Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan väl hända, att ett mycket lågt pris kunde hafva den följd, att några fyllhundar snart söpo ihjel sig; men jag ser icke deruti någon stor olycka för landet, och min öfvertygelse är, att sjelfva begäret till brännvinet skulle småningom aftaga, om, i följd af det låga priset, det icke mera såsom nu, då all förbjuden frukt smakar, blefve en hederssak att dermed kunna traktera hvarandra. Jag tror, att den, som en längre tid varit på landet, lärt sig att se saken från den synpunkt, ätt man vid många tillfällen mera ansett det såsom en hederssak att öfverlasta sig med denna vara, än haft verklig smak derför. Ju dyrare varan varit, ju större har rgtelsen varit att visa sig äga tillgång derpå; och man skulle äfven bland de bättre folkclasserna kunna blifva varse samma begär att skryta med depenser, utan annan fördel än att bibringa sina medborgare den tankan, att man ej äger ett högt begrepp om hvad sedligheten och moralen bjuda. Då man märkt denna olyckliga begärelse bland de bättre classerna, och för att öfvertygas derom .behöfvfer roan endast se den öfverdrifna luxen, hvarmed man belastar sina bord, och det öfverdrifna skrytet med utländska drycker, som visar sig i de bättre classerna, kunde man snart göra den slutsats, att det är från dem exemplet gått till de lägre folkclasserna, som ej hafva annat än brännvinets njutande att bjuda hvarandra. Jag tror derföre icke, att derigenom, att bränn vins fa brica t io nen ställdes pä en naturlig väg, man skulle undergräfva all nationalitet eller störta nationen i det elände, man förespeglat. Jag yrkar vid denna punkt, att man måtte borttaga den inskränkning, som Utsktn föreslagit, och, likasom BondeSt., bibehålla hvad 2 § i i83o års brännvinsbränniugs-författning stadgar. Hr af Ekenstam, Isr.: Då detta ämne sista gången hos II. o. Ad. förevar, yttrade jag mig så fullkomligt sorn jag förmådde, att jag i principen var af samma tanke med Gr.
Utsk. har vidare i sitt heslut angifvit betydelsen häraf, då Utsk. sagt, att kommunerne skola höras öfver ansökningen, och följaktligen äro de båda omständigheterna, som i premisserne finnas vidrörde, likaledes vidrörde i conclusionen. Hvad sjelfva saken angår, måste jag bekänna, alt jag ingalunda hyser den öfvertygelsen, att på landet kringspridda handelsbodar äro för allmänheten nyttiga. Tvertom, de skola bereda ökade tillfällen för denna allmänhet, att genom lyxartiklars inköp försämra sina affärer och vänjas vid slöseri. Jag skulle således önska, alt dylika handelsbodar på landet må anläggas endast å de orter, hvars behof af dessa handelsbodar, i anseende lill större aflägsenhet från städer, ortens folklikhet m. m., i vissa undantagsfall kan göra anläggningen deraf i sjelfva verket önskvärd. Då för öfrigt, enl. gällande förordning, ronde fattigvården, kommunerne skola försörja sina fattige, och fattigvården sålunda jemväl måste vidkännas underhållet af personer, hvilka utöfvat dylik handelsrätt, som nu är i fråga, men kommit på obestånd, och icke längre kunna sig sjelfve försörja, anser jag det ganska billigt, att kommunerne jemväl må hafva något att säga i afseende på dessa handelsbodars öppnande till försäljning af köpmannavaror. Jag anser, alt om man icke vinner något mera, än att församlingarne erhålla rätt att yttra sina tankar om sökandens frejd och behörighet att utöfva ifrågavar:de handelsrätt inom en församling, någon fördel, om än ganska ringa, Den 5 Juli e. m. likväl är åt församlingarne dymedelst vunnen, ehuru långt ifrån allt, livad af rättvisa oell billighet påkallas. Om derföre R. o. Ad. skulle förena sig i den af Gr.
Men den dagen är en bemärkelsedag icke blott i de franska tideböckerna, utan ock i hela mensklighetens; det är icke ett enda folks, det är ett universelt datum. Bastiljen var en symbol af ancicn regimes godtycke och förtryck; dess intagande det yttre tecknet på att ancicn regimes dagar voro räknade, att nu började folken sätta sig till dom och bestraffning af dess tallösa missgerningar. Det var invigningen af en ny oera, af ett nytt tidehvarf, de första frambrytande strålarne af en frihetens sol, som en reaktion, hur mäktig och vidtomfattande som helst, med krutrök och deportationer, kyrkoceremonier och undantagslagar aldrig lyckats helt och hållet undanskymma. » Det är en revolt », var den stackars slöe Ludvigs reflexion, då nyheten om Bastiljens intagande slutligen trängde sig fram till honom. » Sire », svarade hertig de Liancourt, som var något klarsyntare, » det är en revolution ». Det var en revolution, det var signalen till den franska revolution, som vid sitt namn bär fogadt tillägget: den stora och hvars hundraårsminne hvarje kulturfolk har i år att med tacksamhet fira.Annanstädes i Frankrike funnos äfven bastiljer, d. v. s. fängelser för statsfångar, men bastiljen vid Paris var bastiljen par excellence, var den mest beryktade, afskydda, förbannade och fruktade. Den var på samma gång en symbol — bastiljen och despotism voro synonyma — och en hemsk verklighet; såsom fängelse, fästning, graf, tyranniets verktyg förbannad från fader till söner. Genom sin ålder och sina traditioner, sin byggnadskonstruktion och sitt läge hade den gjort sig fortjent af sin hemska rangplats. Första grunden till Bastiljen lades redan den 22 april 1369 och bestod Bastiljen ursprungligen af tvänne tom förbundna genom en befästad port; under seklernas lopp utvidgades den och var 1553 komplett, bestående af åtta torn, af hvilka ett med hemsk ironi bar frihetens namn och hvilka sinsemellan voro förbundna genom ofantliga murar, och omkring det hela gick en djup, bred graf.
På Bönde-Standets vägnar vägnar H. Schwan> Lars Olsson. h. t. Talman n. y. Talman. Uppläst hos samtcliga Rikn-Stånden den 22 Juni, Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af Eders Kongl, Majtts Nådiga förklaring under den i i, sistlidna Mars, hvarigenom - ii 66 Den 22 Jaiiu liom "Eders Kongl. Maj:t i Naclér ansett tillsättandet af en Sköterska vid Smedjegårds häktets Sjukrum vara angeläget, som ej borde uppskjutas, till hvilket ändamål Eders Kongl. Majit, utom kostnaden till Sjukrummens förseende med nödiga inventarier, af besparingarne på Riks Statens 8:de Hufvud - Titel, anslagit ett arfvode af 66 R:d 32 sk. Rango, och till Riksens Stander öfverlernnat att besluta, huruvida berörde arfvode viel Statsregleringen borde, såsom årligt, på Stat öf■Verflyttas; hafva Riksens Ständer, sorn, vid de öf. verlernnade Handlingarnas granskning, funnit i frågavarande utgift obetydelig emot det åsyftade ändamålets vigt, beslulit, att dessa 66 R:d 32 sk. arfvode för en Sjuksköterska vid Smedjegårds häktet måga å Stat under, 8:de Hufvud Titeln upptagas; hvilket beslut Eders Kongl. Majit härme3* deist i underdånighet öfverlemnas. Riksens Ständer framhärda med djup under» sållig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung Majits underd InigSte, tropligtigste tjenare och undersåter På Prest-Ståndets Vägnar J. A. Lindblom n. v. Talman. Eders Kongl. På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner h. t. Land' n. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vagnar H. Schwan. h. t. Talman, vagnar Lars Olsson. n. v. Talman.
Det Rikets Ständer hos Kongl. Moj.l ville anhålla, att Smålands Husarregemente måtte, i likhet med den redan afsutna delen eller Grenadier-bataljonen, få afsitta och förändras lill infanteri, samt att Kongl. Majit i följd deraf läktes vidtaga den reglering som för de rustande och fäderneslandet kan blifva lämplig och billig. Om remiss härå tili vederbörligt Utskott anhålles. Slockholm den 15 November 1862. Daniel Danielsson, från Jönköpings län. Häruti instämma: J. Ericson, Angust Petterson, C. J. Svensén, Johannes Andersson, från Jönköpings län. från Calmar län. från Jönköpings län. Af Johannes Andersson från Jönköpings län, om rätt för (ihoer ä de lill Wisingsö gymnasium och skola donerade hemman all detsamma till skatte inlösa. Under betraktande af de flerfaldiga fördelar för såväl det allmänna sorn den enskilde, hvilka vunnits, om en af Ledamoten inom delta Stånd, från Norra och Södra Wedbo Härader af Jönköpings län, vid 1812 års riksdag väckt motion vunnit fullständigt bifall, har jag sedan förhållandena numera i åtskilligt förändrats, ansell mig höra vid denna riksdag väcka motion i med den förenämnda likartad syftning. Inom Kronobergs, Skaraborgs, Jönköpings och Östergötlands län, finnas nemligen tillhopa 5 l,j till 40r förmedlade, af Riks-Drotset Grefve Pehr Drahe och dess Hauptman J. Lantzcnlelt på 1640, 1650 och 1660-talen skänkte, af Konung Carl XI år -1681 reducerade, men år 1693 återskänkte mantal till Wisingsö gymnasium och skola, hvilka mantal eller hemman numera, med undantag af 1 mantal Märby i Östergötlands och 1 mantal Gräshult Pukaregården i Skaraborgs län, hvilka äro af gammal frälse, genom Kongl. Brefvet den 12 November 1819 blifvit 174 Motioner i BondeStåndet 1862.
Då fastmannen, på tal om förförare och förförda] &gt;åstår, att » flickor som komma in på den vägen äro vanligen predestinerade att falla », borde denna gräsligt cyniska, men visst icke nu mera alldeles ovanliga ursäkt för förförarne hafva varit fullt tillräcklig för att komma Blanka att genast bryta med Wulf och tänka på brytning med hela den öfriga omgifniijgen, hvilken * lefver och lär på samma sätt. Förf. har dock icke ansett det nog, utan låter Blanka medgifva, att hon själf icke är så mycket bättre, enär hon sökt bedåra alla män som kommit i hennes väg, endast för att sedan stöta dem till baka och njuta af sin triumf. Medgifvandet är på sin plats såsom en belysning af karaktären och den förändring denna undergått, men ett nödvändigt vilkor för den dramatiska skildringen är det väl icke. Det är först genom arbetarnes uppträdande, som Blanka fullkomligt upplyses, och handlingen därmed rycker närmare slutet; men detta uppträdande är störande för den goda och verksamma enheten i stycket. Att Fritiof, som upplyser, att Wulf är Sveas forförare och därigenom påskyndar upplösningen, är arbetare, gör väl ingenting till saken. Han är en ungdoms-kamrat till de båda systrarna och såsom sådan fullt berättigad att användas för handlingens framdrifvande. Hans egenskap af arbetare betyder därvid rakt intet, och ännu mindre motiveradt är, att andra arbetare dragas in med i handlingen samt att därigenom en god del af arbetarefrågan kommer med och blandar bort det egentliga intresset. Tredje akten motsvarar därför icke hvad man väntat efter de två första med god dramatisk konst utarbetade akterna. Fjärde akten är, såsom sig bör, ganska kort .. Den försiggår hemma hos herskapet v. Diihring, där baron och friherrinnan samtala om hvad som tilldragit sig samt underrättas, att Blanka är fardig att resa sin väg. Friherrinnan klagar öfver Blankas otacksamhet och ställer sig själf i främsta rummet. Detär den goda friherrinnan det gäller. Hon » kommer att bli sängliggande sjuk, det är säkert ». Wulf infinner sig, och med sin verldsmannavana tror han sig kunna ställa allt till rätta, me« äfven Svea kommer dit, efterskickad af Blanka.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, i ani. af hans till Hr Ehrenhoff enskildt framstälda anmärkn., att denna motion innefattade, 2:ne serskildta ämnen, som enl. 51 § Eiksd.Ordn. icke fingo i en motion sammandragas, samt jemväl i dess sednare del innehöll begäran om laga undersökning rörande mål, som blifvit handlagda under en tid, för hvilken E. St:r redan lemnat BankoFullmäktige décharge, Hr Ehrenhoff numera, i st. f. ifrågav:de i si - 88 Den 8 November. sta plenum väckta motion, inlemnat 2:ne motioner af följande innehåll: 1:0 Under förutsättning, att, då R. H. St:r medgifvit, att fullmakter få utfärdas för deras egna tjenstemän, R. St:r derigenom velat gifva dessa sina tjenare samma säkerhet, som 36 § R. F. gifver Rikets öfriga tjenstemän, nemi. att icke från deras tjenster kunna skiljas »utan medelst ransakning och dom», anser jag mig böra fästa R. St:rs upmiirksamhet derpå, att, ehuruväl de lagar och Instrukt:r, hvarefter R. St:rs Bank styres, synas gifva verkets tjenstemän den i Grundlagarne stadgade säkerhet, denna säkerhet dock i sjelfva verket icke finnes. För att ett samhälle skall kunna anses för lagbundet, och dess medlemmar må kunna ega det skydd, som denna lagbundenhet förutsätter, så är det icke nog att Lagar stiftas, utan fäst mera vigt ligger uppå, att skipningen af dessa lagar lägges i händer på män, som förstå det höga kallet af en rättskaffens domare, och hvilka äro ansvariga för sina domslut. Ty utan denna ansvarighet, utan en sådan pröfvad förmåga, blifver domarekallet ett förtryckets verktyg, och R. F:ns 36 § en död bokstaf. Statens öfriga tjenstemän ega rätt att dömas af lagliga domstolar, och som det är en lycklig sanning, att
Den. som instämmer i hvad UtskotLet föreslagit och af två Stånd blifvit godkändt, att införselstullen å glas, andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, bör utsättas till 16 sk. per W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; FÖrstdrkta Siats-Utskottets Memorial, N\o 499. 5 vinner Nej, kommer införselstullen å hvita eller färgade, ej specificerade glas, andra slag att bestämmas till det af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet stadgade belopp 12 sk. W. Genom 72 Ja emot 47 Nej har Utskottets förslag blifvit gilladt. Fjortonde voteringen, enligt 113 punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att införselstullen å Humla bör antagas till 1 R:dr 12 sk. IM, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes införselstullen å Humla till 1 R:dr 24 sk. per IM. Voteringen har utvisat 59 Ja och 60 Nej: och som Nej således vunnit, har införselstullen å Humla blifvit bestämd till 1 R:dr 24 sk. per IM. Femtonde voteringen, enligt 127 punkten. Den, som anser, att, med godkännande af den utaf Utskottet föreslagna redaction för denna artikel, nemligen: Inventarier, Skeppsnya, för byggnad, tackling eller utrustning, men ej hänförliga till husgerådssaker eller beklädnads-persedlar, å artikeln, så lydande, bör bestämmas 10 R:dr införselstull för hvarje 100 R:dr varuvärde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer sagde afgift af 10 R:dr för 100 R:dr värde att anlagas såsom införselstull å samma artikel, sådan den blifvit af Borgare-Ståndet till sin lydelse bestämd, nemligen: Inventarier, Skeppsnya, i Taxan ej specificerade, för byggnad, tackling eller utrustning behöflige, men ej hänförliga till husgerådssaker eller beklädnads-persedlar.
Som de af Rikets Ständers åren 1857 och 1858 samt innevarande år lörsamlade Revisorer afgifna berättelser, angående Banko-verket, innefatta upplysning icke allenast om de hos Banko-Fullmägtige förekomna hufvudsakliga ärenden, utan äfven om Bankens ställning under den tid, som förflutit sedan decharge blifvit Uullmägtige meddelad, eller från den 16 Oktober 1856; hafva Fullmägtige i den berättelse, de nu, till åtlydnad af föreskriften i 20 § af gällande Banko-Reglemente, till Höglofl. Utskottet afgifna, för undvikande af vidlyftighet, med få undantag, icke Banko-Viskottets Memorial N:o 2. 5 vidrört andra i Revisorernas berättelser redan upptagna och den förflutna tiden tillhörande ärenden, än sådana, hvilka funnits böra föranleda lill särskilda framställningar. Af omförmälda berättelser inhemtas, att Bankens och Tumba Bruks räkenskaper för åren 1855 med 1858 blifvit, utan anmärkning, granskade och att Herrar Revisorer tillstyrkt full decharge för Bankens förvaltning till och med sistnämnde års utgång, äfvensom för de beslut och åtgärder, Fullmäktige intill den 16 Augusti detta år vidtagit och hvarför redovisning innefattas i Fullmägtiges protokoll. Öfver de i Herrar Revisorers berättelser förekommande yttranden och anmärkningar hafva Fullmägtige i skrifvelser till Rikets Höglofl. Ständer afgifvit utlåtande och förklaring; och i denna berättelse är, såsom tillförene, iakttagen den ordning, hvartill Banko-Reglementets uppställning föranleder. § 1. De förändringar, Bankens Öfverstyrelse undergått, äro omförmälda i Herrar Revisorers berättelser. § 2.
Voteringen häröfver har utfallit med 54 Ja och 65 Nej; i följd hvaraf och då Nej vunnit, SjöTullsMedlen komma att i RiksStaten upptagas till 2,200,000 R:dr B:co. 4-de Voteringen. Den som bifaller, att Saltpetergärden, som till 5 U af hvarje helt hemman nu finnes bestämd, skall än vidare fortfara; och att denna gärds inlösande med penningar, till enahanda pris, hvarefter Kronan upp - löper all bevisligen inom Landet tillverkad Saltpeter, såsom i StatsUtskottets Utlåtande i Bilag. Litt. C. till dess Memorial N:o 54 föreslaget blifvit, bestämdt föreskrifves, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; anses Saltpetergärden böra upphöra; om Nådigt bifall hvartill R. St:r i sådant fall lära bos K. M:t i underd. anhålla; och ett serskildt anslag komma att af R. St:r anvisas till Saltpeter-Näringens bestånd och bedrifvande jemte uppköp af Saltpeter. Och som Voteringen härom utföll med 52 Ja och 67 Nej; i följd hvaraf Nej vunnit; alltså komma R. St:r att hos K. M:t i underd. anhålla om Dess Nådiga bifall till Saltpetergärdens upphörande, samt serskildt anslag att anvisas af R. St:r till Saltpeter-Näringens bestånd och bedrifvande jemte uppköp af Saltpeter. Della har Förstärkta StatsUtskottet skolat hos R. H. St:r vördsamt anmäla. Betänkande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande N:o 66, angående inrättning af en Paquet-Post. (U.-A.) Högiofi . R. och A., Högv. PresteStåndet samt Vällofl.
När vi läsa ”Biographien”, eller ”Ålderdomströsten”, eller ”det Högtförnäma Äkta Paret”, eller ”Fröken Lise”, eller ”Kontrasten”, eller ”Hans Nåds Morgonsömn”, med flera dylika, så skåda vi verkligen taflor, som kunna med rätta sägas påminna om Hogarths; ja, somliga framställa, liksom hans, hela biographiska sviter, eller utvecklingsgrader som fortgå i oafbruten följd. Härvid bör dock till Fru Lenngrens fördel anmärkas det stora fel, som vidlåder flertalet af Hogarths arbeten: att frånstöta, att snart trötta genom en alltför afsigtlig och derför äfven alltför slaviskt härmad natursanning; att den fria konstnärs-ingifvelsens rum dervid ofta fylles af en tungsinnad reflexion; och att åskådaren derigenom stämmes till en dysterhet, hvars beklämmande egenskap, om än moralisk, likväl ingalunda är poetisk. Vanligtvis förstår Fru Lenngren bättre, att bevara både sin och sina läsares glädtighet. Undantag gifvas: bland exemplen derpå kan nämnas det Högtförnäma Äkta Paret; ty det qvarlemnar, i grunden, ett mera pinsamt än roligt intryck. Oftast skyddas hon dock härifrån just genom den redan antydda omständighet, att hennes komiska teckningskonst innerst är lika naiv och godlynt, som qvick och slående. Det är detta, som, då hon väljer osköna ämnen till föremål ömsom för skratt, ömsom för en blandning af skratt och varning, plägar åt sättet af hennes teckning meddela en treflighet, hvaraf deras bjerthet mildras och deras åminnelse förvandlas till angenäm. I allmänhet är hennes poesi till den grad målande, att den – ehuru med ord – i sjelfva verket ännu mer målar, än sjunger. Andan af hennes målningssätt är fördenskull ock mindre pittoresk (i egentligaste mening) än plastisk. Med denna egenskap sammanhänger omedelbart förtjensten af den sällsynta konst, att städse i möjligaste korthet säga jemntupp just det, som ämne och plan kräfva; aldrig ett grand mer; aldrig ett grand mindre.
Maj:ts nådiga proposition den 11 Augusti 1854, N:o 94, angående ändring 39, 40 m. fl. §§. i Regerings-Formen och 4, 6, m. fl. §§ i Riksdagsordningen, i afseende på sättet för Riksstyrelsens förande i vissa fall. Hegerings-Formen. § Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Statsrådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utom sina Riken vistas, utan före Stats-Rådet, under sadan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans namn, med all den rätt, som denna RegeringsForm Konungen tillägger; dock må ej StatsRådet någonsin Adeligt stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Stats-Rådet dertill förordnar. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader ur riket blifver, derom varder i 91 § stadgadt. 39. Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Stats-Rådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets Styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utom sina Riken vistas, utan föres Riksstyrelsen under Hans frånvaro, af Thronföljaren, om Han uppnått den ålder, som i 41 § sägs. Han styre med all Konungslig makt och myndighet, enligt denna Regeringsform; dock må Han ej Adeligt stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga Förtroende-sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Thronföljaren dertill förordnar. Har ej Thronfoljare denna ålder uppnått, eller är
Län, efter anstälde /'stränga undersökningar i Socknarne till Kgl. Maj:ts "JustitieCancellers Ämbete insändt förteckning pä "flere tusende älderstigne, utfattige, wanföre och sjuk. "lige personer, hwilka blifwit uppförde, för att äter "insättas i mantal och statt, ehuru de pä goda stal "och grunder derifrån stola förut warit ukeftutne. "I anseende hwartill, och dä en sä beskaffad räfst, /'tillkommen uti narwarande tidexunct, ofelbart stul"le, i händelse den widare fullföljdes, Åstadkomma /'ett allmänt mistnöje, samt de fleste ibland dem, som /'i ofwanförmälte matto blifwit antecknade, äro wer. "keliga fattighjon, saknande det mest nödwändiga / till deras uppehälle, Riksdags Fullmägtige i underdånighet anhällit att hela denna uppkomne fräga /'mätte förfalla; hwaremot och i händelse nägra fä "af Veste personer möjligen skulle äga förmäga, att erlä-. 464 Den 7 NdvembL» "erlägga KronoU stylder, Riksdags Fullmägtige i ^lllnderdänighet ansett sädant säkrast kunna u rönäs, "om JustitieCmtzleren erhöll Nådig Befallning att "förständiga wederbörandc Ämbe sinän i or eri, att "hädanefter wid Mantalsstrisningar noga tillse, det "Förfaltningarne behörigen eskeclefdes. /'Kongl. Majit har ival funnit, wid dek af "Riksdagsfuflmagtige i underdånighet anmälde förfallande, det icke wara tjenligt att uu läka anställa "widlöftiga undersökningar till utrönande af de ser. "skilda stal pä hwilka fattiga personer uti Jönkö, "pings Län, till ett stort antal, bl-ifwit utur Man. "tals längderne utestutne. Men da uti de. Utstyl.