Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse IV. o lS6. 333 130: 2 g. af, eller, med tillägg af 4 tunnor 4 kappar Kronotionde-spanmål, omkring 156 R:dr årligen; hvaremot, om lägenheterna för Kronans räkning åter utarrenderades och otnförmälde arrende-belopp af 70 tunnor spanmål tages till grund, spanmålen i bägge fallen upptagen till det pris, sora i Riks-Staten blifvit beräknadt, eller 5 R:dr tunnan, arrendet uppginge lill 35o R:dr, eller en förhöjd årlig inkomst af jorden utaf ig4 R:dr, hvarifrån dock sedermera borde afdragas räntan, ej allenast å det capital, som Kronan finge utgifva till inlösen, på grund af Arrende-Contractets uttryckliga stadgande, af de vid Kefvinge befintliga icke obetydliga stenhus och mangårdsbyggnader, utan ock å sökandens egande och giltige befunne skalterätts-fordringar, för hvilka innehafvare!! eljest mäste tilldelas vederlag af annan Kronan tillhörig jord; vid hvilket förhållande, och om värdet af de förre äfven antoges så lågt som möjligt, det i alla fall, blefve otvifvelaktigt, att Kronan finge, i stället för inkomst, vidkännas en årlig förlust, helst den yttrade förmodan, att en blifvande arrendator skulle, jemte utgörande af 70 tunnors årligt arrende, för egen räkning inlösa byggnaderne af den frånträdande, icke kan antagas såsom en tillförlitlig grund för beräkningens uppgörande. Då sålunda beviljandet af ifrågavarande skattelösen ej allenast skulle öka Stats-Verkets inkomst utöfver nuvarande arrendet, utan äfven befria Kronan från utgifvandet af en sannolikt betydlig lösesumina för byggnaderne å Kefvinge, hafva Rikets Ständer, för deras del, medgifvit den af Stats-Rådet, Presidenten Poppius sökta skattemanna-rättighet till Kefvinge hemman och utjord, likväl på de vilkor och med de föreskrifter, som Kammar-Collegium uppgifvit, hvilka vid verkställigheten böra af bemälde Collegium iakttagas.
Säll jag läser, gagnas, ler, Slutar, tänker: ack! ej mer? Och på ett sednare blad, efter en af Författaren tillagd ”Anmärkning vid läran om våra Kunskapers Ovisshet”, yttermera bifogat: T! Errant, qui dicunt: medium tenuere beati! Den unge Talarn synes varit sinnad, att låta trycka sitt verk. ”Anmärkningen” begynner nämligen så: ”När några fria snillen i våra dagar sagt en dristig och ädel tanke, som ovanligen rört menniskoförståndet, hafva deras vanmäktige förkättrare påfunnit det konststycket, att draga deras mening till ytterlighet; då den alltid blifvit löjlig och lätt bestridd. Jag borde icke frukta af mina läsare ett så högst ophilosophiskt sätt att urskilja sanningen. Men det är en vishet, att förekomma; och en Scepticism, som bestrider Egenkärlekens blinda envälde, behöfver all sin försigtighet”. Han fortfar: ”Man säger, att jag tviflar på tingens varelse, och de allraförsta grunderna för vår tanka. Men det är ett orättvist misstag. Den fridsamma Scepticism jag yrkar, har sin bestämda lag och sin gräns; lika visst, som att det Snille jag beundrar är på engång fyndigt, kringsynt och fritt. – Ingenting är mera ögonskenligt, än att de allmänna lagar, efter hvilka hela Naturen verkar och som af evighet varit grundade i Guds förstånd, äro alltid vissa och beständiga ... Frågan är endast om den sanning, som födes hos oss sjelfva; den, som i våra själar danas till likhet med våra allmänna tankekrafter och den egna föränderlighet af böjelser och egenskaper, som finnes hos hvarje särskild varelse. Frågan är om de bilder, jemförelser, begrepp, hvar fritt-tänkande menniska – för sig sjelf – gör öfver verlden. Och i detta fallet är det, som min Scepticism har rum”. Sist anställer han denna jemförelse: ”Om tjugu lika förträffliga målare ville teckna en fullkomligt skön flicka, – skulle dessa bilderna blifva lika? Visst icke!
Efter 2 ä 3 dygn ser man efter, huru många frökorn börjat gro, och om groddarne utvecklat sig jämnt eller ej. Glycerin eller en lösning af salmiaksprit med vatten skall vara ett medel att befordra grobarhet. Stenia. Dödens sleörd. Efter en kortare tids sjukdom, influensa, som öfvergick till lunginflammation, afled den 15 dennes å Skedala riksdagsmannen Ivar Lyttkens åldriga maka, Ulrika Lyttkens, född Vahlström. Den bortgångna, som nådde den höga åldern af nära 80 år, och som in i det sista bibehöll alla kroppsoch själskrafter oförminskade, var en i det husliga lifvet ovanligt verksam och duglig kvinna, som det oaktadt fann tid till bokliga sysselsättningar och visste följa med tidens stora frågor, för hvilka hon hyste det lifligaste intresse. Blid och hjärtegod, sörjes hon nu djupt af maken samt af barn och barnbarn. — I en ålder af nära 88 år afled härstädes den 17 d:s fröken Molly v o n Vegasack, dotter till en af finska krigets hjältar, generallöjtnanten Eberhard Ernst Gotthard von Vegasack, och hans friherrinna, född Hammerfelt, hvilka afledo den förre 1818 och den senare 1814. Emelie FlygareCarléns första lärarinna lefver ännu. Hon heter Sara Hedvall och är bosatt i Qville socken, Bohuslän, samt fyllde den 15 d:s jämt 100 år. Hennes långa lefnadssaga är visserligen enkel, men saknar ingalunda sina intressanta pointer. I sin ungdom vistades hon som hushållerska hos Emelie Carléns föräldrar i Strömstad, lärde den fräjdade författarinnan alfabetet och lade sålunda på visst sätt grunden till hennes litterära storhet. Sara Hedvall har städse med synnerligt allvar skött sin uppgift i lifvet och alltid visat varm tillgifvenhet för sitt husbondfolk. År 1835 antog hon tjänst hos dåvarande kronofogden Norberg i Sunnerviken, hos hvilken hon kvarstannade till 1850. Under sin tjänstetid hos Norberg kom Sara Hedvall åter i tillfälle att utöfva litterär verksamhet såsom första lärarinna åt den snillrike Pontus Vikner, hvars fader var inspektor hos kronofogden Norberg.
Såsom exempel härpå, vill jag blott fästa upmärksamhet på, att då några af dess svagare medlemmar hafva önskat fortfarande få begagna en kyrko-handbok och en lärobok, hvilka, på en tid, då det kyrkliga lifvet ingalunda var sämre än nu, kunde med välsignelse begagnas, och hvilket ovedersägligen ulan fara för kyrkan och dess lära, — enär denna var densamma före, som den år efter 1811 — kunnat medgifvas; sä har sådant blifvit dem förvägrad!. De hafva då sammankommit, för all på egen hand söka en andelig upbyggelse, den de ej funnit vid den gudsljenstens utöfning, der den enl. deras begrepp, sämre kyrkohandboken begagnades; de hafva derföre blifvit ålagda böter och straff, genom lagligt eller olagligt tillämpande af en antiquerad författning, som, ehuru innehållande flera andra föreskrifter, hvilka dagligen öfverträdas, aldrig oftare tillämpas, än vid slika tillfällen. Åtskilliga bland dem, hafva nu slutligen funnit sig af samvetet tvingade, alt för sitt konsistorium tillkännagifva, det de nödgas öfvergifva statskyrkans gemenskap, tills dess de återfå i kyrkan de gamla renläriga böckerna, etc. etc. För min egen del kan jag ej godkänna dessa stackars trosbröders skäl, till uttagande af del betydelsefulla, och för vår kyrkas närmaste framtid, måhända vigliga stegel; men del är mig ändå icke möjligt, att bryta slafven öfver dem. Ej annat jag kan finna, hafva de steg för steg tvingats fram lill den ståndpunkt, på hvilken de nu befinna sig. Och första impulsen till delta framtvingande, har varit den oevangeliska, oprotestantiska sträfvan, att söka vinna enhet i ord, under förgätandet af enheten i anda och sanning, som, ej från kyrkans, men från dess ovisliga målsmäns sida, föreslafvat förstnämnde vägran, linder sådane omständigheter vore det ju en obarmhertighet, alt låta de arma utsättas för de hårda följder, hvartill sådant förfarande på grund af nu gällande lagar måste leda, äfvensom del vore för samhället högst menligt, att, såsom slutet nödvändigt måste blifva våldsamt, från sig 176
Jag kan icke inse, att ett blott öfverlemnande af handlingarna från Konungen kan innefatta något tillstyrkande; ty i sådant fall skulle Statsrådet bort höras deröfver, enär utan Statsrådets hörande lärer Konungen icke kunna fatta något beslut; och StatsUtsk:s betänk, innehåller icke heller, att något Statsråds-protocoll varit deu K. remissen följaktig!. Frih. Sprengtporten: Jag föreställer mig icke, att Konuugen ccmmunicerar sig med Ständerna vid något tillfälle, utan att i afseende på sin communication hafva inhemtat Statsrådets tankar, I öfrigt inverkar det icke på saken det ringaste; ty då målet blifvit i nåd. skrifvelse till Ständerna öfverlemnadt, om också icke i fonn af propos., måste dock ett svar från R. St:s sida följa, hvilket Exped.- Ulsk., utun någon påminnelse, äger att uppsätta. Om det svaret icke b|ir i den form, sorn vore den rälta, det bluen annan fråga, Frih. Cederström; Våra lagar stadga tydligen och bestämdt, huru en Konungens propos. skall vara beskaffad, nemi. att den skall vara åtföljd al ett Slatsråds-pi ot., innefattande afeller tillstyrkande af Konungens framställning. x 34 Den 20 M a j e. m. Delta är icke någon K. propos., det är endast eli öfverlemnande af handlingarna, rör:de en undersökning på grund af Ständers begäran. Konungen har af Kammar-collegii utlåt, öfver undersökningen icke funnit skäl att, på grund af samma undersökning, föreslå Ständerna något tillgörande i ämnet, utan blott öfverlemnat handlingarna, till följd af Ständernes önskan. Vilja Ständerne på grund af denna undersökning och tvertemot Kammar-collegii tillstyrkande begära denna skatts upphörande, så måste sådant ske på det sätt, att Ständerne uttrycka sin önskan derom, motivera den och begära Konungens sanction derpå; men detta har ej StatsUtsk. föreslagit. Hr Ribbing: Då Hr Frih. o.
I en annan skrift: Histoire par-tifiulière des évenemens qui ont eu lieu en France pendant les mois de juin, juillet, août et septembre 1792, et qui ont opéré la chute du trône, h vilken han utgaf år 1806, således sedan fabeln var ftlrdig och spridd, lärer man med lika ringa framgång söka den. Konungens kammartjenare François Hue fick ej stanna hos fångarne i Tempeltornet längre än till den 2 september, då han fördes arresterad till Hotel de Ville, i hvars häkte han lyckligtvis fick stanna, ehuru det var fråga om att skicka honom tillla Force eller Abbaye. Han har (Dernières années du règne et dt la vie de Louis XVI. Paris, 1814) fVån sin fôogelsetid berättat äfVen annat, än hvad som vederfors honom personligen; men intet rörande den fabel, om hvars ursprung här * är fråga. Tidningarna omtala Sombreuih frigifvande tack vare dotterns ansträngningar, omtala det jubel, med hvilket mördarne helsade fadern och dottern, somliga veta ock att berätta Maillards ord, som kanpke mer än nlgot annat bestämde utg&amp;ngen; men ingen af dem bar sport nfigonting vidare. Sä är förhällandet med Patriote français, s&amp; med le Moniteur, som aftrycker (9 sept. ) en kort berättelse om förloppet ur Chronique; så äfven med Révolutions de Faris (n: r 165). Om man nu skulle vilja förmoda, att de förstoämnda tidningarna känt, men uteslutit en detalj, hvilken kunde förstöra det gynsamma intrycket af detta drag af » folkets rättsskipning », så kan man åter ej med något sken af sannolikhet förutsätta, att den sistnämnda tidningen skulle hafva låtit sig besväras af en sådan småsak, som att en oskyldjg menniska tvingas att dricka blod för att rädda lifvet åt någon, hvilkens brottslighet ieke är bevisad.
Vid förrättningens slut meddela Revisorerne, om anmärkning ej förekommit, Styrelsen decharge, hvilken dock kommer att till Banko-fullmägtiges godkännande Banko-Utskottets Memorial .jfyfi ffS. 7 öfverlämnäs, samt låta författa och Banko-fullmägtige tillställa berättelse öfver det verkställda revisionsarbetet och Låne-kontorets dervid befunna ställning, åtföljd af alla dit hörande protokoll, för att, genom Banko-fullmägtige, aflemnas till Rikets Ständers Revisorers öfver Stats-, Bankooch Riksgälds-verken närmare granskning. § 6. De för året utsedde Revisorer kunna ock när sorn helst under årets lopp anställa revision, i hvilket afseende de äro berättigade att på stället taga kännedom af Låne-kontorets alla handlingar och räkenskaper, dock under iakttagande, att derigenom någon rubbning eller uppehåll i kontorets vanliga göromål icke må förorsakas; skolande dylik revision förrättas af minst två Revisorer. § 7. Hvarje Revisor bestås skjuts efter två hästar från sitt hemvist till revisionsorten och åter, samt derjemte traktamente af Sex R:dr Riksmynt om dagen, så väl under sjelfva revisions-förrättningen som under framoch återresan, efter beräkning af 8 mil för hvarje resedag, och med iakttagande att, derest miltalet icke jemt motsvarar resedagarne, må för öfverskottet, sä vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; men resekostnadsersättning tillkommer icke Revisor, som, i följd af annat allmänt uppdrag, under den tid revisionen pågår, vistas å revisionsorten saint för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning, och trak tamente utbetalas ej till Revisor, som tillika utöfvar Riksdagsmannakallet. § 8. Lämpliga arfvoden åt den i och för revisionsförrättningen, anställda kanslioch vaktbetjening ega Revisorerne att, i mån af arbetets vidd och beskaffenhet, bestämma, samt anordnandet deraf åt Styrelsen uppdraga.
Stats-Utskottet får till sivar hära dek Hcder, warda Bonde, Ståndet meddela, det Utffottet uti desi förra Betänkande förklarat, att Utffottet trodde det kunna förenas med bade rättwisa och billighet, att wisi tid äsiven fastställdes för Jnnehaswarne af de till indragning bestämde Indelningar, Löner och Boställen wid f. dÖstgötha Cavallcrie och AdUssgne-Regementet, efter hwars förlopp desie Indel, ningar, Löner och Boställen owillkorligen borde till Srats-Merkel indragas; men dä Utskottet nogsmit insag, att harwid kunde förekomma sädane omstän, digheter, hwilka förtjente särskildt afseende, och dem hwarken Utskottet eller Riksens Högloflige Ständer kunde wara i tillfälle att bedomina; sa trodde Utskottet andamälct säkrast winnås, om till Kongl. Maitt i underdånighet öfwerlemnades, att, ester Nä, dig pröfning och befinnande omständigheter, bestämma en witz och lämpelig tid, wid hwilken de till indragning ^ställde Indelningar, Löner och Boställen wid f. d. Östgötha Cavallcrie och Adelsfane-Regementet böra, utan afseende pä Jnnehafwarnes af, gäng, befordran eller transport, owägerligen till Stais-Werket indragas.
Definitionen ligger i sjefva uttrycket, och någon tvekan tror jag icke bör hos domaren uppstå. Jag tror det deremot vara af vigt att förbud finnes för arbets-gifvare, vare sig husbönder eller andra, att tvinga sina tjenare elier arbetare att på söndagen förrätta sådant arbete, som kan tåla uppskof, och jag skulle derföre anse att en ganska allvarsam straffpåföljd här vore på sitt ställe, — när nemi. arbetet icke är af den beskaffenhet att det icke kan tåla uppskof. Slutligen har Gr. Sparre lagt vigt på att R. o. Ad. måtte antingen bifalla §:n eller afslå den och sjelf bestämma dess lydelse. Detta kan vara lämpligt att föreslå för Gr. Sparre, som yrkar bifall, men jag tror icke att det kan vara lika lämpligt för Ståndet att, om det ej gillar Utsk:ts förslag, nu på fri hand företaga en redaktionsförändring. När frågan återkommer till Utskit, blir detsamma i tillfälle att jemväl taga i öfvervägande de beslut som blifvit inom de öfriga resp. Stånden fattade. Jag fortfar således i mitt yrkande på återremiss. Hr Stedt: För enskild del finnér jag det ganska lätt att åstadkomma en tillfredsställande redaktion af paragrafen, hvadan jag, för vinnande deraf, samt under vidblifvande af mitt yrkande om densammas återremitterande, föreslår uttryckandet al de utaf Hr v. Koch antydda ordalag, hvaremot, beträffande böterna för så beskaffade sabbatsbrott, hvilka i verkligheten störa den allmänna samhällsordningen eller åstadkomma allmän förargelse, jag yrkar, att desamme bestämmas i likhet med det uti K. M:s Nåd. Propos. föreslagna högre belopp, hvilket jag snarare skulle önska förökadt, än förminskadt. Hr Dalman: Jag är till större delen förekommen af Gr. Mörner oell begärde ordet endast med anledning af Hr Carllieiin-Gyllenskjöl Is yttrande, att jag skulle hafva gjort ett origtigt citat. Jag vill derföre nämna, att jag icke påstått att 1734 års lag innehåller den af mig citerade redaktionen, »handtverk och sådant arbete»; jag har blott sagt, att lagkomitéen föreslagit en slik lydelse.
Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-rådet på Stockholms Slolt den 42 Maj 4851- Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-råden; Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Departements-chefen uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl' Maj:ts den 23 sistlidne April fattade nådiga beslut, uppsatt underdånigt förslag til* Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående användandet af influtna medel för ett parti exporteradt och i Tripoli försåldt krut; Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 96. 7 och behagade Kongl. Majit, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkan, berörda förslag i nåder gilla samt förordna, att, i enlighet dermed, nådig proposition, sådan den finnes detta protokoll vidfogad, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo A. Ekman. Ank. till Eip,-Utsk. d. 19 Jnni 1857, kl. 12 m. Kongi. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående åtskilliga morn Götheborgs och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande; Gifven Stockholms Slott den 12 Maj 1857.
Ehuru jag icke reserverat mig emot beslutet, får jag dock tillkännagifva att jag voterade emot anslaget, .lag har egentligen begärt ordet i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, att denna hamn skulle blifva af någon nytta för sjöfarande i Kaltegat. Afven om jag antager att det skulle kunna blifva en hamn i Engelholm, så kan det aldrig blifva en hamn för sådana fartyg som i allmänhet besegla Kattegat, af hvilka säkerligen icke något enda, vid inträffande storm då det nödgades söka hamn, skulle, utan i största nödfall Inga sin tillflykt in i Schelderviken, utan då heldre, antingen gä till Götheborg eller in i sundet igen, allt efter som destinationen vöre syd-eller nordval l* Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Att ifrågavar. hamn-anläggning vid Engelholm åtminstone för den omkringliggande orten vöre fördelaktig, har, såsom jag tror, af föreg:de talare blifvit tillräckligen utredt. Jag ber att fä fästa upmärksamheten på en bland alla andra anledn:r för en sådan öfvertygelse, som enl. min tanka förefinnes, nemi. det intresse som allmogen egnat åt denna anläggning, sä alt icke allenast de sjelfve tecknat sig för bidrag, utan äfven att Direktm för hambyggnaden bland sina medlemmar räknar icke mindre än 5 ledamöter af BondeSt. Vi veta att det icke i allmänhet ligger i Svenska BondeShs natur att äfventyra sig i företag som icke åro af väsentlig nytta, och deraf hemtar jag ytterligare anledn. lill den öfvertygelse att denna hamnanläggning är af vidt omfattande nytta för den ort, som här är ifråga. Utom det att denna är ganska rik på produkter till utförande, så är den omgifven af en stor mängd större egendomar och bruk, såsom t. ex. Klippans Pappersbruk med flera. K. Bef:h:de samt Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader i riket hafva båda förordat hamnanläggningen, och detta är också för mig ett ganska vigtigt skäl för att godkänna StatsUtsk:s förslag
Del är verkligen psychologiskt intressant att se den tillbakahållna värme, m^d hvilken vissa personer, sorn öro tryckfrihetens och publicitetens stora beundrare och befordrare när det gäller andra, gå tillväga när del gäller deras politiska vänners misstag. Detta påminner om den gamla visan: "när jag dricker, är det lätt." Jag begärde communication af dessa handlingar till MedStånden, utan att dervid hafva afseende på Frih. Cederströins nfgifna yttrande eller på något af discusionen; men då jag hort flere talare säga, att det kunde vara nog att lägga ärendet till handlingarna, vill jag ej onödigtvis yrka en annan form. Jag begifven mig således gerna till den åtgärd, sorn föreslås, helst jag sjelf, förra gången då frågan var före, vrkade att saken borde läggas till handlingarna, öfvertygad, såsom jag är, tvertemot Hr Hjerta, alt den ej af Svenska allmänheten skall betraktas såsom en nullitet. D e ii iG Ma j. 4o5 Hr Rosenblad: DA jag begärde Frill. Cederströms i dag gjorda fr a in ställning på bordet, anade jag icke den långvariga disctission, sorn derpå skulle följa, och får nu gå åtskilige värde talares önskningar till mötes, i del jag återkallar denna ruin förenämnda begäran. 1 öfrigt får jag till milt förra anförande tillägga, alt lika litet som jag tviflan på, att många finnas, hvilka dela den önskan, att lala andra tro, det ingen uppmärksamhet på dessa framdragna förhållanden fästes, lika mycket är jag å andra sidan öfvertygad, att den del af Svenska allmänheten, som vdl göra sig underrättad om hvad sorn sig vid denna lagstiftande församling tilldrager och sorn vill vela, huruvida den aktning för beslående lagar och förmer, som icke ulan atiledn. blifvit bestämd att iakttagas, gör sig gällande, icke utan intresse skall emottaga upplysningar om de snedsprång, som man ifrån den utstakade banan vill tillåta sig, samt känna sig tack skyldig den, som lemnar sådana upplysningar. Jag förenar mig i den anhållan om propos., som Hr von Hai tmansdorff framställt. Frih. Boye:
Bed dessa uslingar dessutom fråga min embetsbroder och klubbkamrat i Götheborg, som böd främmande på mig, som vid toasten harangerade mig i termer, som min blygsamhet förbjuder mig upprepa, som gaf mig en ansenlig penningeförsträckning, om han, också sjelf geni, eller hans gäster förmärkte att skrufvarne suto annorlunda än på gamla viset, då du och jag utbasunade hans lof. Bed dem fråga Landskamereraren i Landskrona, om han skådade mig bakom masken! Och detta allt oaktadt, påstår det enfaldiga byket, som aldrig var värdigt den äran att få dyrka mig, att jag var förryckt! Det upprör mig ända in i djupaste själen. Jag är rädd om min ära. Apropos! Låt mig veta om sistberörde embetsman, som af ungdomsvänskap och politisk sympathi gaf mig passet, fått någon skrapa eller värre förargelse för den saken skull! Det skulle vara mig obehagligt. Eller ville Vederbörande med flit låta mig komma undan? Kanske fruktade man, att, i fall du tillåtit mig under processen begagna A.B. och du sjelf täckts använda din kända talent för mitt bästa, vi kunnat gifva en passande färg åt affären samt slutligen, och med tillhjelp af alla de frisinniga halsarna, vända om opinionen, ja kanske till och med åstadkomma en gåsmarsch eller annan fredlig demonstration, eller en liten nätt emeute, utan just mycket blod, till min rehabilitation. Dock min kanske förhastade, möjligtvis fega flykt har fönderfvat den utsigten, och onekligen comprometterat dig. Men repa mod! Förtröttas ej i den fortsatta kampen för det goda; klif bara, om couraget ej fattas, ett par pinnar högre upp på stegen! Lyckligtvis föreföll min eclipse icke under prænumerationstiden. Allmänheten skall innandess glömma bort mig, liksom hon redan glömt Elof Lindman och Sandvall, eller ock, hoppas jag, skall man blott minnas mina skrifter, min genialitet, min frisinnighet och min strid för ljus, för rätt och sanning.