Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som i lifvet försvinner den asketiska riktningen, och den allmänna måttstocken vid politisk lagstiftning — huruvida den befrämjar lycka — begynner i stor utsträckning blifva regel vid lagstiftningen i skolan och i barnkammaren ». En moral, som har nytta ocb lycka till föremål, ingår, åtminstone icke i den praktiska filosofi, som vanligen hos oss förkunnas för det uppväxande slägtet. — Men vi återgå till att se, huru Herbert Spencer hade det i sin uppväxt. Spencers fader var en man af fin bildning, behagligt sätt och upplysta åsigter, hvilka han lade i dagen genom sin verksamhet som lärare. Han kände sig obehagligt berörd af det brukliga sättet att meddela kunskaper, i det man öfverlastar minnet med bokligt vetande. Han trodde, att sann andlig utveckling blott kan ske genom sjelfunder-visning, och han uppmuntrade jemt sina lärjungar till att sjelfva taga reda på förhållandena. Han ansåg såsom mycket vigtigt, att nära tankens oberoende och sjelfständighet. Derför sträfvade han att hos de unga väcka intresse, vetgirighet och luét för undersöjkningar samt lät dem sjelfva lösa sina problem. Han var utmärkt matematiker och uppst&amp;de i sin undervisning mål som eljest ^anligen icke påaktas. Till tjenst för nybörjare utarbetade han en liten lärobok, som han gaf titeln » Inventional Geometry », innehållande frågor och problem, afsedda att göra lärjungen förtrogen med geometriska föreställningar samt att öfva hans uppfinningsförmåga genom praktiskt användande af enkla instrument. P&amp; detta försigtiga sätt lade den äldre Spencer hand vid sin sons uppfostran *. Under sina gossår var denne mycket ' * En af Spencer sjelf genomsedd skildring häraf, utförligare än hvad vi hafva tillfälle att återgifva, förekommer i den amerikanska tidskriften » Populär Science Monthly », Mars 1876, äfven öfversatt p&amp; Ur dagens krönika. 7begifven på alla slags lekar samt fiske, insamling af fågelbon och svampar m. m, Af ven » lärde han sig att teckna efter naturen. Tretton år gammal blef han sänd till sin farbror, Rev. Thomas Spencer, en både kyrkligt och politiskt frisinnad man.
M. täcktes låta tillse att vederbörande tjenstemän inom de StatsDepartitsExpedir, der berörde föreskrift icke iakltages, för framtiden utskrifva och till RiksArkivet aflemna sådana handlingar, hvilka vederbörande föredragande anser vara af den vigt att de böra renoveras.» Jag anhåller om propos. härpå. Den 23 'November e. m. !Prili. Stjernstedt: Genom det förslag Hr Cederschiöld nu framställt skulle i viss mån vinnas det resultat som lian genom sitt förra förslag åsyftade, nemi. att icke alla utan endast vissa mål skulle renoveras, oell då jag icke gillade denna åsigt vidhåller jag äfven nu att yrka bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt. Den till bifall å Utsk:s ifrågnvrde hemställan framstälda proposm besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Frilnn o. Ord tu förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. 98:de punkten, ang-.de anslag lill ulgifvande af äldre historiska skrifter och handlingar. Denna punkt bifölls. 99:de punkten, ang-.de anslag till löneförhöjningar för år 18S7. Denna puukt lades till haudlingarne. 10 0:tle punkten, ang:dc ytterligare anslag för upförande af ny byggnad vid allmänna Institutet för döfstumma och blinda; 101:sta punkten, eli Institut för döfstumma och blinda; samt 102;dra punkten, ang-.de anslag lill skolhusbyggnader och deras reparation. Dessa punkter biföllos. 103:dje punkten, ang-.de anslag till fullbordande af Lärohusbyggnaderne i Wexiö och Wisby. Gr. Sparre, Erik: Jag kan icke undgå att anmärka deri frikostighet Utsk. verkligen här ådagalagt.
165 tillsättande skall, der ej annorlunda stadgadt är, ske på kyrkostämma, hvarest, enligt 6 § högstberörda nådiga Förordning, omröstning eger rum efter fyrktalslängd, i stället för efter gärdala!, hvilken sednare omröstningsgrund icke lärer upphört att vara gällande vid dylika tjensters återbesättande, får jag derjemte vördsamligen föreslå, att, utan rubbning i öfrigt af hvad i ty fall redan är stadgadt vid val af folkskolelärare, orgelnist, klockare och annan kyrkobetjening, hädanefter må iakttagas och tillämpas enahanda röstberäkningssätt, som nu bär ofvan för omröstning vid presterliga lägenheters tillsättande blifvit föreslaget. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. A. N. Schmidt. 73, Af Kontraktsprosten Palmlund! Om statsanslag till väganläggning i Sunnerbo härad från sjön Bolmen till Wieslanda jernvägstation. Sunnerbo härad i Kronobergs län, hvars förhoppning om södra stambanans dragande nästan midt igenom häradet väcktes vid 1856 års riksdag, men vid derpå följande riksmöte alldeles försvann, vågar nu hos Rikets Höglofliga Ständer ånyo göra sig påmint, för att åtminstone i någon måtto blifva delaktigt af de förmåner, nya eller förbättrade kommunikationsanstalter. bereda en aflägsen landsort, som, med en betydlig befolkning, gynnande odlingstillfällen, ansenliga industriela tillgångar, mångartad husslöjd, talrika vattenverk, m. m., torde för sin utveckling och förkofran kunna påräkna att icke i allo blifva från Statens sida förbisedt. Skall Sunnerbo härad draga någon fördel af den straxt utanför dess gränser anlagda jernvägen, så måste inom samma härads gränser nya och ginare vägar byggas fram till stambanan.
A. 5o. — angående ändring af åtskilliga reglementariska stadganden i 8 artikeln. XXV. B. 87. Å. i43. XXVI. U* 44» A. 5o. — § 214, om ändring uti. XVII. B. 175. XVIII. A. 107. — § 88, mom. 8, om ändring af. XXII. B. 208. XXIII. A* 177. XXV. U. 29. A. 81. ( 27 ) Bankoreglemente^ § 229, om ändring uti. XVIII. B. 33i. XIX. Å. 378. XXIV. U. 384. A. 445. — § 228, angående förkortande i visst fall af låneliden vid omsättning af från Bankodisconten erliållet lån, om upphäfvande af. XX. B. 648. XXI. A. 69. BankoUtskottet, angående instructionen för nästkommande Riksdag. Se Instruction. BankoUtskottets Ledamöter. Se Lista. BankoUtskottets Meinorialer, Betänkandcn och Utlåtanden : — N:o 1. med anhållan om notarie-arfvoden åt tvänne protocollsförande på Utskottets afdelningar samt om tiliökadt cancelli-biträde. I. A. 3i6. — N:o 2. angående revision öfver lånecontorens i Götheborg och Malmö förvaltning och räkenskaper för år 1839. I. A. 316. — N:o 3. med anmälan, att Bankofullmäktiges till Utskottet afgifna berättelse ofördröjligen kommer att till Rikets Ständer öfverlemnas. II. B. 157. A. 235. — N:o 4* lne(I öfverlemnande af Bankofullmäktigesberättelse till Utskottet år 1840. III. B. 398. IV. A. 438.
Grefwe 6^Ilenbc>rF, ^soban selini NA, upläste til ?i-otoco!Iet följande: Deltagande i Högloft. Statsoch banco-Utffocrens gemensamma öst werläggning i fragan, hnruwida kevisoiers til Riksens Ständer om Stats-Werket afgifwande berättelse borde förseglad förwaras til Riksens Sränders nästa sammankomst, eller kunna göras allmän, anser jag mig åligga, at wördsammeligen framställa ssälen, som til instämmande i sistnämnde mening mig föranledt. Desse har jag trodt mig finna i Regeringssättets Lsprit, Regerings-Formens innehall , Allmänhetens deri grundade rätt lil en sadan publicitet, samt allmänna nyttan af densamma. Dä Negerings-Lagarne öfwerlemna at allmän kännedom förwalcningen af Rikets medel, som efter förra styrelse > grunder wqrit för densamma förborgad, skulle, ester min öfvertygelse, det innefatta en motsägelse, förnärmande denna Nationens rätt, at icke medgifva dec kunna wara uppenbart, som Negerings-Formen icke allman kännedom undanhåller, och hwilker förhållande närmare uplyses derigenom, at da I^eviZOleins öfwer Stacs-Werkets förwaltning, som icke nägon tysthets-ed aflägga, icke kan betagas ac meddela andra den kunskap derom de sjelfwe äga, der är en uppenbar contraclinion, titan alt ändamål, at wagra publicitet af en berättelse, som iuclivicluelt af hwar och en Revisions Ledamot saklöst och utan answar kan allmän göras, och i anseende til hwilken någon förändrad förbindelse icke, i öfwerensstämmelse med Regerings-For men, Dett 24 Mars. -049 men, kan äga rum.
Kunde du tillägga hjulet i ditt urverk fattning och uttryck: skulle det icke känna lidande af samma allmänna spännkraft, som befordrade dess lif och beståndsrörelser? Men du skulle icke kalla de kringliggande hjulen disharmoniska och onda! Så i den stora Naturen. Der myriader kreatur hvimla, hvilkas verkningskrets och lagar ofta äro lemnade åt tillfälliga bestämningar, är det omöjligt, att icke begär och interessen oupphörligt skulle strida; eller, om striden sjelf (genom en naturlig fortgång) fört dem till en art af jemvigt och harmoni, att de icke skulle – inskränka hvarandra. Bland menniskor är detta Samhället. Födde svagare, men med en mera rik och mera obestämd förmåga, ledas de naturligen till villkorliga föreningar; såsom till tusende andra sjelf-skapningar. I samhället uppkommer då en relativ harmoni af gemensamt interesse. En sann skönhet för Menniskosinnet, och, tvifvelsutan, en sann fullkomlighet i Naturen! Men huru vill du påstå denna höga harmoniska förening af Villdjuren? eller af de Menniskor, som – icke äro annat? Bäggedera, icke skapade för – eller oförmögna till – ett Väl, så högt öfver kretsen af deras begrepp, eller synpunkten af deras trånga, djuriska Sjelf! Dessa kreatur äro då intet annat, än Disharmoni, Styggelse, Förderf. För dina sinnen – ja! Men i sjelfva Naturen, och alltså för den Vises öga, uttrycka jemväl de hvar sin del af den Oändliga Kraften, och – efter hvarjes egna verkningskrets och förmåga – hvar sin del af den Oändliga Harmonien. Den Vise – sublime vän! – står öfver Kreaturligheten. Han har icke Menniskans, utan Naturens interesse. Så, som han i allt annat, öfver Delens enskildheter upphöjd, har, icke Sektens, utan Förnuftets; icke Fäderneslandets, utan Mensklighetens; icke Personens, Slägtingens, Vännens, utan Samhällets och Dygdernas interesse. Alltid fäst vid det Stora och Hela; alltid vid den höga, den allmänna Lycksaligheten – Guds!
Han tager den fräsande granaten på nacken och skrattar, då den brister, och skärfvorna flyga. Han svänger om i spökdansen på kyrkogårdarna och skyr ej sjukhusens pestsalar, men han bäfvar vid den rättsinniges tröskel, vid den godes port. Ty han vill ej hälsas af gråt, utan af stilla glädje, han som befriar andarna ur smärtornas bojor, han som befriar andarna ur tyngande stoft och låter dem pröfva det fria, härliga lifvet i rymderna. I den gamla lunden bakom boningshuset, där än i dag smala, hvitstammiga björkar trängas om att vinna himlens ljus för de glesa löfknippena i deras topp, smög döden in. I den lunden, som då var ung och full af skylande grönska, dolde sig min bleke vän, medan dagen rådde, men om natten stod han i skogsbrynet, hvit och blek, med lien blixtrande i månskenet. O, Eros! Du var den gud, som då ägde lunden. De gamla veta förtälja om, hur älskande par fordom sökte dess ro. Och än i dag, då jag färdas förbi Berga gård, knotande öfver de tunga backarna och det kväfvande dammet, fröjdas jag vid att se den lunden med de glesnade hvita stammarna, som stråla i minnet af unga, sköna människors kärlek. Men då stod döden där, och nattens djur sågo honom. Kväll efter kväll hörde människorna på Berga gård, hur räfven tjöt för att båda hans ankomst. Snoken ringlade uppför sandgången fram till boningshuset. Han kunde ej tala, men de förstodo nog, att han kom såsom den väldiges förebud. Och i äppelträdet utanför kaptenskans fönster lät ugglan höra sitt skri. Ty allt i naturen känner döden och bäfvar. Hände så, att lagmannens från Munkerud, hvilka varit på gille i Bro prostgård, kommo resande förbi Berga gård vid tvåtiden på natten och sågo ett ljus stå och brinna i gästrummets fönster. Tydligt sågo de den gula lågan och det hvita ljuset, och undrande berättade de sedan om ljuset, som brunnit i sommarnatten.
Testeii visar - liar liksoni i föregiende lilla arbcte - titt det iir iiiöjligt a t t skrifva sidan till redan befintliga illii~trat~iioner utan att gora det krystadt och sökt och utan att lata förleda sig af det iitläiidski~ i bilderna. Förtjänar vii1 att rekoiiimenderas fiir 6-10- 5ringar. ' Lilla R.ödh~ttctii och aiidrn gamla bekanta, af J. C. r. Hofsten. ' Pris 1,; s. Vi finna iterigen en reproduktion af de gmnla vanliga sagorna: Rödhättaii, Askungen, Mästerkatten, De tre björiiarna och några andra, inen i vkrt tycke icke synnerligeii lyckad, kanske till.en del. beroende därp&amp;, a t t illustrationerna för mycket inkräktat 11 % iitryiiniet. Dessa iiro val ocksii liar 1iafv; dsak. Synnerligen fina och vackra soni de iiro, måste vi dock anmärka, att det varit bättre, att en del uteslutits, t. ex. flere af de sink detaljteckiiingarna samt deii lilla herdinnan Clara i all hennes elegans. Boken är iitgifreii i form af %. O P M O F S St11982. Tre sink odygdsmönster och deras öden, med text; if Jli-tth. Ltmglet. Pris i, % Tämligen tarfliga illustrationer, i jiinifiirelse med livad jiilen eljest i f r bjiider p&amp;. Siirdeles nnm#rkiiiiigsrfir (lt iir dctta med afseen.de på bokens pris. Till inneliillet är den af sailma slag soni Pelle Snusk, Klåfinger in. fl. &amp; Ian kan endast undra, livarför förläggare införa dylika böcker. Icke Br det val för att odla våra barns sniak. Den versifierade texten ar likaledes ganska twflig. Gliiritni * iii: sngoviirldeii.
Baneo-Wcrkcn; samt uti 78 Z att någon del af Riket icke inä kunna derifrån afföndras; eller underläter han att emot någon sadan öfwcrträdclse göra föreställning, eller den wällar och befrämjar genom bcwisligt fördöljande af någon upplysning, miste lifwct. 8 4- Stats-Näds-Lcdamot eller den i Commandomal Konungen rädgifwande, hwilken tillstyrker Konungen att widtaga sädant steg, som uppenbarligen strider emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift uti 79, 80, 86 samt 109 eller underlåter att emot nägon sadan öfverträdelse göra föreställning, eller den wällar eller befrämjar genom fördöljande af någon upplysning, hafwc förwcrkat Embetet, blifive ej widare nyttjad i Rikets tjenst, samt hälles i fängsligt förwar a fästning ifrän ett halft till högst twänne ärs tid. 8 5- Tillstyrker Stats-Räds-Ledamot eller Konungens Nädgifware i Commandomäl nägot, soin uppenbarligen är stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift uti 15, 36, 51, 58, 65, 74, 76 och 77 eller undcrläter han emot nägon fädan öfwcrträdclse göra föreställning, eller den walkar eller befrämjar genom bewisligt fördöljande af nägon upplysning, eller yttrar sig i de mäl 13 § iunchäller, utan att till utomordentligt Stats-Räd kallelse blifwit utfärdad, miste Embctet och blifwe ej mera nyttjad i Rikets tjenst. Lider nägon genom nägon af förenämnde Embetömäns tillstyrkande, underlätande att göra föreställningar eller bewisliga fördöljande af nägon upplysnings stada till lif, ära G Bilaga till Mein.
Hypotheks-förening, som hädanefter bildas, ege ej rätt att annan utlåningsrörelse bedrifva, än den, som består uti de för dess räkning af eller genom allmänna hypoteksbanken upplånta medlens fördelning på föreningens lånsökande delegare, äfvensom den, hvilken af hvad i sista mom. af § 16 i förordningen angående allmänna hypoteksbanken sägs, kari blifva en följd. De medel, som till hypotheks-förening af dess delegare i och för erhållna lån eller såsom insättningar inbetalas, skola till allmänna hypoteksbanken insändas, att der i räkning föreningen tillgodoföras och, så vidt omständigheterna det medgifva, förräntas. § 21. Hvad i nästföregående § är sagdt gälle ock för redan bildad hypotheksförening, som i allmänna hypoteksbanken såsom delegare ingått, i hvad angår föreningens verksamhet i sådan dess egenskap. I fråga deremot om de medel, som till sådan förening inflyta i och för liqvider af eller såsom inbelalningar på äldre lån, dem föreningen i eget namn upptagit och för hvilka den allena ansvarar, äfvensom i fråga om medel, som af i föreningen redan befintlige icke-låntagande delegare inbetalas, samt medel, som till dess 72 reservfond höra, må det förblifva vid hvad i sådant afseende i det för föreningen gällande reglemente na är stadgadt. § 22. Af det förvaltnings-kostnadsbidrag, som enligt § 1.3 låntagande delegare i hypotheks-förening bör till föreningen erlägga, skall till hypoteksbanken, för bestridande af dess förvaltningskostnader, årligen inbetalas af hvarje hypotheks-förening, som i banken undfått lån, en åttondedels procent, beräknad på det lånebelopp, föreningen från banken erhållit. Skulle hypotheksbankens förvaltningskostnader något år icke kunna genom detta bidrag och öfriga, för andra ändamål ej afsedda, tillgångar betäckas, åligge det samtlige i banken delegande hypolheks-föreningar att, i förhållande till hvarderas lånebelopp, genom förhöjdt förvaltnings-bidrag fylla bristen. § 23.
Och Louise fick hjälpa sin man, som denna tid af hälsoskäl måste afhålla sig från offentligt predikande, att i ett hus, i samma gård där de bodde, anordna några enkla andaktsstunder för de. ringaste bland de talrika hyresgästerna, och den man, som snart skulle såsom en eftersökt predikant för myllrande skaror uppträda i hufvudstadens största kyrkor, åtnöjde sig här att med samma lefvande förkunnelse om söndagsaftnarne frambära frälsningens ord till några fattiga gummor eller några grändernas barn. Tanken på hednamissionen hade emellertid slagit allt djupare rot icke blott inom Fosterlandsstiftelsen, utan ock hos Sveriges missionsvänner i allmänhet, och kraftiga rop om inrättande af ett eget missionsinstitut förnummos från skilda delar af landet. Man beslöt ock efterhand att lyssna härtill, och sålunda öppnades redan 1862, i hyrd lokal, det första missionsinstitutet med Rudin till föreståndare. Med glada förhoppningar o m ett framgångsrikt arbete på detta fält emottog han den nya kallelsen efter att ett par gånger hafva IDUN 1899. fått besöka flere utländska missionsanstalter och kraftigt understödd af sin trogna Louise, som äfven åtföljde honom på en af dessa resor, hvarunder de båda makarne djupt berördes af den gamle pastor Ludvig Harms i Hermansburg, som icke långt förut begynt en själfständig missionsverksamhet. Det stora antal af ynglingar, som sökte inträde i missionsskolan, gjorde, att man snart nog måste tänka på en utvidgning af densamma; med ifver sökte man ock efter en n y lokal för missionsinstitutet, tills man 1863 inköpte den skönt belägna egendomen Johannelund utanför Stockholm v i d Ulfsundasjön, dit institutet flyttades samma höst. Senare uppfördes där en större nybyggnad med ett kapell, där söndagliga gudstjänststunder höllos. I detta nya hem öppnades ett vidt arbetsfält för Louise. Såsom husmoder hade hon att sörja icke blott för de dagliga måltiderna, utan ock för de stora tvätterna med allt, som hörde till dem af lagning och stoppning, under det hon på samma gång sökte bereda elevernas intellektuela utveckling och att framför allt deras kristliga lif och verkliga missionssinne mer och mer skulle finna näring och mognad.
Presidentens rådighet och berömvärda förhållande härutinnan böra lemnäs,' jemte det dess förtjenst hos Kongl. Majit i underdånighet anmäles. Stat?-Ulskjottets Betänkanden. KjS? Då Utskottet nu skolat sådant förklara till besvarande af Högvördige Präst-Ståndets Aterremiss af denne fråga, får Utskottet tillika anmäla, att Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Ronde Ståndet den 2 2 i sisth månad bifallit Utskottets tillstyrkande i denne del; hvaremot Vällofl. Borgare - Ståndet förstnämnde dag, med fullkomligt erkännande af Herr Vice Presidenten Biltbergs förtjenst, likväl , i betraktande af Statens små tillgångar och stora behof, ansett sig ej kunna härtill bifall lémna. Det ankommer alltså nu på Högvördige Präst-Ståndets beslut, huruvida ärendet derigenom varder sluteligen afgjordt; mert för den händelse att detta beslut ej skulle instämma med de aine Ståndens, som bifallit hvad Utskottet föreslagit, utan etne Stånd stadna emot arne, har Stats - Utskottet till tidens vinnande trott sig böra vid detta tillfälle föreslå*, att i sådant fall förevarande fråga, såsom angående en Statsutgift, måtte, på grund af 69 §. uti RegeringsFormen. öfverlemnas till afgörande utaf det Förstärkta Stats-Utskottet medelst omröstning öfver följande Proposition; Den som bifaller, att, på sätt Stats-Utskottet uti den 17 nästi. månad afgifvit utlåtande tillstyrkt, Riksens Ständer bevilja en Summa af 10,000 Rulr, att tilldelas Herr Vice Presidenten m. tn. Billberg, såsom bevis af Riksens Ständers erkänsla för dess nitful'a och lyckliga bemödanden vid utförandet af det honom utaf Kongl. Majit i Nåder uppdragne LiqvidationsVärf ar 1815, och att tillika hos Kongl. Majit Stats-ZJtskottets Betänkariden] i underdånighet anmälan härom göres; voterar Ja; den det ej vill; Nej.
Att den äldre lagen i mycket närmar sig de i andra länder antagna Konkurslagar, synes då frågan rörer en del af handelslagstiftningen, hvilken är mera universel än andra delar al civillagarne, vittna snarare till förmån för den äldre lagen; ttih till It. St, Vrot. 1845. 7 Sami. 1 Afd. 39 Uäft. 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 122. och icke utan betydelse är det jemväl, att de af motionärerne föreslagne nya eller ändrade stadganden, som Utskottet rätteligen angifvit vara hem* tade ui utländska lagar, alla kafva fiumils, ehuru med något alvikande bestämmelser, uti 1798 års Stadga. Så innehåller denna Stadgas 1 §, att gäldenär, som till domaren inlemnat sin med boförteckning beledsagade cessionsinlaga, skulle vara "förbunden att ytterligare uppgifva h vad ° Lill boet hörer, i fall han bevisligen ej genast kunnat fullständig bouppteckning författa”; och då deri talas om domarens skyldighet att afslå cessionsansökningen, nämnes väl huru ansökningen bör vara inrättad, men ej att bouppteckningens form skulle utgöra grunden för afslaget. Denna Stadga medgaf således just ett sadant förfaringssätt, som det i Deri* motion enligt civillagförslaget framställda. Så säges i 3 § 1 mom., °att om vid j öi sta föi höret la borgenärer eller sadane, åt h vilka boets egendom ej med säkerhet kunde anförtros, skulle komma tillstädes, domaren egde det Åliggande att sjelf utse och förordna tvänne eller flere skicklige och vederhäftige män, som, jemte de närvarande borgenärerne, borde taga boet under utredning.
Du är bedragen, eller vill sjelf bedraga oss. Ingen prest vågar knyta ett så oheligt band. – Det har redan skett, svarade Elvira stolt: vår förmälning stod redan förleden natt. – Och således också ert biläger? Ha! jag förstår! Svara, Elvira? – Hon teg, rodnande. – Följaktligen redan vanhedrad! Det återstår då blott ett: du måste dö, Elvira, äfven om jag sjelf derefter skulle omkomma. Endast ditt blod kan aftvå vår slägts vanära! – Jag drog mitt svärd, men med en öfvernaturlig ansträngning slet hon sig lös och flydde med ett anskri ur rummet genom en af mig obemärkt lönndörr. I detta ögonblick inträdde genom samma dörr Dom Pedro, åtföljd af åtskillige hofmän, ibland hvilka äfven den förhatliga Oliveira. I förbigåendet hörde jag Elvira ropa till de inträdande: Antonio vill bortföra mig! Skona honom, Dom Pedro! Han är vansinnig: låt honom blott gå! – Jag måste göra henne den rättvisan, att hon endast nämnde ordet bortföra, icke döda. Förmätne, utbrast Kejsarn, är det icke nog, att du vill störta min thron, utan du intränger äfven såsom röfvare i mitt eget hus! Denna dame, hvilken du och dina bröder med våld velat bortsläpa, är min undersåte och har ställt sig under mitt beskydd. De rättigheter öfver henne, som J missbrukat, äro nu förverkade: såsom hennes souverain bestämmer jag hennes vidare öden och skaffar henne en annan förmyndare. – Nedrige hycklare! ropade jag, icke mer mäktig mig sjelf Dock låt mig förtiga hvad vidare följde: jag minnes icke mera mina ord: jag talade icke mer till kejsaren, utan till nidingen. – Dennes hittills med möda qväfda raseri upplågade, och han utfor i hotelser och skymford, som icke gåfvo mina efter. Jag drog då mitt svärd och gick honom på lifvet, men min arm och mitt lif blefvo i det samma omfattade af sex eller åtta andra armar. – Skurk, ropade den krönte äreskändarn; jag kunde låta häkta dig som en högförrädare, och lägga ditt hufvud på stupstocken.