Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich, David: Då jag, såsom något aflägse boende ifrån detta hus, icke haft tillfälle att taga nolice om förändringen i tiden för R. o. Ads sammanträde sisth måndag till kl. 9, i st. f. kl. 10 på f. m., som hittills varit vanligt, sä var detta orsaken hvarföre jag ej kom alt vara närvarande vid den framställning, som vid pleni öppnande af Hr Gr. o. Landtm, gjordes i afseende på ordningen för föredragningen af de särsildl framställda förslagen till gemensamma tankar, .lag har sedermera blifvit upplyst om, att Hr Gr. o. Landtm, icke påkallat något bestämdt beslut af R. o. Ad. i detta hänseende, utan blott som sin enskilda önskan föreslagit, att Ståndet skulle ungefärligen så i frågan förfara, som redan skett, och härigenom anser jag icke eller någon prescriptionstid vara bestämd, som skulle hindra mig att äfven framställa ett förslag til! gemensam tanka, då jag dertill icke hittills haft tillfälle. Jag bör likväl icke dölja, alt detta mitt förslag till en sådan tanka i väsendtligaste måtto öfverensslämmer med tvenne redan förkastade förslag, nemi. Gr. Anckarsvärds och Frih. Hamiltons, som Ståndet också alltför väl sjelf kan skönja, men deruti förekomma likväl märkliga tillägg och förändringar, icke blott i sak utan äfven i redaction, och några af de anmärkn:r, som blifvit gjorda emot de begge förenämnde Herrarnes förslag kunna icke framställas emot det, som jag nu anhåller att fä uppläsa, derest icke Hr Gr. o. Landtm, (inner något hinder deremot mola. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, (illkännagaf, att R. o. Ad. icke fattat något beslut, som inskränkte rättigheten till afgifvande af förslag till gemensamma tankar uti ifrågavar. ämne, och att således icke något hinder vore för uppläsningen af Gr. Frölichs förslag. Gr. Frölich uppläste derefter följande: l:o. Med upphäfvande af all ståndsdelning, och all sjelfskrifvenhet, skall Svenska folket hädanefter vid allmänt riksmöte representeras af en riksförsamling i 2:ne afdelningar:
Undervisning i pedagogik och methodik bör ej förekomma förr än eleven hunnit theoretiskt så utbildas att han kan lära att med fördel på andra inympa sitt vetande, och tredje året vid seminarierna måtte vara mer än nog för eleven, att sysselsättas med den praktiska skicklighetens utbildning i folkskolan. Det okunniga eller slöa hufvudet kan behöfva den föreskrifna tiden af 6 timmar i veckan ett år och 16 timmar i veckan ett helt andra år, för att i folkskolan innöta handgreppen och sättet att meddela hvad detta hutvud dunkelt vet; men ett bättre theoretiskt utbildadt hufvud skall göra sig förtroligt med skolans method och sättet för en ändamålsenlig undervisning på 10 gånger kortare tid, än den som blifvit föreskrifven, att till förfång för den theoretiska bildningen till elevens förtviflan offras på monitörskapet i folkskolan. Den sanna skolvisheten kommer i alla fall ej förr än eleven får sin egen skola att under eget ansvar sköta. Praktisk skicklighet är nödvändig, men skolläraren får, äfven han, till sitt lifs uppgift, icke att dressera skolans barn för det eller det, utan att hilda dem för lifvet och dess mångahanda förrättningar och bestyr, som i skolan icke kunna inöfvas, men som ändå kunna med skicklighet utföras, en följd af den theoretiska bildning, som skolan lemnar, hvarföre läraren sjelf behöfver af seminarium erhålla framför allt det högsta mått af theoretisk bildning, som är möjligt att der gifva och emottaga. Att ställa seminarium mera på praktik än theori, måste derföre ur pedagogisk synpunkt icke kunna försvaras, äfven om detta dikteras af den ena sidans åsigter från 1856. 296 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
För att nu äfven upplysa, huru stora anslagen varit för Artilleri-förråderne under de öfrige fredsåren sedan 1815 års början, får jag äran nämna, att År 1815 utgjorde det generela anslaget R:dr io5,ooo. — 1816 d:o —. i4o,ooo. — 1817 d:o — ’i5o,ooo. — i8i8 d:o •— 140,000. — 1819 d:o —• 14o,ooo. — 1820 d:o •— i45,ooo. — 1821 d:o — 208,600. — 1822 d:o — i8o,3oo. Således på 8 år tillsammans en summa af .. R:dr 1,208,900. hvilken, delad i 8 delar, bestämmer det årliga anslaget under denna tid till, per medium, j5i,ii2 R:dr 24 sk. eller i rund summa till i5i,200 R:dr. Fördelningen af denna summa har, per medium och i runda tal, årligen varit: Gemensamma behof: Byggnadsbehof Skrifmaterialier 3oo. Frakter och resor 5,000. Arbetspenningar 800. Oförutsedde behof 3,000. jg.ioo* Transport R:dr 18,100. 126 Den 29 December f. m. Transport Ammunitions-förråden: Kruttillverkningen 3i,ooo. Ammunitionsbehof 800. 3^800* Arméens gevär samt Gevärsförräd och tillverkning: Gevärsförråds-behof 2,000. Beväringsstaten i Wisby . 700. Passevolance på verktyg . 3oo. D:o på Regementernas gevär . 3,ooo. Reparationer af gevär. Instructionsmedel 35o. Arméens Excercice-behof 1,000. Upphandling för Arméen 2,000. Nya gevärspersedlar 5o,ooo. ^3}35q.
Cassör vid hvarje års slut balancerade Contante medel ä10 ställde under dén tillsyn, sorn Stats-Verkets säkerhet fordrar ; om någon förbättrad methode medelst Rapporters eller Qvartals-Förslagers m. m. insändande bör vidtagas ; huruvida de, dels hos Redogörare dels uti Landet utbalancerade medel kunna såsom osäkre anses, i hvilket afseende äldre balancer och Restantier böra särskildt specificeras, på det afskrifning må, på sätt och i den ordning författningarne föreskrifva, befordras, och att de uti Landt-Räkenskapen för flera år balancerade förskotter, hvilka bero af Kongl. Stats Contoirets pröfning och ersättnings - Ordres, må skyndsammast utredas och till afföring i Lands-Böckerna beordras; om hvilket allt Riksens Ständers Revisorer vid hvarje Revision äga att hos Kongl. Maj;t i underdånighet göra anmälan, samt afgifva Be* rättelse till kommande Riksens Ständer. I öfrigt - Den 2 3 Juli. rigt och ela, såsom föreberördt är, den för år 1810 upprättade och Utskottet meddeldte RiksHufvud-Bok, sådan den nu hefinnes, lemnar upplysningar, sorn i Statistiskt hänseende äro a£ särdeles vigt och nytta, ej mindre för det närvarande än för framtiden, hemställer Utskottet att första delen af samma Arbete, sorn egentligen innefattar sådan upplysning, måtte, så snart den hinner blifva i några ännu ej fullbordade omständigheter completterad, befordras till Trycket med Stats-Verkets medel, hvarom underdåniganhållan alltså torde af Riksens Stärn der göras. Detta hemställes dock vördsamligen Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvande. Stockholm den 21 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högvördiga Prest?' och Adelns Ledam. Ståndets Ledam. På Höglofl.
Éehhkahaeti, 459 Och förändring af Rotarne N:r 545 och 571 vid Åhs Compagnie af Elfsborgs Regemente’, och den 29 Juni 1810 likaledes utbyte och förändring af Rotarne N:r 102 och 117 vid. andra Majorens Compagnie af Kronobergs Regemente; anser Utskottet dylika frågor vara af en så alldeles enskild beskaffenhet, att de icke böra eller kunna blifva föremål föt Riksens Höglofl. Ständers öfverläggningar, enär hvar och en Rotehållare som af localå omständigheter linner sig befogad, att önska förändring eller utbyte af större eller mindre del af de för en Soldat inroterade Hemman, är obetaget, att med ansökning derom i laga ordning vända sig till Kongl. KammarCollegium. Utskottet kan således icke annorlunda tillstyrka bifall till Eric Svenssons motion, än att, då så beskaffade Ansökningat vägras, Vederbörande Autoriteter böra med skyndsamhet afgöra målet, och att inga hinder måtte läggas i vägen för den äskade jemnkningen eller utbytet; och kan Utskottet dessutom ej meddela något yttrande, angående jemnkning och Reglering af Roteringen i allmänhet, emedan det Hedervärda Ståndet icke bestämt eller uppgifvit, i hvilka fall, eller för hvilka Provincer en sådan allmän jemnkning och reglering skulle äga rum, ej heller föreslagit, hvilka nya ellet andra grunder böra följas, med de, som af RoteringsVerkets stora och odödliga Stiftare blifvit laggde. Dock varder detta allt vördsammeligen understäldt Riksens Ilöglofl* iäo Besv. och EkoJi. Utsk. Betänkanden, Ständers pröfning. Stockholm den lc Fö* bruari 1818. N:r 4.2. Riksens HögloftStänders Allmänna Besvärs» och. EkonomiUtskotts Betänkande, ”röran* de yrkad rättighet för Städernas Magi strater att få förrätta alla så kallade Dykerie-Auctioner Från Vällofl.
Mark betraktade ett ögonblick det vackra, lockiga hufvudet och den fina gestaltens mjuka konturer, hvaröfver månen gjöt sitt milda sken; derpå gick han fram till henne. »Och jag» sade han vekt, »jag älskar den, jag lofvat aldrig begära till hustru». »Men som beder att få bli det», hviskade Isabella sakta. Icke vet jag om det var Marks eller Isabellas skull att det lilla, lockiga hufvudet nu hvilade på Marks breda bröst och att båda hennes små händer slötos i hans, under det han med andra armen tryckte henne till sitt klappande hjerta, och icke behöfver jag heller säga om det var af sorg eller glädje som Isabella snyftade, lik ett barn, som i en älskad moders sköte finner lugn och tröst för sin smärta; men nog vet jag att icke endast glädje, utan tacksamhet lyste ur den blick, Mark höjde emot den klara, ljusa himlen. »Inte syster Bella längre ... min Isabella, säger Mark gladt i det han sänker blicken emot detder lockiga hufvudet. »Reser du i morgon?» Nu är det hennes tur att skratta. »Åh nej, jag väntar allt till dess ...» Hvad?» Jag har min hustru med mig.» Herrar, damer bärare, paraplyer, koffertar, stadsjungfrur och hattaskar, allt i brokigt virrvarr. Man pratar, skrattar, gråter, trycker hvarandras händer eller knuffas, allt efter omständigheterna. Ångbåten skall gå om fem minuter; vid landgången står ett sällskap som under ifrigt samspråk vexlar trofasta handslag med ett ungt par, synbarligen nygifta; den unga fruns ansigte är ovanligt vackert och de korta, bruna lockarne kastas fram och tillbaka af det lilla hufvudets lifliga rörelser. »Nej Mark, nu drages landgången in», säger hon i det hon sticker sin lediga hand (den venstra sticker hon under sin mans arm) åt ett ungt, djupt sorgklädt fruntimmer. »Farväl Louise, Gud välsigne dig. Har du ej lagt bort den der när jag kommer åter?» säger hon och pekar på sorgdrägten. »Nej, jag ämnar aldrig bära någon annan drägt», svarar den sorgklädda med ett visst eftertryck.
En af de delar af Bauc.orcglementet, i afseende på hvil - Den 31 Januari. la förändringar minst kunna undgås, är 4 art. aldra afdeln., som innehåller stadganden i gemenskap med Bankens sedel utgifning. Dessa kunna delas i 3:ne classer: 1:0 i dem, som äro helt och hållet beroende af K. M:s bifall till R. St:s beslut oin införande af s. k. courant-mynt; 2:0 dem, på hvars afgörande definitiva beslutet i denna fråga kan anses äga mycket inflytande, och 3:o dem, som äro helt och hållet oberoende af detta beslut. i:sta classen kan icke komma i fråga att vidröras, förrän sjelfva hufvudfrågan är afgjord; till den andra hörer frågan om de blifvande sedelvalörerna, i afseende på hvilka ännu endast blifvit beslutadt skillingssedlarnas bibehållande under samma förbehåll som vid sista riksdag. Det är visserligen obestridligt, att samma siffra å en sedel, ställd i courant, endast uttrycker •§ af det värde, den uttrycker på en sedel, ställd i b:co, och att sålunda en förändring af myntet äfven skulle tyckas påkalla en förändring af de bestämda sedelvalörerna; men då de i alla fall äro så varierade, att alla vanligen i allm. rörelsen förekommande remisser med lätthet med dem kunna ombesörjas, ehvad de lyda å b:co eller riksg., får jag tillstyrka deras bibehållande endast med tillägg af en ny valör, nemi. å 5 r:dr, som borde göras å grönt papper och samma format som 1 och 3 r:dr. För bibehållandet af 1 r:drs-valören samt införandet af en ny valör å 5 r:dr, får jag åberopa, hvad jag yttrat i ett BancoXJtsk. meddeladt utlåt, till Bancofullmägtiges i prot. i sisth Augusti eller Septemb. månad, i anledn. af en remiss från H. Utsk., rörtde vissa med nya sedeltillverkningen gemenskap ägande frågor, jemte de åtföljande anföranden af chefen för stereotyperingsanstalten och dåvar. chefen för papperstillverkningen.
Sanningen deraf bör icke förnekas, men då man å andra sidan vet att nästan alla de produkter, som från Lappmarken afyttras, nedforslas till Ångermanland hvarest Lappmarks-allmogen aihemtar sina förnödenheter, och dertill kommer, enligt hvad sednaste årens erfarenhet gifvit vid handen, det missvext ofta inträffar så väl i Westerbottens kustoch fjellsocknar som i Lappmarken, så bör man icke blifva tveksam, hvilken af dessa båda vägar bör lemnäs företrädet; mig synes åtminstone som skulle vägen emellan Fredrika och Björna bort först utföras; ty egnar man en blick på kartan åt den rigtning åars och strömmars vattenflöden erhållit ned emot hafvet och dervid erinrar sig att dalgåugarne åtfölja strömdragen och att den backigare, skärfvigare och mest otillgängliga marken förekommer just emellan dessa strömdrag, så finner man att sistberörda väg beräknats åtfölja Gideå-elfvens dalgång och således undvikande de svårare naturhindren, med samma som en mindre backig och jemväl kortare väg erhölles. Ställes åter föi’delen af ifrågasatta vägar vid sidan af hvarandra, så synes det, som att — med beräkning af de enorma summor, hvilka under så väl denna som föregående riksdagar blifvit i och för lättade kommunikationer beviljade provinser i de södra och medlersta delarne af riket — man Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 75 äfven bort offra något för Ångermanlands fjellsocknar och Lappmarken, hvilka aldrig kunna vinna den hastiga utveckling och förkofran som ofelbart skulle åtfölja vägkommunikationernas förbättrande inom orten. Utgående från denna synpunkt är det som jag anser utförandet af vägarbetet emellan Fredrika och Björna lika nyttigt och nödvändigt, som det emellan Öhrträsk och Åsele, hvadan jag vågar föreslå, att Rikets Ständer, för anläggning af väg emellan Fredrika socken i Westerbottens län och Björna socken i Wester-Norrlands län, måtto anvisa 100,000 R:dr R:mt, att utgå med en tredjedel under hvardera af nästinstundande trenne statsregleringsperioder.
Så, syster, bära vi båda samma sigillring för det röda lacket med bilden af samma darrande flamma och hvad skulle vi göra med en annan ring?» Ett kid min fader köpte för röda slantar sju. Men genast katten löpte och kidet ref itu. Ett kid, ett kid. Men just i samma stunden, som katten kidet bet, sprang in i fållan hunden, och katten sönderslet. Ett kid, ett kid. Men just då hund med läppen om kattens strupe tog, kom ifrån väggen käppen och hund till döden slog. Ett kid, ett kid. Men då från vallarbålet till hämnd slog elden ner, och snart blott svarta kolet var käppen och ej mer. Ett kid, ett kid. Det var kvällens och påskberättelsens sista sång. I ett ögonblick lade sig stormen i Kalonymos’ bröst och alla hans tankar stannade. Den gamla barnvisan med sin litanias meningslöshet, sin rytm af långsamt fallande dagsregn, sin tårlösa och klanglösa entonighet, gömde liksom de ramsor af doft mumlade och återkommande ord, med hvilka sjuklingen på plågolägret söfver sin pina och sig själf i sömn, allt han känt, allt han menat, allt han glömt och allt han aldrig i lifvet skulle kunna uttrycka om det folks öde, hvilkets son han var. Hans ögon tårades, och med en barnklang öfver stämman föll han in: Men källan då från brunnen göt vattenstrålen klar, strax elden nu försvunnen och kolnad aska var. Ett kid, ett kid. Men då till släckta branden från fältet oxen lopp, och ända upp till randen drack vattenflödet opp. Ett kid, ett kid. Men hvässad re’n stod klingan nu uti slaktarns hand, han stötte den i bringan så oxens blod förrann. Ett kid, ett kid. Sången hade blifvit unison. De äldres slitna och trötta och de smås höga, klara röster blandades, och i barnrimmets entoniga vaggvisa dogo alla de gamla sägnerna om lidande och svärd. Ljusen voro nästan förbrända i stakarna, och de smalnande lågorna fladdrade som blodade trådar öfver piporna.
Jag kan icke tydligare uttrycka den, än genom att förklara att jag fullkomligt förenar mig med honom i det förslag han framställt om en komités nedsättande i ändamål att afgifva utlåt:n. Att en sådan komité icke kan åstadkomma annat än godt, är tydligt, och det hade varit en orimlighet att motsätta sig ett sådant förslag; jag tror icke eller att man i mitt yttrande skall upleta något, som bevisar att jag är mot detsamma. Medau jag har ordet, vill jag icke begagna det för att ingå i något nytt detaljeradt anförande, men jag vill begagna tillfället att förklara för Hr Brakel, att i mitt yttrande finnes ingenting, som kan gifva honom ani. att förmoda, det jag hos honom förutsatt de afsigter, han nyss sjelf omnämnt. Ofverläggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till StatsUtsk:t. Härefter anmälde sig och yttrade Hr Brakel: I ani. af hvad Hr af Klint framställt, att det ej vore billigt, att anslaget till den af mig föreslagna vapenkomitéen skulle tagas helt och hållet från 4:de hufvudtiteln, oell att anslaget till sjelfva vapenfabrikationen ej kunde minskas, så får jag vördsamt föreslå, att det till en provisorisk vapenkomité erforderliga anslag måtte särskildt beviljas. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan Hr Brakels nu väckta motion blifvit till prot:t skriftligen aflemnad, densamma skulle inför R. o. Ad. föredragas. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit Gr. Adlersparres, Carl August, d. 26 dennes bordlagde motion, an - Den 3U November e. m. öl 7 g:de uphörande af de i K. Br:n d. 14 Maj 1789 och d, 30 Juli 1831 på bud ne afgifter till K. Teatern från skådespelaretrupper i landsorten. Föredrogs Gr. Lewenhaupts, Claes Magnus, d. 26 dennes bordlagde motion, angide utfärdande af vitesförbud till förekommande af kreaturs utsläppande å allm. laudsvägarne. Frih.
Innan jag likväl företager mig detta, anhåller jag, att, i egenskap af ett interniesso, få yttra några ord med hänseende till de af mig omordade af Frih. Gripenstedt aflåtne skrifvelser, dels till Utsk:ts Ordförande, dels tili Landtm, och Talmännen. Må vår Ståndsrepresentation vara än så mycket utdömd af allmänna opinionen på grund af dess egande brister, så är den likväl ännu den enda lagliga myndighet, hvarigenom den ena statsmakten representerar, och har i denna egenskap obestridliga anspråk på behörig aktning. Uti grundlagen föreskrifves, huru meddelanden, de båda statsmakterna emellan, skola ega rum. Från Konungamakten medelst K. Propos., kontrasignerad af StatsRåd. Någon föreskrift eller medgifvande, att dylika kommunikationer kunna ske genom enskilta handbref ilrån någon af Stats-rådets ledamöter, finnas icke; ett förfaringssätt af denna beskaffenhet är således otillbörligt och erfordrar tillrättavisning, då Riks-Stånden och deras Utsk. meddelst ett dylikt tiilvägagående sättas i jemnbredd med ministeriela byråer. Jag vill nu öfvergå till sjelfva corpus delicti eller det Statsrådsprotokoll, som ligger till grund för den K. Proposm och för hvilket Frih. Gripenstedts ofvan anförda handbref var en föregångare. Innan jag öfvergår till sjelfva frågan om anslaget, ber jag få fästa uppmärksamheten vid ett för detsamma anfördt motiv. — Såsom sådant anföres uti Statsråds-protokollet under den 6 sisth Februari: »Dessa brister för de år, som förflutit sedan E. K. M:s thronbestigning, jemte den ansenliga brist, som af lätt förklarliga skäl uppstod under den tid af nära två år, då E. M. såsom regent förde riks-styrelsen, med särskilda statsanslag derför endast från Norige, utgöra nu tillsammans ett belopp af omkring 800,000 rdr rmt.»
Utvidgar man afståndet emellan de större och mindre brännerierna, så fråntager man i samma män en större del af näringens nuvarande idkare möjligheten alt med den redskap de nu ega fortsätta densammas bedrifvande. Vidtager man nemi. denna åtgärd så inträffar ett af 2:ne förhållanden: antingen förändra de nuvarande idkarne sina redskap, eller ock up - Den 27 April f. m. 489 linia de med rörelsen. I förra fallet inleder man dem lill att nedlägga ytterligare kapitaler uti denna näring, hvilken man ej vill upmnntra. I det sednare minskas produktionen med samma belopp som nu kan med dessa idkares pannor tillverkas. Skulle denna minskning för tillfället npgå till så betydligt belopp, att varan ansenligt slege i pris, så är klart att i samma mån sorn rörelsen visade sig lönande, skulle den draga till sig nya idkare, hvilka önskade alt med de andre, dela vinsten. Delta föranledde då nya fabrikers anläggande, ulan att minska tillverkningen under det genom förbudet för de nuvarande bränneriverksägarne alt begagna sina verk, en del af del kapital, som de i samma verk nedlagt, går för dem förloradt. Ett sådant förfarande, längre utsträckt än nödvändigheten kräfver, torde icke vara nationalekonomiskt rätt. Hvad åter angår beskattningen, så, äfven med antagande af -det konlrollantsystem, som af Utsi?, blifvit föreslagit, mäste man medgifva, all då för en större panna skulle dagligen skallas minst något öfver 70 Rdr, så kan denna skatt mycket väl medgifva aflöning åt en kontrollanl och likväl lemna en stor behållning för Statens räkning. Vill man äfven med afseende på de upgifter om afverkningsförmågan hos serskildta redskap, hvilka Utsk. lemnat, tilläfventyrs anse det minimum, som i K. M:s Propos. är framstäldt, kunna något förhöjas, så förefaller det mig likväl vara väl mycket, alt med mera än 100 procent öka detsamma. Man skulle kanske utan skada kunna stadga ett minimum af 250 k:r i dygnet. Då tror jag att ett betydligt antal af nuvarande fabrikerna icke skulle helt och hållet sättas ur verksamhet.
Den 20 Augusti. 321 Jag tror mig blott helt kort behöfva fästa Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet på den missledande motsägelse, vissa §§ i nu gällande bevilln.förordn. innehåller. 66 och 72 §§ bevilln.förordn. jemte den ed, som 122 § föreskrifver, och deu loenia kännedom 68 § rättvisligen förutsätter att taxeringscomitéen bör äga, och efter hvilken kännedom coiniteen åligger att utröna egendomars beskaffenhet till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfälle, förmåner och onera, anser jag vara fullständiga föreskrifter för taxering af jord, om nemi. den förvillande meningen, som sistnämnde eller 68 § innehåller om nytta och vägledning af i orten gångbara pris vid värdets bestämmande, ur § utgår. Lika förvillande och stridande mot taxeringsmännens ed samt 66 och 72 §§ i bevilln.förordn., är föreskriften i 108 §, att hus, åbyggnader och tomter i städcrne skola uppskattas efter deras gångbara värde. Jag önskar, att Bevilln.IItsk. ville utesluta ur 68 och 108 §§ de meningar, jag anser förvillande, på det icke fortfarande jord eller hus må ryckas ur det proportionsvärde, de innehaft till andra lika beskaffade jordoch husegendomar, för det de blifvit försålde till annat pris, än det värde, hvartill de före försäljningen varit uppskattade. Derefter tilläde Hr von Heijne muntligen; Jag anser det alldeles nödvändigt, att föreskriflerne rör:de taxering af jordoch husegendomar, i den nya bevilln.förordningen, icke komma att, som nu är fallet, strida emot den ed, taxeringsmännen inför taxeringscomiteen aflägga. Taxeringsmännens ed ålägger dem, att låta hvarje medborgare vederfaras lika rätt; men detta är icke möjligt, om taxeringsmäunen nödgas göra afseende på cgendomarnes gångbara pris. En sådan värdering skulle blifva lika arbiträr, som egendomarnes gångbara värde är föränderligt.