppstår ett vida jemnare, år efter år räknadt, förhållande mellan produktion och konsumtion, hvilket länder till fördel, ej endast för tillverkarne sjelfva, utan äfven för Staten, som endast derigenom med säkerhet kan beräkna huru stor konsumtionsskatt å bränvin kan åsättas. Det andra skälet är det, att derigenom bortfaller det förhållande, hvaröfver man hört bränvinstillverkarne klaga, eller att de, då de endast lingö bränna en kortare tid, icke kunde konkurrera med utlänningen. Såsom sagdt, anser jag således det ofvannämnde beslutet vara rigtigt. Deremot kan jag ej förneka, att genom detsamma en ej obetydlig förändring i bränvinshandteringen kommer att inträffa, enär dels de mindre brännerierna ej hädanefter kunna konkurrera med de större, dels ock de stora fabrikerna ej kunna anläggas på andra orter, än der lätthet finnes att samla ett betydligt förlag af den råvara, som skall användas.
Tjenstehjons rätt att sin tjenst uppsäga inskränkt åtminstone inom de i Almänna LagenS förenämnde 10 §. Uti 14 Cipitlet Handels-Balken noga beräknade och bestämda tider af Örlofs-Massa och Lars-Mässa, ehvad sjelfva flyttningstidert erhåller den förändring, sorn vid detta RiksmÖ^ te ar föreslagen, eller icke , så tror jag med skälig visshet, att sådant i förening med ofvanömförmäldte stadgande om änåvar möt Tjenste* bjons förledande och lockande från varande husbonde, skall, så vidt det genom någon Lag åstadkommas kan , bereda mera stadighet och. nyttig Verksamhet hos Tjenstehjon samt förebygga lättsinnighet och sjelfsvåld och de olä® genheter i öfrigt, sorn Herr Oxehufvud åsyftat att få häfne. — Jag har förestält mig, att deremot kunde göras de inkast, dels, att, om Husbondes rätt att tjenstehjon Uppsäga ifrån den stund det i tjensten gått, icke äfven blefve förändrad i likhet med den, som för Tjenstehjo* net Sålunda borde inskränkas, skulle förhållandet emellan deras ömsesidiga rättigheter i denna del ej blifva billigt, dels ock att, fastän tjertsiehjonets Uppsägning hos sin husbonde ej medförde någon Verkan, förr än den i Lagert bestämda tid till Uppsägning inföll, och någon ny Laglig städsel Således ej kunde ske förr än husbonden inom behörig tid derefter méddelt Örlofs-Sedeln, något hinder deraf dock ej vöre för den, sorn ville frän Husbonden locka och förleda Tjenstehjonet till annor tjenst, att äfven med framgång göra sådant i hemlighet straxt efter det kommit i sin förra tjenst; Men dösäa Lag-Utskottets Betänk anden] inkast torde af sig sjelf förfalla, dä män i förra afseendet vet, att en husbonde, om han äf«- ven utan skäl ville Tjenstehjon från sig i olaga tid skilja, icke är eller kan vara sådant betaget, då han godtgör
R:dr 17,490,049: 16. eiler i rundt tal till » 17,500,000: — Prosten Berlin har i sin motion, deruti Prosten Qviding instämt, jemväl fästat uppmärksamheten på den af invånarne inom snart sagdt alla rikets provinser uttryckta lilliga åstundan att för sin ort eller sin stad, ju förr desto hellre, komma i åtnjutande af nu ifrågavarande kommunikations-medel, i anseende lill dess mäktiga inflytande på landets och folkets både materiela och andliga förkofran. Det ansåges också oundgängligen nödvändigt, alt Sverige med görligaste första erhölle jernvägs-starnlinier samt derefter ett helt jernvägsnät, då icke blott inom Europas rikaste stater redan länge funnits sådana nät, utan äfven inom andra länder, i jemförelse med hvilka Sverige icke kunde med likgiltighet se sig tillbakasatt, ganska betydliga jernbanor voro dels färdiga och dels under byggnad eller planlagda. Under erkännande af det stora steg i afseende på denna vigtiga samhälls-angelägenbet, som genom Kongl. Maj:ts härom aflåtna nådiga proposition blifvit taget, och under godkännande af den i högstberörde proposition uttalade grundsats, att jernvägs-stamlinier skola anläggas och utföras genom statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, ansåge dock motionären de i denna proposition framställda förslag ådagalägga alltför mycken försigtighet och sparsamhet. Dessutom har han deremot erinrat, att bland de uppgifna så kallade stamlinierna vore en ganska väsendtlig sådan linie förbigången eller bortglömd. Från Jönköping till Skånska kusten hade nemligen föreslagits blott en enda jernvägslinie, gående genom Lund till Malmö, fastän denna bana, söder om Ringsjön, måste dela sig i tvenne grenar, hvaraf den ena komme att ega sin ändpunkt vid Malmö och den andra vid Ystad.
Då på Kongl. Maj:t i Nåder ankommer att, vid regleringen af Rikets Eiementar-läroverk i allmänhet, i öfverensstämmelse med de grunder, som derför blifvit antagne, bestämma, huruvida en Skola skall, i afseende på undervisningen, ega en vidsträcktare elier inskränktare verkningskrets samt, i förhållande dertill, afpassa läropersonalen, och hvad angår, dels de ojemnheter vid anslagens fördelande, som kunna förefinnas, dels behofvet af tillökning för en och annan undervisnings-anslalt, sådane olägenheter lämpligast kunna afhjelpas och, då anmälan göres, tvifvelsutan varda afhulpne genom Stiftens Styrelser, antingen, medelst förändrad fördelning af de Stats-TJt.kottets X’t Vit ande N.o $8. »9 tillgångar, som redan 8ro sliillda (ill deras disposition, eller medelst ärendels anmälande hos Kongl. Majit, finner Utskottet sig icke konna tillstyrka beviljandet af ökadt anslag, i anledning af hvad i ofvan berörde motioner blifvit framställdt. 4:o Uti en ifrän Ridderskapet och Adeln remitterad motion har Herr Friherre Hermelin, Angust, föreslagit, att till den i Stockholm varande Normalskola för vexelimdervisningens befrämjande måtte, utom det förut beviljade anslaget af 2,000 Rdr årligen, ytterligare anvisas 2,000 Rd.r, för att, under stadgade föreskrifters iakttagande, ulga så länge denna Skola anses behöflig för bildandet af skicklige Lärare. Men då, efter de upplysningar Utskottet inhemtat, tillfälle äfven gifves att, vid undervisningsverken i serskilde orter, inhemta hvad som erfordras for alt blifva en skicklig vexelundervisnings-lärare, och någon klagan öfver brist på så da ne lärare i allmänhet icke förspörjes, anser Utskottet något utöfver de lill Normalskolan redan anslagne 2,000
Sådan har landtbrukets gång varit i andra länder och sådan har den redan börjat visa sig i Sveriges bördigaste landsort, Skåne, der stängsel, utan lagstiftningens mellankomst, i de mest odlade trakterna allt mer och mer försvunnit. De tre Riks-ståndens beslut vid förra riksdagen stodo också hufvudsakligast i öfverensstämmelse härmed. Det häftiga motstånd, som den af Rikets Ständer sålunda hyllade mening rönt ej mindre inom det företrädesvis jordbrukande Ståndet, än äfven inom de fleste läns hushållnings-sällskaper, ådagalägger likväl svårigheten att på ett för alla orter och alla intressen tillfredsställande sätt lösa frågan. En efter Utskottets åsigt särdeles lycklig utväg dertill erbjuder likväl den Nådiga Propositionen, hvarigenom, på ett ändamålsenligt sätt, förenas de i ämnet uttalade olika meningarne. Den föreslagna egofrids-lagen ålägger väl hvarje kreatursegare att så vårda sina kreatur, att de icke olofligen inkomma på annans egor, men bibehåller tillika den jordegare, hvilken såsom medel för denna skyldighets fullgörande vill begagna stängsel., vid rättigheten att dertill fordra deltagande af den, som med egor möter. Utskottet anser sig, till motiverande af detta förslag, endast behöfva åberopa en del af Herr Justitie-Statsministerns till Statsråds-protokollet afgifna yttrande i ämnet: »Då, enligt nu gällande lag, stängseln betraktas såsom en åt den odlade jordens egare anvisad utväg till sjelfförsvar, har häraf blifvit en naturlig följd, att kreatursegaren icke kunnat göras ansvarig för timad skada, om inträngandet skett genom en bristfällig hägnad, som ej ålegat honom sjelf att underhålla; och den som lidit skadan har härigenom ofta gått miste om all ersättning, eller åtminstone icke kunnat vinna den utan vidlyftig rättegång, för att få utredt genom hvilkens förvållande skadan skett.
Vi erinra dil först om Elisabeth Fry ' s grundsats: " Kvifiliga förbryta~e böva ställas under kvinnors tillsyr, ". F ö r det andra pilminna vi om det faktum, att denna grundsats endast i ytterst liten skala tillampas hos oss i Sverige samt att har ' finnas *) Närmare upplysningar om ifragavarande institution erhalles åFredrikareme er-Förbundets byrå, 5 Malm torgsgatan .. Stockholm. kvinliga förbrytare, hvilka, sammanförda i gemensamhetsf&amp;ngelse utas upysigt, lefva der om möjligt annu värre an utanfllr filngelset - ti31 nagon del kanske, emedan de ej hafva nagon " police matron " ritt tukta och med karlekens stränghet söka uppratta dem. Outtröttligt verksam, begagnar miss Willard afven sin penna for a t t framja de syften, &amp; t hvilka hon egnat sitt lif; och hon gör det p&amp; ett mycket lyckligt satt. Hennes stil ar frisk och ursprunglig, samt ger ett lifligt intryck af en energisk, varmhjgrtad personlighet med humoristisk lifsuppfattning. NBgra ord om hennes bok " .How to zcin " torde bar vara pii sin plats, d&amp; den lir mycket karaktgristisk för hennes författarskap. Niss Wiliard kallar sjalf sitt arbete " en bok för flickor " och afser det till en rhdgifvare vid strafvandet att vinna frarnghg i lifvet. Hennes första, val motiverade och utvecklade uppmaning tir denna: ' hall fast vid din specialitet; egna dig tit det som bereder dig sjalf mest 4illfredsstiillelse och hvarmed du kan bast gagna andra. " Hon utgbr harvid friin det individuella anlagets rätt till utveckling och visar, hur en .alt mer genomförd arbetsfördelning gör det nödvlndigt för hvar och en a t t med all makt vinnlagga sig om förkofrandet af just siu busta gdf2; a, ' som alltid fins, var saker p&amp; detn.
Huru litet man vill göra för det verkligt stora föremålet af grundskattens minskning, derpå lemnar nuvar. riksdag ett ovedersägligt bevis. Uti det Riksstånd, som hufvudsakligast skulle vinna derpå (och vinna millioner), har en enda riksdagsman gjort en deråt syftande motion; men just denne riksdagsman hade missödet att blifva utvoterad, och har hans motion icke heller varit lyckligare än sjelfva motionären. Att nu under sådana förhållanden vilja tillvägabringa en partiel förändring af vårt grundbeskattningssystem, medförande en ganska ringa vinst för räntegifvaren, men deremot en stor förlust för räntetagaren, synes mig varal ika litet vist som rättvist. Upphäfvande af grundskatten, till mer eller mindre belopp, skulle medföra den oändliga fördel för Svenska jorden, att återverka på dess capitalvärdé, enär t. ex. 100 rtdrs borttagen grundskatt från ett hemman höjer dettas värde med icke mindre än 2000 rrdrs capitalvärdé, såväl i köp som arfskiften och försäljningar. Hvad som är sannt för ett hemman, är sannt för alla. Om således hela grundskatten (3 millioner r:dr) kunde upphäfvas, skulle Svenska jordens värde derigenom stiga med ett motsvarande capitalbelopp af 60 millioner r:dr; och får jag vördsamt hemställa, hvilken slags annan åtgärd möjligen skulle kunna tillvägabringa ett dermed jemnförligt resultat, svarande nu t. ex. Den 2 Februari f. m. 3i mot nära hela beloppet af den intecknade skulden. Visserligen måsteden, medelst grundskattens upphäfvande, förlorade statsinkomst af 3 millioner ersättas på annan väg; men när den indirecta beskattningen dertill erbjuder sig sjelfmant, och denna icke återverkar på capitalvärdet (ty att betala några sk:r mera för ett U socker eller caffe' eller för en kanna brännvin minskar ju icke sjelfva hemmanets värde), hemställer jag vördsamt, om det icke vore önskbart att öfvergå till detta system, och om icke grundskattens upphäfvande skulle vara en nationalvinst af icke mindre än 60 millioner.
Hennes oro tilltog med hvarje stund, ty det lilla hufvudet var så hett och pulsen slog så hastigt. Tant Anna försäkrade dock, att det endast var litet ondt för tänder. Efter middagen stod Märta vid fönstret. En och annan tunn snöflinga flög omkring, men det var för kallt för att kunna snöa riktigt, och dock voro molnen så täta, att de alldeles gömde solen och gjorde stämningen så gråkall, att man frös, bara man såg ut. Tant Anna satt nära kakelugnen i en bekväm länstol och läste tidningen. » Februari är gement kall och alltid värst på Emilies födelsedag, minns du icke det, tant? » » Hvad för något, fryser du, » frågade hon tankspridd och såg upp från tidningen; » men hvarför skall du också stå vid fönstret, där drar ju, kom hit och sätt dig i soffan. » » Nej tack, jag fryser inte, men o, tant, den som sluppe att resa bort. » » Lilla Märta, » tant Anna lade bort tidningen, » var nu förståndig, och tänk på din man. Det är j u hans båda systerbarn, som fira sin förlofning, och om du icke reser, så stannar också Erik hemma, och du kan nog tänka dig, hur trå- kigt Emilie och Lina skulle tycka det vore, att vid ett sådant tillfälle sakna er. » » Det är då också för galet, att kusiner en gång till här i släkten skola gifta sig med hvarandra, liksom det ej vore olyckligt nog, att det skett en gång. » » Du talar så oförståndigt i dag, Märta, inte kan du säga, att du och Erik äro olyckliga. » » Det har jag häller icke sagt, men barnen — I Jag har nyss läst ett arbete om ärftliga anlag och faran af äktenskap mellan nära anhöriga, och se ' n dess har jag ingen ro. » » Erik har rätt i, att du ej borde läsa så mycket, ty du får sådana onödiga bekymmer. Ar du en krislen, Märta, så lemna framtiden i Herrens hand och låt honom sörja. Vi slippa j u omsorgen för morgondagen. » » Men ej eftertanken, tant. Gud vill, att vi skola bruka vårt sunda förnuft och icke minst i fråga om giftermål, ty på detta beror j u icke blott makarnes lycka eller olycka, utan flere släktens framtid. » Tant teg och återtog sin tidning.
Och hvilken vore vinsten af en så besynnerlig yttrande-rätt? Skulle Nationen derigenom lyftas till en högre odling? Skulle den religiösa känslan stärkas, vidskepelsen utrotas, ett ädlare och menniskan värdigare tänkesätt tillskapas? Skall det ske derigenom, att den enfaldigare läser och lärer sig föraktet för det ringa, han hunnit inhemta af en högre vishet? Skall han förädlas på det sätt, att det ord, som han hörer i Templen under andaktens helgade stunder, den bön, han uppsänder till det högsta för honom tänkbara goda, den sång, som upplöser hans hjerta i heliga känslor af glädje och tacksamhet, skall han allt höra i sväfvande yrsel upprepas af dagens Colporteurer, skall han igenfinna på krogdiskarna oupphörligen förföljdt af de så kallade qvicka och skarpa hufvudens åtlöje? Och har väl hans själ härigenom fått en bättre och ädlare stämning att åter deltaga i heliga öfningar, sedan han sett de fordom kära och vördade formerna begagnade såsom Arlequins-costumer i de lågaste och smutsigaste scener? Nej, vårt lärosätt kan vara ofullkomligt och svagt, våra kyrkobruk, böner och sånger ännu till stor del felaktiga; men den, som menar väl med vårt slägte, använder hela sin själs kraft med allvar och nit att förbättra dem, och den, som ledes af andra afsigter, bör icke ega frihet att i ett brottsligt skämt förspilla, hvad ännu kan vara tillräckligt och ofta det enda medel till många sinnens välfärd och ro. Ehuruväl intet missbruk af allmänna Dagblad i denna väg blifvit lagligen åklagadt; så lärer dock ingen neka, att det vore både lätt möjligt, och, då det inträffade, af de olyckligaste följder: hvarföre jag i ödmjukhet får hemställa till Högvörd:ste Herr Ärkebiskopen och Talmannens samt det Högv.
(U. A) Från Borgare-ståndet liar Stats-utskot'et nhållit’ aterrrroiss n sitt under N:o to4 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl. Alaj:'s nådiga skrifvelse, angående sölil garanti af staten för 5 proc. ränta under vissa år å kustuademe för anläggning af en jernväg emellan Fuliluiv ochGefle; roen som de iifiiga 3:ne Kiks-stånden, enlig! derifrån ofint ne piotokolls-utdrag, bifallit samma utlåtande, Riddcrskapet och Adela dea 21 samt. Presteoch Bonde-stånden den 23 innevatande månad, och ärende! sålunda, enligt 75 § uti Riksdags-ordningen,. är af Rikets Ständer afgjordt, kan dea »^hållna återremisseu icke till någon vidare åtgärd å Utskottets sida föranleda. Stockholm den 31 Juli 1831. SSett-VttioUtU Kmcrial, Jft# fVf. N:o SOL Ank. tili Ezp.-Utsk. d. S Äng. 1851, kl. 1 e. a> Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlå tandet N:o 255, (U. A.) Tiil Stals-utskottet har Borgare-ståndet återremitterat Utskottets under &f:e 255 afgifna utlåtande, i anledning af vackt motion om årligt arfvode åt expeditionssekreteraren och riddaren J. G. Richert; men som, enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag, berörde utlåtande blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln den 21, Preste-ståndet den 23 och Bon'de-ståndet den 26 i denna månad, anser Utskottet, mot stadgandet i 75 § Riksdags-ordningen, sig icke kunna taga vidare befatt ffiing med detta af Rikets Ständer sålunda redan afgjorda ärende» Stockholm den 31 Juli 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultzer Boktryckeri, 1854.
Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit framställdt, får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet väl erkänner den allmänna grundsatts, att de tillfällen, hvilka med säkerhet kunna bidraga till ökad rörelse i den inhemska productionens afsättning och till en lättad cömmunication med varubyten, böra gynnas och begagnas, såsom verksamma medel att befordra trefnad, välstånd och förkofran; men att Utskottet derjemte anser Allm, Besv.- och Oec.-TJtsk. Bet, N:o 3. 3 sig böra betvifla, huruvida ett sådant ändamål kan förväntas genom anläggning af en Stad i Lysekihl, enär en gammal erfarenhet nogsamt visat, att många af våra smärre Städer förgäfves arbetat att lyfta sig ur den vanmagt, hvari de sig befinna, och hvilket till en betydlig del torde böra tillskrifva* de betungande skyldigheter, som med stads-privilegier och borgerlig rörelse äro förenade. I Utskottets tanka skulle de fördelar, sorn Motionairen åsyftar, och hvilka ostridigt förtjena uppmärksamhet, snarare vinnas, om vid Lysekihl en fri, af Stad oberoende Handelsköping anlades; men då en tillförlitlig pröfning af denna fråga förutsätter kännedom af sådane speciela och locala omständigheter, sorn hvarken af Utskottet eller Rikets Höglofl. Ständer torde kunna väntas, tror Utskottet sig icke böra sträcka sin åtgärd längre, än att vördsamt tillstyrka, det Rikets Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder föranstalta om vederbörlig undersökning i afseende på hvad som, rörande detta ämne, nu förekom* mit, samt att Kongl. Maj:t, i händelse anläggandet af en sådan Handelsköping i Lysekihl skulle befinnas nyttigt, dertill behagade lemna Nådigt tillstånd. Dock varder detta Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning härmed vördsamt underställdt.. Stockholm den io Mars 1834- N:o 3.
Medel och utvägar till befordran av finsmidet vid Eskilstuna Fristad och andra som sysselsätter sig med finsmide ges. Biträde med lån har underlättats. Understöd till stenkolsgruvorna vid Höganäs har getts. Försök med ny schaktsänkning har gjorts, men oväntade hinder uppkom. Göta kanals bygge har framskridit som planerat både vad arbetets kvantitet och kostnaden beträffar. Sjöarna Vättern och Vänern är nu förenade. Fartyg från Nordsjön har visat sig på Vätterns stränder. 38 slussar och 30 par slussportar av järn och inhemsk tillverkning ådagalägger att varken kunskaper eller konstfärdighet saknas för att vinna målet med de båda havens förening. Arbetet vid Hjälmare kanal och slussbyggnad har blivit verkställt som planerat men blivit betydligt dyrare. För fart genom Strömsholms kanal har nya regler uppställts. Fullbordandet av den påbörjade muddringen vid Smedjebacken är anbefallt. Sedan Södertälje kanal till ökad lättnad för varutransporter till huvudstaden, blivit fullbordad har taxan blivit fastställd. En särskild kommitté har tillsats för att utföra strömrensningar, som underlättar transporter och befrämjar ökad produktion av varor inom landet, sådana som nu inkommer utifrån. Flera Norrländska älvar har gjorts flottbara och lastageplatsen vid Svartviken är klar Väddö och Åkers kanal kommer att fullbordas 1823 och muddringen av Almare Stäkets kanal är gjord Sedan lämpliga premier anslagits har mellan 3- 4000 famnar ved kommit från norra länen till Stockholm. Genom Södertälje kanal kan ny livligare handel och varuomsättning ske på Mälaren Vägarbetet i Jämtland fortskrider med 16.415 famnar fast väg och 3.609 famnar kavelbroar i norra och 12.529 famnar fast väg och 3.565 famnar kavelbroar på den södra linjen. Kongl Maj: t som inte slutligen velat avgöra frågan om en vidsträcktare näringsfrihet, har emellertid förbjudit de s k jagningen efter personer, som anses sysselsätta sig med något hantverk.Detta skall domstolen pröva. Kontroll att olovlig införsel av utländska varor inte sker skall bevakas i Stockholm, Södertälje, Norrköping, Jönköping, Göteborg och Örebro samt vid Byn Hova i Skaraborgs län. Då genomfarten är fri i andra orter skall det befordra handeln och näringarna.
Vid öfvervägande af inom Riks-Stånden gjorda framställningar om förändring af det uti Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 stadgade dödsstraff för stöld ur bref, hafva Rikets Ständer väl funnit en bestämd skilnad ega rum emellan stöld ur bref, anförtrodde åt allmänna Posten och ur sådane, sorn förtros åt enskild person, men denna brottets olika beskaffenhet beror icke så mycket af den omständigheten, alt Post-Verket är en Statens inrättning, sorn fastmer utaf brottets egenskap af tjufnad eller förskingring af förlrodt gods. Då emedlertid allmänna Lagen på åtskilliga ställen benämnt och bestraffat sådan förskingring såsom stöld, dels för brottets subjectiva neslighet och dels för svårigheten alt i vissa fall akta sig för bedrägerier, synes någon olikhet i straffbestämmelserne af nyssberörde orsak icke erfordras; äfvensom Rikets Ständer ej heller anse nödigt, att brottet belägges med serskildt eller större straff, om det föröfvas vid Post-Inrättning, än om det annorstädes begås, enär tillfälle förefinnes, att för sådan försvårande omständighet öka bestraffningen medelst förlängande af den fängelsetid, som för brottet kan blifva bestämd. Och ehuru Rikets Ständer, i afseende på grunderne för straffbeslämmelserne för ifrågavarande brott, inse vigten af de skäl, som derföre, vid utfärdande af 1746 års Förordning, tagits i betraktande, likväl och då Rikets Ständer finna det böra komma i öfvervägande, dels den större lättheten att verkställa stöld ur bref, och den större sannolikheten att dölja tillgreppet samt den deraf följande svårigheten för en hvar att vårda sin egendom, dels ock, huru maktpåliggande det är för allmänna rörelsen, att bref med penningar och angelägna handlingar, utan fara för förluster, kunna afsändas, anse Rikets Ständer straffet höra bestämmas svårare än det, som för inbrottsstöld eger rum. Att dödsstraff likväl är olämpligt torde böra medgifvas, äfvensom att hvarken brottets svårhet eller samhällets säkerhet Expeditions-Utskotlets Förslag till urul. Skrifvelse