Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström beder jag, att dessutom fä fästa uppmärksamheten på den stora vigten af att bevilja lån till denna jernväg, derföre att icke blott en stor del af Sveriges nordligare provinser, äfvensom det vestliga Nerike och en del af Wermland derpå utföra sina tackjernsprodukter, utan äfven Westergöthland, i utbyte deremot, dit transporterar sin säd oeh andra landtmannaprodukter. Jag tror för min del att, oaktadt allt hvad man har att anmärka emot de anslag som till jernhandteringen beviljas, så skulle, om denna handtering ej gynnades, det vara åkerbruket, som i främsta rummet komme att förlora derpå; emedan den mängd personer, som nu idka jernproduktionen, måste lefva af åkerbrukets pro dukter. — Jag skulle äfvenledes tro, att man vid bedömande af de olika länen eller anslagen, eller hvad heldst det må vara, bör ej så mycket fästa sig vid, om det är begärdt för den eller den orten, utan att StatsUtsk. har bordt för sig uppgöra hvilka af de begärda anslagen äro de vigtigaste, hvilka af dem som kunna, om de beviljas, medföra de för fäderneslandet förmånligaste verkningarne. Från dessa åsigter har StatsUtsk. härvid utgått; och jag tror fortfarande, att detta anslag för staden Christinehamn är af den vigt, att del bör beviljas. Jag tillstyrker således bifall till denna punkt. Den 14 Juni f. m. 59 Dä nu IIr Gr. o. Landtm, hemställde om II. o. Ad. bifölle hvad Utsk. under Litt. 1) hemställt, med R. o. Ad. förbehållen rätt, att framdeles pröfva de af Utsk. i serskildt utlåt, föreslagna lånevilkoren, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande. Litt. m) ang. uppmuddra!g af hamnoch segelrännan vid Christinehamn. Utsk:s hemställan bifölls, med R. o. Ad. förbehållen rätt, att framdeles pröfva de föreslagna lånevilkoren.
Mot Ulskts andra förslag, nemi. att ur 4 §:n Reg.Frii borttaga orden ”frälse eller ofrälse” hade jag ingenting att erinra, emedan jag ansåg äfven dem alldeles öfverflödiga. Ty jag känner icke flera folkclasser i Sverige, än frälse och ofrälse. Men det finnes ännu en tredje öfverflödighet i denna §., nemi. att Konungens rådgifvare skola vara ”af den rena Evangeliska läran.” Ty då 28 §:n Reg F:n stadgar, att Konungen äger att till Statsministrar, Statsråd, Just.råd m. m. samt alla andra civila embetsmän inom Riket och domare endast nämna sådana män, som äro ”af den rena Evangeliska läran;” så skulle, 0111 stadgandet i 4 §;n skulle hafva någon särskild betydelse, man kunna tro, att Konungens rådgifvare borde vara dubbei-christne, om jag så får säga, eller omchristnade, för att vara värdige att bekläda sina embeten. Föröfrigt tror jag, att Utsk. begått ett stort fel, då Utsk. icke lyssnat till Gr. Spens’, Hr Prosten Hallströms och äfven mitt råd, som jag för min del icke uttryckt i någon reservation, nemi. att sönderdela de särskilda frågorna, hvilka nu äro i ett sammanhang framställda, hvarigenom den ena kan komma att taga den andra med sig i ofärden. Jag har alltid varit rädd för sammanblandning af grundlagsämnens förslag mera än af andru frågor, särdeles sedan jag vid sista riksdag erfor olyckan af föreningen emellan indragningsmaktens afskaffande och juryinrättningens upphörande. Beträffande i öfrigt hvad sorn anmärkt blifvit i afseende på de motiv, hvarpå Utskts framställning sig grundar, samt sjelfva uppställningen af Utskts Den 5 Augusti {. ra. 79 förslag, så undandrager' jag mig allt Försök att i detta hänseende försvara Utsk, emedan jag deruti icke har någon del. Jag erkänner att Utsk. tilläfventyrs med alltför allmänna ord uttryckt sin mening; men det hör icke till lmfvudsaken eller sjelfva redactionsförslaget.
Då Hermione invände, att man af frukten måste döma till trädets beskaffenhet, samt att den sednaste tidens erfarenhet på ett förskräckligt sätt visat, att Kristendomens målsmän sträfvade att utbreda det mest oerhörda andliga och verldsliga slafveri, och att de kristnes inbördes förhållande, långt ifrån att framställa en tafla af kärlek och fördragsamhet, varit ett, som öfverträffade vilddjurens i hat, grymhet och blodtörst; så svarade Theodoros, att dessa sorgliga företeelser härflöto ur en helt annan källa än Kristendomen, att presterskap, kyrkomöten, partier och dogmer hade med Kristendomen ingenting gemensamt, utan tvärtom vore dess största och farligaste fiender. Förvillelsen hade uppkommit, emedan man ville tillämpa filosofiens stränga begreppsbestämningar på religionen. Men ur de blodiga och förskräckliga striderna, som uppkommit härigenom, skulle en gång insigten af denna förvillelse desto klarare framträda. Theodoros kallade partikampen med dess olyckor för Kristendomens födselsmärtor; han bad Hermione endast läsa dess urkunder, och hon skulle då klart inse, att Jesu lära ej är roten till de kristnes fel och verldens olyckor, utan roten till glädje och salighet i de enskildes hjertan. När Hermione förebrådde de kristne deras förakt för menniskans skönhetsdrift och det raseri, hvarmed de förstörde konstens verk, svarade Theodoros, att då skönhetsdriften blifvit af skaparen inplantad i menniskorna, så måste den äfven finnas och en gång komma till erkännande äfven hos Kristianerna. Berättar ej, sade han, Tukydides, att Athenarne en gång vid en mägtig fiendes annalkande kullsförtade sina pelare och minnesvårdar, för att använda dem till förskansningar? De gjorde det, utan att någon för den skull har förebrått dem barbari. Kristianerna kunna icke hata konsten, utan endast de tillfälliga former, i hvilken hon ännu uppenbarar sig för deras blickar. – Hermione, fortfor Theodoros och pekade på den nedgående solen, som purpurfärgade haf och himmel, – naturen, midt i hvilken vi lefva, är ju en återglans af Guds skönhet. Hvarthän vi vända våra blickar, omgifvas vi af skönhet.
Seraphiner Ordens-gillets Öfver-styrelse ställde läns-lazaretten och kurhusen af behofvet påkalladt, har bemälda ordens-gille i underdånighet öfverlemnat ett, i enlighet med inkomna summariska räkningar och revisions-berättelser för år 1845 uppgjordt, sammandrag öfver lazarettsoch kurhus-medlen i samtliga länen, med undantag af Stockholms stad, af hvilket sammandrag inhemtas, att kurhus-afgiften för året utgjort 144,222 r:dr 19 sk. 2 r:st, och att öfriga inkomster vid sjukhusen gemensamt uppgått till 72,922 r:dr 4 sk. 3 r:st, eller tillsammans 217,144 i; Ir 23 sk. 5 r:st, och att utgifterna vid dessa sjukvårds-anstalter, oberäknade afskrifningar, för samma år stigit till 170,264 r:dr 11 sk. 5 r:st bauko; i förening hvarmed ordens-gillet upplyst, att, enär kurhus-afgiften fortfar att utgöra den hufvudsakligaste inkomsten vid kurhusen och lazaretten, dessa inrättningar sålunda, i saknad af samma afgift eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen kan ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom att liospitals-fonden, i följd af de högst betydliga utgifter, densamma fått vidkännas, för att, jemlikt Rikets Ständers underdåniga önskan och Kongl. Majus nådiga befallning, inrätta central-hospitaler, blifvit försatt i den belägenhet, ätt derifrån ej kan erhållas bidrag till understöd för lazaretten eller kurhusen. Kongl. Majas Nåd. Propositotij N.-o 36.
R:dr, men, om det nya huset förlädes inne på gärden invid hufvudbyggnaden, erfordra en ytterligare kostnad af 3,000 R:dr, för en timmerbädd till grundens förstärkning, samt att, enligt bemälde Embetes åsigt, det föreslagna läget midt emot hufvudbyggnaden, på andra sidan om vägen, vore förenadt med högst betydliga olägenheter derutinnan, alt den nya byggnaden, förlaggd tätt invid vägen, icke kunde undgå att lida af den fuktighet, som derstädes samlades från de bakom belägne höjderne, och på längre afstånd från vägen åter komme att erhålla vida högre plats, än den gamla hufvudbyggnaden, samt derigenom förlora det afsedda symmetriska förhållandet till denna, äfvensom i sednare fallet den söndring, hvilken uppkomme redan derigenom, alt de särskilda bvggnaderne åtskiljdes af en allmänt begagnad väg, blefve ännu mera kännbar genom ett ökadt afstånd mellan byggnaderne, hvarföre Ofver-Intendenls-Embetet, till undvikande af dessa svårigheter, och på det alla byggnader, sorn tillhörde Institutets afdelning för döfstumma, måtte kunna inom en sluten krets förenas och inhägnas, ansåg det alternativt föreslagna läget inne på gården invid hufvudbyggnaden hafva sä väsendtligt företräde, att någon betänklighet emot dess antagande icke borde uppstå genom den med 3000 R:dr ökade kostnaden, helst de utgifter, som utöfver kostnadsförslaget torde erfordras för afledande af vatten, för nödig snöskottning m. m. omkring ett hus på den först ifrågasätta platsen torde komma att i det närmaste motväga skillnaden emellan de beräknade byggnadskostnaderne på de särskilda ställena. Som den under en följd af år tillväxande mängd af elever vid ifrågavarande
Nödige materialier finnas, det fordras blott medel, att i ordning ställa dem och fullborda densamma. Då grundläggaren sjelf icke mera förmår, måste arbetet fullföljas af någon arman; i sådant afseende påkallas nu Rik - Den I Augusti t, m. 55 sens S änders uppmärksamhet, och jag vågar hoppas icke utan framgång. Att dylika inrättningar icke med fördel kunna drifvas för Statens räkning, vittnar erfarenheten. De tillhöra ensamt den enskilta industrien och omtankan; men under sådana omständigheter som Stenkolsverket sig nn befinner, da fråga är, huruvida denna för landet nyttiga inrättning, skall upphöra eller fortgå, tillhörer det ovilkorligen Stuten att träda emellan, och medverka till dess upprätthållande, intilldess ett annat Bolag, antingen i förening med det gamla, eller ock af en alldeles ny sammansättning kan uppgöras, som med större kraft och förmåga, kan utföra hvad som blifvit börjadt. Huru ett sådant Bolag antingen å nyo eU ler i förening med det gamla, må uppgöras år icke föremål för denna öfverläggning. Jag anser det ganska möjligt, och ar fullkomligen öfvertygad, att om i den ställning Stenkolsverket nu befinnes, en fond kunde samlas af 200,000 R:dr Banco, skulle denna summa vara fullt tillräcks lig, icke allenast för sjelfva Grufvedriften, utan ock för de anläggningar som för tegel-fabrica^' tion m m. erfordras, samt att ett Bolag fÖrsedt med denna fond, att fullfölja förestående arbeten, under ledning af en klok och verksam styrelse, inom kort tid skulle undanrödja alla hittills inträffade svårigheter, samt derigenom lägga en säker grund till egen förmögenhet. Med anledning af hvad jag nu haft åran iben I Augusti e, m. tN. ^ •□föra, hvilär StenkolsVerkets framtida bestånd, samt de allmänna fördelar, sorn derigenom kun. na beredas, helt och hållet på de utvägar Riksens Ständer nu vidtaga, för att med det enskilta interesset förena Verkets framtida uppkomst, eller med andra ord, att samla en fond, som till detta ändamål uteslutande skall användas, och hvilken såsom sådan, borde anses för den enda köpeskillingen.
Uti 26:te punkten al" berörda Utlåtande hade Stats-Utskottet af anförda skäl, bland annat, afstyrkt bifall å en inom Preste-Ståndet väckt motion, deruti, jemte erinran, att Upsala universitets stat för närvarande upptoge — utom anslag för de tvänne så kallade rörliga adjunkturerna samt för den till Skytteanska stiftelsen hörande adjunkturen — inom de veridsliga fakulteterna åtta adjunktslöner å 2,000 R:dr och tio å 2,:>00 R:dr, äfvensom att vid Lunds Universitet förefunnes inom nämnda fakulteter sexton adjunktslöner, deraf åtta å 2,000 R:dr och återstående hälften å 2,500 R:dr, föreslagits, att vid Upsala universitet de åtta adjuuktslönerna å 2,000 R:dr måtte ökas med 500 R:dr eller till 2,500 R:dr, och, utaf de tio lönerna å 2,500 R:dr, åtta med enahanda belopp, 500 R:dr, förhöjas till 3,000 R:dr med rätt för vederbörande att efter fullmagtsålder komma i åtnjutande af högre lönegrad, samt att vid Lunds universitet samtliga adjuuktslönerna måtte med 500 R:dr förhöjas; för hvilken löneförbättring alltså erfordrades för hvartdera universitetet ett årligt anslag af 8,000 R:dr. Endast af Bonde-Ståndet är detta Utskottets afstyrkande godkändt; hvaremot berörda punkt blifvit af de tre öfriga Riks-Stånden återremitterad. Enligt hvad Utskottet inhemtat, hafva de Bih. tilt B.
Sorn bokstafven B nu är i antågande, så anhåller jag att få der göra en anmärkning. På sid. ii i betänk. N:o 12 står: ”Bokhandlare lika med handlande, § 10.’’ Kär man återgår till denna §, så befinnas der handlande upptagne i första linien inom städerna i två särskilda classen: följden deraf skulle vara, att en bokhandlare i en småstad, t. ex. Linköping, komme att betala samma minimi-afgift som en kryddkrämare, eller någon annan handlande. Nu vet en hvar, att bokhandel är bland de yrken, som gifva den ringaste afkomsten bär i Riket, särdeles i landsorts-städer. Äfven liar i hufvudstaden tror jag man finner de flesta concurser yppas hos bokhandlare, i förhållande lill deras och öfrige handlandes antal. Bokhandlare böra alltså, efter min förmening, icke ställas i bredd med andra handlande i afseende på bevillnings utgörande; ly det vore obilligt emot de förra och betungande för en handel , som är alltför dålig , för att ytterligare besväras. Jag anhåller således, att IL o. Ad. mätte borttaga tillägget: ’’lika med andra handlande.” Gr. Hamilton: I anledn. af den siste talarens anmärkn. får jag erinra, att i 145 §:n liar Utsk., så väl med afseende å de omständigheter, som Hr von Hartmansdorff nu vidrört, som den nytta bokhandeln framför många andra näringsgrenar kan medföra, trott sig böra föreslå, att bokhandlare, som icke har 200 r:drs inkomst, äro frie från bevillning, hvarföre det icke torde vara af någon betydenhet eller våda, om de här äro upptagne som andra handlande. Hr Ribbing: Till hvad Gr. Hamilton yttrat får jag upplysa, att bokhandlares provision är 10 proc., en inkomst, som få kramhandlare lära hafva på sina varor. Hr von Hartmansdorff:
Departements-chefen i underdånighet, hurusom, i sammanhang med den nya lönereglering, som föranleddes af den år 1840 beslutade förändrade organisation af Statsrådet, Rikets då församlade Ständer bos Kongl. Maj:t anmält, att fråga uppstått om Chefernes för de serskilda Stals-departementen förseende med boställen, på sätt lör Utrikes Statsministern redan förut egde rum, samt att dervid 2:ne serskilda förslag förekommit, antingen om dylika boställens anvisande i samma hus, der bvartdera Departementets expeditioner blefve inrymde, eller ock att samtlige expeditionerne sammanfördes uti en lokal, utan sammanhang med boställen; och hade Rikets Ständer, begärt att, sedan nödig utredning föregått, nådig Proposition om sättet för utförandet häraf måtte till Rikets Ständer aflåtas. Sedan, i följd al ofvannämnde förändring, General-adjutantsbefattningarne för arméen och flottan upphört, hade de af desse befattningars innehafvare förut begagnade boställen genast derefter blifvit af Kongl. Majit åt Cheferne för Landtoch Sjöförsvars-departementen upplätne. Någon vidare åtgärd i anledning af Rikets Ständers förrberörde framställning hade sedermera, i saknad af för de afsedda ändamålen tjenlige lägenheter uti kronans hus i hufvudstaden, icke kunnat vidtagas förr än, efter myntverkets förflyttande till den, enligt Rikets Ständers beslut vid sistlidne riksdag, för detsamma inköpta egendom å Kungsholmen, det förra mynthuset blifvit upplåtet till embetslokaler för Stats-departementens expeditioner, hvarigenom, och sedan den åt adedne Professorn Hyström i lifstiden, emot förbindelse till ombyggnads verkställande, upplåtna, kronan tillhöriga, så kallade Gjuthustomten här i staden blifvit ifrån Byströms rättsinnehafvare inlöst, Kongl. Majit kommit i tillfälle att åt 3:ne af de fyra Departements-cheler, som då af boställen voro i saknad, tillsvidare upplåta lägenheter, hvilka i följd af berörde förändringar blefvo lediga och ansågos för detta behof tjenlige. Med anledning häraf hemställde
Directeurerne bestämda arfvode borde blifva 5oo R:dr B:co årligen, jemte 66 R:dr 3a sk. såsom resepenningar; att, i frågan om Näringsfriheten, i3 §. i 4 Art. af Förordningen angående Handtverkerierne i Riket, skulle komma att lyda, sådan den i Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens första Betänkande finnes föreslagen; och att i frågan om åtgärden till förekommande af förmente missbruk vid Prestval det borde stadgas, att, så snart ett Consistorielt Pastorat varder ledigt, förening om Prest-rättigheterne borde genast och derest möjligt vöre, före valet, af Consistorium å den blifvande Pastorns vägnar sökas, samt i föreskrifven ordning fullföljas. Flögvördige Preste-Ståndet: Att Utskottens Secreterare skulle åligga, att uppsätta Concept-förslag till Riksens Ständers Expeditioner, och de samma till Expeditions-Utskottet öfverlemna. 6:0 Vägran att instämma uti följande, genom inbjudning, Bonde-Ståndet rncddeldte beslut af 366 Den 21 December e. m. Högloft. Ridder skåpet och Adeln: I frågan om Revision af Läst-afgiftsfondens förvaltning; att Herrar Banco-Fullmägtige skulle uppdragas, att tillsätta Ledamöterne i Directionerne öfver Discont-LånContoiren för Vestra och Södra Provinserne; om beviljad nedsättning af Lotsoch Båkafgifterne för Ångfartyg; och att Invisningar, enskilde personer emellan, icke skulle få ställas å mindre Summa än 66 R:dr 32 sk. B:co. Högvördige Preste-Ståndet: I anledning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, rörande Fattigvården i Riket; och öfver LagUtskottets Utlåtande, angående föreslagne ändringar i Concours-Lagen. 7:0 Anmodan till Statsoch Banco-Utskotten:
Jag vill icke vara vidlyftig i mitt yttrande, emedan jag känner, att de vidlyftiga debatterna inom R. o. Ad. verka långsamhet vid återremissevna; jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att hvad den siste värde talaren omnämnt i afseende på torpsynerna är till alla delar föreskrifvet uti tjenstgöringsreglementet, och detta har Utsk. åberopat. Jag, som en längre tid tjenstgjort vid indelt reg:te, äger äfven någon erfarenhet, huru härmed sig förhåller. Förhållandet är nemi. det, att hvart tredje år hålles ordentlig torpsyn vid hela reg:tet; men dessemellan åligger det compagnichefen att hålla syn å de torp, som tarfva reparation, likasom det åligger honom att tillse, det sådana smärre reparationer, som, enligt författningarna, skola af soldaten -sjelf verkställas, icke komma Den 17 September. 20D att ligga rustoch rotehållarne till last. Sådant har förhållandet, utan undantag, varit vid det reg:le, jag tillhör, under den tid jag der tjenslgjort. Huruvida förhållandet är annat vid andra Vegrter, känner jag icke. Jag skulle dessutom tro, att under den långa tid, talaren varit ur tjenstgöring, anledning gifvits till några förbättringar i detta fall. Hr Stuart, Carl Gust.: För den händelse, att R. o. Ad. skulle besluta återremiss af förevar, betänk., hvilket jag dock icke yrkar, anhåller jag att få fasta uppmärksamheten på en oriktighet uti detsamma. Utsk. uppgifver nemi. pag. 21, att rusthållarne vid Skånska Hussaroch Dragon reg:ter11a äga remontera med hästar af g qvarter 2 tums höjd. Utsk. stödjer denna uppgift på K. brefvet d. 21 Juni 1806 och K. resolutionen d. 8 Augusti i8i5; men den för generalmönstringar vid indelta cavalleriel år 1819 utfärdade nåd. instruetion innehåller i afseende på storleken af cavalleriets hästar, att remonter af g qvarter 2 tums höjd kunna emottagas vid cavallerierna, dock med undantag af Skånska carabiniererna (nuvar.
Notarien med 582 R:dr 24 gli. oell derunder inbe Aiipne 37 tunnor s^anmäl, 8amt ReAistratorn XrMMc/e/' med 350 R.dr 46 slr. 5 r:8t. oob derunder inberälrnade 33 tunnor gjianmäl, till8amman8 933: 22. s. Lumma R:dr 2,533: 22. s. I^ör ökriZt köreslär RonA>. Naj:t, med anledninA ak derom gjorda kramställninAar: a) att, 8edan ak det ärliga anslag, 800 k:dr, 80m Rikets Ltänder vid gista RilrsdaA till den näst^akoljande beviljat ä allmänna IndraAninAg-staten kör anglratfande ak teelrninAar utås inbemslra vexter till ett n^tt arbetes utAikvande i Sveriges Idora, ej mer än 448 R.dr 28 gir. Irunnat användas, ak den anledning, att Ritaren vid det iVatural-bistoi iska Rilrs-museum, R.3mmarjun - ^e/rZ/. Ilili6t8 8täncler8 är 1840 mellelelg^e 5e8lut, eZt gtt till innevgrgn8e IliIi8cIgA ä ^Ilmänng IncIrg^ninA8-8tliten uppliäig i oell för utZilvgnele gf 4e-8 arliete: "8ven8lig 1"oIIiet8 Ili8tuiig llän älel8tg till närvgignlle tieler," mä, för fortsättningen gt 8:>mmg fö> tjei>8tfullg giliete, liviliet numerg tiunnit cleiliän, gil. ^ttei liggie 4 l>gn8 reel
Utan att nu vilja ingå i någon vidare pröfning af hvad den värde Ledamot, som sist yttrat sig, anfört mot beviljandet af det föreslagna ökade creditivet till Götha CanalDiscont, utbeder jag mig blott få göra en anmärkning vid dessi påstående, att denna Discont ej kan behöfva ett skyndsammare biträde af Banken, än dean* dre Disconter i Riket. Herr Baronen har ju sjelf uppgifvit, att Götha CanalDisconts mindskade credit, dessa sednare veckor, förmått de flesta personer, som insatt penningar uti den, att uttaga dem och sätta dem in uti andra Disconter. Uti denna Herr Baronens egert uppgift igenfinnes hufvudsakliga skälet till ett skyndsammare understöd för denna Discont, ära för de andra. Då nemligen Götha Canal-Discont måste inom så kort tid åter utbetala de insätta penningarna, nödsakas den lika hastigt Den 3 Juni. 37 Indrifva sina fordringar och derigenom sätta sina låntagare i förlägenhet, för att hjelpa sig sjelf ur sin. Det är i synnerhet för att afhjelpa de förras förlägenhet och förekomma mångas ruine, som ett skyndsamt understöd genom ett ökadt creditiv af Banken för Götha CanaDDiscont blir nödigt* Herr Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets Betänkande, med antagande af det alternativ, som utsätter den ökade Discontsumman till 800,000 R:dr« Ropades S'a och Ne i* Friherre Cederström, Jfacob : Den delade opinion , som förmärkes vid besvarandet af Hr G i efvens och LandtMarskalkens proposition, För. »nieder mig att söka upplys» frågan och vederlägga de af åtskilliga värda Ledamöter yttrade betänkligheter emot nyttan af det föreslagna biträdet till Götha CanalDiscont. Friherre Stael har ansett en närmare kännedom af saken nödvändig, och yrkat att med beslutet skulle uppskjutas:
Dessförinnan kunna likväl ändringar genom återremisser och förklaringar äga rum ända derhän, att förslaget helt och hållet förfaller; ty hvad är det väl, som kan tvinga Stånden att förändra grundlagen och således att besluta förändringar? När man talar om, att man icke får besluta förändring vid samma riksdag, som fråga derom väckes, menas icke detsamma som att man icke må äga rätt att besluta, att ingen förändring skall ske. Stånden måste kunna säga: vi äro nöjda med vår grundlag. En sådan gemensam tanke måste kunna uttrycka sig, och Gonstit.Utsk. måste i det fallet icke äga en så ridicul magt att kunna säga: vi veta bättre än Stånden, hvad de behöfva, och kunna framtvinga ett förslag tvärtemot alla 4 Ståndens önskan. Hr Cederschjöld: Frih. Cederström har uppgifvit, att grundlagarna icke kunde upphäfvas, utan endast ändras. Jag skall derföre utbedja mig att få uppläsa de första raderna af 8i § Reg.F.: ”Denna Regeringsform samt Rikets öfriga grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas ”utan genom Konungens och alla RiksSt:ns sammanstäm”mande beslut.” Vidare skall jag utbedja mig att få fästa uppmärksamheten på den grannlagenhet, som grundlagsstiftaren haft, att icke nyttja ordet besluta vid andra tillfällen, än då fråga är om sista afgörandet af förslag till grundlagsförändringar, nemi. det, hvarigenom de förvandlas till grundlag. Der står nemi. i samma §: ”Afstyrker Constit.Utsk. Konungens propos., då må R. St. genast kunna antingen denna ”propos. afslå, eller ock afgöra, att de vilja öfver den”samma å nästföljande riksdag besluta.” Här ser man således, att första operationen kallas icke besluta, utan endast afgöra, hvaremot den slutliga åtgärden vid andra riksdagen kallas besluta. Ytterligare heter det: ”Gällande i ”detta fall 3 Stånds mening, och, om 2 stadna emot 2, de”ras, sorn beslutet uppskjutit.” Med ordet beslut menas äfven här sista afgörandet.