Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Då Kongl. Majit, genom serskilde, tid efter annan, uti administrativ väg utfärdade Författningar, allena beslutat och förordnat angående både afradsoch kronotiondespanmålen samt öfrige räntors uppsägning, forsslande, utgörande och lösande, samt i de äldre stadganden, som härom varit gällande, infört ålskillige förändringar och jemkningar till räntegifvares lindring, så alt bland annat den i ;4:de Siats-Utskottets Utlåtande N:0 273. 5 punkten af Presterskapets privilegier förbehållne rätt för elem, som bekommit spanmål af Kronan till lön utur Kyrkoherbergen, att låta tiondegifvaren föra dem till hvad ort inom Lagsagan som helst, blifvit inskränkt till leverering inom visst kortare afstånd m. m.; och helt annat syntes vara, alt föreskrifva sättet för räntornes utgörande efter tidernes förändrade kraf, än alt skilja Ståndet från en förmon, som i ^:åe punkten af privilegierne blifvit Biskopar, Superintendenter, Professorer, Kyrkoherdar m. fl. gifven, att framgent tillgodonjuta hvad dem till underhåll och lön är vordet tillagdt; en ändring, hvarom nu icke fråga vore, genom ett förslag, som åsyftade att tillhandahålla en hvar i det gångbara myntet fulla värdet af hvad honom till bestämdt belopp tillkommer; samt då, genom det serskilda förslag, som Kongl. Collegium i underd. afgifvit, rörande en förändrad method för markegångs-sältningen, allt inflytande från så väl räntetagares som räntegifvares sida, på denna åtgärd, skulle fullkomligen upphöra, samt fruktan för låga markegångspris hädanefter deslomindre ega rum, som mai kegångssättningen kom me att inskränka sig till ett enkelt beräknande efter bestämda grunder och under nödige controler af de hela året gångbara prisen i orten, hvadan Preste-Slåndet, genom penninge-anslag, efter medelmaikegångspris, för innehafvande tiondespanmål lika väl kunde komma att vinna som förlora på förändringen, och ej heller nu af privilegierne hemtat något stöd för dess bestridande; så föreställde Kammar-Collegium sig, att utaf Preste-Ståndels ofvanberörde anmärkningar någon betänklighet icke uppstode deremot, att hvad Piikets Ständer i underd. föreslagit äfven till Presterskapet såsom löntagare utsträcktes, så att Inrättningar, sorn i allmänhet nu befinnas olämplige, icke måtte bibehållas, mera till inbillad än verklig fördel för endast en class bland Statens Embetsoch Tjenstemän, men till massans af folket uppenbara lidande; och hvad anginge Riksdagsfullmägtiges från Östergöthlands
Jag har Den g November f. m. alltid medgifvit att den högsta synpunkt, ur hvilken denna fråga kail betraktas, är den moraliska; men dervid förekomma tväntie sätt alt se saken, nemi. först ur en absolut moralisk synpunkt, i hvilket fall brännvinsproduclionen bör förbjudas. Jag har yttrat mig derför, och gör det äfven nu. Har Regertn kraft och mod att, utan fruktan för de möjligen mer eller mindre vådliga följderna, nu genast på en gång genomdrifva en så radical förändring, så skall jag icke underlåta att votera derför; men den värde talaren sjelf har insett, att en så genomgripande åtgärd icke låter sig göra. Frågan måste således i andra rummet behandlas ur en både moralisk och stalsekonomisk synpunkt, hvilken jag skulle vilja kalla statsmanna-ekonomisk. jag menar dermed någonting annat än den rent statsekonomiska åsigten, ty då den värde talaren ganska riktigt sagt, att statsekonomiens föremål endast är ändamålet af den högsta vinst med den minsta uppoffring; så förstår jag med slatsmanna-ekonomi samma ändamål, satt i största möjliga harmoni med Statens syfte, betraktadt från dess moraliska synpunkt. Det är ej blott den ekonomiska vinsten, utan just det moraliska syftemålet, så mycket som möjligt förenadt med det ekonomiska, som jag eftersträfva! vid det förslag jag afgifvit. Jag har nemi. trott, att då förbud icke kunde användas, så vore frihet enda sättet att på en annan väg uppnå detta mål, åtminstone för den skadligaste delen af denna fabrikation; ty ehuru tillverkningen i början derigenom måhända skulle ökas i stället för alt minskas, såsom man önskar, skulle likväl snart täflan emellan den större och mindre tillverkningen uttränga den sednare, hvarigenom produetionen i landel effeclivt minskas. Detta har erfarenheten för sig i Preussen, hvarest man hunnit till det lyckliga förhållande, alt Regertn numera kunnat förbjuda användande af redskap å mindre än 100 kannors rymd och derigenom ryckt frestelsen undan den stora mängden af folket. Endast genom fri brännvinsbränning har man uppnått detta lyck Ilga förhållande, under hvars utveckling man iakttagit ungefär samma försigtighetsmått, sorn jag tillstyrkt, för att icke för mycket stöta de mindre jordägarnes felaktiga opinion om fördelarna af brännvinsbränning i smått.
Utdraget kunde visserligen varit ännu mera hopdraget om meningen varit den att det skulle gälla såsom en blott och bar citation, rörande Mellin och hans hus. Men jag ansåg och skall alltid anse, att hvarhelst fråga uppstår om »svenskt författarlif» det är en oeftergiflig pligt att framhålla Fredrika Bremer utan allt slags afseende på nya moder inom litteraturen. Det är hon och hennes namn, som beredt oss, efterföljare, väg öfver Atlanten, och derför är jag ock öfvertygad att det skall vara välkommet att här nedanför läsa ett bland de allra sista bref hon skrifvit till mig, kort före sin död, det vill säga under sista månaden, då hon ännu var så lifligt upptagen af den vigtiga reformfråga, som då lefde i nästan hvarje svenskt samtal. Det var sedan under julen hon förkylde sig. Brefvet häntyder på hvad hon vill göra för nyåret och lyder: Årsta den 5:te dec. 1865. För den lilla, så goda och vänliga skrifvelsen af den 2:dra dec. hjertligaste tack, goda Emilie! Tack äfven derföre att Illustr. tidning icke visar ifrån sig mitt lilla »kafferep». Jag tror emellertid att det blir bäst på allt vis att det får vänta tills efter debattens utgång, och att jag kan få tid att rätta mitt lilla opus derefter. Hur det än går, kan det väsentligaste af detta nog stå qvar, liksom det väsentligaste af det stora förslaget nog förblir stående och gående för framtiden. Mycket tacksam är jag för hr Carléns förslag till mitt styckes omstöpning, till hvilket jag nog ej får svårt att ansluta mig, dock önskar jag att, utom det väsentliga af innehållet, äfven bibehålla formen för stycket. Af didaktiska och dogmatiska betraktelser i frågan hafva vi haft tillräckligt, men att nu behandla den under samtal, på lätt och populärt sätt, vore, tror jag, godt och välkommet liksom – för de flesta personer – kaffe efter middagsmåltiden. Men jag skall låta mitt kaffe koka ihop, så skall det bli starkare och smakligare. Till nästa lördag blir det ej färdigt, icke heller på den derpå följande; men hvad säges om lördagen den 23 dec. Då kunde det blifva godt, tror jag, och kungl. allmänheten kunde under de påföljande 3 helgdagarne få god tid att smutta derpå.
granskat sitt utseende och återtagit sin » Det är ett karaktäristiskt utseende på klä ' ut dig? » » Det är din mammas konfirmationsgåfva lugna, högdragna min, gick hon ned till det den der flickan, » sade prostinnans syster, friherrinnan S., genom lorgnetten mönsttill sin guddotter, Karna Olsdotter, ser du glada sällskapet. rande Karins sätt att dansa. » Det ligger Dansen, en polka, var i full gång i den ju. — Befaller hon, att jag skall biträda dertill utrymda salongen, och just som Karin ett uttryck af så äkta glädje i hennes dans, pigan? » » Förlåt! Mamma befaller ingenting; jag ville glida förbi paren för att komma in i att man rent glömmer, hur tvär och dyster trodde du skulle velat hjelpa mig en smula. matsalen, grep Robert henne om lifvet och hon eljes ser ut. Hon skulle vara vacker, — Nu skall jag skicka upp Stina och säga med ett: » Du slipper icke undan längre! » om hon vore glad och liflig. — Hurudan är hon egentligen? » frågade hon, sedan till, när det är serveradt. » Der låg harm drog han henne in i hvirfveln. Hon gjorde ej något motstånd, ty hon dansen slutat och Karin lemnat salongen. och otålighet i tonen, när hon tillade: » Gud » En underlig sammansättning af högmod, vet, hvarför du vill bo hos oss, då du ej hade hela aftonen känt en brinnande längkan tåla någon af oss, hvarken mamma, tan att få dansa med honom; men hvarje sjelfviskhet, anspråkslöshet, snålhet och frigång han närmade sig, för att bjuda upp kostighet, af rastlöst arbetsbegär och den mig eller Robert? » Frågan förbryllade Karin, och hon mumhenne, kom misstanken, alt det blott var största maklighet, jag någonsin sett, » svalade något om, att hon skulle komma ned en skyldighet, han ville afbörda sig, och rade prostinnan. och duka, blott hon fått på sig ett par anså försvann hon. Och hon vägrade att » Det var sannerligen en brokig mosaik! » dra skor; de hon bar voro något för dansa med andra, emedan hon hyste den skrattade friherrinnan.
Förevande mom. blef, uppå härefter framställd propos., bifallet. Momentet Ii. Bifölls. Den 20 Maj e. m. 207 Momentet 15. Hr von Hartmansdorff: Väl hafva R. St:r beslutat, att en del af salpeterlijelpen skulle, såsom för drygt beräknad, upböra. Men att den återstående delen skulle framdeles förvandlas till penningeränta, och icke till någon annan persedel, synes mig vara en afvikelse från den grundsats, Utsk. hyllat, och som jag anser vara riktig. Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte återremitteras, på det att ett förslag till salpeterhjelpens förvandling till andra räntepersedlar måtle af StatsUtsk. framläggas. Hr von Troil: R. St:r hafva beslutat, att salpeterlijelpen i de 3 Småländska länen hädanefter skall utgå icke efter markegång, utan efter kronovärdi, i likhet med förhållandet uti alla de öfriga länen inom Sverige. Då nu kronovärdiet utgör en bestämd penningeränta, torde Hr von Hartmansdorff lätt finna, att en naturlig följd deraf blir, att salpeterhjelpen i Småland måste komma att inberäknas under penningeräntan. På grund häraf anhåller jag om punktens godkännande. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. förevar:de mora. Biföllos. Frih. Palmstjerna: Oaktadt den berömvärda noggrannhet, som utmärker det förslag, StatsUtsk. uti förevaride Betänk, afgifvit, torde likväl i denna punkt ett misstag hafva insmugit sig. Huruvida hafran är svår att fä afyttrad i de aflägsnare provinserne, derom kan meningen vara delad, men ett bestämdt misstag är, att detta sädesslag, mer än alla andra, är genom magasinering blottstäldt för försämring i värdet; ty hafran är deremot lättare att längre tid bibehålla god, än annan säd.
I afseende på beböiigr beten att nu besluta densamma, instämmer jag i hvad en Talare, Herr Lefren, yttrat. Äfven jag tror, att realisation kunnat ske utan att bestämma såsom vilkor, det si 1 f verfpnden skulle förhålla sig till sedlarna som 5 till 8. Herr Lefren bar uttalat skälen för detta påstående på ett sätt, hvartill jag ej bar något aLt tillägga. Jag bade med honom trott, att realisationen icke al? lenast kunnat ske med närvarande fond, utan äfven med fördel år 1823, om upplysningen tillåtit det. Jag tror, att i en sådan händelse allmänna välmågan i Riket skolat nu vara förökad i en ganska stor proportion. Ehuru jag således ej kan godkänna nödvändigheten eller nyttan af det beslut Rikets Ständer fattat, att silfverfonden först * skall uppstiga till af sedelstocken, måste jag likväl anse det som ett oåterkalleligen tagit beslut, hvarefter man nu måste handla, i det skick saken derigenom kommit. Det är i allmänhet ett fel om, för det man anser, att en sak bordt till väga bringas efter riktigare principer, man efteråt, när felet ej mera kan bjelpas, vill förhindra all god verkan, 'sorn möjligen deraf kunde härflyta. Det är af denna orsak sorn jag nu, på sam - Den 3 Mars f. m. 121 ma sätt jag behandlar frågan om realisationen, sådan den är beslutad, äfven går att yttra mig om den Kongliga sanctionen, sådan vi nu fått den. Äfven jag hade önskat, att i densamma ej influtit sådana ordalag, som gifva anledning förmoda, att sanctionen ej är ovilkorlig; jag hade trott, att den kunnat vara författad i ett enklare språk, sådant jag tror det höfves Statsmagter sinsemellan i vigtiga reella ämnen; men jag finnér likväl ett visst bestämdt yttrande deruti, alt nemligen Rikets Ständers beslut äro antagne; och åt detta yttrande fägnar jag mig.
Så liinge den regeln annii följes, så, val d&amp; staten som deii enskilde är arbetsgifvare, att kvinnan endast aizvändes p&amp; underordnade poster, kan, man visserligen ej viinta uppnaendet af det idealet, att vid beriikningeii afven af kvinligt arbete lageii om %lön efter arbetets värdes konsekvent tillämpas. Den förviintuingen torde dock ej vara obillig, att den svenska staten, hvars plikt ju fordrar att alla medborgares ' rätt tillgodoses, erbjöde &amp; t den i dess tjIinst anställda kviiinan, såsom ersättning för e t t. träget och ansträngande arbete, en lön, som tillförsäkrar henne en bekymmerfri och hederlig existens; Det är detta vi hoppas att riksdagens förtroendeman, som nu hafva telegrafstyrelseas förslag under pröfning, skola behjärta, pk det att denna ' för svenska.kvinnor s&amp; viktiga 1ö- nefråga om möjligt måtte bringas till en lyckligare lösning. Lucy Vid den stora kvinnokongressen i Chicago förliden sommar, där, som bekant, framstående kvinnor f r i n så godt som alla världens länder stämt möte, tilldrog sig bland de amerikanska kongressmedlernmarne, Iivilka naturligen utgjorde det öf vervagande antalet, en liten hvitliårig gumma den största uppmärksamheten, Det var en till det yttre obetydlig kvinna, i sin enkla hvita spetsmössa och nastan kväkarlika dräkt bjärt afstickande mot sina i strhlande toiletter efter det allra senaste modet utstyrda landsmaninnor. Men kring den lilla gumman, som nied sitt blida leende och anspråkslösa vasen kunde ' liknas vid en fryiitlig, hjiirtegod, bedsternor » af den qamla stammen, trängdes man med uttryck af den djupaste vördnad och beundran, åt henne var vid alla de tillfällen, då hon visade sig offentligen, oomtvistadt hedersplatsen anvisad, och endast för att få trycka hennes hand, att f2 se detta gamla ansikte sade sig inången vara kommen till Chicago från de aflagsiiaste delar af den stora republiken.
Ek blifvit skadad genom, af oförsigtigt svedjande, uppkommen skogseld, samt bos C St, jemväl blifvit anmäldt, att berörde §. sålunda skall af en del Domare förstås och eflerlefvas, men obilligheten af en sådan tillämpning lärer vara synbar, få hos E. K. M., R. St. i underdånighet föreslå, att redactionen af denna 62 mätte förändras till följande lydelse.* “Syref, bläcker, eller annorledes skadar och förderf var någon uti Våre och Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot som om trädet olofligen falles; sker skada genom svedjande eiler skogseld, gånge dermed, som serskildt stadgadt är.“ Rikets Ständer framhärda etc. i G 8 TLxp. Vt sk. Förslag till rind. Skrif v. N:o 378* N:o 3yS. Uppl, o. godk, hos Ridd. och Adeln d. 24 Febr. i83ö* Preste-Ståndel d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 26 jRikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående yrkad jemkning i den Provincen Skåine ålagda Ordinarie Rotering. S. A. K. , Sedan, vid innevarande Riksdag, framställning hos R. St. blifvit gjord om de flera origtigheter och misstag, hvilka skolat blifvit begångne vid extra Roteringens i Skåne förvandling till ständigt eller ordinarie Knecktehåll, samt då någon åtgärd tili rättelse derutinnan icke skall blifvit vidtagen, såsom följd afR. St:s vid iSi8ochi823 årens Riksdagar hos E. K.
Detta för lifvets bestånd nödunder spädare barnaåldern så fruktade hjärnvändiga utbyte af syret i luften och kolinflammationen är oftast ett uttryck för en syran i blodet försiggår uti alveolerna med tuberkulos retning i hjärnhinnorna; äfvenså tillhjälp af deras små blodkärl. Omöjligden ofta för hela lifvet missbildande höftgöres detta utbyte, såsom t. ex. vid lunginsjukan, grundad på en tuberkulos inflammaflammationen genom alveolernas utfyllande tion i höftledens väfnader. Man talar också med inflammationsprodukter, så hopar sig om tuberkulösa tarm-, njur-, ögon-, öronsjukkolsyran i blodet och dödar slutligen gedomar etc. De organ dock, som hos männom förlamning af lungornas och hjärtats niskan, åtminstone i den mera utvecklade nervcentra. lefnadsåldern, företrädesvis falla offer för denna bacill, äro lungorna, och vi hafva då Lungsoten är utan gensaga mänsklighetens att göra med den sjukdomsform, som i svåraste gissel och skördar flere offer än vanligt tal benämnes lungsot eller lungtukrig, jordbäfningar och kolera. Hvart 7:de berkulos (Tuberculosis pulmonum). Lungorna dödsfall beror därpå; j a, vissa forskare uppäro som bekant inneslutna inom bröstkorgen, ge, att man i lungorna hos hvart 3:dje båda af konisk form, med en smalare öfre 4:de lik träffar spår af dels latent (under del » spetsen », en bredare nedre, » basen ». lifvet ej påvisad) eller botad tuberkulos. Spetsen synes hos friska personer vid djup I Preussen dogo i kolera under åren 1830 inandning kuddlikt bukta fram ofvan nyctill 1870, alltså på 40 år, 343,953 männikelbenet; basen hvilar på mellangärdet skor, i lungsot dö årligen 91,350, hvad (diaphragmat), den af muskelfibrer bestående som på 40 år utgör 3 Vä million.
— Det första af dessa påståenden har jag härofvan fullständigt vederlagt, genom antydande om fördelen af hypotekslån för beloppets gäldande, och sednaste yttrandet är fullt sanningsenligt; men den jordegare, som sjelf egde lösningskapitalet, vunne åtminstone de fördelar, att han dels icke behöfdc låna ut ett kapital, hvarföre han sjelf stöde i skuld hos Staten, dels ock att han sedermera vore ifrån två årliga ränteliqvider, den ena med siri gäldenär och den andra med Kongl. Majit och Kronan. Ett annat skäl, som Kongl. Kollegium anfört, går derpå ut att den fluktuation i penningens värde, som understundom låter sig förspörja, skulle verka derhän att, om penningevärdet steg, linge den jordegare, som löst sin grundränta lida förlust, hvaremot, om penningevärdet i stället föll lägre än det normala, förlusten häraf skulle drabba Staten. — Detta är som ordspråket lyder: ”alt se spöken midt på ljusa dagen”. — Skulle man hysa fruktan för dylika skrämskott, då kunde man sannerligen icke våga sig in på någon spekulation; äfventyret i dylika fal! skulle alltid blifva långt större vid inköpet just af sjelfva jorden, tv i samma mån som köpesumman härföre vore högre, än köpesumman för grundräntan, skulle risken alltid vara proportionaliter större. — Det var under åberopande af såväl dessa — som de flera —- skäl, hvilka Kongl. Maj-.t tagit till grund för dess nådiga beslut. Kongl. Kammar-kollegium ansåg jordegarne snarare lida förlust ån vinst af bifall tili den underdåniga skrifvelsen; hvadan Kongl. Kollegium fann skäl att afstyrka densammas bifallande. Så stod denna fråga då Ståndsbrodren Johan Persson i Ståndets plenum den 29 sisllidne Oktober förnyade sin redan på riksdagen 1847—48 väckta motion i detta ämne.
Deputerad för att bibehålla orubbad enhet inom Banko-verket och en oafbruten kontinuitet inom den inre förvaltningens detaljer. Denne Deputerad skall göra vexelverkan emellan Öfveroch Under-styrelsen intimare och lifligare och derigenom befordra drift och raskhet inom förvaltningen. En sådan lifligare vexelverkan synes mig i högsta måtto önskvärd. Å ena sidan bör derföre denne Deputerad väljas ibland Fullmiigtige, men å andra sidan bör han såsom Chef ställas öfver, men icke helt och hållet utom Bankens embetsrnannapersonal. Detta mål vinnes, i min tanke, fullkomligt om den vaide får anses vara sjelfskrifven ordförande i Under-styrelsen. För att ådagalägga detta, anhåller jag vördsamt att få fästa uppmärksamhet vid följande omständigheter. Ansvarighetslagen för Banko-fullmägtige af den 19 Augusti 1845, utfärdad af Konung och Ständer gemensamt och således egande kraft af civillag, föreskrifver, § 5, såsom skyldighet och vid ansvar om sådant underlåtes, att vid någon fråga af vigt höra Under-styrelsen, hvars skriftliga utlåtande derom bör Fullmägtiges protokoll biläggas. Detta Under-styrelsens åliggande, att före inflytelserika besluts fattande utreda frågan i de mål. som angå den inre administrationen, är ett af de vigli ■ gaste, som tillkommer densamma. Det är på en gång en skyldighet och en rättighet enligt den grundsats i vårt statsskick, att ingen underordnad, ehuru ringa lian må vara, kan dömas ohörd. Att iakttaga detta må någongång vara mindre vigtigt, ja rent af likgiltigt, men skadligt kan det ju aldrig blifva, då ju Qfver styrelsen blott är pligtig att höra Under-styrelsens åsigter i vigtigare fall, men med full rätt att ensam pröfva och besluta. Orsaken till denna föreskrift i ansvarighetslagen är tydlig. Upplysningar böra sökas der insigterna finnas, och der de gifvas med fullt ansvar. Detta är ock en grundsats. Nu är Under-styrelsen sammansatt af Verkets erfarnaste tjenstemän, hos hvilka måste förutsättas en säker och noggrann detalj-kännedom om Riksbankens förvaltnings-, räkenskapsoch kontrollerings-förhållanden.
Remitterades till Stats-utskottet: Friherre Cederströms, Jacob, denna dag väckta motion, angående anläggning af Colonier i Lappmarken, för att derstädes till arbete begagna correktionister samt jemväl emottaga andra personer, som kunna önska att till tjenstgöring inom dessa kolonier blifva anställde; Grefve Horns„ Claes Fredrik, denna dag väckta motion att, vid beviljande af årliga anslag för fleråriga allmänna arbeten, anslagen måtte beräknas för 4 år i stället för 3:ne; Herr Du Riets’, Carl, denna dag väckta motion, angående nedsättning af arrendet för kungsgården Ventholmen, hvilken motion derjemte skulle communiceras de öfrige Riks-stånden; Herr KlingsporsAnders Magnus, denna dag väckta motion, angående ett stads-anslag af 500 r:dr banko årligen för gymnastik-inrättningen vid Upsala Akademi; Herr Ridderstads, Carl Fredrik_, denna dag väckta motion, angående förhöjning i artilleri-underofficerarnes beklädnads-penningar. Statsoch Lag-utskotten: Herr Bruces, Robert Edvard, denna dag väckta motion,’ angående inrättande af en serskild hof-rätt för de Norrländska länen; j 64 Prot.-utdrag den 22 December '1847. Herr Hjertås, Lars, denna dag väckta motion, angående reform af systemet för landsvägarncs byggnad och underhåll. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Friherre Hermelins, Carl} denna dag väckta motion angående roleringsskyldighetens utgörande vid Uplands regemente. Bevillnin^s-utskottet: Friherre Cederström, Jacobj denna dag väckta motion, angående antagande af nya grunder för utgörande af allmänna bevillningen.
Då nu med den heliga akten Enkehertiginnan FOLKUNGA-SAGAN. likmätigt bedja få öfverlämna denna akt åt Hertig Porse, såsom rätter målsman. Lämnar ett pergament. PORSE. Hvad är det? INGEBORG. Läs högt! PORSE. till Mecklenburgaren, ha vid hot af evigt fängelse och helvete! Herrarne, riksråd och biskopar som gått öfver landsförvist Hertig Porse och hans gemål! Död INGEBORG till Biskopen. Niding! BISKOPEN. synens hand, har jag endast uppfyllt min plikt till det yttersta. Som det icke ingick i min kallelse dem! Gån i frid och varen så lyckliga I förFaren väl! att befordra Era äregiriga planer, så korsade jag tjänar, sedan I njutit den stulna lyckan i förväg! Går in i kyrkan. INGEBORG. Det förstår jag inte! Ett svagt redskap i För O, hvad jag hatar Dig! FJÄRDE AKTEN PORSE. Och jag Dig! INGEBORG. som hade spelet i min hand... Jag bära ditt halsband, vara din hynda, jag PORSE. åt Dig, om icke ditt öde var vordet mitt! Vill Det skötte Du väl! Jag skulle ha lust att skratta Du komma med mig nu, så ska jag pina ihjäl dig! Gif mig Er arm, min fru! Så, stanna inte, för då kommer antingen pesten eller fångvaktaren. Känner Kärna! Det fins att välja på! Håtuna, Nyköping, Stockholms Likbärare in med bårar. INGEBORG förskräckt. Hvad skall här ske? Liken! PORSE. Er arm, så börja vi bröllopsfärden! Det är inte alla lik som lukta Algotson! ser sig villrådig omkring. PORSE. INGEBORG Här finns ingen utgång annan än vid min arm... FOLKUNGA-SAGAN. INGEBORG spak. Och den leder till helvetet! gråter. PORSE. Fru Leonora PERSONER: Filosofie doktor Hans Haxton, 37 år. Fru Leonora Haxton, hans hustru, 28 år. Fröken Katrine Haxton, hans syster, 39 år. Fröken Emilie Haxton, hans styfsyster, 23 år.