Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t vidtaga sådane åtgärder med Armeens fördelning uti distiict, i följd hvaraf en General-Befälhafvare-tjenst indrages och lönerne för de återstående fern, i nion af innehafvarnes afgång, kunde nedsättas, så, att, i stället för de nu å Stat uppförda 6 Districts-Generals-löner å 6,000 R:dr, utgörande 36,ooo R:dr, komme att utgå endast 5 å 5,400 Rtdr, eller tillsammans 27,000, och de sålunda besparade 9,000 R:dr användas till bildande af Irenne nya pensionsrum å 3,000 R:dr hvartdera, för att, jemte de 2:ne å Stat redan uppförda, innehafyas af sådane Districts-General-Befäihafvare och Inspectörer för de serskilda vapnen, som, efter 10 årstjenstgöring i denna egenskap, och uppnådda 60 års ålder, erhålla afsked från deras innehafde befattningar; uti hvilket förslag Utskottet, uti Utlåtandet N:o 202, gjort den förändring, att Utskottet tillstyrkt pensionsrält efter fem års tjenstgöring uti förutnämnde egenskap; så har Ridderskapet och Adeln beslutat, att Staten för Generalitetet skulle upptagas lill samma belopp, som vid sista Riksdagen, och dessutom bestämt 2:ne nya pensionsrum, för att disponeras under de villkor, Utskottet, med iagttagande af den, uli-N:o 202, tillstyrkte ändring i afseende å tjenstgörings-tiden, föreslagit; Pfeste-Ståndet åter har bifallit Utskottets hemställan med sistbemölde förändring; Borgare-Ståndet har, med ogillande af berörde förändring, vidblifvit sitt förut lemnade bifall till hvad, uti Utlåtandet N:o 44, var hemslälldt; och Bonde-Ständet har, med ogillande af hvad Utskottet föreslagit, angående indragning af en Generals-lön och nedsättning af de öfrige till bildande af 3:ne nya pensionsrum, beslutat att bibehålla nuvarande Slats-anslag för Generalitetet, dock så, att de till Districts-Generals-Iönerne hitintills i ordinarie
Discont på en gång släpptes in i allmänna Rörelsen , förorsakade det år 1813 inträffade höga Egendoms* priset, så mycket skadligafe, som Föreståndarne för denna Inrättning, efter den tiden, så vida mig är bekant , inställde alla upphandlingar och antingen hemtade behofven för denna Inrättning ur Kronans Magazin, eller inför* skrefvo riem utifrån, och jemväl föranstaltade försäljningar af åtskillig© varor, samt sluteligen lemnade de af misslyckade Speculationer och DiscontSkulder nedtryckte Innevånarne, att reda sig bäst de kunde. Af alla desse skäl kan jag ej dela Utskottets öfvertygelse, utan uppmanar tvertom hvarje Fäderneslandets verkelige vän att närmare betrakta detta ämne. Har ett misstag härvid 273 Bevillmngs XJtiL Betdnhanderu inträffat, så skola följderne deraf blifva oberäk» nelige, och jag önskade, att Män med mera kännedom och större irisigter ville, innan de ingå i detta Förslag, betrakta »let med deti yttersta uppmärksamhet. Fånens lagen , afsatt» nings-tillfällen, serskildte pvoducter och beskattning m. rn., allt anser jag böia afvägas och noga uträknas, förr än det kan kallas rättvist. Men iakttages äfven, att en del Läns pro» duction kan genom årsvexter blifva skadad , och en annan del genom sin Skogsoch Bergsafkastning, genom lättare och förmånligare afsättning blifva gynnade, och så tverforn, frågar jag: huru en MinitniTabell här i liiket kan blifva nyttig? Undersökes ej detta, utan lyder man mera andras önskan, än egen öfvertygelse, så skall man snart ångra sig, och hvem är da borgen före att det onda kan botas ? Desse mine tankar anhåller jag må åtfölja Höglofl. Utskottets Betänkande till Rikets Hoga loll. Ständers bepröfvande. Ut supra. N:r as? BevillnlngsUtst. Betänkanden.
Då nu angifna förhållanden icke lära af Rikets Ständer förbises i fråga om den af Herrar Revisorer föreslagna öfverflyttning till Banken af bestyret med utlåningen af Riksgälds-kontorets kassa-behållning, och den i sammanhang dermed ifrågaställda rättigheten för det sednare Verket att i länsväg från det förra utbekomma hvad utöfver genast disponibla tillgångar kunde för Riksgälds-kontoret erfordras till dess förefallande utbetalningars fullgörande, så torde måhända någon vidare erinran emot det af Herrar Revisorer väckta förslaget icke erfordras; men alldenstund till stöd för detsamma uppgifvits åtskilliga omständigheter och förhållanden, hvilkas verkliga beskaffenhet och inverkan på förevarande fråga Fullmäktige, vid afgifvandet af sitt yttrande angående detta ämne, ansett sig icke kunna underlåta att jemväl vidröra, anhålla Fullmäktige att till hvad redan blifvit af dem yttradt få tillägga följande erinringar: Riksgälds-kontorets egenskap af ett Rikets Ständers verk och den omständigheten, att Rikets Ständer derjemte hafva ett annat penninge-verk, kan val icke utgöra någon giltig anledning till inskränkning af vederbörande Styrelses dispositionsrätt öfver Riksgälds-kontorets tillgångar på det sätt och i den ordning Rikets Ständer bestämt, helst dessa tvenne för väsendtligen olika föremål inrättade Verk måste, såsom grundlagarne jemväl föreskrifva, enligt derefter lämpade skiljaktiga grunder för deras rörelse och verksamhet, af särskilda Styrelser förvaltas. Likasom nästan alla andra verk och inrättningar samt en mängd enskilda personer inom hufvudstaden, hvilka måste äga större vid anfordran disponibla kontanta behållningar, har Riksgälds-kontoret visserligen sin kassa deponerad och förvarad i Rikets Ständers Bank. Ålla sådana depositioner ske dock under uttrycklig förutsättning, att de deponerade medlen, vid förefallande behof, skola ovilkorligen vara för deponenten tillgängliga. Att förklara denne skyldig, att vid sina i Banken innestående medels uttagning och disponerande fästa afseende på Bankens dåvarande finansiella ställning och dess fördel af dessa medels qvarstående eller olägenhet af deras utlemnande, strider helt och hållet emot naturen af och ändamålet med dylika depositioner. Riksgälds-kontorets
Valbar till vice ordför. och ledamot synes ingen annan böra vara, än den som, enligt 29 § 2 mom., kan kännas skvldig deltaga i extra tillskott för fattigvården, så mycket hellre, som fattigvårds-styrelses ledamöter skola, efter 27 §:n, gemensamt ansvara för om händer hafvande medel, och det följaktligen är af vigt, att endast vederhäftige personer få i fattigvårds-styreise inväljas (jemför 9 §:n 1 morn.). Skulle åter, enligt hvad jag förmenar vara rättast, frågan om den i 29 §:n 1 mom. föreslagna afgift å hvarje mantalsskrifven person förfalla, lärer ett visst minimum af fattigskatt böra stadgas, såsom villkor för valbarhet till vice ordför. och ledamot. Hvad angar ordförandeskapet, så, enär fattigvården onekligen är ett af de communalbestyr, dervid kyrkoherdens kännedom om de fattigas ställning och behof, samt lians christliga nit och oförirutna omsorger måste vara att väsendtligen och i första rummet påräkna, om fattigvårdens ändamål skall kunna uppnås, lärer ock kyrkoherde böra, när fattigvårds-arender af styrelsen handläggas, föra ordet i kraft af dess embete. § 9. mom. 1. Rösträtt i sockenstämma ang:de fattigvårds—ärender har hittills icke varit genom lag särskildt bestämd, men merendels utöfvats på landsbygden efter hemmantal och i städerna, antingen per capita, eller efter be - Den in Februari e. m. loppet af de röstandes bidrag till fattigvården. Detta sednare oniröstningssätt ar utan tvifvel det rikligaste och torde böra införas öfverallt, i fråga om sådana communal-angelugenheter, med afseende på hvilka conununens alla sjelfståndige innevånare contribuera; men den för rösträttigheten här föreslagna grund, hemtad frän skyldigheten att deltaga i extra tillskott tili fatligvårdskostnaden, enligt 2g §:n 2 inom., kan likväl, af skäl sorn dervid skola uppgifvas och utvecklas, icke möjligen vinna tillämpning annorledes, än att fattigskatten, sådan den kan varda fastställd att i allmänhet utgå, äfven bestämmer röstberäkningen.
Nej; kommer serskild votering att anställas, huruvida lånens minimibelopp skall bestämmas elter H. PresteStändcts eller R. o. Ad.s beslut. Och om Nej-Propositionen vinner: 3:o Den som vill, att i enlighet med H. PresteStåndets beslut, början af y:de Punktens 1 mom. skall lyda sålunda: ”Län af denna fond meddelas icke under Boo R.dr B.-co” voterar Ja.' Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall, i enlighet med H. R. o. Ad.s beslut, början af samma moment lyda: ”Lån af denna Fond meddelas icke under 5oo R.dr B.-co.” Betäntanden, N:s 426, 427. 5g<j Allmänna förest lifter. Till 3:dje Puncten af desamma, hvilken lika som de föregående a:ne första Puncterne äro af samtelige RiksStånden bifallne, har V. BorgareStåndet beslutat ett tillägg vid slutet, af orden: "så vida de sjelfve sådant åstunda/” men då icke något af de öfrige RiksStånden om ett sådant tillägg sig förenat; anser Utskottet frågan derom böra förfalla. Utskottet får härjemte vördsamt anmäla: att i alla öfriga delar, än de här omnämnda, Utskottets förslag i Utlåtandet JV:o 4l5 blifvit dels genom 3, dels 4 RiksStånds sammanstämmande beslut gilladt. Den 8 Mars i830j N:o 427, Utlåtande öfver Hr Rosenblads, Bernh., inom II. R. o. A. väckta och till Utskottet remitterade motion, att Majoren, Frih. C. W. Gripenstjerna måtte från och med innevarande i83o års höl jan å RrgsContoirets
Genom det i Herr Friherre Oxenstiernas reservation återgifna, af minoriteten inom Kammar-Rätten väckta, förslag, att till Statens uppbördsman skulle erläggas stämplade pappersafgiften för köpe-, bytes-, gåfvooch fastebref, hafva flere Ledamöter inom Riks-Stånden, likväl under förbehåll om en eller annan, förslagets princip till och med upphäfvande, förändring, trott sig på ett enkelt och betryggande sätt finna correctiv mot missbruk vid charBih. till R. St. Härvid torde dock böra bemärkas, att den föreslagna förändringen, i stället att förenkla controllen öfver elia rtae—sig illa t se—a fgi flernas erläggande, skulle dels rubba sjelfva idéen för denna afgift, att stänipladt papper deremot erhälies, oell såmedelst återinföra hvad under namn af chartoesigillatse-recognilion, för längre tid tillbaka, blifvit, såsom olämpligt, afskaffadt, dels ock splittra redovisningen för chartte-sigillatae-uppbörden, samt dertill icke lemna ringaste conlroll mot missbruk af uppbördsmänoen, så vida icke serskilde åtgärder, såsom att Under-Dotnstolarne och Hof-Rätterne skulle, de förra till Konungens Befallningshafvande och de sednare till Kammar-Rätten insända förteckningar O O * O ofver beviljade lagfarter, tillika fastställdes. Vid betraktande af allt detta, och att den sålunda tillskapade controll ändå icke kunde utsträckas till alla de handlingar, hvars chartering borde underkastas serskild granskning, såsom skuldebref, hvarföre afgiften, förr än visshet, att inteckning beviljas, icke eger rum, och bouppteckningar, öfver hvilka slags handlingar Kronans uppbördsman hittils icke fått af Dofnstolarne emottaga förteckning, samt enär det icke eller synes välbetänkt att genom denna uppbörd, som under alia tider af året inflyter, lemna uppbördsrnännen ytterligare tillgångar att betacka möjligen åsamkade balancer, tror
Nio 91, angide regleringen af utgiflerne under riksstatens Tide hufvudtitcl, blefvo de deri enl. ordningen i betänk. Nio 91, benämnde punkterne hvar för sig företagne till pröfning. 1 punkten. R. o. Ad. fann denna punkt icke erfordra vidare åtgärd. 9 punkten. Utskis i afseende på denna punkt afgifna yttrande blef af R. o. Ad. bifallet. 12, 19, 20 och öfrige punkterne. R. o. Ad. fann Utskis i afseende på dessa punkter afgifne yttranden icke föranleda till någon åtgärd. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskis nedannämnde d. 9 och 10 dennes på bordet lagde utlålin. Nio 153, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om delaktighet i civil-statens pensions-inrättning för borgmästare i rikets städer utom Slockholm, äfvensom för kommissions-landtmätare; Nio 154, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angide särskilda åtgärder till hospitals-fondens understödjande; Nio 155, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om restitution af hvad utaf hemmans-innehafvarne å Oland blifvit i ränta för den å hemmanen på ön fördelade utmark, från och med 554 Dea 13 Maj. år 1841, till Kronan erlagdt utöfver det nedsatta belopp, hvarmed berörde ränta eller s. k. utmarksskatt numera utgöres; N:o 156, i anledn. af K. M:s nåd. framställning, rör:de användandet af de under K. stats-konlorets förvaltning varande äldre depositionsmedel; samt N:o 157, i anledn. af K. M:s nåd. framställning om godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf K. statskontoret af under händer hafvande medel bestridde utgifter. Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 9 och 10 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 158, i anledn. af K.
Man har sagt, att det icke vore fråga om några andra brukare af indragna boställen än de, hvilka brukade dem för Kronans räkning, då de utarrenderades. Detta är ju uppenbart stridande mot den författn., som Utsk. föreslår; ty der står uttryckligen, att med innehafvare af till Statsverket indraget boställe skall förstås den, som vid detsammas utarrendering för Kronans räkning bostället brukar och häfdar. Häraf synes tydligt och klart, att det är boställs-iimehafvarens arrendator, som härmed förstås, men icke någon annan person, som för Kronans räkning förut brukat hemmanet; ty en sådan person finnes ej förr än arrende-auktion försiggått. Nu vet man också, att det är boställs-innehafvaren, som ansvarar för boställets skick, när detsamma till Kronan afträdes; ty Kronan frågar ieke efter hvilken eller hvilka som brukat bostället; kan det då vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande att den, som ansvarar Kronan för boställets vård och skötsel, kommer i vida sämre ställning än den, åt hvilken boställs-innehafvaren uplåtit bostället på arrende? Jag vill för öfrigt, om det tillåtes mig, genom ett exempel bevisa hela oriktigheten af Utsk:s förslag. Om en boställs-innehafvare indelar sitt boställe i 10 farmer, och utarrenderar dessa åt lika många särskilda arrendatorer, hvem skall då erhålla optionsrätten till arrendet, om K. M. och Kronan finner lämpligare att utarrendera bostället i en klump, som man säger? Skall det blifva en af de tio? Skall det kanske blifva allesamman? eller skola de dra lott om optionsrätten? Bedan en gång förut har jag haft äran fästa B. och Ad.-s upmärksamhet på, att när man stiftar en lag, så skall den i första rummet vara stödd på rättsgrund, och i andra rummet vara så upställd att den kan tillämpas. Här äger ingendera delen rum, och hoppas jag, det B. och Ad. skall afslå åtminstone sista delen af Betänk. Frih. Sprengtporten:
Skulle, såsom Hr Gunther raisonnerar, Regeringen först bevilja nya bankprivilegier, hvarigenom 372 Dcii 17 Mars e. m. rörelsecapitalet öfver höfvan ökades, sfi uppkomme derigenom en allmän rubbning i alla förhållanden; och skulle då Regeringen, för att afhjelpa detta missförhållande, anbefalla en indragning af rörelsecapitalet, så uppstode derigenom nya olägenheter. Det är för att förekomma dessa på dubbelt sätt skadliga verkningar, som jag tillstyrker afslag på denna §. Hr Nordenanckar har fästat uppmärksamheten på den rubbning i äganderätten och deraf följande olycker, som inträffat i England genom privatbankernas indragning af deras sedelutgifning; men dessa banker äro icke bundna genom någon lagstiftning, sora begränsar deras sedelutgifning, hvarföre jeronförelsen med Sverige i detta fall icke är lämplig. Hr Cederschjöld har, efter min tanke, hittat på det sämsta argumentet. Ilan har velat visa, att bancolagen, om den ifrågavar. § blefve antagen, skulle blifva af samma värde som vår brännyirislagsliftning. Vore alla lagar af samma beskaffenhet som vår brännvinslagstiftning, den sämsta som kan finnas uti ett ci vi lise rael t land, så kunde man med skäl säga, att Sverige ägde bestånd icke genom lag, utan i trotts af lag. Jag fortfar att tillstyrka afslag å §. Gr. Frölich: Jag vill blott adressera några ord till Hr Cederschjöld, sorn synes af nit för det allm. bästa yrka, att denna § måtte qvarstå. Han bär ansett den böra qvarstå, i saknad af något annat medel att inskränka en alltför långt sträckt sedelutgifning. Jag vill erinra honom, att det finnes ett medel för delta ändamål, starkare än något annat, nemi. det egna jnteresset. Vi skola icke betrakta bankerna såsom gäldenärer; de blifva nied hvarje dag större fordringsägare, större capitalister. Vi skola komma ihåg, att det icke blott är deras utelöpande sedlar, som kunna falla i värde; de hafva äfven stora fordringar.
4: o. Efter alla dessa, men framför oprioriterad fordran, skola de fordringar betalas, som hafva panträtt i lösöre. För fordran för tull å varor, som öfverlemnas till kredit-upplagsinnehafvare, har staten sålunda en dubbel förmånsrätt: först och främst panträtt i alla på kreditupplaget befintliga varor och sedermera, enligt det härofvan under 2: o nämnda stadgandet, förmånsrätt till betalning ur samtliga gäldenä-rens of riga tillhörigheter. För att betrygga staten mot förluster på tullen för kreditupplagsvaror äro dessutom gifna atskilliga stadganden. Om tullmyndigheterna finna grundad anledning till tvifvel derpå, att tullkassau har tillräcklig säkerhet för sin fordran hos en kreditupplagsiunehafvare uti dennes upplagsbehållning, så hafva de rättighet, att derest icke annan säkerhet, som af vederbörande tulltjensteman granskas och på eget ansvar godkännes, lemnas, taga upp-lagsbehållningen eller så mycket deraf, som de anse tillräckligt till betäckaude af statens fordran, samt att låta den i beslag tagna behållningen försäljas. När en kredit-upplagsinnehafvare dör eller gör konkurs, skall den, som tager boet om hand, strax derom lemna underrättelse till vederbörande tullinspektion, som ofördröjligen har att hos » Skifterätten » göra anmälan om tullkassans fordran i boet. De i boet befintliga upplagsvarorna eller så mycket der-af, som tydligen svarar mot fordringarne för obetalda tullafgifter, skall derpå, så framt ej tullafgifterna betalas eller fullgod säkerhet derför ställes, utan uppehåll försäljas på offentlig auktion, hvarefter auktionsmpdlen inkasseras af tullkassören på platsen. Denne lemnar, derest öfverskott finnes, efter det statens fordran först blifvit betald, öfver-skottet till dem, som hafva boet om hand, men, då statens fordran icke blifver betäckt, skall han yrka betalning för bristen med förmånsrätt enligt ofvannämnda stadgande.
PETTER (vid fönstret). Hej san! der kommer folket norrifrån der gå Morakarlarne d'ä' stöttapinnarne de! MÅNS BENGTSSON. Och de der i mörka rockarna? PETTER. Ä' Leksandsoch Rättviksboarne, ser du. MÅNS BENGTSSON. Och de der med spikklubborna? PETTER. Ä' Elfdahlsboarne folket från Särna. Men hvad kommer åt dej? 51 MÅNS BENGTSSON (för sig). Vid sankt Eriks hufvud! icke en gång två tusen knektar förslå mot dessa vildar! (till Erik) fort härifrån! (han och Erik skynda ut.) FJERDE SCENEN. DE FÖRRE (utom Måns Bengtsson och Erik). SVEN (ser sig med rörelse omkring i stugan). Gammelstuga min! här har varit mycken nöd, men mycken välsignelse med. Gu signe dej! (går till Ulf) Var nu kry och karsk tills jag kommer hem, far! ULF (fingrande på klockan). Nu ä' slagverket färdigt med hör ska' du få höra! (klockan slår sex slag.) SVEN (höjer sitt spjut). Ja, nu ä' klockan slagen! (går ut.) (De öfriga, utom Ulf, följa honom, Märtha ledande de små barnen.) Scenen är en trakt vid Dalelfven. Vid dess andra strand en kyrka och klockstapel i fonden, omgifven af prestgårdshusen. Bakom dem höga, skogbeväxta fjell, från hvilka här och der bäckar kasta sig ner i elfven. En kulle med banad väg sluttar från ena sidan till den andra af teatern. Nära avantscenen, till venster om åskådaren, Engelbrekts bostad. FEMTE SCENEN. INGEBORG (går öfver teatern in i Engelbrekts hus). MÅNS BENGTSSON och ERIK (smygande efter Ingeborg). ERIK. Der var hon hon gick in. TABLÅ. 52 MÅNS BENGTSSON. Nej det var ej hon det var Elfdrottningen, som glömt att försvinna med den nattliga dimman och som nu dansar öfver jorden, för att gäcka solens strålar! ERIK. Elfdrottningen!
337 i rine hafva nde fordringar måtte få inrymme i så stor del af de begärde Kronans tillhörige hemman, som svarar deremot, sedan likväl, på sätt Författningarne i allmänhet föreskrifva, denna motsvarighet blifvit utredd ; och emellertid kunde hemmanen för Kronans räkning på ett år utarrenderas.” Hvarförutan till Utskottet blifvit remitterade nedannämnde hos H. R. o. A. väckte motioner, nemi.: a) Af \\v Bråkenhjelm j P. Ri., att enär de till Ädelforss Guldverk inköpte hemman samt öfrige dertill anslagne hemman och lägenheter genom Arrenden endast försämras och vanskötas, hvarigenom afkastningen af dem i en framtid för Kronan blifver liten eller ingen, samma hemman och lägenheter måtte för Kronans räkning genast afyttras och köpeskillingen derföre ingå uti SlatsCassan; hvarjemte, beträffande de GuldVcrket tillhörige Kronohemman, Hr Bråkenhjelm föreslagit, att ingen annan förändring med dem måtte vidtagas, än att Konungens Befh:de i Jönköpings Län finge besörja om Åboledighetens fyllande, i fall Guldverket med Åborätt något sådant hemman haft sig anslaget; samt att Räntan för desse Kronohemman hädanefter omedelbarligen hemfaller till Kronan; dock. att, i ofvanåberopade fall af åboledighet, först utrö-, nas borde, huruvida Åborätten från början af Kronan för Guldverkets räkning varit inköpt, eller Kronan i och för densammas erhållande fått vidkännas förlust, hvilken i sådan händelse skulle af den blifvande Åboen, genom erläggande af städja, så vidt ske kunde, ersättas. 338 Stats-TJtskottets b) Af Hr Rothliebj C. F.j att sedan R.
Kempten, som passerades sent uppå qvällen, är en ganska vidlyftig stad, med en mängd stora offentliga byggnader, ehuru den blott eger ungefär 6000 invånare. Staden har stark handel med spannmål och linnevaror, samt dessutom transitohandel mellan Rheinländerna och Italien, öfver Tyrolen. Här ungefär börjar slättlandet, och i morgongryningen sågo vi oss redan på alla håll omgifna af oändliga åkerfält. Man kunde på en gång räkna 15 till 20 serskilda kyrktorn och byar. Jemfördt med Neckardalen kan dock landet kallas glestbebodt. Här likasom på de ofantliga slätterna kring Leipzig, förefaller det gåtlikt, hvarifrån alla de armar komma, som odla dessa åkerfält. I dessa delar af Tyskland äro byarne bättre byggda och renligare, ju närmare man nalkas bergstrakterna och Schweitz. Mellan München och Regensburg förvandlas husen i usla kojor, och redan här söder om Augsburg äro vackra hus i byarne sällsynta. Trädgårdsskötseln synes försummad; eller kanske är klimatet och jordmånen dertill otjenliga, ty der fruktträd finnas vid vägen, se de skrala och nödvexta ut. Sådana fruktträdgårdar, som i Neckaroch vissa delar af Rhein-dalen, såg jag i ingen annan trakt af Tyskland. Industrien i allmänhet står jemförelsevis icke högt i Bayern. Allmän kärlek egde och förtjenade nuvarande konungens fader Maximilian Joseph. Dennes företrädare, Karl Theodor, var i början af sin regering berömd såsom gynnare af konst och vetenskap, men blef mot slutet deraf föraktad såsom svag och vällustig, och landet styrdes då af en f. d. jesuit, Ignaz Franck, samt af statssekreteraren Lippert, i fullkomligt franskt manér à la Louis XV. Max Joseph, som tillträdde regeringen 1799, helsades derföre som en räddare ur nöden och verkade, jemte sin ungdomsvän och minister, grefve Montgelas, allt det goda de svåra tiderna tilläto.