Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dom-kapitlet desto mera förhoppning om behjertande af denna anhållan, som det tvifvelsutan synes med billighet öfverensstämmande, alt Göteborgs stad, hvilken, sammanräknadt med Carl Johans församling, eger omkring 40,000 invånare, förses med ett lägre läroverk jemte det högre, då Stockholm, som ej räknar tredubbel folkmängd, eger ett högre och åtta lägre läroverk. Genom hvad sålunda blifvit anfördt, finner jag visserligen bchofvet af den ifrågasatta skolan fullt ådagalagdt, men då statens tillgångar redan för elementarläroverken tagas i så betydligt anspråk, anser jag mig ej kunna för närvarande i vidsträcktare mån till den gjorda anhållan tillstyrka bifall, än alt Eders Majit täcktes föreslå Rikets Ständer att, för inrättande af en tvåklassig skola inom den vid Göteborgs stad belägna, Örgryte pastorat tillhörande, Carl Johans församling anslå löner till en Rektor 2,000 Ridr och til! en Kollega 1,000 R:dr, eller tillsammans Tretusen R:dr Riksmynt. 16:o, Sedan Rikets sednast församlade Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdå-h) Anslag till nighet hemställt, huruvida icke skolan i Skenninge; med endast en lärare, må vid e^J^ar-lärodennes afgång kunna indragas, har Eders Majit anbefallt Dom-kapitlet i Linköping verk i staden att i ämnet afgifva underdånigt utlåtande, som ock den 27 September 1858 inkomSkenmn9emit, sedan Dom-kapitlet i frågan hört stadens invånare, hvilkas yttrande inhemtas af Magistratens af Dom-kapitlet jemväl insända protokoll. Enligt detta hafva stadens invånare enhälligt yttrat sig för skolans bibehållande och förklarat, att om, hvad de lifligt önskade, skolan blefve försedd med minst tvänne lärare, de i sådant fall vore beredvilliga att åt Rektor anskaffa lämplig boställsgård, så fort ske kunde, och att emellertid till honom årligen erlägga hushvresmedel.
Ocksa uppkallar förhillandet till Gerda endast Cecilia~ basta och ädlaste krafier, något som helt visst icke varit fallet, om i dess art legat nagot osundt. Att ocksi vänskapen han urarta och kräfver lika som hela vart känslolif, omsorgsfull helgd och tukt, det ILr visst, och kanske Ei vi framdeles tillfdle att beröra detta ömtaliga ämne. Här hafva vi upptagit det endast för att visa hum likt och olikt ordet serotik * användes. Det är detta vi kallat spri %kftirvirring, men deraf följer en begreppsförvirring, som blir farlig. Ma da vara sprakkännare och &amp; a nioralister i förening söka lösa denna förvirring och utreda begreppet. Uppgiften kan icke vara svir: sSomt rtrfnin meon in d l fhinp m q hr f a r r d To inork a r virfurs and vitts hund. säger en engelsk skald, och just detta gäller det här. LiderI.ht, är ju icke detsamma som lidelse, sinl&amp;hct icke detsamma som kärlek, cii JJ@&amp; begärcia icke detsamma som en ren, ädel hängij.vcnhet. Redan den gamla medeltidsvisan skiljer p i: en ful ä11Rog och en ~höyuis.4 *, och vart sprak bör väl sedan dess ha blifvit nog rikt att ega eller kunna skapa skiljda uttryck för olika begrepp. Under afvdmn p s en analys nf det farliga ordet skola vi i det följande begagna det, enligt d r uppfattning, s h o m uttryck för d m grundriktning inom menniskonaturen, hvilken drager könen till hvarandra. Det erafishu ä r sdhnda for oss dtf anlag, sop ursprungl&amp;cn innebär förmagan och behofcf att älsha med den RurIek, huarmed en kysh husfru. en rensinnad muie ä / s&amp;ur.
Concurs» UageD, och hvaröfver Utskottet i Betänkandet sig yttrat, har endast afsett det ovillkorliga stadgandet uti 2 mom. af samma §., att den tjensten i Gäldenlrs s alle förestår skall njuta halfva lönen. Först vid återremissen af B-tånkandet har fråga hos Högvördige PresteStåndet blifvit vackt, att äfven 1 morn., sorn stadgar, att om Gäldenär häfver tjenst i Riket, han ej må, intill dess Drmmen ofver honom fallit, tjensten förrätta, måste i så måtto ändras, att Gäldenär, intilldess Dom fallit, ej må f ina ta tjensten i hvad den rörer Allmänna Me'els och Räkenskapers fö{. Vakning. r ' \ \ - Lagutskottet! Betiinktinden, 107 Vid pröfning af sistberörde nya Motion har Utskottet ansett det icke vara förenligt med Statens värdighet och det anseende Ambetsmäo böra ega, att Ämbeten och Tjenster förrättas af personer, som blifvit skiljde från förvaltningen af egne angelägenheter, fqrr än de genom Dommarens pröfning vunnit stadfästelse derå, att svek och vårdslöshet ej vållat det lidande pörn borgenärerna kan öfvergå; och då Gäldenär, som firmår åstadkomma bevisning derom, icke kan äfventyra ett längre Uppehåll med den slutliga pröfaingen af bans förhållande, enär 32 Cep. ConcursLtgen medgifver, att frågan om afträiesformån må särskildt genom Dom afgöras, finner Utskottet, att någon ändring icke bör ega rum i det ovilkorliga förordnandet om Gålbunden Ämbets och Tjenslemans afhållande från Tjensten, intilldess Dom öfver honom fallit.
Vid öfvervägande af hvad härutinnan förekommit, hafva Rikets Ständer ansett de åsigter, som blifvit tillämpade i afseende på restitutionen af erlagd bevillning för åren 1836 lill och med 1846 utaf de till minister-staten hörande embetsoch tjenstemäns löner och traktamenten jemväl böra vara gällande i fråga om enahanda bevillnings restituerande lill de personer, hvilka utaf Sveriges och Norriges gemensamma bidrag till konvoy-kassan åtnjutit sin aflöning eller uppburit traktamenten m. m.; hvadan och som dessa sistnämnda personer, i likhet med förrbemälde embetsoch tjenstemän, för den förflutna tiden varit förhindrade eller urståndsatte att i föreskrifven ordning vinna befrielse från eller restitution af bevillningsafgifterna för den del af deras löneinkomster och traktamenten, hvilken E.np editions-U tuko Itc ts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 167.
Under förutsättning, alt Rikets Ständer bifalla Utskottets bos Rikets Ständer uti Betänkandena N:ris 158 och 179 gjorda framställning, att för Bankens räkning måtte få inköpas Svenska räntebärande papper, bar Utskotttet uti §. 123, som motsvaras af puncten 6:0, föreslagit det tillägg, att Banco-Fullmägtige må berättigas, då Bankens säkerhet det fordrar, till större eller mindre belopp, försälja sådane af Banken inköpte räntebärande papper. Momentet 1 uti 127 §. är oförändradt; hvaremot momentet 2 i samma §. ansetts kunna uteslutas. Enär det större förråd af de i §. 129 uppräknade äldre silfvermynlsorter, hvilket Banken, vid silfver-utvexlingens början , egde, redan blifvit uppmyntadt, samt numera endast i vexling inkomma mindre qvanliteter sådane mynt, hvilka, enär de uppgå till ett större partie, nedsmältas och oramyntas, bar Utskottet, uti punct 7:0, uteslutit den senare delen af irsta puncten uti berörde §. Från §. i3o, som, i afseende jemväl på redactionen, blifvit något ändrad, är vorden utesluten sista puncten uti förra momentet, emedan de mynt, der omförmälas, eller T*5:dels Riksdaler-stycken, skola;, så snart de till Banken ingå, allemnas till Kongl. Myntet, för alt ommyntas.. Då Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, med bifall lill Utskottets i Betänkandet N:o 7 derom gjorde hemställan, beslutat, att Banken» förråd a( gammalt kopparskiljemynt skall uppsmältas och ommyntas till skiljemynt af nyare pregel, samt då återstoden af den vid 1828—i83o årens Riksdag Myntverket beviljade förskolts-summa blifvit till Myntverket utbetald; har Utskottet ansett stadgandet i §. 131 kunna helt och hållet utgå; äfvensom
Efter att hafva inskränkt class-principens användning inom de gränsor, som Utskottet anser såsom de rätta, går Utskottet nu att uppgifva de folk-classer, hvilkas ställning ULskottet anser för vali ättens värdiga utöfning lemna en sådan borgen, att de dem tillhörande individer böra och kunna valrätt erhålla. De egenskaper, hvilka här sökas, äro, jemte den hos alla förulsättliga goda viljan, insigt och oberoende. De yttre kännetecknen på deras innehafvande kunna endast vara sådane samhällsförhållanden, hvilka dels förutsätta, dels framkalla dem. Medborgaren står icke ensam. Han bildar, jemte flera i samma rigtning arbetande, en serskild spher, en egen sida af hela samhället. Dessa spherer äro nödvändiga. Det hat, som åtskillige sådane, under namnen corporalioner och stånd, fått uppbära, hafva de endast kunnat åsamka sig genom försöket att gälla iner än de kunnat, att tillägga sig en betydelse, som de antingen aldrig egt eller åtminstone upphört alt ega; genom anspråk, hvilka icke motsvarats af de tjensler, de kunnat eller velat göra det allmänna. Constilutions-Utskoltets Memorial, N\o 38, 31 Att, pä grund af dessa missbruk, neka dem all betydelse, vore en orimlighet. Man må tillse, att de icke tillvälla sig en större, än de verkligen ega. Denna måste erkännas. Den gör sig i alla fall gällande. Utskottet bar i dessa korta anmärkningar erkänt del för sin tid sanna i Slåndsvai-principen, och anser felet ligga deruti, att Stånden hafva glömt, att deras betydelse med tiden undergått förändringar, hvilka bordt motsvaras af förändringar i representations-iattén. För att undvika detta fel, bar Utskottet sökt att gå tillbaka till så allmänna grundförhållanden, att deras fastställande såsom grunder för valrätt icke hindrar, alt alla de förändringar, hvilka inom dem, i Staten eller det borgerliga samhället, framkallas af den rastlöst ilande liden, kunna, utan att Lagen derföre behöfver ändras, åstadkomma en motsvarande ändring i valrätt.
Under anförande vidare af dfi. många svåra följder, hvartill en för långt drifven Jordklyfning skulle föranleda, bar Herr Biskopen derföre ansett minimum i detta hänseende böra utsättas högre, och detta utan att afvakta Landshöfdingarnes i Författningen föreskrifna yttranden, emedan, innan desse kunna afgifvas och pröfvas, en oberäknelig skada redan kunde hafva inträffat, serdeles då man betraktar det vid nu varande höga arbetslöner och låga pris på nödvändighets-varor öfverdrifna sträfvandet till bosättning bos de lägre folk-elasserne. De anmärkningar, som af disk il lige Ledamöter inom V ällojl. B or gare-Ståndet Lag-samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Ull. N.o 47- 7 blifvit gjorda, angå egentligen Författningens stadganden, rörande styckning af dea i Städernes grannskap belägna jord; i afseende hvarpå desse Ledamöter, med instämmande i Friherre Sprengtporlens ofvan anförda reservation yttrat: att jordens klyfning i så små lotter, som enligt Författningen är tillåtet, skulle blifva af ett högst menligt inflytande för Städerne och tillskynda dem stora olägenheter. Lättheten att åtkomma dylika små besittningar skulle öppna utväg till bosättning i närheten af Städerne för lättingar och förbrytare, hvilka snart skulle göra intrång i Borgerskapets näringar och i allt fall lättare undgå Stads-Policens mera verksamma uppsigt.
Domaren hvad han bör vara, en organ af den Lagstiftande Magten; den nödiga fördelningen är iakttagen, och det är icke samma magt, som stiftar och tillämpar Lagen. Antager man en annan grundsats, skulle Ständernas rättighet att deltaga i Lagstiftningen icke behöfvas; den borde i sådant fall öfver'lemnäs åt Domaren. Jag är likväl för min del af en motsatt tanka, och tror mig icke behöfva vidare tvista derom. — En ConstitutionsUtskottets Ledamot har begärt återremiss af Utskottets förslag, och sagt, att han uti en reservation vid ett föregående tillfälle bevisat, att så kunde ske, samt till stöd för sin mening åberopat 56 §. RegeringsFormen. Det är likväl besynnerligt 46 Den 16 November f. m. att den värde Ledamoten glömmer, det Grundlagen skall tillämpas efter ordalydelsen, hvilken bestämdt är emot den värde Ledamotens mening; och att de orden uti 56 §.: utlåter sig Utskottet med tilleller afstjrkcinde å en af Konungen gjord proposition; varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till Rikets Steinderj hvilka vid densamma må derom kunna öfverläggaj men icke vid densamma beslutcij icke kunna involvera upphäfvande af sjelfva förslaget; ty då Utskottet tillstyrkt Konungens förslag, kan ingen ändring deruti vid samma Riksdag ske, enligt tydliga ordalydelsen af 81 §. — Här har äfven blifvit yttradt i afseende på den ekonomiska Lagstiftningen, alt det vore farligt att till Konungen ensam öfverlemna rättigheten, att förklara Lagen i denna del. Det är åter ett misstag; ty der Konungen har ensam rättighet att stifta Lagen, måste han ock äga rättighet att förklara den, och Ständerna äga icke att yttra sig deröfver annorlunda, än i önskningsväg, eller då Konungen sjelf vill höra dem i någon frå ga, då dermed förfares på samma sätt som med lagfrågor.
Mars sistlidet år beslutat underställa Rikets £ih. till R. Ständer, del förslag till förändrad organisation af ifrågavarande Expedition, hvarigenom densamma komme att bestå.- af:; En ,Ba/ico-Secreterarej Chef för Expeditionen och ansvarig för all ordning inom densamma, hvilken uppsätter afgående Expeditioner, och, yid nuvarande Notaries befordran eller afgång, öfvcrtag.er Prolocolls-föringen ; En Kameraresom emottager, granskar och med hvarandra jeinför alla lill Fullinäglige ingående uppgifter, rörande räkenskaps-förhållunden med skyldighet att, i händelse lian dervid finner något att anmäi ka, sådant för Banco-fullmäglige anmäla, — upprullar de sammandrag, sora kunna vara anbefaldte samt tillhandagår med alla cl.e utredningar i räkenskapsväg, . Banco-fu l I m ägt ige kunna honom u ppd raga ; En JS.otarie för Protocolls-föringen, hvilken befattningvid innehafvarens först skeende befordran eller afgång finl rages; samt En Canzlist med likaåliggande, som för del närvarande. Och hafva Banco-fullmägtige uppsk ju tili tillsättandet af Runco-Secreterare-tjell sten, intilldess, Rikets Ständer öfver om furir,alle föislag beslutat.
Hvad åter hans anmärkningar mot mina yttranden angår, äro de af natur att icke tillhöra en rådslående församling, utan snarare en disputationskammare; men om Hr Strussenfelt har lust att enskildt med mig debattera ämnet efter det academiska disputationssättet, vida skiljdt från det sätt, hvarpå ärender behandlas uti representantförsamlingar, hvilkas öfverläggningar icke innebära ändamålet att endast få rätt genom klyftigheter, utan åsyfta verkställbara resultater, skola vi se, hvilken af oss som kan gå längst äfven i ordklyfveri och hårdragna spetsfundigheter inom theoriens område. Men då dessa, såsom icke utgörande några skäl, lätt bortfalla, lemnar jag dem äfven i förevar, ämne helt och hållet å sido. Jag öfvergår derföre till de egentliga anmärkningarna, och kan då icke dölja, det jag med förundran afhört ett yttrande af Frih. Cederström , hvilken jag hittills ansett för en af tryckfrihetens varmaste vänner, men som nu synes hafva ådagalagt, det han icke bibehållit samma oförfalskade kärlek för tryckfriheten, som i de goda menlösa tiderna. Frih. har bland annat anmärkt, huru tidningspressen stympadt och vanstäldt framlade motsidans meningar, då den iakttoge den största fullständighet uti allt, som rörde den sidan, hvars åsigter referenten hyllade, och att detta vore ett bevis på, att publiciteten stod på en låg ståndpunkt. Jag hemställer till Hr Frih. sjelf, om denna beskyllning bevisar någonting för eller emot vigten af pressens frihet. Om ett stympad t framställningssätt äger rum, äger ju hvar och en att rätta detsamma. Hvad jag, för nain del, kan påstå, är, att det icke med vett och vilja inträffar; men om en sådan stympning till följd af bristande uppmärksamhet verkligen sker, är det ju, som sagd t är, hvars och ens rättighet alt vinna rättelse genom meddelandet af sitt fullständiga yttrande till allmänhetens kännedom, och jag skulle tro, att publiciteten i detta fall med nöje skulle gå en yttrad önskan till mötes. Samme värde talare har sagt, att det vöre endast för att icke lägga hinder mot tryckfrihetens missbruk, sorn man ville bibehålla juryinrättningar.
Balans från år 1862: Uppbörd: Balans till år 1864: Kredit. Utgifter: f Aflöning 1,800: — Stipendier 1,500: — Underhåll af byggnader och inventarier m. fl. kostnader 265: 21. Summa 3,565: 21. c) Skogs-skolan å Omberg. Debet. Uppbörd: Statsanslag 3,600: — Kredit. Utgifter: Summa 3,600: — d) Skogsskolan å Böda. Debet. Uppbörd: Statsanslag 3,450: — 1 — 37 — K redi t. Utgifter: Balans till år 1864: Summa 3,450: — e) Skogs-skola» i Sillre. Debet. Uppbörd: Kredit. Balans från år 1862: Kongl. General-landtmäteri-kontoret. Dess för år 1863 upprättade räkenskaper innefatta särskilda redogörelser för: a) anslaget till bestridande af kostnaden för landtmäteri-elevers undervisning, b) försäljningen af den utaf Landtmäteri-kontoret år 1852 utgifna kartan öfver Jemtlands län, och — 38 — c) de Landtmäteri-kontoret tillfallna bötesandelar, hvilka, jemlikt 56 § uti den för nämnde Kontor, Provins-landtmäteri-kontoren samt landtmätarne i riket den 4 Maj 1827 utfärdade instruktion, skola användas till inköp af matematiska instrumenter för geografiska karteverkets fullkomnande eller till andra utgifter. Dessa räkenskaper hafva blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade, redogörelsen för försäljningen af kartan öfver Jemtlands län med samt öfriga begge redogörelserna utan anmärkning. Hos Revisorerne hafva de icke till någon erinran föranledt. Inkomster och utgifter upptagas sålunda: A) Anslaget för landtmäteri-elevers undervisning. Debet. Uppbörd: Statsanslag •••■ 2,300: — Kredit. Utgift: Arvoden för meddelad undervisning åt eleverna 2,300: - B) Försäljningen af Jemtlands läns karta. Debet. Balans från år 1862: Uppbörd: Kredit. Utgift:
Antagligen hade detta också lyckats, om Fredrik VII lefvat och åtminstone någon annan stormakt lagt svärdet i vågskålen för Danmarks sak. Men den populäre danske konungens död och vest-maktemas reträtt gjorde det mer än riskabelt för Sverige att ensamt uppträda, och den svenska regeringen gjorde nu äfvenledes ett återtåg, hvilket, om det ock med stor talang försvarades af dåvarande utrikesministern, grefve Manderström, likvisst näppeligen fullt räddade den svenska krigsäran. I novemberförfattningen fann man en plausibel anledning till återtåg. Denna författning vore ett brott mot Londonerprotokollet, och svenska regeringen hade icke fått del af densamma. Då nu Danmark exponerat sig mer än beräknadt var, så ville Sverige icke längre dela ljuft och ledt med detsamma, hvarför tanken på Sveriges aktiva uppträdande öfvergafs. Onekligen kunde detta vara ett fullt giltigt skäl, men så alldeles okunnig kunde väl icke den svenska regeringen vara om hvad som var i görningen, att hon icke förut, innan denna ödesdigra författning antogs, kunnat göra dess förkastande till vilkor för ett svenskt förbund, i stället för att nu, sedan den slutligen var antagen, taga densamma till utgångspunkt för sitt återtåg. Att den svenska regeringen icke i detta afseende var helt och hållet oskyldig framgår ock af f. d. konseljpresidenten Halls offentliga tal till sina valmän i början af 1864, i hvilket han påstod, att Sverige och Norge fullständigt hade gillat den danska .af Hall ledda politiken under det sista året och att » dagen efter novemberförfattningens antagande den slutliga fullmakten till försvarsförbundets undertecknande afsändes från Stockholm ». Detta förnekades dock af den svenske utrikesministern, kanske mer diplomatiskt än rent öppet. Efter detta var det Hamiltons tur Ur fkignis Kr ¡in ka. 3att sättas i sticket. I en till danska Dagbladet insänd artikel yttrade den förre konseljpresidenten: » jag vet, att grefve Hamilton under den 1.6 november — novemberförfattningen antogs den 15 i samma månad — egde kunskap om, att hans regering, som då fatt underrättelse om riks * rådsvoteringen den 13, betraktade frågan om förbundets afslutande sä tillvida afgjord, att de nödiga fullmakterna oförtöfvadt skulle komfna honom tillhanda.
Ty jag anser nödvändigt att karteverket. bringas till den noggrannhet, som är så oundgänglig för dess användbarhet. Jag tror att jag hört, det sjökort öfver Bottniska viken blifvit ?8i Den 14 April e. m. hitskickade från Frankrike, emedan blindskär oell klippor der skulle finnas, hvilka icke äro uptagne på våra egna sjökort. Sådant är ganska bedröfligt, men det är en fråga, som måste hänskjuta* till Regeringens omsorg, och det är derföre beklagligt, att jag måste se mig föranlåten att nu yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag ber blott att få nämna, det jag anser det visserligen både önskligt och nyttigt, om medel till ilrågavrde begge ångbåtar kunna beviljas, synnerligen som jag tror, att »jömätningarne deraf skola draga mycken fördel. Jag anser mig likvisst böra uplysa att, då Chefens för Sjökarte-kontoret förslag rörande behofvet af dessa ångbåtar diskuterades i Förvaltningen af Sjöärenderne, ansåg man, i anseende till det stora anslag, som i allmänhet erfordrades, icke skäl att för närv:de ingå till K. M:t med begäran om anslag för ifrågav:de ändamål, helst man möjligen kunde under ännu någon tid berga sig med de fartyg, som finnas att tillgå. Sedan anslaget blifvit af StatsUtsk:t tillstyrkt, kommer jag dock att rösta derför. Gr. Posse: Jag vill blott yttra ett par ord. Gr. Anckar svärd har sagt, att 4 0 millioner rdr blifvit af enskilde motionärer begärda. Afven denna fråga går ut på millioner, enär den afser att, genom noggrannare kännedom af våra kuster, förhindra millioners värden af egendom att gå förlorade på hafvets botten, genom nu öfverklagade bristande kännedom af våra kuster. De 36,000 rdr, som äro begärda, hafva blifvit beräknade af personer, scir. med säkerhet kunna bedöma summans riktighet. Jag yrkar fortfarande bifall. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl:
Utskottet som funnit Riksdagsman, nen Andreas Ionsson med sin motion hus wudsakligen äsyfta förändring i förvaltningen af den ifrägawarandc sä pios utu8 anstaqne H midt fel dska donation, anser sig derwid i saknad af tillgäng pä nödige upplysningar, icke kunna lemna annan ätgärv, än att tillstyrka Riksens Högloft. Ständer att i undersätsighet anmäla detta ärende hoS Kongl, Maj:t, som i Räder lärer täckas pröfwa, i hwad mon Kongl. Brefmet af den 7 December 1796, angäende Hospitals, och Barnhus Hemman i Skäne, samt andre 26 pios utus anstagne Hemman, mä äs wen till detze Hemmans förwaltning kunna läm. pas, eller hwad annan bandläggning Kongl. Maj.t wid detta mäl kan finna nödig. Hwil. Den 11 October. 17 Hwrlket dock allt till Riksens Högloft. Ständers pröfning »vördsammeligen öfwerlemnaS. Orebro den 11 October 1810. Pä kinglöt?. RiäclsrslLLperr ocki ^äelnr I^eäLMörers vätzNrr I-sZerbjellre. kl NZxt!rLl!e Lorb^ke-^tlnäekr I.cäLmäte» Obr. l.oväo. kl ktäxvSriNge ?ksl)«-§tln^ ärtr l.ecl»mätetL vLzmr ^Veiämso. kl Nsä-rv!k-!i Lonöe-8tl»« <tek5 r.eärmäkerr vlenrr ^väers Jobsnsroa. l.. l-uvaiur. U Upxilä tior äsmtel. NUcr-Lkjnäen Ees rl Octöb» lZIS, Wördsamt Memorial. ti ett till Wälloff. Borgare.