Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en tid då Rikets Ständer gjort så stora uppoffringar på CanalanJäggningar, Strömrensningar &c., månne det ej vore lämpligt, för att visa consequens i åsigter, att tillse, huruvida de Canaler och vatten - Den i5 December e. m. 355 drag, som vi äga af naturen, få begagnas eller ej. Ehuru allmänna Lagen ej förbjuder att flotta och färdas i hvad flod som hälst, stor eller liten, likasom att lancfa och i sådant fall begagna hvad strand som hälst, hafva likväl, genom så kallade förbudsdomar, dessa rättigheter alldeles försvunnit. Än hafva Vattenverksägare erhållit rättighet att taga afgift för hvarje stock, för hvarje famn ved, som går förbi eller genom deras flodluckor; än hafva jordägare genom förbudsdomar fått rättighet alt hvad årstid som hälst, utan afseende på om skada sker eller ej, neka allt gående på deras ägor. Följden häraf har blifvit, att en i Lag gifven rättighet har upphört att vara en rättighet, och endast med godtyckliga afgifter och ofta obillig behandling har denna rättighet villkorligt fått utöfvas. Mången torde uti denna fråga fästa sig vid ordet ägande rätt., och derföre anse den obillig; men min afsigt är ej att skada någons ägande rätt, utan endast att upphäfva och undanrödja de ensidiga och olämpliga hinder, som stundom planmässigt blifvit anlagda för enskilda interesset, lill andras skada, eller också för att tillskapa sig en, efter min tanka, orättvis inkomstkälla. Code Napoleon, 2.'dra delen pag. 3a art. 33p, förklarar alla flottbara floder, sjöar och stränder för National-egendom, som af allmänheten får begagnas; och månne 356 Den i5 December e. m. man ej i ett liberalt tidehvarf, med redan stadgade sjöcommunicationsprinciper, borde antaga ungefär samma Lag, hvilken våra så kallade kungsådror åsyftat.
Då emedlertid, enligt hvad akademien underdånigst anmält, för nämnda ändamål redan under år 1846 blifvit utbelalclt R:dr 630: 14. — och beställda arbeten m, m. uppgå lill minst „ 1,200: ; Tillsammans R:dr 1,830:14. — Transport R:dr 206.191: ic. \ 80 Kongl. Mnj:ts Nåd. Prop. till B. Transport R:dr 206,191: ig. — samt nyssberörda summa likväl icke utgör en tredjedel af hvad, som oundgängligen fordras för inredningens fulländande och samlingarnes flyttande; föreslår Kongl. Maj:t, att för detta behof varder anvisadt ytterligare 4,000; 1 Af det af Nalional-musei-byggnaden vid sistlidne riksdag beviljade anslag, stort 500,000 R:dr, hafva Rikets Ständer i anseende dertill, att detta byggnadsföretag erfordrade en till flera år utsträckt arbetstid och att anslaeet icke vore be O räknadt att utgå annorlunda än i den mån nybyggnaden fortskrede, till en början anvisat endast 150,000 R:dr. Af denna summa är visserligen blott en mindre del ännu använd; men, då byggnadsarbetet under de år, som förflyta, innan Rikets Ständer efter nu instundande riksdag ånyo sammanträda, bör med drift och verksamhet fullföljas; kommer under samma tiri åtminstone lika summa eller 150,000; att för ändamålet erfordras, i följd hvaraf Kongl. Maj:t nu å sistnämnde belopp äskar anvisning.
Man behöfver ej vara sangvinisk i sina förhoppningar för att kunna tro, att om lånerörelsen blifver väl och säkert inrättad, det skulle komma derhän, att förmyndare-medel mot 4l/2 procent ränta insattes uti bankerne, med på förhand tiilkännagifven tid för återgäldandet vid pupillens myndighetsår, och att desse medel sedan kunde mot 6 procent utlånas till myndigheter och bolag, för bedrifvande af större arbetsföretag, t. ex. vägoch kommunikations-förbättringar, som nu, i saknad of kapital, blifva eftersatte, och att härigenom tysta förmånsrätterne småningom kunde undergräfvas, och pupillen vid myndiga år återfå sitt kapital, säkert forvaltadt och beräntadt, utan rättegångar och obehag, som nu ej är sällsynt. Det förslag, jag till höglofi. Banko-Utskottet öfverlemna!, upptager jag härmed, utan anspråk på dess ofelbarhet, och utan förhoppning om dess framgång. Öfvertygad, att Riksbanken alltid borde bibehålla hälften uti rörelse-kapitalet, och afgörande uti styrelsen, har jag dock, då jag funnit en sådan bestämmelse vara ett oöfvervinnerligt hinder för ens uppmärksamhet på sjelfva idéen, låtit min öf - 20 Banko-Utskollels Utlåtande, M 63. Vertygelse, i denna del falla, äfvensom jag för bildande af nya Banker föreslagit användandet af redan upplupen Bankovinst 800,000 R:dr banko; något annat skäl dertill har jag icke, än öfvertygelsen, att något bör göras för beredelsen att affärja den minskning af rörelse-kapitalet, som vid Privatbankernas upphörande uppstår, och då jag ansett, att en erfarenhet borde sökas, på hvad väg man rättast hade att gå för att vinna detta mål, har jag trott, att 300,000 R:dr vore allt för ringa, om man verkligen ville saken, då jag icke hade hopp, att man skulle vilja använda föreslagne en million af depositionsmedlen. Projekt till förslag å bestämmelser för supplerandet af Privatbanker eller bildande af nya Låne-inrättningar, der sådane ej förut varit inrättade.
Utskottet anser sig således höra vördsamt hemställa: det Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla: alt genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som, enligt 26 Kap. 2 § Byggninga-Balken, af socknemännen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, måtte förklaras: att vården och underhållet af dessa, hus till alla dess särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt alt socknemiinnens skyldighet i berörde hänseende, icke vidtager förr än husen, genom alder och bruk, idler genom vådeld, storm, husets sättning, eller minan tillfällighet, sorn inneha/'varén bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas sä bristfälliga att nyeller ombyggnad, eller annan hela huset, eller dess väsentligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden. Vid 5 § är vordet uti en af Herr Boman, A. F., inom Välloflige Borgare-ståndet väckt motion anmärkt: alt om det än medgåfves att detta lagrum år 1734 haft skäl för sig, vore sådant dock icke längre förhållandet. De borgerliga näringarne, förut uteslutande tillhöriga stad, hade på den tiden varit rikligen gynnade af skrå-privilegier saint andra dem nådigst förunnade förmåner, deribland synnerligast borgares lösningsrätt lill hus och jord i stad. Sådant allt vore, enligt motionärens åsigt, rälta förklaringsgrunden för tillkomsten af förberörda lagstadganden. Men det vid 1810 års Riksdag gjorda frånträdande af omlormälde lösningsrätt samt 1846 års närings-lörfattningar hade nära nog utplånat de fördelar, borgerliga näringarne framför andra förut åtnjutit. Billighet och rättvisa fordrade derföre nu, alt kommunala utskylder, i den mån sådant läte sig göra, blelve proportionerligen fördelade på städernas samtlige innevånare. Önskan att åstadkomma ett närmande härtill hade föranledt motionären att, genom förberörde memorial, göra framställning om en sådan förändring af åberopade lagrum, att derigenom byggandet och underhållandet af ecklesiastika hus och boställen i stad komme att åläggas samtlige dess innevånare.
Förmodligen skulle man med allt skäl kunna indraga af Flottans 5 Amiraler 3 eller 4 sådana tjenster, som utgöra några och 20 Tusende Ridrs besparing; utaf 23 Kommendörer och KommendörKaptener, kanske 12, utgjorde besparingen circa 50,000 R:dr; Den 4 December e. m. 349 reorganisera Sjöförvaltnm och flere af Kontrollverket hvarpå ej obetydlig besparing kunde göras. Försvaret är nationens vigtigaste fråga. Då nu inför R. St:r, oaktadt flera underdåniga påminnelser derom vid föregående Riksmöten icke blifvit framlagdt någon helgjuten plan för försvarets ordnande, och frågan blifvit nedflyttad till R. St:r, som hafva på det otvetydigaste sätt gifvit sitt intresse för saken tillkänna genom de mångfaldiga motioner för landoch sjöförsvaret, för Stockholms befästande m. fl i sådan syftning, och då jag för min del anser de politiska förhållanden kräfva en noga upmärksamhet derå, så får jag Vördsammast föreslå: Att R. Sl:r ville hos K. M. i underd:het anhålla om nedsättande af en Komité, bestående utaf vissa representanter af hvarje Stånd gemensamt med för öfrigt i saken kunnige män, som skulle skyndsammast förordnas för behandlingen af landoch sjöförsvaret med dertill hörande frågor i en för hela Rikets Försvarsväsen åsyftad plan och Nåd:st behaga densamma förelägga nästk:de R. St:r. Begärdes på bordet. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, upläste 2:ne motioner, så lydande: l:o. Den flyktigaste blick på pensionerings-väsendet för embetsoch tjenstemän här i landet öfvertygar, att det lider af stora brister.
> Den ii Maj e. m{ Bifölls. 4? 9 Upplästes ett Memorial från Lag-Utskottet, af den 29 April, angående af åtskilliga Ledamöter inom det Hedervärda BondeStåndet yttrad klagan deröfver, att, vid det Lagsökningar för förfallna Skuldebref hos Konungens Befallningshafvande anställas, det skall äskas, att Förskrifningarne uti Original böra uppvisas till påtecknande och jemförelse med de afskrifter deraf, som vid ansökningarna äro fogade, samt att, innan sådant skett, CommunicationsResolutioner ej skola å dessa sistnämnda meddelas} så väl som samma Ledamöters yrkande, ej mindre att, enär Gäldenärer genom åtskilliga invändningar söka att uppehålla de lagsökningar, som emot dem varda anmälte, Konungens Befallningshafvande må, genom meddelande qvarstad å Gäldenärernes egendom för fordringarnes belopp, bevara Borgenärernas rätt, än äfven att, sedan Konungens Befallningshafvandes Utslag fallit och vunnit laga kraft, fordringsägaren ej må anses pligtig att, vid det samma Utslag för verkställighets erhållande härå Kronofogden tillstädes, tillika till honom då aflemna den OriginalSkuldsedel, hvarå utslaget sig grundar, utan den först företes, enär Penningar till gäldandet af dess hela eller någon större eller mindre del af dess belopp kunnat indrifvas. 43<> Den 11 Maj t. m. Hvad angår det förstberörde af förenämnda ämnen, tillstyrker Utskottet den Författning, att de Fordringsägare, hvilka icke hafva lägenhet eller äro hindrade att sjelfve till Konungens Befallningshafvande inlemna deras Lagsöknings-handlingar, må äga att vid deras ansökan foga en af trovärdige
Kan en långsammare arbetets gång till följd häraf tillskrifvas Rikets Ständer? Och hvad hav väl Bolaget kunnat fordra mera, än att det äfven vid 1823 års Rikdag fått allt hvad det till arbetets fullgörande begärt. 1823 nästan upphörde striden om Götha Canal. Man trodde sig inse slutet; man hoppades, att då man gick Bolaget till mötes, derigenom att man lemnade allt hvad som for - Den 26 Mars f. m. 79 drades, lomma till slut med ett företag, som, utom den obehagliga verkan det haft pä vår financiella ställning, dessutom haft så ofördelaktiga verkningar på våra politiska förhållanden; ty förnämsta föremålet vid våra Riksdagar har varit Götha Canal. Yi hafva varit nödsakade att åsidosätta nödvändiga förbättringar i vårt Statsskick, hvilka måst stå efter Canalen. Jag har sökt, så godt jag har förmått, bevisa, att Götba CanalBolag ej kan anses sorn annat än ett enskilt Bolag, att arbetet ej kan anses annorlunda, än som ett enskilt arbete, och att det är af samma beskaffenhet som hvarje sådant; ty att ett enskilt företag medför allmän nytta måtte ej kunna bevisa, alt företaget derföre är allmänt. Jag frånkänner ej Canalen det möjliga gagn den kan medföra. Det vore alltför bedröfligt, om den ej skulle verka till något godt. Såsom orsak till ytterligare bidrag anför man, att vi nedlagt i Canalen öfver 8 millioner, och derföre böra vi nu gifva 807,594 R:dr till, under samma garantier, som förut, att vid nästa Riksdag få lemna ytterligare samma summa. Yi hafva sett den stora tillförlitlighet man kan sätta till Canalens förslager, och kunna deraf hemta tillbörlig varning. Återstoden 16,000 alnar, säger man, kan fullbordas med en tiondedel af hela kostnads-summan. Hvarje år man med arbetet uppskjuter, beröfvar man CanalBolaget en inkomst.
Ack ... men hvad båtade det? CONSTANS. C. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS. 99 C. LÖFVENSTRÅLE. Hvad jag känner mig glad. I dag är jag nätt, utan att vara prunkande, sade fan, då han lät måla sin svans spenatgrön. Jag måste finna Bernhard och varna honom. Jag vill se dessa passionerade, brusande bröder dö för hvarandra. Ha, ha, ha! då är jag fideikommissarie! Endast den der eldsvådan ... mordbranden ... gör mig ängslig ibland. Jag trodde att man skulle misstänka Löfvenstråle, bah mig deremot, jag vet icke hvad jag skall tro. Jag måste följa min far. Här synes ingen till. Tyst ... något buller ... kommer någon? Skulle jag ännu kunna bli dragen vid näsan. Å, nej! Det är blott dumt folk, som tror att näsan är en fortsättning af menniskan; jag tror att menniskan är en fortsättning af ... näsan. Tyst. (Fru Augusti och B. Löfvenstråle uppträda i fonden. De närma sig långsamt avantscenen, hållande hvarandra om lifvet.) Parbleu, der äro de. Nu är det tid att jag hastar efter den ... som göra't skall. (Hastar bort.) Det är Bernhard. Min Gud ... i hvilket sällskap? se, se! Tredje Scenen. B. LÖFVENSTRÅLE och FRU AUGUSTI. Hon bär en vacker hufvudprydnad i handen, på hvilken hon emellanåt ordnar band och smycken. CONSTANS bakom spaliern. Hvilken vacker dag, hvilken skön morgon! AUGUSTI. CONSTANS. C. LÖFVENSTRÅLE. C. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS. C. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS. LÖFVENSTRÅLE. I denna svala, behagligt doftande luft, och vid din sida, känner jag mig lugn, nöjd. Vid hennes sida! CONSTANS. AUGUSTI.
Ad. bestämt sig att, innan beslut fattas, först höra StatsUtsk., hemställer jag, huruvida det är lämpligt att på förhand meddela ett yttrande, hvilket, betraktadt såsom lemnadt af hela Ståndet, skulle med skäl kunna af Utsk. anses såsom ett återtagande af remissen dit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade gilla det till justering uppläste Prot.-Utdrag. Bifölls. Justerades pieni-protocollen för den 2g,‘_|;3o och 3i sisth Januarii samt för den i dennes. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolph, uppläste följande: Vid sisth Riksdag behagade H. M. Konungen i Nåder föreslå R. St. att öka löningsstaten vid Kongl. Hallands Infanteri-Bataillon med ett årligt anslag af 2,5o6 R:r 32 sk. B:co, ej för att förhöja Befälets löner, men för att med Befäl för tvenne Compagnier öka det otillräckliga antal af Officerare och Underofficerare, som finnes på Stat till exercerande af Hallands Beväringsmanskap; men R. St. funno då ej för godt att medgifva detsamma, förmodligen af den orsak, att de mindre detaillerne, som utvisa, att detta, i jemförelse med den deraf följande nytta, mindre betydliga anslag verkligen af nödvändigheten är påkalladt, ej vid tillfället blefvo specielt anförda; dock får jag härvid anmärka, att anslaget då af tvenne Stånd (om jag ej bedrager mig, af Presteoch BorgareStånden) beviljades. Jag anser nu som min pligt, ej allenast såsom Chef för Hallands Bataillon, utan äfven af enskild öfvertygelse, grundad på närmare kännedom om förhållandet, att på det nogaste anföra de omständigheter, som så högt påkalla beviljandet af detta anslag.
Under loppet af 5o år hafva tvänne realisationer i Sverige gått i verkställighet, bägge började under fördelagtigare förhållanden emellan silfvertillgång och Bancosedlarnes belopp, än den som nu kan föreslås, med beräkning af Bankens nuvarande silfverfond, omkring 5,600,000 R:dr och 3a,000,000 BancoSedlar, som efter 128 sk. cours komma att med 12,000,000 R:dr motsvara det metalliska myntet. Begge föregående realisationerne hafva likväl misslyckats, så att inom få år efter deras början SpecieMyntet ifrån Banken utgått; Bankens räkenskaper utvisa nogsamt detta förhållande, och torde derifrån kunna hemtas rättelse i det möjeligen felagtiga i uppgifterne, som i saknad af närmare kännedom torde i detaillerne icke äga behörig fullständighet. Bankens redbara fond var sisla December 1778: 4>G68,36y Den 15 J a n u a r i i. 7 och dess utelöpande sedlar 7,388,337 R:dr och således mera än hälften närmare { silfver emot sedlar; man ansåg likväl denna realisation, som beräknade behofvet af silfver till femot sedelstocken, verkställd med mindre silfver än BancoFörfaltningarne föreskrifva, vara ett vågsamt företag, men det gynnades och understöddes af det för Svenska handeln så fördelagtiga Amerikanska Kriget, så all med mindre betydlig förminskning af SilfverFonden realisationen fortgick tills 1788 års krig inträffade, som deri föranledde till så betydelig rubbning och sådane menliga påföljder, att redan år 1793 var hälften deraf försvunnen.
Deremot bör jag, i anledning af det föregående, erinra, att i ett land, der invånarne, kringspridde på en stor jordyta, ofta äro långt skillöe, både ifrån afscättningsoch uppköps-tillfäilen, der transport-svårigheterna ofta äro ganska betydliga, eler ohirutsedde naturhändelser ej sällan skada årsväxten, der 374 Den 31 Mars. sjelfva producenten vid sådana tillfällen ingår uti köpares amal och blir ibland dem sorn begära spannmåls understöd, uti ett land ändtli. gen, der hamnarne äro en stor del af året tillfrurne, till detsamma kan icke heller lämpas allt hvad som kan sägas om England, i detsamma bör Regeringen vara försedd med medel att afhjelpa de svårigheter, som öfverstiga den enskildta förmågan. Men jag bekänner också, att jag icke ansett nödigt eller möjligt, att Styrelsens åtgärder i detta fall skulle mycket utöfver denna gräns utvidgas: att jag trott, det kännedomen, att de ej gingo öfver ett visst mått, var ett sätt att icke afskräcka den enskildta Spannmåls-handlaren. Jag har trott, att man icke boide af Regeringen begära allt, emedan man icke var dertill berättigad, och emedan det äfven kunde blifva skadligt. Jag har andeligen trott, att det vore af yttersta vigt, i detta så väl som alla andra fall, alt noga åtskilja, hvilka olägenheter det kan tillkomma och bero utaf allmänna Styrelsen att rätta, och hvilka endast ge. rom tiden och förändrade omständigheier kunna afhjelpas. — Det är i detta utseende jag trott mig böra visa, huru litet man hos ett annat upplyst folk ansett Regeringen i detta fall kunna och böra göra, och jag har vågat förmoda, att det skulle tillåtas mig sima deraf, det vi äre densunma så mycket mera erkänsla skyldige för hvad den uträttat. Det var mig af denna anledning oväntadt, att höta talas om Magt språk och deras Den 31 Mars. 375 påföljder, i anseende till MagazinsDirectiona tillgångar, under en tidpunkt, då denna Direction mer än någonsin visat sig vaksam för det Allmännas tjenst.
0 8i8ts ärer>8 msrbegsng8-pri8 sfbs8t.,t, 8smt stt 8oebnemsnnen gemen8smt sn8vsrs för denus srrenue8umms, men om föramlingen ej 8bulle viljs bsruti ingä, bomme stt tillg vidare körbällsg, pä 8slt det föregående äret egt rum, bvsrvid Lsmmsr(iollegium äläg, stt de i ens eller sndrs gf8sendet erforderligs ätgsrder o,ube8örjs. IVled snledning sk bvsd 8älunds i detts ärende korebommit, oeb okvsn körmäldt blifvit, vill Longi. IVlsj:t bärmed bskvs till Libet8 8tänder om - 12 p/^.o 29. prösvan6e ösverlemnat, kuruviila oek mecl livacl vilkoi' Vesti'.') Vollstaels församlings isrägavarancle unileriläniga ankallan om ösverlätelse för everclelig tiel tils kokerele-kostället »leistä^es as Lrono-ängen 8kinnarvrän mä loinna kevilpiS. Kongk lVlapt sörklisver Dikets 8tänl1er ine cl ali I^ongl. lVael oek Vnnest stafse välkevagen.
Hon öppnade ögonen. Allt var ju som förr: gudens bild hade ej lämnat sin plats, lampan tycktes sprida ett klarare sken, rökelsekaren en mildare doft. Krysanteus' dotter förebrådde sig sin kvinnliga räddhåga. För att härda sig mot dess återkomst betraktade hon länge Apollons drag och vandrade därefter med fasta steg igenom tempelsalen. Hon besåg de votivtavlor och troféer, som ännu smyckade väggarna, de altaren och trefötter, som ännu stodo mellan pelarne. (Konstantius' och hans gunstlingars nit hade nämligen hittills skonat sådana templets tillhörigheter, som ej voro av guld eller silver.) Hon trevade på dörrarna, som hon fann i bakgrunden, ledande till opistodomen och de små sanktuarierna på var sin sida om denna. Därefter återvände hon lugnad, satte sig på trefoten och slöt ånyo ögonen. Timmar förflöto, medan Hermiones vilja kämpade en ny, äntligen segerrik strid med sinnena. Stormen ven som förut kring den gamla byggnaden, men hon hörde det icke mer. Ögonlocken med sina mörka fransar lågo stelnade, blåvita och ogenomskinliga över sina ljus. Lemmarne voro styvnade som ett liks, hela organismen död för den yttre världen. Men inom det förstenade skalet levde ett medvetande, som troget och eftertänksamt följde skiftena inom sig själv. Detta är eget för det tillstånd, som föregår extasen, såsom Jamblikos1 skildrar det och sådant det uppenbarar sig i den närskylda magnetiska sömnen, likasom någon gång i skendöden. 1 I ett verk, bevarat åt eftervärlden. Den första känsla, som efter viljans slutliga seger inställde sig, var en smärtsam. Hermione kände sitt huvud sammantryckt som med ett järnband. Men smärtan upphörde ögonblickligt och efterträddes av ett underbart färgspel. Hjärnan var förvandlad till en eldfontän, som kastade stjärnkaskader av bländande prakt, i vilka alla färger sammanflödade eller blixtsnabbt avlöste varandra. Småningom bleknade färgspelet och efterlämnade ängslande mörker. Detta varade länge, men genomskimrades slutligen av ett milt sken från trakten under hjärtat.
Hade man tänkt sig att råvaror skulle vara tullfria, så borde ej hudar, färger m. fl. varit tullbelagde. Fordrade man skydd för förädlade varor, så skulle ej mjöl, ost, smör m. m. vara tullfria. Huru har man således menat saken. Har man iakttagit arbetarens och industriens bästa, sedt från frihandelns synpunkt? Har t. ex. jordbrukets, vår hufvudnärings, bästa härigenom blifvit befrämjadt? Visserligen icke. Om jordbrukets väl skall genom frihandeln främjas, då måste fri handeln blifva en sanning, då måste man fordra, för att endast hålla oss till tulllagstiftningen, att jordbruksindustrien må ega rätt tullfritt tillegna sig sina förnödenhetsvaror. Denna näring kan väl icke åläggas sälja billigt och köpa dyrt, och emedan frihandeln afser liflig produktion och lättadt utbyte, kan man icke med så besynnerliga grundsatser vinna detta ändamål, erinrande oss den satsen, att man endast medelst produkter kan köpa produkter. Man understödjer väl ingen liflig produktion genom att låta några köpa dyrt sina rudimaterier, men sälja billigt sina alster. Förgäfves må man inbilla sig att vårt jordbruk, magert och fattigt, såsom vårt land, och på en låg industriel ståndpunkt, kämpande under kapitalbrist, höga räntor, näringstvång och tryckt af skatter, skall med andra rikare länders kunna bestå denna tällingsstrid, under en sådan tillämpningi af frihandels-systemet. Fåfängt tager man bär sin tillflygt till den utslitna filantropien lör arbetsfolket, emedan om man verkligt hyst denna menniskokärlek, man väl lemnat dessa nu uppräknade förnödenhe ter fria. Man förii rar sig. Man har icke tänkt sig frihandeln och dess inflytande på industrien i system. Man frigifver en hel industrigren eller vissa delar deraf och frigifver icke en annan. Hvilka grundsatser? Kallas ett sådant förfarande frihandelsförnuft, och är då meningen att jordbruket står sig så väl, att det icke behöfver skydd, eller att just derföre att det står sig så illa, det bör prisgifvas åt konkurrensens hela inflytande?