Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t täckts till dess Vitterhets-, historieoch antiqvitets-akademi öfverlemna en i Rikets Ständers Revisorers den 14 Oktober 1861 afgifna berättelse intagen anmärkning, rörande 2:ne bland Aka,demiens säkerhetshandlingar förvarade reverser, den ena å 750 R:dr R:mt, utgifven den 2 Januari 1855 och den 17 Maj 1858 uppsagd till inbetalning efter 3 månader, försedd med borgen af tvenne personer, af hvilka den ena är med döden afgången, hvarefter hans bo blifvit försatt i konkurstillstånd, den andra å 450 R:dr, utgifven den 5 Maj 1861, försedd med endast en persons borgen; i anledning hvaraf Revisorerne hemställt, att för hvar och en af nämnda skuldförbindelser ny, af minst tvenne vederhäftige personer ingången borgen må anskaffas eller ock åtgärder skyndsamligen vidtagas för beloppens indrifvande. Med afseende på dessa anmärkningar tillåter Akademien sig underdånigst upplysa, att de båda ifrågavarande skuldsedlarne tillhöra Akademiens enskilda fond, öfver hvilken föres särskild räkning, helt och hållet skiljd från räkenskaperna öfver de statsmedel, hvilka blifvit ställda till Akademiens disposition. Utan att vara förbunden till någon redovisning för dessa enskilda medels förvaltning, har Akademien låtit räkningen öfver dem åtfölja räkenskaperna öfver statsmedeln till Kongl. Kammar-rätten, samt gått Rikets Ständers Revisorers under senare åren framställda önskan till mötes, genom att för Revisorerne uppvisa de till denna enskilda fond hörande säkerhetshandlingar. Samma anmärkning, som nu blifvit framställd, »kulle, hvad den större skuldsedeln beträffar, kunnat göras af nästföregående årets Revisorer, men sådant har icke skett, förmodligen af det skäl, att dåvarande Revisorer ansett sig icke äga rätt eller pligt att pröfva Akademiens förvaltning af hennes enskilda medel. Då emellertid nu anmärkning blifvit gjord, får Akademien häröfver afgifva underdånig förklaring. Den af Herrar Revisorer omnämnda större skuldsedeln på 750 R:dr Riksmynt, utgifven den 2 Januari 1855, var försedd med två personers proprie-borgen. Samma dag
Vaklbetjente beviljade ersättningar för mistade inkomster i följd af de s. k. skillingssedlarnes indragning, icke böra såsom disponibel tillgång beräknas, emedan desamma efter hand och i den mån nuvarande till ersättning berättigade personer på ett eller annat sätt afgå, icke vidare komma att belasta omkostnadsstaten. Från ofvanstående af Utskottet antagna tillgångs-summa 124,655: 10. bör, enligt Utskottets åsigt, afräknas beloppet af de löner, arfvoden och ljuspenningar, som med 3,836: 32. 120,818: 26. nu utgå till de i och för belåningen af guld och silfver särskildt anställde tjenstemän och betjente, nemligen: 1 Kommissarie med lön 1,600: — Anm. Här utföres lägre Kommissarie-lön, emedan det såsom tillfällighet måste anses, att Kommissarie med högre lön för närvarande innehar ifrågavarande befattning. Sg7 3,836: 32. enär nämnde belåning, enligt Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut* kommer att upphöra. Tillgången skulle sålunda rätteligen utgöra 120,818 R:dr 26 sk. Banko; härvid likväl icke taget i beräkning, att från Bankens till Diskont-verkets stat kommer att öfverflyttas en Kassör och en Kassaskrifvare. Tjenstegraderne inom Banko-verket äro för närvarande fyra, nemligen; Första graden: Kommissarierne, Banko-sekreteraren och Advokat-fiskalen. Andra graden: Kamererare, Kassörer, Notarien hos Fullmäktige, Sekreteraren hos Under-styrelsen, Banko-fiskalen samt Referendarien. Tredje graden: Bokhållare, Revisorer, Registrator, tillika Aktuarie, samt Notarierne hos Under-styrelsen och uti Låne-kansliet. Fjerde graden: Kontorsskrifvare och Kanslister. Tjenstemännens antal inom ofvanberörde tjenstegrader är följande: Inom Första graden: Kontrolloch Revisions-afdelningen 1. Bokslutsoch Ekonomi-afdelningen 1. Inom Andra graden:
I betraktande derföre af det större antal manskap och hästar, som det svenska ridande artilleriet skulle fordra, tro kommitterade att, vid arméens försättande på fältfot, våra mindre tillgångar icke böra användas att organisera åtminstone flera ridande batterier, än det till kavallerireserven hörande. Alla de öfriga 18 skulle organiseras såsom åkande. För en enklare öfversigt hafva dock alla 19 batterierna beräknats efter behofvet för 12-@":ge åkande. Mobiliseringsförslaget (Bil. A) med tillhörande bilagor är upprättadt efter här anförda grunder. 2. Jemförelse emellan den nuvarande och den erforderliga styrkan af befäl och stamtrupp samt ersättande af de befintliga bristerna. Antalet batterier och kanoner vid det svenska fältartilleriet (artilleriet på Gotland icke inberäknadt) utgör enligt nuvarande organisation: 4 batterier ridande artilleri, 32 kanoner, förlagda i Kristianstad; 12 åkande batterier, 96 kanoner, förlagda i Stockholm och Göteborg till lika antal å båda ställen; 2 batterier fotartilleri, 16 kanoner, förlagda i Landskrona; 151 1 batteri fotartilleri, 6 kanoner, förlagdt i Hernösand; Tillsammans 19 batterier med 150 kanoner. Enligt kommitterades förslag skulle antalet kanoner blifva detsamma som nu, d. v. s. 150 kanoner, (utom 8 reserv-batterier) men genom batteriernes indelning på 6, i stället för den nuvarande på 8 kanoner, komme batteriernas antal att ökas till 25, hvilka åter fördelas i 19 åkande och 6 fotbatterier, hvilka, enligt i det föregående gjord beräkning, skulle erfordras för en fältarmé af 60,000 man. Dessa föreslagna 25 batterier fältartilleri borde under fredstid förläggas som följer: i Stockholm: 8 åkande batterier, » Göteborg: 6 åkande batterier, » Kristianstad: 5 åkande batterier, på Carlsborg: 2 fotbatterier, i Landskrona: 2 fotbatterier, » Norrland: 2 fotbatterier. Fästningsartilleriet har blifvit bestämdt till 4 kompanier.
Förordningen, angående vissa lag-bestämmelser med afseende å enskilda Banker, den 6 Oktober 1848, så lydande: »När Bank-bolag utan konkurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl. Maj:t, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse som två gånger årligen, ett halft är emellan hvardera, från predikstolarne i hela Riket uppläses och i allmänna tidningarne intages, förelägga en hvar, sora innehar Bankens sedlar, alt vid förlust af all betalning sr ät t inom två år från kungörelsens datum, förbindelsen, när bolaget utan konkurs upplöses förete till infriande i Banken, men om Banken råkat i konkurs-tillstånd och betalning således ej genast ske lian, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller den Rätten, der konkursmålet är anhängigt, i sådant afseende förordnar; kommande till följd häraf, i händelse af Bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som ej ega förmånsrätt, att anstå intill dess berörde tvä år förflutit.» Emot stadgandet om ränta å sedlarne har jag intet att erinra.» Af Herrar Adlercreutz och Hagströmer, som instämde i Grefve Sparres reservation. Af Herr Lundberg. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Bankooch Lag-Vtskoilets Betänkande N:o 5. 1 i\:o 5. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1858, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om räntans frigifvande i Batiker.
Majit under den 25 i näs-tlid ne manad täckts aflåta följande; ”Utdrag af Protocollet öfver Handels och Rinanee-Ärenden , hållit inför Hahs Maj:t Konungen i StatsRådet å Stockholms Slott den 25 Juni 1818. Närvarande : Deras Excellencer Justitia Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg och Stats-Ministern för Utrikes Arenderne Herr' grefve von Engeström, Stois-Utsketlets' Betänk anden. 1933 Stats-Råden D. E. Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Heming. Herr G refve Xagcrirtng. Hof-Cantz!eren H. E. Herr Rriherre af Wetterstedt. Stats-Råden Herr Rriherre Cederström. Herr Grefve Mörner, Stats-Secreteraren Klintberg, ' Stats-Secreteraren uppläste derefter till justering de af honom , på nådig befallning, författade Rörslag till Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott, så väl rörande anslag af medel ti 1 kostnaderne för Högstsalig Hennes Majit Enke-Drottningens begrafning, sorn angående frågan om IndragningsStat för Högbemält!? Hennes Majits Hof; och behagade Kongl. Majit i Nåder gilla berörde, detta Protocoll bilagde, Förslag, och befalte,. att, i enlighet dermed, Kongl. Majits Nådiga Propositioner i desse ämnen skulle till Rikets Ständers Stats-Uiskott expedieras, Ex Protocollo. S. A. Munthe. .”Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott angående anslag ai medel till kostnaderne ior Hennes Majits ErrkeDiottningens Begrafning; Gifven Stockholms Slutt den 23 Junii > 2818. ’’Sedan Kongl. Majit lät i t anbefalla åtskilige anstalter i afseende på Högstsalig Hennes 1994 StatsUtskottets Bettini andert. Majit Enke •
IV. B. 168. A. 369 — N:o 34. angående en, vid verkstäld roteringen af Köpingen Trelleborgs jord, i denna Köpings ordinarie Båtsmanshåll upkommen öfverskjutande mindre roleandel. III. III. R. 96. B. 214, 215, 218. A. 262. V. E. 6. — N:o 36. angående eftergift, till förmån för Upsala Stads Bor' gerskaps Gubboch Enkehus inrättning af Kronans rätt till danaarf efter enkan Charlotta Elisabeth Bång och jungfru Christina Lundström. III. 97. R. 98. Se vidare Bevillnings-Utskottels Betänkande N:o 4. — N:o 38. till Rikets Ständers Siats-Utskott, angående anslag lill försvarsverket, lil. B. 172- A. 176. E. 186. — 39. till Rikets Ständers Stats-Utskotf, angående kapitalisering af vissa till jordegare inom Elfsborgs Län från sjette hufvudtileln utgående årliga ersättningsbelopp för jordförluster i följd af Trollhätte kanals anläggning.
Dessutom såg jag i spegeln som jag nu hade i handen istället för daggdroppen, att jag såg så rolig ut, att jag hade just lust att skratta åt mig. Jag, som var van att se mig sjelf bara som en liten ånga, jag var nu så bastant och ogenomskinlig som en trädbit. Jag kunde ej annat än skratta. Bäst det var kom en stor, förskräckelig karl, det var en menniska och jag blef helt rädd för honom. Jag hade aldrig sett andra menniskor än några små söta barn, som brukade leka på vår äng, och de hade ljusblå ögon och ljust lockigt hår, och dem skulle jag nog ibland ha haft lust att leka med, men de voro ändå så stora, och sågo mig ej. Men den här mannen var dubbelt större, och svart och ful, och han packade in mig i en låda. Der var fasligt ledsamt. Men sen kom jag i ett glasskåp och der stod jag gerna, ty det gick mycket folk ut och in i rummet der jag stod och alla sågo så vänligt på mig. Men bäst det var, togo de ned mig, lade en stor pappers-salopp omkring mig, och förde mig hit och sade åt frun här, att de hemtade mig åt henne till kökspiga. Ja det var visst syssla för mig". Hon skrattade och åter blänkte hennes nätta ögon så glada mot spegeln. "Vet ni, här äro deras minsta grytor så stora som våra hus. Det vore ett vackert arbete att lyfta dem för mina små fina fingrar. Men frun hon tog så vänligt mot mig, och ställde mig hit på spiselkransen, och alla tycka om mig och säga att jag är söt och nätt, och på våra danser är jag i en brinnande tur, och dansar ingen med mig, så dansar jag ensam". "Jaha", sade den hufvudlösa snibbigt, "det är konst att vara i turen när alla duga åt en. Nej ni skulle sett mitt herrskap, den tiden jag var dame d'honneur hos salig drottningen. Ni skulle sett huru gardeslöjtnanter och dylikt smått folk voro utom sig öfver att de ej vågade bjuda opp mig, eller ens tala till mig. De visste nog, de gunstiga herrarna, att det ej gick an.
Anledningen lill min motion vardén, att sedan StatsUtskoLlets UtgiftsBetänkanden i4<> Den 7 September f. m. na äro färdige, samt Statsoch BancoUtskotten redan tagit deras beslut, i anledning af återremissen utaf alla de fem Betänkanderne rörande Myntregleringen, och Utskottens svar således var att införvänta, så snart tryckningen blifvit medliunnen, samt man äfven sagt mig, att detta svar icke är så voluminöst, att det ju ej borde kunna tryckas på några dagar, ansåg jag mig, i sista Plenum eller för åtta dagar sedan, böra göra den framställning jag gjort, emedan jag var öfvertygad, att under våra öfverläggningar på \ Stånd frågan i alla fall hos något RiksStånd skulle väckas, och jag trodde det vara bättre att få den i tid afgjord, än att den skulle framställas under öfverläggningen om UtgiftsTitlarne. Derföre skyndade jag med min framställning, och jag bestrider, att någon förlängning af Riksdagen derigenom åstadkommes, så vida man ej menar de 8 dagar, hvilka erfordras för tryckning af Betänkandet om Myntregleringen. Sju Hufvudtitlar återstå ännu otryckte, och dessförinnan kunna icke eller de redan tryckte till afgörande företagas, så att ingen stor skillnad i tiden, då den ena eller andra frågan kan företagas, uppkommer. Det tillhör mig nu att förklara, hvarföre jag äfven i ett annat vigtigt afseende väckt denna motion, nemligen för att derigenom fästa uppmärksamheten på samman - Den 7 September f. m. >4* Jianget emellan Statsutgiflerne och Myntregleringen, samt pä nödvändigheten att opinionen i detta afseende stadgar sig, och reder för sig en tanka, som under flera Riksdagar aldrig inom vår Representation uppstått, ehuru man nu åtminstone börjar hnna, att ett samband äger rum emellan myntväsendet och Statsbidragen, och att det är farligt för Riksens Ständer att fastställa en femårig budget i ett mynt, som är utan stadigt värde.
Sedan gick han ut, alltjämt undrande, hvar Torsten dvaldes, men när han kom fram till den stora byggnaden, såg han märkena efter hvad som timat: två resliga troll lågo där dräpta, men Torsten såg han ej. Och det anade honom, att denne var stadd i någon nöd. Då gaf han jordens och himmelens skapare det löftet, att han skulle anamma den tro, som konung Olof bjöd, ifall han denna natt finge träffa Torsten, sin vän, oskadd och lefvande. Han steg in i byggnaden och stötte snart på både honom och kvinnotrollet, där de lågo på golftiljorna. Han sporde Torsten, om han ännu hade mål i mun, och denne svarade, att sådant fattades honom icke, men hjälp behöfde han. Styrkar grep då tag i käringen och drog henne undan honom; och raskt reste Torsten sig upp, fastän han styfnat i alla leder af hennes famntag. Sedan bröto de halsen af henne, men det gick trögt, ty den var mycket tjock. Och Torsten berättade för kamraten hela sitt äfventyr. »En bragdstor man är du», sade denne, »och dessa dina bedrifter skola omtalas, så länge Nordlanden äro bebyggda.» De förde alla trollen tillsammans, hvarefter de tände ett bål och brände dem därå till kalla kol. Sedan drogo de till konung Olof och berättade för honom de tilldragelser, som timat i Hedarskog. Och konungen utbrast i stort lof till Gud för de järtecken, han sålunda gifvit syndiga människor här i världen. Båda blefvo de döpta, och Styrkar återvände hem, medan Torsten Oxefot blef konung Olofs man och följde honom ända till sin dödsstund. Till sist må en berättelse meddelas, hvilken skildrar den bekymrade, oroliga stämning, som man i Norden tillade trollen vid tiden för kristendomens införande, då de sågo sin makt vara på vägen att gå under. I Norge lät man helt naturligt deras hat vända sig mot den nya trons allra strängaste förkunnare och utbredare, den ofta nämde konung Olof Tryggvason, hvars makt de beklaga sig öfver och som de förgäfves söka att med all sin list förgöra. Konung Olof och de norska trollen. Konung
R:d. i,23o,ooo: —• men sedan i8.5, nar vid liq viden om 5o procent, blott influtit — 570,125: a4< eller tillsammans R:d. 1,800,125: 24. som är den summa Bolaget verkeligen contant insatt, ehuru räkningen upptager 2,825,i5o R:d., deraf således icke mindre an 1,02.1,024 B:d. 24 sk. utgöra dels laglige räntor, dels ränta på ränta. * 6:0. Hvad sluteligen angår Höglofl. Utskottens alternativt beslutne anslag till Canalens fullbordande, emot hvilka båda alternativer jag mig reserverat, får jag emot i:sta alternativet, som tillägger Camaieu det byggnads-biträde det hegardt, att utgå af de Lån, hvilka genom de af Höglofl. Utskotten i sammanhang med finance-planen, föreslagne Statsobligationer, mot 3 procents ränta skall upptaga, åberopa: att som Borgare-Ståndet, deraf jag är medlem, afslagit förslaget om desse Stats - Obligationer, så har jag på grund deraf, äfven ansett mig, icke kunna samtycka till Höglofl. Utskottens Beslut, att anslagen genom denna utväg, skulle erhållas, och emot 2:dra alternativet, som anslår 3oo,ooo R:d. årligen, har det hos mig uppstått den betänklighet, att desse 3o0,000 R:d. icke kunna utgå, utan att dertill måste användas någon del af Statens ordinarie inkomster, eller att Statens Bevillning skulle dermed till någon del ökås. Betänkanden.
Deras öron fyllas dagen lång med detta helvetiska larm, som så småningom blir dem en vana, och de kunna endast göra sig för stådda genom att närma munnen intill hvarandras öron. Men, som sagdt, nyss har befrielsens timme slagit, efter en ny dag af rastlöst arbete, och trötta med värkande ryggar och fötter vandra fabriksflickorna tysta och bleka till sina fattiga små hem. Två af dem, tvänne medelålders systrar, hafva skiljt sig från de öfriga, och vi följa dem, där de vandra raskt utefter gatan. » Nu springer jag bort till bagaren och köper bröd, medan du går hem och eldar och sätter på grytan, » — säger den ena — » och så tittar jag väl i förbifarten inom till gamla Lena — hon ligger så ensam » — tilllägger hon nästan urskuldande, då den andra icke svarar; Ögonblicket därpå är hon försvunnen i aftondunklet. Den andra systern, hvars ansikte just belyses af lyktskenet, ser efter henne med en bekymrad blick, och hon suckar sakta, då hon uppnår deras hem. Hem, ja, det är j u så för dem, ehuru det utgöres af föga mer än fyra nakna väggar, sparsamt tilltagna i höjd, bredd och längd, samt därinom det allra oundgängligaste och enklaste bohag. En viss prydlighet rå- der här dock, men här är kallt. Också skakas den trötta arbeterskan af åtskilliga köldrysningar, innan den lilla järnugnen hinner sprida någon värme i rummet. Hon förrättar nu alla de hemsysslor, som äro de flesta fabriksarbeterskors lott vid denna sena timme. Först fejar och putsar hon rummet en smula, därpå tillagar hon middagen till påföljande dag, hvilket ej medhinnes under den korta middagsrasten, samt kokar kaffet till den tidiga frukosten. Sedan hon äfven bäddat och framsatt den enkla kvällsvarden, tager hon till nål och tråd för att i all hast bättra litet på systerns kjol eftersom denna ännu ej hörs af.
Jag kan ej inse annat, än alt den fördel, man vill draga af PresteSt:s beslut, kan lika väl vinnas, om man punktvis företager betänk. som om man gör det summariskt. Jag öfverlemna!1 likväl helt och hållet åt Hr Frih, o. Landtm, att vidtaga det föredragningssätt, som Hr Landtm, finner vara lämpligast. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då i den första punkt eller i det första förslag, hvarom 1111 vore fråga, afhandlades så väl särskilda anslagssummor, som särskildta villkor, dels gemensamma för alla dessa summor, dels olika för hvar och en af dem, trodde Hr Landtm, för sin del, alt det riktigaste och lämpligaste sättet för R. o. Ad. att fatta sina Le - Den 29 Mars f. m. slut i della afseende vore, om Ståndet behagade tillåta, på sätt sotu hittills skett, att i.vsta punkten föredroges. Om då R. o. Ad. vid pröfningen af de förslag, sorn förekomma i irsta punkten, funne för godt att fastställa villkoren eller att dem alslå, och R. o. Ad. sedermera vid pröfningen af de flera anslag, som i följande punkter förekomma, funne skal ali samma villkor, som vid den föregrde blifvit stadgade, äfven för de sednare skola tillämpas, så torde Ståndet finna, alt del då berodde af Ståndet alt hänvisa lill samma beslut, som ronde usta punkten blifvit beslutade, hvarigenom intet hinder kunde möta för de särskilda bankarna alt göra sig gällande, hvaremot, ora R. o. Ad. öfverlade på en gång om alla punkterna, Hr Landtm, fruktade att det kunde föranleda till missförstånd och till stora svårigheter alt slutligen reda sig från de särskildta meningar, som blifvit framställda, enär de kunde vara af mycket olika beskaffenhet, då inånga punkter på en gång framställas, hvarigenom man ock mindre lätt koinme till de propos:r, som kunde komma alt göras, och besluten, i stället för att förenklas, komme alt betydligen försvåras. Hr von Hohenhausen!
Väl är det möjligt, att ett afslag vid denna riksdag till föga eller intet tjenade, ty då härnäst af vid pass 300 representanter 115 ledamöter i l:a och 150 i 2:dra kammaren eller tillsammans 265 antagligen blifva företrädesvis jordbruksinstressets målsmän, lärer väl vederbörande Landtbruksinstitut då få allt hvad de önska, men så vida principen ännu anses böra gälla något, torde i alla fall, med afseende å frågans icke ringa konstitutionela vigt, det rätta äfven nu få vara det rätta, och då jag alltså på det bestämdaste yrkar rent afslag å denna punkt af Stats-Utsk:ts Betänk., hoppas jag få kraftigt understöd af dem, som såväl i fråga om Franska traktaten, som vid s. k. déchargebetänkandet m. fl. så ifrigt motsatte sig hvarje befaradt ingrepp från regeringens sida i folkets genom dess representanter utöfvade beskattningsrätt, ty icke vore det väl bättre, om denna rätt finge åsidosättas eller trampas under fotterna af Direktionen för Alnarpska Institutet. Hr von Ehrenheim, Per: Afven jag måste erkänna att jag med förvåning läst Utsk:ts yttrande äng. Alnarps skuldsättning. Det kan nemi. icke annat än väcka förundran att sedan institutets Styrelse öfverskridit det beviljade anslaget, så berättar den helt enkelt att detta skett, emedan den icke fått hvad sorn begärts, och kastar felet på Ständerna, sorn ej beviljat så mycket som erfordrats. Häraf skulle således följa, att när en inrättning icke får sina önskningar om anslag uppfyllda, så behöfver den blott upplåna medel och sedan vända sig till K. St:r för Den 14 April e. m. 217 att få (Jern betalta. Den förste värde talaren har ganska rigtigt påpekat det betänkliga uti ett sådant förfaringssätt, och säkert är att, om något sådant af K. M:t försöktes, skulle det ådraga hans rådgifvare en ganska sträng ansvarspåföljd.
Sparres yttrande, så innebar det, att verkliga hinder f. n. finnas för upgörande af en stat för fångvårdsstyrelsen och hufvudsakligen det, alt det är fråga om en förändrad organisation för fångbefälet, och denna organisation kan möjligen blifva annorlunda än den f. n.är; måhända fordras det också en längre erfarenhet af det sätt, på hvilket en fångvårdsstyrelse efter det sednast antagna fångvårdssystemet kan med största fördel för riket organiseras, för att bestämma den personal, hvartill man möjligen kan inskränka sig och de lönevilkor, hvarmed denna personal kan åtnöjas. Det är allmänt bekant att fordom fanns icke någon fångvårdsstyrelse i dess nuvar. mening, ulan fångvården handhafdes af K. Bef;h:de i landsorterna. Kostnaderna voro då mycket mindre och måhända borde en längre erfarenhet nu behöfvas, huruledes och på hvad säll den större kostnaden för fångvården och fängelse-Direktörerna Den 23 April f. m. 13 må kunna bringas till mindre belopp än hvad de f. n. utgöra, .lag anser således all en underd. skrifvelse i den syftning Hr von Hartmansdorff föreslagit måhända icke nu bör afgå; men i alla fall, om II. o. Ad. är al samma tanka sorn Hr von Hartmansdorff, sä hemställer jag, om det kan föranleda till återremiss af förslaget. Hr von Hartmansdorffs mening och äfven Gr. Lagerbjelkes, så vidt jag kunnat upfatta honom, är icke att denna skrifvelse, som är föreslagen att till K. M. afgå, skulle inverka på summan eller förändra dess natur. Del är uplysl att de 4000 r:dr, som öfverflyltas på denna titel, af Utsk. blifvit föreslagna att ingå uti förslagsanslaget. Det bar R. o. Ad. bifallit och detta kan sålunda icke ändras; men hvad den andra delen angår, nemi. om stal för fångvårdsstyrelsen och derunder lydande personal, så torde det icke kunna nekas, att detta är en fråga, som försl nu väckes och att den således utgör en ny motion.