Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som vid öppnandet af de utdeUa och uphämtade Voterings-Sedlarna, befunnos TrettioSex (3.6) Ja och ÅttatioTre (83) Nej, samt Nej al'tså vunnit; så komma endast |dels. procent att till detta ändamål bestämmas. —- Hvilket allt Utskottet skolat till Riksens Högloll. Ständer inberätta. Stockholm den 30 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högvördiga PresJ:-» och Adelns Eedam. Ståndets Ledam. På Välloll. BorgarePå Hedervärda Bonde - Vinner Nej; vägnar F. B. Schverin. vägnar C. von Rosenstein Ståndets Ledarn. vägnar Carl Fr, landberg. Ståndets Ledam* vägnar Jon Jonsson,3 C. Tunelius. Uppläst hos Högl. Bidd. och Adeln d. 31 Juli Högvörd. Prest-Ståndet d. 29 — Väl!ofl. Borgare.Ståndet d. 29 — Hederv. Bonde-Ståndet d. 29 —- Vördsamt Memorial! För att påskynda författandet af de Expeditioner, som öfver Biksens Höglofl. Ständers beslut böra uppsättas, och då i flera mål olika beslut blifvit af de BeSpectiva Stånden fattade , hvaraf en del förfalla, andra kunna af Stånden sjelfva sammanjemkas, andra åter måste genom nämnd afgöras, har hvart och ett Utskott genom Protocolls-Utdrag af den 23, 25 och 27 i denna Månad, ankomne från Höglofl. Bidderskapet och Adeln , Högvördiga Prest-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, blifvit anmodadt, att undersöka förhållandet med besluten öfver de fran dem utgifna Memorial och Betänkanden, och i det fall någon jemkning vore möjlig och af nöden eller målet måste till nämnd hänskjutas, sådant till vederbörlig åtgärd hos Biksens Ständer skyndesamt anmäla. Detta Uppdrag får Särskildta Utskottet för sin del nu fullgöra.
Ung och oerfaren var Oden ännu, och han kände, att han af egen kraft ej förmådde ränsa jorden från dessa vidunder och uppfylla de andra plikter, hvilka väntade honom som världars styresman. En dryck ur visdomskällan kunde förhjälpa honom härtill; men Mimer, källans djupsinnige väktare, vägrade honom drycken, innan han bevisat sig den värdig genom själfuppoffring. Då gaf Oden sig själf till offer åt sin lifsuppgift. Nio dygn dvaldes han i det vindfarna trädet utan föda och dryck, sårad med spjut, offrad åt Oden, offrad åt sig själf, blickande nedåt, bedjande under tårar om den styrka han saknade, och lyssnande till den runosång, som förnams ur djupet, tills han vanmäktig nedsjönk ur Yggdrasils krona. Då gaf honom Mimer den efterlängtade drycken och lärde honom nio underbart värkande sånger. Och Odens krafter utvecklade sig sedan rikligen; han vardt stor i kunskap och skaparemakt. RIMTURSARNES UNDERGÅNG. VAKTEN VID HVERGELMER. Nu kände han sig i stånd att utföra det värk han hade i sinnet: att befria jorden från urgiganterna. Hans bröder Höner och Lodur förenade sig med honom till företagets fullgörande. De dödade Ymer genom att öppna hans hals-ådror. Ur såret frambrusade en blodström, som växte till ett haf, hvari urjättens vanskapliga och onda afföda drunknade. Tillintetgjorda vordo dessa vidunder, rimtursarne, likväl icke. Döden tillintetgör intet. Deras själar fortlefde och nedstego till underjorden. Där funno de, norr om Nidafjället, i Nifelhel, ett land, som med sitt mörker, sina frostiga dimmor och stinkande träsk anstod dem. Där byggde de sig en sal och vordo under tidernas lopp farliga grannar till Mimers rike. Till rimtursarnes slägt höra sjukdomsandarne. De bo i Nifelhel, äfven de.
3. bör utsträckas och förtydligas i afseende till befrielse från personel skatt, så att K. kammarrätten icke har rätt att ålägga 202 Den 15 December f. m. denna afgift der skattskrifningsförrättningen lemnat befrielse; se det föregående vid § 39. § 147. Äfven här behöfves förtydligande. K. kammarrätten har sagt, att stattorpare och statdrängar icke få åtnjuta afkortning för minderårige barn. Nog tyckes, att dessa gerna kunde och borde få anses som arbetskarlar. Hvad äro de annat? Äfven rättare och tjensldrängar borde njuta denna fördel. Men då icke en statdräng får anses som arbetskarl, så lär det icke gå an, att dit hänföra rättare och statdrängar. Remitterades till Bevilln.Utsk. Upplästes följande af Frih. Rappe, Axel Ludv., inlemnade motion: Uti nu gällande förordn. om bränvinsminutering stadgas, att när bränvin blifvit olotligen försåldt, köparen ej må om förbrytelsen vitlna. Detta stadgande, hvilket icke öfverensstämmer med lagens allmänna föreskrifter om jäf, enär något ansvar för köpare af bränvin ej äger rum, och köparen således ej kan såsom medbrottslig vänta nytta eller skada af vittnesmålet, utgör ett betydligt hinder för sanningens upptäckande i mål af denna beskaffenhet, hvaraf alltså uppkommer strafflöshet i många fall för olofllig bränvinsminutering. Att denna förbrytelse ganska väsendtligen bidrager till den redan öfverhandtagande och alltjemt sig förökande fyllerilasten, är lika allmänt bekant, som alt från denna last härrörer en stor del af skulden till brottens i vår tid progressivt fortgående, förfärande tillväxt.
Utskottet nödgas ock vidhålla den åsigt, som af Utskottet redan vid sistlidna riksdag uttalades, att det för lärjungen måste vara nyttigt, att han i tid vänjes att arbeta på egen hand, utan att vara biträdd hvarken af skolans eller någon enskild lärare; likasom Utskottet håller före, att derest lärarens handledning> af undervisningen skall kunna bestå i något annat, än att låta lärjungarne uppläsa sina lexor, och derest man icke skall uppoffra fördelarne af den lefvande muntliga undervisningen och grundligheten i densamma, det icke är möjligt att i de allmänna elementarläroverken använda tiden i sjelfva skolan så, att lärjungarne tillika hinna der fullständigt öfverläsa sina lexor. Utskottet föranlåtes alltså 7:o. afstyrka bifall till Herr Hiertas motion jemväl i denna del. Grundsatsen, att den lärda linien och den reala böra vara begge lika gynnade i afseende på tillfälle att förvärfva grundliga kunskaper, är af Rikets Ständer erkänd, likasom att fordringarne på bildning böra vara lika i fråga om alla Statens embetsman, således ej ringare hos dem, som utbildas på den reala linien, än hos dem, som genomgå den klassiska. En sådan likhet är dock ej beroende ensamt deraf, att i hvarje undervisningsämne ett alldeles lika stort pensum blifvit genomgånget, utan deraf att den mognad, som på den ena eller andra vägen vunnits, varder lika hos den ena, som hos den andra. För deras skull allena, hvilka egna sig åt tekniska yrken, kan det åter icke vara skäl att, vid inrättandet af Statens undervisningsverk, frångå nyssnämnda grundsats, helst det måste antagas, att äfven 12 Allm. Besvärsoch, Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. dessa yrken hafva behof af män med vetenskapliga insigter, till hvilkas bildande man fördenskull bör söka organisera läroverken på ett sätt, som framkallar anlagen och bereder möjlighet för deras utveckling.
Asigler, hyllade i stater af den mest olika sammansättning i hänseende till religionsbegrepp, statsförfattning m. m., måste äga en djupare grund i menniskonaturens utveckling och tidsförhållanden, än ett understundom påkommande nyhetsbegär, som väl kan fängsla för en tid, men aldrig beslå för den lugna pröfningen sä inom theoriens sfer, som det praktiska lifvet. Med anledn. af det ofvan anförda, anser jag mig böra afstyrka Hr von Hartmansdorffs motion, under det jag vördsamt vägar fästa H. LagUlsk:s uppmärksamhet på vigten, alt med 454 Den 23 De cerni» er e. m. största möjliga omtanka handlägga det under Utsk:s behandling varande lagförslag. Hr von Hartmansdorffs förevar, motion begärdes på bordet. Upplästes följande af Hr Tham, Seb. Math., inlemnade mern.: Uti K. M:s nåd. förordn. om hvad iakttagas bör för erhållande och utfärdande af tillståndsbref å rättighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd och konst eller förbättringar å redan gjorde uppfinningar, af d. 13 December 1S34 är i 3 § stadgadt, att sådant tillståndsbref, i allmänhet benämndt patent, må kunna erhållas icke allenast å l:o nya uppfinningar i slöjd och konst, och 2:o förbättringar af äldre dylika uppfinningar, utan ock 3ro ”för införande af i andra länder kände, men här i riket förut ej verkställde uppfinningar i samma väg, så vida icke uppfinningen är af den enkla beskaffenhet, att den kan, efter en genom tryck förut allmängjord beskrifning, af hvilken som helst eftergöras.” Om i fordna dagar så beskaffad belöning för införande i riket af i andra länder kände uppfinningar skäligen bort äga rum, synes dock nu mera icke något skäl tala för bibehållande deraf. Uppfinningar i andra länder blifva nu så hastigt och allmänt bekanta här i riket, att hvar och en, som får kunskap om en sådan uppfinning, gerna kan antaga, att om han icke i dag kungör upptäckten, så kungöres den i morgon af någon annan.
Ständers Banco-Utskott den 2Z September 1309 S. D. RMetive Ständen hafwa genom Utdra? a/ deras Protocoll under den z, 8 och n sistl. Augusti samt dell s:te i denna mänad, till Banco-Utskott . -'^ätande behagat förwisa, Riksdags.Fullmägtis gen H.. llsrs sc>sc!simlon8 till dek Hedcrwärda , BondcStändek ingifne Memorial, angäende en lä beskaffad förän ring uti det hitintill brukcliga omrkstmngs-sättet hos Banco-Fiillmägtige, Banco-Utskottet samt Riksens Ständers till Banco,Wrrkets öfwersccnde tilförordnade Revi - Den.27 September. 1017 Revisorer, akt Hederwärda Bondc-Ständet därwid mätte öga lika rösträttighet, med sine respcctive Med-Ständcrs Fullmägtige.
Ständer med nöje skola begagna detta tillfälle för att mildra de under »vapnen gränade eller i striden särade Krigsmäns mäst tryckande nöd och bekymmer. Med erkännande af den sanning, akt hwarjs medborgare, i män af förmåga, böra till denna wäl> görande styrelse lämna en starf af hwad de hafwa umbärlig!, har dock StatsUtskottet, under Rikets mangfaldiga behof air icke härtill welat förestä medel af ten blifvande Bewillnings? Summan; Men Utstött har trott, att, med bibehätlande af de kill Wadstena Krigsmanshus hittills utgäende afgifter, en billig jemkning emellan öfrige häruti icke dcltagange Rikets inwänarr pä annar sätt kunde winnås. Ehuru Penninge^Löntagare, som, efter sednare tiders upjagande warupriser med atr skäl kunna anses »vanlottade, aro skyldige, att af sine, till egen bärgning ofta okillräckclige löner betala en procent i Centonal, har denna afgift böck af Jndelnings-hafvars em Den i4 Fehruarij' 6Z7 endast blifwit erlagd efter Krono-wärdie med g R:d, Sunt pä R:d. Stats-Urskortet förestår derföre: i.o Att deste sednare maga erlägga denna afgift hädanefter med en procent utaf werkeliga beloppet af deras lön, uträknad efter förwandling och LänctS ärliga markegång, 2:0 Att af alla ärliga arfwvden och lractamen» ten, för hwilka Bevillning erlägges, Centonalen Ma innehällaö, säsom för werkeliga löner pä Stat, Z.-o Änser Stats - Utstottet wara med billighet enligt, akt da alla andra Löntagare i Riket betala en procent af lönen i Centonal, denna afgift äfwen bör sträcka sig till Presterjkapet, hwilka hitintills endast wid befordringar, efter en faststäld Taxa, till denna inrättning bidragit, och att denna hädanefter
Denna plog, som förfärdigas vid egendomen Agnhammar i Grums Socken, liknar den gamla Wermlands-plogen men har krokig ås och dragställning, såsom de engelska plogarne. Boskapsskötsel: Som ängar endast vid få egendomar i Länet finnas, så är foderlillgängeu vanligen otillräcklig att vinterföda det antal kreatur, som man, i anseende till sommar-betet i de vidsträckta skogarne, vill hafva. Hornboskapens utfodring under vintern är derföre knapp, bestående för det mästa af hafrehalm och afkastningen ringa. Denna boskap är jemväl småväxt och illa byggd. Behofvet af en bättre kreaturs-race inses temmeligen allmänt, och man erkänner äfven nödvändigheten af att väl föda sin boskap, hvarföre gräsodlingen tilltagit och ingår ofta till och med i torparens brukning. På herregårdarne finnas väl större och bättre kreatur än de hos allmogen, och flere possessionaten hafva varit måne om både att förskaffa sig en god boskap samt att föda och hålla den väl; men eljest söker man äfven här, eller vid herregårdarne, att hafva högsta möjliga antalet af kreatur, och mäste alltså ofta mer hushålla med fodertillgången än för dem kan vara nyttigt. Den allmännaste hornboskapen består sannolikt af flere blandade racer; men en bestämd finnes i de norra skogstrakterne, hvilken race är kullig eller utan horn med små välbildade kroppar. Korna af denna race mjölka väl i förhållande lill den föda, som dem beslås. 12 Till hornboskapens förbättrande bar för några år sedan en förening bildat sig, hvars första afsigt var att i provinsen inrätta ett stam-holländeri; men denna plan frångicks snart, i anseende till de stora svårigheter dervid mötte, och föreningen inskränkte sig till alt till orten förskaffa några tjurar af korthornsrace, hvilka till possessionaler ullemnades. Någon följd af denna åtgärd har ännu icke kunnat visa sig. Svinkreaturen underhållas biittre än hornboskapen, och goda racer af dessa djur hafva åtskillige gånger från England lill provinsen inkommit. Fårafveln är åter icke i godt skick.
Vid föredragning af Högvördiga Preste-Ståndets och Vällofl. Borgare-Ståndets Protocolis-Utdrag af den 7 dennes, innehållande, att sedan Kongl. Maj:t, med till kännagifvande att dess Kröningsoch Hyllnings-Ceremonier blifvit utsatte till första dagarne af nästkommande Maij månad, och att således denna Riksdag, ehuru lagligen tilländalupen den 6 i denne månad komme att fortfara intilldess nämnde Ceremonier ägt rum, tillika i Nader täckts förklara, att Kongl. Maj:ts lifliga omsorg för Folkets trefnad och väl gåfve Hans Majit rättighet, både att hoppas och att begära det Riksens Ständer under den ännu återstående Riksdags-tiden må fortsätta deras öfverläggningar med det nit, det lugn och den skyndsamhet, som Allmänna Ärenderne så väsendteligen kräfva, bemälde Riks-Stånd be* slutit att samtelige Riksens Ständers Utskott borde till behörigt iagttagande af Kongl. Maj:ts sålunda yttrade Nådiga önskan meddelas samma Skrifvelse» innehåll 5 fann Ridderskapet och Den 11 April. 4T3 Adeln för godt att, äfven för sin del, uti enahanda beslut instämma. Ut supra. S. D. I anledning af derom väckt Motion, beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln gifva Constitutions Utskottet tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan, det måtte Constitutions-Utskottet låta till trycket befordra sä väl de i Constitutions.Utskottet hällne Protocoll som Handlir.garne uti det till Utskottet remitterade Anmärknings mål mot Stats-Rådet samt Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Flottoroe, i afseende på de till Befälhaf. värne för en i Nåder anbefalld KustbevakningsExpedition den 8 April 1817» utfärdade Ordres. Ut supra.
Den krigsstyrka, som kommitterade föreslagit, har antagits under det uttryckliga förbehåll, att den under fälttåget skall oförminskad kunna vidmakthållas, hvilket är angelägnare, än att från början uppkalla stora massor, hvilka icke kunna väpnas och ledas, och ej heller i vårt brutna land utan svårighet röras, samt att vapenpligten skall efter denna fordran rättas och en landstorm eller folkbeväpning för ortförsvaret ordnas. Dessutom hafva kommitterade naturligtvis antagit, att en norsk krigsstyrka under krigets fortgång inträder såsom en genast slagfärdig reserv, hvilken är att påräkna såsom en förstärkning i vår egen styrka; samt att således de hinder snart bortfalla, som i den norska grundlagen finnas för norska trupper att öfvergå svenska gränsen, så att icke deras ankomst flere månader försenas i afvaktan på ett i detta vidsträckta land sammankalladt stortings bifall. 24 Befästningarna. Sedan kommitterade sålunda underdånigst besvarat den första delen af den framställda frågan om lancltruppemes iehöfliga styrka, återstår den andra delen, eller, i hvad mån landets försvar bör genom befästningar förstärkas. Fästningar voro förr, äfven i mindre stater, talrika, i följd deraf små och svaga, men borttogo ändå, genom sitt stora antal, mycket trupper till besättningar. Nyare och sannare militäriska åsigter yrka, att fästningar böra vara få, anlagda på landets vigtigaste punkter, stora och starka. Anfallsmedlens i senaste tider utomordentligt ökade styrka är ännu en anledning att göra fästningar starka, och den derigenom uppkommande stora kostnad är ett ytterligare skäl att de böra vara få. Att dessa nyare grundsatser äro riktiga har erfarenheten redan bekräftat. Kommitterade hafva af dessa skäl trott Sverges egentliga fästningar böra inskränkas till Carlsborg, Stockholm, Carlskrona och Marstrand, samt gå nu att redogöra så väl för sina skäl härutinnan, som i hvad afseende några andra orters befästning kan ifrågakomma. Carlsborg.
Den beslutande rätt, som derigenom blifvit åt kyrkorepresentationen tillerkänd, inskränker sig således till den negativa att kunna förekomma för kyrkan menliga beslut. En positiv förbättring af kyrkolagen måste den deremot framställa under formen af en underdånig önskan hos Kongl. Maj:t, som sjelf icke eger att den bevilja utan riksdagens samtycke. Det kan derföre synas, som kyrkomötets inflytande på kyrkolagstiftningen blifvit inskränkt till det minsta, som med någon slags beslutanderätt är förenligt, och Hans Excellens Justitie-Statsministern har sjelf i sitt anförande till Statsrådsprotokollet den 5 Januari antydt, att det vore rigtigast att öfverlemna kyrkolagstiftningen ensamt till kyrkomötet gemensamt med Konungen, ehuru han anser, att den för närvarande icke kan helt och hållet undandragas nationalrepresentationen. Den praktiska blick, som röjer sig i detta Herr Justitie-Statsministerns yttrande torde, vid sakens närmare begrundande, befinnas omisskännelig. Ty ehuruväl rättvisan fordrar, att rent kyrkliga frågor icke sättas i beroende af någon annan auktoritet eller representation än kyrkans egna, så lärer dock svårligen kunna bestridas, att vår kyrkolag, sådan den förefinnes, ännu är, på sätt Hans Excellens yttrar, sammanblandad med en mängd stadganden af civillags natur, och att nationalrepresentationen skulle medgifva att äfven dessa falla ensamt under kyrkomötes ompröfning, lärer icke vara att förvänta eller hoppas, äfven om — hvilket dock är minst sagdt tvifvelaktigt — sådant för kyrkan vore önskvärdt. Om man derjemte tager i särskildt betraktande det inflytande på kyrkolagstiftningen, som enligt nu gällande grundlagar af Preste-Ståndet utöfvas, så kan man svårligen förneka, att det till fullo motsvaras af det, som genom ofvannämnda förslag för framtiden beviljas. Det är nemligen en känd sak, att i så rent kyrkBih. till B. St.
Vöre af föga Vigt, om de dryga afbetalningarne skulle till lika belopp, som hittills, fortfara, enär det endast vore ett lindrigare äfbétalningssätt som kunde från undergång rädda den skuldsatte; att, om man verkligen ville göra något till afhjelpande af den öfverkiagade och erkända förlägenheten, omsättning af Discontlån med T‘£:del, i Stället för f:de* af det primitiva capitalel hvarje sjette månad, Vöre det lämpligaste sättet dertill, såsom medförande en betydlig lättnad för låntagare och isynnerhet Landt mannen, för hvilken det folie sig mest tryckande att betala iner än t*,:del, utan att bereda den minsta förlust för Discontröreisen 5 att Disconten nu mera Vöre en låneanstalt, icke blott för handlande och näringsidkare, sorn kunna finna siu räkning vid korta lån. Utan ock för tjenstemän och jordbi ukare, sorn dermed Vore föga belåtne; att genom fotceräd inbetalning, brist ödh osäkerhet hös många uppstått, der den eljest aldrig egt rtlmf att hvar och en heldre Ville borga för ett lån, hvarvid betalningsvillkoren finnas sidane, att dé lätteligen kund» uppfyllas, än när de fölutses ej möjligen kunna det; att don tid, då blott Ts-ul^l af det efter gjorde afbetalningar qvarvarande successiva beloppet hvarje halft år inbetaides, icke någon klagan hördes öfver bristande lånetijl* gängar samt ä® mindre nu borde befaras, otu Bänto-Vtaleitttl BttaniaHcttn, ,^:del *f primitiva capilalet hvart halft
Ständers beslut vid sednaste Riksdag, till Riksgälds-Kontoret genast ailemnade 419,422: 4. 8. motsvarande beloppet af de s. k. Diskont-reserv-fonderna; hvadan behållna Vinsten, vid 1848 års början, i sjelfva verket utgjorde blott 2,895,492: 26. 8. Från och med 1845 till och med 1847 uppköptes nedannämnde Obligationer, nemligen: Arméens Accords-Amorterings-Fonds å . 670,400: — Skånska Hypotheks-Föreningens . » . 380,000: — Smålands d:o . » . 100,000: — Östgötha d:o » . 500,000: — d:o d:o ställda i ut ländskt myntslag, evalverade i B:ko R:dr 533,333:16. Sgr R:dr 2,183,735:16. Till dessa inköp använde Fullmäktige, utom behållna Vinst-medel, afbetalriingen å Riksgälds-Kontorets Obligationer, som, utgörande för 3:ne åra 88,000 R:dr årligen 264,000: — böra härifrån afdragas; då återstoden 1,919,735:16. minskar de kontanta vinstmedlen till 975,759:10. 8. hvilket belopp dessa utgjorde med 1848 års början. Enär berörde i kontant varande behållna vinstmedel, R:dr 975,759: 10. 8. öfverstego den summa af 954,000 R:dr, Banken hade att vid nämnde års slut till Riksgälds-Kontoret aflemna, samt någon anledning icke var för handen, att de inflytande vinstmedlen, som antogos uppgå till omkring 900,000 R:dr, behöfde för Bankens säkerhet reserveras, ansägo
Han tänkte på hur sund och stark denna qvinnogestalt måste vara. Och han jemförde den, utan att göra sig reda derför, med andra sådana, som han sett, lefvande och döda, – hvilka alla i hans föreställning flöto samman till en enda blodfattig, försnörd typ. »Du har alldeles rätt», sade hon lugnt i det hon vände sig om, »jag skall inte gå in till pappa förr än du sjelf ger mig lof.» Den var alldeles frivillig, denna underkastelse; det syntes tydligt att den gjorde henne ett nöje. Hans ansigte klarnade plötsligt, han kom och satte sig hos henne i soffan. »Du skall strax få gå in», sade han i annan ton, »jag skall bara bereda farbror på att du är kommen.» Hon nickade blott, till tecken att det kunde så vara. »Jag tyckte det var min skyldighet att underrätta dig, fast det inte ser så farligt ut», sade han, »och dessutom skall farbror känna sig lugnare när du är här, bara det är så godt som medicin.» »Det är klart att du skulle underrätta mig», svarade hon. De voro alldeles i sin gamla ton. Och nu först hade de tid att betrakta hvarandra, medan de kallpratade. Richard liknade sin far, men hvarje drag var mera utprägladt, och det som hos fadern legat doldt under prestens varsamhet, trädde här i öppen dag. Det fans något i hela hans utseende, som antydde oppositionsmannen. Att han var ful, derom kunde icke finnas mer än en tanke. Detta ansigte kunde icke ens kallas tillvinnande, men det gaf intrycket af en personlighet. När man sett det, glömde man det ej. Pannan var bred; håret mörkt och kortklippt, krusigt och rakt uppstående. Ögonen sutto djupt och för nära tillhopa, hvarigenom blicken fick en viss skärpa; näsan var tunn och djerf; munnen stor, med smala, hoptryckta läppar. Då han ej talade, skyldes den af det korta helskägget, som – mjukt och krusigt – täckte halfva ansigtet. Det var ett vackert skägg, och det klädde honom. »Selma, du, jag skall säga dig något», sade han, rätt som det var. »Hvad då?»