Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade nog gjort sig en helt annan föreställning om henne i hvardagslag. Det var hon säker på. Hon var inte till sin fördel i kväll, det kände hon, och om han förut haft något intresse för henne, så försvann det nu, utan att hon kunde göra något för att hålla honom fast vid sig. Hon var tafatt, dum, otreflig och tarflig i kväll och kunde inte vara annorlunda. Åh, hon önskade sig långt därifrån! ra han. » Gustaf tittade ned på sina marinblå ben. Om de bara varit litet mörkare, hade han aldrig behöft några opålitliga svarta pappersplösar, som åka undan. Det fnissades rundt omkring. Hedvig visste icke, om det var syskonen eller värdfolket, men hon var säker på, att ingen kunde förstå, hur det kunde gå till, att sönerna i ett ordentligt hus begagnade svarta pappersplösar i skodonen. Sedan hon varit ute med Gustaf i ett annat rum och efter förhållandena satt hans skodon i bästa möjliga skick, återtog hon sin plats i stolsringen och försökte tvinga sig att visa uppmärksamhet för leken. Men det ville inte gå. Oupphörligt kom den tanken för henne: hvad skall man tro om oss? Och hon blef stelare än förut. Det var en lättnad, när värdinnan slutligen kom och bad herrskapet stiga in i salongen, emedan supén skulle dukas fram. Hedvig reste sig, glad att åtminstone komma undan de många blickarna. Och när de flesta af sällskapet gingo in till herrarne för att se på spelet, passade hon på och kröp in i hörnet mellan soffan och ateniennen, tog Signe i knäet och visade henne porträtten i ett album. Den lilla flickan satt med sin ena arm om hennes hals, medan hon flitigt vände bladen, frågande och pratande om alla herrarne oeh fruarna. Men Hedvig svarade helt frånvarande. Hon satt i sina egna tankar. Hvarför kom han inte till henne? Han brydde sig då alls inte om henne. På balerna hade han sökt upp henne oupphörligt. Men här i hans eget hem försummade han henne. Hade hon då sjunkit så i hans ögon? Signes frågor kommo emellertid allt sparsammare och trögare. Hennes lilla hufvud sjönk ner mot systerns axel, och albumet böljade glida ur hennes hand. Hedvig märkte ingenting, förrän det var nära att falla ner på mattan.
Skulle dessa kostnader under något år öfverstiga den dertill sålunda anslagna summa, må till det överskjutande kostnadsbeloppets godtgörande användas hvad som utaf enahanda anslag för det nästförutgångna året möjligen kan vara obegagnadt. För upphandling af skrifmaterialier och till andra expenser vid Justitie-ombudsmannens och Tryckfrihets-kommittéens Expeditioner, bör likaledes ett årligt belopp af Trehundra riksdaler, emot behörig redogörelse, förskottsvis af Riksgälds-kontorets medel utanordnas. Tryckningen och häftningen af ej mindre Justitie-ombudsmannens årliga embetsberättelser, än hans serskilda berättelser till Rikets Ständer vid kommande riksdagar, jemte dertill hörande bilagor, böra hädanefter verkställas och papperet för dessa handlingars tryckning anskaffas genom Fullmäktiges försorg; dock skall den härvid erforderliga korrekturläsning besörjas på samma sätt, sorn hittills: börande samtliga tryckningsoch häftningskastnaderna för ifrågavarande berättelser och bilagor omedelbart utaf Riksgälds-kontoret godtgöras, utan afdrag å det till expenser för sagde expeditioner beviljade anslag; hvaremot d« medel, hvilka kunna inflyta genom samma berättelsers försäljning i bokhandeln, skola af Justitic-ombudsmannen, sorn härom eger foga anstalt, inför Fullmäktige serskildt redovisas. Sih. till R. St. Den af Rikets Ständer, till aflöning flör Sekreteraren hos Bonde-ståndets Kansli-direktion, anslagna summa af Etthundra r:dr årligen, skall af Riksgälds-kontorets medel qvartalsvis utbetalas. F. Stats fyllnads summan, jemte öfriga med ordinarie Statsregleringen gemenskap egande utgifter. § 134. Det ännu icke utbetalda beloppet, Femhundra aderton tusen femhundra trettio riksdaler, utaf den, enligt hittills gällande statsreglering, för sistlidet år 1850 bestämda statsfyllnadssumma bör, likasom hela stats fy llnadssumman för innevarande ån En million trehundra adertontusen femhundratrettio riksdaler, af Riksgälds-kontoret Kongl. Stats-kontoret, uppå dess reqvisition, tillhandahållas. § 135.
Med de principer för all Bankinrättning man antagit, jemfördt med det förhållande som Tablauen af vår egen Bank lämnar från 1777 till 1822, visar sig, att Coursin bibehållit sig omkring allpari under vexling , med vida oförmånligare förhållande än nu. Vi njuta nu fredens lugn , vi behöfva ej som under hela den epoken skedde, importera Spannemål för millioner, räntome för vår utländska skuld trycka ej nu som då på Handelsvågen. Vår Hufvudexport Jernet är efterfrågadt och säljbart, hvilket mellan åren 1807 och 1813, genom den då varande oförmonliga conjuncturen, betydligt ökade Vexelbehofven , till last för den Utländska: handeln 3 våra Näringar producera Den 2'2 Julii e, m. i alla utgreningar långt mera nu än dä, Folkmängden har betydligt ökat sig; efter dessa framställda fackla, frågar jag vördsammast hvarföre det skulle behöfvas 8 millioner, Silfver nu till att realisera , eller låta utvexling gå med 10 till ii millioner i Sedlar, då erfarenheten lär oss att sådant gått ann förut och således borde kunna verkställas nu, om vi också skulle äga många flera millioner i Sedlar än hvad vi äga. Jag tror att all Theori måste ramla för erfarenheten , och på den grunden ser jag ingen fara uti, att bestämma myntvärdet, och låta Utvexling gå, efter den princip jag längre fram skall föreslå. Om jag ej ser denna fara, så må den mig förlåtas, ty jag har ej fattat min opinion i luften, utan på facta och verkeliga förhållandet, af erfarenheten bestyrkt, framlagdt den till hvars och ens pröfning och undersökning; ingen lärer betvifla dess fördelar förNäringsidkaren vid minsta pröfning, och jag skalllängre fram utveckla dem Som allmänna opinion tyckes vara, ("men hvilket erfarenheten bestrider), att BancoSedelstocken, RiksgäldsSedeln , samt
Hr Pauli, Axel Georg, afsagt sig denna befattning, samt att, till ersättande af de ledigheter bland Bänkmännen, som uppkommit genom hans afgång och derigenom att Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolph, i sista plenum afsagt sig att vara Bänkman i 20d;e bänkm-.s-afd., bänknusval komme att ske nästkommande Lördag. Upplästes ett af Hr Bergenstråle, Claes Gabriel, inlemnadt, så lydande anförande: Som jag vid föredragningen af representationsförslaget i R. 2 H. 17 130 Den 4 September f. tn. o. Ad:s plenum d. 28 Aug., genom lillkännagifvandet af mina åsigter, icke ville förlänga discussioncrnc derom, sä får jag nu äran förklara, ali jag voterade nej, icke för alt derigenom bibehålla 11. o. Ad:s s. k. privilegier, emedan sädane i verkligheten icke finnas, utan för att frälsa fäderneslandet ifrån de olyckor, som förslagets antagande, efter min öfvertygelse, oundvikligen skulle hafva medfört. Häraf må dock icke dragas den slutsatsen, att jag vill motsätta mig en verklig förbättring uti vår representation, tvertom är jag öfvertygad om dess behöflighet, villig att med min röst en sådan befrämja, nemi. på så sätt, all 11. o. Ad:s sjelfskrifvenhet uppliörer ; att de nu orepresenterade ståndspersonerne intagas såsom ett särskildt Stånd; att valen ske ståndseller classvis; att öfverläggningarne ske på 2:ne kamrar, hvaraf den andra bör vara så constituerad att den lemnar ett säkert stöd för Konungamaktens kraft och verksamhet, samt att arbetsordningen förenklas. Hr Liljecrona, Carl Willi., hade ingifvit följande: Icke närvar, lill slut af R. o. Ad:s plenum d, 28 Aug., då resultatet af voteringen öfver förslaget lill nationalrepresentationens ombildning lillkännagafs, är jag nu först i tillfälle att till prot. anmäla min reservation emot majoritetens beslut.
Vidars pä nådig befallning företagna resa med Norska krönings-regalierna till Stockholm och åter till Christiania med eskort 1,650: 29. lil. Utgifter i Stockholm med anledning af begrafningen, enligt Norske Herr Stats-ministerns räkning 130: 7 1. IV. Då, enligt Norska Finansoch Tull-departementets förmenande, någon utgift till skjuts och ”diet” eller traktamente för de Svenska embetsman, som efter nådig befallning infunnit sig i Stockholm med anledning af begrafningen, icke skett från Svenska statskassan, hade Departementet, med sådana kostnaders uteslutande fran fördelningen, deri upptagit endast de öfriga utgifterna på Norska sidan, Speciedaler 1,904: 49. jemte de från Sverige utgifna 159.914 R:dr 21 öre, motsvarande i Norskt mynt 39,978: 66. eller tillsammans Speciedaler 41,882: 115. hvaraf efter den för andra gemensamma kostnaders fördelning antagna grund, skulle pä Norge belöpa med 12,318: 62. eller, utöfver nyssberörde 1.904 Sp:dr 49 sk., ytterligare 10,414 Sp:dr 13 sk., att äskas af det nu församlade Storthinget; — och hade Regeringen i Christiania i det väsendtlig» b iträd t Departementets mening.
Beträffande åter det af kommittéen föreslagna stadgande, angående enskilda jordegares förpligtande att i vissa fall draga försorg om återvext af skog å afröjd skogsmark, så ehuru Kongl. Maj:t erkänner riktigheten af den utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag uttåiade åsigt, att staten måste anses ega befogenhet att, Kongl. Maj.ls Nåd. Skrifvelse 79 så vidt sådant vore erforderligt till afvärjande af vådorna af en allmännare skogsbrist i särskilda trakter af riket, bestämma sådana inskränkningar i den enskildes dispositionsrätt öfver sin skog, hvarigenom dess framtida bestånd kunde betryggas, har Kongl. Maj:t likväl, i anseende till de flera betänkligheter, som mot begagnandet af statens omförmälda rättighet förekomma, och enär i allt fall en lång tid sannolikt kommer att åtgå, innan tillgång blifver på en så talrik skogspersonal, att den, ulan men för de allmänna skogarnes vård och skötsel eller eftersättande af sina åligganden i afseende på tillsynen öfver boställens och andra publika hem mans och lägenheters skogar, skulle kunna medhinna de ökade göromål, som af det ifrågavarande stadgandet komme att blifva en följd, ansett sig för närvarande icke böra framställa förslag till något stadgande i ofvanberörda syftning, helst först torde böra afvaktas erfarenheten om hvad inverkan föresynen af del mera fördelaktiga hushållningssätt, som, till följd af den nya lagsliftningeh för de allmänna skogarne, skulle blifva infördt å de under skogs-styrelsens närmare inseende ställda skogarne, kunde komma alt utöfva jemväl på vården och behandlingen af de enskildes skogar. Derest här ofvan angifna grunder för nya stadganden i fråga om skogshus hållningen skulle antagas, blifver det, på sätt kommittéen anfört, oundgängligt, icke allenast att utom det högre undervisningsverk, som redan finnes, nemligen Skogsinstitutet å Kongl.
Huru använder du då dylika studentu ttryck? För att jag fö rstår dem så bra. GENERALEN. (spetsigt) ELISE. Hör nu mi tt unga herrskap, brukar den fi nska ungdomen tala så där bl aseradt inför äldre folk? ELISE. Se så, nu ha vi fått pappa riktigt på det hala. Han förs tår sig inte på oss det minsta. Han vet inte att det nu är bruket här hemma att tala som vore man minst hundra år gammal. Han vet inte att man ska vara trött och likgiltig, det är modet nu. Och så ska man vara styf på sig . På sina bekanta ska man aldrig hälsa först, för då är man underdånig, då kryper man. Nej , man ska vinka sina bekanta till sig. Och om de då kommer, får man skratta åt dem som åt hypnotiserade. Men man ska aldrig gå till dem, det är modet nu . Man ska vara riktigt bonddryg bara, och byråk ratisk! GENERALEN. (skrattar) Jo, det är en skön besk rifning! Men visa nu om det gått framåt också på musikens, ni flickor! Ja, vi ska spela. Men f örst ska jag berätta en stor nyhet. Kusin Fredrik lär inte komma ensam u t till Sätra i kv äll...! GENERALEN. ELISE. Nå, hvem skulle komma med honom då? ELISE. Det v ar för res ten rysligt dumt af Karl att berätta det för fru Segerstedt. Det sk a natu rligtvis bli en öfverraskning för henne! Jo, det är ingen annan än dok tor Segerstedt sj älf! GENERALEN. (häftigt) Hvem har s ett honom? ELISE. (förundrad, saktare) Det h ar Karl Vahrman GENERALEN. (med en sträng blick på Karl) Är det s ant? KARL. Ja, jag tyckte det var han, som åkte u pp til l oss. Jag mö tte två herrar i allén, men det var skymt, GENERALEN. Tyck inte härnäs t någ onting som inte är sant, min gunstig herre! ELISE. Hvarför vill pappa inte tro på att han kommer då? GENERALEN. (kort)
Alla å en tomt, eller i en byggnad, eller under samma tak, eller å samma egendom, hemmansdel eller lägenhet varande pannor skola väl, för nödig säkerhets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas; men vid debiteringen bor deras rymd ovilkorligen sammanslås, och denni grund jemväl följas vid redogörelsen, i afseende på pannerymden, såväl ifrån TaxeringsComitéerne och Konungens Befallningshafvande, som ifrån Kongl. Majrts och Rikets Stats-Contor; dock må den sålunda sammanslagne pannerymden aldrig öfverstiga det i 4 §• bestämda maximi-belopp, 10 §. Mantalsoch Skattskrifvare åligge det, alt inom Januarii månads utgång, enligt Mantalsoch Skattskrifnings-handlingarne, Socknevis upprätta förteckningar på de till bränvinsbränning berättigade personer, som antingen afsagt sig utöfningen af denna rätt eller någon panneryaid till afgift* Bcp.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oeeon.- Utshts Utlåtande N:o 8. iq beräknande vid Mantalsskrifningen icke uppgifvit, eller oek uppgifvit en mindre pannerymd, än den hvaraf de ega rättighet att sig begagna, äfvensom å dem, hvilka anmält sig till bränvinsbränning endast under hälften af den tillåtna tiden, med utsättande af hvilken termin dertill användes; börande å desse förteckningar upptagas de hemman, hemmansdelar och lägenheter, å hvilka antingen ingen eller en inskränktare bränvinsbränning utöfvas. Desse förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande, som ega att deraf lemna vederbörande del för control och eftersyn.
Vaccinationens förkämpar sitta ännu inne med segern, och det torde ej kunna förnekas, att man någorlunda vederlagt talet om vaccinationens stora faror, ja, om all fara, då vaccinationen utöfvas under sträng kontroll, med den största försiktighet och af verkligen kunniga vaccinatörei: Men häri ligger just knuten! Det är otvifvelaktigt — och vaccinationens ifrigaste förkämpar ha ingalunda förnekat det — att sjukdomar verkligen öfverförts vid vaccination från barn till barn. Och hvilka sjukdomar!? Ofta sådana, som äro skräckfullare än själfva smittkopporna. När sådant skett, har det naturligen oftast berott på oförsvarligt slarf af vaccinatören, men det kan också bero på själfva den omständigheten, att man hittills och ännu i allmäuhet begagnat s. k. humaniserad vaccin, då svårigheten att med absolut visshet garantera dess ofarlighet är mycket stor. Vaccinationen — i synnerhet i småstäderna och framförallt på landsbygden — sker slentrianmessigt och utan nödig kontroll. Denna viktiga sak är lagd i händerna på klockare och barnmorskor, och vid de s. k. vaccinationsmötena å landet har provinciallä- karen väl rättighet, men ingalunda skyldighet att ens närvara. Kan man under sådana omständigheter undra på, att faror uppstå, och att allmänheten visar misstro mot vaccinationen? Och har man icke rätt att yrka på, att den gamla lagstiftning, som angående skyddskoppympningen ännu är gällande i vårt land, bör med det snaraste ändras och reformer införas? * * I kongl. förordningen angående skyddskoppympningen i riket af den 29 sept. 1853 stadgas i kap. 2, § 8, mom. c, » att till ympning endast får användas godt vaccinämne, taget af synbart frisk person och af barn, hvars föräldrar icke äro för smittosam sj ukdom misstänkta ». Och i särskild instruktion för vaccin atörer tillägges, » att skall vaceinatören alltid icke allenast genom noggrann besiktning af det barn, från hvilket han vill taga ympämne, göra sig förvissad, att detta barn är fullkomligt fritt från allt hudutslag, utom det af skyddskopporna, och i öfrigt har sundt och kraftigt utseende, utan ock genom sorgfällig efterfrågan (!)
Vore deremot förslaget användbart samt genast kunde och finge tillämpas, skulle Höglofl. Banko-Utskottet vid nästa Biksdag lättare komma i tillfälle att anställa en jemförelse emellan den nya och den gamla ordningen inom Verket. Dessa af Fullmäktige anförda åsigter underställas härigenom Höglofl. Utskottets bepröfvande. Frågor rörande Förvaltningen. § 9. Sedan Fullmäktige numera, efter vederbörandes hörande, upprättat Förslag till Tjenstgörings-ordning för ej mindre deras Expedition, än äfven Fiskal-Kontoret; så komma desse förslag att till Höglofl. Utskottets pröfning och fastställelse öfverlemnas. § 10. Som det beslut, i fråga om Extrakts upprättande öfver Bankens Debitorer, och Kreditorer, Fullmäktige meddelade den 12 Oktober 1848 och hvilket omnämnes i 7 § af Herrar Bevisorers Berättelse, vid verkställigheten skulle, efter hvad Under-Styrelsen förmenade, hafva föranledt hinder i göromåiens behöriga gång, förordnade Fullmäktige, alt samma Extrakt-arbete från och med detta års ingång och lills vidare skall verkställas af de 2:ne Bokhållare i Kontrolloch Bevisions-Afdelningen, som hafva kontrollen mot Låne-Åfdelningens Nummer-Bokhållare, med rättighet för Under-Styrelsen att, i och för omförmäldta ändamål, använda det hittills vanliga arfvodet af 550 R:dr efter år räknadt, att utgå af det för Extrakt-arbetens upprättande samt till lönlösa Extra Ordinarie tjenstemäns uppmuntran, enligt 55 § i Banko-Reglementet anvisade årliga anslag af 1500 R:dr, allt Banko. Banko-Fullmäktiges Berättelse. 7 § 1*.
Staten någon vinst och i stället förstärka Sjötulls och kustbevakningen, samt aflöna de dervid emplojerade så, att de ej sättas i nödvändighet, att på Statens bekostnad låta köpa sig; men deremot med Schawott och Fästning bestraffa deras brottsliga underslef; och då skulle troligen det hittills oförsynt ut» öfvade lurendrägeriet kunna hämmas, hälst, om tillika samma nyssnämnde straff drabbar den, som beträdes med att införa eller försälja, hvad Konung och Ständer samfäldt förbjudit till införsel i Riket; och må vid mogna öfverläggningar i detta ämne, hvarvid icke må förglömmas, att Konungen är dea förste personen, sorn i underdånig önskningsväg bör radfrågas, det blifva bestämdt hvilka varor böra få införas eller icke, hvarefter, och sedan man af en sådan till en del på försök utsträckt tillåtelse fått röna följderne, kommande Ständer kunna sättas i belägenhet, att bedöma, huruvida de böra ännu mera utsträcka elier inskräoka en sådan tillåtelse. Efter sådana föregående åtgärder, men icke förr, är det som Bevillningsutskottet , pä helt nya principer, kan upprätta ett antagligt förslag till en ny Tulltaxa. Jag tror således, att Utskottet hade bordt väcka samtelige RiksStåndens uppmärksamhet på nödvändigheten af att i önskningsväg, och med egne underdånige hemställanden i ämnet, Bil. till Ridd. o. Ad. Pr, V. Band. IS 374 Den s8 Junii f. ni. dem EconomiUtskottet kunnat föreslå, från Kongl. Maj;t söka inhämta Dess höga och afgörande yttrande, förande hvilka FabriksManufacturoch Handelsvaror kunna anses behöflige eller icke behöflige, hälst Utskottet nu i dess Betänkande medgifvit, att det är och bör vara Konungens högsta rätt, att efter omständigheterne och våra förhållanden med andra nationer bestämma Tullafgifterne, samt hvilka varor böra till införsel tillåtas eller förbjudas.
Men innan denna vulkaniska produkt hinner svalna och bli be-boelig, har man allt skäl att frukta för det lif, som skall bergas. Dock, denna fruktan är onödig. Innan man vet ordet af är den olycklige i säkerhet och så inslumrad att I hvilans sköt han hör ej mer den röst Af nya farors pligt, som hviskar i hans bröst. Vidare: Ur fosterlandets sköt jag hastat edra fjät Att med förenta svärd på nytt eröfra det. Äfven följande märkliga ställe: Hans (Czarens) storhet är vårt verk: af oss han strida lärt Af höga tallar trängd, i dessa skogars sköte, Så stiger granen opp med dem till molnens mute !Hvilket likväl öfverträffas af följande poetiska strids-uppmaning. Till strids för fosterbygd, för hemgudar och maka Att ljunga krigarns blixt i krigarns famn tillbaka. Men det var icke endast den olycklige Wallmark, som rakade ut för stränga recensenter. I Polyfem för 1812 förekommer ett # Florilegium Suecano-Academicum eller Makalösa Heliconsblomster, plockade i den Sannfärdiga Smakens Örtagård. Förord. En man, som emellan göromålen af en verksam lefnad helgat sin välförvärfda hvila åt njutningen af Witterhetens och Sedelärans intryck, ej blott till en fÖrfriskning genom ombytet af ämnen för sitt besinnande, men ock i det högre ändamål, att genom en nyttig sinnesdaning öka sitt men-niskovärde, har, med det begär att förangenäma det för-ståndsfullkomliga, som är det säkraste beviset på en be-römlig, menniskan ensam bland kreaturen naturmessig fulikombarhetsgåfva, velat i detta, sägom det med sant sinnesmod, stundom i sina förståndsundersökningar rörande det redbara något osorgfälliga blad meddela ett blygsamt tankeval af det snillefyndigaste i Sv. Akademiens handlingar.
Under den tid af snart ett halft århundrade, som förflutit sedan Norige såsom ett sjelfständigt konungarike med Sverige förenades, har den mening i båda länderue mer och mer gjort sig gällande att vid föreningens ingående vilkoren för densamma och bestämmelserna rörande de båda folkens ömsesidiga förhållanden icke erhållit deri tydlighet och fullständighet, som med rätta måste anses vara en oeftergiflig nödvändighet, derest föreningens höga ändamål skola till båda rikenas bästa upnås. Menora härutinnan meningarne varit ense, synes dock, i fråga om hvad som i främsta rummet vore att förbättra, sträfvanderne i de särskilda länderue hafva tagit en olika riktning, I Sverige, der man vid föreningens ingående afsåg och hoppades på ett sådant närmande emellan de båda folken, som har sin rot uti och följer af ömsesidigt förtroende, hafva önskningar om förverkligande af denna förhoppning städse fortfarit och sednast uttalats i det bifall, R. Si:r vid sistförflutne Riksdag lemnade E. K. M:s Nåd. Prop:r om bättre ordnande af handelslörhåilnnderue emellan de båda iänderne och om domars exekutiva kraft i gods rikena emellan. I Norige åter blefvo dessa samma förslag, hvilkas antagande ofelbart skulle ledt till en närmare gemenskap mellan båda folken, af Storlhinget afslagna, och de förändringar i föreuingsbestämmelserne, hvilka inom Norige förnämligast önskas, synas vara sådana, som skulle leda till erkännande af dea fullkomliga likställighet båda rikena emellan i deras ömsesidiga förhållanden, hvilken från Noriges sida yrkas vara föreningens hufvudgrundsats. Men då de båda föreningsfördragen, Noriges Grundlag och RiksAkten, klart och tydligt erkänna Norige såsom ett fritt och sjelfständigt rike, och tillika, för vissa bestämda fall, åt. Norige medgifva fullkomlig jemlikhet med Sverige, finnes deremot någon de båda rikenas likställighet, såsom allmän grundsats, ingenstädes i unionsakterne fastställd. Den lärer ock destomindre kunna antagas hafva varit föreningens hufvudgrundsats, som dels vissa företrädesrättigheter finnas
Ståndet framställdt förslag om föreläggande för Expeditions-Utskottet alt inkomma med afskrift af protokoll, hållna vid åtskilliga Förstärkta Stats-Utskottets sammanträden: B. VI. 214, 216, A. 216. —, angående af Talmannen i Bonde-Ståndet vägrad sådan, i fråga om votering i Förstärkt Stats-Utskott med anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande ifrågasatt kostnadsersättning för en del resor i tjenste-ärenden: B. VII. 262, 263, A. 263. p — 189 Proposition, Kongl. Maj:ts Nådiga, med förslag till ny Sjölag, angående tillsättande af ett särskildt Utskott, bestående af 4 ledamöter från hvarje Stånd, för handläggning deraf: II. 483, 484; III. 48, A. 49. — —, om Stats-Verkets tillstånd och behof, angående beräkning af Riksdagens början samt motions-tidens slut från dess öfverlemnande till Stats-Utskottet: I. 44. om Stats-Verkets tillstånd och behof, angående anmälan från Stats-Utskottet att densamma blifvit den 31 Oktober 1862 till nämnde Utskott öfverlemnad: B. I. 45, A. 45. Propositioner och Skrilvelser, Kongl. Maj:ts Nådiga: — N:o 1, till Rikets Ständer, med tillkännagifvande att Kongl. Majit i nåder förordnat Stats-Rådet, Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, Henrik Willielm Bredberg att under innevarande riksdag utöfva den befattning med riksdagsärenden, som, enligt 36:te och 42:dra §§:na Riksdags-Ordningen, en ledamot af Stats-Rådet tillkommer: I. 48, A. 48.