Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hail räkne sig, i afseende på Säte Och Stämma å Riddarhuset, till den ätt från hvars Stamfader han närmast härstammar, samt enär denne varit gemensam för Hera af dessa ätter, till den sorn främst på Riddarhuset Sitter» 3:0 Uti ytterligare utveckling af ofvanstående följer således: att hufvudmanekapet för de äldre Adliga; Commsndeurs, Friherrliga och Grefliga ätterna äffvas efter förstfödslorätten, uti rät nedstigande linea på Svärdssidan. Att utaf de med stadgandet af serskilt ArfsOrdning före deli 6 Junii 1809 till högre värdighet upphöjde ätter är Hufvud - man för Adlig ätt, sorn till Friherre upphöjd blifvit och introduction erhållit, tillträda närmaste ättemän, derest sådan finnas hufvudmannarätt för Adelig» ätten. På samma sätt förhåiles äfven när Friherre till Greflig värdighet upphöjd blif* vit: dock iagttage6 alltid härvid hvad 2 §ö serskildt föreskrifvért Bil. tili Ridd. o. Ad. Pr. V Band. 4 56 Dch 3 Jutiii. man den, som äldst äf af dem , hvilka i värdigheten inträdt, och ättemän alls de, till hvilka hans rätt, eller nämnde värdighet, öfj vergå kan. För den icke upphöjde delen af slägten tillkommer åter Hufvudmanakspet den, sorn artingen sjelf var närmast af de, när upphöielsen skedde, qvarblifvande ättemännen, eller tom äldst Sr af en sådan persons gren. Först efter denna kan platsen intagas af de i sig sjelf äldre grenar, sorn genom yngre bröstarfvirgar af dera, som beklädt den högre värdigheten kuni na hafva uppkommit; och bufvudmansk apet bestämmes då alldeles sorn i de äldre ätterna.
Utgifvaren betungas visserligen härigenom till någon del, men det är dock egentligen hans läsare, som blifva betungade, och så mycket anser jag tryckfriheten vara rotfästad i vårt land, att tidningarnes läsare, äfven om de äro belagda med en hög beskattning, icke skola derföre hålla tryckfriheten mindre kär. Man har vidare sagt, att juryn vore f. n. olämplig, äfvensom att ansvaringarne vore en följd af den lag vi nu äga; jag vet väl att detta är sannt, och jag önskar ingenting högre, än att dessa missbruk och dessa brisfälligheter måtte afhjelpas. Man har gjort en antydning om huru en förändrad jury skulle se ut; den skulle dock vara så beskaffad, att lika visst som man nu förmodar att brottslingen blifver frikänd, lika visst skulle man då få se, att den icke brottslige blefve fälld, och det vore värre. Man har sagt, och det är en sanning, att det ligger ett gift i tryckfrihetens missbruk, som man bör borttaga och förhindra; ja väl! men någon skada har dock icke genom dessa missbruk åstadkommits. Tan ken efter, mine Hrr, finnes det någon enda man, någon enda myndighet, som verkligen lidit af dessa missbruk? Långt mera kan man till ära och anseende lida genom det smygande, lömska och giftiga förtalet, som icke får uttala sig i tryck. För min del önskar jag, att de ord jag nu haft äran yttra måtte djupare kunna nedmylla förslaget, så att vi icke måtte få se det tillbakakomma i någon annan skepnad i form af civil-lag, hvaremot jag med tacksamhet skall mottaga ett dylikt förslag, så framt det blott bibehåller tryckfrihetslagen såsom grundlag. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. 6 e. m.' Hr Hjerta, Lars: Jag instämmer fullkomligt med den ledamot, som för en stund sedan yttrade sin önskan, att icke någon skulle tillkännagifva huru detta ärende blifvit afgjordt i de andra Stånden, i synnerhet derföre att den discussion, som här försiggått, lemnar ett otvetydigt tecken till huru beslutet skall komma att af R. och Ad. fattas.
Jag anhåller att från milt förslag få borttaga sednare exemplet, emedan detsamma föranleder besvär att återgå till fordna ouppgifna författningar, hvaremot det första är bestämdt uppgifvet och förändrar 1812 års författning. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att fästa de öfriga respcctive MedStåndens uppmärksamhet på nödvändigheten att i und. begära K. M:s nåd. godkännande af de reglementariska föreskrifterna i beviiln.förorda.; såsom stöd hvarför R. o. Ad. bland annat åberopade MedStåndens beslut i 48 §:n af det med Beviiln.Utsk:s betänk. N;o 12 åtföljande förslaget till beviiln.förordn., genom hvilken § ett stadgande i q §:n af K. kungörelsen den 3o Sept. 1812 Den 20 Januari e-nr. blifvit upplräfvet; — så att, i händelse K. M. antager de beslutade förändringarna, kungörelse derom mä utfärdas. Vid förnyad föredragning af BancoUtskrs den 12 sistl. December på bordet lagda betänk. N:o 126, i anledning af väckt fråga oin nedsättning i lösen för vågatlester å jern och andra vågförda elfecter, som hos banken eller lånecontoret i Götheborg belånas, samt afskaffande af s. k. förnyelsebevis, blef nämnda betänk, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo BancoUtskrs den 14 sisth Dec. på bordet lagda mern. ]N':o 127, till svar å de inom tvänne RiksSt. framställda anmärkare vid Utskrs under Nro 87 afgifna utlåt. ang:de dels utsträckning al lånetiden och nedsättning af räntan för discontlån, dels bestämmandet af någon viss andel af discontfonden till lån åt jordbrukare och bergsmän.
Hans ätt var hög, den säges härstamma från en af Roms konsuler; den har varit utgrenad i många länder, stolt och ädel i alla. Din moders ätt är hög som hans, den har satt drottningar på Sveriges thron, utan att deraf anse sig hedrad mera än förut. Skall Flemingska, skall Stenbocks-ätterna säga: Ebba Stenbocks sinne har blifvit förödmjukadt af fängelse och brist, så att hon ger sin dotter åt hvem, som lofvar att försörja henne. Katharina, skulle väl Johan, skulle din broder gilla en sådan förbindelse?” ”Ack Johan, han skulle icke vilja göra mig olycklig. Det skulle hans varma hjerta icke. Äfven J, min morkär, sade ju nyss att bördens företräden dock kunde åsidosättas. Är er dotters sällhet icke för er mera, än rang och börd?” ”Karin, en enskilds, en flickas lycka är en ringa ting. Den varar några år kanske, och förgår som daggen om morgonen. En urgammal ätts ära består klar och ofördunklad, menniskoålder efter menniskoålder, sekel efter sekel och inför den försvinner den enskildes glädje, den enskildes lidanden så, att de ej ens bemärkas. Detta är det stolta af att tillhöra en stor, en ädel ätt! Men, mitt barn, hvartill allt detta? Denne unge man har ju ej ännu begärt din hand; han har ej ens lemnat hertigens tjenst, utan fortfar att tjena ett förrädiskt parti.” ”Han har tvekat att våga framställa en bön om min hand, utan att äga större anspråk derpå. Till hertigens parti har han egentligen icke slutit sig, men han är kapten vid flottan, och denna är nu i hertigens händer!” ”Han synes icke hafva tvekat att locka dig, utan att hafva talat vid din moder. Dock – Katharina, du har fäst ditt hjerta vid honom, må han göra sig dig värdig. Må han, i sin konungs tjenst, göra en bedrift värdig att belönas, och Ebba Stenbock skall glömma hvarje tanke på hvad hon offrar, för att gifva honom den belöning hans gerning förtjenar, och mera kan hon ej gifva, än då hon ger honom sitt barn.
Upplysningsvis får jag meddela, att de indelta löntagarne, under 50 å 75 proc. af sin lön i Februari och det öfriga i Maj månad, då de säkerligen med det föreslagna uppbördssättet icke finse uppbära någon del af föregående årets indelta lön förrän i Maj månad och restantier i Augusti eller September. Gr. Björnstjerna: Jag afstår från mitt yrkande på bifall till Utsk:ls Betänk., och förenar mig med Frih. af Ugglas. Gr. af Ugglas, Ludvig: Jag har ej velat ingå i någon diskussion öfver den fråga, som varit under öfverläggning, utan blott yttra några ord med afseende å det af Frih. af Ugglas framställda förslag. Jag erkänner att deri ligger en förbättring, men, i likhet med en föregående talare, tror jag att äfven der af R. St:r begares för mycket på hand, i afseende på det slutliga afgöramlet. Jag kan dessutom icke föreställa mig annat än att en skrifvelses afgifvande till K. M. nu är onödig. Statsrådet Beuterskjöld har nyss meddelat, att inom kort tid troligen K. M. koinmer att fatta beslut rörande den hemställan uti enahanda ämne — fastän till syftningen något mera inskränkt —, med hvilken R. St:r under sisth riksdag i underdånighet ingingo. Under sådana förhållanden, och då otänkbart är att en reglering af militie-statens räntor skulle för B. St:r framläggas, utan att vara åtföljd af förslag till reglering äfven af de räntor, som äro anslagna de andra staterna och löntagarne, torde en skrifvelse, sådan som den nu föreslagna, befinnas åtminstone öfverflödig. Jag förenar mig derföre med dem, som yrka afslag å densamma. Gr. Mörner, Carl Göran: Här har af flere talare lagts vigt dervid att, sedan R. St:r vid sista riksdagen ingått till K. M. med en framställning i afseende på de till arméen hörande indelta räntor, det skulle vara olämpligt att iukomma med H. 11. 6 82 Den 11 Mari. en ytterligare skrifvelse rörande samtliga de indeldta räntorne. Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på några detaljer dervid. R.
Fröken Pettersson kunde ju alternera i Nicolas ’ parti, fru Grunder sjunga Olympia — Stella — Antonia, hr Griinder instrumentgubben, hr Johanson Mirahel — Luddorf — etc. Hr Hirsch ej att glömma som betjen-terna. En annan finare Offenbachare är » Les borgers &gt;, der musiken delvis är riktigt värdefull. Jag ser nu att k. operan funderar på » Hoffmans sagor », hvadan Vasateatern väl ej försöker på det hållet. Men mister du en. Hufvudsaken är att de bättre alstren inom genren väljas, när nu genren, som det tyckes, är nödvändig för publikens behof, hvilket är farligt nog för Patriis musis. Vid nyårstid spökade ingen mer eller mindre än Gustaf III på Vasateatern, beklagande sina sånggudinnor för tidens ondska och flickornas många vedervärdigheter. En del deraf bestod åtminstone i fjol af konkurrensen med Sköna Helena på samma scen, der Hans Majestät nu efterträdde Spartanernes drottning, en konkurrens så stark att som Aftonbladet träffande sade: Sköna Helena och ej k. Operans nyheter var säsongens musikaliska evenement. Det är onekligen beskedligt af högst-salig kungen att gå igen på Vasateatern, der jag blott väntade att man för att sätta kronan på verket skulle låta honom sjunga: » Nar jag var prins utaf Arkadien Jag hos de sköna hade tur. Men se ’ n jag blifvit en af Plutos män Så står jag här som en dimfigur ». » Vasateaterns repris af » Boccaccio » var ej oblandadt lyckosam, beroende lika mycket på lokalens som de spelandes inskränkthet. Redan för några år se ' n påpekade denna revy att Vasateaterns scen är för liten för Wienerskolans operetter, som fordra större svängrum. Det gälde då » Fatinitza »: I lägerscenen herskade ett fasligt böstande och trampande på den lilla duodes-sceuen och kadetternas snöbollar fingo ej nog kastområde på scenen utan hveno oupphörligt ned i orke-stem, qvarlemnande pâ herrar spelemäns kostymer åtskilliga bom ulls-souvenirer.
Det synes sålunda sorn nära 23 mils jernväg skulle kunna komma till utförande i Sverige, utan annan uppoffring å statens sida än den förlust, som uppkomme genom beräkning af en lägre ränta under vissa år å ett kapital af sju och en half millioner. Staten är dessutom i dessa läll befriad så väl från svårigheten att döma mellan anspråk af rivaliserande riktningar, som äfven från de omsorger, hvilka äro förenade med rörelsens bedrifvande å banorna. Ostridigt äro de under nästkommande statsreglerings-period uppkommande öfverskott den verkliga tillgäng, man eger att påräkna för ränta och amortering å ett blifvande statslån. Särdeles stora betänkligheter möta icke vid att för jernvägars anläggning upptaga ett lån, som motsvarar denna tillgång. Men deremot synes det icke vara af behofvet påkalladt att sträcka besluten derutöfver. Hurudan den finansiela ställningen är vid nästa Riksdag, kan icke på förhand beräknas. Säkert är, alt de summor, hvilka nu visa sig såsom öfverskott, då redan äro medtagna för fortfarande utgifter af ränta och amorlissement till lånen. Om Bil. lill Stats-Utskollets Ullålande JYs 62. uy Om statsverkets behållningar icke vunnit ytterligare tillväxt, måste utväg till en fortsatt upplåning anskaffas genom förökade skatter. Verkningarne af en statsskuld framträda sålunda först småningom, men de blifva då i tilltagande mått kännbara. Jernvägs-anläggningen, full af förhoppning för vår framtida industriela utveckling, är likväl i vårt land ny och föga bepröfvad. Vid sådana förhållanden kan jag icke annat Un anse det vara af maktpåliggande vigt, att statsverket i närvarande ställning, med den ringa erfarenhet man eger att tillgå,vicke bindes vid en framtida utgift af tre, fyra eller femdubbelt belopp af hvad sort» nu behöfver utgå, saint att de särskildta anslagen icke spridas på allt för många håll, utan afses för alt, så vidt möjligt, åstadkomma ett under denna statsreglerings-period fullbordadt helt.
Sjömän, hvilka bevisligen äro mantalsoch skattskrifne på landet för det år, under hvilket de sedermera anmäla sig hos sjömanshusen till sjöfart, skola påföras personella afgiflerne, der de äro mantalsoch skattskrifne, samt sjömanshusen af dem för samma år ega att uppbära bevillning endast efter 2:dra Art., med skyldighet likväl att, vid redogörelsen för sistnämnde bevillning, bifoga bevisen, alt de personella afgifterne blifvit annorstädes påförde; kommande de, hvilka låtit hos sig skattskrifva sådane sjömän, att ansvara för personella utskyldernas erläggande till vederbörande uppbördsman. 3:o. Kustboer och andre, som idka sjöfart, utan att låta inoch utmönstra sig å sjömanshus, förbjudas vid enahanda ansvar, som för underlåten uppgift till taxerings-kommitté är stadgadt, att begifva sig från orten på sjöresa förr, än de derom anmält sig till anteckning hos församlingens pastor, som meddelar denna uppgift till vederbörande Häradsskrifvare, hvilken det åligger vaka deröfver, att sjömanshevillningen varder sådane personer för de år, sjöfart af dem idkas, behörigen påförd, för alt uttagas vid deras återkomt till orten. § 137. Husbonde häfte för tjenstebjons och handlande, mästare, fabriksoch annan näringsidkare ansvare för de, i och för hans rörelse, hos honom vid skattskrifningstiden sysselsatte letjenles, gesällers eller andre arbetares, jemte deras hustrurs och barns utskyIder, med rättighet att, genom afdrag å arbetsförtjensten, derför göra sig betald. Enahanda förhållande ege rum i afseende å handelsbetjent, gesäll eller andre arbetare, som frenne veckor före mantalsskrifning från handlande, mästare, fabrikse/ler annan näringsidkare aflytlat, utan att sedermera låta sig skal tsk rifvas, då i slikt fall betalningsskyldigheten drabbar den, hos hvilken han sednast under skatteåret varit anställd eller arbetat.
Vid nästföregående riksdagar hafva Rikets Ständer erkänt och vitsordat det nit och den utomordentliga verksamhet, hvarmed Åkerman, under försakande af enskild, lönande praktik, under flera år sträfvat för upprätthållandet af nämnde ortopediska institut; och finner Utskottet sig i följd häraf, och då Professoren Åkerman numera saknar annan utväg till bergning än det af Rikets Stander hittills beviljade, fördetta ändamål otillräckliga understöd, böra föreslå, att det af Rikets Ständer åt Professor Åkerman för hans återstående dagar medgifna årliga understöd af 5oo rdr, att utgå från allmänna indragnings-staten,. måtte ökas med ett lika belopp eller lill 1,000 rdr årligen, doek att denna pension må utgöra ett Professor Åkerman personligen tillerkändt understöd, hvarå borgenärer icke ega något anspråk. 3o;o Från Preste-ståndet har Ulskottet erhållit remiss å en af Prosten T, •unceus väckt, af Biskoparne Heurlin, Butsch och Bruhn samt Doktor Broman biträdd motion, deruti, jemte framställning af de förljenster om fäderneslandet, hvaraf Kommers-rådet m. m. Berndt Harder Santessons verksamma lefnad varit utmärkt, blifvit föreslaget att Rikets Ständer, med Bih. till R. St. Urat. 1S47 och ISIS. 4 Sami. 1 Afd. 36 liaJte. 3 18 Slals UUkollels Ctlålande, I\':o. 125. afseende ej mindre å det för samhället gagneliga sätt, hvarmed han vid sju serskilda riksdagar ulöfvat sitt representantkall, än serdeles å den verksamhet och framgång, hvarmed han under loppet af 33 år nitälskat och verkat för anläggningen af Götha kanal och hvad dermed stålt i sammanhang, måtte, enar Kommers-rådet Santesson nu vid 73 års ålder vore sladd i behof, bevilja honom, under dess återstående lifstid och såsom ett uttryck af aktning och erkänsla för de tjenster han gjort fäderneslandet, en årlig pension af r,ooo rdr banko.
Förslag, om bidrag af allmänna medel till kostnaderne vid Isländske Handskrifters öfversättande på Svenska Språket; fann Borgare-Ståndet skäligt förblifva vid Dess redan deri 2:dra sistlidne Mars fattade Beslut, hvarigenom det uti Stats-Utskottets Betänkande, rörande detta ämne, föreslagne sednare alternativ blifvit af Ståndet antaget; och skulle således det ifrågavarande svaret å Anmärkningarne läggas till handlingarne. S. D. Sedan Borgare Ståndet åter remitterat Constitutions-Utskott^ts utlåtande af den 18 sistledne Februari uti anmärknings målet rörande de genom föredragande af Comrnando - Mål för Armeen, under den 24 Maj 1817 utfärdade General-Ordres om villkoren för approberandet af Recruter vid sådane Regementer, der Rotehållaie ej samfält ingått beting om Soldat-beklädnaden, fann Bordare-ståndet, vid förnyad föredragning af bemälte Utskots den 16 uti innevarande månad afgifne Memorial, som den 21 lades pa bordet, något i afseende på Utskottets sednare yttrande ej vara att tillgöra, utan lät dervid bero. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid Stats Utskottets anmälanden, uti Prot. TJtir. d. 23 April 1818. insända Utlätanden af förleden gårdag, rörande dess vidtagna åtgärder. 1. I anledning af gjorda motioner om verkställigheten af förut i fråga ställd reglering, till befordrande af indragning utaf öfverflödiga embeten och tjenster; g. I anledning af Kongl. Majds nådiga remiss om medels anslående till reparation af Vadstena Slott; 5. I anledning af Kongl. Majds nådiga remiss å Häradshöfdingen Örtendahls ansökning om boställe eller lönförhöjning, fann Bonde-Ståndet skäligt låta hero. S. D. Vid förnyad föredragning af följande sedan sista Plenum på Bordet livllande Betänkanden och Utlåtanden, nemligen:
Olof, som äfven befann sig på gården, lunkade till drängstugan, genom hvars dörr man sedan alltemellanåt såg hans hvita hufvud nyfiket sticka ut. Men Ingrid och Ellen hade ännu ej hunnit fram till trappan, förrän Suenonius upphäfde sin stämma och utöste öfver deras hufvuden vredens och fanatismens glödande skålar. Vi vilja, för att ej på läsaren göra ett vidrigt intryck, förbigå detta ursinniga tal, i hvilket den döda kon figurerade midtibland sublima bibelspråk, som troligen aldrig blifvit värre missbrukade, och fruktansvärda hotelser, som alltför tydligt läto Ingrid förstå, hvilket öde presten ämnade bereda henne, om hon hitintills sväfvat i tvifvel derom. Ingrid ville tala, men Suenonius öfverröstade henne. Hon var färdig att digna under dennes förbannelser och den fasa, hon kände i sin själ; men då hon höjde blicken mot himmelen och såg dess herrliga blå hvalf, en symbol af Guds allestädesnärvaro, utbreda sig öfver henne och hela jordens rund, andades hon åter lättare. Och, sedan hon höjt blicken mot höjden, lät hon den ej sjunka, sålänge presten ännu fortfor med sina anathemer. Den i detta ögonblick nedgående solen göt ett förklaradt sken öfver hennes panna. Men Ellen hade sjunkit ned på snön och dolde sitt hufvud i vecken af sin mors klädning. Och på denna scen föllo solens sista rosenfärgade strålar, spridande nu såsom oräkneliga gånger ett paradisiskt skimmer öfver en tafla af mensklig förvändhet och menskliga lidanden. – Vik hädan, du Endors hexa med din dotter! röt Suenonius. – Gå, gå! Vi träffas inför domaren, som med lagens svärd skall utrota dig och din säd från jorden! Gå ... och besvärj din furste och herre att hemsöka mig och de mina med alla olyckor, som han kan gjuta i menskliga käril! Jag bäfvar icke. Gå, gå! Ingrid upplyfte sin dotter, fattade hennes arm och aflägsnade sig, utan att säga ett ord. På en bänk bredvid grinden lade hon den bibel, som Suenonius under besöket i hennes stuga qvarglömt.
Vid 120 skillingars erlades väl 7I Procent i stället för 6, men af desse afskrefvos 4 på räntan och 3’ i stället för 2 på Capitalet, så att , då exempel vis den , som nu redan erhållit ett Fastighets-Lån på 1,000 R:d , har att årligen betala 60 Rtd, skulle den , som hädanefter erliolle det, erlägga 30 Rtd i Silfver, I bägge fallen utgöi räntan a 4 Procent 40 Rtd i Sedlar, men 30 Rtd i Silfver kostade, vid 3 20 skillingars Silfver-värde , 75 Rtd; då i förra fallet alltså 20 Rtd afgingo på Capitalet , skulle i det senare 35 Rtd derå afskrifvas, och deruti består hela skillnaden; kunnande Låntagarne häraf icke hafva den ringaste förlust, eller blifva underkastade någon agiotage. Och är till stöd för detta förslag, hvarigenom de förut faststälde grunder icke rubbas, anfördt, att emedan fastiguets-Lånen , såsom stående , mera än något annat lägger band på Bankens operationer, samt icke tillhöra någon viss Glass, utan Utgå så väl på Hus i Städerne, som på Bruk och Landt-Egendomar, Låntagarne också böra företrädesvis bidraga till förstärkning af Bankens re ela - Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden,l ZlJ] ela Fond , och att för öfrigt enligt hvad erfaren heten visat dels Silfvermynt dels arbetadt* Silfver upplägges i större myckenhet, då Sedelmyntet är i fallande värde, och icke med Speciä inlöses , än då Silfret , såsom mynt, omlöper l allmänna rörelsen; vid hvilket förhållande någon sådan brist på Silfver ansets icke vara föc hand, som skulle verka ytterligare förlägenhet^ vid aprkaffandet af ifrågavarande inbetalningt». Varande för öfrigt härvid framstäld nödvändig-] heten deraf, att en gång början må göras tilt beredande af en bättre ordning. Om Bankens Silfver-fond aldrig ökes, kan ej heller Utvexlin. gen al Specie-mynt med framgång återtagas.
I Galeotto sätter han sitt lif på spel för att rädda sin egen och sin hustrus heder och hans död blir derigenom tragisk, något som den här icke blir, då den nu ytterst vållats af en slump, som med hufvudhandlingen inte har det minsta att skaffa. Hvarjehanda episoder i pjesen 7 stå tämligen oförklarade. Man får aldrig veta anledningen, hvarför frun i sista akten uppsöker den unge Karl. Mannens utbrott inför kassören om sin lycka förefaller väl s3kt, likaså fruns likgiltighet för sin man i slutakten, då skotten höras, äfvensom nödvändigheten för henne att en stund efteråt gömma sig i det inre rummet m. m. Den unge mannens slututbrott kommer så att säga tämligen abrupt fram. I Galeotto vilja de andra köra bort makan ur huset och drifva ju derigenom verkligen dem tillsamman, här åter skynda de fram för att lyfta upp henne som fallit afsvimmad ned till marken, och då börjar han vefva på sin bekanta straffpredikan öfver skvallret etc. I denna pjes tyckes för resten deras kärlek börja redan i andra akten, hvilket icke är fallet i Galeotto, åtminstone hvad makan angår, som i slutet helt viljelöst kominer att tillhöra den andre. » Hela verlden » speltes på det hela godt och bra. Särskildt sista gången gick den med kläm, i synnerhet beträffande hr Lindberg. Det var ock kring hans lefvande och kraftiga karakteristiska bild af mannen som hufvudintresset måste samta sig. Fru Håkansson spelade enkelt, intelligent och naturligt, var vida bättre i denna roll än i de föregående i höst här sedda; hon var mest tillfredsställande i första akten. Man skulle vara frestad att förlikna benne med en marmorbild, ty hon är anstående att åse, men bon är kall, kylande kall. En och annan förnumstig entusiasthar proklamerat, att hon vore särskildt i denna roll oupphunnen i det naturliga talandets konst. Det vore bra sorgligt för vån teatrar, om det ej funnes några aktriser som talade lika bra och bättre. Entonighet och kyla kunna väl inte vara några afundsvärda meriter, och dessa egenskaper äro just utmärkande för fru H: s sätt att tala.