Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Cederschiöld: 1 motsats till hvad den siste värde talaren anfört, kan jag icke fatta annat än att det är Frih. Raabs grundlagsenliga rättighet att få propos. framställd på en af honom afsifven motion. Enligt Retänk:t är det i öde punktan som Frih. Raabs motion, såvidt den afser blott fullbordandet af den södra och påbörjandet af den nordvestra stambanan, blifvit besvarad. Således är det val vid denna punkt sorn propos. skall, om någonsin, kunna framställas. Det är gifvet att, om Frih. Raabs lörslag bi fa lies, så har man sagt att man icke vill gifva några medel till den norra och de öfriga banorna; men i annat fall går man öfver till de särskilda banorna. Gr. Sparre: Angående Frih. Raabs rättighet att yrka propos. på det af honom framställda förslaget, vill jag icke här yttra mig om. Det tillhör Hr Gr. o. Landtm, att derom afgifva svar. Jag ber blott att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på beskaffenheten af Frih. Raabs yrkande. Då dessa banor sednare komma att föredragas, så blir det på nytt diskussion om det skall beviljas anslag, och då stiger Frih. Raab upp och säger, att det är redan heslutadt att It. o. Ad. skall gifva anslag, men beloppet är icke bestämdt. Omöjligheten lör R. o. Ad. att antaga en propos. af den beskaffenhet, som den ifrågav:de, tror jag mig hafva härigenom ådagalagt. R. o. Ad. skulle derigenom hafva alslagit 3 banor och beslutat 2 sådana, utan att bestämma beloppen. Jag hemställer således att Frih. Raab måtte återtaga sitt förslag, hvarpå propos. svårligen kan a(- gifvas. 170 Den 9 Maj f. m. Hr Cederschiöld: Jag får fästa den siste värde tala rens uppmärksamhet derpå att, om Frih. Raahs förslag bifalles beträffande den nodvestra stambanan, så är beloppet icke bestämdt, men derom får då afgöras. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Jag vill icke bestrida att Frih.
Den som vill att vid äskad votering, ang:de antagande af 1 § af den i Bancooch LagUtskins utlåt. N:o 2 föreslagna lag Den 23 April f. m. 45 för enskilda banker, contraproposin må innehålla afslag å denna §, voterar ja; Deii det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer contrapropos. att innefatta bifall lill nämnde § med den förändring, att 1 mom. deraf erhåller följande lydelse: ”Bankrörelse, med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditscdlar, ställde till innehafvaren att vid anfordran utan ränta med riksmynt inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp än 6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas efter dertill af K. M. meddeladt tillstånd.” Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda: Ja — 43. Nej — 31. Sedermera upplästes lill justering samt godkändes följande voler, propos: Den som bifaller 1 § af den i Bancooch LagUslk:ns utlåt. N:o 2 föreslagna lag för enskilde banker, voterar j;*; Den det ej vill voterar nej: Vinner nej, afslår B. o. Ad. förenämnde §. Vid denna voterings slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 37. Nej — 30. Ladespå bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne utlåt:n. N:o 280, i anled. af väckt fråga om förändring af beskattningen pä qvarnar och sågverk m. m.; N:o 281, i anledn. af väckt motion om hemmantalsräntans upphörande; N:o 282, i anledn. af K. M:s nådiga propos. till R. St., ang:dc förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande; och N:o 283, i anledn. af K. M:s nådiga propos. ang:de ett lönebidrag för Götheborgs hamnbyggnad.
Där borla på den vackra holmen dukas middagen upp, kaffet kokas inne i fiskarstugan, och n ä r slutligen solen börjar dala, vänder man åter mot hemmet, och dagens drott ning sitter leende och lycklig, omgifven af de sina, med blomkrans i håret. Eller ock — där ej sjöns trolska vågor locka — ut på den nyslagna ängen, där timotejen fyller med mandeldoft, ut med den kringboende ungdomen till fria lekar och ystert språng. Öfver mjuka tufvor går jakten i » sista paret ut », och i hvirfveldans öfver ängens blomster sväfva de unga kring vid iiolens toner, tills solen sjunker i väster och den glada dagen är slut. Hvem vet, det är kanhända ungmöns lyckligaste namnsdag hon firat i dag — ett minne som lefver för henne i sommarljus under långa år och vinterfrost. Därför, njut af ungdomens friska glädje — den kommer icke åter. Adolf Hellander. ; » Prenumeranternas brefväxling », intressant tankeu t b y t e mellan d e u n g a själfva o m deras samlingar, botaniserturer, fotvandringar, lekar, studier o c h experiment m. m. Allt detta i ett enda nummer! Kamraten kan Rågbröd, mjukt och hårdt 8: — 11 vetemjöl, 12 kilo (däraf bakas 2 kilo i veckan) 3: — 2 liter söt mjölk pr dag ä 9 öre litern (däraf tages kaffegrädde) 5: 40 2 liter skummad mjölk dagl. 3 kilo smör 5: 50, 4 tjog ägg 3: 50 9: — 3 kilo sill 45 öre, flottyr 1 kr 1: 45 1 kilo kaffe 2: 25, 3 kilo socker 2: 20 4: 45 Hvarjehanda grynsorter 1: 50 M. Wallensteen: Te 40 öre, 1 kilo sirup 40 öre, \ kilo russin 50 öre 1: 30 ör att ett hushåll af 5 personer skall kunna Af smör bör uppköpas ett litet parti på hösten 3 liter gulärter 60 öre, 1 kilo bruna bönor lefva tämligen godt på 1,500 kronor årligen, (t. ex. i september, då det är billigare än på vinfordras först och främst stor ordning och sparsamtern).
M. annetts höra äga rum, icke blifvit vederlagdt, och den lill ”stöd för anmärknta bifogade calculen så mycket mindre ”kunde af Utsk. såsom bevisande antagas, som, enligt den”samma, minskningen i materiel-kostnaderna för en bevärts”exercis tili den af Utsk. föreslagna tid af 12 dygn endast ”skulle blifva 10 proc. af det för den utsträckta öfningsti”den af 21 dygn nödigt ansedda belopp, hvarigenom den ”återstående summan, fördelad på det calculerade antalet ”bevärts-skyldiga, skulle utvisa en materiel-kostnad per man ”för hvarje dag af 20 sk. (hvilket rätteligen borde vara 17 ”sk. btco, m. m,); kunde Utsk. icke frånträda sitt ”förut i denna punkt afgifna yttrande.” H. StatsUtsk. har således fortfarande ansett, att behofvet till materiel-kostnader för bevärts-exercisen bör kunna nedsättas med 60,000 r:dr. Att ingå i någon närmare granskning af det beräkningssätt, hvarigenom Utsk. kommit såväl till berörda resultat, som till den uppgifna och nu ytterligare åberopade summa, 27,358 r:dr 11 sk., är icke möjligt, då Utsk. hvarken i det förra eller nu afgifna utlåt, funnit nödigt att derför redogöra. En direct vederläggning deraf kan således icke åstadkommas, ulan återstår för mig endast att, oberoende af Utskts beräkningar, ytterligare på detta rum söka utreda hvilken nedsättning uti det af K, P c 11 ii Augusti e. m. M. äskade anslaget kan äga mm, i händelse bevär:smanskapets årliga öfningstid b I i f v e r, på sätt StatsUtsk. föreslagit R. St., bestämd till 12 dagar, inoch utryckningsdagarna oberäknade. Uti den af Krigs-coll:m afgifna förslags-budget för åren 1840—44, hvarpå R.
Ridderskapet och Adeln, att ett denna dag af Friherre Toll, Gustaf Philip , afgifvet yttrande, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 44, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel, skulle åtfölja den af Ståndet förut beslutade återremissen af nämnde Utlåtande. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets sedan den 29 sisth April å höidet hvilande följande Utlåtanden: Fröt. Utdr. d. i3 Maj 18jo. 255 l:o N:o 53, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvud-Titel. Atermitterades. 2:o N:o 54, angående reglering af anslagen å Riks-statens Femte Ilufvud Titel. Återremitterades. 3:o N:o 57, angående regleringen af utgifterna å Riks-statens Sjette Hufvud-Titel. A terremittera des. 4:o N:o Bifölls. S. D. Sorn Stats-Rådet m. m. Poppius anmält, det lian, för företagan de af en embetsresa, vore föranlåten att for en tid från Riksdagen sig begifva, har denna dag utsedd blifvit alt som ledamot af Banco-Utskottet, i bans ställe inträda Pastor-Primarius m. m. Doctor Hagberg. S. D. Som Biskopen m. m. Butsch anmält, etet lian erhållit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd att under 3:ne veckors tid från Riksdagen afresa, bar denna dag till ledamot af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottetj under hans frånvaro, förordnad blifvit Professorn, Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden, Bolméer. Från W ä 11 o f l. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54, angående reglering af anslagen å Riks-statens Femte Hufvud-Titel.
Sedan .Banko-Utskottet härigenom, med anledning af hvad inom de respective Stånden felif - BanÅo-Utskottets Betiuiftanden. 45 blifvit erinradt, i möjligaste målto sökt utreda de skäl sorn legat till grund för dess förra Betänkande; är det ock en följd deraf, att Utskottet vid detsamma förblifver ; underställande vördsamt det ena och andra Riksens Höglofl. Ständers försyade pröfning och slutliga decision. Tvänne Ijedamötérs serskildta meningar blifva enligt förbehåll härvid bifogade. Stockholm den l6:de Januari 1818. Ma g. Palmquist. E. A. Almquist. L. J. Lundgren. Jonas Andersson. G. Helsingius. Utdrag af Protokollet hullet hos Riksens Höglofl. Ständers Banko-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den iG Januari J818. S. D. Herr Lectorn och Prosten Fröberg anförde: Sedan genom väckt fråga , inom Vällofl. Borgare-Ståndet sorn till Banko-Utskottet remitterades, om upphäfvande af Banko-Fullmägtiges prohibitiva åtgärd i afseende på de fallna Dislonternes rätt, att af sine Debitorer emottaga i betalning sina egna Skulde-bevis, Banko-Utskottet nödgats taga befattning med ett ämne, som, i min tanka , egentligen aldrig särskilt bordt blifva föremål för Riksens Sländers discussioner, och nu går, att i anledning af de inom RiksStänden gjorde anmärkningar, gifva ett förnyad t 4& Banko-Utskottets Betankandenl adt Utlåtande i det förras ställe, som blifvit återremitteradt, anhåller jag, att då jag icke karr förena mig i de åsigter, som legat till grund för Högloft. Utskottets förr afgifne Betänkande,’ få framställa den synpunkt hvarur jag förmodat, att denna sak bort både betragtas och behandlas.
Kurt har sjelf fört henne till bordet, icke derför att han just brydde sig om henne eller höll af lärarinnor i allmänhet, tvärtom han afskydde alla flickor, hvilka på något vis kunde hänföras under kategorien »emanciperade fruntimmer», men han insåg, att detta borde vara ett godt schackdrag mot fröken Beda, och han fixerade henne då och då för att söka upptäcka, om den stela teologen tråkade ut henne, något han tog för afgjordt. Men hon tycktes vara vid det bästa humör i verlden och koketterade så mycket som möjligt med sin bordsgranne, hvilken alt eftersom middagen framskred, och vinerna serverades, blef lifligare och lifligare. Till sist reciterade han till och med för henne med mycken patos några strofer ur »Drabantens hämd, tidsbild från Guldkonungens dagar», en dikt, som i sin tid prisbelönts i gymnasialorden Amicitia och sedan varit tryckt i Familje-Journalen. Hon applåderade och han svarade med att beklaga sig öfver presten: »Ni kan väl förstå, bästa fröken, att det är hårdt för en, som har så pass mycket andliga intressen som jag, att vara predikobiträde hos en kyrkoherde, som är så utan alla vyer. Märkte ni hur han i söndags, under det jag predikade, stod och kammade sig i sakristians dörröppning, så hela församlingen distraherades. Men hvad skall man göra? Man måste underordna sig, den andliga upplysningen kräfver uppoffringar.» Här förde vår gode man med en välberäknad rörelse sitt sherry-glas till munnen, och fröken Beda nickade bifallande, men i smyg gäspade hon gång på gång. Åh han var olidlig den karlen, han kunde plåga en oskyldig stackare till döds – och Kurt, den fjäriln, som nu hela tiden pratade och skrattade med den der lilla bleknosiga skol-lärarinnan, en sådan gås! Hon tryckte häftigt sin fot mot golftiljorna, betraktade förstulet Kurts fina, qvinliga hufvud, och en vild lust kom öfver henne att föra sin hand öfver hans skära, fjuniga kind. Emellertid hade desserten kommit på borden, och kyrkoherden reste sig för att hålla tal. Han äskade ljud, harklade litet och började.
På sidan 6 i Utskrs betänk, förekommer ”1 Cancelli-ljenst”, det måste betyda ”1 Cancellist-ljenst”, och tyckes vara tydligt deraf, att. sedermera förekommer inom Ofverstyrelsens expedition en canccllist-tjenst derstädes. Hvad den omlalta cancellist-beställningen beträffar, anser jag onödigt att åt dess innehafvare gifva en särskild gratifiealion. Ofverstyrelsen bar ganska få expeditioner, oell en tjenslemans sysselsättning dermed är icke trägen. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: I detta betänk., hvars tryckning har måst påskyndas och blifvit verkställd under helgedagar, hafva flere betydliga tryckfel insmugit sig, de der ej blifvit observerade vid correetur-läsningen. Hvad gratificationen angår, trodde BancoUtsk. densamma vara nödig, men ingen bör bättre än en Fullmäktig i Banken kunna bedömma behofvet i detta fall, och jag skall ej påyrka vidblifvande vid Ulsk:s förslag i denna fråga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att BancoUtsk., såsom grund för förslaget i 1 och 2 puukterne, åberopat den af R. St. bifallna 4 § i Utsk:s utlåt. N:o 27, och att derföre syntes angeläget att tillse, huruvida nu föreslagna förändring kuude vara stridande emot sagde §. Sedan härefter H. Ex. behagat uppläsa nämnde §, yttrade Hr von Hohenhausen: Något hinder i denna del synes icke förefinnas, så att, derest Fullmäktige anse detta arfvode vara mindre behöfligt, hvilket dock skulle mycket förundra mig, efter de upplysningar, som blifvit BancoUtsk. meddelade, skall jag, som visserligen vill befrämja besparingar, icke sätta mig emot borttagandet af detsamma.
Att nu, utan någon annan synbar orsak, införa en förändring i detta fall i vår grut dlag, kan jag, efter min mening, icke betrakta såsom annat än något, som bär utseende af att vara en lex in casu, och en sådan önskar jag icke måtte i grundlagen införas. Jag anser nemi., att om en förändring deri skall göras, så bör den vara så af nödvändigheten påkallad, att den icke kan bestridas. Dessutom är anfördt, att Sveriges Konung icke kan regera Sverige, om han lemnar landet; huru skulle man då kunna tänka sig att Konungen skulle vilja taga ett sådant steg, som att blifva regent i främmande stat, utan att förut höra R. St:r. Det är icke tänkbart. På alla dessa skäl förenar jag mig med de Hrr, som yrkat afslag å denna §. Hr Cederschiöld, Rob. Theofr.: Det torde icke kunna bestridas, att Konunga-embetet, om jag så må kalla det, är det vigtigaste af alla embeten i en stat; och då detta är obestridligt, så måste ock vara klart, att innehafvaren af detta höga och vigtiga embete behöfver taga i anspråk alla sina krafter för att kunna uppfylla sitt konungsliga kall. Då man nu vet, att i Sverige många embeten finnas, hvilkas innehafvare ej må tillika bekläda annat embete, så synes konseqvensen fordra att innehafvaren af det allrahögsta embetet, eller sjelfva Stats-chefen, icke må med detta förena ett annat lika vigtigt embete. Det ligger i sakens natur, att då ett folk uppdragit åt en person att blifva dess Konung, så har det icke kunnat föreställa sig, att han derjemte, utan dess samtycke, skulle blifva ett annat folks Konung. I öfverensstämmelse med denna min åsigt, skulle jag visserligen finna det vara alldeles obehöfligt att i grundlagen införa ett förbud i delta hänseende; men då jag nogsamt vet, att pluraliteten alldeles icke delar denna min åsigt, utan tror. att Konungen verkligen, utan R. St:rs samtycke, skulle kunna mottaga en främmande krona, så anser jag det vara af största vigt, att ett sådant stadgande, som det nu ifrågavarande, i Grundlagen införes.
Men härvid förekommer tillika att, sedan det visade sig möjligt, att, genom begagnande af de under arbetenas fortgång inträdda gynsamma förhållanden, vestra stambanan kunde hinna redan ett år tidigare fullbordas, än vid sisllidne riksdag beräknades, Kongl. Maj:t, på det ali arbetena skulle kunna oafbrutet fullföljas i den utsträckning, som för vinnandet af detta vigtiga syftemål erfordrades, dessutom låtit af Statsverkets tillgångar förskjuta medel, hvilka skola af 1863 års anslag ersättas; hvarjemte ett större parti materiel m. m. redan under innevarande år anskaffats, med beräkning att af nästa års anslag betalas. Efter fullgörandet af de härtill erforderliga liqvider, komma återstående tillgångarne för 1863 års arbeten att utgöra endast omkring 1,900,000 Riksdaler. Med anledning häraf och då Kongl. Majit anser södra stambanans fullbordande böra, så vidt möjligt, fortskyndas, samt detta måls ernående torde kunna emotses under loppet af år 1865, derest erforderliga medel för arbetenas kraftiga bedrifvande under nästa år blifva att tillgå, vill Kongl. Majit, under åberopande af hvad i Dess denna dag genom Finans-departementet aflåtna nådiga Proposition finnes omförmäidt rörande möjligheten att, utan behof af särskild upplåning, för år 1863 bereda tillökning i byggnadsfonden, härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att, för arbetenas forlskyndande å nämnda stambana under berörda år, af ofvanupplagna summa, 26,318,000 Riksdaler, anvisa 3,815,000 Riksdaler, samt för hvartdera al dé tre åren 1864 —1866 7,800,000 Riksdaler, dock med rättighet för Kongl. Majit att, ifall omständigheterna dertill föranleda, för hvart och ett af åren 1864 och 1865 använda utöfver årsanslaget högst 800,000 Riksdaler, sorn då komma att å sista årets anslag afräknas.
December 1827, om hemmansklyfning och jordafsöndring, tillåter icke, att jord afskiljes från hemman uuder andra vilkor, än dels, att sådan jord icke får i rymd öfverstiga en viss del af hemmanets hela ego-område, samt att dertill icke får användas odal åker eller äng, dels ock att viss årlig afgäld till stamhemmanet ålägges den afsöndrade jordalolten. Med antagande af ofvannämnde tolkning skulle 1824 års Förordning innefatta ett undantag från dessa allmänna föreskrifter, hvilket så mycket mindre synes böra få antagas, som ett dylikt undantag vore oförenligt med begreppet om eganderält, och i allt fall, äfven om det funnits, enligt allmänna regeln, alt äldre Lag måste vika för yngre, upphört att vara gällande, sedan 1827 års Förordning utfärdades. Vid sådant förhållande, och då det lätteligen kan inträffa, att, oin lösen endast i penningar skall gifvas, ett hemman, hvars äng hufvudsakligen utgöres af vattendränht mark, skulle få vidkännas betydlig förlust, samt möjligen bringas derhän, att åbo derå icke vore besuten, hafva Rikets Ständer ansett en förklaring öfver 4 §• af ifrågavarande Förordning erfordras, hvarigenom bestämmes, att slik lösen alltid bör gifvas i motsvarande jord. På dessa skäl få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. föreslå till antagande följande förklaring: Sedan, genom 4 §•> Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1824, är vordet stadgadt, att jordegare, som icke vill deltaga i kostnaden för vattenverks utrifning eller ändring, skall vara både berättigad och skyldig, att för sin andel i vattendränkt jord emottaga lösen; så har det ansetts nödigt förklara, att sådan lösen eller ersättning bör gifvas i jord, som, efter de för ego-utbyte i allmänhet stadgade grunder, lemnar fullt vederlag för hvad som afträdes, och skall, der belägenheten icke medgifver egoutbyte, ersättning utsättas till viss andel uti den genom vattnets afledning förbättrade jorden, efter som den, jemförd med samma jord i dess vattendränkta tillstånd, af mälismän varder bestämd.
Kiimpa icke for herravälde ofver din lägre natar, ty s a d a ~ a segrar varda Pyrr / z21ssegrar! w Detta ar hvad som framgatt af den omtvistade skizzen, hvilken ni, fröken Grundtvig, velat anse sasom en sann och neutralt hållen skildring ur lifvet. For oss är den osa72n ur många synpunkter, icke minst derför, att den utgifver sig vara en bild ur det verkliga lifvet, då den ar en bild ur det abnorma. Frågan huruvida det är sundt att skrifva öfver sådant, finna vi illa besvarad med de anförda ofden af Rourget. Det ar ju ntimligen ej naturen i oc / z for szg, utan den misshkade eller missbildade naturen, d. v. s. onativren, som ar osund. Och en Dagny. literatur, som med förkärlek omfattar dess alster, blir naturligtvis också i sin ordning osund, detta icke minst då, nar diktaren likt Stella Cleve väljer sina ämnen sutan att mena och utan att vilja något, blott emedan de &gt;intressera,; d. v. s. nar man skrifver fullkomligt pri ?~cipdost, i syfte att framhalla för en otidig och denaturerad nyfikenhet den urartade naturens fördoldaste yttringar. I motsats till eder, fröken Grundtvig, anse vi alltså, ~ P y r r - hussegrar~ obetingadt tillhöra den osunda iiteraturen samt genom hela sitt framställningssätt och särskilt genom sin öfverskrift vitna om, att den ej ar afsigtslost tillkommen. Om nu redaktionen af en qvinnoförenings s. k. diskussionstidning, utan niinsta ord till förklaring eller varning, utan minsta försök att inleda en diskussion af det lika farliga som vidriga problemet, kastar detsamma handlöst ut bland sina läsarinnor, anse vi det fortfarande vara ett bevis på, att den redaktionen icke är sin uppgift vuxen. Huru ni, fröken Grundtvig, som, sjelf i sa varma ord beklagar, att man hos er i Danmark börjat:: revolutioncra~ det sedliga medvetandet och sprida okyskhetens gift afven i den qvinliga ungdomens blod; huru ni kan tro, att skrifter.
Godtgörelsen till Handelsoch Sjöfarts-fonden erlägges såsom ett fixt anslag af tulluppbörden i sin helhet utan förändring, såvida icke tullinkomsternas brutto skulle komma att öfverstiga 15.000,000 R:dr; och att Staten »betalar tolag för handelsoch sjöfarts-afgiften.» Bevillnings-Utskotlets Belänkande M 13. 7 och »för tolagen sjelf» kan med lika litet skäl sägas, som att tolags-ersättning utgår på de öfriga afkortningar oell förvaltningskostnader, hvilka, af Rikets Ständer å nästlidne riksdag förslagsvis beräknade till 1,600,000 R:dr, af de samfälda tullmedlen utanordnas. — Af hvad nu blifvit anfördt visar sig ock tydligen, att vid det förhållande, som under nästlidna år 1859 inträffat, eller att uppbörden med omkring 3 millioner R:dr öfverstiger den omförmälda normalsumman, staten undgår att af detta betydliga öfverskott i tolags-ersättning utbetala mer än 5 procent, i medeltal räknadt, i stället att, om ingen tolags-reglering egt rum, städerna varit berättigade att för hela den tullpligtiga varu-inoch utförseln tillgodonjuta tolag efter den högre procent, som förut vant gällande. Motionären anmärker jemväl, att utförselstullen å Stångjern samt införselsafgifterna å uppgifna 6 varuartiklar vid nästlidne riksdag voro föreslagna att försvinna, utan att sådant vid tolags-regieringen togs i beräkning. Härvid möter emellertid den erinran att för 3 af sistberörde artiklar, nemligen Sill, Gråsidor eller Sey, och Salt, den föreslagna tullfriheten ej af Rikets Ständer antogs, hvadan ock motionärens särskildt gjorda anmärkning rörande tolags-inkomstens hastiga fall i Nyköping år 1856, såsom härrörande från den genom Kongl. Kungörelsen den 26 September året förut medgifna tullfrihet för stadens förnämsta importvara, Fisk, sedermera, efter det tullfriheten upphört, förlorat sin betydelse.