Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffar den anmärkning, att det slags persedlar, hvaraf ifrågavar. förråd är formeradt, skulle förstöras i den lyckliga händelse, vi finge länge bibehålla fred, skulle visserligen detta vara förhållandet, om icke sådant fÖrekommes genom en klok administrations omvårdnad att för de couranta behofven successivt använda de äldsta persedlarna i förrådet, som i samma mån fylles med nya. Då jag således för min del haft äran yttra, att jag icke anser förslaget i sig sjelf vara riktigt, ehuru otvifvelaktig! utgånget från en god afsigt, kan jag ej heller tillstyrka någon underd. skrifvelse till K. M. uti förevar, fråga, emedan jag är förvissad, att K. M. derpå icke kan fästa något afseende; till följd hvaraf jag äfven tror, att remiss af motionen borde vägras. Hr Dalman, Wilh. Fredr.; Att min motion icke skulle vinna understöd från det häll, som nu motsätter sig densamma, kunde jag naturligtvis förutse. Jag skall icke heller uppehålla mig vid någon längre vederläggning af hvad H. Ex. Hr Gr. Brahe och Frih. Franc Sparre behagat anmärka mot mitt förslag. Men i afseende på H. Ex:s yttrande, att det ifrågavar. vid sista riksdag beviljade extra anslaget till förrådens fyllande utgick med det vilkor, att hvarken medlen eller persedlarna finge för andra ändamål användas, torde II. Ex. behaga inhemta sitt misstag i denna del utaf B. St:s vid sista riksdag aflåtna underd. skrifvelse till K. M. N:o 255, deruti R. St. öfverlemna medlen till K.
Då nu, såsom jag nämnt, detta milt förslag icke vunnit sympathier på della rum eller inom öfriga Stånden, så, heldreän alt åstadkomma olika beslut inom olika Ständ, afstår jag från begäran om propos. å mitt förslag, ehuru jag i protokollet vill hafva anteknad!, ali jag anser det hafva varit nyttigt, om det blifvit antaget. Jag anhåller om bifall lill Hr Braunerhjelms förslag och detta destoheldre, sorn deri föreskrifves, alt endast enkel redskap får begagnas, af minst 21 kannors rymd, och således nära nog lika med mitt i detta afseende. 302 Den 15 Juli f. m. Frih. Raab: I den reservation, som åtföljer Betänk., hatjag tillkännagifvit den mening, att Utsk. bordt stadga andra grunder för distillering såsom serskild näring, än dem, hvilka af majoriteten anlogos. Så t. ex. hade jag föreslagit alt för sådan distillering ej borde få begagnas mindre redskap än af 21 kannors rymd och att åtskilliga föreskrifter skulle stadgas om redskapens beskaffenhet, som åsyftade att göra den mindre användbar för bränvinstillverkning, än för distillation. Afven har jag utgått från den åsigten, att denna näring företrädesvis borde blifva förlagd i stad och endast undantagsvis på landet. — Således är jag för min del ingalunda obenägen att foga mig efter Hr Braunerhjelms mening i hvad det rörer att upställa lagstiftningen så, att distillerings-yrket hufvudsakligen blefve en stadsmanna-näring, hvilket jag också tror skulle blifva följden om det förslag, jag längre fram skall upgifva, blefve godkändt. Men Hr Braunerhjelms framstälda förslag till 20:de § omfattar icke blott föreskriften, att näringen skulle förläggas ensamt och uteslutande i stad, utan äfven 2:ne andra bestämningar, nemligen alt distilleringen skulle blifva belagd med en hög skatt, och att ingen annan redskap skulle få användas för denna näring, än af alldeles samma beskaffenhet, som redan 3:ne
Och har således den för år 1844 influtna, allmänna bevillning endast med 9,557: 11. 5. öfverstigit den vid utfärdandet af då gällande Bevillningsförordning påräknade årliga summa. Såsom bevillning för år i845j har Piiksgälds-Kontoret dels fått mottaga, dels vid derifrån utbetalda lifräntor samt upplupna intressen å Trollhätte slussverks lottsedlar innehållit: under samma år, den till Riksgälds-Kontoret derunder influtna bevillning för arf oell testamenten häruti inberäknad, men det utbetalda beloppet af Stockholms stads taxeringskostnader deremot afdraget R:dr 29,161: 19. 3. „ år 1846 1,953,648: 20. 8. „ de trenne första qvartalerna af år 1847 . „ 24,946: 19. 3. öfverskjuter den bevillningssumma, som i 1841 års Förordning finnes uppgifven. Utaf den allmänna bevillning, Rikets sednast församlade Ständer för år 1846 sig åtogo till ett påräknadt belopp af R:dr 1,730,000: har, med inberäkning af den under loppet af samma år influtne arfsoch testamentsbevillning samt innehållna räntebevillning, men med afdrag af derunder godtgjorda taxeringskostnader samt restituerade bevillningsafgifter, Riksgälds-Kontoret redan, före slutet af nästlidne September månad, fått uppbära 1,787,633: 19. 3. Enligt 17 — Enligt hvad Fullmäktiges protokoller utvisa, hafva Fullmäktige, Tidningsstämmed hänsigt till de nya och förändrade stadganden, rörande Tidningspelafgiften. stämpel af gif temas beräknande och utgörande, hvilka förekomma i den efter sednaste Riksdag utgifna stämplade Pappersförordning, funnit nödigt meddela åtskilliga tillägg och förändringar uti förut gällande föreskrifter i afseende på ticlningsstämplingens förrättande samt erläggandet och redovisandet af derför fastställde afgifter.
Nådiga ompröfder å ifrågavarande 'itu* 133* Deri 2§ Jiilii é. ni. ning måtte hemställas, né icke börds fästå til4 i hvad rnon i §• äf got afseende; Öfver Ståt håll a reEtnbgtets Kungörelse deri 4 Julii iSi? kunde för mildras på ett sätt, som motsvarade den arbetande neli mindre bömediade folk - klassens behof, ej .mindre inörit sjelfva hufvudstaden j än för (de vägfarande äf Alin ogen, sorn tatiikt dit anlände, dels uti egne ärenden, dels för att förse Stadan med nödige förråd af landt4 tnanna-varors Friherre Gederström, Jaeol; Effarénhéteft tiar tillräckligen visat nyttan af ifrågavarande författning inom Stockholms Stad. Fylleriet har bestämt aftagit, Sedan dehttå författning utkom, Och det skulle, efter mitt begrepp, ej vara klokt, att nu begära förändring af en lag} hvars föfdeiagtiga verkningar af ailä elasser Vitsordas; Den olägenhet deraf, Som i förstörié viii Synas j och äfven blifvit uppgifven, i afseeh4 de på deri vägfarande Allmogen, förfaller, då man erindrär sig, ätt Allmogen alltid inkör i sina Vissa qvar;er} der särskilda härihgsställeii äro Deri 3 9 Julli «• M. 5*33 äro att tillgå , och der deri, när sorn helst, Iean få förtäring. Dea af Utskottet omförnialte Författning har deremot endast afseende på egenteliga krogställen. Jag tillstyrker, på grund häraf, bifall till ändra Alternativet. Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af första Alternativet 1 13 Momentet af Utskottets Utlåtande, Ropades Nej. I anledning hvataf Herr Grefven och Landi*. Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänn* andra Alternativet i berörde Moment.
Rättegångs-Balken nu bestämda, har dock Utskottet förment vården om svarandens rätt kräfva det vilkor för bevisningens fullkomnande genom edgång, att denna förmån, i fall af skiljaktighet emellan parternes böcker, bör tillkomma den, hvars bokföring finnes öfverensstämma med vexlade bref eller skriftliga reqvisitioner, eller fakturor, eller konnässementer och forsedlar. Enligt nedanskrifna förslag skulle bruket af edgång, såsom medel för bevisningen i dessa arter af skuldfordringsmål, hädanefter snarare komma alt minskas, än alt ökas; men den väsendtliga förändring är häri föreslagen, att i de vanligast förekommande fallen edgången blifvit uppdragen åt svaranden, der ej han sjelf vill den åt käranden öfverlåta. För öfrigt torde någon vidlyftigare motivering af förslaget icke vara erforderlig. Utskottet har ansett betänkligt att tillstyrka de fyra nya paragrafernas inrymmande i 17 Kap. Rättegångs-Balken, i stället för den nu till borttagande föreslagna 2 §., ehuru desamma i anseende till deras innehåll tillhöra detta Kapitel, som handlar om laga bevis i hvarjehanda mål. Ett sådant inrvmmande skulle medföra omnumerering af alla detta Kapitels 37 §§., hvilka nu genom långvarigt bruk, äro till sin numerordning bekanta lör rättsökande. Utskottet föreslår derföre, att de nya lagstadgandena om den bevisning, sorn tillkommer handelsböcker öfver utborgade varor, måtte, derest dessa stadganden antagas och af Kongl. Maj:t godkännas, varda kungjorde genom eu serskild författning. I denna författning torde tillika böra utsättas, dels att ofvan omförmälde äldre författningar, nemligen Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 samt Kongl. Förklaringen den i5 Januari 1806, fortfara att vara gällande, hvilket åter ej borde ega rum med Kongl. Förklaringen den i5 Oktober 1810, hvars stadgande blifvit i författningens text inlaget, dels ock att den nya författningen ej får träda i verkställighet förr, än efter den t Januari nästkommande år 1846.
— Arfvode för Handels-diskont-rörelsen 96 32. — d:o för publika pappers-belåningen 30 d:o för Vexel-diskonteringen 50 d:o för Kassa-kreditiv-rörelsen 100 — 2:dre Begistratorn: Ombudsmannen: Arfvode för Ilandels-diskont-rörelsen 120: • d:o för publika pappers-belåningen . ^ 40: %0: * Vaktmästaren: Lön i 300: — Arfvode . 50: — 35Q. Husdrängen : Enär Rikets Ständer förklarat, att nuvarande aflöningsoch arfvodes-stat ej finge pä det bela öfverskridas, har Banko-sekreteraren, uti olvanomlörmälda af honom uppgjorda förslag lill reglering af Tjenslemanna-personalen vid Låne-konloret i Götheborg och dess lönevilkör, hemställt, att i berörde alseende måtte, jemte vidtagande af åtskilliga förändringar uti göromålens fördelning, bestämmas följande: Banko-ombudet, lön 2,000: Kamererare!), lön 1,000: arfvode . 400: 1,400: Kassören, lön 800: arfvode 200: missräknings-penningar 333: 16. — ^ ggg. iq 1 Bokhållare, lön 800: arfvode -. 200: j qqq. 1 Bokhallare och Revisor, lön , 800: — —. arfvode ■ 100: qqq. 1 Bokhållare, lön 800: Registrator, lön - 800: — —. arfvode . 200: ^ qqq. — Ombudsman, lön 800: arfvode 100: Kanslist, lön ( 366: 32. — Vaktmästare, lön - ' 300: arfvode ••...■•••>. oO: 3"i0'
Skulle R. o. Ad. och de öfriga Stånden behaga gå längre, skall jag icke hafva något deremot, emedan jag tror, att det icke obetydligt bidrager till en kraftfullare styi-else. Hr von Hartmansdorff: Sedan Frih. Ehi-enborgh upplyst, hvad Constit.Utsk. menat med en exped.chef, önskar jag, att namnet äfven blefve sådant, att hvar och en kan fatta meningen, utan särskild föiklaring. Jag har gjort anmäi'kningen till misstags förekommande; men jag vet ännu icke, huru man skall få en särskild titel på departementschefens närmaste man, ty att kalla honom förste ex - Den 9 0 c t o b e r c. m. 3I9 pecl.secreterare har äfven sina svårigheter, emedan alla exped. secreterare, sorn finnas, hafva denna benämning. Frih. Ehrenborgh: Det förundrar mig icke, att sådant misstag kan äga rum, som Hr v. Hartmansdorff omnämnt. Constit.Utsk. har varit i förlägenhet att finna ett ord, som skulle uttrycka Utsk:s mening. Hade Utsk. trott sig höra bibehålla statssecret.-titeln för den egentligen högsta exped.chefen, så hade det ej varit svårt att taga ett egentligare namn för hans närmaste man och kalla honom andre statssecreterare; men då man ansett den förra böra kallas Statsråd, har Utsk. varit i förlägenhet att finna ett namn, som uttryckte egenskapen af den sednare. Man har likväl trott, att exped.chefer i departementerna kunde vara den bästa benämningen. Men om de personer, som tänkt sig in i ämnet, skulle finna någon lämpligare benämning, önskar jag, att de måtte uppgifva densamma, på det icke namnet måtte föranleda till misstag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såsom han uppfattat tankarna, vore meningen, att 35 § skulle erhålla följande lydelse: ”Statsråden, Presidenter och Chefer för Col”legier eller i dessas ställe inrättade Verk, JustitiseCancelle”ren, Cheferne för Tullstyrelsen och Postverket, m. m.” Hr von Hartmansdorff:
Alla borgenärerna i Wermland hade skriftligen anmält för herrar kuratorer, att de ansågo denna tillgång så obetydlig, att de icke ville beröfva herr Hall den tillfredsställelsen att ostörd få behålla och begagna det oskyldiga nöje han i synnerhet njöt uti sitt bibliothek och sitt museum. Men kuratorerna voro obevekliga. Auktionen skulle försiggå. Allmänheten och stadens invånare höllo sig af medkänsla och indignation öfver kuratorernas beteende ifrån auktionen, och Pehr Backman erinrade auktionskammarens föreståndare, herr borgmästaren Göök, icke endast om hvad som mellan de wermländska borgenärerna passerat, utan äfven om författningarnes helgd, som uppskjuta auktionen, då tillräckligt antal köpare ej finnes. Till Björnberg hade från en hög och förnäm herre i Stockholm kommit bref med anmodan, att han för John Halls räkning skulle inropa museet och bibliotheket, men Björnberg låtsade ej om detta bref, utan herrar kuratorer och några af borgenärerna och deras utskickade delade sinsemellan de Hallska samlingarne och bibliotheket. Hela försäljningssumman gick ej till mera än något öfver 10,000 riksdaler riksmynt. Dagen därpå gingo möbler och husgeråd under klubban. Friherrinnan Halls smycken inropades för hennes räkning. Samma afton flyttade Constance och lilla Marianne till krigsrådet Koskull. Däremot kunde ingen mänsklig makt förmå John att lämna huset. – Det är mitt, och jag stannar kvar, tills jag blir utdrifven härifrån, sade han. Och han stannade kvar i det tomma huset dagar och veckor, sommaren igenom. Den 29 september försåldes genom auktion å börsen stenhuset med åbyggnader och tomter i sjunde och åttonde rotarne vid Silleoch Östra Hamngatorna. På eftermiddagen denna dag gick Pehr Backman upp till sin kompanjon och omtalade, att huset var försåldt, och att herr Hall riskerade att bli fördrifven därifrån, ifall han ej frivilligt lämnade det. Hvarpå Backman frågade John Hall hvad han nu tänkte taga sig före. – Jag är som kaptenen på ett skepp, som går till botten, jag har härdat ut till det yttersta. Jag har inte tänkt på, hvad som skall hända sedan, sade John Hall.
Landsh. måste då vända sig till K. M. och begära löneförbättring. Hr Akerman har sagt, att om man finner detta förfarande, att besluta ulan vederbör:des hörande, vara ett ingrepp i eganderätten, så vore ju detta endast alt afgöra frågan på samma sätt som beskatt ningsfrågor i allmänhet afgöras, efter man ålägger bevillning äfvenledes ulan vederbör:des hörande. Det är skillnad emellan dessa förhållanden, emedan Reg.F. uttryckligen skiljer de ordinarie skatterne ifrån bevillningen, likasom serskilda författningar bestämma huru det skall tillgå med de ordinarie skatterna och Reg.F. omtalar serskildt huru det skall förhållas med indelningsverket. Man har äfvenledes omtalat här, huruledes afstående af jord emot ersättning icke kunde anses vara ett ingrepp i eganderätten. Skillnaden dervid är den, att den som afstår sin jord får full er sättning och derutöfver. Kunde arméen eller indelningshafvare i allmänhet påräkna att få, icke allenast fullt, utan äfven mera, så skulle de förmodligen komma alt säga ja. Jag måste också tillägga Den 9 September e. m. några ord i afseende på Frih. Tersmeden» yttrande. Likasom Gr. Sparre talat pä alla Böndernas vägnar, så tror sig Frih. Tersmeden kunna tala pä K. beflndes vägnar. Jag kan likväl icke åtnöja mig med deras utsago. Frih. Tersmeden har ansett det vara nog när de vid riksdagen församlade ledamöterna af BoudeSt. äro för frågan. Det är likväl många andra i landet än BondeSt:s ledamöter och de hafva också rätt att blifva hörda. Dessutom har jag hört flera bönder förklara att de skola anse denna förändring rakt stridande mot deras fördel. Slutligen har Frih. Tersmeden velat förhindra mig att dela frågan, och bestridt milt yrkande derutinnan.
Utrikes handelsställning, och allmän stagnation i den inhemska rörelsen, förmått utan våldsamma förstörande anstalter uppehålla sitt penninge-väsende, sorn-äger ett Nationen tillhörigt, under Riksens Ständers disposition stående Verk, af de flesta Utländska magter saknadt, försett med behörig kraft och tillgångar att varsamt afhjelpa oundvikliga tillfälliga oredor; — och som nu, icke till nödhjelp, icke ens af något verkeligt behof, eller för befordran af den ringaste synbara och öppen liggande nytta, antoge en förändring i sitt Finance-Systeme, hvilken mera förmådde undergräfva Rikets styrka, dess Innevånares förmåga och trefnad, och i allmänhet medföra vådligare följder , än förlusten af betydliga Provinser, krig, skadeliga Utlänska handels-relationer , missväxter, förut kunnat åstadkomma; — och det just i en tidepunkt, då Svenska producter åter kunna fritt utföras på Svenska kölar; då Näringarne, åter isto Den 2 Juli. ater sajte i verksamhet , lofva att bryta ilen stagnation i inhemska rörelsen som varit dem så tryckande, och återlifva det försvagade förtroendet Medborgare emellan; med ett ord, då efter all sannolikhet hjelpen nalkas af sig sjelf, och icke*behöfver påkallas genom vågsamma utvägar, utan endast göras verksammare för deri enskilda industrien , genom afpassade understöd; Då Utskottet, i anledning af hvad anfördt blifvit, tror sig äga grundade skäl att ej medgifva don föreslagna flyttningen af Bankens discontoch Fastighets-Båne-rörelse på Riksgälds. Gontoiret, återstår för Utskottet att söka utreda, huruledes, under samma Rörelses orubbade bibehållande, utan någon befarad skadelig verkan , men deremot med full visshet för Banco-Verkéts bestånd och framtida förkofran, de biträden hvilka, jemlikt Högh StatsUtskottets Betänkande, anses för närvarande behof oundgängeliga, må blifva att tillgå. Att kraftigt' bistånd fordras till den hämmade perminge-circulationens underhjelpande, och att utvägar måste lemnäs Medborgare till lindring af närvarande svårigheter , är en beklagelig sanning.
Min kropp i grafven ligger, men min ande lefver, lefver än, och bor i hjärtat ditt, du kära en tomte som gör huset ära! Låt honom derför bo der fritt. Du ändå aldrig blir honom kvitt! Hvart än du far, hvar du dig döljer, han är dig när, han med dig följer. Du måste tänka, hvad jag har tänkt. De frön jag i din själ har sänkt ha spirat, och den i bojor lagt. Dig fängslar mina tankars makt! Dessa strofer ringde henne sedan ständigt i öronen. Ja, så var det. Hon var fängslad, bunden af hans tankars makt. Och hon kunde icke undkomma. Hvart hon kom och hvart hon gick hörde hon hans mäktiga andes vingeslag. Hon tyckte, att hon aldrig förr vetat hvad det var att lida. En positiv smärta är åtminstone något bestämdt; man vet hvad det är, man kan liksom peka på det Men denna ångest, denna eviga, pinsamma nervernas spänning — detta att icke veta ut och icke in Det var förfärligt. Ibland tyckte hon, att hon önskade hvad? Hon vågade icke tänka tanken till slut. Hon förestälde sig att han var död — och hon andades ett ögonblick friare i känslan af, att hon sjelf fans kvar bland de lefvandes antal. Men så med ens var det som om hela hennes varelse krympt samman. Han var borta, borta för evigt. Hon skulle aldrig se honom mer! Aldrig! Pinan ryckte och slet inom henne — brände — brände. På ett ögonblick hade hon pannan full af små kallsvettdroppar, och det stack i hvarje por af hennes kropp Aldrig se honom mer! Hela verlden låg som en mörk och frusen ödemark. Hon skulle aldrig mer kunna bli glad hennes lif var slut. Då genomlefde hon i tankarne — svindlande fort — alla ljusa och vackra minnen från denna tid, då hon varit hans enda glädje och längtan grep henne. Hon måste upp, skynda till hans sjukbädd, se honom ännu en gång innan det var för sent. Hon tog en vagn och lät köra sig till hans bostad. Hon tyckte, att hästarne kröpo fram, och tiden blef outhärdligt lång. Hon såg sig icke omkring på det brusande, brådskande lifvet. Hon satt och stirrade rakt fram och hon hade icke mer än en tanke i sitt hufvud: Om han är död?
É flera totdptatfer t) a floa npa bpggnaber för ber anftättba perfonal blif Sipå fjöntärfen ocp prirfar äfioenfont totöbåtar ^afioa/ ber få erforbratd, btifioit aitffaffabe famt be äfbre reparerabe. 28ib j^pno äfen bet t) a floa å @tat btifioit anftättbe en Cfioer^ii1^..^1*"^01^ geniörer od) tioå Sngeniörer. öotdperfonaten i ('3ött)ebora od) ©atmar »awnratt ningen. t)ar btifioit tittöfab od) färjfitba totfar ftattonerabe i Äoitgetf; t)ioar l)ar $ottgl. 3ttaj:t imber bett 2 Oftober 1857 bifallit l)mab ttiifeté ©täitbcr för beraö bcl beflutat i affeenbe på 3llnarpö fungögårbö upp £Det förtroenbe, befja läroanftalter Ipcfatd tillloinna fig genom beråd npttiga imoerfan på åferbruf ocp lanbtmanna 9Jiaj:t gjorba an föfningar om aitflag för fåbana ffolord inrättanbe i tioäune af be få län, ber be ännu fafnad, utan ocf genom nnberbåniga framftädningar från toifia län, ber lanbtbrufdffola reban finned, örn anflag för tid* loägabringanbc af cit ytterligare fiola berfiäbed. SDieb begagnanbe af be toib febnafte rtfdbag beioiljabe anflag sigronomer. pafioa aflöningarne tid åtffidige af be för mebbclanbe af itnbcnoid Olif et och b efö brufö
Jag hade nemligen trott, att de städer, hvaribland Götheborg är ea, som hafva caserner, hvilka med mycken kostnad blifvit af dem uppbyggde, borde intill nästa Riksdag^ eller till dess den utiofvade fullständigare lindringen i inqvarteringsbesväret kunde komma till verkställighet, få, genom ett lämpligt Stuts-anstag, af Staten uppbära årlig ränta lör det capital, som desse städer uti easernerne nedlagt, hvilket för Götheborgs stad, hvars casern är byggd under åren 1793 och ijgtj, utgör 114.000 Rdr uti då varande goda penningar. Detta synes vara så mycket billigare, som nämnde städer hitintills ensamme fått underhålla easernerne, betala räntan och assurancen för dem, och afven hädanefter få utan ersättning bestrida de förstoch sistberörde icke obetydliga omkoslnaderne. De utvägar, söra Hogloflige Utskotten föreslagit, till beredande af någon interims-lindring uti inq var te ringen för de släder, som deraf äro betungade, kunna visserligen anses vara billiga och måhända i någon mon ändamålsenlige, då Staten ingenting förmår att dertill bidraga; men då fråga denna gåitg icke kunnat blifva om någon större summa, har jag för min del icke kunnat betrakta Statens förmåga utur denna synpunkt, enär billighet och rättvisa påkalla uppoffringen. Jag befarar, att den utväg Utskotten föreslagit, -icke kommer att på långt när motsvara hvad man deraf trott sig kunna vänta, emedan det säkert kommer att draga långt ut på tiden, innan förslaget kan träda i verkställighet, och man säkert Bih. till Ä. 157. Piel. i834. 4- Snuil. '.i -Aftl. 4 1 o:de Häftet-, sfi Stnls-saint Allm. lifs v. och Oeeon.- Vt sk. Betänkande JV/o 46'. skall söka alt lägga alla möjliga hinder i vägen för dess utförande.
Wagner; tredje konserten (i april): » Lyra ocli harpa », af gafs med mycken verve och käckhet af frök. Behrens. C. SaintSaéns, » Die Seligkeiten », af F. Liszt, samt Synnerligen förträfflig var hr Bceckström som den a capeUa-körerna » Irrblosseas sång », af K. Grädener, bullersamme och hetlefrade, men genom hederlige ba» Det guddommelige lys », af L. Norman, och » I unggaren Giachetta, och hans tafatte unge kompanjon, domen », af A. Söderman. hr Palme, kontrasterade mycket lustigt mot den förres grofhuggna figur. Sist vilja vi nämna styckets glanspunkt, hr Pcrsonnes helt enkelt öfverlägsna framställning af den obehaglige, inskränkte, inbilske och öfversittaraktige byråchefen, den stackars Travettis plågoande och förtryckare. Det är sannerligen icke i går man hade nöjet skåda en så mästerligt individualiserad typ som den, hvilken den framstående skådespelaren här gifver. Den är så rikt Af Helena Nyblom. utarbetad med en massa lustiga, men fullt karaktä- ristiska smådrag, att den till och med får ett visst (Forts.) försonande skimmer öfver sig genom sin konsekventa tfony satte sig tyst och stämde lutan. löjlighet. Hr Personne har med denna prestation t Grefven hade lagt sig till rätta, stödd på ena hemfört en af de vackraste 6 e g r a r för sitt i rik utarmbågen, och betraktade henne veckling stadda konstnärskap. Fastän hon satt med nedslagna ögon, kände Djurgårdsteatern hade i lördags afton, trots hösthon dock, att han oafbrutet såg på henne. kvällens mörker, som gör en utflykt till dessa kanter Hon sjöng med sakta, darrande stämma: » Heraf staden i och för sig föga lockande, lyckats samla dinnan, som gick vilse. » en talrik och ganska literär premierepublik till sitt Det var en sorglig visa om en ung herdinna, första framförande af Sudermanns mångomskrifna som för att finna sin älskade gick vilse i skogen; » Sodoms undergång ».