Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är alldeles omöjligt att, då Ståndet fördelas i 4° delar och inom hvarje afdelning io riksdagsmän skola väljas, det är omöjligt, säger jag, att Ståndet i sådant fall skulle komma att bestå endast af högre embetsmän. Man har vidare sagt, att meningen med min motion vore att tillerkänna representationsfördelen åt endast några få adelsmän. Enligt min motion skulle dock R. o. Ad. välja 4oo riksdagsmän. I närvarande ögonblick saknar hela den s. k. landtadeln eller åtminstone de liesta adelsmän, som äro bosatta på landet, tillfälle att deltaga i lagstiftningen; de skulle åtminstone få den ersättning, i fall val blefve införda, att kunna välja representanter, om de också icke sjelfva blefvo valda. Hela denna fråga utgör en strid emellan Landtadeln och Stockholms Adel, och om alla de i5oo adelsmän, som finnas inom Riket, komme tillhopa och finge votera på detta rum, skulle jag väl vilja se, om Stockholms tjenstemän skulle blifva de rådande. Man säger, att en genomgripande förändring i representationen vore nödvändig, men att en partiel förändring skulle mer skada än gagna. Jag,hemställer till hvar och en att bedöma möjligheten att kunna verkställa en genomgripande förändring, såvida den icke sker successivt. Det är naturligt, att ju mera vi nalkas det rätta, ju lättare skola vi hafva att hinna fullkomligheten. Det är således högst sannolikt, att ju mindre ändamålsenlig representationen är, desto mindre kan man hoppas, att den skall snart reorganiseras. Utan successiva förän dringar kan en genomgripande ändring endast vinnas genom en revolution, och jag har icke hört någon önska en sådan. Gr. Cronhjelm har åberopat den dyrbara, från förfädren ärfda rättigheten att här tala för det allmänna bästa; men den, som sätter så högt värde på denna rätt, borde komma ihåg, huru mycket större värde och vigt rikdägsmannens tal äger, då han uppträder såsom vald till följd af sina eommiltenters förtroende. Han talar då ett annat språk och höres med andra oron. Gr. Cronhjelm har väckt motion, att R. o. Ad. måtte inbjuda BondeSt. att förena sig med R. o. Ad. i antagande af Constit Utsk:s förslag att införa R. o.
Anderssons fällande till sagde vite innefattade tillämpning af ofvan omförmälte utslag, pröfvade Kongl. Majit rättvist, med ändring af Hofrättens utslag och jemlikt 1 kap. 12 § Rätteg.-balken, döma vice Häradshöfdingen Stedt att böta tjugufem daler silfvermynt med åtta R:dr 16 sk. och att med fyra R:dr, allt banco, ersätta Erik Andersson den, till följd af Häradsrättens ogillade åtgärd, honom medelst böternes och vitets uttagande vållade förlust. Af den grund, hvarpå detta nådiga Utslag hvilar, har jag ansett följa, att förre Riksdagsfullmäktige!] Erik Andersson, hvilken icke haft anledning att den emottagna stämningen vidare åtlyda, efter att hafva å tingsstället infunnit sig den 10 Maj, då någon rättegång vid Häradsrätten icke förevarit, lika oförskyldt blifvit, efter Häradsrättens vid höstetinget 1847 gifna föreläggande, fälld å påföljande ting till förnyadt vite 10 R:dr, som han å nämnde hösteting fälldes (ill det å nästföregående ting stadgade vite, samt att han alltså måste vara lika berättigad till godtgörelse för det ena, som fiir det andra af dessa hos honom uttagna vitén, ehuru Kongl. Majit i nåder funnit vice Häradshöfdingen Stedt, som ej förrättat det ting, då det förnyade högre vitet blifvit förelagdt, icke stå i ansvar för detta föreläggande, och han således ej heller blifvit förpligtad att för detsamma gifva skadestånd. Men då Stedt var härifrån befriad, har jag funnit någon annan icke kunna vara dertill skyldig, än den person, som i egenskap af Häradsrättens ordförande stod i ansvar för det vid höstetinget fattade beslut, hvarigenom förnyadt och förhöjdt vite blifvit förelagdt. Häremot fann jag väl kunna göras det inkast, att detta beslut var en icke mindre oundviklig följd af målets föregående behandling, än fällandet till det vid sommartinget redan stadgade vite, helst det vid höstetinget hvarken ålåg eller tillkom Häradsrätten att företaga ny pröfning af den vid föregående ting redan afgjorda frågan om stämningens giltighet.
Hillside, Hoddesdon i oktober. Y i ha mycket trefligt tillsammans, min lille » trike » och jag. Han är nämligen en tricykel af utmärkt &gt;byggnad », stark (men väger blott 32 skalp. ), finlackerad och finpolerad samt ser mycket lätt och » stilig » ut. Han är » bygd », d. v. s. sammansatt, af bästa » tättings» o, s. v. för min räkning af m:r Hale i Hertford och har ännu ej varit fullt tre veckor i min ägo. Men hvilka trefliga utfärder vi haft på den tiden! En af de första dagarna foro vi upp till » Broxbournbury Woods », en stor skog, som det kan taga 2 eller 3 timmar att gå tvärs igenom. I Sverige tror man ju i allmänhet att England ej har några skogar, därför att de ej äro så vanliga som där och ej hufvudsakligen af tall och gran. Här i trakten åtminstone finnes godt om skogar af härliga löfträd, och i en öppning af skogen bland månghundraåriga ekar, bokar, almar, lindar m. m. hålla vi en rast, hvarunder jag plockar björnbär för en paj i korgen, som » trike » bär. Juvelerare Jakobstorgr 1 1898 Det är så härligt, tyst och stilla häruppe, där människoboningar äro rätt sällsynta. Lilla » Bobin Bedbreast » kvittrar så gladt, eljes är tystnaden blott då och då afbruten af en fasan, som flyger upp med mycket oväsen eller af en och annan kanin, som prasslar mellan buskarna. Elere gånger ha vi varit ute och fotograferat: kameran i ett skinnfodral fastgjord vid trikes axel och ställningen vid handtaget. Lika lätt går det, fastän detta ej obetydligt ökar vikten, om blott väglaget är godt; men de annars så förträffliga vägarna ha nu på sina ställen genom den långa torkan varit rätt sandiga. Och så stanna vi där det är mest tilltalande att taga en vy: på landsbygden, i byar eller städer — ty på en liten eftermiddagstur kan man härifrån fara igenom 3 städer och ett par byar. Och nå- gra ej så dåliga fotografier ha vi tagit, som snart komma på en utställning i Hoddesdon.
Ständer framställdt yrkande om ett tillägg till 1 §, hvarigenom skulle uttryckas, att borgenär först efter anställd utmätning ägde att njuta bysättning å gäldenär, är vordet afstyrkt på ingen annan grund, än den, att derigenom skulle upphäfvas den strängare exekutiva kraft, som, enligt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1756, vore löpande skuldsedlar tillagd, dels ock att Utskottet, i anledning af gjord anmärkning, att bysatt gäldenär borde frigifvas, när han till borgenär uppgåfve full tillgång, vare sig i lös eller fast egendom, meddelat det yttrande, att ett särskildt stadgande i dylik syftning syntes vara så mycket mindre af behof vet påkalladt, som, enligt 5 Kap. 10 § och 8 Kap. 2 § Utsökningsbalken, bysättning icke i allmänhet kunde äga rum emot någon annan än 46 Ii. St. Just. Ombudsm.
Om denna beräknas efter nuvarande stater vid indelta kavalleriet och infanteriet, kommer, genom Smålands Husar-regementes afsittning och förenande, såsom infanteritrupp, med Smålands grenadierbataljon till ett regemente, dels stabspersonalen att minskas och dels kavalleri-aflöningen att nedsättas till likhet med hvad för indelta infanteriet i allmänhet är gällande. I följd häraf uppstår följande förhållande : Efter uppskattningsvärde å boställen, indelta räntor och kronotionde, jemte kontant statsanslag, har Smålands Husar-rege - Transport Ärlig kostnad. 101,012 101,012) 16 Kongl. May.ts Nåd. Proposition N:o 10S. Årlig kostnad. Transport inente R:dr 57,200: — och Smålands grenadier-bataljon 28,380: — 101,012 tillhopa R:dr 85,580: — För det nya infanteri-regementet erfordras ungefär . 55,000: — hvarigenom uppstår en aflöningsbesparing af Det nya Vestgöta kavalleri-regementet erfordrar, för att komma på lika stat med de indelta Skånska kavalleri-regementena, ett aflöningsbelopp af omkring R:dr 86,000: — och då nuvarande Vestgöta infanteris aflönings-anslag utgör endast 51,600: — 30,580 uppstår en brist af R:dr 34,400: — Till betäckande af denna brist finnes i första rummet det beräknade värdet å de nu till Statsverket ingående, men Vestgöta regemente af ålder tillhö- rande indelta räntor, boställen m. R:dr 25,000: efter hvilket afdrag bristen nedsättes till . men då ofvanberörde för Smålands infanteri-regemente uppkommande besparing vidare tages i beräkning, visar sig i nuvarande aflöningstillgångar på det hela en behållning af så att
Det är säledes troligt at arbetslönernas stegring, och den mindre winst, eller knn bända den förlust, som deraf för näringsidkare!, upkommer, skall medföra ön känbar förminskning i waru xroöucrion^n, om icke nägon lättnad i annan wäg kan för näringarne uptankas och beredas. Af en nedsatt bewill* ning lärer någon lrndring icke kunna förwäntas i en tidcpunkt, dä förökade Statens behof afet mindre antal skattdragande stola upfyllas. Kanffe bor en nödig lindring endast sökas i en nedsatt ränta i det förlag, som Lil näringarnes drifwande är nödvändigt. En lag penninge» ränta har hos alla handlande nationer warit ansedd sä som et kraftigt medel til näringarnes uphjelpande, och derföre har den tidigt igenom författningar blifwit stadgad, äfwcn i tidebwarf, dä ingch allmänna olyckor päkallat et owanligt bemödande; och erfarenheten bär wisat, at nyttiga företag af alla stag, hwilka med en högre penningeränta icke warit möjeliga, snart gifwit lif och rörelse ät allmänna hushållningen, samt framalstrat den större warumängd, som i billigt förhällande nedsatt waruwärdct och grundlagt enstild och allmän wälmåga. För ost äterstar ännu detta wälgörande medel. Läge har det warit omtalt och önstatr men aldrig här det warit nödwändigare än nu, dä följderna af et olyckligt krig hota wära näringar med en längwarigj rvanmagt, och samhället med lika länawarig fattigdom. — Mine Herrar? jag fö° reflär icke nägon författning som i mindstaänän kunde förändra de wilker, hwarmed publiks Castor eller enstilte personer utlemnat fine penningar; rncn dä näringarne i synnerhet hämta Den is Junit, 66- fina förlag ifrän en inrättning, som til största delen tillhörer Riksens Ständers ö-nigue-, sa skut» le det aspftade ändamälet kanske tilräekligen winnås igenom upoffring af nägon del af dea winst som denna upoffring medförer.
En-kammarsystemet ligger således inclusive i det föreslagna Två-kammarsystemet; 32 Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. och den vådan lärer väl icke kunna räknas till de ringare Funnes ingen annan brist i det nu framlagda förslaget, — sannerligen den vådan borde vara tillräcklig att afskräcka från dess antagande — Utskottet har menat, att sådan öfvervigt bör ligga hos den Andra Kammaren, eftersom »den representerar flertalet af de skattdragande». Dervid har dock Utskottet förgätit Justitie-Statsministerns yttrande, att »begge Kamrarna utgå från hela folket», äfvensom att det »icke är representantens uppgift att vara målsman för skilda klassers, utan för allas intressen», samt att hela den nya national-representationens, således båda Kamrarnas, »nödvändigaste egenskap är, att vara ett sannt uttryck af tänkesättet hos majoriteten af den politiskt tänkande delen af nationen.» Vill man redan nu utkasta misstroendets frö emellan de båda Kamrarna, genom att låta den Första representera minoriteten och den Andra majoriteten af de skattdragande; då finner man lätt, hurusom den nuvarande ställningen icke blifver förändrad genom det nya representationssättets antagande. Formen bluen annan, men misstroendets anda blir densamma; och ett förslag, som i en vigtig grundprincip innebär ett frö till sådant misstroende, kan icke anses uppfylla anspråken på tvänne Kammare »med lika behörighet och myndighet». Att i ett annat hänseende denna Kamrarnas lika behörighet och myndighet blifvit bevarad på bekostnad af en annan vigtig grundsats vid Två-kammarsystemet, nemligen den att förekomma förhastade beslut, torde icke heller böra förbigås. »Betänkande, som af ständigt eller i dess ställe särskilt tillsatt Utskott afgifvits, skall» nemligen, enligt förslagets 59 §, »i begge Kamrarna för ärendets afgörande, så vidt ske kan, samtidigt föredragas.» Undanröjes ock derigenom den påtryckning på den ena Kammaren, som kunde framkallas deraf, att beslut redan är fattadt i den andra; så ligger dock deruti tillika den faran, att förhastade beslut kunna i dem båda fattas.
Eli anslag till ett arbelsföretag hade blifvit af R. St. beviljadt, men blef ej lyftadt af den komité, som hade sig arbetet anförtrodt. Det kom till en utredning af saken, och då uplystes det, att en underordnad embetsman hade så oriktigt upfattat saken, att vederbör:de trodde, att komilén ej ville lyfta medlen, ehuru de just begärt att få lyfta dem. Detta bevisar hura det kan gå, då dylika ärenden ensamt bero af Regeringens embetsman. Jag tror mig icke hafva begått någon inconseqvens, då jag, som bestrider principens riktighet, likväl ansett det vara rätt, att Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen höres öfver dylika frågor, ty detta mitt yttrande står i fullkomlig harmoni, med hvad jag en gång förut yttrat derom, att denna Styrelse icke borde vara en verkställande, utan endast en kontrollerande och rådgifvande korporalion. Jag anser vidare, att det är orättvist och obehörigt att anklaga StatsUtsk. att vid beslutens fattande göra afseende uppå den omständigheten, att en inflytelserik ledamot understödjer de väckta förslagen, och jag tror icke, att man bör tillåta sig en sådan insinuation i en rådslående församling. Jag slutar med att yrka bifall lill Utsk:s hemställan, ty företaget är verkligen nationelt, och torde komma att lända hela landet till stor nytta, ty Ystads hamn är den enda i Sverige, som nästan hela året om är öppen för sjöfarten. Jag begagnar mig äfven af detta tillfälle för att uttrycka den önskan, alt Kongl. Postverket måtte finna det vara med Rikets kraf förenligt, att för uprätthållande af post-kommunikationen med fasta landet, inrätta ångbåtar, som hela året om gå emellan Ystad och Pommern, hvilket ginge mycket säkrare och fortare, än att forsla posten genom Danmark och öfver Rältena.
Hvilka bekymmersamma följder skulle uppstå, om en så vidsträckt och folkrik byggd komme i saknad af läkare, är lätt att inse, då, såsom bekant är, rödsot och flera febrar årligen äro i orten gängse. Till förekommande af ett sådant sorgligt förhållande och i ändamål att bereda orten utsigt att kunna oafbrutet påräkna en skicklig läkare vid ifrågavarande befattning, föranlåtes jag fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på angelägenheten deraf att provincialläkarebefattningen i Leksand anvisas enahanda löneförmåner sorn öfrige provincialläkare i länet åtnjuta. Jag tillåter mig derföre vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade föreslå, att extra provincialläkarebefattningen i Leksand må uppföras på ordinarie stat med full lön, lika med andra provincialläkarebefattningar i riket. Skulle hos Höglofliga Stats-Utskottet, som otvifvelaktigt kommer att behandla frågan, med anledning af hvad jag haft äran anföra, tvekan uppstå att tillstyrka bifall till denna min gjorda framställning, anhåller jag vördsammast, det Höglofliga Utskottet täcktes remittera denna motion till Kongl. Sundhets-kollegium, sorn bäst är i tillfälle att bedöma frågan, för att såmedelst kunna inhemta dess alltid beredvilliga utlåtande, utan att hinder för ärendets behandling derigenom komme att uppstå. Afskrift af det utaf Leksands socknemän upprättade hyreskontrakt i och för bostads anskaffande för provincialläkaren, hvilket tillförlitligt styrker bemälda socknemäns gjorda uppoffringar för sina läkare, bifogas. Om remiss anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. Lars Olsson, från Stora Kopparbergs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 248. tVo 248 Af Liss Lars Oisson från Stora Kopparbergs län, om tillägg till § 12 uti Kongl. Förordningen, angående vilkoren för försäljning af bränvin, m. m., den 18 December 1863, i fråga om rätt till bränvinsutskänJming vid gästgifveri å landet.
Enligt min tanka eger det en fullkomligt riktig grund och åsyftar ett fullkomligt riktigt slut; det är likväl behäftadt med ett fel, nemi. att, med den sammansättning, som vår nuv:de representation har, icke ega den ringaste sannolikhet att blifva af mer än ett Stånd bifallet. Således om man strängt vill hålla på ett bifall till detta Betänk, utan all modifikation, blifver följden troligen att man, i valet mellan allt eller intet, får intet; och skulle detta, enligt min tanka, vara ett ganska olyckligt resultat, ty man bör ej längre uppskjuta frågan om skjutsningsbesvärets ordnande i vårt land. Då man sålunda, enligt mitt förmenande, icke kan få allt, hvad man bör hafva, på en gång, är jag böjd för att, under vilkor att man går i den riktning, som är den rätta, man nu åtnöjer sig med ett steg i denna riktning. Jag kan deremot icke ingå på ett förslag, huru fördelaktigt ari detta månde låta, som innebure en afvikelse härifrån; och är det af den anledning som jag icke med min röst kan biträda reservantens, Hr Gr. Björnstjernas förslag. Om nu den grundsatsen blir etablerad, att skjutsningsbesväret skall skiljas från jordbruket, så är jag nöjd, om blott ett mindre steg i denna riktning tages. H. III.> 22 338 Den 28 Mars f. m. Sedan man vid sista riksdagen fonnit att det af Bonde-St. äskade försiags-anslag af 600,000 rdr icke kunde, till följd af dess höga belopp, af de öfriga Stånden antagas, öfverenskom man, efter förberedande sammankomster, om ett lörmedlingsförslag. Sammansatta Statssamt Allm. Besvo. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 23, som var en följd af detta förmedlings-förslag, bifölls af R. o. Ad. samt Bonde-St. För de af R. o. Ad:s ledamöter, hvilkas tid icke kunnat medgifva att taga reda på de temiigen vidlyftiga och invecklade förhållandena i detta ärende, vill jag i största korthet upprepa innehållet af detta Betänk.
Om, under enahanda och samma Lag, innehafwaren af Lanqnens Kopparmynts -Sedlar icke fact hugna sig af denna Lags werkan pL 27 ärs tid; men Lagen warit hanlande för alla framfarna innehafware af desta Sedlar, och de deremot mast åtnöja sig med en förlust, til stundom öfwer och stundom under ioo proLent och oftast dcrutöfwer, pä Langens Kopparmynts - sedlar, med h vad billighet kan dä stdsta innehafwaren af en Langens Kopparmynts-sedel reclamera en Lags werkan, som alla de öfriga icke ätnjuta fatt? i synnerhet, som stdsta innehafwaren af en Sedel iklädt sig, wid Sedelns transport, ej stagon större och mera laglig rätt, ärr de föregående innehafware ägt och werkeligen njutit. Billigheten ester Lag, at wid en llealilation njuta bättre rätt och större förmon, än alla de för gäende ' innehafware, synes således icke wara fullkomlig, häldst dä han wid samma tid, i allmänna rörelsen ej kan utbringa sin Sedel til högre valma, men wäl rmn» dre, än Aealilationsckunilarventet utstakar. 2:0 Ibland dem, som wid en Lealikation kunna wara innehafware af Langens Sedlar pä Kopparmynt, lärer deras antal wara ganska ringa, och deras Lapital föga betydande, som warit beständige ägare af et Kopparmynts (iapital i Sedlar, allt strän dcn tid Lankinen är r?45 uphörde med Plätars utgifwande för Sedlar. En blott kundstap om Sedelstockens storlek wid 1741 och 1771 ärens stut, styrker denna. kanka, Me L.e öfrige innehafware hafwa, under Sed? 6ss larnaS föränderliga warde, efter Lours blifwit dexckf ägare, med Av til loo och 2oa ^roLents af , Sedlens wärde efter påskrift.
Ost alla slag och derå bestämmas 3 R:dr 36 sk. välde och 1 R:dr 24 sk. tull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer att tili contraproposition antagas Borgare-Ståndets beslut, enligt hvilket Ost bör delas i Parmesanoch Rochefort, med 1 R:dr 24 sk. värde och 16 sk. införselstull per ® i Surmjölksedla slag, med 3 R:dr värde och, 36 sk. införselstull per Idit samt i Sölm ölks-, alla slag, med 5 R:dr tullvärde och 1 R:dr 24 sk. införselstull LM. Som voteringen utfallit med 80 Ja och 39 Nej, så har Ridderskap pels och Adelns beslut blifvit lill contraproposition antaget, hvarefter votering i hufvudsaken, enligt 214 punkten, blifvit verkställd, sålunda: Den, som instämmer i Presteoch Bonde-Ståndens beslut, alt för Ost bör antagas en gemensam rubrik ost alla slag, med 5 R:dr varde och 2 R:dr införselstull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns beslut. Vid sedlarnes öppnande hafva befunnits 84 Ja och 35 Nej, hvadan Presteoch Bonde-Ståndens beslut uti förevarande fall blifvit godkändt. Fyrationde för sta voteringen, enligt 217 punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Paraplyer och Parasoller böra förtullas efter värde med 33 R:dr 16 sk. för ett varuvärde af 100 R:dr vid införsel, voterar Ja;, den, det ej vill, voterar Nej; Förstärkta-Stats-Ltskoltets Memorial, N\o 499. 13 vinner Nej, bifalles Borgare-Ståndets beslut, att Paraplyer och Parasoller skola indelas i 2:ue klasser, hvardera medföljande bestämmelse, nemligen: Paraplyer och Parasoller af siden 8 R:dr värde och 2
Missbruk och öfverträdelser af Lagar kunna ej undvikas; men dessa missbruk äro ej ett skäl emot Lagens JBiSV. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. stadgande, ty i sådant fall skulle sluteligen all Lagstiftning komma att upphöra. Rättvisa och nyttiga Författningar kunna alltid handhafva* utan chicaner, då deras verkställighet grundar sig på bestämda föreskrifter, som ej förnärma medborgerliga rättigheter. Skulle verkställande magtfen öfverträda gränserna af sin myndighet, finnas äfven band på dessa öfverträdelser. Genom de villkor, som Utskottet antagit för sitt tillstyrkande i detta ämne, har Utskottet äfven sökt att förekomma dessa olägenheter, äfvensom Utskottet väl insett svårigheten af den härvid förekommande Controlleo, men likväl vid granskningen af de mångfalldiga Artiklar, nu gällande S jötulls-Taxa å till införsel förbjudna varor upptager, trott den i allmänhet kunna verkställas, och en befarad eludering af Författningen genom dess uppmärksamma handhafvande till det mesta förekommas. Af dessa skäl kan Utskottet ej frångå det tillstyrkande, Utskottet i denna del meddelat. Vidare anmärkes, att, enär flere Seklers erfarenhet talar högt emot möjligheten af ÖiverflödsFörordningars efterlefnad, med hvilka ingenting kan uträttas, förr än deras utfärdande påkallas af tidens anda, och de gå i bredd med den allmänna öfvertygelsen, bör Kongl. Maj:t nu ej besväras med någon underdånig önskan i sådant ändamål. Till svar liärå får Utskottet vördsamt anmäla, att Utskottet med sitt tillstyrkande i denna del ej egentligen åsyftat utfärdandet af en Öf - g5Ö Besv. otli Ekon. Utsk. Betclnkanäen, verflödsFörordning, utan endast af en Författning, som står i oskiljaktigt samband med ett redan gällande påbud, och som skulle tiena att i hög grad medverka till det -ändamål, som med detta åsyftas.