Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse No 3of.. 27 visligen icke kunnat förekomma, rummens delar eller tillhörigheter varda så skadade eller obrukbara, eller ock genom bruk och nötning under en längre tidrymd så bristfälliga, ali de måste till det hela eller betydligaste delen deraf ånyo göras; då någon eldstad, genom flere års bruk, är så utbränd eller skadad, att den icke vidare genom reparation kan brukbar göras utan måste omsättas eller ånyo uppmuras; då yttre taket måste på en eller bägge sidor till större delen omläggas, eller annan sådan skada derpå uppkommer, hvarigenom röta å väggar eller bjelkar orsakas; då hus bchöfver rappas eller väggar och knutar brädfödras, takrännor anläggas, eller vindskappor inrättas eller förbättras; då nytt golf i rum eller bollstockar med trossbottnar skola inläggas, eller ny inredning eller nytt tillde i loga, stall eller fähus skall göras. Till Kyrkoherdes reparation och underhållnings-skyldighet räknas; Husens fullständiga vård och renhållning i allmänhet, eldstädernas vidmagthållande, så till kakel och murarbete, som till spjäll, pipor, dörrar och luckor, samt sotning, rummens förstufvors och trappors inre stånd och serdeles dörrar, dörrkarmar och foder, nycklar och lås samt luckor med deras beslag; fönsterkarmar och bågar med deras glas och beslag samt fönsterfoder och smygar; tak af gips eller kalkrappning, taklistor, panelningar, golf och trösklar, tapeter, som rummen åtföljt, samt hvitlimning och målning, stenfriser och kakelugnseller spiselplaner, skorstenar, samt trappsteg och ledstänger.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Mars i835. Uppläst och godkänd lios Ridd. och Adeln den 5 Mars 1835. Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underd. Skrif velse, angående upphäfvandé af den medgifva tullfria inf ör sein från Norrige till Sverige af bränvin, m. m. (T>ev.- samt Besv.- och Oecon.-Utsk. N:o 9.) S. A. K.
Deremot bör från Bankens sida hinder ej möta att, sedan aftal om lånet eller k red ili vet blifvit af KonglMaj:t träffadt, Banko-styrelsen indrager detsamma och besörjer liqviden derför, äfvensom ali, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, de erhållna medlen genom utlåning från Banken användas till handelns och näringarnes understödjande, i afseende hvarå Utskottet, enligt dess redan gjorda förbehåll, kommer att uti särskildt Utlåtande hos Rikets Ständer föreslå de närmare bestämmelser, som må linnas vara af nöden. Då emellertid merberörde lån eller kreditiv icke erfordras för Bankens hufvud-ändamål eller realisationens upprätthållande, utan skulle upptagas för Statens räkning och derefter ställas lill Banko-fullmäktiges disposition, har det synts Utskottet vara i sin ordning och äfven ledande till att stärka förtroendet till Banken, om denna af Staten hålles skadeslös för de förluster, som i förevarande afseende tilläfventyrs kunna uppstå; och får Utskottet, med stöd af hvad nu anfördt blifvit, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj ts derom framställda förslag, må för sin del besluta, att ett län eller kreditiv till belopp, motsvarande 3 millioner R:dr silfver, skall å utrikes ort skyndsamt upptagas, i ändamål att genom utlåning från Rikets Ständers Bank bereda en af behofvet påkallad tillfällig förökning i förlags-kapitalet för handel och näringar; börande detta lån eller kreditiv vara till fullo slutligen liqvideradl sednast inom slutet afår 18B0; alt Rikets Ständer, i sådant afseende, må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit läcktes under den form, som för ändamålet kan linnas mest lämplig och på de vilkor, som kunna betingas, förSvenska
För sin del alside Herr B ion och Ördföra-u-den sig alt medwärkande till eustuoav förderf och olyckor. He rr O rd en g - B isk o pve» Dock ö >- Xr arg j si Herr ^rekiskern von 8'et,ul/.er>si,.o i il 1 -sörön tide sig hermi med Herr Baro» och.Ordform, -n, Dea förstnämnde under de fördchal! som Hekr g-Higrcrn Uti förenämnde desi anförande yllrat. »VAL Den i6 December. Rätteligen transsnmeradk betygar. kröäslius. Litt. Transsumt af Protocollet, hällit uti Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott den zi October 1829. S. D. Dä den öfwerlä qgning som den 24 bennet förehades men da upsköts, angäendc sätter lill Kungsoch Kungs-Lädugärdarneö förmånligaste anwändande wid nu svarande arrendens uphörande, nu äter till fortsättning företogs, upläste ej mindre Herr ^rclrietern von 8ckulLsnkeirn än Herr Directeuren §ve6en8ljsrns de anföranden, hwilka uti förstnämnde dags-Protokoll finnas intagne, hwarester af Herr Kammarherren^Grefwe bjärner uplästes ett sä lydande anförande: "Sedan det är afgjordt, hwilka Kungsgärdar kunna disponeras, blir fragan om de grunder som för hushållningen med KungSgärdarne böra antagas, ett nytt och wigkigt ämne för öswerläggningarne. — Derwid tror jag bör kom» ma endast och hufwudsakeligen i öswcrwägande Samhällets fordran i afseende pä Dest näcwärande och framtida fördelar samt möjeligheken, att pä det fullkomligaste upfylla wilkoren för denna fordran. Jag kan wid detta tilfälle icke föreställa mig annat än att all jord inom ett Samhälle är ämnad att af enskilde medborgare begagnas.
Förhandlingarne inom KiksStåuden, då förändringen beslöts, utmärkte äfven nogsamt att detta förhållande ej blifvit af representationen förbisedt att, till följd af förändringen, en löntagare skulle ett eller annat år kunna komma att få en minskad inkomst emot den, som kunnat honom tillkomma enl. den årliga markegången eller derest han fått sin ränta in natura upbära, och om äfven ej kan förnekas att till följd af de ovanlig högt stegrade spanmålsprisen vid förändringens sättande i verket, de räntetagare, som ansetts pligtige att på förändringen ingå, då måst åtnöjas med en mindre inkomst, än som kunnat tillfalla dem, om de fortfarande fått upsäga räntorne till leverering in natura, och således för tillfället gjort en förlust, så är likväl ej gifvet, än mindre ådagalagdt, att vid sammanräknandet efter 10 års förlopp af hvad dessa räntetagare, som undfå lösen efter medelpris, bekommit och hvad andra, som under samma tid upburit sina räntor på det gamla sättet, erhållit, de förra blifva lidande. Sådant beror uppå spanmålsprisen under nästföljande år, och dem lärer ej någon på förhand Den 18 Juli. kunna med säkerhet upgifva. Men först efter nämnde tids förlopp lenn vidräkningen med tillförlitlighet upgöras; och åtskilliga omständigheter antyda redan att de förutsättningar, hvaruppå beräkningarne vid förändringens beslutande blefvo byggda, torde slutligen visa sig mera tillförlitliga, än mången nu vill medgifva. Skulle emedlertid det tillfälliga lidandet för de tjenstemän, hvarom nu egentligen är fråga, för ögonblicket hafva varit af den svårare art, att det påkallat särskilda åtgärder, torde det närmast hafva ålegat vederbörande Konsistorier, som bäst varit i tillfälle att känna detta, att låta utreda verkliga förhållandet, och sedermera till K. M. inkomma med den underdåniga framställning som af de behörigen styrkta förhållanderna varit föranledd. Genom det förslag tili förbättrad aflönings-stat tor ElementarLäroverken, hvarmed K. M. vid innevide Riksdag till R. St:r inkommit, torde vara tillräckligt ådagalagdt, att Regeringen vid första tillfälle, som erbjudit sig, påkallat R.
Mea dessa embetsman äro alla oberoende. Ingen enda af dem kan afsättas utan ransakning och dom. De flesta, sorn väljas till riksdagsmän, hafva gemenligen redan vunnit den utkomst, hvarmed de kunna för sin återstående lifstid finna sig belåtna. De, som äro mindre väl lottade, kunna t. o. m. vinna befordran till bättre lägenheter, tvärtemot Regeringens vilja. Huru kan man då säga, att presterna företrädesvis hafva interesse utaf att stå väl hos Regeringen? Mig synes, som hade de mera interesse utaf att stå väl hos folket, hos sina åhörare. Vidare säger man: ”Biskoparna, likasom lands”höfdingarna och reg : tscheferna, kunna icke an”ses annorlunda an såsom u n d e ra I d e I n i 11 g a r af "Min ister en.” Den skillnad befinnes dock emellan biskoparna och de andra embetsmunnen, att de förra äroinamovibla och således alldeles oberoende af Regeringens godtfinnande. De hafva icke någon befordran att eftersträfva, helst sjelfva ärkebiskopsstolen icke bör för särdeles många kunna erbjuda ökade fördelar; och om biskopar finnas, som icke fullt motsvara folkets fordringar af sina representanter, kan man deraf draga den vigtiga lärdom, att riksdagsmannens oberoende icke beror på yttre förhållanden eller har sin grund i cassakistor, utan i själens moraliska kraft, eller kanhända ytterst i det sätt, hvarpå blodet löper i ådrorna. Ytterligare påstår man, att "manga ledamöter tor"de hafva knappa pastorater eller, såsom t. ex. ”lector er, alldeles sakna sådana och behöfva "förlijelpas till större inkomster; andra torde "äga hjertlig lust till en nordstjerna In. in.” Af den säkerhet, hvarmed de, som klandra vårt representationssätt, sluta från representanternas yttre omständigheter till deras handlingssätt, kan man tydligen finna, att de anse den låga egennyttan nödvändigt leda alla menniskans handlingar. Men om det sålunda verkligen förhölle sig, vore det ju högst obilligt och en uppenbar motsägelse att klandra vårt representationssätt derföre, att representanterna handla i öfverensstämmelse med deras menskliga natur. Eller månne den menskliga naturen skulle förändras genom en förändring i representationssättet?
Den 2 Mars. ^ulier3äe8 följande: Utdrag afkrotocollet, hållet i Högloft. Ridder stapets och Adelns klenum den 2 Mars 18 io. ^ S. D. Sedan wid anstäldt wal til Riksens Ständers ^ustjtiL Ombudsman, Lxpeclition8-8ecrsteraren och Lommenäeuren med Stora Korset af Kongl. Wasa-Oröen, friherre lviannerlreim erhållit de fteste rösterne, och LleÄorernes pluralitet til ^ustitise Ombudsmannens 8uppleant Utfett Lag» mannell och ^clvocat-kiscalen j. kl. keterson, beftöt Högloft. Ridderffapet och Adeln updraga ät Lxpeclition8 - Ulstottet at författa de Lonstitutoi-ial, som Riksens Ständer för desse deras Embetsmän komma at utfärda. Llt supra. Högloft. Ridderffapet och Adeln atffiljdes kl z e. m. In kclem krotocolli 6. Lilverstolpe. Fredagm dm 2 Mars. klenum kl. 5 eftermiddagen. ^usteraäes följande: Utdrag af krotoeollet, hållet l Högloft. Ridder» ffapetö och Adelns klenum den 2 Mars 1810. S. D. Företogs til ftuteligt afgörande den af StLts-Utfforrer under den 2 sistl. Februarii in Sss - Den 2 Mars. 6r gifne och den i;:de pä bordet lagde kin3nce-?l3n, jemte LLnco-UtffotMs den i4'-de Februarii pä bordet lagde deröfwer afgifne Utlåtande, och de ätffillige flere handlingar, som med detta amne äga gemenskap; och efter behörig pröfning stadnade Högloft.
Med afseende å den betydliga inverkan Uppå det hela äf allmänna penningéVäsendets skick, soto bevilljandet äf anslag till allmänna arbeten och företag till Utgående från Rikets Ständers penningéverk, i sednare tider médfört, änsågo Utskotten Sig, då de till Rikets Ständer aflemnädé' deras • förslag rörande sältet, hvarpå de' för sin del förmenade den saknade Ordningen' Och Stadgan af Rikets PcnningeVäsende kunna, sä vidt Sådant för närvarande vöre möjligt, återbringas, icke heller böra underlåta att föreslå någon ut - väg S t als-U ts ko t te ts Be tändan den. 89 1 väg för anskaffande af medel till de vid denna Riksdag ytterligare ifrågakomne utomordentlige behof, af enahanda art med dem, hvilka förut fyllts genom användande af det Allmänna Penningeverkets tillgångar, på ett sätt som mera än det förut antagna, kunde stå tillsammans med ett orubbadt allmänt förtroende lill Rikets Ständers åtgärder vid Penningcväsendets reglering, och med de ökade utsigter tili en möjligen snart återinträdande förmåga hos Rikets Ständers Bank, att uppfylla dess förbindelser, hvaruppå all egentlig förbättring af Penningeställningen ytterst bör grundas. Då derefter lill Utskottens närmare granskning förekommo de viiekte särskillde frågorne om behöflighelen, beloppen och vilkoren för beviljandet, af dylika utomordentliga anslag kunde
Om vi nu tänka oss en dylik mun med dess inflammerade tandkött med små tandköttsfistlar här och där, ur hvilka varet sipprar fram; stora kraterformiga rester af tandkronor; kvarsittande rötter, genom hvilkas rotkanaler öppen kommunikation förefinnes direkt in i käkbenen; ostartade beläggningar på tänderna — - denna bild tror jag mången af egen erfareDhet skall kunna bekräfta — då kunna vi med skäl förvåna oss öfver, att människonaturen äger så stor motståndskraft, att det ges människor med sådana vanvårdade munnar, som det oaktadt kunna vara friska. Ur estetisk synpunkt sedan, hur störande är det ej att se en person, hon m å nu vara aldrig så elegant för öfrigt, blotta en tandrad med illa skötta tänder. Dessa » pärlrader ». med hvilka de flesta romanhjältinnor äro utrustade, höra tyvärr till de stora undantagen. Dock än allvarsammare ter sig saken, om vi betänka, att en stor del af de bakterier, som förorsaka lungsot, magsjukdomar, tyfus, difteri, kolera m. fl. sjukdomar, som första rastställe slå sig ner i munhålan, där de redan under normala förhållanden finna en gynnsam jordmån, i huru mycket högre grad då i en vanvårdad mun. Tändernas förnämsta uppgift är att genom en omsorgsfull tuggning väl förbereda födan, som härvid får tillfälle att genomdränkas af saliven, för magverksamheten. Huru många synda likväl ej mot denna enkla regel i vårt tidehvarf! Hvad blir följden? Naturligtvis att magen öfveranstränges, hvarpå magsjukdomar i en eller annan form uppstå. Att magverksamheten i än högre grad måste lida, om oxeltänderna äro så förstörda, att någon nämvärd tuggning ej kan äga rum, torde hvar och en inse. Detta är särskildt af stor betydelse för barnen, ty de behöfva väl under sina uppväxande år draga all den näring ur födan, de kunna. Häri ligger ock förklaringen på den frågan, hvarför mjölktänderna behöfva fyllas.
Denna komité, i hvilken jag hade förtroendet deltaga, hade, i följd af det uppdrag den erhållit, icke val af lokal för skolan, utan måste i detta afseende inskränka sig till de angifna ställena. Ett förslag afgals (och detta torde ligga till grund för det nu af K. Men frågan förföll vid påföljande riksdag. Sedermera upptogs den af sednast tillsatta landlförsvarskomité, som, väl inseende behofvet af ridskolor, med värma omfattade tanken på detta behofs afhjelpande. Då nu bos komitén fråga uppstod om ridskolans förläggande vid Strömsholm, satt komitén sig, rörande denna fråga, i beröring med mig, såsom chef för stuteri-öfverstyrelsen. Som jag nu ansåg mig icke bunden, i afseende på val af lämplig lokal för skolan, fästade jag uppmärksamheten på de många olägenheter, som möta en ridskolas förläggande vid stuteriet, och bifogade vid min i ämnet afgifna skrifvelse ett från chefen för Strömsholms stuteri infordradt utlåt., som, med bästa kännedom om de lokala förhållandena, afstyrkte förslaget. Då dessa af mig och stuterichefen anförda betänkligheter icke lyckats blifva delade å högre ort, utan K. M:t fattat sitt beslut i motsats deraf, anser jag det vara ändamålslöst att försöka deri vinna ändring, heldst jag är förvissad om, alt framtida erfarenhet snart skall visa oläinpligheten pf del nu fattade beslutet, som då lätt nog torde kunna förändras, och jag i öfrigt icke vill motsätta mig det goda ändamålet, att !å en ridskola, för hvilket hvarje kavallerist måste lifligt intressera sig. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då Hr Silfverstolpe, oaktadt de betänkligheter, han hyser mot en ridskolas förläggande till Strömsholm, likväl ej framställt något bestämdt yrkande emot lltsk:ts förslag, bar jag rörande denna del af frågan ej något att erinra. Jag är glad, att en början nu är gjord att afhjelpa den brist, som i ifrågavtde hänseende hittills förefunnits, och som vållat, att ridkonsten vid kavallerierna ej nått den utveckling, som önskligt varit.
Spik samt allt annat manufacturoch handtverks-smide, ej specificeradt; Jernskrot, gjutet, smidt eller valsadt; Slöjdevaror eller fabriks-, handtverkerioch manufactur-varor, i taxan ej nämnde; samt stål, andra slag, hvad angår införseln, och för Tjärbärma i afseende å utförseln; men med en under hvardera intagen anmärkning, att dessa förbudsstadganden komma att upphöra med 1842 års slut, hvarefter bestämda tull-afgifter skulle tillämpas. Den förändring i formen blir således nu nödig, att såväl förbudsbestämmelserna som anmärkningarna uteslutas ur taxan och att de serskilda tull-afgifterna varda i stället utförda. Som de ändringar, Utskottet sålunda vördsamt föreslagit, afse den ojemförligen minsta delen af de i tull-taxan förekommande bestämmelser, har Utskottet icke ansett erforderligt att vid detta dess betänkande foga ett serskildt, i öfverensstämmelse dermed uppgjordt, fullständigt förslag till ny 6o Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N:o 12. tull-taxa; men för att sagde ändringar såväl i sjelfva tariffen, som de tillhörande underrättelserne, må blifva destomera åskådlige, får Utskottet härjemte öfverlemna ett förslag till förändrad lydelse för de artiklar och §§, som ansetts böra till redaction eller tullbestämmelser eller bägge delarna blifva af olika lydelse med 1841 års Tull-taxa. Dessutom bifogas dels förteckning å de artiklar, för hvilka förbud blifvit bibehållna, med utförande af de tull-afgifter, som ansetts böra tilllämpas för den händelse, att förbudet af Kongl. Maj:t upphäfves, dels ock den af Herr Hohenhausen begärde uppgift å de sisLa io årens import å artiklarne Brännvin, Caffe, Socker, Tobak och Vin. Stockholm den at) November 1844* Reservat io ner.
Det motstånd som väcktes av Norges ståthållare mot verkställigheten av freden i Kiel, alstrade snart en regeringsform för Konungariket Norge, som av dess samtliga innebyggare blev antagen under livligt bifall. Till sina huvudgrunder var den lika med Sveriges Rikets Regeringsform. Dock hade norrmännen i minnet den tid då de levt under despotisk lag och de försvarade sig nu mot nya ingrepp. Konungen lyckades inte bevisa uppriktigheten i sina avsikter förrän förbindelsen i Moss den 14 augusti. Som norm för den nya grundlagen antogs den i Eidsvold överenskomna konstitutionen och att underhandla och besluta om föreningen genom att sammankalla Stortinget. Det skall alltid lända konungen och säkert också Ständerna till en sann tillfredsställelse att han genom fri överläggning hänskjutit avgörandet av en så viktig fråga. Konungen kände det folk, vars ledare han var och bedömde därefter de undersåtar han var satt att ta under sin spira. Under lugn och lämpor och med aktning för deras rättigheter, kan Nordens friborna söner förmås till stora uppoffringar. Under hotande yttre omständigheter tvekade norrmännen inte att stadga villkoren för den nya samhällsordningens bestånd. Innan de gav sig åt en konung visade sig Norges representanter värdiga deras medborgares förtroende. De bevakade folkets frihet, statens anseende, medborgarnas rättigheter och Rikets ära. Då tvenne folk frivilligt underkasta sig samma styrelse bör varje anledning till skiljaktighet till den gemensamma regenten undanröjas. I annat fall kommer förr eller senare förbundet att brytas och det ena folket antagligen att förtrycka det andra. Nu gällde det att ej allenast stifta ett skandinaviskt välde, utan också skyndsamt bereda medel till inbördes förtroende och uppriktig vänskap. För att nå dit måste fullständig jämlikhet upprättas. Vid tillsättande av regent och frågor som hör samman med successionen skall de ha jämngoda röster. Konungen menade, att endast ett ömsesidigt förtroende kan leda till en varaktig förening. Detta förtroende måste hämtas ur konstitutionens huvudgrunder. Det är ur denna synpunkt konungen betraktat Norges grundlag stå i sammanhang med Sveriges regeringsform. Det var också på dessa villkor han för andra gången hälsades som konung av ett fritt folk och mottot Norges krona i förening med Norges grundlag. Ständerna har sedan givit sitt bifall. Tack vare de åtgärder konungen vidtagit för att stifta lugn och förtroende i Norden och inte satt Sveriges rätt över Norges, kan ett framtida rike skapas.
Hvad särskildt frågan om krediten för Hypotheks-föreningar beträffar, har Utskottet skolat anföra, att, då framställning i denria syftning vid förra riksdagen af Rikets Ständer förkastades; då Banken för det närvarande icke är i tillfälle att till sådana kreditiv afsätta nödigt kapital; då Hypotbeks-föreningarne, genom den åt deras obligationer tillerkända belåningsrätt i såväl Banken och derunder lydande Låne-kontor i Götheborg och Malmö, som Rikets Ständers Riksgälds-kontor, har utväg att få på kortare tid obligationer nu belåuta och såmedelst bereda sig penningar för tillfälliga behof; samt då svårighet för Hypotheks-föreningarne icke bör möta att försälja sina obligationer i mån som medel erfordras för utlånings-rörelsens bedrifvande; så har Utskottet, uppå dessa med de flera skäl, som skulle kunna anföras mot lämpligheten deraf, att Banken förmedelst kreditiv understödjer Hypotheks-föreningar och med dem likartade låne-inrättningar, skolat 27:o afstyrka bifall till Herr Friherre A. C. Raabs, Herr Professor Agardhs, Herr J. F. Ekenmans och Riksdags-fullmäkligen G. Hulimans ofvanberörde motioner. Beträffande föreskrifterna i reglementets 174 §., angående utlåningen mot pant af fast egendom i Städerna och på Landet, har annan förändring icke blifvit föreslagen, än att 1852 års taxeringsvärde måtte, i stället för 1846 års enahanda värde, läggas till grund för låne-suminans bestämmande. Enär likväl, med afseende å de i sednare åren högt uppdrifna taxerings-värdena å en del fastigheter, det icke synes vara Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
Derföre tror jag, att sjelfva siffran icke bör bestämmas, förr än man utredt verkliga kostnaden. Herr von Hartmansdorff bar yttrat, att man genom slagskattens inberäkning i myntet skulle kunna vinna 36 sk. på ioo R:dr, medelst myntets utbytning emot **'v Den 21 Octobcr f. m. plan tsar. Den värde Ledamoten har glömt, att han då likväl alldeles icke räknat någon slagskatt, och att, i händelse detta sker, ger utbytet förlust i stället för vinst. I anledning häraf får jag begära, att, vid frågans afgörande, uppmärksamhet må fästas derpå, om Ridderskapet och Adeln anser |- procent kunna svara emot myntningskostnaden, eiler om man icke, i fall denna ej skulle vara fullkomligt känd, hör öfverlemna åt Kongl. Majit, alt efter de noggrannaste uträkningar bestämma den slagskatt, som bör ingå i myntet genom afdrag af vigten i silfver. Jag vill icke påstå, att % procent hvarken är för litet, eller för mycket; ty jag tillstår, att jag icke för närvarande känner det, och tviflar att någon vet det, innan vettenskapsmän undersökt förhållandet. Herr Rosenblad, Bernhard: Frågan om slagskatten innebär tvänne serskilda ämnen; men varnad af det fördutna, skall jag nu söka upptaga håda, så att icke bifall till det första, som är oskyldigt, må medföra bifall till det sednare. Vill man stadga en slagskatt, må man gerna göra det; och jag förenar mig med Friherre Cederström, att man må öfverlemna åt Kongl. Majit att bestämma slagskatten. Helt annorlunda förhåller det sig med Herr Lefréns förslag, att afdraga slagskatten på myntfoten, på sådant sätt, att man ålade Banken lemna Den 21 Oetober f. m. omyntadt silfver till större innehåll fint, än det myntade, hvilket jag ej kan godkänna. Denna fråga framställer sig under flere synpunkter; först lagligheten. Dervid underställer jag, om icke vi redan tagit beslut ofn inlösningsgrunden af Bankens sedlar. Då stod myntfoten ännu helt och hållet öppen.