Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande hufvudsakeligen instämmer med Särskildta Utskottets redan bifallna Betänkande; så finnér jag ingen anledning att icke bifalla det nu upplästa; jag har blott en anmärkning emot ett der infördt yttrande, att det icke lärer vara Riksens Ständers rätt att i det reglementariska göra några föreskrifter. Jag har för detta sökt visa, att det är Ständernas obestrideliga rätt, att derom förordna, då Tullmedlen äro Bevillning; denna min mening, långt ifrån att försvagas. bestyrkes deremot snarare af Utskottets dubieusa Uttryck, att det lärer.. Hade i Grundlagen något ställe funnits som tillagt Konungen denna rättighet, hade man mäst säga positivt: det är _ i kraft af den §. i Grudlagen; nu kan sådant icke uppvisas, men väl att Riksens Ständer vid tvänU. e föregående Riksdagar utofvat denia sin IJ7Ö ' Den 27 Juli J. m. rättighet. År 1810 upplät Riksens Stander åt Konungen rättigheten attöka tullen på utländsk inkommande Spannmål, med förbehåll att i sådana fall deremot mind-ka på andra artiklar, sä att totalsumman af tullen icke okades. Vid i3'i2 års Riksdag öfverlemnade Ständerna åt Konungen att, vid det då ännu fortfarande tullarrendets slut år 1813, å nyo tullen på 10 ar bortarrendera eller ock låta densamma genom en Direction administreras, hvaremot likväl af en Ledamot den anmärkning gjordes, att sorn Riksens Ständers rätt ej räckte längre än till nästa Riksdag och man icke ägde rätt hinda händer O ^ o na pa kommande Ständer, vore 10 ar en allt för långt utsträckt tidrymd: _ häraf följer således, att Riksens Ständers rätt till dispositionen af Tullverket är hittills obestridd; ty hurti skulle Riksens Ständer kunnat föreskrifva alternativer för Tullverkets administration af Konungen, om det icke Varit deras rätt ulan Konungens, och huru skulle Konungen, om han ansett det vara sin rättighet, tillåtit Riksens Ständer, att taga radana beslut, som innehöllo föreskrifter huru imellan Riksdagarna dessa Verk skulle administreras.
Jag kan således icke finna, att några ömma samveten behöfva klämmas af den saken. Hvad åter angår den åsigt, som här söker göra sig gällande, nemi. att beviljandet af ifrågavande anslag skulle innebära ett förtroende-votum för Regeringen, så måste jag bekänna, att jag alldeles icke på det sättet upfaltat politikens inflytande på denna fråga, men man kan dock icke neka, att politiken på visst sätt häri ingår, då nemi. Regeringen på det upriktigaste sätt anfört, »att de förenade Rikena i följd af de sednare årens händelser åter intagit bland Europas stater den plats, som dem med rätta tillkommer, men på hvilken de intill år 1848 icke aktat nödigt att göra anspråk», såsom Hr Björck i sin reservation citerat. När nu detta upgifves såsom skäl för de begärda anslagen, och hvilket bör tagas i betraktande vid beviljandet af desamma, så måste just detta skäl komma under R. St:rs pröfning. Detta är således en politisk synpunkt, från hvilken Hr Bildt äfven betraktat frågan, utan att han ingått i något bedömande af Regeringens politik, hvilket, enl. hans åsigt, kunde komma i fråga först, då Const.Utsk:s DechargeBetänk. blifver föremål för R. St:rs pröfning. Jag vill nu upläsa ett stycke ur Hr Björks reservation. Jag förmodar, att R. o. Ad. deri icke vill instämma, men denna del af reservationen utreder saken ganska väl. Det är en fråga, som en hvar mäste göra sig, så vida man vill lägga något bestämdt Den 54 Mara 387 skäl för sitt omdöme uti förevande fråga. Hr Björk säger nemi.: »Om svaret på den första frågan bör eftergifvas, för att icke såra national-stoltlieten och fosterlandskänslan, sA är det icke lika lämpligt att afstå från utredande af den andra. Landets ställning till andra makter måste vara klar och nationen vill känna både hvad som blifvit gjordt i dess namn och den ställning, hvari den verkligen sig befinner. Tiden före 1848 är icke mera aflägsen, än att en livar nogsamt erinrar sig, att hvad som dA gjordes kunnigt om
Och om äfven få människor kunna lära sig behärska sin organism som en K a n t eller Goethe, så kunna de dock g e n o m en frivillig öfning, som suggestionsbehandlingen har lärt d e m, liksom dessa öfverlägsna andar hindra sig från att blifva offer för många lidanden, eller de kunna uppehålla sig eller höja sig, då de tyckas blifva krossade. Om nu den viktiga frågan uppkastas, hvad suggestionsbehandlingen under hypnosen förmår uträtta, hvad man g e n o m dess användning är i stånd att realisera, så är detta i hufvudsak följande. D e t lättaste är att borttaga smärtor, af hvad natur de än må vara. M e d andra ord, den hypnotiska suggestionen behärskar alldeles säkert alla yttringar af smärta o c h om man särskildt fäster sig vid de smärtor, som ej ha något för oss upptäckbart anatomiskt underlag, dit t. e x. neuralgierna höra, hufvudvärk m. m. så nekar numera ingen, att suggestionen vanligen borttager dessa smärtor. M e n hvarje smärtförnimmelse kan på samma sätt modificeras, äfven om den skulle förorsakas af en materiell, påvisbar anatomisk orsak, såsom t. e x. vid kräfta, ryggmärgslidande, reumatism m. m. H v a r och en vet, att hjärnan är absolut nödvändig för den medvetna uppfattningen, o c h * Tatzel, die Psychotherapie, Berlin u. Leipzig 1894, sid. 28 * * Grossmann, die Bedeutung der l l y p n o t i s c h e n Suggestion als Heilmittel, Gutachten und Heilberichte der hervorragendsten wissenschaftliehen Vertreter des Hypnotismus der Gegenwart, Berlin 1894. o m vi medels suggestionen hämma den del af hjärnan, som uppfattar, bedömer, analyserar en smärtförnimmelse, så tillintetgöra vi denna förnimmelse eller, hvilket är praktiskt samma sak, vi undertrycka den medvetna smärtförnimmelsen. Fruar!
Hnns blxeellonee Herr Grefiven och Lanc>lMardal ken. Jag lärer förs! fa göra pr»- posirion lil bisol! pä Saker, och Summan, Bifaller Högloft. Rldderffapct och Adeln der as Oeneral-lVls. jnr l^rgerbsLlm och StalS Lecrerei arLn 2>ibeik anser» da andragande,al Ridderskaper och Adeln, förar wi. sa sin underdåniga ,vördnad och kilgmveicher för Deras Kongl. Högheker H.rtigarna bew!ll,ar en under» dänig Ga-wa af syra T.r Guld ri! Hertig 0/tiri. och rwä T:r Gn>d til Hemg ?«.xir«,ie, tilsammans lvO,Ooo Riksdal. Besmarades med Ja och nägra Nej. H rr Ori^s r> vrål 6', ^scod Lric, be, gärde a! lil klomcollek matte tagao, ar han sagr Nej och begär vurerin§. Hans Lxcellenee Herr Greswen och Landt - Marskalken vrlrade sig, arnu ätersiode ar afgöra, hwaraf denna Gunima skall anflas; hivarsöre han hemställde til RiddcrskapetS och Adelns bifall, at den asgjorda Summan genast f-rskjutes afRiksgäldsOonloirsr, hwilkel skulle fa sin ersättning för detta gjorda fö» skott af det ärligen bliswande öfnierskolt, som dels af den inflytande Bewillningen dels as Lealilsrions-Summan kan erhällas. Besivarades med Ja och nägra sa Nej. Derefter ökMts> se genom, en IHputmicm» om» detta Ridderskapets och Zldelns sattadr Beslut under», rätta, de öfriga retpcKlv» d.randci:. « n g r. anmärkte, at flere hade med Nes besvarat den af Herr Grefwen och.
Som sagdt är, då opinionen icke på något sätt kan anses vara afgjord för eller emot spärrningarne, samt då jag hyser dén fasta öfvertygelsen, grundad på den erfarenhet, jag under sista året inhemta!, nemi. att, oaktadt sjukdomen, allmogen inom Stockholms län obehindradt besökte Stockhölm, så anser jag den föreslagna skrifvelsen icke böra till K. M. afgå. Inom Stockholms län finnas 115 socknar, och af dessa Den 31 Maj f. m. 301 blefvo 36 angripne af koleran, men af dessa 36 socknar varierade sjukdomen inom 20 af dem emellan 1 och 4. Inom 6 socknar var sjuknummern större, hvartill orsaken var, att der funnos fabriker såsom t. ex. på Wermdön, der ett betydligare antal arbetare fanns, men i allmänhet var dödsnummern ganska ringa. Sjukdomen spridde sig sällan utom huset, och ifrån Stockholm utfördes den på landet. Erfarenheten, att koleran icke spridde sig utom den smittade orten, har åtminstone inom Stockholms län tvifvelsutan stadgat den öfvertygelse, att spärrningar icke äro nyttiga, emedan de medföra dryga kostnader för kommunerne, men jag är fullt öfvertygad, att om man förbjuder spärrningarne, blir lusten att spärra mycket större, och Regeringen får upbära mycket missnöje, och de, som eljest icke spärrat sig komma alt skrika förskräckligt öfver den förlorade rättigheten. Af dessa skäl får jag afstyrka bifall till Retänk.’ Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: För att kunna bedomina sjelfva hufvudfrågan eller huruvida karantäner böra ega rum eller icke, måste man känna, huruvida koleran upkommer genom smitta eller icke. Som jag icke eger denna kännedom, kan det icke heller falla mig in att derom uttala mitt omdöme, emedan jag i allmänhet undviker sådant i ärender, dem jag ieke förstår. Då emellertid pluraliteten af R. St:r befinner sig i samma kategori, som jag, d. v. s., att de icke förstå saken, tror jag, att de handlade klokast, om de icke derom uttalade något omdöme. Sådant oaktadt, tror jag, att en skrifvelse i ämnet kan och bör till K.
I en sval, halfskum salong, ett typiskt amerikanskt bottenvåningsrum; litet tomt i sin höga rymlighet, liksom af räddsla för borgerlig öfverlastning – med korrekta möbler, en enda tafla på staffli – ett impressionistiskt fruntimmersporträtt – endast böhmiska glas på kaminfrisen ... och tunga rika gardiner – allt beräknadt solidt; – i denna suggestiva omgifning öfverföll henne frestelsen som häftigast. Man talade dämpadt – intill förkonstling, fötterna sjönko ned i mattans mossa och luften var full af renhet och svag blomlukt. Midt emot henne log den intagande värdinnan, talade om Paris, om legationen, om »salongen», om Newyorks konstnärsklubb, som hon antog att den svenske målaren etc. etc. Det farliga behofvet af ärlighet växte hos Louise till ett svällande skri efter förståelse, efter sympati för hennes själ sådan den var. Hon ville ropa till den artiga kvinnan där, att hon vore grufarbetaresonen, Tore Hultmans hustru, hon ville öppna sin själ med dess rika syner, ville tvinga dem på detta hjärta, denna hjärna ... hvarför kunde icke hela världen se, som hon såg? Hvarför? o Gud! Kylande aftonskuggor föllo öfver hennes soliga stämning; – hvarför var världen ett och hon ett annat? Hvarför kunde hon icke med våld eröfra samförstånd med det, som var gladt och sorglöst, och ändock behålla sitt innersta, sitt allrabästa ? Ack, all denna mjuka trygghet, alla dessa leenden gällde endast Louise Niefelt, de gällde endast det, hon kastat ifrån sig. Och hon drefs bort från denna komedi, bort från dessa medelklassens gedigna, skyddande borgar, befolkade af människor, som ingalunda voro henne öfverlägsna ... ensam tillbaka ut i bruset och vimlet, där tankarna kunde spinna glimmande trådar i solens röda ljus. Men tråden var afsliten. Hon var icke längre fri – hon var Tore Hultmans hustru, hon måste dölja sig, försvinna i en liten begränsad värld. Var det så svårt att hoppas, att tro?
En serie af uppskoflade smutshögar, lagda i rad. Zola kan vara oblyg nog, men det är dock på ett annat sätt. Man kan läsa “ Le joie de vivre “, der man hela tiden har medkänsla för den genomsunda Pauline och ej allt för mycket faster sig vid den ruskiga bakgrund, hon är målad emot. Och — en omständighet af vigt — det som är vidrigt i den boken kan skäras bortutan att boken förlorar mycket för det. Det är ganska löst pålappadt och ser ut * att ha kommit med för att den stora del af publiken, som känner sig tilltalad af oanständigheter, ej skulle finna sig bedragen på boken. Men tag bort alla dylika, ur Une vie och det blir just ingenting qvar. Une vie är således ett skoningslöst blottande af den last och uselhet, som finnes hos samhällets högre lika.väl som hos de obildade. Boken .sträfvar således att väcka afsky för lasten, visande i kraftiga bilder, huru den födes,. frodas och skjuter skott, som sedan i sin ordning gå i blom. Är det så? Ja, om det Vore så helst! Men förhållandet är tvärtom att man alls ingenting lär af boken. Hvad Maupassant är, icke är han reformator af sederna och icke vill han heller varå det. Tendens har aldrig funnits i hans berättelserr undantagandes i de skizzer, som äro riktade mot preus$arne \ Han är endast stilist, är ingenting annat än konstnär, fast han hållér sig inom sin egen sfer. Derför stå också alla vidrigheter i Une vie der för deras egen skull. De tjena intet högre syfte och ha således ej något berättigande för sin tillvaro. Man kan hvarken ursäkta dessa eller förklara hvarför de kommit med. Författaren har målat det som det roat honom att måla, och det går i publiken, det han skrifver, till och med i länder, der menniskoma ha intet drag gemensamt med dem, han visar fram för oss. Såg jag inte en gång en uppgift om att Maupassant börjat Sin literära bana med en bok “ för ungkarlar “? Om detta är sant, då är det lätt förklarligt att han fortsatt så. som han gjort, liksom också att han blifvit så påss ansedd som han verkligen är.
På dylikt vilkor af ett lika bidrag af Åpothekare-societeten beviljades sedermera år 1858 af Rikets Ständer till samma institut 3,750 R:dr årligen intill nästa statsreglering. Derjemte erhöll vid 1860 års riksdag Åpothekare-societeten ett amorteringslån, stort 50,000 R:dr, för att sättas i tillfälle att uppföra en byggnad, i hvilken tillräckliga och tjenliga lokaler skulle för institutet beredas. Denna byggnad är redan i verket och anses till nästa höst kunna blifva färdig, så att Farmaceutiska institutet då kan dit förflyttas. Huset tillhörer dock obestridligen icke institutet sjelft, utan Åpothekare-societeten, hvilken, för att icke utöfver de 3,750 R:dr, som den förbundit sig att tillskjuta, betungas med en föga mindre känbar utgift, lärer hafva för afsigt att derför fordra 3,000 R:dr årlig hyra af institutet. Institutets nu varande ställning kan inhemtas af följande öfversigt: Årliga inkomsterna utgöras af: Anslag af Staten R:dr 3,750: Åpothekare-societeten „ 3,750: Ränta å en donation stor 3,000 R:dr „ 150: Af gifter af de studerande i medeltal „ 450: Summa R:dr 8,100: De utgifter, som doraf bestridas äro: Löner, enligt nu gällande stat: Åt läraren i farmaceutisk naturalhistoria och farmacognosi Åt dito i kemi, med åliggande att äfven undervisa i geologi och mineralogi „ 1,500: Åt läraren i matematik och fysik • „ 400 Åt laboratorn 1,500 För undervisning i farmaceutisk författningskunskap 200 Arfvode åt inspektor 200 En vaktmästarelön ■ 400 Hyra 2,000 Ved och lysningsämne „ 500 Till en laboratorie-dräng „ 400 Summa R:dr 7,800: Häraf synes: att till laboratoriets underhåll, anskaffandet af för laborationsötningarna nödig materiel, samlingarnes kompletterande, inköp af nödvändiga in - Motioner i Preste-Ståndet 186'2.
Dä Kongl. Majus Dom, Confirmation och Resolution upptager mera än ett ark, belägges den derjemte för hvart och ett af de öfrige arken med stämpladt papper, på sätt uti 4 § I mom. stadgadt är. Lejdeoch Pardonthref (inbegr. Canzli-geb. — Deduktions-afgift vid ingifvande af deduklioner och kontradeduk lioner i revisionssaker, motsvarande Canzli-gebiihren 3: — förutom chartering enligt 4 § 1 moni. Pass för resa till utrikes ort (inbegr. Canzli-geb. ä 6 R:dr) . 45: — Stats-Ministerns för Utrikes Ärendena pass för utländsk resande att i Riket inkomma • 6: —• Reds från Justitie Ståls-Ministern på anmälan om tidningar (inb. Canzli-geb. ä 4 R:dr 50 öre 5: — Den del af förenämnde afgifter, som motsvarar de fordna sigillpenningarne, utgör; Bil. lill Revilln.-Utskollcts Betänkande JYi li. R:dr öre. ii Adels-, Friherreoch Grefvc-href 13: 50. a .illa öfriga från Kongl. Maj:t nlgående Expedilioner 1: 50. å Justitie-Canzlerns fullmakter för Landsoch Stads-Fiskaler, samt Justitie-Stats-Ministerns meddelade bevis för tidningars utgifvande — 40. §• 6. Chartering af Öppna Bref, Fullmakter, Constitutorialer m. m. och Afked frun Rikets Embetsverk och andra offentliga Myndigheter. Nedannåmnde utgående expeditioner charteras som följer: Fullmakter, Constitutorialer, Protokolls-utdrag m. m., hvarigenom embeten, tjänster, beställningar och sysslor med verklig lön vid civila, militära, ecklesiastika samt andra stater, af hvad namn de vara må, tillsättas och borlgifvas af Hofoch Öfver-Rätter, Collegier, Riksmarskalks-Embetet, Akademi-Canzlerer, Ofver-Ståthållare-Emhetet, Kongl.
St. skulle lemna en sanktion åt Konungens nåd. bref af d. 6 April 1842 i afseende på den ränta som sockenmagasiner taga för den spanmål, som af dem utlånas, och i sådant fall är att tillse huruvida en sådan sanktion är behöflig. För min del anser jag den vara obehöflig. Frih. Palmstjerna har redan updragit skillnaden emellan ränta och afgift för kostnader. Det är klart, att den afgift som lill sockenmagaziner erläggas för inlemnade lån af spanmål icke år alt anse allenast som ränta för sjelfva lånet, utan att i densamma äfven ingår ersättning för kostnader, hvilka med en magazins-inrättning äro förenade såsom t. ex. sjelfva magazins-husels upförande och underhåll, den deri förvarade spanmålens skötsel m. m. Jag uprepar således, att, enl. min öfvertygelse, är R. Sl:s sanktion å det förenämnda Kgl. brefvet öfverflödig. Under sådana forhållanden, och som jag icke vet hvad med en återremiss kan åsyftas, om ej förändring i Utsk:s utlåt., kan jag icke heller fatta hvartill en sådan skulle tjena, utan hemställer huruvida icke R. och Ad. skulle finna för godt att afslå förvar, utlåt. Hr Printzensköld, Carl: Om frågan här vore om alt anlägga sockenmagaziner, så skulle jag visserligen med Frih. Raab dela åsigter, emedan jag är af samma öfvertygelse som han, att dessa magaziner snarare skada än gagna; — men nu är likväl icke den frågan föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Den fråga åter, som utgjort föremål för Utslcs betänk, anser jag, lika med Hr Ribbing vara af beskaffenhet, att Utsk. misstagit sig i bedömmande af densamma. Jag yttrar detta, äfven med äfventyr att bli föremål för samma förundran, som Hr Cederschiöld tillkännagifvit i afseende på Hr Ribbing. Jag har icke kunnat finna något ställe i lagen som stadgar, all när man utlånar varor, dödt eller qvickt, man då skall åtnöja sig med 6 proc.
Grefve Gyldenstolpe. Ti Chefen för Finans-departementet Stats-rådet Herr Friherre Palmstjerna uppläste till justering det förslag, hvilket, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts uppå Stats-rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut blifvit uppsatt till Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående pension för Krigsrådet S. G. Ehrenstams enka, Charlotta Gripenstierna. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallte att, i enlighet dermed, Nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåta». !i Ex protocollo Mildhog Lundgren. •ré • 'bi f tr -h-' , ■ •• a£ Bih. till B. S. Brot. 1869—1854. 1 Sami. 1 Afd. 8 Bäfl. % 10 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o SÖ. i\:o 30. Ank. till Exp. Utsk. d. 12 Dec. 1853, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående understöd till Hospitals-fonden; Gifven Stockholms Slolt den 19 November 1853. I anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid sistlidna Riksdag gjorda Nå» diga framställning om beviljande af årligt anslag till Hospitals-fondens understöd, beslöl# Rikets Ständer att ett belopp af högst 25,000 R:dr årligen finge, under den tid, den vid berörda Riksdag uppgjorda Statsreglering omfattade, från Riksgälds-kontoret utgå, att, i ml* af behof och emot redovisnings-skyldighet, användas till betäckande af den Hospitals-foadens brist, som under tiden möjligen kunde uppkomma derigenom, att fondens årliga in» komster icke blefvo tillräckliga till utgifternas bestridande.
att erkänna, och Elma oskatt» Det var sång, » säger fru B. d e n bekante publiF. nämligen dig ett litet m i n n e, m e n j a g vändes W. de När ett att visa sig e n s a m m a u t e; en g å n g när de, cisten tillsade en gärna ge den I regeln tillätes de gladde skrifligt. än utesludärjämte Elma biträdde och d e n n a höll sig aldrig l ä n g r e till f ö r s t a med Sonen i huden tiden en u n g student och olymp, fick att ersätta J e n n y seende belöning. riklig nykomne åt h ö g e r räknade ställde därför också stora fordringar. Ström sig sig häfder giften bege vare men försikeller vid ning och passeraatt se och N u b l e f d e t lif o c h r ö r e l s e b l a n d om » d e n farliga Norrbro » vänster, när letten Fyris. dotter, nu den 1892, äktenskap, sitt lif, Billing. Swartz, Denna tid i Dahlqvist teaterns sympatiska s t ä m m a göra en vandring i d e n n a det förgång IDUN 1897 nas skattkammare befriande. ty äfven för njutningen sägande. De, tillräckligt förmåga hans ofta öfverretade fadd hvilka P et går en susning i granarnas toppar, långt, långt genom den fagra dal; där skimrar en glans uti regnets droppar, likt pärlor, som ströddes i tusental. diérer; eller intettalanger, måste Det är af din sång ett långt, långt genom den det är af din blick ett när skymningen sänkte eko bland fjällen, fagra dal; minne i kvällen, sig, lätt och sval. Och Losnas vågor de flyta så klara långt, långt genom den fagra dal, än spegla de rodnande skyars skara, än rista de roten af asp och al. lagerkransar vissna s n a r t, ifall Det det tan efter dock som lycka ännu genom den lär religionen sånger, om henne borstat oss.
Jag öfvergår nu till de motskäl, åtskillige talare hafva framställt emot min tanka i ämnet. Hr Fåhraens har yttrat, att besparingar å Bergs-colbii Stat visserligen böra kunna vinnas i en framtid, men att det bör ske efter och icke före förändringen i dess organisation. Vid sisth riksdag hade K. M. framställt ett förslag till förändrad organisation af ifrågavar. embetsverk. Det befanns likväl då, att man icke kunde komma öfverens om bästa sättet för åvägabringandet af denna organisation. Så kan det äfven inträffa, en och Dea 24 April. annan gäng hädanefter, linder liden utgår af Statsmedel årligen en större summa än som, efter hvad jag tror, är för ändamålet nödvändig. Blott intill nästa riksdag skulle utgå tillsammanslagdt öfver 10,000 r:dr b:co, och det förmodligen onödigtvis till Bergs-colkii Stat, utöfver hvad StatsUtsk. ansett erforderligt. Månne delta kan kallas en försigtig och sparsam hushållning med Statens medel? — organisationen synes, som sagdt är, — icke så lätt verkställd. Det kan hända att man icke kommer öfverens vid nästa riksdag. Innan derpå följande lagtima riksdag upgår således den bortkastade summan lill 20,000 r:dr o. s. v. Redan hafva åtskillige värde talare gifvit svar på Hr von Hartmansdorffs bestridande af StalsUtsk:s rättighet att komma fram med detta förslag. Hvad Hr Tersmeden lill understöd för Hr von Hartmansdorffs åsigt yttrat, synes endast vara ett uttryck af en individuell öfvertygelse; men dä den ej varit beledsagad af några yttrade skäl, sorn deråt kunde inför andras omdömen gifva styrka, torde berörde anförande på intet vis rubba giltigheten af hvad Gr. Lagerbjelke och Hr Bildt anfört. Jag förbigår således att vidare söka vederlägga en redan vederlaggd sak, utan håller mig i stället vid hufvudämnet och speciellt vid en punkt uti Hr Fåhraei yttrande. Om jag icke missförstod Hr Fåhraus, så yttrade han att K.