Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller skulle väl någon vilja påstå, att i detta enda fall ändamålet rättfärdigar medlet? Man skall kanske invända, att det är lätt att blifva fri från bysättningshäkte! genom att göra konkurs och att bysättningstvånget hos oss således icke är af någon betydenhet. Men dertill genmäles: hvartill tjenar då detsamma? hvarföre låta en gäldenär, som ej visat sig tredskas eller söka vika undan, — ty om sådana är här ej fråga, — först släpas i häkte och tvingas att just derifrån göra sin konkursförklaring? hvarföre hålla honom fängslad under den tid, som måste förflyta innan han kan hinna uppgöra sin bouppteckning och få densamma besvärja? Har väl borgenären i detta fall någon annan vinst af bysättningen än skandalen och tillfredsställelsen af sin hämdlystnad? Men just i detta sistnämnda ligger ock bysättningens enda' betydelse för affärsverksamheten, och följden deraf har blifvit att den nästan aldrig inom det egentliga aflarslifvet kommer i fråga att anlitas. Man torde, utan fara för misstag, kunna påstå, att detta tvång aldrig ingår i beräkningen vid uppgörande af de mer vigtiga och redbara aftal, som utgöra grunden för vårt lands affärsrörelse och hvilka förnämligast hafva anspråk att skyddas af kreditlagarne. Men väl ingår det i ockrarens beräkning, väl är det ett nödvändigt lifsvilkor för den utvext på den allmänna krediten, som bildas af procenlare-rörelsen, den der beklagligen på vissa ställen inom riket alltmer griper omkring sig. Det är genom bysättnings-tvånget, genom den skandal, det väcker, genom den hårdhet, det innebär, sorn ockraren, sedan han försträckt penningar till en person, den lian sjelf icke i ringaste mån anser vederhäftig, hoppas kunna utpressa penningar, väl icke af gäldenären sjelf, — hvilket dock skulle vara ändamålet med detta tvångsmedel, — utan af hans anhöriga och vänner. Detta är då den kredit, som bysättningen upprätthåller. Men tag bort bysättningen, och procenteriet skall ohjelpligen falla.
Sålunda, för att taga exempel från ett af erfarenhet*» bestyrkt förhållande, der nemligen ångan såsom transportmedel på vattnet, spelar samma rol, som jernvägarne; hvem skulle ej haTv* trott att den progressiva utvidgningen af ångbåtsfarten på hafvet; såväl som på de intill hafvet närmast liggande floddelarne, borde medföra en ansenlig minskning uti antalet af vårt sjöfolk, emeda» det är en känd sak att på vissa punkter af våra kuster, tre eller fyra ångfartyg utträngt flera hundrade kustfarare, sorn tillförne de* 184 Den 28 Januari e. m. funno sysselsättning? Nåväl! märkvärdigt nog visar det sig likväl att totalantalet af den maritima befolkningen, långt ifrån att minskas, alltjemt är i tilltagande. Vi bade 102,000 man år 1836; vi hafva 1844, 122,000 man (såsom man sett uti svaret på den tredje föregående frågan): det är en tillökning på åtta år af 20,000 man! Med ett sådant resultat för ögonen, huru skulle man våga fälta en bestämd mening? Emedlertid är det troligt, att när ångbåtsfarten, hos oss ännu så inskränkt, kommer att räkna ett större antal fartyg, och när järnvägarna, hos oss ännu i sin linda, och isynnerhet de längs floderna löpande, blifva äfven så talrika i verkligheten, som de nu äro det i förslager på papperet; är det troligt, säger jag, att då, för en tid åtminstone, skall ett stillestånd, om ej en förminskning äga rum uti numeråren af vårt sjöfolk. Men härvid hör ej förbises den ersättning som på annan väg uppkommer i följe af dylika rubbningar uti den allmänna industrien. Man får ihågkomma att lättheten att försända varor till de inre konsumtionsorterna, eller att begagna transitofarten, skall öka lifligheten af handelsrörelsen på verldshafven, hvilken alltid eller åtminstone ännu länge, kommer att utföras med seglande skepp, hvaraf det ökade antalet skall erfordra flera sjömän.
Majus ömma vård om dessa sina undersåter, haff. va Riksens Ständer ej annat kunnat än med sia beredvillighet gå Eders Kongl. Majus Nådiga önskningar till mötes, och hafva derföre beslutit, att dessa Vesteroch Norrbottens Läns innevånare må beviljas eftergift för hälften af Lånet, deri inberäknad den skada, som inträffat genom förlusten af ett Fartyg, hvilken jemte dess last af Spannmål, år 1809 sent < 1 hösten förolyckats. De återstående 25,000 R:d Banco böra dock o. vilkorligen varda infordrade och till RiksgäldsContoiret levererade, den ena hälften 12,500 Rut nästkommande år 1816 och den andra hälften år 1817. Då det är Riksens Ständers afsigt att en sådan eftergift endast må komma den fattige och mest behöfvande tillgodo, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det sådana anstalter måtte vidtagas, att i hvarje Socken, i allmän Sockenstämma, upprättas Förteckningar på dem bland Låntagarne, hvilka anses berättigade att antingen alldeles förskonas från betalning, elter ock njuta större eller mindre lindring, hvarefter dessa förteckningar af Eders Kongl. Maj;ts Befall - Den sj 2 Juni fallningshafvande, i närvaro af Socknens Depute* rade, böra granskas och fastställas. Då Riksens Ständer nu hos Eders Kongl. Maj:t detta sitt beslut i underdånighet anmäla, sker det med den underdåniga anhållan, det matte vederbörande Eandshöfdingar undfå Nådig befallning, att detsamma till verkställighet befordra. Riksens Ständer framhärda med djup underl! såtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. hlajits underdlnigjte, tropligtigste tjenare och undersäter På Ridd. och Adelns På Prest - Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner. J. A. Lindblom. h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets
§ »■ Efter denna Artikel må, utom i de fall, 11 § omfijrmäler, bevillning icke under nedanstående belopp påföras Handlande, Skepps-redare, egare af Skeppsvarf och Fabriker med flere, nemligen: I Slockholm och Götheborg, Grosshandlare, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare B:ko B:dr 50: — Andre Handlande » » 20: — Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier • • » » 13: — Skeppsredare, för hvarje egande läst » » » ~ 8 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, MA. 5 1 Första klassens studer. Handlande, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare B:ko R:dr 20: — Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier » » 15: — Skeppsredare, för hvarje egande läst . » » — 7. 1 Andra klassens städer. Handlande, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier » » 13: 16. Skeppsredare, för hvarje egande läst » » — 6. I Tredje klassens städer. Handlande, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare B:ko R:dr 15: — Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier » » 12: — Skeppsredare, för hvarje egande läst » » — 6. I Fjerde klassens städer. Handlande, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier » » 10: — Skeppsredare, för hvarje egande läst . » » — 5. / Femte klassens städer. Handlande, Mäklare, Skeppsklarerare och Apothekare B:ko R:dr 10: — Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier » » 8: — Skeppsredare, för hvarje egande läst ... » » — 3.
Alt väcka fråga om tullfrihet för Sverige i Öresund är dessutom ett fiendtligt anfall emot det fredliga Danmark, som genom 9 j:n i dess med Sverige år 1820 den 3 Juni afslulade fredstraclat, i anseende till tullen i Sundel, erhållit följande utfästelse: ”Att, i anseende till de afträdelse!' Danska Kronan gjort till den Svenska, samtycker H. M. Konungen af Sverige att för framtiden ingen skilnad i anseende till nationen skall äga rum i Sundet och båda Bältena, och såsom en följd deraf afsäger sig H. Svenska M. och Konungariket Sverige tullfriheten i Sundet och båda Bältena, hvilken Svenskarne hittills åtnjutit i kraft af de tillförene afslutade fredslractater, sålunda alt Konungariket Svei iges undersåtare och de provinser, som lyda under detsamma, hädanefter betala lill H. M. Konungen af Danmark och Hans efterträdare tullen i Sundet och de båda Bältena för deras skepp, gods och varor, allt på samma sätt som Engelsmännen, Holländarne eller någon annan nation , som är eller i framtiden kunde blifva behandlad på det mest gynnande sätt i detta afseende, från och med den dag som närvar, tractats ratification blifver utvexlad och alla artiklarna tillika med deras stipulationer angående återlemnandet blifvit uppfyllda å båda sidor, om hvilket man uttryckligen kommit öfverens, såsom sagdt är, att Konungariket Sveriges undersåtare, skepp och gods skola, när de passera ut eller in genom Sundet, i anseende till deras uppehåll och förhindring i deras hastiga expedition, alldeles icke blifva be - Den io Mars f. m. 227 handlade annorledes än Engelska oell Holländska nationen eller någon annan af de mest gynnade nationer.” — På dessa grunder förutser jag alt Utsk. ej annat kan un afstyrka motionen, i hvilket syfte jag anhåller alt delta mitt anförande måtte blifva till Allin. Besvärsobh Ekon.Utsk. vemilteradt; lemnande jag för öfrigt de af Hr Munck af Rosenschöld andragna moliver i deras värde. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
St. gifvit Sveriges folk, att den för all beståndande rätt sä vigtiga oföränderlighefen af myntvärdet skall blifva upprätthållen. Hr von Hartmansdorff har betvillat riktigheten af min uppgift, dä jag sagt kostnaden för småsedlarne vara mindre än 40,000 r:dr. Jag har i detta afseende åberopat siffror ur det tryckta sammandraget af bankens sista bokslut, hvilket jag har bredvid mig, och sorn gerna stätt till hans tjenst. Jag tog likväl icke dervid i beräkning, att om tillverkningen af småsedlar komme att upphöra, de betydliga faux fraix vid bankens pappersbruk Tumba skulle komma alt i betydligare mån förstora tillverkningen af de återstående större sedlarne och starkt föröka kostnaden för dem. Vidare har Hr von Hartmansdorff yttrat alt en motsägelse skulle äga rum emellan 2:ne mina yttranden, men för dem af R. o. Ad., hvilka icke med nog uppmärksamhet afhört mig, får jag upplysa förhållandet. Hr von Hartmansdorff bar nemi. anfört det vara en motsägelse af mig, att på ena sidan hafva sagt att man skulle förränta de 800,000 r:dr, som borde användas till småsedlarnes inlösen, och på andra sidan yttrat alt utgifvandet af dessa 800,000 r:dr kunde försvaga bankens kraft att, vid möjliga kriser, möta påträngande behof och lugna farhågorne. Han har likväl härvid antingen icke hört eller förgätit, att jag sade, att om man anser banken hafva 800,000 r:dr silfver, som kunde användas för andra behof än de omnämnda, så kunde de användas på det fruktbarare sättet, som jag anfört, och som skulle gifva vida mer i vinst än hvad småsedlarne kosta. 72 Den 4 Mars e. m. Vidare har Hr von Hartmansdorff sagt att hvad jag i eftermiddag yttrat, skulle stå i motsägelse emot hvad jag anfört på f. m., då jag fann silfver-skiljemyntet för godt, hvaremot jag nu på e. m. ansett det vara för litet godt.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 138.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 15 sistlidne Maj har E. K. Majit behagat meddela Rikets Sänder, att, sedan, för befrämjande af en under Zoologie Adjunkten, Magister Otto Torells ledning tillämnad vetenskaplig expedition till Spetsbergen, Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag anvisat en summa af 8,000 R:dr samt, uppå derefter al Vetenskaps-akademien i underdånighet gjord hemställan, E. K. Majit lör expeditionens utförande efter en utvidgad, mera fullständig och ändamålsenlig plan i nåder beviljat ytterligare understöd med 12,000 R:dr utöfver hvad till företagets befrämjande af Rikets Ständer anvisats, hade, efter det ifrågavarande vetenskapliga expedition under år 1861 kommit till verkställighet, Adjunkten Torell om densamma aflemnat underdånig berättelse, hvaruti, efter föregången redogörelse för företagets tillkomst, hjelpmedel och fortgång, äfvensom för de särskilda vetenskapliga arbeten, som derunder åstadkommits och den deraf för vetenskaperna påräkneliga fördel, räkenskap blifvit aflagd lör de med expeditionen förenade kostnader och användningen al dertill meddelade understöd; i sammanhang hvarmed jemväl framställts anhållan om ersättning för en uppkommen brist af 17,356 R:dr 80 öre med ränta från dagen för räkenskapens afslutande, eller från den 1 Januari nästlidna år. Efter erhållen nådig befallning att öfver berörda berättelse afgilva utlåtande, hade Vetenskaps-akademien, jemte vitsordande, att den ifrågavarande, expeditionen blifvit på ett synnerligen förtjenstfull! sätt utförd, beträffande särskildt expeditionens räkenskaper förmält, hurusom, oaktadt Adjunkten Torell enskildt bestridt en mängd utgifter i och för förberedelserna till expeditionen, samt hvarje deltagare deri af egna medel bekostat resan från sin hemort lill Tromsö och, efter återkomsten från Spetsbergen, färden samma väg tillbaka, utgifterna likväl uppgått till 51,967
Joho, det skall jag säga er: magistern är kär i Clara! För en gång så kom jag in i ELISE. Hvad då? 31 salen här, och då var magistern ensam, och han hörde inte mig, och då såg jag att han tog en näsduk, som Clara hade glömt på sin plats, och vet ni att han kysste den just i det hörnet der den var märkt ... och så när han fick se mig, så höll han den qvar för munnen och sa': (härmande) "Ah, en sådan faslig tandvärk!" (skrattande) Han trodde att jag var för liten att begripa det! CLARA (som hört det sista). Du är en toka, Erika! Magistern är alldeles för from för att tänka på sådant! ANNA (strängt). Erika! så der får man inte tala om sin lärare! ERIKA. Ja, men när det är sannt! ANNA (afgörande). Det der förstår inte Erika! ERIKA. Åh, han låtsar bara vara from. ERIKA (till de andra). Och det tror hon! Men fast man är liten, så har man nog både ögon och öron! CLARA (till Anna). Men hvarför lemnar du inte pensionen, och söker dig ett annat hem? ANNA. Kan jag väl det? Jag har ju här fått alla mina kunskaper fritt; man tog upp mig som ett fattigt barn för att skapa en undergifven slafvinna åt sig... Jag måste underkasta mig mitt öde! CLARA. Men om du tyckte om någon ... om du gifte dig. ANNA (bittert). Hvem skulle väl vilja gifta sig med en fattig underlärarinna som jag? Nej, mitt öde är på förhand afgjordt, och det är inte värdt att jag söker frigöra mig derifrån! ERIKA. Nu ska' ni få se hur magistern gör när han tar afsked af tante! (mycket vänligt och förtroligt, i det hon bugar sig artigt) "Adjö, bästa mamsell Palmén! får jag se er på andaktsstunden i morgon afton... Tredje Scenen. DE FÖRRE. DOGMÉR (från höger, inkommer utan att genast märkas af flickorna).
Revisionens afslutande inom den eljest derför bestämda tid, eller före utgången af Maj. månad, öfverflyttningen af Discont-vinstens hvardera hälft kunde komma att inträffa helt nära hvarandra, hvilket under förhanden varande förhållanden skulle menligt inverka på Discont-rörelsen, emedan det kunde förutses, att beviljade nya lån, som nu icke kunde utgå förrän sex veckor från den dag, de bi föllos, genom den sålunda hastigt uppkommande minskning i Discont-fonden, icke skulle kunna utfalla förr än 3;ne månader efter lånens beviljande; i följd hvaraf Directionen, till förekommande af olägenhet för Verket och allmänheten, hemställt, att styrelsen öfver Banco-Discontverket för denna gång måtte tillåtas alt efter Revisionens slut fördela öfverflyttningen af Discont-vinsten ungefärligen lika på hvarje af de återstående månaderne af året, så att hela vinsten vid detta års slut vore till Banken ingången. Enär vid de emellan Rikets Ständers sammanvaro inträffande Revisions-förrättningar ena hälften af Discont-vinsten alltid i Juni månad Blifvit till Bankens disposition öfverflyttad, och Directionen olver Ban - 4 Banco Utskottets Memorial, A7.o 66. co-Discontverket allisa från nämnde lid måste hafva varit beredd derpå, att en sådan öfverflyttning f.irestod, samt den omständighet, att Directionen några veckor utöfver nämnde tid egt att disponera berörde hälft af Discont vinsten, destomindre svnes böra lägga något hinder i vägen för aflemnan det a{ densamma till Banken genast efter slutad Revision, som en då verkställd öfverflyttning af halfva Discont-vinsten icke medför någon annan inverkan på Discont-rörelsen, än som alltid måste inträffa genom samma hälft* inbetalning till Banken, har Utskottet ansett någon afvikelse från Reglementets föreskrift, uti åberopade §•, i afseende på denna hälfts öfverflyttning icke, lämplig, utan, med stöd af §. 6' uti den för Utskottet gällande Instruction, Directionens hemställan i denna del afslagit; men då utbetalandet af
Utskottet i dess första Betänkande medgifvit afvikelsen ifrån de författningar, som borde tjena till efterlefnad, och Rotehållares derigenom föranledde förluster; men då StatsUtskottet i deas Den 5 Junii. dess sednare Betänkande, utan att motsäga skälen för detta yrkande, förklarat, att, om rättigheten till ersättning vore utredd, densamma icka borde drabba StatsVerket; och jag medgifver, att ersättningen icke egenteligen bör af StatsVerket sökas, så länge tillgång dertill kan vara i den BeklådnadsCassa, sora ifrågavarande medel orätt uppburit, och hvilket så mycket mera år att förmoda , som i Södermanland SoldateRotarne utgifvit årliga beloppet af en LifMunderings värde, i sådant ändamål, dår icke årliga behofvet fordrat en sådan utgift; så, vid detta förhållande, och då förfarandet af vederbörande Embefsmån med ersättnings-» frågor af sådan beskaffenhet, som nu ifrågavarande, till fullo upplyst, att, utan högre bistånd, det enskildte rätts påståendet icke så skyndsamt, sorn vederborde, till pröfning upptages, får jag vördsammeligen anhålla, att i den till Konungen afgående underdåniga skrifvelsen angående förändring i ]8i2 års BeklådnadsFörordning, kun-» de tillika få inflyta den underdåniga anhållan, att Kongl, Maj-.t täcktes i Kader anbefalla undersökning, i hrad niolin Rotarne fått vidkännas större utgifter i och får Soldatbeklådnaden sedan år 1812, ån KneckteContracterne dem ålägga, samt låta tillse, att de blifva förhulpne till den ersättning dem lagligen bör tillkomma, i hvilken anhållan de öfrige RiksStånden torde inbjudas ett med Höglofbge Ridderskapet och Adeln sig förena. Skulle likväl , emot förmodan, det inkast deremot göras, att gillandet af Utskottets Betänkande af trenne Ridd. o. Ad. Fröt.
Men huru skall oberäknadt den förlust, som för Banken uppstår, tillgå, i fall Banken en gång upphör? Hvem äger då skyldigheten, att inlösa silfvermyntet? det är ganska tänkbart, att Rikets Ständers Bank en gång upphör, och att andra Banker etablera sig i dess sLälle. En omständighet till, som blir en följd af räknemyntets underhaltighet, skall jag äfven andraga. Supponera, att en bördeskilling skall erläggas. Den, som skall betala bördeskillingen, erbjuder den uti silfvermynt. Då kan den, som skall mottaga summan säga: jag tar ej underhaltigt mynt; skaffa hit plantsar. Det har af Friherre Cederström blifvit föreslagit, att en slagskatt skulle nedläggas i myntet, och att Rikets Ständer skulle ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig begäran, att Kongl. Maj:t efter vetenskapsmäns hörande ville bestämma denna Wv Den 21 October f. m. slagskatt. Om detta läter sig göra, under det Rikets Ständer äro tillsammans, så att Rikets Ständer af Kongl. Majit kunna emottaga en Contra-proposition i detta ämne, är dervid ingen betänklighet, men slagskattens nerläggande i myntet är en förändring af myntets halt, som icke kan ske utan Rikets Ständers samtycke. Att åt Kongl. Majit uppdraga bestämmandet af slagskattens belopp, utan Ständernes vidare hörande, vore ett utsträckande af Kronans prerogativer, sorn Kongl. Majit icke torde vilja emottaga. Möjligen kunde hända, enär Bancostyrelsen, vid slutet af år i83i, gör sin underdåniga hemställan om utsättande af tiden till silfverutvexlingens begynnande, att den Committé, sorn erhållit uppdrag alt utarbeta förslag till myntskattens bestämmande, icke vore färdig med sitt arbete, och en ny anledning kunde derigenom beredas till hinder för realisationens snara verkställande. Jag förenar mig med de Herrar, som bestridt, att myntet må göras underhaltigt i ändamål att minska myntningskostnaden. Herr von Troil:
Det rätta sättet till räntans nedsättning är det, som blir en nödvändig följd af realisationen, det nemi. att enskilda icke längre rädas för att hafva capital i stället för fastighet, och att utländningar, som hemma ej kunna få mera än 3 eller 4 proc., förränta sina penningar här för 5. Nu kunna vi ej vänta, att någon utländning skall våga här nedsätta sina capital, ty det vore detsamma som att gjuta vin i en taskspelares flaska, för att få vatten tillbaka. Hr Nordenanckar påstår, att ulvexlingen efter 144 skskulle bespara brukshandteringen en förlust af 5oo,ooo R:dr. Inom detta rum sitta de utmärktaste bland våra Bruksägare, och ännu hafva vi ej hört någon af dem tala emot den bestämda realisationsgrunden. Troligen härleder sådant sig derifrån, att denna aktningsvärda corps ej vill förtjena på andra medborgares bekostnad och på Rikets förlust i det hela. Det kan dessutom icke undfalla dessa upplysta män, att det är genom förbättrad tillverkning, som täflan med ut - Den ao Februarii f. m. 3i landningen ikall underhållås, och att en vinst, som grundar sig på myntförsämring, icke kan i längden bestå; ty daglönaren skulle slutligen komma under fund med konstgreppet och fordra högre betalning för sitt arbete; kolbönderne skulle märka sin förlust och vilja taga sin skada igen. Således, då våra Bruksägare icke sjelfva framträdt, synes det sannolikt, att Hr Nordenanckar opåkallad åtagit sig målsmanskap för dem, och att den å deras vägnar framställda klagan kan lemnäs derhän. För det 4;de säger den värde ledamoten: ”att Bankens fall måhända vore det säkraste sältet att hinna till ett nytt, på rationella grunder bygdt Bank-system; att Hr Nordenanckar dervid icke skulle äga betänkligheter, om man på annat vis hade sörjt för uppfyllandet af Bankens lånefunctioner; men att en stark silfver-utvexling, efter i83o års lag, troligtvis skulle tvinga till valet emellan ett för landet olyckligt strypsystem, eller en skatteökning af omkring 600,000 R:dr årligen.”
Ständer vid. l8i5 års Riksdag, uppå Hans Maj:t Konungens proposition, anslogo en summa af 10,000 R:dr 4o4 Den i5 December e. m. årligen såsom fond till expectancearfvoden för lönlöse Officerare, antogs såsom allmän grund, att alla under 18r3 och 1814 åvs Krig i effectiv tjenst befintlige Officerare, hvilka icke uppburo lön på Stat, borde blifva berättigade till erhållande af understöd, som för en Öfverste bestämdes till 5oo R:dr, för en ÖfversteLieutenant till 3oo R:dr, för en Major till 200 Rtdr, för en Capitaine till i5o R:dr och för en SubalternOfficer till 100 R:dr om äret. Sedan den tiden har visserligen ett icke ringa antal af dem, som då på Expectance Staten uppfördes, derifrån algått, men ett än betydligare är likväl, genom afskedstagande från Regementerne, i Armeen qvarstående, utan att ännu hafva blifvit delaktige af något underhåll från Expectancefonden, och det är dessa vanlottade och behöfvande Militairers öde, som icke utan skäl påkallar Rikets Ständers behjertande. I afvaktan af vacahce bland dem, sorn hunnit komma i åtnjutande af det efterlängtade understödet, befinna sig nu omkring 120 Officerare, de fleste af Capitainesoch SubalternOfficers-graden, alla utan lön, största delen behöfvande, och, efter hvad jag nogsamt har mig bekant, försatte i de mest bedröfliga omständigheter för lifvets uppehälle, icke allenast för sine egne personer, utan äfven^för hustrur och barn.