Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Giftermålsbalken skils», enär jag tror dessa ordalags bemärkelse i sjelfva verket sammanfalla med meningen af dem, jag nyttjat. 1 Konkurslagen finnes vidare hvarken beskrifvet sättet att i tvungen konkurs tillvägabringa bouppteckning, eller den frågan besvarad, huruvida i sådana mål, emot hvad om andra arter af konkurs är föreskrifvet, offentlig stämning må utfärdas förr, än bouppteckning är till Rätten ingifven. Utan bouppteckning kan hvarken på frivillig cessionsansökan, boskillnadsansökan eller urarfvagörelse offentlig stämning beviljas. Huruvida det kan ske vid tvungen konkurs, d. v. s. en sådan, som emot gäldenärs vilja bifalles på borgenärs begäran, derom saknas föreskrift i Konkurslagen. »Enär boet hunnit upptecknas», då skall, enligt 65 §, gäldenär, hvars egendom genom laga tvång afträdd är, »göra den ed», hvarmed gäldenär i allmänhet är ålagdt att »fästa bouppteckningens rigtighet»; men att bouppteckningen skall inom någon viss tid vara gjord eller så beedigad, det finnes icke föreskrifvet. Bruket har blifvit, att utan afbidande af dessa åtgärder offentliga stamningen utfärdas, och derjemte förordnas om de åtgärder, som efter hvarje domstols godtfinnande kunna anses mest lämpliga, för att få boet upptecknadt och gäldenärens edgång fullgjord. Härigenom kan dock hända, att den uti offentliga stämningen utsatta inställelsedagen inträffar förr, än de förberedelser ägt rum, som enligt Konkurslagen böra hafva föregått. Först och framst kunna hinder för bouppteckningen möta, hvilkas undanrödjande före inställelsetidens slut ej ens blir möjligt. I sådant fall skulle åtminstone uppskof, om icke beit ny stämning och stämningstid, blifva nödvändigt; och fråga måste då uppstå, hvilketdera sorn vore bättre, antingen att ingen offentlig stämning ännu skett och de till första förhöret icke kallade borgenärer således kunde ännu vara okunnige om förhållandet, eller att nu mäste inträffa ett uppskof af nämnde beskaffenhet.
Den har Den 16 Juni. 187 visserligen ej direkte förlagt rnagten alt förlåta synder i den allena saliggörande Kyrkans sköte, men val i sina ulkorade Apostlars händer eller gjort den beroende af en inre väckelse, som eudast dessa Apostlar kunna stämpla såsom ägta, och sålunda förvrängt Kristendomens grundsanning, ali Gud allena är den som synder förlåter, och alt ingen syndaförlåtelse gifves utan bättring och sann (ro. Den har infört kalholicismeus verkhelighet, förstås utan madonnabilder och reliker, och derigenom lagt hyende under lasten och brottet, hvilka icke behöfva försonas genom en 11 pligtig ånger. Den har för sina ändamål förstått att använda vår Religions skönaste sanningar, de vackraste yttringarna inom den Protestantiska Kyrkan och de varmaste medjemmarne inom densamma, och det genom alt locka hersklystnaden och fåfängan, ja, till och med lättjan, samt att upskrämma enfald och menskofruktan. Och, dock, oaktadt alla dessa bemödamlen hlefvo ej sympatierna sä talrika smil man väntat. Det verldslig» och köttsliga sinnet fann sig ej väl vid dessa långa böner, fastor och späkningar. Jesuitismen mäste det före å nyo beträda en annan hana; den har tagit på sig liberalismens drägt. 1 denna drägt predikar den religionsfrihet, som i theolinn klingar så förträffligt, och som visserligen vid första påseendet tyckes innehålla den billigaste af rnenskliga rättigheter. Vid denna epok kunna de s. k. läsarne sönderfalla i fyra klasser; de sanne kristne, hvilka aldrig nog kunua högaktas och efterföljas, en stam, sorn just genom sin anspråkslöshet trotsar alla vexlingar, Jesuiterna sora alldrig nog kunna afskys, fantasterna som väcka medlidande, och slutligen dessa fjäderlätta karakterer. som följa med derföre, att opinionens vindar blåsa åt del hållet.
Ur protokoll må vid justering, med tingets bifall och den talandes begifvande, uteslutas dennes uttryck, och äfven öfverläggning, som deraf följt; dock kunna icke sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. § 132. Sedan folk-tinget från Utskott fått emottaga utlåtande öfver proposition eller motion, samt sitt beslut fattat, varde det till lands-tinget öfverlemnadt. Innefattar folktingets beslut godkännande af proposition eller motion, med eller utan ändring, och lands - 28 Konstitutions-Utskoltets Memorial, N:o 7. tinget samma beslut oförändradt antager, vare det såsom riksförsamlingens beslut gällande; antager lands-tinget det icke, varde det med afslag eller ändring till folk-finget återvisadt. Folk-tinget företage då målet till ny öfverläggning och ege sedan att antingen lands-tingets beslut oförändradt antaga, hvilket i sadan händelse blifve gällande, som ofvan är sagdt, eller att sitt eget beslut, med eller utan ändring, tili lands-tinget ånyo öfverlemna. Antager då lands-tinget, efter förnyad ompröfning, folk-tingels beslut oförändradt, blifve det såsom riksförsamlingens gällande; antager lands-tinget det icke, varde frågan till riksförsamlingen hänskjuten. Ankomme dock på folk-tinget att låta frågan förfalla, derest lands-tinget dess beslut helt och hållet förkastat. Innefattar folk-tingets först afgifna beslut afslag å proposition eller motion, ege då lands-tinget rätt att på uppgifne skäl proposition eller motion upptaga och till folk-tinget med eller utan ändring återvisa, och förfares med frågan så, som ofvan är sagdt; så att folk-tinget ege att lands-tingets beslut antaga, eller med afslag eller ändring återlemna, lands-tinget att denna ändring godkänna, eller sitt beslut, med eller utan ändring, vidblifva och till folk-tinget ånyo förvisa; hvarefter folk-tinget måste antingen lands-tingets beslut oförändradt godkänna, eller låta frågan på riksförsamlingens beslut bero. Ankomme dock i detta fall på lands-tinget, att låta frågan förfalla, derest folktinget dess beslut helt och hållet förkastat.
Hvad som felas oss, hvad som uti skötet af alla dessa gåfvor gör oss, jemförelsevis åtminstone, fattiga, är den drift, den verksamhet, den idoghet och flit, som fordras för att tillegna sig deni. Till att upväcka denna drift och verksamhet, till att lifva idogheten och fliten, känner jag ingen mäktigare häfkraft än den som uti koramunal-institutionen finnes nedlagd. Att utförligt framställa och bevisa sanningen af denna min åsigt torde vara öfverflödigt, ty hvar och en inser lätt, alt hvarje enskildts omtanka om egna fördelar och intressen, lif - Den 23 December e. m. 65 lifvad af rättigheten att befordra desamma, stödd af de medel till deras främjande, ordnade och utvidgade kommunal institutioner skänka, snart mäste framkalla en verksamhet af den mest omfattande och "så väl intelleklnelt som ekonomiskt välgörande natur, en verksamhet hvars frukter ingen centralisation förmår skänka. Ty denne, vore den äfven med högsta vishet ordnad, med största omtanka och kraft handhafd, mäktar likväl aldrig alt intränga uti hvarje förhållande, att tillse hvarje behof och sålunda upväga summan af enskild kraft och omtanka; och mäktade den äfven detta, förmår den ej att ersätta den lyftning uti sinnet, den spänstighet uti viljan, den ihärdighet uti företagsamhet, som endast sjelfverksamheten kan alstra, och hvilka för det industriella lifvets utveckling äro så vigtiga att frammana. Att de kommunal-inrätlningar vi redan äga icke medfört dessa verkningar medgifver jag fulleligen, men felet dertill ligger icke uti kommunal-inrättningarnes idée: felet ligger uti den nu varande kommunens alltför ringa omfång, uti de inskränkta rättigheter den äger, hvarigenom ofta syftemål och krafter komma att stå uti ett ojernnt förhållande till hvarandra, oftast större gagneliga företag och åtgärder hindras eller förlamas. Under sådana förhållanden kan ingen kommunalanda upsla.
Han måste bäras in, kölden gör af med honom annars, om han änn något lif har qvar. Tag i med du, Siri, det duger ej att vara fin när det gäller en menniskas lif kanske, och drängar och pigor ha vi ej nu att befalla. Men äro de då alla ihjälslagna, efter ingen syns till ännu. Tyst, vänta ett ögonblick, mig faller något in. Spring du och ring på klockan. Komma de ej när de höra vällingsklockan, då äro de i sanning döda". Sigrid åtlydde befallningen, och när hon återkom efter väl förrättat värf, hade fru Metta nogare undersökt den slagne karlen och blifvit stärkt i den tron att han lefde, men tillika besinnat sig att det ej vore värdt att försöka bära bort honom, då hon hade så svag hjelp att anlita, som Sigrid. Hon betäckte honom derföre med hvad som fanns af sådana kläder och täcken, som klubbmännen ej aktat värda att medtagas. Nu var Fru Metta åter redan alldeles densamma som vanligt, så att när tjenarene småningom började åter infinna sig vid den kända signalen, tittande försigtigt för sig om allt var säkert; då var hon genast i full verksamhet och satte alla till arbete att undanrödja förödelsens värsta spår. Nu visste äfven en af tjensteflickorna berätta, att en ko blifvit räddad. Hon hade sett den i vildt språng sätta af åt skogen, och ingen hade förföljt den, åtminstone då hon såg den. "Se der kommer gamla Annika med Matts och Storsvarten, det var galant. Ja, mor, ni må visst signa och häfva ögonen. Vill ni läsa olycka öfver de fördömda klubbkarlarne, så lägger jag visst inte fingrarna emellan. Det är säkert det". Lilla mor Annika lutade sig mot sin käpp och vaggade fram och åter och lyfte sin hand flere gånger. Om af förvåning och fasa, som fru Metta trodde, är dock icke så säkert. Fru Metta berättade nu att hon ej egde flera kor än den sjuka, som mor Annika skulle stöpa öfver, och en bortlupen. "Läs nu en signelse så hon kommer hem, pigorna äro så uppskrämda, så att ingen törs gå att söka henne". Annika redde sig att göra fru Metta till viljes.
Det har visserligen visat sig att i Stockholm, der centralisationen af penningrörelsen är starkast i värt land, enskild bankrörelse kan drifvas med stor vinst, utan att sedel-utgifningsrätten i synnerlig mån behöfver anlitas, men så är ej händelsen i landsortsstäderna. Den dagliga större penningerörelsen inskränker sig der till bankerna och dessa måste, så framt de fortfarande skola vara nyttiga, besitta rättigheten att utgifva' egna kreditsedlar i en icke allt för liten proportion, för att sålunda kunna göra téte mot fordringsegares på uppoch afskrifningsräkningar samt kreditivtagares pretentioner, de der å sin sida hafva rätt att å vista uttaga större och mindre summor. Dertill kommer, att den numera ganska högt uppdrifna och för allmänna affärsverksamheten särdeles gagnande postremis<-vexel-rörelsen fordrar en kassa till icke ringa belopp, hvilken ej heller på förhand kan beräknas. Om man nu, enligt Utskottets förslag, fråntager enskilda bankerna deras rätt att utgifva sedlar, motsvarande högst hälften af beviljade och dragne krediliver, med undantag af så stor del deraf, som kunna vara beviljade mot realsäkerheter, i godhet motsvarande grundfonds-hypothekerna, så har man redan, åtminstone i landsorterna, der tillgången på disponibla medel för uppköp eller anskaffande af dylika hypotheker äro jemförelsevis obetydliga, icke så ringa nedsatt rätten till sedel-emissionen. Ehuru denna åtgärd sannolikt kommer att medföra en betydlig inskränkning i den framför andra gagnande kreditivrörelsen, då bankstyrelserna, af omtanke för de respektive bolagenas bästa, måste afse att icke bevilja andra personer kreditiver än dem, som kunna ställa så beskaffade säkerheter, som medföra rätt till sedel-emission, så har den dock goda skäl för sig deruti, att sedelutgifning icke bör grundas på säkerheter, bestående af borgensförbindelser.
Löner för 12 nya provincial-läkare ä 1,500 R:dr, med vilkor att kommunerna uppfylla de för provincial-läkares anställande vid sisllidne riksdag föreskrifna vilkor, angående anskaffande af fri bostad 18,000: — Tjenstgöringspenningar för tre provincial-läkare å 500 Ridr 1,500: — Arfvoden för en förste provincial-läkare inom hvarje län å 500 R:dr 12,000: — R;dr Runt 51,500: — 23:o. Vid sisllidne riksdag beviljade Rikets Ständer för Farmaceutiska Institutet elt Anslag till årligt anslag af 3,750 R:dr R:mt att utgå under innevarande statsregieringsperiod "jZmutet. ° med vilkor, att Apolhekare-societeten med lika belopp årligen bidrager; och har Sundhets-kollegium, då denna inrättning under den sedan sisla riksdag förflutna fidén behörigt uppfyllt sin bestämmelse och gagnat den undervisningsgren, som utgör dess föremål, samt Apothekarc-societeten icke underlåtit att på föreskrifvet sätt till dess underhåll bidraga, i underdånig skrifvelse den 25 sistlidne Augusti hemställt, det måtte Eders Kongl. Majit läckas lill Rikets Ständer göra nådig proposition om fortfarandet under enahanda vilkor, som hittills af det till detta institut beviljade anslag af 3,750 R:dr årligen. På de af Sundhets-kollegium anförda skäl tillstyrker jag i underdånighet, att denna framställning måtte af Eders Kongl. Majit i nåder bifallas. 24:o. I underdånig skrifvelse den 27 sistlidne Augusti hafva Professorerne vid CaAnslag till rolinska mediko-kirurgiska Institutet anfört, hurusom anslaget till kemiska laboratoriet vid Institutet, hvilket i 1841 års stat bestämdes till 300 R:dr och sedan dess sista institu varit oförändradt, länge visat sig otillräckligt, men att behofvet af dess ökande för närvarande är större än någonsin, derigenom att laborationerna redan nu till stor 52 Bil.
Nu lärer detta hinder i så måtto vara häfvit, som Götheborgsboerne förenat sig om, att ingå på en borgen efter det föreskrifna formulairet; och då Utskottet jemväl bibehållit rätten för dem öppen, att nu antaga hvilketdera af de vid sista Riksdag dem erbjudna betalningssätt, de hälst behaga, så lärer icke något återstå att önska, utan Utskottets Betänkande böra bifallas. Herr Tham: Jag anhåller endast få fästa uppmärksamheten derpå, att om Götheborgs innevånare varit så enliällige, att de kunnat antaga det lindrigare betalningssättet af 7 prcts betalning årligen, nemi. 5 pc:ts ränta och 2 prcts afbetalning på Capitalet, så hade på dessa 5 år endast 20,000 R:dr varit afbetaldte ; nu äro lik vist 100,000 R:dr redan afbetaldte, det vill säga 5 gångor så mycket. Jag hemställer, om detta ej är ett talande skäl för bifall af den önskan, att Den g Junii e. ro. den återstående summan må anses, såsom nytt lån, hvarpå de lindrigare afbetalningsvilkoren nu inträda. Lånet blir genom de gjorde stora afbetalningarne i alla fall förr inbetaldt, än Banken annars hade fått det. Herr von Hartmansdorff: Det har blifvit erinradt, att Staden betalt större proportion, än andra Städer; men så är också lånesumman större, än hvad andra erhållit. År 1818 var största lånesumman 6,000 R:dr; år i8a3 var den 2,000 R:dr; nu är denna likväl 200,000 R:dr. Sedan man begagnat Ständernas godhet, för att få ett stort undantag, begär man nu det andra; och kommer säkert att nästa Riksdag begära det tredje. Detta bör varna Ständerna alt inse, det tiden att hålla upp, redan är för handen. Grefve von Bosan: Om jag ej misstager mig, har Götheborg, i förhållande till sine fasta egendomar, visserligen icke fått större proportion af lån.
I fråga om begagnandet och underhållandet af jernvägen med hvad dertill hörer, komma slutligen de föreskrifter och stad ganden, som Kongl. Majit kan finna för godt meddela, att tjena till ovilkorlig efterrättelse; varande bolaget och dess biträden derjemte i allmänhet skyldige att iakttaga och fullgöra hvad, med hänsigt till den Staten tillkommande vård öfver jernbanan och tillsyn öfver trafiken derpå, kan varda i vederbörlig ordning föreskrifvet. I sammanhang med nu meddelade stadganden, angående det beviljade ytterligare lånet för Norbergs-jernvägens utförande, hafva Rikets Ständer jemväl förordnat, att, såvida ett nytt bolag för fullbordandet af denna jernvägs-anläggning varder biidadt, och samma bolag fullgör de för sagde låns utbekommande stadgade vilkor, skall Riksgälds-kontoret öfvertaga verkställigheten af de kapitaloch ränte-inbetalningar till Kongl. Konvoj-kommissariatet, för handelsoch sjöfarts-fondens räkning, hvartill del förra jernvägs-bolaget, genom sin skuldförbindelse af den Juni 18S2, sig förbundit; kommande denna förbindelse derföre att på Riksgälds-kontoret öfverstås samt utbytas emot samma verks å berörde låns belopp och den derför stadgade ränta utgifna förskrifning. § 147. Jemte de särskilda, efter anslagens och låne-understödens föremål och beskaffenhet lämpade, föreskrifter, som i föregående §§ af detta Reglemente finnas införda, böra äfven nedanstående allmänna stadganden i afseende på dessa anslagsoch lånesummors utbetalning iakttagas: l:o hvad som af ett anslaget belopp under ett år icke blifvit från Riksgäldskontoret uttaget eller behöft användas, må, der ej annorlunda blifvit särskildt före^- skrifve!, under ett följande år disponeras och utbekommas; och 2:o de besparingar, som å anslagen för hvarje särskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, lin der sådant är uttryckligen medgifvet, till undra behof disponeras, ulan böra oafkortade till kommande Ständers disposition reserveras.
Hvad tjänade det nu till att dikta som romantiken, nu då dess glöd icke mer var en lifsmakt? Hvad tjänade det nu till att instämma med Musset, då hans lidelse öfvergått till en tom, banal fras? Och så skref Feuillet en liten scène — » Förbjuden frukt » — där han slutade af sitt första konto med romantiken. Grefvinnan Corisanda gömmer på en passion, stor nog och stark nog att våga allt, om det kräfves — men då det icke erbjudes något tillfälle att bruka den, måste hon slösa bort den i triviala små förhållanden. » Jag är frivol » — säger hon — » blott och bart därför att alla anledningar att vara allvarlig felar mig. Jag är mäktig passioner, och jag eger endast nycker af brist på någonting, som förtjänar bättre. Jag har en djup fond af viljekraft, men på hvad skulle jag väl använda den, när jag endast behöfver lyfta mitt lillfinger för att få allt, som jag kan önska mig? Jag går och bär på tusen goda egenskaper och åtskilliga fel, hvilka skola dö med mig utan att ens hafva fått355 octave feuillet. tillfälle att visa sig. Det finnes kvinnor, som bestå sig med älskare, säger man. För min del hvarken .har eller önskar jag dylika, men komme jag en gång att smaka på den förbjudna drycken, skulle jag icke tömma den långsamt, droppe för droppe; nej, vid gud, jag skulle dricka ur den i ett andedrag. Är det väl mitt fel, att frestelsen aldrig mött mig, att jag icke kommer i beröring med annat än den mest hvardagliga prosa, och att allting är vulgärt? » En ung ridderlig man, chevalier de Rosalba, gör grefvinnan sin kur och är finkänslig och poetisk. Han klagar öfver sitt oroliga lif, sina orgier, sin brist på tro och frid, sin olycka, sin världssmärta. » Jag har » — säger han — » under hela min ungdom sorgfälligt dolt alla mina goda och ädla egenskaper för att skryta med det öfriga. Jag sjöng under orgien visor, som drefvo gyckel med fosterland och Jcärlek, för att under natten väta min kudde med tårar, vid tanken på förflutna tiders hjältar och på lyckliga älskande.
Framvåden utgjordes af volanger af meters breda valenciennesspetsar, och från lifvet föll öfver kjolen på högra sidan en blomsterguirland af blekröda rosor. Håret pryddes af höga gula plymer, sammanhållna af en diantantagraff, och smyckena utgjordes för öfrigt af halsband, brosch och armband, rikt besatta med stora briljanter och perlor. Friherrinnan Hoclischild bar en utsökt smakfull toalett, som ännu mer förhöjde hennes fina, eleganta figur. Sjögrön underklädning af sars, samt lif och släp af broderadt tjockt gras-de-naples, jemte axel och halssmycken af briljanter. Men hvad är det för ett klingande skratt, Manuskript, som ej antages tili Införande, återsändes, så vida porto blfogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. som ljuder der i dörröppningen från stora korridoren? A h! det är madame Gastellanos, som skyndar in med sydländsk liflighet och låter sina bedårande ögon som en blixt flyga öfver festsalen. Hon bär en drägt af hvitt siden med inväfda guldblommor, långt brunt släp af silkessammet, på det blåsvarta håret blixtrar en halfmåne af solitärer och på bröstet flammade liksom ett knippe solstrålar ett smycke, som väl kunde mäta sina sju centimeter i genomskärning. Fru Wallenberg bar en robe af gul sidenbrokad med släp, i hvilket voro inväfda mörka rosor, framvåd af brocherad silkestyll och som prydnader diamantsmycken. Fru Lilly Bäckström, sjögrönt sidensars med långt släp, lif och kjol garnerad med violer och friherrinnan Celsing, född Strömfelt, en förtjusande slät drägt af chamoisfärgadt siden med plymgarnityr i samma färg. Friherrinnan Äkerhjélm till Margretelund, född Gyldenstolpe, bar en drottninglik drägt af ponsoröd sidendamast med inväfda hvita blommor, sjögrön tung brokad till framvåd, garnerad med sjögräs. Drägten i sin helhet ä la Pompadour.
Rikets Ständer framhärda etc. \N:o 411- Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 8 Mars i83o, Preste-Ståndet d. 9 Borgare-Ståndet d. g Bonde-Ståndet d. g Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsei anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Curhusafgiftens fortfarande. S. A. K. Uti Nådig Proposition, af den 19 November Rxp. Ut sk. Förslag till lind. Skri/v. N:o £11. 3oi 1828, har E. K. M:t, efter anförande af hvad R. St. vid 1823 års Riksdag beslutit, angående erläggande af en Curhusafgift till veneriska smittans hämmande, samt E. K. M., för verkställighet häraf, medelst allmän Kungörelse, den 10 Mars 1824, förordnat, i Nåder yttrat, att, då af Sundhets-Collegii afgifna Berättelse inhemtades, det antalet af veneriske sjuke år 1827 utgjort 3,393 personer, och vid beräkning af samtlige Sjukhus Inrättningarne således varit något mindre, än medeltalet ifrån och med 1822 t. o. m. 1826, hvilket utgjorde 3529, men att likväl, på några Sjukhus, antalet år 1827 öfverstigit förenämnde medeltal, funne E. K. M. detta af Tabellerne närmare upplysta förhållande uppenbart visa nödvändigheten af fortfarande kraftiga anstalter till hämmande af en sjukdom, som dessförutan skulle hafva de menligaste följder för närvarande och kommande generationer. Hvarjemte E. K. M., vid framställning om angelägenheten af Curhusafgiftens fortfarande, förklarat Sig icke kunna undgå att tillika ådagalägga, huru nödigt det vore, att samma afgift äfven måtte användas att understödja de för helsovården så behöflige Lazaretten, hvilka för öfrigt i allmänhet voro förenade med Curhusen genom gemensam styrelse, läkarevård, betjening och byggnad.
I sammanhang härmed anser jag äfwen den föreskrift böra ifrän betänkandet avskiljas, att nemligen hwar och en stall orvilkorligcn mantalSstrifwaS, der han wistaS större delen af äret. såsom warande aldeles olämpelig, och hwclkei uplyses deraf, att dä Mantalsskrifning werkstätles i November eller December mänad Den z Augusti459 mänad, man icke dä sjelf kan säkert bestämma, hwar man ärnar willas det ingående äret, och, i alla fall, icke kan förklaras skyldig, akt genom en mantals» skrifning i sörlid dertill förbindas, ehuruwal jag icke tror att nägon, åtminstone af detta ständ, skulle emottaga dagtracramente och resekostnad, af en annan, will jag dock i förbigäende anmärka, akt det är en bewillning af eget stag art Släggas utgift af twä R:daler om dagen och resekostnads ersättning af den till taxering walde meblcfne ledamoten till den som ditkallas i hans ställe. Det stadgande att husbönder böra ansvara för bönder, torpares och arbetares utskylder, som först widtogs wid 1809 ars Riksdag, torde genom detta präjudicat hafwa wunnit den styrka, som billigheten och förra riders praxis ätminstone icke meddelt; likasä förhäller der sig med stadgandet om rösträttighet: rvid wal till taxeringar, deri betänkandet likwäl synes wisa sig nägon mindre tydlighet i uttrycket de närwarandeS röster; om dermed menas blott personligen närwarande, eiler, som synes wara mera Lag enligt, äfwen de, hwilka ärv såsom fullmägtige närwarande, torde Högloft. Utskottet benägit »plysa.