Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Hr Landtm, ratt uppfattat discussionen, så vore de hufvudsaklig» meningarna följande: den ena, att bevillningen borde utgöras efter en progressiv tarifF, den andra alt den borde utgöras efter en viss procent-beräkning. Hvad den sednare meningen anginge, så vore e n tanke, att procent-beräkningen skulle vara större för de högre beloppen; den andra,- att den skulle vara lika. Hvad vidare den progressiva tariffen anginge, så innehölle Utskis förslag, att den skulle bestämmas för hvarje 100-tal; Hr Rosenblads, att den skulle bestämmas för hvarje 5o-tal; och ett annat förslag, att den skulle bestämmas i kr särskildta förhållanden. Hr Landtm, ville nu först framställa propos. i afseende på den frågan, om bevillningen borde utgöras efter progressiv tariff, eller efter procent-beräkning, hemställande nu, om R. o. Ad. behagade bifalla att bevillningen skall utgöras efter en progressiv tariff. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade antaga en sådan progressiv tariff, som Bevilln.- Utsk. föreslagit. Ropades ja och nej. Hr von Har t månsd o rff: Jag ser icke huru 4‘ »kull kunna nu utsätta bestämda summor i detta fall. De lära bära blifva föremål för ett sednare afgörande. Om Ståndet förklarar sig för bifall lill tariffen, så måste ju äfven den sedermera uppgöras. Hr Frih. o. Landtm, trodde icke, att något hinder vore för R. o. Ad. att antaga en sådan progressiv tariff, som Utsk. föreslagit; den uppgåfve förhållandet genom siffer-beloppen a, 5, 5, 7, io, i3, 17, 21, 26 och 32. Dessa siffi ror hade inom sig ett visst förhållande, hvilket komme att tjena till ledning vid beslutet om sjelfva tillämpningen af grunderna. Hr von Hartmansdorff:
Saxar förekommande rubriken Mildra slag, hade Utskottet ansett böra, i stället för för tullning efter värde med 33| procent derå vid införsel, antagas vigtberäkning, och i sådant afseende hemställt, alt värdet måtte bestämmas till 10 R dr och införselstullen till 3 R:dr 16 sk. skålpundet, hvartill Presteoell Bonde-Stånden lemnat bifall, äfvensom Ridderskapet och Adeln, dock med iöreskrift af sistnämnde Stånd, alt uli rubriken borde tilläggas: "gjutne eller smidde”, men Borgare-Ståndet hade bibehållit gällande taxas bestämmelser. Sorn, enligt Utskottets åsigt, berörde af Riddarskapet och Adeln beslutade tillägg icke verkar rubbning i omfånget af de varuslag, sorn till artikeln i dess närvarande lydelse äro hänförliga, samt den af Borgare-Ståndet bibehållna utförselstull slår i samma förhållande till uppskattningsvärdet, som deu af de öfriga Stånden bestämda eger till det af dem antagna 22 Bevillnings-Utsliottets Memorial, N:o 30. stadgade värde, och allisa ingendera af dessa skiljaktigheter får anses hafva något inllytande på tullhevillningens belopp; lärer vid hvad tre Stånd i hvartdera fallet beslutat höra hero, så alt lydelsen förblifver oförändrad och förtullnings-sättet ändras till vigt med 10 R:drs värde och 3 R;dr 16 sk. införselstull skålpundet. Skomakare-arbeten, andra slag. Presteoch Borgare-Stånden hafva bifallit Utskottets förslag, att, med ändring i förlullnings-sättet folden under Skomakare-arbeten förekommande rubriken andra slag från värde till vigt, derå borde antagas 2 R:drs värde och 24 sk. införselstull skålpundet. Bonde-Ståndet har väl godkänt vigtberäkningen och det åsätta värdet, men bestämt införselstullen till 32 sk. skålpundet. Ridderskapet och Adeln åter har bibehållit gällande Taxas bestämmelser, eller 33 R:dr 16 sk. införselstull för hvarje 100 R:drs varuvärde.
Det är äfven sagdt, att landthandeln förstör husfliten? men jag tror icke, att R. o. Ad. skall vilja, att man sitter hemma och stickar sina strumpor sjelf, då man kan få köpa dem för billigare pris i en bod. Sådant tillhörde en föråldrad tid, till hvilken vi icke kunna återkomma. Jag slutar med att påminna R. o. Ad., att man icke bör vara så föränderlig i sina åsigter, att man frångår ett beslut, som knappast för tre år sedan fattades. Jag anhåller om bifall. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag bekänner, att jag med förvåning hört bestridas det, enl. min öfvertygelse, ganska förnuftiga förslag, som al Utskrt blifvit framstäldt. Jag har hört ganska besynnerliga skäl andragas, nemi. det ena, att det icke skulle vara att behof för landtmännen att få sådana bodar inrättade, och det andra, att man icke skall utsätta dem för frestelsen att bortslösa sina penningar. Jag skall först fästa mig vid den sednare betänkligheten. Om den hade någon grund, så vore det väl mera skäl att få stängda alla de bodar, som finnas i Stockholm, dessa bodar, som innehålla så mycket kram, och som förleda innevånarne att förslösa sina penningar. Jag tror dock, att frestelsen dertill sannerligen icke är stor i Stockholm, och icke heller i andra städer; men på landet måste den vara det, derföre att den der icke kan tillfredsställas. Jag tror, att man nu för tiden icke bör göra sig till förmyndare för folket, och att det ej heller öfverensstämmer med tidens fordringar eller kan fullföljas. Ty, långt ifrån att, såsom Frih. Cederström sade, Töreboda skall vara ett enstaka fall, inträffa sådana fall tvertom öfver allt i hela landet. Jag påstår bestämdt, att det icke finnes någon punkt i landet i närheten af någon stad, der der det icke finnes någon, som idkar handel; de 108 Den 1 4 Mars e. m. göra det, ehuru det är förbjudet, och då kommer länsmaunen och låter dem pligta antingen offentligen eller enskildt. Men detta föranleder dertill, att det alltid upkommer någon, som tillhandahåller dem med varor.
Dä Statens stora behof att fä understöd af hwar Jndividu, och ännu mera dea ojämnhet, som räder uti Embctsmäns aflöniugor, nu nekat Utskottet att enligt sin böjelse alldeles frikalla denna MedborgareClatz, ätminstonc de sämst löntc ibland dem, frän all Skyddseller Minimi-Afgift, har likwäl Utstottet för detze sednare, hwilka till sin bergning icke hafwa mer än en knapp, och oftast otillräckclig Pcnningclön, likasom för Bruksägare, hwilka genom hämmad utskeppning blifwit sednare ören serdeles lidande, och efter förra Bcwillningen moro nog härdt betungade, samt för hwar och en annan, som kunnat anses i mindre fördelaktig belägenhet, föreslagit en bekpdeligt lägre afgift emot dc förre, och oaktadt Folkuummern är minskad, men Statsbchofwcn äro fbrbkte, hafwa dock alla ringare Folk - Clapcrs utskyldcr blifwit, om ej minskade eller bibchärlnc wid nästan samma belopp, som deras förra Bcwillning utgjorde, dock högst obetydcligt förhöjde, hälst när man besinnar, att den oundtvikcliga Krigsgärden, som under förra Regeringen utgick med en serskild dryg afgift, dels nära lika, dels högre, ja för dcita är ivar päbjudcn flere gäuger större, än sjelfum Bewillningcn, nu blifwit uti denna sistnämnde inberäknad; och skulle Utstottet icke twekat att 8Zö Den 2Z September. sitt ännu lägst ^stämma Menighetens utlagor, om det icke med all sannolikhet förutsett, att isrätt best antal skulle i förhållande till öfnge Clatzerne, gansta fa komina att oster inkomst bestatkrs , och de siestas alla utstyldcr fälcdeS stadna wid det, som i SkyddsTabcllcn förordnas.
Jen 18 December 1823, att då någon, antingen lör brott redan dömd, och å Fästning eller allmän Arbetsinrättning insatt, eller under ransakning varande person, uppgifves hafva å annan ort brott föröfvat, och ransakning deröfver icke enligt nyss åberopade Kongl. Kungörelse vägras kan, må sådan ransakning efter Konungens Befallningshafvandes föranstaltande i den uppgifne brottslingens frånvaro anställas vid Domstolen i orten der brottet blifvit begånget; hvarefter det på Domstolens bedömande må bero, huruvida för ransakningens fullbordande och afslutande nödigt är att brottslingen blifver lill hörande inför Domstolen personligen instäld, eller det må göra tillfyllest, att han i häktet, der han förvaras, erhåller del af den hållne ransakningen och lemnäs tillfälle alt deröfver sig yttra, förr än i saken slutligen dörndt varder. Genom ett sådant stadgande skulle efter milt omdöme sista anledningen undanrödjas för brottslingar att å sig göra osanfärdiga bekännelser om begångne brott, och all onödig, till icke ringa kostnad för Staten och våda för allmänna säkerheten ledande, forsling af sådane Fångar helt och hållet upphöra; och den brottslige likväl komma i åtnjutande af alla i Lag föreskrifne, till den om brott oförvunnes fredande från oförtjent lidande, erforderlige Rätte - » Den 17 December f. m. 65 gångsförmåner; anhållande jag alltså alt Högloft. Lagutskottet må få sig uppdraget, att i öfverensstämmelse med desse mine nu yttrade åsigter föreslå förändrad redaction af den genom Första och Andra Momenten i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1828 faststälde ändring uti 10 Cap. 21 §. RättegångsBalken. Lades på bordet. Hvarjemte det i sista Plenum anmäldte, från RiddarhusUtskottet inkomne, Memorial af den 3 dennes nu jemväl upplästes, så lydande: Hörsamste Memorial! Uti RiddarhusDirectionens till Högloft.
En blomstrande ungdom, fäderneslandets hopp, sandades vid vårens början 1808 under fanorna, för att med mod och förtröstan gå fienden till mötes samt fullgöra medborgarens heligaste pligt, fäderneslandets försvar. Huru återfann man denna ungdom vid vintrens inbrott, några månader derefter? Genom den oursäktligaste försummelse af en dålig krigsstyrelse sammansmält til! en ringa hop, förtviflad, betäckt med trasor, utsvulten och förfrusen, med möda framsläpande sig på vägar och gator, eller döende vid husväggarne, på sjukhusen och under kanonsluparnes tofter. Hvad år 1808 skonat, det skördade år 1309. Största delen återsåg aldrig mera sitt hem. Mera än ett halft århundrade har förflutit, sedan detta stora sorgespel utspelades. Annu lefva några gubbar, stapplande vid grafvens brädd, hvilka då voro ynglingar, med bröstet fullt af mod och hopp samt lijertat fullt af hänförelse för det älskade fäderneslandet. De gingo ut att strida för detsamma. Men huru behandlades de? Alla krigarens lidanden och försakelser fingo de i rikt mått dela; men hurudan blef belöningen? De kämpade och blödde; men hvar fanns utmärkelsen och äran? Missvårdade och föraktade blefvo de alltid och de, som öfverlefde eländet, släpptes, oftast med förstörd helsa, efter krigets slut handlöst ut i verlden. v Sedan dess har ingen bekymrat sig om dem. Ingen har frågat efter deras öde. Ar det så, som Sverige skall belöna de män, sorn villigt offrat lif och blod för dess sjelfständighet ocii ära? Allt för länge hafva vi dröjt, att afbörda en stor tacksamhetsskuld. Men låtom oss nu göra det. Låtom oss skänka de ännu qvarlefvande landtvärnsmännen, som deraf äro i behof, en skärf, hvarigenom deras sista dagar kunna befrias frän allt för stora bekymmer och försakelser. Må vi komma ihåg, att de flesta genom fältlifvets mödor och lidanden ådragit sig de krämpor, som nu försvåra deras ålderdom.
Folkkalender far 1897, i af Pastor B. JVudstMm, med bidrag af flera fodattare. Rikt illustrerad. Kart. 1 kr., klotb. Varde UUS, En studie efter bibeln af 1Mat7&amp;ilda Boos. Hiift. Haft. Frj / n R y ~ 8 ~ ~teppep. H a t. 75 ore, kart. lllustrerad missionskalender fiir 1897. af Docenten ' A. Xolmodilt, med bi/ drag af flera forf. Haft. / Strid Q C Seffer. Haft. 60 iire, kart. SO Brr. Mristlig barnkalender fiip 1897. Haft. Den heliga historie~, 1 asn e n s af AZfj0ecZ Edeaas7beim, I med beriittelser fiir de Teol. och El. Doktor. F r i n virldens skapelse till israels utvandring u r Egypten. Hiift. 1 af dazna Xos&amp;ra. Xed illustrationer af Jenny Nystrom-Stoopendat. Hiift. 75 ore, inb. Ur sjalarnes lif. Blad ur dagboken och minnet, af O. R.; Haft. 1; NPgra b a g ur en faders erfarenhet vid ett barns dod, af FdZix Bzc ?zgener. Haft. E tt ord till gifta och ogifta kvinnor af K. Wag~aer-Ch-oBer,. Haft. $m&amp;plock &amp; t Barnen af Pastor W. Fabe *. Haft. Den krietna kvinnans stallning 0 ~ h uppgift. A, Bfven att tillgh. Hemfigheten at6 bliPva och rOrbli1Va lycPnllPg, U n d e aorgen. ~ smd. at L. Fen~nte bokeai. Inb. Dagny Obs. Inbjudningen till Pristlfian sid. 116. 3 e haft.
ehuru det vore ostridigt, att den hemmanen i samma socken af ålder åliggande skyldighet att blåsa tackjern blifvit af åtskillige bland dem i senare tider eftersatt, och att Kronan derigenom gatt i mistning af större delen utaf dess förut, medelst tionde-tack jernet, af blåsningarne påräknade inkomster; likväl, och då förhållandet äfven här vore vida skiljagligt från det i Gunnarskogs socken i Wermland, hvarest bergslags-frihcten, jemnlikt Kongl. Brefvet den 10 December i8a5, redan blifvit indragen af det skäl, ”att socknen, som förut, genom Kongl. Resolutionen den i5 April 1762., blifvit vid Bergslags-privilegierne bibehållen, med villkor att idka tackjerns-tillverkning, dels sedermera under framflutne 60 år icke tillverkat något tackjern, dels icke eller vore i tillfälle att det för Bergslags-frihetcrnes åtnjutande förelagde villkor för framliden uppfylla;” då deremot, uti Skinskattebergs socken en del hemmans-egare erbjudit sig att framgent idka blåsning i serskilde hyttor, eller ock erlägga en emot tionde-jernet skäligen svarande skattejerns-afgift, under det att, å andra sidan, större delen af hem manen i socknen eller, enligt Bergmästarens beräkning, nära 3o hela hemman af socknens 4 8/g mantal, antingen i stöd af gällande Författningar, emellan Kronan samt Skinskattebergs och Baggå bruksegare ingångne byten och i sammanhang dermed åtagen dryg skattejerns-afgift eller såsom Riddarhytte Koppar-verk, emot befrielse från blåsningsskyldigheten, redan underlagde, eller ock, såsom ännu för tackjerns-tillverkning använde, eller enligt 1686 års Relation för ortens gamla smiden bestämdt anslag Jie, i sjelfva verket syntes ega en gifven rätt att, utan rubbning af ortens Bergslags natur och deraf beroende skattläggning, oförkränkte bibehållas uti det skick, hvaruti de genom Regeringens vidtagne Författningar eller meddeldte serskildta Resolutioner en gång komma; alltså, och då härtill lades, att
Det kan aldrig ske. Giftomannen sjelf har så många betänkligheter och så mycken motvilja att taga detta obehagliga steg, att jag, med den menniskokännedom jag har, vågar påstå, att det nästan aldrig skall inträflä, att en qvinna sjelf upprättar detta förord, och likväl veta vi, att med vår nuvarande lagstiftning angående giftorätten är detta den enda utväg att skydda något af hustruns lott i boet. 1 detta afseende kompletterar Utsk:t just sitt system, ty om jag ser, att min dotter är på väg att gifta sig med en slösare, med en man, som skall förstöra hennes arf och en gång sätta barnen på bar backe, så skulle jag icke ens såsom giftoman vara berättigad att påyrka äktenskapsförord, ty om hon säger nej, så kan jag ingenting göra. Jag har funnit Utsk:ts illusioner om qvinnans klokhet i detta fall så befängda och så naiva, att jag icke kunnat underlåta att framhålla dem. Jag ber att få tillägga, att i Utsk:ts förslag förekomma flera inkonseqvenser. Ehuru Utsk:t vill upphäfva giftorätten, så vill det dock, att 10 § i 2 kap. Giftermälsbalken skall bibehållas, hvilken säger: »ej må den, som mö lägrat häfver, få henne till äkta utan fader och moder gifva der ja och samtycke till»; således skulle en flicka (å gifta sig utan löräidrarnes bifall, men, om hon låtit lägra sig, så skulle hon icke få det. År detta rim och reson? Likaledes vill Utsk:t, att tO § i 3 kap. Giftermälsbalken skall bibehållas, som lyder: »häfdar man qvinna under äktenskapslöfte, då skall han taga henne till äkta, om hon det påstår och hennes fader och moder dertill samtycka.»
Dess direktion sammanträder uti Linköping, och der är dess hufvudsakliga kassa och största rörelse, ehuru en afdelning är uti Norrköping. Bankens syftemål är att ordna ett för orten passande kredit-system, hvarigenom de tillgänglige kapitalerne indragas uti dagliga rörelsen och hvarigenom denna biträdes och underlättas med en ständigt tillhandahållen tillgång af bytesmedel, som är så vigtig och angelägen för ortens förkofran. På uppoch afskrifnings-räkning emotlagas penningar mot 3 procents ränta; på kreditiv-räkning, eller med diskontering, utlånas penningar mot 5 procents ränta. Ehuru en sådan anstalts hufvudsakligaste nytta blott efter en längre tids förlopp kan visa sig, sådan den i sjelfva verket är, så ådagalägges likväl redan, genom bank-affärernes gång och beskaffenheten af rörelsen i orten, att banken vunnit förtroende, att den bidragit att lifva handel och rö - » 63 reise, och alt elen framgår uti en riktning, som bör leda till det åsyftade målet, för så vidt det kan vinnas med en så inskränkt fond, som den nuvarande. Första halfåret, från 1 Juli 1837 till sista December, biträdde Östgöta bank allmänheten med mera än 600,000 R:dr Banko, och på året 1838 har dess rörelse uppgått till närmare 2,370,000 R:dr Banko, hvaraf i , runda tal, 1,156,000 R:dr utgått genom diskontering och 600,000 R:dr på kreditiv-räkningar, samt 613,000 R:dr Banko emotlagils på uppoch afskrifnings-räkning. Denna kreditrörelse har varit anlitad af närings-och fabriksidkare samt handtverkare lill 71 procent, af handlande till 20 procent och af tjenstemän, m. fl. i likartad ställning till 9 procent.
Angående anläggning af en jernväg förbi Hedens Jorssar i Luleå eif. lili nådig skrifvelse den 16 December sistlidna år bar E. K. Mnj:t behagat i nåder meddela, atl sedan, vid elt inför E. K. Majlis Befallningshafvande i No libo Ilens län den 27 förulgångne September hållet sammanträde, Luleå slads borgerskap samt åtskillige andra bland länets innevånare öfverenskomma all bilda elt aktiebolag lill åstadkommande af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif, i ändamål alt derigenom sammanbinda de olvanoch nedanom dessa forssar liggande, lill elfven hörande lugnvaltenytor och såmedelst öppna en 11 j mil lång kommunikationsled mellan landets inre delar och hafvet, hade E. K. Maj:ts bemälde Befallningshafvande, jemte underdånig anmälan härom, till E. K. Mapt öfverlemnat en från särskilde vid ofvanberörda sammanlräde utsedde deputerade inkommeri, till E. K. Majit ställd ansökningsskrift, deruti deputerade, efter frainslällning om de stora fördelar och lättnader för rörelsen, som kunde beredas genom ifrågavarande jernväg, hvilken, enligt elt af t. f. Chefen i Norra Vägoch Valtenbyggnads-distriklel, Kapitenen C.
Då jag för min del ansett denna moLion ganska förtjenstfull, såväl till sin princip sorn utförande, nödgas jag, till följd af hvad jag haft äran andraga, yrka återremiss af betänk. Frih. Cederström, Jacob: Med den siste talaren instämmer jag i begäran af återremiss, meu i hvad lian för öfrigt yttrat, är jag med honom af skiljaktig mening. Utsk. har tillåtit sig att ingå i en tolkning af grundlagarnes tillämpning, som enligt 83 § Reg.F. alldeles icke får ifrågakomma, och hvarom 81 § säger huru dermed tillgå kan. Nu innehåller 12 § Riksd.Ordn. tydeligen dessa oell inga flera ord: ”R. o. Ad. infinner sig till riksdag och representeras enligt Ilidd.Ordn., hvilken, likasom öfriga Ståndsordningar, hör vara i öfverensstämmelse med grundlagarne författad.” Utsk. har hemlat anledn., från yttranden under discussionen bär på Riddarhuset och af en sammanfattning af Ridd.- Utsk:s yttranden vid 1809 års riksdag, till den förmodan, att R. o. Ad:s representation ovillkorligen skall vara bestämd för framtiden efter ätter, ehuru Ridd.Ordn., hvilken visserligen skall vara författad i öfverensstämmelse med grundlagarne, och sorn stadgar huru II. o. Ad. representerar, kan vid hvarje riksdag omgöras af Adeln, med Konungens dertill leinnade bifall. Det är alltså icke rimligt, tvertom alldeles grundlagsstridig! att försöka ställa formen för 11. o. Ad:s representationssätt tinder de öfrige Ståndens pröfning, ty det. är Adelns ensak att deruti föreslå de ändringar, som omständigheterna oell dol allmännas fordringar kunna medföra, eller påkalla som nödvändiga.
Skillnaden skulle väsendtligast vara den, alt sistnämnde provins komme i fråga i stället för Södermanland och att arbetskraften i Stockholms omgifning icke komme alt erfordras för 2:ne arbeten på en gång. Att under sådane förhållanden tala om nödvändigheten att taga flera banor under arbete, för att ernå ofvan uppgifne fördelar, kan icke vara annat än besynnerligt, då det synes uppenbart, alt omständigheterna i detta hänseende äro minst lika gynnsamma för en enda sträckning. 1 ett annat afseende äro, såsom ock förut i förbigående blifvit anmärkt, fördelarne af endast en banas bearbetande så öfvervägande, att de icke böra kunna förbises. Om nemligen arbetet af tidsförhållanden eller tillfälliga anledningar efter några år måste afbrytas eller inskränkas, så kan summan af arbetet, nedlagd i en och samma riktning, bilda ett helt, som under politiska förvecklingar erbjuder säkerhet och trygghet, deremot ett annat förfarande måste blottställa dem för rättvisa anmärkningar, hvilka haft i sin magt att åstadkomma nämnde vigtiga fördel, men splittra krafterne på mindre, af hvarandra oberoende företag. Dessa små bandelar kunna väl ock i sin mån göra nytta för trafiken, men skola de icke göra vida större nytta, då de, alltefter som de tillkomma, kunna förenas med hvarandra eller understödja hvarandra, om de än icke fullt sammanhänga? De skola då bidraga icke allenast till rörelsen inom den egna orten, utan ock till den, som beror af de öfrige banorne, och inkomsterne från dem alla skola väsendtligen ökas. Dessutom är tillgången på skicklige ledare af arbetet ännu så ringa, att Chefens speciela tillsyn icke utan olägenhet kän undvaras, och att de ännu behöfva lära, den ene af den andre. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser jag, alt nu endast banan genom Skåne, Westergötland, Nerike och Westmanland, med utgreningarne till Stockholm och Göteborg, bör tagas under arbete, så vidt sträckningen af denna bana är eller blir ostridig, och så långt, som tillgänglige arbetskrafter medgifva utan näringames eftersättande samt medel kunna på lämpligt sätt anskaffas och anslås utan våda för statsverkets ställning nu eller i framtiden.
Af sådan anledning och då den, hvilken önskar att verkställa ett dyåikt företag, som det motionären åsyftat, eger att derom anmäla sig hos Bih. till R. St. Pröt. 1840. 4 Sami. 2 Afd. » Hajtet. 1 2 Statssamt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottens Utlåtande, N:o lj. vederbörlig auctoritet, och sedermera silt ärende i laga ordning utföra; finna Utskotten det tillhöra samina auctoritet, men icke Rikets Ständer att yttra sig i frågan om rättigheten att ytterligaresänka Brunnsviken, och, huruvida en sådan sänkning må för sig gå; hvarföre och då Utskotten anse, att något anslag ej hör meddelas till understöd för ett företag, hvilket tilläfventyrs ej torde komma att ega rum, Utskotten tillstyrka,. att motionärens berörde förslås: måtte förfalla. o • Slockholm den 14 Augusti 18-jo. Ank. till Exp. U t siv. den i5 Augusti, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om åtskilliga till dessa Utskott remitterade frågors behandling i ett gemensamt Betänkande, m m.