Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mandelträden hafva till det mesta förlorat sin ljusröda blomdräkt, men persikoträdens mörkröda b l o m m o r lysa ännu på långt håll o c h de härliga japanska körsbärsträden börja täckas af sina snöhvita blommassor. På de sammetsmjuka gräsmattorna stråla mångfärgade tulpaner, hyacinter, narcissor o c h de härliga » daffodils » (pingstliljor), Englands vårblommor » par preference », hvilka här odlas till så- dan fullkonming o c h tidigt på våren v ä x a vildt på ängarne. Den allé, s o m hufvudsakligen är upplåten åt velocipedåkningen, har på Omse sidor mångdubbla led af åskådare, som tyckas m e d intensivt intresse betrakta det lifliga skådespelet. Här är naturligvis ej frågan o m » kappridt », man skulle snarare kunna kalla det sällskapsåkning! En herre o c h en dam, en herre o c h två k tre damer åka sida vid sida, medan de ofta underhålla en konversation m e d hvarandra. Herrar bjuda u p p damer till velocipedåkning, liksom de bjuda upp till dans. Här ser man nästan alla åldrar representerade, från skolflickan o c h skolgossen på 10 år till den åldriga matronan o c h herrar på sina fulla 60. Damernas kostymer bestå i allmänhet af snäfva, » blytyngda » kjolar och jackor, både öppna o c h åtsittande. Bluslif af tunt siden eller bomullstyg äro äfven rätt vanliga, m e n taga sig i allmänhet ej så bra ut s o m välsittande klädesdräkter. Välsittande måste de vara, m e n ej har dt åtsittande, ty därmed är j u det gagnande i motionen bestämdt motarbetadt. Hattar variera äfven m y c k e t: än de storbrättade blomsterhöljda sommarhattarna, än enkla sjömanshattar, än svarta, gråa eller hvita felbhattar, o c h detta senare slag är naturligvis det lämpligaste.
Genom rörelse-Capitalets tillväxt innom för korrt tid, med icke mindre än 5fmillioner R:dr Banco, och möjligtvis någon del mer eller mindre af lika många millioner i räntebärande papper, som derföre skulle utgifvas, blefve myntvärdet relativt till varupriserne allt för mycket nedsatt, och desse stegrade till en böjd, som kunde hafva betänklige följder, äfvensom utlåning på en gång i för stor skala skulle åstadkomma villervalla och förlust, i synnerhet brydsamme och kännbare för små Capilalister och fromma Stiftelser, hvilkas capitaler möjeligen derigenom komme att på en gang uppsägas, under saknad utväg för desse långifvare att annorstädes säkert dem förränta eller använda. Dessutom, då lånebiträden få inskränkas ända till 3oo R:dr, kunna låneacterne blifva nog många, och erfarenheten i penningeverk har visat, hvad tid och möda som fordras, att bringa sådane lånehandlingar till fullständighet, och hvarvid uppmärksamheten i betydelig nion måste ökas då transporter af inteckningar för enskilde lån äro egenteligen de, som skola emottagas och granskas. Det är emedlertid angeläget, att desse handlingar äro Den 15 F e b r u a c i i f. ni. 69 complelte innan contraherad upplåning går i verkställighet, på det ej betydlig ränteförlust må för Staten äfventyras. Likaledes, och dels på det rubbningen i omförmälte förhållanden ej måtte blifva för häftig, dels att förlust för staten ej måtte uppkomma, synes lånesumman för ingen del böra öfverskjuta de föreslagne ^:delarne af den fasta pantens taxeringsvärde, utan fast mera nedsättas till f:del af samma värde, på grund af hvad i Banken och andra allmänna cassör, till följe af erfarenhetens lärdomar, iakttages. Fastighetsvärden kunna på en tid af 3^ år undergå betydeliga förändringar. Inom en vida kortare, ägde sådant rum med hus i Götheborg och Carlshamn, hvarigenom, oakladt den nedsättning i värdet, som uppkom af värdering enligt så kallad Bancomethod, Banken ändock vid försäljning af sina panter geck förlustig en del af sine fordringar.
Som emedlertid, i frågor af förevarande beskaffenhet, tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut ; anser Utskottet, under åberopande af 49 § 3 mom. i Riksdagsordningen, Bonde-ståndets återremiss icke föranleda till någon vidare åtgärd. Stockholm den 24 Februari 1854. N:o 20* * Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Febr, 1854, kl. 1' e. nr.. Ullätande, i anledning af väckt fråga deromr att Filialbanksassignationer må betraktas lika med de af Låne-kontoren utfärdade assignationer. Uti en inom Preste-ståndet väckt och till Utskottet hänvisad motion har professoren ,/. M. Agardh anfört att, då de vid förra riksdagen bildade
Det lilla styckets herr-roller gåfvos lifligt och bra af hrr Wagner j: r och Bergqvist, om det ock vore lämpligare med en något äldre komiker i Brunos roll. Jag nämde » Våra flickjägare », så har denna vinters trumf-ess hetat, liksom fjoråret hade sitt i » Petermans flickor ». Här märktes utom de redan nämde herr Wagner-père, så ungdomlig och liflig som någonsin W.agner-fils, herr Gründer, hvars skånske patron var en mycket god komisk roll med mycken saft men utan öfverdrift. Herr Hirsch har i vinter företrädesvis lyckats i roller, då han spelat unge män med ett eller annat lyte, antingen har han stammat, eller ock varit ytterligt nervös, ytterligt närsynt eller helt enkelt dansmästare, men då till en sådan grad, att det nästan blifvit ett lyte. Allra roligast var herr Hirsch emellertid i Meilhacs » Min kusin », som, sedan den gifvits af Judic vid hennes korta besök i Stockholm i December, på nyåret togs upp på Södra teatern. Strängt taget parisisk var herr Hirsch måhända icke i någon ovanlig grad, men det behöfves icke i den rollen i Stockholm; han var rolig, det är hufvudsaken. Hufvudrolen i » Min kusin », den roll med hvilken hela stycket står eller faller, spelades af fru Helga Rundberg som gäst. Jag tror, att det är någotTEATER-REVY. alldeles enastående, att en nordisk, aktris gifver en fransk roll så illusoriskt väl, som det den gången var händelsen. En hel del, ja en stor mängd små-knep och dylikt kan man lära sig, men det vigtigaste, denna franska esprit och omedvetna grace, som i en frivol cancan gör sig på att vara klumpig, men alltid förblifver grace, med ett ord detta lynne, hvari rollen måste spelas, det eger fru Rundberg i en förvånande grad.
Då förslaget utvisar, att det endast afser, huru förhållas skall med sådane der omförmälde räntor, som, i följd af Rikets Ständers nu vidtagande beslut, kunna komma att tills vidare utgå och sd länge sådant fortjar, tror Utskottet visserligen, att tvetydighet icke bör ega rum; men till ytterligare undanrödjande deraf föreslår Utskottet följande förändrade redaclion: att med utgörande eller liqviderande af alla sådane räntor eller hemman såsom grundränta åliggande prassla tioner, hvilka antingen äro anvisade till löntagare, som komma alt, intill deras afgång, dervid bibehållas, eller ock anslagen till inrättningar, enskilde personer eller serskilda föremål, och hvilkas indragning till Statsverket, i följd af medgifvande uti 2:dra punkten litt. a., af en eller annan orsak finnes höra tills vidare uppskjutas, hör, så länge detta fortfar, enligt nu gällande sladganden, förhållas. Utskottets hemställan om uppskof med den förut beslutade reduelionen af hemmans-ränlorne lill färre persedlar, har icke föranledt någon anmärkning, som påkallar besvarande, hvadan densamma å nyo åberopas. 4:de punkten, angående markegångssättning, har föranledt flerfaldiga anmärkningar af olika syftning.
Härmed ölverensstämmer Kongl. Maj:ts nådiga Dom, hvilken, gifven den 22 Aug. 1848, har sådana ordalag, att emedan Z. uti sin till Rådst.rätten den 24 Fehr. 1845 ingifna skrift, till säkerhet för P;ns förbindelse af d. 4 Okt. 1844, siikt inteckning uti P:ns i staden N. och på dess område varande fasta egendom, men Z. först den 10 Mars, sedan Enkan N., på hvilken P:ns köpare öfverlåtit sin förvärfvade äganderätt till tomterna N. N. i staden, den 3 i samina månad lått uppbud å nämnde fastigheter, anhållit, att den sökta inteckningen måtte deri fastställas; ty och då således i Z:s först gjorda ansökning någon bestämd fastighet icke funnes uppgifven såsom P:n tillhörig; och Z:s senare anhållan ej vore framställd förr, än efter det uppbud å de fastigheter, hvaruti inteckning söktes, blifvit för nya ägaren meddeladt; funne Kongl* Majit i nåder skäligt fastställa det slut, hvari Hofrätten i målet stadnat. Efter det ena argumentet i denna slutledning skulle förmodligen, om än sökanden den 24 F’ebr. bestämdt utsagt, hvilka fastigheter han menade, detta likväl icke hafva hulpit, då han orätt kallade dem P:n tillhöriga, änskönt han visste, att denne förut afyttrat dem. Det andra argumentet svnes gå derpå ut, att ansökningen ej kunde gälla, då fastigheten^ icke voro deri speciticerade, om än P:n varit deras ägare, när ansökningen skedde — helst den *) Ej må inteckning beviljas i annan egendom, än den gälden&ren veterligen genom laga fång förvärfvat och deraf han ägare är, då inteckning sökes. — 31 — först efter nya ägarens lagfart tillkomna specificationen ej kunde hafva någon verkan. Men faller det senare argumentet på de skäl, jag har i början anfört; och antages derjemte, hvad jag sökt bevisa i fråga om köpets alslutande; så tyckes första argumentet lika litet kunna bestå.
I öfverensstämmelse med 6 § af Skogs-styrelsens förslag till förordning rörande skogarne i riket, får Utskottet alltså hemställa. att kostnaden för indelning af sådana skogar, hvilka icke befinna sig under Kongl. Maj:ts och Kronans omedelbara disposition, må förskottsvis bestridas af allmänna medel, der sådant, i anledning af gjord framställning, af Kongl. Maj:t pröfvas erforderligt, samt att sådant förskott sedermera skall af den indelade skogens afkastning sålunda till Kongl. Maj:t och Kronan återgäldas, att detiill i främsta rummet användas försäljningsmed - Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk, Betänkande N:o 50. 49 medlen för det virke, som vid skog sindelning en fälles i mätningsoch slcifteslinierna, der de sistnämnda vid indelningen begagnas, men, om dessa medel dertill icke förslå, bristen fylles antingen efter hand genom skogens årliga afkastning utöfver bevakningsoch förvaltningskostnaderna, eller ock genom afsät tande vid indelningen af så tillräcklig skogstrakt, att ståndskogen derå i värde motsvarar återstoden af indelning skostnaden, hvilken trakt omedelbart afverkas till afsalu, hvarefter åtgärder till ny skogs uppdragande skyndsamt vidtagas. Riksdagsfullmägtigen Johan Johanssons ofvanberörda motion föranleder Utskottet, att meddela yttrande i särskild fråga angående lagstiftningen om bärande träd, nemligen så vidt dessa förekomma på frälseskattehemman. Genom Kongl. Stadgarne om bärande skogsträd den 22 Mars 1647 och den 29 Augusti 1664 meddelades förbud mot fällande af de ädlare trädslagen ek, bok, apel, oxel och hägg samt föreskrifter om deras åtcrplanterande. På dessa författningar grundar sig i hufvudsaken allmänna lagens stadgande i 13 kap. 1 § Byggninga-balken, som förmår, att ”ingen har magt å Kronans egor och allmänningar, eller å skattejord att hugga och fälla bärande träd, som äro ek, bok, apel och oxel”. Detta förbud gällde dock icke frälseman, annat än för så vidt han vore delegare i oskift skog.
Men de vilda skarorna bry sig ej om att lyssna till böner. Efter ett väl måttadt hugg hemfaller denne åt en obeveklig död. Många af stadens magistratspersoner, köpmän och andra nedgöras utan hänsyn till stånd, ålder eller kön eller bortsläpas såsom fångar ned till fartygen. Det ena huset efter det andra förvandlas till rykande ruiner, sedan de utplundrats på det bästa de äga. Tusenden fly ut från staden utan att kunna rädda annat än sina lif, mången lämnande t.o.m. sina anhöriga antingen i det gapande eldhafvet eller till ett byte åt fiendens blodtörst. Nu synes danskarnes vilda framfart stillas för ett ögonblick. Man har gjort rent hus och har intet vidare att frukta. Genom hopar af lik och spillror tåga skarorna fram till stadens Stortorg, där de kring en lifligt flammande stockeld låta det skummande vinet och ölet från de kringliggande butikerna sig väl smaka. På lifsförnödenheter lida de ej häller brist. De äro ensamma herrar i alla visthus och källare och försumma ingalunda tillfället att smörja kräset. Och trötta efter nattens strapatser och orgier söka de sig till hvila i de angränsande husen, sedan talrika utposter och väktare sändts till olika delar af staden för att vaka öfver, att deras planer ej blefvo i förtid afbrutna. Den redan högt på himlen stående morgonsolen öfverraskade de vilda sällarne, där de med välbehag sträkte ut sig på sina mjuka bäddar, en välfägnad, som ej på länge stått dem till buds. Med vresighet och trots efterkommo de omsider de trumpetsignaler, hvilka utifrån kallade dem till uppbrott, till nya äfventyr, nya illbragder. Snart var krigarenes brokiga följe åter uppstäldt på torget och Otto Rud gaf nu sin röfvarhord order att tåga af till domkyrkan, där det rikaste bytet helt säkert väntade den. Framkomna hit begynte de vilda sällarne oförtöfvadt förstörelsevärket. Kyrkogårdens träportar nedbrötos inom kort ock öfver kullar och grafstenar rusade man rofgirigt fram till kyrkdörrarne.
DA detta ärende förra gången förevar, tog jag mig friheten, fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på behöfligheten af det anslag, K. M. i detta hänseende äskat. StatsUtsk. har ansett consistorii-notarierne höra kunna hjelpa sig förutan biträde af consistorii-amanuenser eller utan den aflöning af 180 r:dr, som blifvit för en hvar af dem föreslagen. Men detta sätt att hjelpa sig fram kunde ej lyckas annorledes, än om consistorii-notarierne kunde göra sina sportler så betydliga, att de jemväl försloge till tjenstebiträdets aflöning. StatsUtsk. har tvifvelsutan tagit sig anledn. till detta förslag deraf, att landssekreterarne ej få någon serskild aflöning åt deras biträden, eller i somliga län alldeles icke hafva någon länsnotarie, utan måste af sina sportler aflöna allt det biträde, de behöfva. Detta kan åläggas landssekreterarne derföre, att deras sportler äro sä betydliga, och emedan de blifva ansenligare i samma mån som ställningen i länet förvärras, eller som lagsökningarne förökas. Men ett sådant atlöningssätt, ehuru det olyckligtvis redan finnes, bör väl ej utvidgas, eller om jag sä får säga uppmuntras i någon annan väg. Då nu consistorie-notariernes göromål äro så betydliga, som den i betänk, omnämnda reservationen upplyser, och enär summan för öfrigt är så liten som 180 r:dr för hvardera af consistorii-notarierne eller tillsammans för dem alla ej gör mera än 2160 r:dr, så skulle jag för min del, anse, allt skäl vara att bevilja hvad K. M. i detta hänseende äskat — hvilket jag och anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla. Den 29 Juni. 325 Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Sadelmunderingen varade fordomdags vida mera än en mansålder, i stället för att ombytet nu ganska ofta äger rum, äfvensom alla smärre persedlars slitning är mångdubbelt betydligare än fordom. Sådane äro de hufvudsakligaste skälen, som tala för möteskostnadernes öfverflyttande ifrån Rustoch Rotehållare, till en allmän, ifrån StatsCassan utgående, utgift; och, med någon kännedom af förhållanderna, skall man härvid icke kunna neka, att hvad man bär kallar eftergift, ingalunda är af den natur, att kräfva någon ersättning till dem, som genom förändringen få sig blott ålagde den del i bördan, hvilken de alltför länge förmått undandraga sig. Med ett verkligt bekymmer har jag förnummit, att PresteStåndet utan återremiss och utan afvaktan af någon de Rustningsoch Rotehållande Ståndens åtgärd, bifallit ett sådant Utlåtande, som de sam - Den 26 October f. t». 63 mansatta Utskottens, och detta förhållande, i sammanhang med ett lika förfarande ifrån BorgareStåndets sida, lemnar blott ett nytt bevis på orimligheten af vår Representations sammansättning. För Rustoch Rotehållare, såsom tillika kännande hela tyngden utaf Prestehållningen, är det föga trösterikt, att af detta Stånd hafva funnit sina intressen och sina å all billighet och rättvisa grundade anspråk till den grad åsidosatte, som härvid varit fallet, så vidt jag icke eljest alltför mycket misstagit mig om det som i denna fråga är rätt, eller orätt. De sammansatta Utskotten hafva gått till väga med en beundransvärd skicklighet eller oskicklighet, allt efter som det uppsåtligt eller ouppsåtligt varit afsigten att bortblanda de årliga Regementsoch Compagnie-mötena, och Soldatens skyldighet att derunder, med eller utan biträde af sin Rotehållare, sig underhålla, med armeens årliga vapenöfningar, hvilka i sednare tider varit dragne under de större Öfningslägren, hvarvid alldeles ingen sådan underhållsskyldighet ifrån Roten förekomna er.
Jungfrun ber honom icke binda så hårdt, ty hon ämnar icke att rymma från honom; men så snart han något lossat på bandet, springer flickan åt skogen, och der blir hon borta i tu, i tre, i fyra, i sju år. Men då kommer hon tillbaka och säger: ”Och vill du mig något, så har du mig nu.” Glad tager ungersven henne i famnen, och så dansa de om. Det är en skälmaktig, nyckfull flicka, som dock slutligen låter besegra sig af ungersvens uthållande trohet och kanske äfven af årens betvingande makt; talet om den unge fästemannen är tydligen ett påfund för att leka med friaren, en yttring af samma skalkaktighet, som kommer henne att springa bort, när hon sedan blir fästad och finner bandet besvärligt38. Det är icke utan mening, som visan afslutas med dessa vers: ”Äpplen och päron de växa på träd: Och dansar min kära, så dansar jag med. Äpplen och päron de växa på qvist; Och dansar min kära, så dansar jag visst.” (Arv. III. Efter den långa frånvaron har jungfrun lemnat sin ungdoms leksamma nyckfullhet; hon återvänder till den förbidande älskaren mera stadgad; den tid har inträdt, då äpplen och päron de växa på träd. För en del ringdansar ligger tydligen en dramatiskt tänkt situation till grund, väl mera antydd än utförd, men i hvilken dock, liksom i ett frö, kan ligga ett helt outveckladt konstverk förborgadt. Den af oss ofvan anförda visan: ”Det kommer en riddare på vår äng,” kan hänföras hit; likaså en del dansar, i hvilka karlen bortröfvar ett fruntimmer och förer henne utom ringen, hvilka dansar hafva sin förebild i de uti vår nord fordom öfliga qvinnorofven39. I ”Hans Kasper och hans gesäller” (Arv. III. s. 353), en af de mest dramatiska ringdansar, hafva vi för oss en liten förträfflig lustspelsscen. Den nygifta hustrun springer och gömmer sig i kammaren, då mannen kommer drucken hem; mannen vill locka henne ut, men hon kommer ej förr, än han lofvat att icke slå henne. Så fira de försoningen och dansa lustigt om med hvarandra.
Rätten i stud och Domaren ii hindel hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist. S 5. Stad välje Gode Män, en eller flera, att hafva tillsyn å förmynderskap inom staden; och åligg c Magistraten att otti valet besörja. A landet ege socken, eller flera socknar gemensamt, alt Gode. Män, som sagdl är, för tillsynen af förmynderskap utse: sker del ej; höre sådan tillsyn Sockennämnden till. Då God Man vald är, varde det Rätten eller Domaren tiltkånnayifvel. § 4. Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt det han hur om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot deri omyndigas reda penningar utsatta äro, och ingifva, vid början af följande år, den räkning, jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af den omyndigas behållning, så i fast sorn i lös egendom, tilt Gode Männen eller Sockennämnden. Det utdrag, hvarom nu sagdt är, skall, försedt med Gode Männens etter Sockennämndens intyg, att förmyndareräkning jemväl aflemnad blifvit, till förmyndaren återställas och af honom ingi/vas i stad lill Rätlens Ordförande eller den, som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, före den 1 September, och å landet till Domhafvanden före eller sednast å första rättegångsdagen af sisla tinget året näst efter det, då räkningen afs/utas bort, eller, der allenast ett ting om året hålles, före slutet af samma ting. Sker del ej ; förelägga. Rällen förmyndaren, vid lämpligt vite, att sin om förmälde skyldighet fullgöra, och färjare i öfrigt efter omständigheterna. Ofver hvad sålunda förekommit, skull anmärkning göras i den förteckning, hvarom ofvan är stadgadt. § 5.
Jag har visserligen alternativt begärt återremiss af betänk., eller afslag pä de första punkterna, och endast bifall till sista, och skulle tro, alt man vunne lid genom att bespara Utsk. åliggandet att besvara en återremiss i en sä enkel sak som denna. Jag yrkar, som sagdt är, afslag ä de första punkterna och bifall till den sisla, hvilken, i händelse af bifall till detta mitt yrkande, skulle börja med ordet ”De”, i st. f. ”samt att de.” Hr von Hohenhausen; Jag har begärt ordet, med afseende på ett yttrande af en värd talare här midt öfver, som an - Den i Januari f. m. 17 ansåg, att, om Kammar-advocalfiscaleu skulle blifva förment att göra högre påståenden, än hvartill ett medium af priscuranterne inom de särskilde districlen kunde föranleda, så skulle det betyda mindre, derföre att landskamereraren som kronoombud alltid ägde att på stället göra sina påståenden. Först och främst får jag nämna, att uti de län, der flera städer finnas och priscuranterne skola inför magistraterne uppgöras, har man säkerhet att från flere håll få de verkeligen gångbara prisen pröfvade, och säkerheten blir större, ju flera städer det finnes i länet, men der, hvarest blott en stad finnes och dess tillförlitliga uppgift icke skulle betyda mera än de andra priscuranterne, som äro uppgjorda på landet vid allmänna sammankomster, utlysta af kronofogdarne med häradsboerne, vore ej att förvänta att genom ett medium de rätta prisen någonsin blefvo bestämda. Dessutom ber jag, att den värde ledamoten ville fästa sig vid det än mer stora obehag’, som skulle kastas på en person inom länet, som man visste, att derest lian ingen anmärkn. gjorde, så kunde Kammarcollegii advocalfiscal icke eller göra något påstående. Jag tror icke, att det kan vara rätt att så tillställa. Ilr Stuart, Fredr. Christoffer: Sedan jag begärde ordet, har Frill. Raab yttrat sig i samma riktning, och framställt samma skäl derföre, som jag ämnade anföra till svar å hvad som blifvit sagdt emot Utsk:s förslag i sista morn.
För handen att hit granska ifrågavarande förslag, hvars mer eller mindre nytta och verkställbarhet säkrast utrönes, då det i sammanhang med. Lagprojectet kommer under pröfning» Oin Sterremus till Utskottet anhåller jag således C? > öch förbehåller mig, att derest förslaget till hufvdUsaklig pröfning anses böra förekomma, öfver sjelfva ämnet få afgifva mitta tankar, hvarmed jag i närvarande skick anser mig böra innehålla. Grefve Mörner t Carl Stellan, uppläste följandet Ibland de mest Vigtigä öfverläggningsäninen, som förekommit under detta Riksmöte, anser jag Kongl; LagCommittéens fö* teslagna ändring i Svenska Lagskipningen. I detta ärende fotdras således en varsam öfverläggning och det mest afvända beslut. Hvilken som uppmärksamt genomläser alla de ^6 E*a 5 Juli. s. m.' till detta mål hörande Handlingar, finner lätt hurusom projectet har en verklig förtjenst och åsyftar en förkortad Rättegångsordning. Kan detta sednare vinnas utan Statens eller enskildas alltför kännbara betungande, då böra nu ej några hinder uppkastas ; men enär Riksens Höglofl. Ständer blifva i tillfälle att närmare få känna förhållandet härutinnan, tror jag det vara betänkeligt antaga förslaget. Ingen tvifvel kan väl derom uppstå att icke de projecterade HofRätts-Byggna-, derna skola uppföras för Kronans räkning; men om de nya Tingshusen och DomareBoställen skola tillkomma på Menighetens bekostnad, befarar jag att dessa tillskott falla tungt och möta flera olägenheter. Få Jurisdictioner hafva sadan local, att Häradshöfdingarne kunna begagna sina nu innehafvande hemvist, utan på de flesta ställen måste anläggas nya etablissementer af sådan beskaffenhet, att Domare-Corpsen med dem kunde äga en nödig beqvämlighet, för att på ett sysslan värdigt sätt bestrida sina permanenta Tingsarbeten; en kostnad af mindst 7 till 8,000 Riksdaler å hvarje ställe; på hela Riket räknadt, blifver summan ej obetydlig och brydsam nog i dessa penningelösa tider att utkräfva.