Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Lördagen den 7 Martil. Plenum klockan 5 Eftermiddagen. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, hade inleinnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: I anledning af de öfverläggningar , som uppstått om rätta meningen afyo§. Regeringsformen, har Herr StafsRådet, Gretve Mörner, Uti ett ingifvit Dictamen , utvecklat sina tankar härom, på ett sätt, att derest denna tolkning Den 7 Martu. 217 skulle godkännas, vore det fria Svenska Folkets rättigheter i det närmaste återförde till hvad de voro före 1809 års Statshvälfning; Beskattnings-rättigheten vore då det enda, som återstod, och denna tillhörde dem äfven då: och skulle nu 90 §, innehålla ett förbud för Riksens Ständer och deras Utskott, att under pröfning och öfverläggning taga något af de Årender der omnämnas, så stå vi visserligen på samma punct, soip förut. Grefve Mörner har väl lörklarat det vara dess enskilta tanka, utan att vilja derigenom försöka inskränka den lagliga yttrande rätten. En värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln har också förklarat, att han icke kunde låta denna enskilta tanka verka på sitt handlingssätt, utan ämnade begagna sin Riksdagsmannarätt efter sin öfvertygelse.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrs utlåt. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, del han trott sig finna, att nej öfverrösta t ja, begärde Hr Westfelt votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterCspropodlion: Den, som bifaller Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 106, voterar ia; 4*4 Den 14 November c. m. den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda utlät. Hr Westfelt yttrade, alt han nu fått höra sägas, att utlåt, skulle vara bifallet af de i öfriga Stånden, och anhöll att lå veta om så vore, emedan han i sådant fall ville afstå från sin begäran om votering. Undert. Ridd.Secret. upplyste, alt verkligen så vore, att Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 106 vore af de öfriga RiksSt:n bifallet. Hr Westfelt afstod från sin begäran om votering. Uppå derefter framställd propos. blef Ekon.Utsk:s utlåt. J\T:o 106 af R. o. Ad. afslnget. Företogs till pröfning Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts den io och 14 sisth Oct. på bordet lagda utlåt. N:o 107, i anleda, af anmärkntr vid Ctskts betänk. N:o 26, ang:de skjutsnings-anstalterna i Riket. Frih. von Kraemer, Robert: Den, som uppmärksamt genomläser detta sednare betänk., skall finna, alt de hlifvudsakliga anmärkn:r, som blifvit gjorda emot Utskrs förra betänk, angtde skjutsväsendet i Riket, linnas bär fullständigt upptagna, och, såsom jag tror, äfven fullständigt vederlagda.
Men jag förstår ej hvilka anspråk Upsala Academie kan äga au allena njuta rättvisa. Dessutom (tillhöra de i Banken deponerade medel icke Aca - I)en 19 September /. pr 219 Remien, utan stipendiaterne, och Academien blott disponerar räntorna. Det säges vidare: Staten har aldrig gjort något för Upsala Academi. A.n Sveriges Konungar, Magnater pch andra, sorn åt Academien skänkt de gods och papitaler, sorn de förvärfvat och lempat efter sig, lefde de utom staten? Var det icke under det skydd, sorn Statsinrättningen förläpar, sorn det blef möjligt för dem att förvärfva förmögenhet; om de fordom sjelfmante gåfvo, hvad de kunde umbära, till befordrande af allpiänt nyttiga ändamål, hvarföre eker det icke nu piera? Hvarföre heter det nu mera, att Staten icke gör något, förr än Torparen och Fiskaren pnder utmätningstvång lemnat sitt bidrag. Man har sagt, ptt pra man skulle yilja betrakta Upsala Academie, såsom lånsökande individ, gå vore det likväl den individ, sorn gjort mest för Svenska Folkets bildning pch förståndsodling. Jag ber att få erinra den värde Talaren, att innan Academien var till i sin nu ägande skepelse, så funnos på gamma ställe andra indivi* der, som åtminstone trodde sig göra ännu mera för folket; Muekarne nemligen, som läste med folket, under det de lefde, och läste Mässor för riem, under det att de vistades i skärselden Mun* karne voro den tidens Professorer; 'man hyllade dein förmycket, och de blefvo Munkar i ordets Jagsta bemärkelse. Upsala Academie, påstår man, är sätet för 22 0 Dm ig September f. ra. ali vår Förståndsodling, I gamla verden fanns ochi så en Gast, som förde detta språk. I templet i Jerusalem, påstod man, bodde Gud. Detta tempel är nedbrutit, och Gud har ett tempel i hvarje menniskabrdst.
Dess trogna undersätares wäl rörer, med Faderlig omwärdnad och kärlek, har behagat Nädigst förklara Riksens Ständer, at tiden nu är inne för at wälja Thronföljare, och at Prins (Mik-sDi.vn af Schlesswig Hollstein m. m är den bertil mest wärdige och passande Herre; och dä detta Konungens yttrande grundar sig pä de uplyste och erfarne Herrars råd, som utgöra Lats-Rädet, och tillika är tilstyrkt af Riksens Ständers Hemliga Utstött, sä kunde samtelige Rikets Ständer, om de endast ätlydde sina hjcrtans böjelser och föjde deras öfwertygelse onr Konungens fasta föresatts at befordra Landets säkerhet och be ständ, Andra Band. 39, 4o. Zo4 Den 18 Julik. ständ, dertil afgifwa utan besinnande sitt underdåniga bifall och samtycke. Men dä en stor och rättwis Konung icke kan anse en blind lydnad behaglig, eller kan asia andra yttranden, ändem som aro byggda pä skal och Lfwertygelse; sä är det Ridderssapet och Adeln säsom det första Riks-Ständet icke wärdigt, at, utanföregängen den nogaste öfwerläggning aflemna sittutlätande uti detta wigtiga amne. Pä sädan grund, och dä det tilhör mig, som har den äran at wara en Medlem af detta uplysta Samhälle, at yttra mina tankar, sä tror jag mig böra göra det upricktigt, efter den kännedom jag kunnat hämta genom min förmäga at inse uti ett sä sällsynt och främmande ämne, wägledd endast af den uplysning allmänna händelser meddela, när De ministeriella hemligheterna äro mig förborgade. Jag utbeder mig derföre ödmjukast at Högwalborne Herr Grefwen och Landtmarskalken och Högloft. Ridderskapet och Adeln täcktes afhöra mig med tålamod, och med benägenhet öfwerse de brister sorn min framställning röjer.
Sedan satte hon sig midt för sin älskling, så att hon rigtigt skulle kunna betrakta honom och glädja sig åt att se honom ute i det gröna. Han drog halmhatten ned öfver ögonen för att åtminstone få någon hämd för sitt lidna nederlag, och det var alldeles icke hans mening att erkänna, hur väl han egentligen fann sig der ute. Tvärtom, han retade upp sig allt mer och mer, och det var rent af med förargelse han märkte, att en doft af jasmin slog emot honom med hvarje vindflägt. Jasminer voro hans älsklingsblommor. Mamma riktigt våndades öfver hans onådiga tystnad. Han visste det och njöt deraf. Så kom moster Agata. Hon var röd och varm. »Gud bevars, Anette, ämnar du steka honom, eller hvarför har du satt honom i hetaste solen?» utropade hon redan på afstånd, i det hon slog sina hattband till sidan. Mamma svarade icke, utan såg bara olycklig ut. Hon var lika rädd för Agata som för Lina. Moster Agata gick fram till soffan. »Har du sjelf valt den här platsen, min käre gosse?» sade hon och klappade honom på axeln. Han höll på att icke svara, så förbittrad var han. »Nej», kom det slutligen, kort och vresigt. »Då skall du bli flyttad, min engel», förklarade hon beskyddande och klappade honom åter. Men nu hade han fullt och fast satt sig i sinnet att vara martyr och bli stekt. »Jag vill inte flytta!» ropade han förtviflad. »Men, mitt barn, när du inte vill sitta här, så ...» »Jo, jag vill sitta här. Då gör jag ju mamma till viljes.» Han hade dragit hatten ännu längre ned, lagt armarne i kors och stötte fram orden. Han tyckte, att der borde gömma sig en hel verld af hån i dem. Detta kärleksfulla stirrande hade gjort honom ursinnig. Moster Agata skakade betänkligt på hufvudet. Då hon gick, hviskade hon till mamma: »Han får bestämdt solstyng.» Mamma skrek till och släppte strumpan. »Hvad nu?» utbrast sonen och sköt hatten på nacken i öfvermåttet af sin förargelse. »Om du sitter och får solstyng?»
Saken rörer helt enkelt huru en trouppe blifvit ifrån en ort af Riket till en annan beordrad, och jag anser det för en styrandes så ovilkorliga rättighet att derom förordna, att jag ej tror, att Riksens Ständers Utskott bör ingå i pröfning deraf. Skulle det exempel statueras, att Riksens Ständer ingingo i pröfning af en sådan detalj, underkastad ögonblickets behof och kanhända ofta sådane omständigheter, öfver hvilka dels icke Protocoll hålles, dels icke något säkert omdöme efteråt, utan öfversigt af det hela i Planen, kan uppfattas, lemnar jag derhän, huru en Befälhafvare skulle kunna åtaga sig en sådan befattning eller Regeringen finna sig i sina åtgärder obehindrad. Jag kan för min del icke annat än finna vådligt, antingen för Constitutionens framtida bestånd eller för det allmänna bästa och kanhända för båda, om Constitutions-Utskottet skulle gifva sig anseende att vilja blanda sig i sådane ämnen, och jag får derföre för min del till Protocollet i anseende härtill reservera mig. Det blir sedermera min skyldighet att öfver ämnet inhämta Utskottets samfäldta tanka. Herr Törneblad erinrade, att hans begäran ingalunda kunnat vara rigtad emot eller hafva för afsigt att 28 Riksdagen 1810. Utskottet skulle komma att göra någon anmärkning vid Konungens Beslut eller Åtgärder, utan endast att enligt Grundlagens meddelade rättighet controllera Konungens Rådgifvares uppförande. Hade Konungen ensam deciderat, skulle naturligtvis Utskottet ej hafva något att säga; men om Rådgifvaren yttrat sin mening till Protocollet, då inträdde Utskottets anmärkningsrätt. Det vore hans önskan att erhålla upplysning om denna saks rätta förhållande. Det berodde visst på Utskottet att bevilja eller afslå hans begäran, men i det sednare fallet önskade han, att densamma, såsom hans individuella önskan, i Protocollet måtte blifva intagen. Friherre Gederström hemställde om icke en så enkel fråga lätt kunde beviljas, när Rådgifvaren ej kunnat tillstyrka annat än hvad som varit lagligt.
Att i krigsförvaltningens gemensamma hufvudbokskontor icke någon annan bokföring må ega rum, än den som består i dels sammanfattningen af en hufvudbok för hela krigsförvaltningen af de särskilda afdelningarnes special-redovisningar, dels räkningars förande med Kongl, statskontoret och Rikets Ständers bank samt dels, om sådant anses nödigt, ett summariskt uppbördssammandrag, för kassans kontrollerande öfver de assignationer på banken, afdelningarne utfärda, och de banko-attester, som till dem ingå, hvilka sedermera, i sådant fall böra samlas på hufvudbokskontoret; lärandes utan tvifvel de sålunda inskränkta göromålen å kontoret kunna väl medhinnas af en person, benämnd hufvudbokhållare, 57 hvilken tjensteman, enligt hvad ofvan ör antydt, borde utöfva den speciela kontroll öfver krigskassören som krigsförvaltningen funne skäligt föreskrifva. Till följd häraf kunna kamererareoch kammarskrifvare-tjensterna i krigskollegii bokslutskontor indragas. Krigskollegii så kallade krigsmanshuskontor, hvilket har befattningen med Wadstena krigsmanshuskassas förvaltning, rönte vid verkets sednaste omorganisation en motsatt förändring med kollegii öfriga delar, nemligen att erhålla minskning, i stället för tillökning i sina göromål, derigenom att revisorn å kontoret befriades från honom förut jemväl åliggande notarietjenstgöring. Kontorets dåvarande särskilda kassör indrogs visserligen, men hans göromål förflyttades med detsamma på den gemensamma krigskassören.
”Just hvad jag tänker!” återtog fru Klase. ”Och vid högra flygeln torde det väl finnas en man, som icke blott kan gifva ett godt exempel åt den venstra, utan äfven åt de sölande och obeslutsamma herrarne deruppe i Stockholm.” ”Kära kusin”, inföll bleknande stadens vördade pastorska, som icke var så alldeles af samma politiska färg som de öfriga damerna, ”kusin yttrar ganska vådliga tankar! Men skulle det vara fråga om den person, som förut var befallningsman öfver venstra flygeln och som tog tillbaka positionen vid Prestbacka, vill jag tro att något misstag råder. Han var en alltför förtrolig vän till general Armfelt att man skulle kunna föreställa sig något otillbörligt.” ”Otillbörligt?” utbrusto ett par af damerna. ”Ja, ty Gud torde nog upplysa vår beklagansvärde och missledde konung.” ”Nu”, utbrast värdinnan, ”upplyser honom ingenting annat än en blixt och ett åsklag. Och om öfverstlöjtnant Adlersparre, som jag tycker vi lika gerna kunna nämna vid namn, verkligen utgör det hemliga föreningsbandet mellan fäderneslandets missnöjda män, så bör väl intet klander träffa honom. Minst tycker jag att kyrkans patronessa skall försvara ett elände, som tillåter att man tar ifrån oss till och med Guds hus och nödgar oss ta vår tillflykt till ett litet provisionelt predikorum, der icke ens sextondelen af de bedjare, som behöfva bedja, kunna rymmas. I detta ögonblick inträdde doktorinnan Marin, alltid efterlängtad och välkommen. ”Nå, mina damer, ni har väntat på mig, gissar jag – men jag kunde icke hjelpa att jag blef uppehållen ... Tänk er, den unge hygglige löjtnant F. har nyss dött på det ohyggliga sjukhuset! Den ynglingen var lik kusin Gretas förtjusning, den präktige Oxenstjerna.” ”Ingen liknar honom. Men nog kunna vi se att något mera uppehållit dig, min kära doktorinna, än underrättelsen om den unge löjtnantens slut. Frid öfver honom och alla, som hunnit till den sömnen!” ”Ja, frid öfver honom!
Jemte det att alla de dessa orter förbindande jernvägar genomskära de inre delarna af landet, på afstånd från håfven samt de större insjöarne och segellederna, beröra de ock de senare på flera hufvudpunkter, såsom Wettern vid dess södra och norra ända, Venera såväl vid dess norra kust som vid norra ändan af Byclfvens derifrån ledande segelled, Hjelmaren i dess vestra ända, Mälaren likaså samt vid Upsala, hvarjemte de skära Göta kanal vid Töreboda i Vestergötland och vid Norsholm i Östergötland, samt Strömsholms kanal vid sjön Åmänningen, och ansluta sig i norr till sjön Siljans vattensystem i Dalarne. På sätt befolkningskartan visar, genomskära och beröra jernvägarne de folkrikaste trakterna af de provinser, genom hvilka de äro utlagda. Enligt gjord beräkning öfver folkmängden på 3 mils afstånd på ömse sidor om samtlige jernvägslinier, inberäknade Gefle-Dala och Köping-Hults privata jernvägar af tillsamman omkring 170 mils längd, uppgår densamma till 1,592,258 personer på 711 qvadratmil, motsvarande i medeltal 2,240 invånare per qvadratmil, hvaremot folkmängden inom hela den del af landet, som ifrågavarande jernvägar genomskära, blott utgör öfverhufvud 1,840 personer per qvadratmil. Häraf synes, att nära hälften af hela rikets folkmängd är bosatt inom 3 mils afstånd från de särskilda jernvägslinierna. Efter förestående beräkning skulle folkmängden per mil i längd af jernvägarne på 3 mils afstånd å ömse sidor derom utgöra öfverhufvud 13,400 personer. En särskild tabell öfver hvarje banas förhållande i detta afseende är uti hillänget införd, hvarvid dock anmärkes, att, om de särskilda summorna för samtliga banorna i 125 denna tabell sammanläggas, en betydlig skilnad emot ofvanstående totalsumma uppkommer, emedan, vid föreningspunkterna emellan de särskilda banorna, till en del samma areal och folkmängd äro inräknade till hvardera af de banor, som sammanstöta, och således komma att ingå i alla banornas totalsumma tvänne gånger.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottets den 8 dennes afgifne , samt den 11 derpå följde på bor-, det lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående föreslagne ändringar uti Författningarne rörande Skogarne i Riket; fann Ridder-j skåpet och Adeln, att, enär sistnämnde Be* tänkande redan blifvit den 2 dennes af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Haadlin-, garne. 14 Den 15 Junit. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedanriärande Utskott inkomne, samt den 9 och 11 dennes på bordet lagde, Utlåtanden: Frän StntsUtskottct: Af dm 4 dennes, i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om RiksgäldsVeiket i den de!, som angår det under sistnämnde Verk lydande GeneralAssistanceCoatoir, samt öfver de hös RiksStånden väckte motioner i samina ämne. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch Economie-Utskotten * Af den 8 dennes, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 16 sistlidne April meddeldte Betänkande, om inrättande af Allmänna Arbetsoch Correctionshus på Borgholm och i Wadstena. Från BaneoUt skott et: Af den 10 dennes, angående prägling aleri medalj till åminnelse af vigtiga händelser under närvarande Riksmöte. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch RkonomitXJt skotten: Af dm 3 dennes', 1) Rörande väckt motion om öfverseende Dm 15 Junti. 15 Och granskning af hvad Allmänna Lagen och SkogsOrdningen innehålla, i afseende å Skogshushållning och åverkan. 2) Angående gjorde anmärkningar vid Utskottens den 16 sistlidne Mars meddeldte Betänkande, i frågan om förändringar uti de rörande Enskiftes delningar utfärdade Författa ningar.
Diretrn emottogs, vid 1846 års slut, uppgick till ett belopp af 12,248 r:dr 30 sk. 2 r:st. b:co. För att på ett ställe lemna en öfversigt, af de under Ridd.- Direkttns förvaltning ställda fonder til! kapitaler, räntor och öfriga inkomster äfvensom till utgifter för aflöning, pensioner, gratifikationer, stipendier m. m. har Ulsk. låtit genom Ridd.-kontoret upprätta bilaggde sammandrag, omfattande åren 1844 med 1846 och hvaraf bland annat inhemtas, att samtliga kassors och fonders bokförde tillgångar och fordringar, vid slutet af Ar 1846, utgjorde det betydliga beloppet af 705,076 r:dr 19 sk. 3 rist. b:co. Ulsk., som till granskning förehaft räkenskaperna öfver alla omförmälde fonder, har, sedan åtskilliga dervid anmärkte mindre väsendlliga smärre sifferfel blifvit af Ridd.-kamereraren rättade, samt några anmärkmr i öfrigt af mindre betydenhet äro vordne nöjaktigt förklarade, ansett sig äga skäl vitsorda den ordning och noggrannhet, hvarmed nämnde räkenskaper blifvit förda, äfvensom Utsk., vid anstäld inventering af lånehandlingarne, funnit dessa i fullständigt skick, samt, beträffande medlens förvaltning, efter tagen kännedom af Dirckbns prot, samt hvad dervid i öfrigt förekommit, Deli 19 Februari e. m. 617 ansett sig böra yttra det omdöme, alt densamma öfverensstämt ej mindre med de i Ridd.-Direklms instruktion samt H. R. o. Ad. särskildt meddeldta föreskrifter, än ock gällande stipendii-reglementen samt donationsoch testamentsförordnanden.
Beträffande nu bestämmandet af det belopp, som bör upplånas, får Utskottet, 48 Stats-Utskottets Betänkande N:o 89. under erinran dels att Utskottet uti ofvan åberopade Utlåtandet N:o 87 föreslagit, att, af nu i Riksgälds-kontoret inneslående samt ytterligare uppkommande behållning på trafiken, 500,000 R:dr för den förflutna tiden och 100,000 R:dr årligen under innevarande och derpå följande tre år, eller tillhopa 700,000 R:dr må användas till fortsättande af arbetena på Statens jern vägsbyggnader; dels att det icke tillkommer Utskottet alt afgifva yttrande om och lill hvad belopp samt under hvilka vilkor Rikets Ständers Bank må lemna något tillskott till jernvägsanläggningarne, vördsamt föreslå: 3:o att, sedan från sammanräknade beloppet af de anslagsoch lånesummor, som vid denna riksdag varda beviljade, dels för utförande af Statens jernvägsbyggnader, dels lör understödjande af enskilda jernvägsanläggningar, afdragits följande härtill påräknade tillgångar, nemligen: a) det i Kongl. Maj:ts Proposition N:o 40 beräknade, i Riksgäldskontoret iuneståendc, öfverskollet å jernvågslånemedlen, 1,515,000 R:dr; b) det blifvande öfverskotta å stalslånefonden; c) den summa af 700,000 R:dr utaf trafik-inkomsterna, hvilken Utskottet ansett böra för jernvägsbyggnaderna användas; samt d) det bidrag från Rikets Ständers Bank, som Rikets Ständer tilläfventyrs kunna finna för godt alt, till bestridande af Statsverkets utgifter, öfverlemna, ulan återbetalningsskyldighet; återstoden bör genom lån anskaffas.
St:r ville, — med öfverlemnande af frågans närmare utredning till den Komité, som har sig updraget, att gifva förslag till reglering af pensionsväsendet i allmänhet för Rikets embetsoch tjenste? November e. m. 341 manna-korpser —, till ledning vid berörde förslags uprättande, i hvad det tilläfventyrs kommer att röra nu ifrågav:de korps, dertill räknade ej blott Skogsstyrelsens Chef och tjenstemän, Skogsinstitutets Direktör, samt lärarena derstädes och vid öfriga skogs-iäroverken, utan äfven den förvaltande personalen i landsorten, anslå statsmedel, antingen ett årligt bidrag af 6,000 rdr rmt, eller en summa på en gång till det belopp, dock icke öfver 30,000 rdr, som kan erfordras för ifrågavartde tjenstemäns och lärares uptagande till delaktighet uti Civil-statens pensions-inrättning utöfver den inträdesoch retroaktiva afgift, som de pensions-berättigade kunna kännas skyldige att sjelfve vidkännas, men som för dem, synnerligast de äldre, eljest blefve alltför kännbar utan Statens mellankommande hjelp; hemställande jag, i sammanhang härmed, att ifrågav:de tjenstemän och lärare måtte tillerkännas förmånen att varda upförde till bibehållande af ordinarie lön på Rikets allmänna indragnings-stat, vid den ålder och efter den tjenstetid, som för åtskilliga andra Rikets tjenstemäns tillgodonjutande af nämnde förmån är stadgad. Om remiss af denna min motion till Högloft StatsUtsk:t anhålles. Remitterades till StatsUtskd. Vidare upläste Hr Ros följande motion: Nu gällande tulltaxa bestämmer utförseltull å diverse trävaror, nemi. för oarbetadt virke, timmer under 10 turos diameter i lilländan, bandstakar, huggna och täljde läkter, sparrar och ved; men häremot icke å andra trävaror, såsom gröfre timmer, bjelkar, plankor och bräder af alla sorter. Grunden för dessa olika bestämmelser och skiljaktigheter torde till väsendtlig del få sökas uti omtanka för skogshushållningen.
Om någon i de skrifter, som lämnas till justitiekanslern smädar eller förolämpar sin vederpart överlämnas ärendet till domstol. Skulle justitiekansler vara jävig eller erhållit tjänstledighet skall annan skicklig person förordnas. Stockholms slott den 3 augusti 1809 CARL. Kungörelse angående lindring i tullen för inkommande utländsk sill. Stockholm den 7 augusti 1809. Tullen på utländsk sill, den holländska undantagen, kommer att sänkas med 12 skillingar tunnan under detta årets seglation. Stockholm den 7 augusti 1809. J LILJECRANTS. Kungörelse om sättet till reservationskravs anställande hos skattskyldig, med påminnelse, angående så väl taxeringsprotokollers och längders, som anmärkningsförklaringars behöriga inrättning. Oklarheter har påpekats av skatteskyldiga personer då reservationskrav ställts hos dem. Ämbetena skall lämna förklarande anmärkningar enligt order innan några krav får ställas. Stockholm den 25 augusti 1809. CARL JOHAN GYLLENBORG Svea rikets ständers förening och valakt angående den högvälborne furstens prins Christian Augusts utkorande till Svea rikets kronprins och efterträdare på den kungliga tronen. Stockholm den 28 augusti 1809. Vår regerande konung Carl XIII och hans gemål Hedvig Charlotta har inte välsignats med någon arvinge. Då vi inte velat utsätta landet för den våda som kan uppkomma vid en tronledighet, har vi beslutat att välja prins Christian August av Schlessvig-Holstein till kronprins. Detta kan ske enligt nya regeringsformen av den 6 juni 1809. Prins August bekänner sig till den rena evangeliska läran samt har de egenskaper och dygder som ger oss ett välgrundat hopp, att under hans regering skall råda ordning i styrelsen och att vi få åtnjuta den välgång en kraftfull och välgörande regering bringar. Ständerna har i enhälligt val utkorat prins August till Svea rikets kronprins och att då vår regerande konung avgår med döden, vilket den högste Guden nådeligen länge fördröjer, bli regent. Hans äkta manliga bröstarvingar skall ärva tronen efter honom. Stockholm den 28 augusti 1809. 14 sidor namnteckningar. Tacksägelse i anledning av freden med Danmark.