Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hälsovården handhafves af så väl 2 ordinarie Provineial-läkare i Mariestad och Lidköping, samt 2 extra Provincial-läkare med stationer i Hjo och Falköping, som ock af andra i Länet boende praktiserande Läkare. För öfrigt är hälsovården, likasom sedligheten, föremål för Presterskapets och Kyrkorådens uppmärksamhet. Några anmärkningsvärda folködande sjukdomar, då man undantager rödsot och nerffeber, som inom en och annan Socken yppat sig, hafva under loppet af de fem sednare åren icke varit i Länet gångbara. Veneriska smittan är i aftagande; åtminstone har primitiva formen deraf mera sällan framträdt. Inom Länet äro anställde 27 examinerade barnmorskor, stationerade 4 1 Mariestad, 3 i Lidköping, \ i Skara, 3 i Sköfde, 2 i Hjo och en i Fahlköping; hvaremot å landsbygden finnes blott 3 i Wadsbo, 2 i Höjintorps, 4 i Vartofta och 2 i Läekö, men ingen i Skara fögderi. Anmaningar att antaga flere hafva aflupit utan åsyftad verkan, emedan allmogen ej vill bestå nödig aflöning åt dem, utan heldre anförtror sig åt så kallade hjelpqvinnor, som äro i yrket aldeles okunnige och af hvilkas biträde ofta uppstå menliga följder. Inom Länet är blott en enda sjukinrättning, nemligen Lazarettet och Kurhuset i Mariestad, som rymmer 90 sjuksängar. Sjuknummern derstädes har under åren 1838—i84a utgjort per medium omkring 4^0. Denna inrättning har, sedan den under förra femårs-perioden flyttades till den nuvarande lokalen, vunnit så betydlig utvidgning och förbättring, att den numera med synnerligt förtroende anlitas och i det närmaste är tillräcklig för Länets behof. Den är ock otvifvelaktig! bland de bästa sjukinrättningar i Landsorten. Fattigförsörjningen på landet är ställd på bättre och sämre fot, alltsom tillgångarne och omständigheterne medgifva; dock förspörjes icke att åldrige, " orkeslösa eller sjukliga någorstädes lemnäs utan understöd och ovilkor ligt behöflig hjelp.
Men då detta ej är fallet, hoppas jag, att Ridderskapet och Adelil ej måtte bortskänka den enda garantien för Folket, att deras ärender i Besvärsmål blifva rigtigt beredde. Det Protocoll, som skall föras i Beredningen, och till hvilket Föredraganden skall afgifva sitt yttrande, kan af en hvar till trycket befordras. Deremot är det ej så med StatsRådets Protocoller. Jag får uplysa, att jag af ConstitutionsUtskottets Ledamöter vid flere Riksdagar hört åberopas den händelse, att ganska sällan någon anledning till anmärkning funnits vid sådane mål, som i Beredningen varit beredde. Jag tror, att så länge denna §. finnes, och blir satt i verksamhet, (och jag har fullt förtroende, alt helgden af våra Grundlagar blir afsedd), skall personalen blifva så organiserad, att åt detta Embetsverk blifver gifven den verksamhet, som detsamma tillhör. Jag anhåller derföre om proposition till afslag å den nya redactionen, och bibehållande af den gamla. Jag^ anser mig höra upläsa slutet af nuvarande io:de §:n i RegeringsFormen. Der står: Till det Protocoll3 som uti denna Allmänna Beredning föres j af gifve uti alla der förekommande mål den Föredra - gande och de öfrige Ledamöte me sina yttranden, hvilka sedermera hos Konungen 88 Den 23 Februari i e. m. i Stats Rådet komma att anmälas. Det har till och med varit brukligt under envåldsRegeringar, att Konungarne så mycket äfsett det yttrande Allmänna Beredningen afgifvit, att de aldrig förändrat det, då Beredningen varit enhällige af en tanka. Det vore besynnerligt, när man ej vill gifva oss den säkerhet, som vinnes derigenom, att tillräcklig kraft lemnäs åt de styrande, om man då skulle uphäfva den enda garanti, som finnes, nemligen en fri tryckfrihet i det skick Grundlagen föreskrifver. På dessa grunder anhåller jag om proposition till bibehållande af io §., sådan den nu är. Herr Tham, Wolrath: Jag är i det mesta förekommen af hvad den siste värde Talaren anfört.
I stället sysslar stora mängden med att hurra åt alla fyrverkeripjeser, som upptändas, såväl åt de stora rullande solarne, hvilka vrida sig i skinande kretsar, som åt raketerna, hvilka begynna sin Ikarosflygt med en utmanande knall, beskrifva en djerf kometbana i luften för att till sist sjunka ned i vågorna, samlande all sin kraft i en intensivt lysande stjerna, som länge ses långsamt glida ner, innan den försvinner, men som ännu i sitt fall sprider ett matt ljus öfver böljryggarne. Mest applåder uppväcka dock sjödykarne, som i dussin kastas ut i vågorna, der de fräsa och morra åt hvarandra, plaskande upp och ner, liknande förgylda igelkottar. Samtidigt åker en af Mentones mest fulländade dandies m. Palmaro förbi och påtänder den ena bengaliska elden efter den andra på sin i hvitt dekorerade karnevalsvagn, under det en musikkår, som tagit plats på de schaggklädda sätena, spelar af alla krafter. Slutligen slår dödstimman äfven för träavtomaten, der han sitter – på krönta herrars vis – högt upp i luften och ser förnämt ner på den stojande gemena hopen ikring, fyrverkeripjeser tuttas på kring hans lif, och bäst som det är står hans höghet i ljusan låga, stycke för stycke förbrinner hans furstliga träkadaver, och till sist faller också det pundiga hufvudet ner i det roflystna eldhafvet under folkets skallande jubelrop. »Le roi est mort, vive le roi», ropade ju fransmännen fordomdags. Så är karnevalen slut, det är ett sorgligt men oryggligt faktum.
Det torde med säkerhet kunna antagas, att, då laga skifte verkställes inom skifteslag, der delning förut ej skett, fördelen af utflyttning måste blifva allmän för delegarne, samt att, der storskifte föregått, enahanda förhållande inträffar, helst delegare, hvars egor hafva så fördelaktigt läge, att nytt skifte icke erfordras, enligt 12 Cap. 8 §. kan undvika att deruti ingå. Då härtill kommer, att förevarande §. innehåller bestämd föreskrift, att, vid fördelning af utflyttningskoslnad, afseende bör fästas å den nytta delegarne af utflyttningen vinna, synes något vidare stadgande härom icke behöfvas. 6 §. Af Peter Persson från Calmar Län: att den, som vid laga skifte icke återfår så stor rymd eller så väl odlad jord som han afträder, måtte njuta full odlingsersättning. Rättvisan af en jordegares så beskaffade anspråk lärer vid SkiftesStadgans utfärdande nogsamt varit insedd, hvarföre ock denna §. innehåller fullständiga föreskrifter härom. Då någon ändring i dessa stadganden icke af Motionairen är vorden yrkad, torde vidare yttrande icke erfordras, än den upplysning, hvarmed Utskotten nu tillhandagått. 6 och 7 §§. Af Anders Ericsson från Örebro Län: att häfde-uppskaltning (^bestämning om odlings-ersältning) och ståndskogs-uppskattning, såsom beroende af skiftes-förrättningens bestånd, icke borde företagas förrän skiftet blifvit slutligen fastställdt. Om det å ena sidan bör inedgifvas, att rubbning i skiftesförrättning ofta medför rubbning i uträkningen öfver ersättning för ståndskog och verkställde odlingar, bör å andra sidan icke förbises, att dylik ersättning med största säkerhet kan bestämmas i sammanhang med skiftet, då delegarne bäst äro i tillfälle att bedöma billigheten af hvarandras anspråk och biläg - i6 Lagsamt Allm. Ees v.- och Oecon.-Utsh'.s Betänkande JY:o 2/• ga möjligen uppkommande tvister.
I fråga om medel till bestridande af omförmälda utbetalningar, som afse att bidraga till utplånande af sista spåret efter dylika tuil-afgifter och att derjemte bereda större afsättning af Svenska produkter i utlandet och ökad sysselsättning derstädes för dess handelsflotta, har Kongl. Majit, enär Handelsoch Sjöfartsfondens tillgångar medgifva att intill nästa statsregleringsperiods slut från denna fond verkställa dessa till beloppet mindre betydliga betalningar, uppgående till, förutom ränta, 21,744 Francs eller omkring 15,600 Rd:r R:mt årligen, icke funnit nödigt att nu af Rikets Stander för sådant ändamål äska beviljandet af särskildt anslag; men då, i händelse omständigheterna, emot hvad nu synes antagligt, icke skulle tillåta utgiftens fortfarande anvisande å Handelsoch Sjöfartsfonden, andra tillgångar framdeles måste anslås, vill Kongl. Majit med tillgännagifvande, att Kongl. Majit, under förbehåll af Rikets Ständers bifall, å ifrågavarande traktater meddelat sin ratifikation, härmed föreslå Rikets Ständer att genom deras godkännande bekräfta de förbindelser i afseende å betalning till Belgien af Sveriges bidrag till Scheldetullens aflösning, som Kongl. Majit genom samma traktater Sig och Riket iklädt. Kongl. Majit förbhfver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag sorn ofvan. CARL. G. Lagerstråle. Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition JVS 123. tl Utdrag af Protokollet ö/ver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maji Konungen i Stals-Rådet å Stockholms Slolt den 14 Augusti 1863. Närvarande: Hans Excellens Justilie-Slatsministern. Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Slalsministern för Utrikes Ärendena. Herr Grefve Manderström, Statsråden: Lagerstråle, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle föredrog i underdånighet:
Den följande dagens sol fann icke mer Simon på pelaren, varifrån han så länge hälsat hennes uppgång. Den gamle Batyllos, vandrande om morgonen över fältet, såg honom ligga med krossat huvud och blodigt ansikte bredvid stadsmuren. Han var död. Den päls, som i livstiden utgjort helgonets dräkt, återfanns i grottan, varest den unge anakoreten plägade vistas. På Simons nakna kropp sågs över ryggen ett långt och djupt ärr, vars tillkomst ingen brydde sig med att söka förklara. Det var märket efter det glödgade järn, varmed Petros, homoiusianernas biskop, hade förstått att uppväcka sin fader från de döda. Ryktet om Simon pelarhelgonets ofärd spred sig med utomordentlig hast genom staden. Man uttömde sig i gissningar över hans dödssätt. Det som mest förvånade alla var, att han ej fanns liggande vid foten av sin pelare; man kunde då antagit, att han nedstörtat och fått huvudet krossat genom fallet. Nu häntydde allt på, att han under natten lämnat pelaren, och att han dukat under för någon fiende efter en våldsam kamp, varav den genom regnet uppblötta marken i grannskapet av grottan bar tydliga spår. Det hemlighetsfulla i tilldragelsen skingrades snart. Krysanteus skyndade att underrätta myndigheterna om händelsens förlopp. Kristianerna fingo veta, att det var ärkehedningen, som hade mördat deras dyrkade helgon. De omständigheter, som rättfärdigade hans handlingssätt, ansågo de för diktade. De uppfylldes av ett raseri, som dämpade deras fruktan för överhetens svärd. När det homoiusianska prästerskapet avhämtade den döde och i högtidligt tåg förde det blodiga liket genom gatorna för att bisätta det i storkyrkan, trängdes kring båren en ursinnig massa, som gav luft åt sin vrede i vilda hotelser mot arkonten. Aten fick samma utseende som under dagarne vid Konstantius' död. Om eftermiddagen stormades det fängelse, i vilket Petros förvarades; dörrarna uppbrötos, och fången fördes, mot sin egen uttalade önskan, av folkhopen till sitt hus, som han likväl strax därefter lämnade för att frivilligt överantvarda sig i rättvisans händer. Upploppet skulle antagit ett än mer hotande utseende, om ej Krysanteus skyndat att kväva det med våld.
Jag anser 17 §:n af JustitiagOmbudsmannens Instruction vara så tydlig, att någon önskan i denna del är alldeles öfverflödig. Samma § lyder sora följer: Justitice-Ombudsmannen bör inhämta fullständig kunskap om anledningarne till åklagade personers häktande och om tiden af deras hållande i fängsligt förvar i hvilket afseende honom åligger att besöka fängelserne i Hufvudstaclen och, under sina resor j dem i landsorterne och dervid göra sig underrättad om fängarnes skötsel och underhåll; hvarjemte så beskaffade Fånglistor_, sorn dc, hvilka Konungens JustiticeCanlzler tillställas j äfven till Justitieombudsmannen af vederbörande skola insändas. Det är alltså tydligt och klart, att fånglistor för alla häckten inom Riket skola ovillkorligen till JustitiagOmbudsman - 8o Sen 5 Februarii e. ra. nen insändas, på det han må vara i tillfälle att inhämta fullständig kunskap, så väl om anledningarne till personers häktande, som ock om tiden huru länge de suttit inne. Att sådant icke af en del authoritheter blifvit verkstäldt, är en uppenbar olaglighet, hvarmed intet godt ändamål kan åsyftas; och torde det vara problematiskt nog, antingen JustitiEe-Ombudsmannens menlöshet, eller vederbörandes försummelse härtill varit mäst vållande. Imedlertid torde det vara af den största vigt alt Rikets Ständer, innan de åtskiljas, vidtaga sådane åtgärder, att den personliga säkerheten emot magtens våld blifver fullkomligt tryggad. Hufvudstaden har hittills haft Öfverståthållare, hvilka ägt grundsattser, fullkomligt svarande mot de fordringar, hvarpå allmänheten gjort anspråk. Aktning för Lagarne intager härvid främsta rummet. Men tiderna förändras; och nu, då så mycket annat oväntadt händer, skulle det väl äfven kunna blifva en möjlighet, att Hufvudstaden finge en Styresman, som, utan erfarenhet, utan menniskokännedom, och utan känsla för det allmännas bästa, blott fann ett nöje uti att trotsa opinionen, under det han fästade ett alltför högt begrepp vid sine egne måttlige kunskaper.
Med anledning af hvad sålunda blifvit yttradt, bar motionären föreslagit, »det Rikets Ständer måtte, för deras del, besluta, att skyldigheten för resandes förskaffande förflyttas ifrån ett enskildt åliggande till ett statens bestyr, att såsom i andra länder förenas med post-inrättningen och att Rikets Ständer i detta afseende under de nästföljande 3:ne år till Kongl. Maj:ts disposition anslå minst en million årligen, jemte underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes af besagde medel använda hvad som kan blifva erforderligt för ett ändamålsenligt och i, Staissamt Allm. Besv. oeh Ekon.-Utskottels Utlåtande JYt 17. för statsverket minst betungande ordnande af resandes förskaffande, utan annat än frivilligt biträde af enskilde, der sådant aftal kan komma i fråga,» Vid föredragning häraf till remiss har Herr von Troil, Samuel Gustaf, yttrat, alt om han icke kunde i allo gilla den mörka skildring, som i motionen blifvit gjord af de skjutsskyldiges belägenhet, måste han likväl erkänna, alt skjutsniugs-skyldigheten vore ett för landtbruket särdeles tryckande onus, hvilket hotade att blifva det ännu mer och i samma mån som civilisationen utbredde sig och industrien ginge framåt, hvarigenom rörelsen blefve lifligare och de resandes antal ökades, samt att tiden nu vore inne, då man måste på ett eller annnat sätt, så fort som möjligt, om icke upphäfva, åtminstone lindra detta för landtbruket svåra onus, hvartill äfven gåfves flere utvägar, hvaribland förnämligast den, att, genom medels ställande till regeringens disposition, söka understödja uppkomsten af enskilda diligens-bolag, hvadan Herr von Troil såsom jemkning uti Grefve Anckarsvärds motion hemställt, huruvida det icke vore lämpligt att till regeringens disposition ställa ett belopp af ISO ä 200,000 R:dr R.-rnt om året, för att derigenom understödja bildandet af enskilda diligens-bolag, hvilka under en längre sträcka väg dagligen kundo fortskaffa resande.
Jag är fullt öfvertygad, att minst nio Tiondedelar af de till sistnämnde behof utvandrade Penningar då skulle stadna inom Landet och tjena till befordrande af en inhemsk Industri, hvilken i annat fall tyckes vara nära sitt slut Detta mitt Anförande får jag vördsammast anhålla måtte till behörigt Utskott få remitteras. Lades på Bordet. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, hade inlemnat Sju Memorial, hvilka upplästes, så lydande: 1:0 Som jag var den förste, som vid sista Riksdag hade äran föreslå Löneförbättring för 410 Den 5 Januarii. Statens så väl Civile som Militarie PenningeLöntagande Embetsoch Tjenstemän, och mitt Förslag äfven hlef antagit, så torde det tillåtas mig, att närmare glanska sättet för verkställigheten af detta mitt Förslag. Härvid är jag först angelägen fritaga mig för den förebråelsen, att i en sådan tid af förlägenhet i allmänna PenningeRörelsen och aftynande Näringar, hafva bidragit till att betydligen öka StatsVerkets behof och utgifter. Men bland de hufvudsakligaste medel för Löneförbättringen, hade jag uppgifvit indragning och sammanslående af en del Embeten och Tjenster. Jag trodde mig så mycket mera kunna påräkna denna utväg, som Riksens Ständer redan, för flere riksdagar tillbaka nedsatt, och, om jag ej bedrager mig, äfven lönat en Comité för utarbetandet af Förslag till Embetens och Tjensters indragning. Det borde mycket oroa Riksens Ständer, om, genom förordnandet af en Comité' för Embetens och Tjensters indragning och förminskning i Statens uppgifter i detta afseende, de ökat de Löntagandes antal, i stället för att minska det.
Sedan Riksens Sländer, i anledning af Herr Biskopen Friherre törners hos Prestc-Ständct anförde klagowäl, af Banco-Utskottet infordrat upplysning om sakens sörhällandctrodde sig Banco-Utskottet derom ej kunna foga nägon kraftigare anstalt, än när det till Sländerne öfwcrlcmnade alla saken rörande Protocoll och Handlingar, löfwerläggnings-ämnet här synes mig nu wara, att sedan Ridderskapct och Adeln af dessa handlingar inhämtat förloppet innom Banco-Utskottet, Riddcrskapct och Adeltt Mätte förklara, huruwida Ulskottcls, och i synnerhet dess Ordförandes uppförande, bör gillas eller ogillas. Först ester en sädan förklaring kommer BancoUtssottkt i tillfälle att fiulcligcn yttra sig öfwer det till Den 16 September. 517 kill Utskottet remitterade Friherre Lest^rströms Memorial. All förutgäcnde pröfning af Herrar BancoFullmägtigcs uppförande synes mig förtidig, men kommer aldeles i sin ordning, i fall Banco-Utskottek skulle till Riksens Ständer förklara, att ingen ting hindrar ett fullständigt meddelande af de begärde BancoFlillmägtiges och Ncvisorerncs handlingar. Oä min bfwcrtpgelsc är sädan, och dä jag gör mig hopp, alf äswcn Banco-lstskottct, när det fär skrida till sakens afgörande cj lärer finna nägot hinder för publiciteten i detta afseende, anhällcr jag, att Herr Pacistm8 anmärkningar och förslag, rörande pröfning af Fullmäg» tiges förhällande mätte fä hwila pä bordet, till dess Banco-Unkottct inkommit med sitt swar, rörande Friherre Lefi^rmröms Memorial. — Men detta beror af det beslut Riksens Ständer behaga fatta, rörande.dek obehagliga misssö: ständ, som wid voteringens anställande innom Utskotttt yppades.
Här har en enskild v person tecknat ett stort belopp och iklädt sig förbindelse att utbetala detsamma, men då teckningen är slutad och riksgäldskontoret utbetalat sista skillingen af det till bolaget anslagna låneunderstödet, så besluter bolaget, att återbetala den enskilde de af honom lemnade medlen — till exempel genom att inlösa den af honom som inbetalning utfördade skuldsedel — och således minskas bolagskapitalet med motsvarande belopp, hvaraf vållas utom andra olägenheter, uppskof med räntelikvider till staten. Här kan inträffa, att framstående ämbetsmän sitta i en sådan bolagsstyrelse och uppbära arvoden derför, och (letta äfven i sådana fall, der pröfningen af bolagets angelägenheter kunde falla inom deras egen ämbetsförvaltning. Här kan iq (räfta, att utländska leverantörer lemna lokomotiv eller materia-lier till ett visst pris åt ett sådant bolag, utan att man f&amp;r reda på huru stor del af den kontraherade summan i form af provisioner går till enskilda personer, som äro med om inköpen. Alt detta, hvartill jag kunde lägga åtskilligt annat, kallar jag en samhällskräfta, och jag anser att i de samhällen der sådant kan ega rum, äfven med högsta myndigheternas vetskap, der bör man tänka på att akta sig, på det man icke må komma in på det mycket omtalade systemet. Vi böra enligt min tanke vara rädda om vårt folks heder och ärlighet. Men icke nog härmed. Man har vidare framlagt lysande prospekt för att locka utländingar in i våra stora foretag, och så har man, då detta lyckats, tagit emot dem med öppna armar, men sedermera, när prospekten blifvit närmare undersökta, kommer man till korta och utländingen står der ruinerad. Vårt svenska folk kommer derigenom att stå inför utlandet, såsom det der svekfullt lockat in främmande kapital, med den påföljd att dess egare blifvit ruinerade, och så kommer det svenska namnet att framstå fur utlandet i en dålig dager, hvarigenom vår kredit kan komma att rubbas Ur Dagens Krönika. 3just i de länder, der det år af högsta vigt att bibehålla den.
Ridderskapét och Adeln understödda motion, angående askad upplysning af konstitutionsutskottet om grunderna till Utskottets ofvannämnda vägrande, vara^ mot Grundlagen 'Stridande, med lika vpfdsam anhållan, att denna min reservation och protest måtte, utan att derigenom för denna gången åsyfta någon ändring i ConstitutiönsUtskottets förenamnda beslut, endast för min enskilda räkning till efterverldens bedömande i Höglofl. Ridderskap pets och Adelns Protocoll varda antecknade. Friherre Cederström, Jacob: Då en Ledamot har frågat, hvarföre, då man erkänt en pluralitets rätt att vägra en Ledamot att till Stånden gå med sin enskilda tanka, man hegart att den skulle få åtfölja Utskottets Betänkande; får jag deruppå svara, att då man erkänt rättigheten att vägra, har man äf» Den 20 Juli e. m. ven erkänt den att kunna bifalla; och derföre har jag endast protesterat emot vägrandet såsom illiberalt, icke såsom olagligt. Friherre Starl von Hollstein: Höglofl. Ridderskapet och Adeln lärer finna, att detta ämne af sig sjelf måste falla. ConstitutionsUtskottet tror sig här handla med Riksens Ständers rätt. Utskottet är af en tanka, Ridderskapet och Adeln är af en annan; en tredje man att skilja dem imellan finnes ej: det finnes blott tvänne parter, ingen Domare. Det torde således vara bäst att låta bero vid hvad sorn är och endast förhoppas, att nästa Riksdag COnstitutions“Utskottet torde tänka annorlunda. Ridderskapet och Adeln upptog med munterhet detta Friherre Staéls yttrande, och Memorialet blef, uppå gjord proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken, lagdt till handlingarna. Herr Spaldencreutz, Artid, yttrad» sig önska få för sin räkning i Protocollet infördt följande: Den 57 §.
St. vid sisth riksdag föreslogo; och det är härtill jag vördsamt anhåller ora H. R. o. Ad:s bifall, sedan Lag-Utsk. fått tillfälle med sitt utlåtande inkomma. 12. R. St. beslöto vid sisth riksdag, för sin del, att den ' nuvar. bestraffningen för vissa brott med spö- eller risslitning, i anseende till den förnedrande stämpel, som hvilar derå i allmänna omdömet, borde i alla andra händelser än den, der ansvar såsom för 2:dra resan stöld äger rum, alltid till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, dock utan ändring i hvad nite punkten i K. förkl. den ^3 Mars »807 stadgar, angtde uträkning och förvandling af olika bestraffningar lill ett slags straff. Enligt de upplysningar, som finnas i en af bilagorna till Just.ombudsmannens embetsberättelse, har K, M. vägrat sitt nåd. bifall till denna förändring. Det har emedlertid icke försports, att allmänna omdömet rörrde dessa bestraffningars neslighet i någon mån mildrats. Deras offentlighet, lika mycket som det barbariska i sjelfva bestraffningssättet och de outplånliga märken de lemna efter sig, bidraga nu, lika mycket som förr, att förden, som lidit ett sådant straff, försvåra återgången till samhället, kanske äfven för den, som af en tillfällig lättsinnighet eller andras öfvertalningar blifvit förledd till brott emot äganderätten; och då det ifragavar. förslaget icke ens afsåg att borttaga de hårdare kroppsstraffen samt helt och hållet befria mera förhärdade förbrytare, utan endast att göra det möjligt för den, som tagit blott första steget på brottets bana, att ännu derifrån återvända, så torde det vara full anledn. för R. St. att icke afstå från ett förslag, sorn Öfverensstämmer med nyare tidens humanitet i brottmålslagskipningen. Jag föreslår således vördsamt, att Lag-Utsk. anmodas inkomma med förslag Den i5 Februari e. m. (53 i detta ämne, i likhet med det vid sistl. riksdag afgifna, som igentinnes i dåvar. Utskts hetänk.