Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som ett barns själ låg den lugn och ren, öppen för månglansen — och kylan. BjälVisst var grefvinnan, som alltid räckte bara två finger till hälsning, en bra nog originell värdinna, frånsedt paryren: hängande hår, urringad sammetsklädning se ' n 1830-talet och äkta spetskragar med konserverad smuts se ' n — l ' ancien regime, men dock, hvad man hade roligt där! F. d. kammarherren, som var » bara adel », ansågs äfven som ett original, förmodligen på den grund att han i uppträdandet så mycket skilde sig från herrarne på orten för öfrigt. Det var j u ingen som andats hofluft mer än han. Den som gjort detta under ett hälft lif har troligen rätt obetydligt i behåll af sin ursprungliga utrustning. Om kammarherren trodde man, att han icke längre hade normal ryggrad. Han bugade och bugade oupphörligen, låg lika dubbel för prostinnan och kronofogens fru, som han någonsin gjort det för salig kungen och drottningen. IDUN 14- lerklangen tonade som konstlös musik till den mystiskt tjusande text månen skref i nordisk vinternatt öfver slumrande skog, öfver isbunden sjö. Ingen af prästgårdsungdomen var försedd med pälsverk. Kölden trängde lömskt genom hvarje ytterplagg. » Älfvan » satt i knät på Sofia, prostens äldsta dotter, då det icke hade varit möjligt att utfinna en annan plats åt henne i de två öppna slädar, hvaröfver prosten förfogade. Men » Älfvan » tyckte, att hon hade florsklädning och ett par snökristaller på axlarne och att flingorna blefvo till hvita vingar som förde henne högt, ända till stjärnorna. Ja, där hade hon visst re ' n gjort besök den kvällen; hon hade haft så gudomligt roligt, men allra roligast hade det i alla fall varit att dansa med Hugo, sjunde-klassisten. Hertha hade dansat tre gånger med provinsialläkaren och tänkte med rodnande kinder på hans ömma blickar. I hennes fantasi fanns ej plats för v. pastorn, han var j u nästan en bror, tyckte hon. V. pastorn hade naturligtvis icke dansat.
Efter det Utskottet sålunda redogjort för alla de anmärkningar, sora varit af så väsendtlig beskaffenhet, att de kunna anses hafva föranledt eller medverkat till beslutad återremiss, äfvensom för de beslut Utskottet i hvarje fråga fattat, får Utskottet, som, i anledning af åtskilliga mindre redaktions-förändringar, hvilka ansetts behöfliga uti vissa, till innehållet oförändrade §§ i förslaget till förordning, aktar nödigt ånyo till Riks-Stånden öfverlemna detsamma in extenso, alltså, med hemställan, om icke Hedervärda Bonde-Ståndet ville frånträda sitt i ämnet förut fattade, beslut i de delar detsamma är stridande emot nedanstående förslag, tillstyrka, att Rikets Ständer dels för sin del besluta, dels ock hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen, angående inrättande af enskilda Banker eller Diskonter, af den 14 Januari 1824; Kongl. Kungörelsen angående enskilda Banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar, af den 0 Januari 1846; Kongl, förordningen angående vissa lagbestämmelser, med afseende på enskilda Banker, af den 6 Oktober 1848 och Kongl. Kungörelsen om vissa ändringar och tillägg vid Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda Banker, sorn utgifva egna kreditsedlar, af den 10 November 1855, må utfärdas en sä lydande Bankooch Lag-Utskoltets Ullålande 1\':o 6. Förordning, angående enskilda Banker. Enskilde, som vilja förena sig i bolag i ändamål alt genom en vald Styrelse drifva bankrörelse, skola hus Konungen om Nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget uppgjorda bolagsreglor samt reglemente för bunkens förvaltning. Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag sami lag och förordningar i öfrigt, och funer Konungen den bank-inrättning vara för landet nyttig, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio år, räknade från bankens öppnande.
Redan länge hade dock hans samvete gjort honom förebråelser, för det han, till en Otrogens fördel, ville bedraga en medchristen, men att anblicken af min dotter i detta ögonblick stadgat hans beslut om en fullkomlig uppriktighet. Denna bekännelse satte mig i förvåning, men karlens bof-uppsyn förekom mig så misstänkt, och det syntes så otroligt att Fanny skulle inlåtit sig i en hemlig så länge dold kärlekshandel, att jag ganska kallsinnigt tackade honom för hans varningar. – Ni misstänker mig, sade han med en antagen bedröfvelse. Nå väl, jag har åtminstone gjort min skyldighet. – Jag skall vara på min vakt, svarade jag. – Ni måste fly, i ögonblicket fly! i ögonblicket! ropade han, kom ihåg att fadern till er dotters älskare är detta lands herre, och om ni tviflar på mina ord, så kan ni sjelf i morgon med egna ögon öfvertyga er. Mellertid skall jag söka föranstalta, att det tilltänkta våldet ännu en dag uppskjutes. I morgon kommer jag åter för att höra ert beslut. Ehuruväl jag ännu beständigt hoppades, att den främmande antingen misstagit sig eller af några fördolda orsaker diktat alltsammans; gjorde jag om aftonen så många anstalter till min afresa som möjligt var, utan att derigenom väcka Fanny’s misstankar, och beslöt att följande morgon öfverraska er. Knapt hade ni bortgått, förrän min dotter störtade sig för mina fötter och berättade gråtande, på hvad sätt hon blifvit bekant med er, och tillstod snyftande, att hon derför dolt detta förhållande, emedan hon fruktade att jag skulle förbjuda henne ett sällskap, af hvilket hon i sin barnsliga enfald ej förutsåg några följder, ända till den dagen då ni gaf henne en kyss, och med några franska ord förklarade henne er kärlek. Då hade hon velat yppa sin hemlighet för mig, men blygseln att så länge hafva förtegat en bekantskap, hvilken hon nu fann, kunde medföra allvarsamma följder, höll henne ännu tillbaka.
Man har anmärkt, att ConstitutionsUtskottets vid sista Riksdag afgifne 2:ne förslag till redactionsforändringar af i3 §. 2 Morn. Riksdagsordningen stå i någon strid med hvarandra, och det kan icke nekas, att desse förslag, sorn blifvit afgifne jaå olika tider, ej kunna stå tillsammans. Men då här endast är fråga om en förändring af ordet lige till vare berättigadej finner jag den vara af så ringa betydenhet, att något afseende derå ej hör göras, utan att redactionen kan med ali trygghet afslås. I våra Grundlagar nyttjas ordet åge på mångå ställen, i stället för skolaj men på andra åter blott för att uttrycka en medgifven rättighet. Alt detta sistnämnde förhållande här äger rum, kan tydeligen skönjas af 16 §. Riksdags - Den 26 Februarii f. m. Ordningen. Ty när Lagstiftaren ansett angeläget, att bestämma en skyldighet för någon Corporation, bar han äfven utsatt något vite för underlåtenheten, men så är icke förhållandet med Universiteten. Riksdagsordningen 16 §. bestämmer ansvaret för Prosteri, Stad eller Härad, som underlåter att ställa Fullmägtig. Så länge Universiteterne der icke nämnas, måste man derföre förstå stadgandet i i3 §., såsom en blott rättighet, icke såsom skyldighet att sända Riksdagsmän. Ty om meningen varit, att pålägga Universiteten en sådan skyldighet, hade man väl icke underlåtit att intaga den i 16 §., för att blifva så mycket säkrare om skyldighetens upfyllaude. Jag tillsyrker således afslag å den nya redactionen. Grefve Posse: Sedan jag nyss yttrade mig, har min upmärksamhet ytterligare blifvit fästad derpå, att de tvänne olika redactions-förslagen pag. 14 och pag. a5, angå samma Moment af i3 §.; hvarom jag förut misstog mig. Då det således icke lärer gå an att antaga det ena, och förkasta det andra, linner jag mig nödsakad frånträda mitt förra tillstyrkande, och nu begära afslag på båda de nya redactionerne. Friherre Cederström:
I afseende å denna anslagsfråga inhemtas af det vid den nådiga Propositionen lögade Strrtsråds—protokoll, hurusom Serafimer-ordens-gillet, sysselsatt med upprättandet af allmän beklädnadsstat för rikets hospitaler, funnit det böra leda till god ordning, enkelhet och större kontroll i förvaltningen, derest för samtliga hospitalen bestämdes en gemensam stat, upptagande, särskildt för män och särskildt för qvinnor, de persedlar, som för hvarje person vid hospitalet böra finnas, äfvensom slitningstiden för enhvar af dessa porsedlar; om derefter med tillämpning häraf, samt då, med bibehållande af renlighet och god ordning i öfrigt, de sjuka, tillhörande de 2:dra och 3:dje klasserna, icke i allmänhet kunna (dier böra tillåtas begagna egna kläder, för hvarje hospital, i mån af dess fastställda patient—antal, anskaffades en fullständig beklädnadsutredning, olika för olika årstider, samt i fall sedermera förrådet, genom lokalstyrelsens försorg och omtanka och med användande i möjligaste måtto af hospitalshjonens egna krafter, underhålles, utan särskild anmälan hos Ofver-styrelsen om belufvet i iivarje fall; men att, enär Ordens-gillet för den lörsta fullständiga utredningen i omförmälda hänseende saknade erforderliga medel, Ordens-gillet ansett sig böra härom hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan, med begäran om nådig framställ - Stati-Utsliottela Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 47 ning till Rikets Stander att ett kreditiv mätte lör sagda ändamål Gillet beviljas; och ehuru, till följd af städse vexlande priser, Ordens-gillet icke kunde med full säkerhet angifva det härtill erforderliga belopp, hade likväl, \id öfvervägande af nuvarande patient-antalet inom förutnämnda klasser, uppgående till omkring 1,100, saint hvad utaf den vid hospitalen befintliga bekläduaden kunde varu af beskaffenhet att böra uti det fastställda inventarii-förrådet upplagas, Ordens-gillet beräknat kreditivsurarnan uppgå till det af Kongl. Maj:t nu föreslagna belopp.
Det hufvudsakligaste skälet till det i så betänklig grad ökade antal af brottslingar, tiggare och landstrykare består, efter mitt omdöme, hufvudsakligast deruti, att staten icke på något säLt i senare tider bidragit att anskaffa sysselsättning och tjenlig utkomst åt den betydliga mängd personer, som, serdeles i yngre åren, genom liderlighet, lättja och lättsinnighet, gjort sig så illa kände, att de icke hos någon enskild man kunna erhålla tjenst eller arbete. Under de förflutna krigstiderne, upptogs denna dass till största delen utaf armeen och flottan, hvarest de, genom den rådande stränga ordning och krigstukt, ofta återställdes till ordentliga och nyttiga medlemmar i samhället; hvaremot, sedan denne tillflyktsort under det långa fredslugnet nu för dem blifvit stängd, återstår icke annan utväg än fängelserna, lösdrifveri och tiggarstafven. Den betydliga tillökning, som uppkommit häruti, bevisar sig bäst deraf, att, då statsbidragen till Spinnhusen och Correctionsinrättningarne år 1823 utgjorde 23,434 R:dr 32 sk. B:co, uppgick detta belopp år 1839 till 136,854 R:dr 25 sk. 11 r:st. B:co. Att söka hämma och tillintetgöra den vidareutvecklingen af detta oroande förhållande, måste väl vara ett mål, som af hvarje fosterlandsvän bör eftersträfvas, äfven om detta endast kan låta sig göra genom betydliga uppoffringar. Lyckligtvis ligger detta målet vida närmare, än man i .allmänhet föreställer sig, och de erforderliga uppoffringarne skola inom ganska kort tid mångfaldigt återgäldas. Det är nemligen medelst utförande af allmänna arbeten, som, både för samtid och efterkommande, gagna fäderneslandet, som man bör bereda för den obemedlade eller vanfräjdade tillfälle att på ärligt sätt kunna anskaffa sig lifsuppehälle, och icke sorn hittills af brist på nyttig verksamhet tvingas att inträda och fortgå på lättjans, sedeslöshetens och lastens bana.
Och har Utskottet siuteligen pä denna HufwudTitul uppfört dels 402 R:dr som enligt Kongl. Majus den 18 sistl. April! til! Utskottet afiäwe Nödiga Remist tillkommer Spinnhus,Fonden såsom ersättning för genom Landt,TMarnes upphörande förlorad inkomst, dels de ibland Stats - Jnkomsterne nu upptagne Juteresten för i RikSgälds - Contoiret förräntade sä wal Allmänna som Skänsta HingstPremie-Castorne för akt anwandas till de med dem päsyftade angelägne ändamäl. Zlllmänna Indragnings - Staten. Denne Stat, författad wid 1809— igro ärs Riksdag, slutar sig med en Summa af 489,774 R:dr 18 st. z r:st. samt uppstiger med den nu frän i R:dr 16 st. till 4 N:dr faststäldte förhöjningen i priset pä den dit hörande Spannemalen till 509,0,3 R-dr r8 st. z r:st., och war wid innewarande ärs början, med iakttagande af enahanda beräkning för Span, ne. >2z8 Den 9 Julii. nemälen, minstad till 316,241 R:dr 44 si. 3 r:st. ; Men ftin storsta delen of den deruti innebegripne Summan för nu mera i Swensta Armsenanwändt Öfwer, och Under,Befäl af f. dFinla Armeen kunnat enligt Stats, Utstottets Betänkande af d. 10 Junit föcswinna; Sä dlifwer ej merafbemälce 316,241 R:dr 44 si. Z r:st. detta ar qwarstående och till utbelalnina fällande än — - 284,666:1» Deremot kommer af Besparingar, ne pa denne Stat an widare att fort» fara: Den af RiketS Högloft.
Men då jag städse hyst den åsigt, att hvad nytt, som införes, eller gammalt, som förändras, bör göras så ändamålsenligt som möjligt, har jag icke, i afseende på siitlet för denna vexelrörelses tillämpning, kunnat dela deras åsigt, som förmenat att det mest affärsmässiga vore svårfattligare än det mindre affärsmässiga. Utskottet har hyst fruktan för att dessa invisningar skulle, om de gjordes löpande, länge förblifva uti rörelsen. Detta hindras väl af Utskottets förslag, men ej att de kunna skrinläggas till förefallande behof. Då man besinnar, att dylika papper aldrig tillkomma annat än på grund af redan insatta bankosedlar, hvilka lika länge äro ur rörelsen, som invisningen är utelöpande, så är det gåtolikt i hvad mån någon olägenhet skulle kunna för Riks-Banken uppkomma om med dess egna invisningars förvexling till sedlar skulle någon gång fördröjas. Men det är icke den enskilde likgiltigt om han får ett papper, som han utan tidspillan, hvilken alltid i dylika fall är ränte-förlust, kan genast tillgodogöra i någon liqvid, eller 0111 han skall ovilkorligen sjelf eller genom befullmäktigad! ombud å viss bankdag inställa sig, måhända uti tvenne repriser med uågra timmars mellanskof, för att erhålla banksedlar för det obeqväma papperet. Allt detta kunde undvikas genom det enkla stadgandet, att invisningarne skulle utställas till »viss man eller ordre», med rättighet att öfverlåtas på annor man eller ordre, och skyldighet för siste, på detta sätt namngifne, innehafvaren att sjelf utqvittera beloppet å ort och tid, soln vederbör. Om denna åsigt af Rikets Ständer gillas, erfordras endast den förändring uti Utskottets förslag Litt. a., att i stället för »emot qvitto å anvisningen vid anfordran utbetalas till N. N. eller den han dertill i sitt ställe befullmäktigar», skulle inflyta: >•vid anfordran utbetalas till N.
Då likväl öfriga tjenstemän, som synts hafva begått försummelse, blifvit fullkomligt frikända, och Törneman icke ådömts större ansvar än det ofvannämnda, synes det icke hafva varit skäl att utgrena den vidlyftiga rättegången äfven åt detta håll. Frih. Palmstjerna har försvarat den tillstyrkta skrifvelsen till K. M. dels, i förra delen deraf, derföre, att han ansett KrigsColkm gerna kunna tåla vid den föreslagna varningen, dels i sednare omständigheter derföre, att de begärda föreskrifterna endast skulle komma att utfärdas, om de befinnas erforderliga. Hvad förra omständigheten beträffar, har den värde ledamoten verkligen orätt; ty det inhemtas af handlingarna, alt cassören tili kamereraren uppgifvit de bristande räntebetalningarna, och att deribland icke befunnits Friherrinnan Eneskjölds. Hvad hade väl CoM:m då att iakttaga? Det är nödvändigt att i förvaltande verk fästa förtroende till underordnade tjenstemän. Man kan omöjligen göra allt sjelf. Då nu vederbörande uppgåfvo allt såsom riktigt, och den närmast controllerande embetsmannen icke anmärkt något, fanns ju intet skäl för Golhm att misstänka något. Hvad den sednare omständigheten beträffar, har jag redan upplyst, att en författning i det åsyftade af - Den 4 Juli. i43 seendet är utfärdad; och då skrifvelsen sålunda blefve i ena fallet orättvis oell i det andra öfverflödig, måste jag afstyrka den, hvaremot jag tillstyrker bifall till den föreslagna afskrifningen. Hr Hjarne, Harald: Jag är bland dem, som rösta för bifall till betänk. Det är icke i dag första gången, sorn mart här hört abstract juridiska begrepp ställas emot den tiaturliga känsla af rättvisa och billighet, som finnes hos hvarje menniska; och jag tror verkligen, hvad Hr v. Troil här erkänt, att det måtte vara mindre lyckligt att befinna Sig bland deras antal, som göra mera afseende på de förra, Hn på den sednare. Jag för min del instämmer fullkomligt i Ur Gr.
Då modet är förbi, så heter det om återstoden af varulagret, eller det s. k. rebut de boutique, ”c’est bon pour le Nord.” Vi få det till oss, och köpa med Deli ay Juli e. U1. begärlighet, emedan det är nytt för oss, och emedan det kan fås lill underpris, om det för afsattningen behöfves. Detta som blott är affall från de stora fabrikerna och de stora varulagren är dock i vårt laud, der få afnämare finnas, tillräckligt att undergräfva våra tillverkare. Derför ser man, att ingen annan tillverkning vill rätt komma sig före hos oss, än den som förbrukas af den större mängden bland folket, och hvilken är af så ringa värde, att hon ej bär en längre transport, eller lurendrejeri-kostnaden. Ett annat ständigt skäl till lägre varuvärden i rikare länder, är den dervarande redan omtalade större tillgången på capital. Den som är innehafvare deraf, kan möjligen nedsätta sina varor lika mycket som tullen stegrar dem, och hålla ut ined underbuden de få år, som behöfvas för att störta våra näringsidkare, och derefter taga sin skada igen på afnämarnes beskostnad. Hvarföre skulle Engelsmän, Fransoser och andra , om den fria tullen vore af förbud obehindrad, icke göra mot främlingar hvad de göra mot egna landsmän ? Man har ju hört omtalas bolag i England, hvilka täfla t om resandes förande på vissa vägar, och som deri gått så långt att det förmögnaste köi t nästan för ingenting, intilldess medtäflaren varit utblottad, och den enda qvarstående allena tagit hela förtjensten. Jag har sjelf såsom embetsman haft tillfälle att se huru våra handtverkare, som inropat leverancer på entreprenad , hafva, för att utestänga andra, åtagit sig beställningar för vida mindre än verkliga värdet. — Slutligen är det lättare att försnilla tullen å tillåtna varor, än att luiendreja in de förbjudna, hvilka, livar de anträffas, äro sina egna angifvare.
Den sålunda medgifna fördelen af undsättningsskuldernas återbetalning med spanmål in natura skulle dock ej tillgodokomma invånarne i de socknar, som vägrade inrätta magasin, utan borde dessas återstående skuldbelopp godtgöras med penningar efter det för hvarje år bestämda pris å den långifna spanmålen; hvilket liqvidationssätt äfvenledes skulle tillämpas för de låntagare, som icke behörigen fullgjorde sin årliga levererings-skyldighet. Vidare medgåfvo Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer, genom underdåning skrifvelse af den 20 Januari sistnämnde år, att sedan, uti lagligen utlysta sockenstämmor, undersökningar blifvit anställda till utrönande, hvilka gäldenärer voro utfattige och saknade all tillgäng till sina skulders godtgörande, skulle, derest ett sådant förhållande af socknemännen enhälligt vitsordades, afskrifning i laga ordning få verkställas, utan afseende derpå, att borgen för samma skulder vore ställd; men deremot borde, för öfriga skuldposters indrifning hos hufvudgäldenärerna, eller dem, som spanmålen mottagit, alla nödiga åtgärder skyndsammast vidtagas, dervid likväl, i enlighet med Kongl. Brefvet den 13 December 1834, gäldenärernas fasta egendom, behöfliga bohagsting, klädespersedlar, för jordbruket erforderliga kreatur och åkerbruksredskap samt nödig utsädes-spanmål icke finge utmätas; och skulle, i fall tillgång till sistberörde skulders betalande hos vederbörande gäldenärer bevisligen saknades, jemväl dessa skulder i behörig ordning, och sä fort ske kunde, till afskrifning befordras. Enligt hvad Kongl. Majits, vid 1844 och 1845 års riksdag angående undsättningsåtgärderna aflåtna, nådiga proposition innehåller, utgjorde den afskrifna tredjedelen af Ve Bih. till R. 2. samt det för bristande tillgäng afkortade beloppet af samma skulder „ 56,343: 29. 5. eller tillsammans Med inberäkning af hvad som återstod obetaldt utaf de ytterligare låneunderstöd, Vesterbottens
Nej, kommer införsel-tullen å sistnämnde Tågvirke att utsättas till i R:dr per LU.. Ur: alla slag. Urband och Urkedjor. De tullbestämmelser Utskottet härå föreslagit äro godkände af samtelige Riks-Stånden; hvarjemte Borgare-Ståndet ansett desse artiklar höra förbjudas till införsel. Visitkort. Victriol: Grönelier Jern. Utskottets förslag till tull-bestämmelser å desse artiklar är godkändt af samtlige Riks-Stånden; hvarförutan Borgare-Ståndet ansett samma artiklar böra förbjudas till införsel. Vin, alla slag: på Fastager. Endast Bonde-Ståndet har godkänt den af Utskottet härå föreslagne införsel-tull 36 sk. per kanna; hvaremot de 3:neöfrige Riks-Stånden bestämt denna tull till sk. kannan. Så vida Bonde-Ståndet ej skulle vilja förena sig uti de öfriga Ståndens beslut, lärer votering böra anställas enligt följande proposition: 63:o. r~ Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Vin på fastager skall bestämmas till 36 sk. kannan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses införsel-tullen för Vin på fastager vara bestämd till 24 sk. kannan. Vin: på bouteiller. Utskottets förslag, att införsel-tullen härå skulle bestämmas till 1 R:dr 24 sk. per kanna, är bifallet af Presteoch Bonde-Stånden; men då Rid - 38 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 49- devskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bestämt denna tull till r R:dr kannan, så lärer votering komma att anställas enligt en så lydande proposition: 64:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen för Vin på bouteiller skall bestämmas till i R:dr 24 sk. kannan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner
Af Friherre Jacob Cederströms Memorial , angående en allmän Näringsfrihet; Hvarom Respective MedStånden skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D. Remitterades till SfatsU'skottet: Iso Sju serskil ta Memorialer af Riksdags, jnannen Johan Wiklund från Westerbotten , Jd« han M. Wessing och Hans And rsson från Westinanland, Olof Wikström och Eric Mörtberg från [Nortboten, satntelige Fullmägtige från Carlstads Rån , Eric Rutberg från Norrbotten samt Pehr Jonsson fran Kronobergs Lan, rörande Indelta Regementernes Bekladnal, och 5:0 EttMemorial af Johan Wiklund frän Westerin.ren samt J. Rutberg och Olof Wikström från Norrbotten , ang. anskaffande af Boställen St Länsmän. till BevillningsUtskottet: 1:0 Ett Memorial af samtlige RiksdagsFullmaglige från Carlstads Län, angående en jemnare fördelning af Allmänna Bevillningen; och 2-o Olof Nilssons och Anders Mårtenssons från Jemtland Memorial , angående förändring af tiden för TTppbördsstämrnorne. till BancoUtskottet : 1:0 Fullmägtigen i RiksgäldsContoiref Eric Ericssons Memorial, ang. föiändring i BancoDiscontens styrelse ; samt a:o Jonas Anderssons från Kronobergs Län Memorial , innehållande förslag att hela den Summa, som till FastighetsLån i Banken är för hvarje år anslagen , må genast i början af året utgifvas. till Lagutskottet: ilo Riksdagsmannen Petter Perssons från Calmars Rån Memorial, angående Enskiftes. ProfokoIlsUtdrag d, 30 Dec. lgl^.