Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt torde jag få fästa uppmärksamheten på ännu en sak. För närvar, finnas i vår Representation sjelfskrifna representanter. Skulle nu riksdagarna fortfarande inträffa endast hvart 5:te år, klefve ju följden den, enär representanten först vid upphunnen aå års ålder äger inträda i representantkallet (och jag anser 3:ne riksdagars erfarenhet erfordras, innan han kan anses fullmogen för sitt kall), alt han hunnit ända till 4o års ålder, innan han inträdde uti sitt egentliga riksdagsmannakall, då naturligtvis icke samma verksamhet är qvar som vid 34 år, den ålder, vid hvilken han tillryggalagt samma riksdagsbana, om riksdagarna följt hvarandra hvart 3:dje år. Ur dessa synpunkter är jag villig att biträda Gr. Frölichs förslag om riksdagarnas återkomst hvart 3:dje år; och då jag, med denna förändring, är villig att antaga Constit.- Utsk:s förslag, ang:de riksdagarnas inträffande på bestämd dag, kan jag icke biträda, hvad Utsk. uti memor. N:o 3a föreslagit, ty för min del synes öfverflödigt att göra någon distinction emellan lagtima och urtima riksdagar, i fall riksdagarna bestämmas till hvart 3:dje år. Jag vågar derföre föreslå, att första punkten af 49 § Reg.F. måtte erhålla följande lydelse: ”R. St. skola, i kraft af denna grundlag, till lagtima riksdag sammankomma hvart 3:dje år på den första helgfria dagen i Octob. månad/' och att §:n för öfrigt blefve oförändrad, sådan den för närvar, finnes i grundlagen redigerad. Frih. Ehrenborgh, Casp. Willi.: Jag har trott mig böra uppträda för att till en början besvara den af Gr. Frölich gjorda anmärkning, att ConstitUtsk. icke uti ett memor. afhandlat begge de frågor, som förekomma uti memor:n N:ris 3i och 32. Lika med Hr Gr. är jag af den tanken, att det ena af dessa ämnen ganska mycket inverkar på det andra.
Men skulle, emot förmodan, förslaget om författningens upphäfvande i dess helhet ej bifallas, vågar jag, för att åtminstone så vidt möjligt är söka förekomma bedrägerier, föreslå: att saluafhandling om lösegendom, som uti säljarens bo qvarlemnas, skall, för att gällande anses, utaf köpare och säljare under edelig förpligtelse underskrifvas, samt att, då åtal mot sådan saluafhandling utaf annan fordringsägare väckes, sä väl köparen som säljaren skola vara skyldige att inför den Rätt, dit saluafhandlingen blifvit ingifven, edeligen betyga, ”att dem emellan så tinga dt och betala dt är, som saluafhandlingen innehåller;” hvilket yrkande destoinindre bör finnas obilligt, som vid fast egendoms försäljning köpare och säljare äro pligtige att sådan ed gå, om bördeman det äskar, hvilken uti intet hänseende kan anses äga samma rättmätiga anspråk till den egendom, som är börd underkastad, som det fordringsägaren tillkommer i gäldenärens lösegendom, hvilken oftast utgör den enda säkerhet låntagaren äger att erbjuda för de länfångne penningarne. Bifalles motionen, torde, till undvikande af all misstydning, derjemte böra stadgas, att författningens upphäfvande eller ändrande ej kommer att medföra någon retroactiv verkan på redan skedde och behörigen lagfarne lösöreförsäljuingar, utan endast äga tillämplighet pä de saluafhandlingar, som varda upprättade sedan den nya förordn. i detta hänseende blifvit fastställd och i behörig ordning kungjord; vågande jag å denna min motion begära remiss till det H. LagUtsk., som torde deråt egna den uppmärksamhet, ämnets vigt förtjenar. Hr ben 31 Juli. il Hr Ribbing, Arvid: Instämmande i första delen af den siste värde talarens motion, kan jag deremot icke annat än motsätta mig densamma i hänseende lill den andra: ty alt verkställa lagförändringar genom utvidgande af värjemålsedens område, anser jag i högsta måtto vådligt. kropps-tortyr är afskaffad och själs-lorlyr bör icke eller i våra upplysla tider fä fortfara, än mindre utvidgas.
Del är ett faktum att oaktadt den sistnämnde Ilerfaldiga gånger i officiell väg erhöll ordres att indrifva de utestående undsättningsmedlen, bekom han likväl under tiden enskildta handbref från Landsh., deruti han anmodades att icke verkställa indrifningen, emedan Landsh. hoppades att kunna utverka anstånd med inbetalningen af dessa medel och till och med afskrifning af det återstående skuldbeloppet. Det är äfven ett faktum att första utanordningen af dessa undsättningsmedel skedde direkte till socknarne och icke genom Kronofogden, äfvensom alt till en början socknemännen och Kis Befilude sjelfve åtagit sig att ombesörja medlens indrifvande och att först sedermera Kronofogden erhållit ordres att följa indrifningsoperalionen med sin upmärksamhet. Ytterligare är det äfven ett faktum, alt då K:s Befilude aflät ordres ora indrifningen, endast summariska restlängder skrifvelsen åtföljt, hvilka blott i en enda summa uplagit hvarje församlings skuld. Dessutom är del äfven uplyst, att Kis Befilndes i delta afseende utfärdade Kungörelser inuehöllo, att socknarne lemnades fritt att antingen till Kronofogden eller till Kis Befihide inbetala de resterande medlen. Häraf torde man finna att det var svårare för Kronofogden ali kontrollera indrifningen än om del blifvit före* Den 6 Augusti. 123 skrifvet alt restantierne skulle ovilkorligen till honom lefvereras. Det liar äfven blifvit ådagalagdt, alt Huss under denna tid verkligen inbetalt en mindre del af medlen och derå erhållit Landträntmästarens qvitto, ehuru det icke behörigen blifvit å Landskont. annoteradt. På samma sätt hade han året förut blifvit ådömd alt gälda en summa af omkring 5,300 r:dr, hvilken han ordentligen lill Ränteriet inlefvererat men som icke blifvit af en dervarande bedräglig tjensteman vederbörligen annolerad, hvarhvarföre han ock för andra gången mäste till ränleriet inlefverera densamma.
Skall sjökast ske, åligge befälhafvaren tillse att, såvidt faran det medgifver, gods eller fartygets tillbehör, som för ändamålet med kastandet lämpligast är, såsom varande af större rymlighet, svårare tyngd eller minsta värde, först kastadt blifver, så ock att från kastning i det yttersta vårdas penningar och gods af högre varde. § 149. Det gods, som kastadt blifvit, skall befälhafvaren till märken, nummer och innehåll noga låta anteckna. Kan den anteckning vid godsets kastande ej genast 37 ske; vare lian skyldig att, sednast vid utlossningen genom jemförelse mellan det intagna och det lossade godset, utröna och anteckna hvad kastadt är, i båda fallen med anmärkning om hvad som varit å däcket lastadt. § ISO. / gemensamt haveri ersättes icke: 1. fartygs tillbehör, som blifvit kastadt, när det vid kastningstillfället varit å däcket liggande, utan att der hafva sin rätta plats; 2. gods, som legat å däck, när det ej kastas för att lätta fartyg, som kommit å grund, äfvensom gods, hvilket varit vid fartygets sidor fastsurradt eller i dett bät inlastadt; 3. gods, hvarå konnossement eller fraktsedel ej blifvit utfärdad, och som ej heller finnes i lastbok eller å manifest antecknadt, derifrån dock undantagne befälhafvarens, besättningens och passagerares kläder och andra tillhörigheter, när eganderätten till dem med ed eller annorledes styrkes; 4. dyrbarheter, penningar och värdepapper, som ej blifvit för befälhafvaren angifua; 8. skada å fartyg, dess tillbehör eller last, uppkommen genom pressning med segel; skada å fartygets pumpar, uppkommen vid pumpning för att hålla fartyget läns; 6. segel, som blåst sönder; mast, stång eller rå, som blifvit bräckt eller fallit ner, och sedan kapats. § 181. Skada å fartyg skall, om reparation verkställes i nödhamn, derstädes, men annars i bestämmelseorten, värderas af dertill, för hvarje särskildt tillfälle, af behörig myndighet utsedde, sakkunnige män.
Ehuru nu mera på Riddarhuset finnas så få jordegare — tack vare Rikets Ständers Financiella beslut vid 1818 års Riksdag, och en del af deras statsekonomiska, rörande jordbruket, vid t8a3 års—, får jag likväl anhålla om votering, för att utröna, om icke någon opinion kan yttra sig till fördel för den jordbrukande klassen, då nämnde opinion äfven öfverensstäinmer med det allmännas. Jag vågar ännu hoppas, alt Ridderskapet och Adeln inser rätta undsättningsprincipen vara, alt skaffa jordbrukaren afsättning, då den brister, och icke att sälja till den, för ofantliga priser, utländsk spannemål; samt derigenom för många år skuldsätta eller för alltid ruinera deri, utan nytta, men tvärtom lill skada, för öfrige Medborgare. 56 D e n 5 Fe b r u n r i i f. ra. Gretve af Ugglas: Herr Riben tiar visserligen rätt att minsta tiel åtgår örn man bifaller Utlåtandet; men om blott en enda icke gör det, utan äskar votering, så skall naturligtvis mara tid åtgå, än om, som jag tog mig friheten föreslå, Ridderskapet och Adeln åtterremitterar frågan, då Utskotten återkomma med ett simpelt tillkäunagifvande, att Tre Stånd redan bifallit Utlåtandet. Herr Tham: För att bevisa alt Rid derskapet och Adeln icke låter derigera sina åtgärder och beslut genom begäran om votering, får jag äfven instämma i denna begäran, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde, i anledning häraf, följande voteringsproposition:
Och hvar och en, som öfvergifver hus, eller bröder, eller systrar, eller fader, eller moder, eller hustru, eller barn, eller åkrar, för mitt Namns skull, han skall få hundradefaldt, och ärfva evinnerligit lif. Men månge de främste blifva de ytterste, och de ytterste de främste. Förty himmelriket är likt enom husbonda, som gick ut bittida om morgonen, till att leja sig arbetare i sin vingård. Och när han hade varit öfverens med arbetarena om en viss dagspenning, sände han dem i sin vingård. Sedan gick han ut vid tredje stunden, och såg några andra ståndande fåfänga på torget; Och sade till dem: Går ock I uti min vingård; och hvad skäligit är, vill jag gifva eder. Och de gingo. Och åter gick han ut vid sjette och nionde stunden, och gjorde sammaledes. Men vid den ellofte stundena gick han ut, och fann några andra ståndande fåfänga, och sade till dem: Hvi stån I här hela dagen fåfänge? De sade till honom: Ty ingen hafver lejt oss. Då sade han till dem: Går ock I uti min vingård; och hvad skäligit är, skolen I få. När aftonen kom, sade vingårdsherren till sin skaffare: Kalla fram arbetarena, och gif dem deras lön, begynnandes på de sista, intill de första. Och när de kommo fram, som vid ellofte stundena komne voro, fick hvardera dagspenningen. Men när de förste kommo, mente de, att de skulle fått mer; och fingo ock hvardera dagspenningen. Och när de så fingo, knorrade de emot husbondan; Och sade: Desse siste hafva arbetat en timma, och du gjorde dem lika med oss, som hafva burit dagsens tunga och hettan. Då svarade han enom af dem, och sade: Min vän, jag gör dig ingen orätt; vast du icke öfverens med mig om en viss dagspenning? Tag det dig tillhörer, och gack din väg; men jag vill gifva denna sista så mycket som dig. Eller må jag icke göra uti min ting hvad jag vill? Ser du fördenskull illa ut, att jag så god är?
Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest rotehållarne inom sistnämnde 2tne härader skulle, på sätt det blifvit uppgifvet, vara betagne den af dem tillförne åtnjutna rättighet att å ifrågavarande Kronoparker erhålla utsyning af virke, till sine knecktestugors uppförande, en lika rättighet dertill, som uti Rikets Ständers nyssomförmälde skrifvelse är för en del rotehållare inom Skaraborgs Län åsyftad å Kronoparkerne Hall eoch Hunneberg, måtte beviljas äfven rotehållarne inom Kinnefjerdings och Kinne härader å de uti Johannes Anderssons motion uppräknade parker, Råda åsar, Ledsjömo, Stenåsen , Varaskogen samt Kinneskogen. Stockholm den 26 Mars 184 * - TRYCKT HOS J. A. WALLDOW 1841- Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskotlens Utlåtande, N.-o 189. i N:o 189. Ank. till Exp. Utsk. den 10 April l84i, kl. i e. m. Utlåtande„ i anledning af erhållne återremisser utaf Betänkandet N:o io5.
Till följe af Kongungens befallningshafvandes, idag från predikostolen upplästa kungörelse angående riksdagsmanna val, utsågos nu bönderne Olof Larsson i Kougsta och Olof Hindriksson i Grötom, att såsom deputerande för Häggenås socken, nästa söndag infinna sig i Liths sockenstuga, för att gemensamt med Liths församlings hemmansegare, utvälja elektor, till förekommande riksdagsmanna val, för pastoratet. § 2. Efter förut skedd laglig pålysning vore delegarne uti socken-magazinet kalla[de] och nu samlade för att välja nya föreståndare, emedan Joh. Grund i Österåsen och Nathanael Ersson begärde entledigande från detta besvär, men efter något samtal derom, och sedan delegarne bestämt lönen, för innevarande och kommande år, åt magazinsföreståndarne, till 2 t:r korn årligen, istället för att de hittills haft allenast 1 t:a, så samtyckte nämnde Joh. Grund och Nathanael Ersson till att ännu någon tid fortfara med socken-magazins föreståndarskapet. Tillika beslöts nu, att spannmålen såväl vid utlåningen som intägten skulle mätas, då föreståndarna tillsågo, att säden vore magazins gild. In fidem N. S. Edlund 16 februarii upplästes förestående protocoll i allmän sockenstämma och till alla delar erkändes, intyga på församlingens vägnar: Lars Larsson i Häggästa Jöns Ersson Andersgård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 26 januarii 1840. S.D. Efter förutgången ordentlig pålysning vore socknemännen kallade och nu i sockne stugan samlade för att rådgöra och besluta, om förgyllning och målning i kyrkan nästa vår skulle företagas, eller om dermed skulle längre uppskjutas?
M. läcktes i Nåder anbefalla iniätlandet af en 4:de dass, vid omfö. malde Lärdomsskolor i Piteå, Elmeå san t på Frösön, så att dessa Skolor komma att motsvara de så kallade; högre Lärdomsskolorna; för hvilket ändamål Rikets Ständer, till uppförande å Riks-Statens nuvarande Tionde Hufvud-Titel beviljat ett årligt anslag al 40 49® Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse j N-o 2/7. tunnor spanmål, utgörande i penningar, efter 6 R:dr B:co för tunnan, 240 R:dr B :co till hvardera af de trenne Lärare, sotn för Skolornas sålunda föreslagna utvidgning komma alt antagas, eller ett sammanlagdt belopp af 120 tunnor spanmål. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1841. Uppläst och godkäfidt hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. i84r. Presfe-Slåndet den 3o Borgare-Slåndet den 3 Febr. — Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående fri tillverkning af bergskrut. (Statssamt Allm. Besvärs, och Ekon. Utsk. Bel. N:o 103.) S. A. K. Sedan, uppå ansökningar af åtskiilige Bergslager om tillstånd att för grufve-brytningens behof sjelfve få tillverka bergssprängnings-krut, Kongl.
Häraf ansåg jag följa, att vid hvarje arkif bör finnas en fullständig förteckning på hvad detsamma innehåller; och i allmänna författningar saknades icke föreskrift derom, att en sådan förteckning skulle upprättas vid hvarje tillfälle, då den tjenst, sorn vården om arkifvet tillhörer, öfvergår till en ny innehafvare. Då vid en sådan tjenstemans afgång inventering åter skall ske, kan det inventeringsinstrument, som han vid tillträdet emottagit, icke umbäras; hvarförutan, derest han icke vore skyldig att dermed när sorn helst vara försedd, redo för hvad arkifvet bör innehålla ej heller kunde när sorn helst honom afförd ras och en uppkommande fråga, huruvida en viss handling borde vara att deribland tillgå, icke lösas. Det syntes mig alltså ostridigt, att Domhafvanden felat mot sin pligt, då han vid sitt tillträde till domsagan underlåtit att föranstalta om inventering samt upprättande af inventeringsinstrument öfver samtliga dertill hörande häraders arkifver, och sålunda satt sig ur stånd att redovisa för den vård, han varit skyldig att om desamma taga; och då han icke syntes undandraga sig all ansvarighet för dem, visste jag ej, huru det skulle förklaras, att han dock icke erkände sig skyldig att visa, för hvad han borde ansvara. Jag har i följd häraf funnit mig föranlåten att förordna åtal emot bemälte Domhafvande med påstående om laga ansvar för det vid tillträdet af hans innehafvare häradshöfdingetjenst begångna einbetsfel, att icke hafva besörjt om ordentlig inventering af de i domsagan varande häradsarkifver och nu, efter långvarigt innehafvande af samma tjenst, icke vara försedd med inventeringsinstrumenter eller förteckningar öfver de domböcker och handlingar, sorn till nämnde arkifver höra; hvarjemte jag yrkat föreläggande för Domhafvanden att inom lämplig kort tid hafva en sådan inventering ombesörjt samt deröfver förete bevis genom behörigen styrkta inventeringsinstrumenter.
I en förändrad Riddarh.-Orrin. bör man väl så stricte som möjligt hålla sig fast vid de förhållanden, som uppstått till följd af vår nya R. O., och jag får derföre hos Hr Gr;n o. Landtm-.n anhålla om propos. å bifall till ifrågavarande inom., sådant det är af Utsk:t föreslaget. Hr von Ehrenheim, Per: Jag nödgas erkänna, att jag verkligen icke kunde fatta hvad Frih. Klinckowström i sitt sednaste anförande yttrade, ty, då Usta mom:t af § 21, bland de ämnen, som kunna blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut, uttryckligen upptager framställningar, som af Konungen till R. o. Ad. allåtas, så är det väl klart, att alla så - 168 Den 11 April e. m. dana framställningar blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggningar och beslut, och likaledes är det af 4:de mom:fs uttryckliga ordalydelse alldeles tydligt, att, om en motion med anledning af en sådan framställning väckes af en ledamot af R. o. Ad., äfven den kommer att blifva föremål för behandling hos R. o. Ad. Jag kan icke finna det ringaste behof att, med anledning af 114:de §:n R. F., vidtaga den ifrågasatta förändringen al'4:de monr.ts redaktion, och kan för min del icke annat än på det högsta instämma med de talare, som ansett skäl icke vara dertill att R. o. Ad. genom denna Riddarh.-Ordn. söker bereda sig rätt att yttra sig i andra frågor än de, som angå R. o. Ad. enskildt, d. v. s. R. o. Ad:s gemensamma angelägenheter. Hvarje institution måste hafva vissa, af institutionens ändamål betingade gränser för sin verksamhet. Alla de korporationer, som af K. M:t blifvit sanktionerade, hafva i reglementena fått sig sådana gränser anvisade; landstingen hafva blifvit hänvisade till en viss begränsad verksamhet och äfven R. o. Ad. bör ej göra anspråk på något annat.
Regerings formen. (bilägges)5 6 :o af samma dag med tillkännagifvande af Ståndets bifall till Constitutions Utskottets yttrande öfver de gjorde anmärkningar vid Utskottets Memorial, angående förrättad granskning af Stats Rådets Protocoll sedan sista Riksdag. (bilägges) 7 :o af samma dag, angående de föreslagne ändringar uti Regerings formens 29 och 41 §.§. (bilägges)6 slaget Frälse och ofrälse, vilket förslag alltså skulle såsom Riksens Ständers utlåtande vila till nästa riksdag. 1 Felskrivning för Riksdagsordningen; se ovan sid. 740. 2 Utskottets memorial av den 4 augusti antogs såsom vilande. 3 Genom detta protokollsutdrag remitterades den kungl, propositionen till utskottet. 4 Kungl. Maj:ts skrivelse skulle communiceras med utskottet. 6 Utskottets memorial av den 19 juli bifölls. 6 Utskottets bägge memorial (av 19 juli) förklarades vilande till nästa riksdag. Den 7 Augusti 1815 747 8 :o Under samma dag, med bifall till det af Utskottet föreslagne svar på de af Norriges Rikes Storting gjorde anmärkningar i avseende på den detta Rike meddelte Riksacten. (bilägges)1 9:0 af den 27 Julii, innehållande Ståndets fattade beslut at till det förstärkta Constitutions Utskottet hänskjuta frågan om förändring uti Regeringsformen 4 §. (bilägges) 10 :o af den 27 Julii, rörande Präst Ståndets på Ridderskapets och Adelns inbjudning fattade beslut at anmoda hvart och et af Riks. Ständers Utskott undersöka förhållandet med besluten öfver de från dem utgångne Memorial och Betänkanden, och i det fall någon jämnkning vore möjlig och af nöden, eller Målet till Nämnd måste hänskjutas, sådant till vederbörlig åtgärd hos Riks. Ständer skyndsamt anmäla. .. (bilägges) 11:0 af den 4 Augusti rörande förslaget till ändring uti 68 §. Regeringsformen.2 , (bilagges)3 Från Vatlofl.
O c h h o n blef alltid lika öfverväldigad, hvar gång han k o m. CD 189S » 2ih, käre Fredrik, tittar du till oss i dag m e d! H v a d skall jag göra för d i g? Nå, hvad säger du o m Ebba, ser h o n ej kryare * u t? H o n åt riktigt snällt i middags. Ja — Fredrik, Fredrik, hur skall jag kunna tacka dig? » H a n skrattade. ' » Ja, säg det! M e n hur är det m e d faster själf? Litet trött tror jag. V a r n u så g o d o c h sköt o m sig, o c h hvila en stund, så skall jag sitta h o s E b b a under tiden. » Det k u n d e naturligtvis faster Charlotte aldrig gå in på, men det dröjde ej många minuter, förr » Därför att du ej k u n d e göra mig lycklig, » sade h o n. » O c h ändå visste du, att jag älskade dig — älskade dig så, s o m jag aldrig skall älska någon annan k v i n n a? Idun Stockholm, N:r 35 (298) Prenumerationspris Fredagen den 1 september 1893. pr I d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n m. pl, Idun ensam år: kr. 5 Byrå: K l a r a v. Träffas ä b y r å n k l. Allm. Telef 61 47 helgfri Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. Utgifningstld: hvarje Iduns fredag. - r a d. Ärkebiskopinnan K l a r a S u n d b e r g, född den minnesrika Fyrisstaden firas, s o m bekant, i dessa dagar en sällsynt o c h glänsande högtidlighet. F r å n när o c h fjärran samlas de mest framstående representanter f ö r vårt lands kultur, ja, äfven från främmande land m ö t a lysande namn f ö r att gemensamt hugfästa det 300-åriga minnet af en tilldragelse, s o m djupare o c h verksammare än n å g o n annan historisk händelse under den nyare tiden ingripit i vårt fäderneslands utveckling. D e t är Upsala mötes trehundraårsfest!
JV:o 86. samt dessa således blifva hvad namnet antyder och hvarje kommun, oberoende af enskild, med hög rösträtt försedd persons möjligen ensidiga åsigter, sättas i tillfälle att fatta sådana beslut, som åstadkomma gemensamt bästa och allmän belåtenhet. vågar undertecknad till Hedervärda Ståndets ompröfning föreslå : att 12 § i Kongl. Föroidningen den 21 sistlidne Mars, om kommunalstyrelse på landet, som lyder sålunda : ”röstvärdet skall beräknas efter det en hvar röstegande asalia fyrktal”, måtte få följande tillägg : ”Ej må någon vid allmän kommunalstämma utöfva rösträtt för större i ; antal röster, än som svarar mot en tiondedel af kommunens bela röste tal efter röstlängden ; och galle detta äfven för det särskilda fall, som i nästföregående § afses.” Och detta, på det den må öfverensstämma med den under samma dag utgifna Kongl. Förordningens om kommunalstyrelse i stad 12 §, der det heter : ”den som vid allmän rådstuga röstberättigad är, eger en röst för hvarje, enligt sednast upprättade, vederbörligen fastställda bevillningstaxeringslängd, honom enligt Art. II i Bevillningsstadgan påförd hel Riksdalers bevillning till Staten. Ej må någon vid allmän rådstuga utöfva rösträtt för större antal röster, än som svarar mot en tjugondedel af stadens hela röstetal efter röstlängden.'” Genom det nu af mig föreslagna tillägg skulle det missförhållande förebyggas, ali en person, som inom en socken eger vidsträckta possessionär och följaktligen hög rösträtt, genom sitt enstaka nej å en kommunalstämma kan kullkasta bela den öfriga församlingens beslut. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November lf!62. J. G. Odelberg, från Westmanlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af ©la Jönsson från Malmöhus län, om befrielse från beväringsexercis för beväringsyngling, hvilken såsom aktiv ledamot tillhör någon skarpskytteförening.