Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En föreg:de talare har berömt sig af att han åtminstone uppskattade frågans vigt för jordbruket; jag tror deremot att inom detta Stånd finnas många lika ifriga vårdare af landtbruket, som den värde talaren, hvilka dock, lika med mig, anse grindar icke vara någon välsignelse för landet. Borttagas grindarne, skola våra gärdesgårdar snart följa efter, till obeskriflig båtnad för såväl jordbruk, som skogshushållning. Utsk:t Ilar föreslagit att Konungens Befh:de, innan han finge taga bort någon af dessa olyckliga grindar, skulle inhemta vederbörande kommunal-styrelses yttrande. Jag frågar: hvartill skall sådant tjena, då intet antyder att landshöfdinge-einbetet behöfver det ringaste rätta sig efter det ingi fria yttrandet. Enda frukten blefve tidsutdrägt, ett ökadt besvär och det värdelösa yttrandets läggande ad acta. Enligt min åsigt hör man snarare höja den nyinrättade kommunal-styrelsen, än nedsätta den genom att förvandla den till en landshöldinge-embetets fjerdingsman. Hvad angår Konungens Befh:des rätt att befalla grindars borttagande, finnes visserligen intet bestämdt laghud, som tillstäd* jer delta, men det vet jag, att i ett enda län, genom landshöfdingens bemödande, icke mindre än 4,000 grindar under loppet af några få år blifvit borttagna. Häraf torde inses, att en sådan magt hittills verkligen ulöfvats, och detta till allmän fromma; hvarför då inblanda kommunalstyrelsen deri, eller hinda händerna på Konungens Belh:de i en fråga, der hans ingripande endast kan medföra nytta. Jag anhåller om propos. på afslag. Frih. Cederström, Rudolf: Mot de framställda anmärkningarne vill jag ingalunda försvara Ulslct, destomindre, som jag inom Utsk:t, ehuru förgäfves, sökt bekämpa detta förslag. 1 lik - 302 Den 4 Februari e. m. Iiet med flera talare anser jag den föreslgna åtgärden snarare kunna lända till flera grindars bibehållande än befordra deras afskaflände, ett resultat, som visserligen icke är mycket eftersträfvansvärdt.
N;o 65. 9 norn upphöra; äfvensom ati Kongl. Majtt, i sammanhang härmed, täcktes i Nåder anbefalla en sådan reglering, i afseende på Författningars fullständiga och ordentliga utdel. ning till vederbörande autoriteter, ati de anmärkte bristerne i detta afseende blifva afhulpne; —att yälloflige Borgare-Sldnclet beslutit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånig Skrifvelse anhålla, att, med uteslutande och indragning af det så kallade årstrycket , Författnings - Samlingen kunde , från och med nästa års början, begagnas till upptagande af sådana Författningar, som skola kungöras, och att, för sådant ändamål, Förfatlnings-Samlingen icke må, såsom hitintills, i en numerföljd utgifvas, utan serskilda Förordningar, hvar och en för sig, i en numerföljd meddelas, i likhet med det sätt, som, vid tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, nu iaktiages, och med tillägg : 1:0 att, om en Förordning icke fyller hela arket, återstoden deraf må upptagas af andra handlingar, sorn, enligt planen för Förfatinings-Samlingen , deruti införas; 3:0 att Handlingar, som skola allmänheten kungöras, böra genom serskilda stilar från de öfriga utmärkas; och 3;o, att ett Exemplar af Förfatlnings-Samlingen bör till hvarje Domstol eller Embetsverk utdelas, för att såsom Inventarium derstädes förvaras; — och har He■ lo Leg-sa/ntAlIm.Sesv.o.Oec. Utsk*F:sl. N.-o 63* dervdrda Bonde-Ståndet bifallit Utskottens ofvanberörde Betänkande N:o 6.
Förmyndare-Kammaren eger att hvart tredje år affordra Förmyndaren redogörelse för hans förvaltning och densamma, jemte bilagor, till förvar emottaga. §• lI* För hvarje Förmynderskap inrättas ett serskildt convolut, hvaruti alla till detsamma hörande handlingar förvaras. Förteckning derå bör finnas uti den i 5. §. nämnde anteckningsbok. Då myndlingen blifver behörig att sin egendom sjelf vårda och förestå eller aflider, varde handlingarne emot qvitto till vederbörande aflemnade. §. 12. Till förvarande af alla under Förmyndare-Kammarens vård varande handlingar, anskaffas en säker kista, hvilken insattes uti Kyrkans Sacristia, derest ej annat pålitligt förvaringsrum finnes. Kistan bör förses med två lås, hvartill en nyckel förvaras af Pastor, och den andra af någon ibland Förmyndare-Kammarens Ledamöter. De utgifter, som för Förmyndare-Kammarens inrättande erfordras, bestridas af socknens eller häradets medel. Omkostnaden, som för hvarje Förmynderskap serskildt eger rum, såsom till intecknings lagande eller förnyande m. m., bör Förmyndaren af de omyndiges medel godtgöra och, der så påfordras, förskjuta. §. 14. Tredskas Förmyndare att fullgöra hvad Förmyndare-Kammaren honom i ofvannämnde delar föreskrifvit, eller anser någon Förmyndare-Kammarens Ledamot osäkerhet för de omyndiges medel uppslå, ege att derom hos Domstolen göra anmälan. Begär Förmyndaren att utbekomma skaldebref eller annan handling, som den omyndige tillhörer, och finner Förmyndare-Kammaren tvifvelaktigt, huruvida han dertill må vara berättigad, eller uppstår fråga, huru hög ränta Förmyndaren bör erlägga för innestående medel m. m.; hänskjute då i desse, som i andra dylika fall, pröfningen deraf lill Domstolen, och åligge Förmyndare-Kammaren att iakttaga hvad Domstolen finner nödigt att föreskrifva. §• *5.
Majit har i så måtto afvikit från Öfverståthållare-embetets underdåniga skrifvelse, att Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att bevilja en tillökning af endast 4,000 ridr, hvarigenom stats-anslaget skulle förhöjas till 19,000 ridr, under förutsättning, all Stockholms stads bidrag till poliskammaren ökades till 25,000 ridr; och skulle den brist af 0,000 ridr, som sålunda uppstode, på det sätt fyllas, att de vitesoch ensaksböter, hvilka nu tillfalla polisbetjeningen, hädanefter skulle bilda en aflöningsfond, hvilken borde kunna lemna tillgång till denna summa. Meti äfven detta, sålunda förminskade anslag af 4,000 ridr, har Stats-utskottet ej ansett sig kunna tillstyrka, och då jag ej delat majoritetens åsigt, nödgas jag deremot reservera mig. Då man tager i betraktande, att polis-inrättningen i Stockholm ursprungligen varit en stats-institution och att hufvudstaden är den förnämsta samlingsplatsen för brottslingar från landets olika delar, både genom den lockelse till olofligt byte, som der samlade rikedomar erbjuda och genom lättheten för de illasinnade att dölja sig bland denna stads talrika befolkning, så torde det ej kunna sättas i fråga, alt det är lika mycket en statens som stadens pligt att der sörja för den allmänna säkerheten. Klagan öfver otillräckligheten af Stockholms polis är gammal och obestridd. Den nya organisationen afser i främsta rummet polisbetjeningens ökande och förseende med tillräckliga löner. Man medgifver nödvändigheten deraf, men man vill på hufvudstadens innevånare hvälfva hela den ökade kostnaden. Är detta rätt? är det möjligt? är det klokt? Jag tror det icke.
Enkel, lefnadsglad, hjälpsam och ëdelt anlagd vann hon varma sympatier inom och utanför kamratkretsen, och vackra förhoppningar vor0 fasta vid hennes framtid på grund af hennes begåfning, energi och redbare arbete. Hennes barnatro rubbades icke af de forskningsresultat, med hvilka den modernare visdomen blindgjort så månget enfaldigt öga. Det sköna, djupa ordet af en kyrkofader on1 människosjtilen, att ') hon af naturen iir kristen ", skulle kunna ristas på det kors, som val torde resas p&amp; Botilda Anderssom graf. Och der naturens lagar lika mycket i det lilla som i det stora gro heliga och bindande för maiiniskan, och hennes samvete Merljuder af den evighet, som ligger i hverje manniskohjarta, der utbyter man icke det vissa, det, man kanner sig ega, mot det ovissa, det man icke kgmer, der bortbyter man icke sanningen för några dagens an så blanclande hugskott, der vajer man att satta under debatt och omröstning heliga ting, der ar den Herrens fruktan, som ar vishetens begynnelse. Så tänkte och trodde den hadangiingna och valde den heliga enfalden framför den visdoin, som f6rst tager ifrån manniskan friden och stillheten i anden och sedan lemiiaj: henne i valet emellan den bullrande riirldsgliidjeu och dec friitande världsledan. Q-l. Sj uttonde 5rhundradets salonger. (Forts. frGn ~ O T S ~ F hiiftet.~, Versailles, - det vill saga bofvet - som under Ludvig XIV: s tid varit medelpunkten för allt umgiingeslif i Frankrike, förlorade efter den store konungens dod sin prestige. Iiofadeln, som under rnaoga. Ar l bott i Versailles, flyttade &amp; ter till Paris, der ett gladt och lysande umgangeslif inom kort uppblomstrade. Sallskapslifvet antog smAningom en helt aunari karaktar, an det haft under hôtel de Rambouillet ' s tid.
Härtill komma de flerfaldiga inoch utvändiga reparationer å stora Bancohuset, sorn nödvändigheten påkallat, dels för husets be-l Banco-Utskottefs Bsttiiikanden. 659 stånd, och dess oell dels för tjenstgöringens obehindrade gång samt verkets deraf så hufvudsakligen beroende säkerhet. För dagliga Expeditionen, hvilken i Banquen måste fortgå, utan afbrott, hafva de (Repartionerne) icke kunnat verkställas på en gång, utan successive och styckevis, i den mån flyttningen af någon Expedition till andra rum sådant medgifvit: varandes ibland de många rum och lägenheter, som, Bancohuset innehåller, icke något, från och med källrarne till och med rummen tre trappor upp, som icke fordrat re-, paralion; General-Cassa-rurnmen samt Förva, ringshvalfen, för Deposita och för Eånehand* lingar härifrån ensamt undantagne. Medelst husets sättning hade derå uppkommit en stor remna, som vid anställd undersökning fanns hafva utgreningar ät flera fönsterlufrer i södra gränden, genomträngt hela huset från grunden upp till takfoten, samt således vara af vådlig beskaffenhet för husets bestånd. Dass botande blef derföre af Herrar FuHrnägtige befalldt och för detta arbete måste fristående ställningar uppresas till den höjd och längd, samt af den fasthet i sammansättningen, som tryggadeJjarbetarnes säkerhet , och genom hvilkas begagnande utväg kunde erhållas, att säkert och pålitligen å taket fästa det jerngaller, hvars uppsättning Herrar Fullrnägtige redan iSi4 anbefallt. Efter lagning af renman och de flerfaldiga skador å dörrar och fönst erornfattningar lamt flera ställen sorn densamma förorsakat, måste hela 6 6q Bänco-Vtsholiets
Se Löner. Pensions-anslalter vid Bruk och Fabriker. Se Sparbanker, Pensionsfonden för Militaire Embetsoch Tjenstemäns Enkor, om ökadt anslag till. IV. 86. VII. R. 334. XXIII. Pereswetoff Morath, Carl Axel, yttranden. Peyron, Guslaf Abraham, Landshöfding m. m., om inlroduction för. I. B. 657. II. A. 26. P.U. 164. Peyron, Gustaf Abraham, yttrande. VII. 296. XII. 160. Philipstad, angående öppnande af en båtled från, till Sjöändans lastageplats. V. 264. VIII. R. 253. Pihludden. Se Norstedt. PionierCorpsen å Wanås fästning, angående. VI. 16. VIII. R. 4g3. XXVII. B. 222. XXVIII. A. 146. Piper, Grefve Carl Claes, yttranden. VI. 333. VII. 275. Pistoler. Se Sablar. Piteå Socken, om bekludnadsbidragels ut - / 38o görande af SoldateRotarne inora. Se Beklädnadsbidraget. Placatet af den 27 Augusti 1723, rörande afgiften till Kronan af Bruksoch Bergshandtering, angående förändring uti. lil. 383. VI. R. 3.92. XI. B. i75. XII. Planpenningarne, om grunden för deras beräkning. X. B. 263/ XI. A. 232. XV. U. 3o6. XVI. A. 269. Platen, Achates Carl von, yttrande. XXV. io5. Plena plenorum. I. 57. XLI. 3. LVI. 87. Pliktbössan, om användandet af deruti befintlige penningar. Ploglag. Se Snöplogslag.
Gevurs-tillverkiting en 55—56. Gripsholms slotts räkenskaper 146. Grundfond, Stats-verkets „ 7—8. Götheborgs station af Flottan 102—103. Götheborgs stifts Konsistorii räkenskaper „ 173. Haga lustparks dito „ 145—146. — lustslotts dito Handelsoch sjö farts-fond, Sveriges enskilda, . „ 46—47. Sveriges och Norriges gemensamma, „ 47—49. Hernösands stifts Konsistorii räkenskaper „ 173. Hingst-depot, Flyinge „ 129—131. Holländerier, Stam„ 131-—132. Hospitalsoch barnhus-fonden, Allmänna „ 156.—158. Hufvudbok för Stats-kontoret „ 2. Hvitfeldtska stipendie-fonden „ 176—178. Jag tkasse-fonden „ 29—30. Jemtland, afvittringarne derstädes „ 138—139. Jemtlands reservmedels-kassa „ 81. Indelta Arméens nya mötesfond „ 68—70. — Regementemas räkenskaper „ 83. Ingeniör-corpsens dito „ 85. Inkomster, Stats-verkets Bilagorna litt. A och B. vid „ 3. Invalidhus-fonden „ 91—93. Invalid-inrättningen å Ulriksdal „ 92—93. Kalmar stifts Konsistorii räkenskaper „ 173. Karta-sigillata-verket „ 17—19. Kolonien S:t Barthelemys räkenskaper Kommando-expeditions, Landtförsvarets-räkenskaper , 88.—89. Sjöförsvarets-, dito „ 105—106. Kommendants-expeditions, Öfver-, dito „ 89—90. Kommittéer, kostnader för, „ 16. Konsistoriernas räkenskaper „ 173—174.
Flere vigtiga kunskapsämnen måste alltid af en krigsskolas elemenlarafdelning Landför tvär thommit. Bet. II. 7 50 behandlas såsom bisak: hela den "rundligare språkbildningen, så vigtig för själsodlingen; naturvetenskaperna, hvilka nu mera erhålla allt mera omvårdnad i den allmänna skolan; den utsigt öfver litteraturen, med alla hennes för sinnet förädlande skapelser, som der lemnäs; allt sådant måste vid en krigskola lättare komma att tillbakasättas. Otvifvelaktigt bildas genom allt delta luckor och brister i bildningen, hvilka visserligen godt hufvud och goda anlag kunna under gynnsamma förhållanden, men blott undantagsvis och med tidspillan, fylla. Men, invänder någon, den här förordade bildningen är onödig för officern; isynnerhet för linieofficern. Han bör vara en dugtig tjenstekarl med sundt omdöme och med den hyfsning, eu bättre uppfostran gifver. De nämnda högre ulsigterna äro för hans tjenst öfver llödiga. Bemötom dessa inkast. Ett grundligare allmänt vetande lättar uppfattningen af militärvetandet. Att en sådan bättre uppfattning, alt en mera vidgad synkrets öfver samhället och bildningen, skall hos flertalet af arméns officerare finnas och dessa icke blott vara för sitt yrke enbart tillskurne fackmän, är tvifvelsutan önsk värdt. Naturen drager nog försorg om, alt luckor komma alt finnas äfven i de eli re leden. Vi äro ett litet folk och hafva ej råd alt skäligt fördela yrkesmän till skilda fack. I stora stater har man i sina millioner menniskor råd att afdela och uppfostra folk i strängt skilda syften. Otvifvelaktig! blifva de ganska dugliga i sina fack, men också på bekostnad af den allmännare lörståndsodling, som ett litet folk icke har råd att släppa. Ensidigheten är en dyr sak. Vi måste duga till flere slags arbeten som utomlands äro skilda. Vi hafva exempelvis icke råd till, äfven om det skulle vara nyttigt, att hafva flere slags infanteri, flere slags kavalleri och flere slags artilleri. Afven menniskor hafva vi icke råd alt gifva alltför skilda preglar, att grofoch finsmida dem i olika syften.
Närmaste orsaken till delta ämnes upptagande i berättelsen var en iakttagelse, sorn blifvit gjord vid granskningen af de till Justitie-Ombudsmans-expeditionen inkomna Fångförleckningar med deri förekommande redogörelser för domslolarncs utslag 80 rörande häktade personer, att nemligen vid tillämpningen af de pä ofvannämnda system grundade lagar och författningar i de flesta fall minimum af straff blifvit ådömdt. Jag anmärkte dervid, att omöjligen i alla dessa fall intiaflat de mest mildrande omständigheter, hvilket förhållande ensamt kunde rättfärdiga en slik slrafftiilämpning. Jag tillät mig äfven den förmodan, alt i en mängd af brott, möjligen de flesta, hvarken försvårande eller förmildrande omständigheter af framstående betydelse förefunnes, och att i dylika fall ett medeltal emellan maximum och minimum vore lämpligt straffmått, enär detta borde vara sådant att det kunnat höjas eller sänkas, i händelse försvårande eller förmildrande omständigheter varit för handen. Sedan dess har under riksdagens lopp Ilöglofl. Lagutskottet uti dess Betänkande N:r 35 rörande Kongl. Majlis nådiga proposition med förslag tiil ny strafflag, (sid. 8), egnat åt förevarande ämne några nflexioner, dem jag ansett lämpligt på delta sätt meddela de läsare af denna berättelse, som icke haft tillfälle alt på närmare håll följa riksdagens förhandlingar, men för hvilkas embetsveiksamhet det är af vigt att känna de åsigler i ämnet, som gjort sig gällande hos bemälde lagstiftningsmvndighet.
Instämmande i dessa åsigler, anser Utskottet att de af motionären framställda förslag i afseende å väghållningsskyldigheten, om de komme till verkställighet, långt ifrån att för jordbruket medföra någon väsendtlig nytta, tverlom skulle blifva ojemförligt mera betungande, enär del ligger i Allm. Desv. och Eknn.-Utsk. Betänkande, Nio 49. 3 saltens natur, att den summa, som erfordras för de allmänna vägarnes underhållande i hela riket på statens bekostnad, mäste blifva högst betydlig, äfvensom att densamma, antingen den komtne att inbringas genom förhöjning af allmänna bevillningen eller genom afgifter af de vägfarande, skulle, ehuru fördelad på flere, likväl i båda fallen bufvudsakligast drabba landtman nen; hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den io Mars 1848. Ank. till Exp.-Ulsk. den 11 Mars, kl. 6 e. ra. Betänkande j i anledning af väckt motion, om ändring i tiden för vägiagningen. Riksdagsmannen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län har, uti ett från Idederv. Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets behandling remitteradt memorial, anfört, hurusom den uti nu gällande författning bestämda tid för de årliga vägsynernes anställande vore oläglig, dels emedan landlmannen sommartiden bade svårt att medhinna sina göromål med jordbruket, dels emedan vägarne merändels vid den årstiden voro fasta och hopsjunkne, så att grusningen då ej kunde ske med den påföljd, att vägarne sedermera hela året om förblifva goda; hvarföre motionären föreslagit den förändring i afseende å tiden för allmänna vägsynernas förrättande, att de måtte ske om våren vid källossningen, då säkrast visar sig hvarest påfyllning behöfves, hvaremot grusning sommartiden dels gör vägen tung, dels medförer den olägenheten, att gruset under torka vanligen blåser bort från vägen.
Den kan närmare upplysas af sjelfva ordställningen deri, och jag underställer detta för öfrigt Ridderskapets och Adelos hedömmande. Herr von Hartmansdorff: För min det, kan jag ej annat ån på det högsta afstyrka det af Herr Grefve von Sehwerin tillstyrkta meddelandet tili Riksens Ständer af räkenskaperna för kostnaden lör Hans Kongl. Höghets resr^. Hvartill skulle det tjena, då summorna åro gif - 330 Dm 11 April c. m. na, och de Ipmnrs ju med glädje, att efterse dctaillerne? Hvad sorn ingifves till RiksSfånden skall tryckas. Om ej Protocollen komma längre än till våra grannar Danskarne, hvad skulle de vål säga, örn de i allmänt tryck fingo läsa. att den dosa eller d n rir.g, sorn Hans Kongl. Högh* t gi» vit a t den eller den Embetsman elier Officer, sorn uppvaktat KronPrinsen, kost t så elEr så mycket; elier att betjeningen i det hus, hvarest Hans Kongl. Höghet hvilat öfver natten, fått det och dV-t i drickspenningar. Jag anser det vara under Ilikst-ns Ständers värdighet, att taga kännedom af sådane småsaker, och j g år förvissad örn, att i afse. ende derå, mötas af en lika känsla hos Högloft, Ridderskapet och Adeln. Åtskiliige yttrade härtill deras bifall. Friherre ylne k ar svard’ Herr Grefve af Wetterstedt har sjelf anmärkt, huru den discussion, som förefallit mellan honom och mig aflågsnat sig från ämnet. Jag skall således deraf låta tillrättavisa mig att ej gå längre. Jag inskränker mig derföie att, i anledning af hvad Herr Grefven yttrat, blott tillägga dessa ord: att effecten af StatsRådets tystnad år detaiiler* na af denna discussion.
A propos ägg må här för gourmander nämnas, att vipägg endast förtäras under mars och april. — Tiden för skridsko-åkning kan nu anses vara slut, och därför kunna utan betänkande alla skridskor rengöras och förvaras. Rostfläckar uppmjukas med fotogen, hvarefter allt stål skuras med en blandning af fin sand och salt, fuktad med fotogen. Till slut bestrykas skridskorna med olja och hängas upp på en torr plats. Med tanken på den herrliga, värmande vårsolen vill jag hänvisa till en intressant iakttagelse, som förtjänar läggas på minnet. Man må aldrig utsätta knifvar och andra hvassa verktyg för direkt solljus, ty med den blåaktiga färg stålet då, som bekant, antager, har eggens skärpa äfven gått förlorad, så att en omslipning blir af nöden. Vid inköp af nya eggjärn (i synnerhet af kringvandrande försäljare eller på marknader) bör man också akta sig för sådana, som legat i solsken. — Har sammetskoftan, som kanske efterträdt vinterkappan, blifvit skadad af ett opåräknadt vårregn, så kan den återställas genom en behandling, som är mycket noga beskrifven i fjolårets Hjälpreda sidan 1 1 1; nedtryckta ställen lära försvinna, när man gnider dem med en genomskuren lök — men mot luggen; när de torkat fullständigt, sträcker man sammeten något och borstar den med en mjuk borste, tills luggen är återställd. — Trädgårdsredskap synas i och för lagning. — Om man tänker sätta potatis mycket tidigt (exempelvis i lådor till framtida utplantering), tages den upp från källaren för att gro. — Gurkoch pumpfrö lägges i krukor med uppvärmd jord, blandad med litet hästgödsel för att drifva i värmen. Frö- korn i allmännhet, som man vill skydda för mask i jorden, läggas före sådden några timmar i fotogen; detta skadar ej växtligheten det ringaste. — Om man ej är säker på att hafva dugliga frön, gör man klokt i att anställa ett s. k. groddprof: Mellan en dubbelt viken yllelapp (eller gråpapper), som man fuktat med kylslaget vatten på en tallrik och aldrig låter torka, lägger man ett visst antal frökorn och ställer tallriken på en lagom varm plats.
Man skulle baxna, om man läste de skrifvelser, som vexlades mellan kronprinsenoch statsministern i dylika angelägenheter, om man finge se de ödmjuka böner, som fäldes för någon stackars tid-ningsskrifvare, hvilken blifvit anklagad för någon förbrytelse, som förefans blott i den höge åklagarens egen inbillning. » Låtom oss minnas att intet är farligare än missaktning för lag, ingenting hemskare än missaktning för grundlag, och skyndom oss derföre att fa orimligheter, sådana som denna tredje paragraf af tryckfrihetsförordningen, ändrade! » Och härmed äro vi inue på en fråga för dagen, och öfvergå derför till årets publicistmöte, af annan penna skil-dradt.Rosor oeh törnen från årets publicistmöte i Göteborg. Far man döma efter de förklaringar, som i detta hänseende med rörande samstämmighet afgifvits utaf tidningarna själfva, så skulle publicistmötenas betydelse icke vara att söka uti de iorda öfverläggningarna eller de fattade besluten, utan egentligen ligga uti den personliga samvaron pressens män emellan, särskildt med dem som höra till ofika läger, genom hvilket man förmenar att, såsom frasen i år lydt, i de allra flesta fall känslor af ömsesidig aktning och vänskap skola uppspira. Vi äro de sista att förneka den böjelse for välvilja, öfverseende och belåtenhet med sig själf och hela verlden, som en så öfverdådigt utsökt hummer som Lorenz-bergsfesten eller en så läcker sparris som Långedragslunchens, åtföljda af härlig bourgogne och skummande, iskyld Roe-derer medföra, och att man i dylika angenäma ögonblick hos sina konfratres, amici et iuimici, icke blott lätt och oväntadt upptäcker förträffliga egenskaper utan äfven blir varse så oväntadt förträffliga sådana att man förut aldrig drömt om dem, mycket mindre trott på dem.