Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Backman, som af hans min förstod, att något var på färde, reste sig från sin plats och gick fram till honom. John Hall hviskade: – Jag ville bara underrätta Backman om att då jag för en stund sedan tog mig en promenad utanför Kungsporten – Här är förfärligt hett. – John tog upp en söndrig ostindisk silkesnäsduk ur fickan och torkade sig i pannan. – Ja, ja. – Hvad är det? Tala fort, så är herr Hall beskedlig! Vi spilla den dyrbara tiden. – Jag ville blott underrätta min vän om att något upplopp ej kan försiggå, ej heller någon våldsbragd företagas härinne, eller därute, ty jag såg på min promenad utanför Kungsporten, att husarerna exercera på heden och de skulle i en handvändning vara här, ifall någon revolt ägde rum. – Hvem är den satan, som underrättat landshöfdingen? Honom skulle jag vilja sticka dolken i, hväste Backman, som plötsligen blifvit hes af sinnesrörelse. Visste jag blott, hvem som gjort oss detta! Nu är allt förloradt! – Säg icke så! Vi skola protestera. – Protestera, protestera! Hvad hjälper alla världens protester! Det är blott våldet, som kan göra sig hördt i vår larmande tid, det är våldet, som banar vägen för rätten. Hvad kunde revolutionens hjältar i Frankrike uträtta medels protester? Var det ej guillotinen, som gjorde slag i saken och röjde plats för frihet, jämnlikhet och broderskap? En dylik kupp hade jag mediterat för att skaffa herr Hall sin rätt. Men när landshöfdingen fått nyss om saken och kommenderat ut militären till exercis på Heden – jo, jag tackar, meningen med den exercisen kan ett barn begripa – ja, så måste vi låta saken ha sin gång. Hvad herr Hall skall göra? Sätta sig därborta med armarne i kors och tiga eller tala, hvilket herr Hall behagar. Egendomarne slås bort lika galant, hvad än herr Hall gör, och Björnberg gör första och sista budet.
Sådant beslutas af de Ständer, sorn inom Tre månader efter Krigsförklaringen skola sammankomma. De kunna lika gerna besluta, sorn de hafva full rätt att ändra hvad vi nu besluta. Faran är hvarken större eller mindre derigenom; ty hon beror af den mer eller mindre upplysning tiden vet att tillkämpa sig; och ingen annan garanti finnes. Här har af flere Talare blifvit föreslaget, dels att, vid sådane tillfällen, då Stora Creditivet hehöfver lyftas, RiksgäldsContoiret må upplåna medel, dels att i Banken måtte bildas reserv-fouder, för att användas vid utbrott af krig, då Creditivet måste begagnas. Begge förslagen äro lika felaktiga. Om med den sednare åtgärden menas, att under fredens lugn indraga och skrinlägga en viss summa Sedlar, eller att utlåna medel på korta tider och hastigt indraga deni vid fredsbrott, så är det klart, att löljdei - i5o Den 9 J u I i i e. m. ne skulle blifva högst skadliga. Det skulle väcka osäkerhet och fruktan hos Capitalisterne; och det är gifvet, att under krigstid behöfves en vida större penningemassa, än under fred. Alla näringar äro nemligen då i större liflighet, än i fredstid, och följakteligen erfordras ett betydligare rörelse-capital. Jag vädjar till enhvars eftertanka och bedömande, om icke förhållandet visat sig vara sådant i alla Länder. Då är det följakteligen icke verkställbart, att vid krigsutbrott i hast indraga Bankens utlånta medel. Ej eller är det för RiksgäldsContoiret möjligt, att vid ett fredsbrott få låna en enda styfver, förr än Rikets Ständer komma tillsammans. I ett sådant ögonblick kan Staten ej hafva så stor Credit. De begge föreslagne utvägarne duga således alldeles icke. Derföre anhåller jag, att ännu en gång få fästa uppmärksamheten på mitt vid Utlåtandet N:o 2 framstälda förslag, att om Bankens fond under fred starkes, på det sätt, att en del af Bankens vinst användes att inköpa Silfver, så kan derföre vid tillfälle af krig utgifvas en större mängd Sedlar, kanske till och med mer än motsvarande det inköpta Silfret.
Det hela är ett kaos. Det ser ut som anteckningar, kastade huller om buller, som en massa af föga bearbetade excerpter ur hithörande literatur. Oaktadt de olika af-delningarna äro försedda med särskiljande öfverskrifter, finner man dock esomoftast stycken kringspridda i andra sånger än dit de höra. Den ena taflan går öfver i den andra, så att man som-ligstädes icke vet, om man är i Sverige eller Tyskland. Jag är skyldig att med n&amp;gra exempel gifva skäl för dessa hårda domar. Påståendet, att stycket icke är poetiskt i högremening, utan saknar lyftning, kan synas vftl snbjektift, men styr-kes, tror jag, med utdrag, sådana som dessa: Stridspsalm klingar snart ur dimman, som kring Lutzens falt sig breder, gula gardet fors af Brahe, högra flygeln kungen leder, Weimars hertig sina tyskar. Elghudnkyller Gustaf bär, och » i dag », han ropar, » gossar gören slut på allt besvär! » Om detta ioke är tung och till och med misslyckad prosa, så begriper jag ingenting. Sammanhanget mellan kungens kläde-drägt och hans utrop får man nog skrifva pä rimnödens räkning. Och när författaren om Ferdinand upplyser, att han var » fostrad upp i Ingolstadt », så har man säkerligen för den notisen att tacka bristen på ett lämpligt rim till » natt ». Mig kom ordet pkUt i åtanke vid genomläsandet. Utmärkt kriamessig tager sig följande sentens ut: Nej, att te sig vankelmodig mycket värre är än do. En skald med förmåga skulle kunnat göra något af Oxenstiernas bekanta sömnlösa nätter. Men hvad skall man säga om följande särdeles matta passus? Fick än Oxenstierna pröfva första gången sömnlös natt, han stod fast ändå, legaten, som till verkets skydd var satt. Och vid Nördlingen den tömdes ock till dräggen, smärtekalken (! ) och i lejonkamp blef fången Horn, den ädle fältmarskalken, och för andra gången sömnen flydde kanslerns hufvudgärd, tron ej, att hans lugn var skakadt, trots de kejserliges svärd!
Det är den, som burit henne öfver alla hinder, hållit hennes mod uppe, då svårigheterna hopat sig på alla sidor, det är slutligen den, som i medgangen och nu då anstalten står där som ett på säker grund hvilande stort och härligt företag, bevarat hennes sinnes ödmjukhet, hvilken kommer henne att afsäga sig själf äran af hvad som vunnits, gifvande den åt Honom som tillstadt framgången. — » Hon är en bönens kvinna, kärleksfull och barmhärtig som få, » har en af systrarna yttrat om henne och har med dessa ord bäst kännetecknat, genom hvilka medel frö- ken Guldberg vunnit sin stora seger i arbetet. S e, vårens natt omkring oss drömmer ... (Efter Detlev u. Liliencron.) Mag löser sakta kära händer, som du omkring min hals har lagt, för att i dina ögon läsa, hvad nyss ditt lilla hjärta sagt. Se, vårens natt omkring oss drömmer — den natt som tycke har af dag — i stum förtjusning björken lyssnar till vågens suck och trastens slag. Det hvita hagtorn vid din sida vårt kärlekstecken må det bli — bryt af en kvist, förr än vi skiljas, till minne se ' n den bära vi! O, flicka, låt oss natten famna hör, hur naturens hjärta — slår! Den vissna kvisten här vi byta emot en frisk den nästa vår. I det t y s t a. Af Laura Fitinghoff. * 1 lä,. S3, fick stackars liten på nytt lägga in ^ om plats till annat verk eller kontor. Mors bleka kinder bli under väntan en nyans blekare, och den slitna kappan visar hänsynslöst själfva varptrådarna i tyget — allt svalare och genomskinligare blir den under väntan. Stackars liten har kämpat så modigt för att » hålla sig uppe » och bibehålla skenet af fin dam, af att tillhöra den samhällsklass, till hvilken hon genom uppfostran, namn eller rang närmar sig, och från hvilken 1897 hon endast genom bristen på ekonomiska medel är utesluten. H o n är musikalisk, både hon och hennes anhöriga.
V. B. 579. A. 616. — N:o 14 i anledning af väckta motioner rörande ändring och tillägg till 4 kap. 2 § samt 6 kap. 2 och 3 SS ByggningaBalken. •— N:o 15. i anledning af väckt motion om ändring i nu gällande Mäklare-Ordning ilen 31 Mars 1853. VII. B. 47, 310-A. 378. -—- K:o 16. i anledning af väckt fråga om förändrad lagstiftning i afseende å kronohemman. VII. B. 47, 310. A. 378. — N:o 17. i anledning af väckt fråga om afskaffande af fideikommisser. VII. 15. 47. 310 A. 378. — N:o 18. i anledning af väckt motion om rättighet för jord egare att få uppsagd och afhyst, men likväl qvarboende landtbo förpassad till något kronans allmänna arbete. VII. B. 47, 310, A. 378. — N:o 19. i anledning af väckt motion, om ändring i gällande F iskeri-Stadga, i hvad den rörer sillfisket i Bohusländska skärgårgen. VII. B. 47, 310 A. 378. — N:o 20 i anledning af motion om förändring af 20, 21 och 26 SS M Kongl. Grufve-Stadgan dea 12 Januari 1855. VII. B. 47.310. A. 378. — N:o 21- i anledning af väckt motion, om utfärdande af en författning rörande torplägenheters afträdande. — N:o 22. i anledning af väckt motion, om tillägg till 17 kap. 3 § Byggninga-Bulken. VII. B. 47, 310. A. 378' — N:o 23. i anledning af väckt motion om kapell-församlings be - 112 —. L — frielse från byggnadsoch underhålls-skyldighet vid moderkyrka.
I allmänhet kan det sägas, att folkskolorna uppfylla sitt ändamål, om det ock måste beklagas, att en och annan skollärare brister i nit för den goda saken, men det är att hoppas, det en sådan brist skall rättas genom de visitationsresor, som i senare åren blifvit anställda af dertill utsedd Inspektör. Söndagsskolor äro inrättade i begge städerna, och början gjord dermed äfven på ett och annat ställe på landsbygden. Slöjdskolor för fruntimmer äro äfven i begge städerna inrättade och fortgå med särdeles nytta. Om donation till folkskolan i Hernösand skall nämnas i slutet af denna artikel. Uti Hernösands Navigationsskola äro under qvinqvenniet utexaminerade det i följande tab. Litt. Tab. Litt. Ff. Ff upptagna antal elever. Denna skola, som stiftades 1842, förestås af en ordinarie och en underlärare, den förre med 1,870 och den senare med 625 R:dr årlig lön. För landtbruksoch skogsskolorna är förut redogjordt. För rättsväsendet och fångvården redovisas fullständigt i de af Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern och Fångvårds-Styrelsen årligen utgifna tryckta berättelser. Under detta qvinqvennium, 1856—1860, hafva 2 personer, en man och en qvinna, undergått dödsstraff, dömde begge för mord. Utsökningsmälens antal är äfven en mätare af välmågan; dock får denna mätningsgrund icke obeTab. Litt. Gg. gränsadt antagas såsom giltig, enär det icke sällan händer, att personer, som äga förmåga att betala, dock låta lagsöka sig för mindre summor, antingen af lättsinne eller trots, öfver de hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande under qvinqvenniet handlagda utsökningsmål lemnar nedanstående tab. Litt. Gg upplysning. Tab. Litt. Ff. Utexaminerade navigationselever. Till sjökaptener af första klassen. Till sjökaptener af andra klassen. Till styrmän af andra klassen. Summa. Handlagde utsökningsmål. Antal mål. Utdömdt belopp.
A ena sidan har man rätt deri, att om valörerna blifva för små, så följer deraf, att b:comyntet utjagas ur rörelsen; men på deD andra sidan förekommer, att om ej andra än högre valörer få utsläppas, blir följden deraf en ny näring, nemi. den af agiotage, hvaraf olägenheter uppkomma för de lägre classerna. För hvarje vedlass, som en bonde säljer, skall han gifva tillbaka på dessa stora sedlar, och, för att få en sådan vexlad, skulle han derföre i kryddboden få betala agio, åtminstone på det sätt, att han [liefve tvungen alt köpa något. Det är sarint, att provinsernas olikhet häruti kan göra ett olika förhållande; men jag tror, att vi gå medelvägen genom antagandet af Hr v. Troils förslag, hvarom jag således för min del förenar mig. Frih. Stjernstedt: I principen är det ej för högt att stadga 10 r:dr cour. såsom minimivalör; men med sådana förhållanden, som här i landet äro, och med de opinioner * som här äro rådande, skulle man förgäfves söka få en så hög valör föreskrifven. Jag förenar mig således med Hr v. Troil, men önskar, att då man beslutar om den minimivalör, som actiebanker tillåtas att utgifva, på samma gång de solidariska bankernas rättighet i detta hänseende måtte bestämmas, och § i följd deraf uppflyttas till de alim. bestämmelserna. Frih. Boye har förutsagt, att i fall ruinimivalören blefvö för hög, skulle man ej hafva mynt, för att komma ifrån hvarandra i liquider på mindre summor. Jag tror ej, att det andra myntet bör försvinna ur rörelsen, och just detta är ett skäl att ej tilltaga valören här för lågt. Gr. Horn! Jag får förklara, att jag ej från banker i andra länder vill raisonnera mig till hvad som bör äga rum i vårt Iand, ty ett sådant skäl måste försvinna vid närmare besinnande.
Lag-Ulskottet går att härmed i ett sammanhang afgifva sitt utlåtande öfver åtskilliga till Utskottet remitterade motioner i ofvannämnda ämne, hvilka blifvit väckta; inom VäUo/liga Borgare-Ståndet af Herr L. V. Henschen (motionen JV2 51), Herr C. Wennerus (motionen JW 66), och Herr O. E. Sandegren (motionen JYl 97); samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtige Johannes Andersson från Skaraborgs län (motionen JVs 16), Sven Hansson från Östergötlands län (motionen JVs 38), Carl Bernhard Rydström från Calmar län (motionen Jtä 70), Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län (motionen M 95), Olof Olsson från Slängserud i Wermlands län (motionen M 151) och Per Östman från Wesler-Norrlands län (motionen JVs 302). Bland dessa motionärer hafva Herr Wennerus och Riksdagsfullmägtigen Carl sD U O Bernhard Rydström/ åsyftat en fullständig reorganisation af domstolsinrättningen och en mer eller mindre fullständig omarbetning af rättegångs-ordningen; i hvilket afse O . af Herr Wennerus, »att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Majit ville låta genom en komité utarbeta och sedermera för Rikets Ständer framlägga förslag till ny Rättegångsbalk», och af Rydström, med hvilken Erik Johan Rudberg från Calmar län och Per Nilsson från Malmöhus län sig förenat, »att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att, Bih. till R. St.
För den händelse Borgare Ståndet icke skulle vilja frånträda detta skiljaktiga beslut samt förena sig med de öfriga Riks-Stånden om antagande af Utskottets förslag, lärer alltså omröstning böra anställas öfver följande voteringsproposition: 4 Bevillnings-Ulskottets Memorial N:o 39. 3:0. Den, som antager Utskottets af tre Stånd gillade förslag, att frälseräntas kapital värde skall uppskattas till tjugo gånger det belopp, hvartill räntan efter markegång uppgått, på sätt i 2 mom. af § 3 finnas närmare bestämdt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Borgare Siåndets beslut, början af ifrågavarande moment, att lyda sålunda: »Frälseräntas kapitalvärde uppskattas till tjugofem gånger det belopp» etc. § 7. Utskottets uti punkten 3:o intagne förslag, att närings-idkares inkomst för löpande året icke får, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses af kasta, har blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde Stånden, men afslaget af Borgare-Slåndet. Jemte det Utskottet inbjuder sistnämnda Ständ att, i likhet med de öfriga, gilla della förslag, får Utskottet, för den händelse inbjudningen icke antages, föreslå att följande omröstning må ega runi: 4:o. Den, som vill att, i likhet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd godkänt, uti punkten 3:0 af § 7 skal! intagas ett så lydande stadgande: »Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om lian under nästföregångna året gjort föluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta,» röstar Ja; Den det ej vili, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, della stadgande att utur författningen uteslulas.
FRUN. Af det skäl att nej jag kan inte jag bör inte säga dig det! CECILE. Nåja, i så fall FRUN. Men i alla fall om du lofvar mig att aldrig för någon för någon du förstår mig? CECILE. Jag lofvar allt hvad ni vill, tant! FRUN. Nåväl, mitt stackars barn men kom ihåg att du har lofvat! CECILE. Ja tant, ja! FRUN. Nåväl vår unge granne, herr Duplessis du kommer att bli, ond herr Duplessis har tvungit oss till en process, bara för att få knyta förbindelser med oss CECILE. Lagliga? FRUN. Ja, lagliga och alfvarsamma! CECILE. Hvad menar tant? FRUN. Åh, det är en afskyvärd tillställning! Man skall anfalla mig, har han sagt till sig sjelf jag försvarar mig, jag vinner, och under förevändning af att uppgöra en förlikning, kan jag presentera mig hos dem! CECILE. Här? FRUN. Just här! »Och en gång der, kan jag sjelf bli i tillfälle att se» gissar du inte? CECILE. Nej! Bli, i tillfälle att se hvad? FRUN. Om han lyckas behaga dig. CECILE. Hvarför det? FRUN. För att gifta sig med dig! CECILE. Men af hvad skäl? FRUN. Af det skälet att han älskar dig. CECILE. Han älskar mig mig min tant? FRUN. Ja, dig dig, min niéce! och om du visste CECILE. Säg ut, tant! FRUN. Nej nej! . det är fråga om någonting mycket vigtigt CECILE. Ja, men jag har ju lofvat? FRUN. Ja, det var sannt! Nå ja, då får jag väl ingenting dölja för dig! Men min Gud, det är så svårt (tar hennes hand och för henne till fönstret). Ser du det der stora kastanieträdet i hans trädgård der, midtför CECILE. Ja. FRUN. Han klättrar upp i det hvarje qväll för att beundra dig, när du sitter ute på terrassen. CECILE.
Rfter ytterligare föredragning afLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten* på bordet hvilande förnyade Utlåtande N:o 117, i frågan om upphäfvandet af förbudet mot Uandtköp, fann Preste-Ståndet för godt att förblifva vid dess den 4 nasti. April till Utskottens lista Betänkande lemnade bifall. S D. Nedannämnde på bordet hyllande Ut; låtanden föredrogos ånyo och biföllos, nemi. Prot. N.o 5g, angående prägling af en Medaille till åminnelse af de under närvarande Riksmöte inträffade vigtiga liändeleer nemligen Högstsalig Hans Majit Konung CARL XIII:s frånfälle samt Hans Majit Konung CARL XIV JOHANS tillträde af Regeringen , Dess höga Kröning och Hyllning. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens N:o 295, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande Tull-Verket; N:o 296, öfver gjorda anmärkningar vid Utskot. tens afgifna yttrande om inrättande af Allmänna Arbetsoch Correctionshus på Borg. holm och i Vadstena; Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Först afgifna Betänkande om förändringar uti Författningarne rörande Enskiftes delningar, med de uti förnyade Utlåtandet N:o 115 tillstyrkta ändringar och tillägg; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: N:o 139, i anledning at Kongl. Tabell-Commissionens underdåniga Utlåtande, och sammandrag af Tabell-Verket för senast förflutna Qvinqvennium m, m. Fran Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning blefvo följande Betänkanden bifallne, nemi.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o of, angående indragning af Hofjaktvarfvet m. m. (I. A.) Stats-utskottets under N:o 57 afgifne utlåtande, i anledning af Kongl. MajUs nådiga proposition rörande indragning af hofjaktvarfvet ni. m., har af samtlige Riksstånden blifvit återreinitteradt af orsak, att Utskottet icke meddelat yttrande deröfver, huru förhållas borde med de medel, som komma att inflyta, vare sig såsom arrende för hofjaktvarfvet eller såsom köpeskilling vid en tilläfventyrs skeende försäljning af en del dertill hörande åbyggnader. Borgare-ståndet har i detta afseende förklarat, det ståndet ansåge omförmälde arrende-medel böra ingå till statsverket, men köpeskillingen användas för Kongl, flottans behof. Inom de öfriga Riksstånden är deremot af enskilde ledamöter föreslaget, hos Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, att så väl arrendesom försäljningsmedlen borde, på sätt Kongl. Maj:t äskat, användas för Stockholms stations af Kongl, flottan behof, och inom Bonde-ståndet, att arrende-medlen måtte ingå till statsverket eller riksgälds-kontoret. Af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln är jemväl yrkadt, att den föreslagna utarrenderingen af hofjaktvarfvet måtte ega runi i enlighet med de för utarrenderande af kronans lägenheter i allmänhet gällande föreskrifter; och har slutligen hos Borgare-ståndet framstälts det förslag, *tt de å hofjaktvarfvets tomt befintliga trädbyggnader måtte försäljas och endast de, som äro uppförda af sten, bibehållas. Af ifrågavarande anmärkningar, hvilka egentligen åsyfta, att utlåtandet måtte i vissa uppgifne omständigheter erhålla nödig fullständighet, har Utskottet icke hemtat anledning att frånträda hvad uti samma utlåtande blifvit t hufvudsaken yttradt och föreslaget. Stats-Utsk. Utlåtande,"
Medan Karmides lyssnade till dessa ljud och förbannade de usla drömmar Annжus Domitius hade beställt för sin gästs räkning, infunno sig slavar, som buro honom i badet. Badet var yppigt, vattnet lagom varmt och mängt med ljuva parfymer, frottörerna mästare i sitt slag, som borde kunnat återgiva en gubbes lemmar ungdomens spänstighet. Karmides kände sig föryngrad under deras händer och mäktig av alla möjliga epikureiska vapendater. Från badet bars han till ett rum, där konstnärer av olika slag väntade honom, konstnärer av rakkniven, friserkammen och toalettpenseln. Han teg och förtrodde sig lugnt åt sitt ödes blida makter. Samtliga artisterna utförde sin sak väl. Rakkniven fördes av den lättaste hand, lockarne uppmjukades med ambrosia och ordnades а la Foibos Apollon, toalettpenseln gjorde strecket, som höjer ögats glans, varefter Karmides ifördes kitonen och sandalerna och visades till samlingsrummet. Här väntades han av de andra gästerna, som var för sig undergått samma behandling. De kunde således icke vara annat än morgonfriska. Också var hugsvalelsen redan i full gång. Karmides hörde på avstånd skratt och glada röster. Ett samkväm, som började så tidigt på morgonen, var någonting ovanligt och retande. Samtliga de närvarande uppträdde i morgontoaletter, bland vilka damernas utmärkte sig för genomskinlighet. Damerna voro av två slag: de ständiga och de tillfälliga. De ständiga voro Myro och Praxinoa; de tillfälliga voro två unga syriska slavar, som den kvinliga kitonen och de efter senaste damemodet friserade lockarne klädde väl. Mellan dessa olika slags damer visade sig under samtalets gång intet spår till avundsjuka, men många av stark dragningskraft och växande förtrolighet. Och när inga missljud från detta håll störde glättigheten, varifrån skulle de då komma? Vi veta, att dagen var mulen, men även om morgonsolen skinit med sin klaraste glans, skulle svårligen en stråle funnit väg genom de tjocka tapeterna för salens fönster. Rummet upplystes av lampors festliga sken. Ej heller fanns, sedan två till tre timmar förflutit, någon i sällskapet, om icke Annжus Domitius, som påminde sig, att det var full dager därute.
I två timmar gick han der och väntade; han var så trött och utpinad af förargelse och dertill hungrig och törstig, han kunde inte låta bli att gå in på krogen och få sig en smörgås och ... Ja, madam Jonson begrep hur det sedan gått. Det behöfde han inte tala om; den gamla trallen kunde hon utantill. Hon ville blott ha reda på, hur det kom sig att Jonson var lungvåt öfver halfva kroppen, då han kom hem i går qväll, om han ramlat i sjön eller hvad det nu var? Jonson gjorde åtskilliga små slingringar, han tycktes icke rigtigt hågad att bekänna kort. Men slutligen kröp det fram, att han hade velat dränka sig, så pinande led var han på alltsammans, men att han i fyllan icke kom sig för att göra det mer än till hälften. Madam Jonson svarade ej. Det blef en stund tyst i stugan. Man hörde endast skramlet af skedarna mot tallrikarne och barnens smackande med läpparne, då de åto sin frukost. »Hvad hade du sagt, Kristin», sporde slutligen Jonson med en sidoblick på hustrun, »om jag inte mera kommit igen?» Madam Jonson log – sitt bittra, skarpa leende och höjde litet på ena axeln. »Gud vet om jag harte sagt någonting alls», svarade hon, »jag var så hjertans bedröfvad, att jag inte kunde bli det stort värre.» Just som hon yttrade dessa ord öppnades stugudörren, och till hennes gränslösa förvåning visade sig fru Burström, åtföljd af en tjenarinna och begge Jonsönerna. Men det var en annan fru Burström än den madam Jonson sist såg här i stugan. Visserligen voro de röda plymerna ännu qvar i hatten, men de hade bestämdt blifvit mycket plattare, och i ansigtet var hon alldeles blek, utom på kinderna, der hon hade sådana der rödgridelina strimmor, som rödbrusiga ansigten alltid bibehålla, då de blekna. Hon såg ytterst tafatt och bortkommen ut – rigtigt »stukad», som unge herr Nils, den äldste af Jonsönerna, yttrade sig.