Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar vördsammast om återremiss af betänk, och att dessa mina anmärkningar få medfölja. Frih. Lagerbjelke tilläde muntligen: Särskildt får jag, 7 H. 4o Ben 28 Maj f. m. 1 afseende å första punkten i Utsk:s betänk., äran nämna, att det för sjöfarten är fullkomligt lika angeläget, att man har skickliga lotsar, som goda fyrbåkar. De förra äro fullkomligt lika oumbärliga som de sednare; men man kan icke påräkna att erhålla dugliga personer, utan att de åtnjuta en aflöning, som kan motsvara deras mödor och faror. Jag tror således, att fördelarna af goda fyrbåksinrättningar väsendtligen förfelas, om man icke tillika har ett väl Jönadt lotsbefäl, t Af 3oo r:dr b:co, som nu utgöra lönen, kan jag icke inse, att de kunna lefva. Hr Ox eli ufvud, Göran Adolph: Då jag af den siste talaren finnér mig förekommen uti hvad jag velat yttra i afseende å irsta och 5:te punkterna i betänk., skall jag nu endast fästa mig vid 4;de punkten. Hr Oxehufvud uppläste derefter följande: Jag anser för pligt att vördsammast fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet å det mindre fullständiga sätt, på hvilket Ii. StatsUtsk. (enligt min tanka) behagat behandla en fråga, som skall afgöra, 0111 Svenska folket blifver berättigadt att vid ett möjligen inträffande krig förvänta ett försvar eller ett beskydd, hvilket kan motsvara de millioner r:dr, Rikets flotta hittills kostat, eller om det skall stå en fiende öppet att vid första fredsbrott sänka och förstöra, inom en kort tid, flottans nuvar. värde, omkring 8,000,000 r:dr, hvartill skäligen må kunna läggas andra 10,000,000 r:dr för en ny flottas danande, utan att beräkna kusternas härjande och de olycksbådande följder, flottans förstörande skulle tillskynda nationen.
Stockholm den 18 September 1840. Reservation af Herr Grefve Mörner: ”Då jag ej varit närvarande under öfverläggningarne i Utskottet, angående ifrågavarande motioner, och således ej haft tillfälle att söka inom Utskottet göra min, från pluraliletens tanka skiljagtiga, mening i afseende på dem gällande, begagnar jag den anledning Betänkandets justering gifver mig, för att emot detsamma mig reservera, och anhåller, att denna min i’eservation måtte få till de respective Riks-Stånden åtfölja Betänkandet. Att Magistraternes befattning med bouppteckningar och arfskiften uti sterbhus i städerne länder till ordning och reda vid dessa magtpåliggande förrättningar, äfvensom att Magistratspersonerne måste anses berättigade till ersättning för den förminskning i löne-inkomst, som skulle uppkomma, i händelse den dem för närvarande tillkommande sterbhus-afgift blefve borttagen, det vill jag för min del visserligen icke bestrida, men de af Utskottet i öfrigt åberopade skäl för dess afstyrkande utaf motionärernes förslag kan jag deremot icke godkänna. Ifrågavarande afgift härleder sig ej från något af städernes borgerskap och invånare fattadt beslut, utan grundar sig uppå Kongl. Förordningarne den 1 Mars 1749 och den 10 December 1756, och så länge dessa Förordningar qvarstå i sin gällande kraft, lärer ej ordnandet af sterblms-afgiflen hvarken kunna anses utgöra eller blifva behandlad såsom en enskild angelägenhet för städernes borgerskap och invånare.
Men den uppmuntran, hvarförutan en större fullkomning och gladare ansträngning till det allmännas tjenst, i längden icke är att förvänta, saknas för närvarande, och en omisskännelig början af de olägenheter, hvilkas fortgång ligger i sakens natur, har redan visat sig. Det är således, efter min underdåniga mening, hög tid att söka afhjelpa det onda och förekomma dess tillväxt* “Vid den lönförhöjning, som härtill oundgängligen erfordras och hvars skyndsamma verkställande påkallas af en under de sednaste åren inträffad, utomordentlig stegring i pris å de förnämsta lefnadsförnödenheterna, bör naturligtvis noggrannt afseende fästas dels å de särskilda statsfunktionernas behof af embetsoch tjenstemän, dels å desses behof af anständig bergning. Intetdera bebofvet får öfverskridas; men också intetdera åsidosättas.* “Beträffande det förra eller det nödiga antalet af embeten och tjenster, bar det väl varit ifrågasläldl, att en lönreglering icke borde företagas annorlunda, än i sammanhang Bil. N:o 6 till Kongl. Maj.ls Nåd. Prop. N:o om Statsverket 1856. 5 med en ny embelsverkens organisation, bland hvars förnämsta fördelar skulle vara nedsättning af de anställde personernas mängd; och dylik nedsättning kan, vid en flyktig blick på verkens nuvarande sammansättning, visserligen synas önskvärd. Men vid närmare skärskådande af det sätt, hvarpå stats-organismen i det hela och hvarje dess gren småningom och historiskt utvecklat sig, blifver det klart, alt de tid efter annan tillkomna förvaltningar, embeten och befallningar, med få undantag, icke äro främmande och öfverflödiga utväxter, hvilkas borttagande kunde för det hela anses gagnelig! eller ens oskadligt ulan faslheldre utgöra förgreningar af Statens gemensamma lif och såsom sådana, ehuru ej alla af samma vigt och betydenhet, äro nödvändiga för samhällets friskhet och förkofran. Att nu, då fråga är om den sålunda utbildade
Man har fästat sig dervid att Utsk:t förändrat orden »•-främmande tros-samfund»» till »'tillåten församling.” Orsaken till denna förändring är den, att Utsk:t fruktade, att det kunde leda derhän, att om någon baptistisk församling bildat sig, så kunde den existera öfver hela Sverige' och utgrena sig öfverallt. För att förekomma detta och för att icke den en gång gifna tillåtelsen skulle kunna utsträckas, var det som Btsk:t införde den ifrågavtde förändringen, emedan derigenom hvarje församling, hvarhelst den ville bilda sig, måste särskildt begära K. M:ts tillstånd dertill. Frih. Creutz: Då jag förra gången yttrade mig öfver denna §, var det visserligen icke under förhoppning, .att jag skulle vinna någon framgång i min önskan att §:n måtte återremitteras, utan blott för att sauvera de principer, hvilka jag alltid trott mig böra förfäkta och hvilka äfven af andra ledamöter här blifvit uttalade. I fråga om den ”rena evangeliska läran”, kan jag icke undgå att nämna, att under sista plenum, då det första förslaget till förordning antogs, kunde jag icke 318 Den 22 Maj. gilla det; men jag ville då icke uppehålla R. o. Ad:s tid, emedan timman var sen. Jag ber dock att nu få tillkännagifva, att jag icke kan godkänna ett uttryck, hvarigenom man låter förstå, att alla, som omfatta en annan trosbekännelse, tillhöra en villfarande lära. Med afsale å hvad Frih. Cederström, Rudolf, yttrat derom att benämningen ”evangeliska läran” har sin grund deruti, att denna lära är byggd på evangelium, så ber jag att få anmärka, det detta är händelsen med alla andra kristna bekännelser. Alla stödja sig uppå evangelium, men hvem som är den rätta, torde vara svårt att säga. Hvad åter angår Hr Olivecronas yttrande, att K. M:t med rätta är kyrkans öfverhufvud, så vågar jag protestera deremot på grund af kyrkans symboliska böcker, hvilka blott erkänna Kristus såsom öfverhufvud.
Först hade det varit skämt, små skratt och vanligt kallprat ... så blef det allvar. Nu var det afbrutna hviskningar ... hon kände hur han, hennes man, såg på den andra. Du är sjuk, Sigrid, Adolf såg ifrigt ned på henne, vill du gå in i ett annat rum kanhända? Den unga frun rodnade ännu mer. Några förrädiska tårar stego henne i ögonen. Men, att hon kunde blotta sig så! Hon, gamla menniskan! Hon blygdes, försökte stramma upp sig och jagade med våld en massa vilda tankar bort igen. Men, så blef hon förargad. Det »dåliga humöret» kom på. Hon sväljde sina tårar och sade med stadigare röst: Tack, Atte, jag vill tvärtom stanna qvar. Jag kan inte begripa den der menniskan ni har här i dag. Hon tycks alldeles ha intagit Carl ... jag tycker hon är faslig. Rå och ja, du får ursäkta riktigt fräck. Såg du, hur hon vid middagen koketterade med Mäienen? Så fick hon se Carl. Nu har hon honom. Och han ser minsann hängifven ut. Det är en obehaglig person. Jag är säker, att det är något ondt med henne. Adolf försökte dra fram alla förmildrande omständigheter. Hennes brist på uppfostran, hennes sydländska temperament, hennes artistiska begåfning, som gaf anledning till så många frestelser, dem »vi andra hade svårt att förstå». Jag har alls inte svårt att förstå frestelser, sade den stackars frun, som nu fullständigt retat upp sig, för jag har sjelf stor frestelse att ta henne i örat och leda henne till närmaste polisstation. En sådan lösdrifverska. Från ryska teatern! Fy då ... och artistisk begåfning. Jaså, det skall vara en ursäkt för folk att bära sig åt hur som helst. Det är så att hör du, för mig bort till fru Mäienen i gröna salongen, jag kan inte se det der kurtiserandet. Förlåt, söta Atte ... ett glas vatten, men kokt, du jag törs inte dricka Neva-vatten, för jag blir strax dålig. Kom! Hon tog hans arm och gick ut. Nadja och Carl hade ingenting märkt, de fortsatte sin lilla scen vid kakelugnen. Fru Mäienen satt med husets värdinna och utgöt sitt hjerta.
Det bästa, som i ämnet kunnat sägas, är sagdt redan af Augustinus, och likväl leder den af honom uppstälda jemförelsen mellan de tre personerna i det ena gudomsväsendet och de tre grundförmögenheterna i det ena menskliga väsendet till en helt annan, af ortodoxerna förkättrad, åsigt, än den kyrkliga. Att vi ännu i våra dagar, uti dogmatiska arbeten och kyrkotidningar, få se de nötta analogierna återupptagna samt uppstufvade med alexandrinska logosfunderingar och medeltidsskolastiska eller quasihegelianska begreppsbestämningar, har både en tragisk förklaringsgrund och en komisk. Å ena sidan kan tanken, som låtit fängsla sig i dogmens bojor, dock icke förneka sig sjelf derhän, att den ej försöker afvinna dogmen ett vetenskapligt innehåll; å andra sidan är det en erfarenhetssak, af hvilken våra rättrogna akademiska teologer också förstå begagna sig, att priset för djupsinnighet icke kan vinnas lättare än genom att röra i det mystiska, detta mystiska må nu vara äkta mystik, det vill säga djupa, men oklart förnumna och oklart uttryckta sanningar, eller oäkta mystik, det vill säga rent oförnuft. Man kommenterar ju icke hvad man icke något så när begriper! Ergo är kommentatorn djupsinnig, helst om hans kommentarier äro lika mystiska som det hvilket han kommenterar. Så resonnerar den stora hopen af troende, hvilka redan en af kristna kyrkans äldste fäder och skriftställare med märkvärdig uppriktighet karakteriserat. [Simplices quique ne dixerim imprudentes et idiotæ, quorum major semper credentium pars est (Tertullianus adversus Praxeam).] Om „das Hexen-Einmal-Eins“ i Göthes Faust vore en kyrklig formel, hvilket fält för den teologiska spekulationen vore icke då öppnad, hvilka priser för djupsinnighet vore icke att vinna af fromma och lärda kommentatorer!
Majits Nordstjerne-Orden A. W. Netzel och Grosshandlanden, Riddaren af samma Orden S. Godenius, såsom ledamöter af den Bestyrelse, hvilken ombesörjt uppförandet af en monumental byggnad öfver den s. k. kungskällaren vid Utmeland i närheten af Mora kyrka i Dalarne, hvarest Gustaf Wasa genom en dalqvinnas rådighet räddades undan Danskarnes förföljelser, — i underdånighet hemställt: att monumentet med tillhörigheter, — utgörande utom den af sjelfva byggnaden upptagne plats, hvaraf Kronan redan förut varit egare, dels en närmast deromkring af Bestyrelsen inköpt och till trädplantering ordnad jordrymd, dels en likaledes inköpt jordremsa för ny utfartsväg, allt i öfverensstämmelse med en af Andre Landtmätaren J. Hardy år 1859 öfver ifrågavarande område upprättad, handlingarne bilagd karta, dels en till bostad för en Tillsyningsman inom samma område uppförd särskild byggnad, dels ock slutligen åtskilliga å jemväl bifogad förteckning upptagne inventarier, — måtte af Kronan såsom dess egendom öfvertagas samt, såsom följd deraf, inseendet öfver och befattningen med hvad till den fosterländska stiftelsens framtida förvaltning, vård och underhållande hörer, uppdragas åt den eller de offentliga myndigheter Kongl. Majit behagade härtill utse; äfvensom att ett bestämdt årligt anslag af allmänna medel måtte anvisas till bestridande af de för sagda ändamål erforderliga utgifter. Till följd af hära erhållen nådig remiss, har Kongl. Majits Öfver-Intendentsembete i utlåtande af den 12 Augusti innevarande år underdånigst anfört, hurusom alltsedan äldre tider tillbaka den åsigt gjort sig gällande, att, med afseende å de förbindelser, hvaruti fäderneslandet står till den store stamfadern för Wasaätten. Staten borde genom sin mellankomst skydda från förstöring alla sådana Kongl. Maj:ts Nåd.
Hr Gr. o. Landtm., alt om R. o. Ad. bifölle Utsk:s första betänk, i ämnet, följde väl deraf, att R. o. Ad. icke antoge den nu gjorda inbjudningen, men likväl sedermera förekomme frågan om den af Utsk. föreslagna redaction af författningen i öfverensstämmelse med 3 Stånds beslut, och hvad denna fråga beträffade, så funne II. Ex., äfven om R. o. Ad. bifölle betänk. N:o 30, intet hinder för R. o. Ad. att förklara, det R. o. Ad. låter vid redaclionsförslaget bero. Härefter hemställde H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s betänk. N:o 30, och således icke antoge den uti mern. N:o 64 lill R. o. Ad. ställda inbjudning. Ropades ja och nej. Uppå sedermera framställda särskilda propos:r, biföll R. o. Ad. LagUtsk:s betänk. N:o 30 samt lät R. o. Ad. bero vid deri af Utsk. i mern. N:o 64 föreslagna redafction af de öfriga RiksSl:ns beslut. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms 610 Den 30 Januari. d. 20 dennes på bordet lagda betänk. N:o 20, i anledn. af väckt molion om ändring af 2 cap. 6 § i K. M:s nåd. stadga, ang:de Rikets hafs-, skärs-, stromoch insjö-fiske d. 14 Nov. 1766. Föredrogs och lades till handlingarne Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 20 dennes på hordet lagda mern. N:o 21, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o 1, angde väckt motion om förbud för beväringsskyldig att genom lega befria sig från krigstjenst. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o.
När wi återgå tillbaka till den 87 § sinne mi deri huru Lagfrägor böra behandlas, hwarefter dä äfwen detta mäl bör handteras. Desta § § sammanlagde och sins emellan jemnförde synas mig således utwisa wägen huru med denna sräga bör förhällas; hwarföre, i sall jag icke misttager mig, jag för min del tillstyrker ast den till OeconomieUtstottet mätte remitteras. Arr Ljörnsijerns, IckaZnus, utbad sig fä anföra, att säsom Gref förner anmärkt frägan kunde helas i twenne. Han trodde att sjelfwa conscriptions, inrätt, 442 Den 7 November. inrättningen i afseende pä desi fördelning öfwer landet wäl kunde pröfvas och beredas af Allmänna Bcfwärsoch OecononueUtskottet, men akt den Mjlitairiska organisationen, såsom ej »varande ett hushålls mäl, till utarbetande qt ett särskildt Utdött borde öfwerlemnass. Grefwe klörnor, I anledning af Hans Excellens Grefwe kumb? yttrade mening får jag aller nast hemställa, huruwida den 89 L R'gerings-or, men här rätteligen kan och bör anwändas. Detta mäl, ym det efter densamma behandlas, skulle komma ibland dem öfwer hwilka Riksens Ständer ägg att till Konungen öfverlemna sina underdåniga önstmngax, hwilket was ej, i en sräga af sä mycken wigt, wore rättwist och billigt, Den 82 § som handlar om ändring i roteringar, reeruteringar m. m. d, synes mig deremot förestrifwa att detta mäl fordrar Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, och wara den rätta som wid detta tillfälle böx anwändas, Herr Qripenvalät, Lric, förenade sia med Grefwe förner. HanS Excellens Herr Grefwe Kuuttt.
Jag har med uppmärksamhet hört de åtskilliga anmärkningar Grefve Schwerin behagat göra i anledning af Rector Silverstolpes förslag och UppfostringsCdmitéens arbete, och jag Den 11 Maj. har funnit, både af de ena och andra, att personer med verklig upplysning och nit för samma ämne kunna likväl derom hysa ganska skiljaktiga begrepp. Såsom ledamot af Comitéen skall jag icke draga i betänkande att erkänna, att jag för min del icke haft tillfälle att följa dess arbeten såsom jag önskat och ämnets vigt fordrat. För öfrigt är det icke nu min afsigt att upptaga tiden med besvarande af de anmärkningar, sora blifvit gjorda. Då flere skickligare Comi» téens Ledamöter lofvat göra det, vore ett sådant bidrag af mig öfverflödigt, äfvensom det säkerligen blefve ofullkomligt. Jag vill endast i anledning af denna discussion hafva den äran fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nyttan af en sådan granskning. Utskottet blir derigenom i tillfälle att pröfva ej blott Rector Silverstolpes förslag, men också beskaffenheten af sjelfva UppfostringsComitéens förhållande och arbeten. Såsom ledamot af denna Comité vågar jag önska, att denna pröfning måtte-blifva rätt allvarlig, och att Utskottet måtte till Riksens Ständer inkomma med utlåtande, huruvida det funnit de emot UppfostringsComitéens sätt att tillvägagå gjorda anmärkningar grundade eller ej. Jag tror, att det endast är en sådan granskning af oväldige Domare, som kan rätt upplysa frågan. Hvad här af enskildta Ledamöter för eller emot må anföras, kan väl verka på opinion, men bestämmer den ej lika säkert, som en grundlig undersökning af förhållandet i det hela. Den ii Maj! Det är derföre jag önskar, att Utskottet, till hvilket detta mål blir remitteradt, får sig uppdraget, ej blott att yttra sig öfver Rector Silverstolpes sednast gjorda förslag, men äfven öfver de af Herr Grefve von Schwerin emot UppfostringsCoraitéens arbetssätt gjorda anmärkningar.
Slutligen må emot förslaget anmärkas den oegenliighet att, sedan Rikets Ständer en gång anslagit medel för ett gifvet ändamål, hvartill medlen äfven blifvit använda, och det inträffar, att någon del af den inköpta matelielen åter måste förvandlas till penningar; skulle dessa icke kunna återgå lill persedlar, utan med vilkor, att Rikets Ständer, för andra gången, ånyo anslå, samma medel till samma ändamål. Den förmenta ordningen i statsräkenskaperna blir således, vid närmare eftersinnande, förvandlad lill oreda, enär delar af längesedan gifna anslag skulle åter upplagas såsom nya.” Häruti instämde Friherre Tersmeden, Herr von Troil, S. G, Friherre von Kraemer, Herrar Rääf, Stjerngranat, Gripenstedt, von Rosen, af Geijerstam, Biskop Hedren, Professor //. G. Lindgren, Doktor Stenhammar, Prosta ine Lundblad och Berlin. Vid § 13. Åf Herr von Rosen: ”Mot Stats-utskottels beslut alt föreslå Rikets SländerYill Kongl., Maj:t ingå med underdånig hemställan, det Kongl. Majit läcktes i nåder anbefalla Kongl. Seraphimer-ordensgillet att ej anslå löningsförmoner åt tjenstemän vid rikets hospitaler, utan Kongl. Majlis derå lemnade nådiga fastställelse, reserverar jag mig, på den grund, att detta är stridande emot Seraphimer-ordensgillets instruktion, samt af det vigtiga skäl, att af de fonder Seraphimer-ordensgillet disponerar, större delen utgöres af medel, som äro af donerade medel, hvilka äro ställde under Seraphimer-ordensgillets förvaltning, utan det af Slats-utskoltet föreslagne vilkor. Således hade väl först bott en undersökning i denna sednare fråga göras, huruvida den äskade förändringen kan möta nådigt bifall." Häruti instämde Biskop Hedre’n. Stats-Utskatlets Utlåtande, N:o 30. 15 Af Herr Hörnstein; ”Jag får anmäla min reservation deremot, alt Höglofl.
Herr Grefven och Landt MarsJtalken hemställde, om icke till vinnande af all möjlig skyndsamhet vid tryckningen af så väl samtelige Riks-Ståndens Protocoll, som Bihanget dertill , under kommande Riksdagar , samt för att bereda en större afsättning af berörde handlingar och Stats-Verket en i samma förhållande ökad ersättning för de till tryckningen åt-, gående kostnader, Ridderskapet och Adeln skulle anse lämpeligt, det Riksens Ständer hos Kongh Majit i underdånighet anhålla, att Hof-CancelRidd. och Ad, Fröt, V JB. 1 Afdx p, IO. 66 Den i April. leren, under hvars inseende Boktryckerierne I Riket äro ställde * kunde erhålla nådig föreskrift, att, så snart Riksdagskallelse utlärdas, låta vidtaga sådana förberedande åtgärder, hvarigenom Riks Ståndens Protocoll och Bihanget kunde under Riksdagens lopp skyndsamt från trycket utgifvas, samt att de öfrige Respective Riks-Stånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskaptt och Adeln sig förena. Bifölls. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hemställde om icke, dä ett stort antal af Ridder* skåpets och Adelns Herrar Ledamöter redan bortgått, ofverläggmngen, i anledning af Riddarhus-Utskottets förevarande Betänkande, måt* te uppskjutas till eftermiddagen. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade?, att dä många af Ridderskapet och Adeln ännu voro närvarande samt Plenum icke blifvit upplöst, ansag Herr Grefven och LandtMarskalken icke några hinder möta för fortsättning af föredragningen utaf de på Ridderskapets och Adelns handläggning beroende mälj hvaruti Ridderskapet och Adeln älven hördes instämma. Riddarhus-Utskottets uti 4, ? och 6 §.$. gjorde hemställanden biefvo derefter uppå serShilte af Herr Grefven och Landt-Marsktlken framställde Propositioner af Ridder skåpet tCh Adeln gillade. Den i April. 6? Höglofl. Ridderskapet och Adelö åtskilja des klockan 1 eftermiddagen.
Statskontoret, godtgöra sistnämnda verk det belopp, som enligt afslutad rikshufvudbok är af detsamma till sådan ersättning förskottsvis utgilvet. § 161- Till följd al Rikets Ständers under riksdagen åren 1850 och 1851 vidtagna beslut, att dc under namn af begrafningshjelp.1!- eller nådårsbesparing tillförene föreskrifva innehållningar å embetsoch tjenstemäns löner, borde upphöra, men förut gällande föreskrifter i fråga om utbetalningar till aflidne embetsoch tjenstemäns sterbhus af de löne-innehållningar, hvilka såsom dylik besparing blifvit vederbörligen iakttagna, likväl komma att fortfarande tjena till efterrättelse, — böra de utgifter, som i sådant hänseende under hvart och ett år blifvit utaf Statsverkets medel förskjutna, ersättas af Riksgälds-kontoret genom de gjorda utbetalnins:arnes upptagande i den för samma år föreskrifna och på rikshufvudboken grundade liqviden mellan Statsoch Riksgälds-kontoren. § 162. Uti ofvan omförmälda årliga liqvid böra jemväl till ersättning af Riksgäldskontoret upptagas sådana kostnader, som kunna uppkomma och af statsmedlen blifvit förskottsvis bestridda för de vid batsmnnshållel indelta rotarnes sammanförande inom lämpliga distrikter, enligt Rikets Ständers derom hos Kongl. Maj:t under 1850 och 1851 års riksdag gjorda anhållan. StatsUtskottets Memorial N:o 138. 11 N) Pä Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver. § 163. Till följd af stadgandet i Regeringsformens 63 §, hafva Rikets Ständer anslagit och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisat en krediliv-summa af Tre millioner R:dr, för att vid infallande\ krig af Konungen lyftas, sedan Han Stats-rådet in pleno hört och Riksdagen sammankallat.