Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrrme kunna således tryggt bifalla denna §. och få det tillägg som J önsken infördt uti 3 §, hvarigenom man slipper att nu tala om de mindre brännerierna, innan man sagt, hvad dermed menas. Frih. Åkerhjelm: Serskildta Utsk., sorn med sitt förslag åsyftar alt inskränka bränvinsbränningen, har i 1 §:s 1 Morn., för att vinna detta mål, besynnerligt nog gått tillväga på det sätt, att det utsträckt bränvinsbrännings-rätligheten på samma gång Utsk. föreslår, att man skall få tillverka bränvin i s. k, större och mindre pannor. Betänker raan, hvad följden häraf blifver, så finner man lätt, att den mindre bränvinsbränningen, som i viss grad fått sig tillerkänd och, jag tror med rätta, vissa förmåner framför den större, skall komma alt utsträckas till våra småstäder och Handlande på landet. På detta sätt skall en näring komma att upstå, som kanske Den 26 April f. m. 411 kommer att gå hand i hand med husbehofsbränningen på landet, och jag förmodar, att det icke varit Serskildta Utsk:s afsigt. Jag skulle tro, att det vore vida lämpligare, bibehålla näringen fästad vid jorden, på sätt 2 §. i nu gällande författning föreskrifver. Jag tror det af skäl, att, sä länge den öfvertygelsen hos jordbrukare icke är allmän, att bränvinsbränningsrältighelen icke är en förmån, R. St. i lagstiftningsväg icke kan beröfva dem denna förmån med mindre, än att ett stort missnöje skall npkomma, såvida icke R. St. äro betänkte, att på samma gång lindra jordens skatter. Utan en sådan åtgärd begå R. St. mot såväl de mindre som de större jordhrukarne en orättvisa. Hr von Hartmansdorff har visserligen upgjort ett förslag, som något minskar olägenheterna af det utaf Utsk. framställda, men jag bekänner, alt detta förslag, enl. min åsigt, innebär en förmån endast för innevånarne i städerne, den de f. n, icke hafva.
Enligt de gemensamt uppgjorda stradgarne eger Fredrika-BremerFörbundet att vllja en tredjedel af Driigtreformföreningens styrelse och utshgos följaktligen till ordinarie medlemmar: fruarna J. Jolin och K. Boman samt fröken M. Silow; till suppleanter: fruarna X. Berg och G. Linder. Sjukkassam. Fredrika-Bremer-farbulzdet pilkallar ango uppmiirksamhet p i det f&amp; kvinnor begagnat sig af förhtlllande att ännu j6mförelsevis allt det tilifalle till hjalp och understöd i sjukdomsfall, som erbjudes genom f6rbundets Det galler om denna kassa detsamma som om allra jamförliga sjfl.lfbjllpsinrlttningar, att hennes stlllning ar starkare och hennes förmiga att gagna storre i samma m h som rnedlemmarnes antal tillviixer. Gagnet af en sildan inrattning behöfver ej framh&amp;llss i en tid d i förstikringsviisendet p&amp; alla omrbden slagit s&amp; djupa rötter. Tyvarr ar det alltför ofta fallet att detta gagn icke inses f6rr &amp; n sjukdomen intriiffat, d&amp; den hemsökta s i ofta förgafvrs ser sig om efter den bjiilp, som sjukkassan skulle ha lemncnt henne, icke som en allmosa, uhra som en rätt. Sjukkassan vilnder sig shledes till h r j e Iilrarinns, till hvarje kvinna som innehar tjiinst som telefonist, telegrafist, a1 bank eller post verk samt dermed jemförlig anstallning, med uppmaning att noga behjarta detta och silunda i tid sörja för den dag d s olyckan kommer. Anmalningar till sjukkassan kunna ske alla dagar kl. 11-4 A förbundets bp %, Malmtorgsgatan 5, der alla erforderliga upplysningar meddelas. Hvarjehanda i kvinnofrågan. Sverige. ICvinna e1erne ?zta ?-h-ao.e, Fil.
Jag får bekäuua, att detta är någonting för mig så alldeles oväntadl, alt jag verkligen hade trott, att hvar oell en, som sysselsatt sig något med statistiska arbeten, skulle veta, alt fastställd plan för en statistik är det aldra sämsta man kan länka sig, emedan en statistik, om hon skall duga till något, skall följa föriindringarne i de förhållanden, som den omfattar, och just för att kunna följa de förändringar, hvilka med tiden inträffa i det ena eller andra, är det nödvändigt alt planen icke en gäng för alla är fastställd, utan beständigt å nvo bearbetas och fullkomligas. Det vore ingen konst att fä en fullständig statistik, om det ginge an att pä förhand bestämma en plau; men då hade jag åtminstone icke velat föreslå en cenlralbureau. Det hade då varit nog, att Ministern för inrikes ärendena hade salt sig ned och skrilvit en plan och förelagt det ena eller andra embelsverket alt arbeta derefter. Just emedan jag händelsevis har kommit att underrätta mig om det sätt, hvarpå man nu för tiden använder statistiska beräkningar, så väl i England, der den utmärkta G. R. Porter är utgifvare af ett sammandrag utaf ofantliga massor af statistiska uppgifter, som i Belgien, der en lika utmärkt person vid namn A. Quetelet är satt i spetsen för utarbetningen af en förträfflig statistik; just derför var det, som jag ville föreslå inrättningen af en cenlralbureau. Jag tillstår äfven, att ehuru jag väl kunde förutse, att de nu varande cmbetsverken icke skulle blifva eviga, så vågade jag dock icke hoppas, att de skulle komma alt undergå någon snar förändring; men då det emedlertid visade sig, alt R. St. vore villiga att göra stora och genomgripande förändringar uti alla sina vigtiga anstalter, uti baucoväseudet m. m., utan att man kunde säga, att R. St. hafva någon utväg uti den nu varande statistisken att vinna de upplysningar och statsekonomiska begrepp, som kunna behöfvas; så trodde jag att det i sä fatta omständigheter skulle vara möjligt att ifrån hvart och Itc.
Erfarenheten hade ock visat, att icke en bland tusen läte afskräcka sig från utgifvande af löpande skuldsedlar utaf bysättningstvånget, hvars borttagande skulle medföra förlust endast för slösaren och vinglaren, då långifvarne deremot ägde laglig utväg att genom skyndsam utmätning komma i besittning af gäldenärens egendom samt att hastigt kunna tvinga en tredskande gäldenär till konkurs. På dessa grunder har motionären yrkat, att bysättningstvånget måtte helt och hållet från vår lagstiftning borttagas. Lag-Utskottet har tagit dessa framställningar i öfvervägande, och funnit desamma förtjenta af synnerlig uppmärksamhet ur de begge af motionärerne angifna synpunkter, nemligen rättvisans eller mensklighetens samt den allmänna kreditens. Bysättningstvånget är, såsom den ene af motionärerne jemväl antydt, en qvarlefva från de tider, då individens rätt såsom menniska ännu icke var i lagarna erkänd. Det har uppvuxit på hednisk grund, vid sidan af slafveriet, och är ett hedniskt moment i de kristna ländernas lagstiftning, — så mycket anmärkningsvärdare, som likartade tvångsmedel redan hos några bland forntidens mest bildade folk slutligen blefvo förkastade. I den Mosaiska lagen finna vi inga spår dertill; men under de Israelitiska konungarnes tid synes det hafva kommit i bruk att göra insolventa gäldenärer till trälar och sedermera jemväl att kasta dem i fängelse. I Athén var det i början en borgenärs rättighet att göra en icke betalande gäldenär till slaf. Lag-Utskottets Betänkande M 41. 3 Likaså i Rom. Solon upphäfde nämnde Atheniensiska lag och stadgade att man för gäld icke finge antasta person. Detta stadgande lärer han hafva hemtat från Egypten, der en äldre sådan föreskrift skall hafva blifvit upplifvad af Sesostris, — en omständighet, som utmärker att äfven hos de gamle Egyptierne gäldenärers personer i början svarade för deras gäld. I Rom dröjde det länge innan borgenärers omförmälda rättighet upphäfdes.
På Länsmännen, dessa i allmänhet svagt lönte och oftast missaktade tjenstemän, hviiar ytterst verkställigheten af hvad hos folket skall uträttas. Deras befattningar äro oftast oangenäma och folket förhatliga. Om de sakna urskiljning och grannlagenhet, egenskaper, som icke kunna fordras af personer, som söka de mest besvärliga tjenster med ringa lön, så blifva desse verkställare af förmäns ordres eller egna åligganden än mera hatade oell fruktade. Åklagarekallet utöfvas äfven af Fiskalerne; men som åtminstone Landsfiskaler sakna all lön af staten, så inses lätt huru de gagna det allmänna. 1 hvad mån de nyss anbefallde och valde sockennämnder komma att motsvara sin bestämmelse, derom är ett omdöme för tidigt; men af deras verksamhet hör man hoppas välgörande följder i afseende på ordning och sedlighet. A landel finnes ingen privilegierad krog. — Kronobeljcningen har sträng föreskrift alt åtala lönnkrögeri, som ej är sällspordl. 16 Fattigförsörjningen utgör, som förut, ett municipalbestyr inom hvarje socken. — Mängden af fattighjon består oftast i utfattiga men arbetsföra personers hushåll. Deras rälta försörjning är visserligen arbete, men utom det att ingen, som är till brott oför v unnen, kan tvingas att arbeta, skulle större arbetsinrättningar ä landet blifva alltför kostsamma att etablera och underhålla. — Den fattige, som icke vill arbeta och saknar framgång i försöket att tigga, blir slutligen tjuf; hvarföre ock, som förr är anmärkt, lättjan kan anses som grund till sedeförderf vet och fångpersonalens bedröfliga tillväxt. Hälsovården beslrides af Länets båda Provincial-Läkare, 1 Lazaretsläkare och inom Länet boende Regementsoch Bataillons-Läkare. — Svårare smittsamma sjukdomar, utom någon gång nerffeber i en eiler annan socken, hafva ej varit gängse sedan cholera-året 1834. Då emellertid alla Läkarne, med undantag af Provincial-Läkaren i Sunnerbo härad, äro bosatte i Wexiö stad, medför deras aflägse boende från patienter å landet, hvilka hastigt behöfva läkare-hjelp, ofta mycken olägenhet.
»Det var rysligt hvad du blifvit förkyld, min engel», sade hon med sin milda, något klagande stämma, »vill du inte ha en bit lakrits?» »Vrångstrupen», hostade han och pekade på det tömda vinglaset, under det moster Agata bultade honom i ryggen med sin lediga hand. »Vin», sade moster Lilly, »ack, herre Gud!» Hon hyste en formlig fasa för alla starka saker. Men nu var måttet rågadt. Tedde vände på hufvudet så häftigt, att hatten föll till marken, och så bröt han ut: »Gå er väg! Jag vill ingenting ha, ingenting alls. Jag vill vara ensam — ensam! — jag kan inte uthärda det längre.» Han ordentligt stormtjöt. Mamma reste sig. Adèle lät parasollen sjunka. De sågo på hvarandra. Tedde hade satt sig upp. »Jag blir tokig, om jag inte får vara ensam», utropade han, i det han grep sig om hufvudet med båda händerna. »Solstyng», mumlade mamma förtviflad, men man hörde icke på. »Jag är inte något favoritdjur, som lefver bara för ert nöje; jag är inte en knähund att kela bort; jag är en menniska — herre Gud, ha’n I aldrig tänkt på, att jag verkligen är en menniska! — att jag inte är till för er skull, utan för min egen, att mitt lif inte är ert, utan mitt! — att jag inte kan uthärda detta pjunk — att jag vill vara fri?» Mamma såg på honom med namnlös förskräckelse; någonting liknande hade hon aldrig hört. Adèle både rodnade och bleknade; hon blygdes öfver, att kusinen kunde bära sig så taktlöst åt. Det hade hon aldrig trott om Tedde. »Tag undan, tag undan!» ropade han och pekade på stolarne. Derpå slog han händerna för ansigtet, och den nervösa öfverretningen gaf sig luft i en paroxysm af tårar. Hans ofrivilliga plågoandar skyndade att efterkomma tillsägelsen, och så blef han ensam. Det var en obeskriflig lättnad, på en gång smärta och njutning.
Utvidgning af testamentsrätten har så länge varit af opinionen högt påkallad, att jag icke tror meningarna kunna vara delade i fråga derom. Jag föreställer mig att hvar och en, som ärft fastighet, någon gång kommit att tänka på olägenheten deraf, att lian vid sitt frånfälle icke kan fritt disponera deröfver. Jag vill blött erinra derom att, om jag äger arfvejord och är gift, kan jag icke göra något för min maka, utan hon kan blifva af giriga slägtingar drifven från hus och hem, utan att jag kan lemna henne en skärf till sitt uppehälle; och detta ehuru hon är och bör vara hvad jag har kärast på jorden. En sådan lag kan icke vara Den .'i Jnni. 15 billig eller böra bibehållas, Den har tillkommit linder andra förhållanden, och jag har redan derföre redogjort. Kristendomens införande och det erkännande af qvinnans rätt, som den medförde, förskaffade henne rättighet till arf efter fader, men dock blott hälften mot sonen, hvarjemte hon fick sin lott i strögods, men han i hufvudgården. Yi minnas ännu väl den tid, då denna arfslag undergick ännu en modifikation, då qvinnan tillerkändes lika stor rätt som mannen; men dermed var också stafven bruten öfver alla sådana institutioner, som i fordna tider åstadkommit jordens bibehållande inom slägten. Det är nemi. naturligt att, då jag icke kan disponera min egendom, så skola mina arfvingar påyrka dess försäljande, för att updrifva den till högsta möjliga pris, eller också i samma ändamål klyfva den. En arfslag, tillkommen under fordna förhållanden och då kanske nyttig, kan genom förändring af dessa förhållanden blifva högst olämplig. Jag är visst icke den som lastar förgångna tider, men att bibehålla institutioner, som öfverlefvat sig sjelfva, och sorn motverka sitt syftemål, anser jag orätt, helst i denna tid, då rop höjas om en fullständig frihet i afseende å jordens sönderstyckning.
Det förestagna sammanskottet ensamt syneS anda gstlräckcligt lil r-LLlisation af sa stor stimma^ sem är utt fräga; ty med 4^ million kan man icke uti Zpeois inlösa 1; millioner, särdeles dä en widsträckr croclir är emot Usn^uens Zmnarer stridande. Och som rgstiit,. tion jämte sammanskott nödwändigt mäste ske pa annan grund än den af Högloft. Hemliga Utskottet föreflagna, torde Högloft. Ridderskap^ och Adeln wara betänkt at genom en annan Plan och tilökta Uvnäer i stället för dem, s»m jag trott icke wara antageliga, ut. se medel til skuldens betalande och raalckstionens full» borda». IH-mcs Planer äro nästan alla afdon beskaffenhet, st de kunna under flera Synpunkter betraktas, men utaf dem, jag läfjt, haswa sä fä utan skada och omwägar ledt til sjelfwa mäler. Hwiikcn utaf deni, som närmast inträffar med Hög!c,stige Ridderskapets och Adelns mening, ankommer pä dest eget uptysta tänkesätt; men för min del har jag trott den wara säkrast at widtaga, som bibehåller heder och god tro, utan at innefatta twänne Myntsorter, elier giswa anledning til gZioieiing. En sadan har jag någorlunda un hosgående tryckta befunnit. Den torde wäl kunna förbättras och jämn» kas, om Högloft. Ridderffapet och Adcln sä behagar; hwilket allt jag uti ödmjukhet til höggunstig pröfning underställer. i:o Nationen bewiljar ek Län til Landen uti Silf. tver, '.nom Nänra i 6 ar; men stdan tued 4 p-^Lenis ärligt inrerelfe och 5 ^roLanrs afbetalning ärligen pä Lgpitalel. 2:0
Proposition, N:o 26. ven bran vinstill verkning och till Förekommande af den möjligen inträffande spekulationen i någon ort eller stad, att genom ett kolossalt bränneri söka egen uppkomst i andras störtande. En sådan spekulation skulle sannolikt snart straffa sig sjelf, men emedlertid kunde mångens ofärd beredas på försöket. Om det ej kunde nekas, att brauviusbränning i så stor skala, att den kan bära aflöning till en skicklig föreståndare, lofvade det största utbytet, ansåge också kommitteen, alt bär vöre den gräns, hvaröfver dylika inrättningar ej behöfde alt utvidgas. Kommitteen, sorn underrättat sig om de stora bränneriernas omfång bär i landet, bade antagit till maximum ett ti 11 verkuingsbelopp, större än i de största, och tillstyrkte i underdånighet, att det måtte bestämmas lill 27,000 kannor sexgradigt bränvin i månaden eller på 6 månader 162,000 kannor. Beträffande frågan, Kuru bränvinsbränningen i större skala lämpligast och säkrast skulle kunna beskattas, har kommitteens pluralitet, jemte åberopande al ett utaf kommitteens ledamot, Professoren G. E.
Föredrogs ånyo och remitterades till Banko-Utskottet Professor Agardhs den 26 innevarande månad bordlagda motion, angående nedsättning i Riks-Bankens pris på silfver-plantsar, tillika med de yttranden, som i anledning af sagde motion i Ståndet denna dag blifvit afgifne. S. I). Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande i Ståndet väckta motioner: 1:° Af Prosten Gahne, om befrielse för rotehållare på Gottland, att afsöndra jord till båtsmans-torp; 2:o Af Kontrakts-prosten Rundgren, angående förändring af 5 § 3 moni. Kongl. Förordningen om sockenstämmor, i fråga om rösträtt i stad; 3:o Af Samme motionär, angående tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, i afseende på minderåriga personers användande vid handtverk och fabriker; 4:o Af Doktor Sandberg, om förbättring och en närmare reglering af folk skolorna på landsbygden; 5:o Prot.-Utdrag den 29 November 1856. 65 5:o Af Professor Agardh, om föreskrifters utfärdande, rörande hvad som vid spanmåls-vägning iakttagas bör; och 6:o Af Kyrkoherden Schönbeck, angående noggrann undersökning om lönetillgångarne vid samtlige biskopsstolarne i Riket. S. D.
I anledning af RiksdagsFullmägtigens för Stockholms Stad Herr Nils Settervall väck} te Motion , så väl om fördelningen af Arbetet' emellan Riksens Ständers Revisorer a£ Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, sorn skyndsam tryckning af desse Revisorers Berättelser } deruti StatsUtskotte t dels ansett sig icke kunna tillstyrka en så beskaffad fördel} ning af Revisionsarbetet, som Herr Settervall föreslagit, dels hemställt, att Revisorernes Berättelser, så väl om Statsoch RiksgäldsVerken, som öfrige Verk och Inrättningar , hvilka af dem granskas, må genast efter hvarje Revisions slut genom Revisorernes föranstaltande till trycket befordras och med allmänna Tidning 4 Dm 19 Maj. gärna utdelas, hvarom, i händelse af Riksens Ständers bifall, föreskrift borde uti den genom Kongl Kungörelsen den 10 Junii 1812, för Revisorerne utfärdade lnstruction meddelas j i sammanhang hvarmed och sedan Riksens Ständer vid denna Riksdag fastställt, att, jemte det ReVisOrerne bestås Skjuts efter fyra Hästar, tiil och från Stockholm, det för Revisorerne förut ansiagne Tractamente af 2 R:df Banco om dagen, borde förhöjas till 3 R:dr, samma Mynt, och utgå så väl under den för Revisionsförrättningen bestämda tid, som under resan till och från Stockholm, då g m'l beräknades för dagen; StatsUtskoftet föreslå» git, att föreskrift härom, till vederbörandes efterrättelse, måtte uti en mot slutet af Instru. ctionen tillagd §, införasj och hade, enligt bi!'ogadt ProtocollsUtdrag af den 13 dennes, en Ledamot i Utskottet, Friherre Cederström, Jacob, på anförde skäl ansett den af Utskottet tillstyrkte tryckning af Revisorernas Berättelser icke böra äga rum Fran BancoUtskottet: Af deri i5 dennes:
Nägxa modificationer, som Willoff. Borgare-Ståndet och Hederwärda Bons de-Stän> et föreslagit, andra icke histwudideen. i?:de. Distillerspanna cm Ser Kannor till» lates utan serskild afgift eller beräkning. iglde Momemet, som nämner om Parme» stämpl.ng ai; jemväl bifallit. I nedanstående puncter haswa Riks-Ständen stadrmt i olika Beslut. -:dra Momentet. Mål hafwa alla syra Standen sagt, att ingen Panna får öswerstiga 90 Kannors rvmd, men Högloft. Ridderssapet och Adela samt Wallof!. Borgare - Ståndet tillåta nyttjandet os till och med twenne Nittio Kannors Pannor för Wa-re eller Brukare af Jord af deremot fwarande wars Den i8 Julik. 1815 wärde: Hederwärda Bonde-Ståndet tillåter än flere pannors nyttjande: Högwördige Prest - Sländct har bifallit Utssotlcts Betänkande. Ukssottet föresiär nyttjande af högst twenne Nittio kannors Pannor, samt med anledning af sa wäl af hwad för lörsta Pannan ar stadgat, ftin ock i anseende till Wallof!. Borgare, och Hederwärda Bonte-Ståndets gjorde förbehåll mot följande progresfiwa Panne, afgift: Fran 90 till och med ivo k:rs sammanräknade Pannor. betalas 60 för hwarjc kannum Fr. 100 till och med no — 7-2 Dito Dito. Fr. no — 120 — 80 Dito Dito. Fr. 120 — iza — go Dito Dito. Fr. izo 140 — ic>I Dito Dito. Fr. 140 i;o — i, 0 Dito Dito.' Fr. ito 160 — 120 Dito Dito. Fr. 162 170 — izo Dito Dito.
Börande för öfrigt de härvid tillämpliga allmänna stadganden och bestämmelser, som, enligt hvad i underdånig skrifvelse den 19 sistlidne Juni är anmäldt, redan blifvit af Rikets Ständer beslutade, i afseende på de för väganläggningar och vägförbättringar samt vattenkommunikationer m. m. under denna riksdag beviljade statsbidrag, jemväl iakttagas med hänsigt till nu ifrågavarande lån och det dermed understödda företag; dock bör lånesummans lyftning endast få ske terminvis samt lämpas efter arbetstiden, och bolaget, genom särskild förbindelse, åtaga sig att, utan bidrag af allmänna medel, under all framtid vidmakthålla jernvägen i sådant skick, att den efter hela dess längd kan begagnas. För anläggning af jernväg från Dalarne lill Gefle. Till följd af sin genom andra mellanliggande provinser från både hafskusten och de större insjöarne samt dem sammanbindande kanaler afskiljda belägenhet, har Dalarne icke kunnat komma i åtnjutande af de fördelar, som, genom nya eller förbättrade vattenkommunikationer, i sednare tider beredts för en stor del af rikets öfriga landskaper. Frågor hafva visserligen jemväl uppstått och förslag uppgjorts, angående anläggning af kanaler inom denna provins, men, med hänsigt till lokaloch klimatförhållanden, hafva de föreslagna kanal-ledernas gagn för orten och riket ansetts icke komma att motsvara dermed förenade kostnader. Dessa företag, för hvilka dels icke några, dels otillräckliga allmänna understöd erhållits, hafva alltså icke kunnat utföras. Dalarnes förnämsta och mest vigtiga kommunikations-behof synes emellertid vara, att för fortskaffningen af de produkter och varor, denna provins kan afsätta till eller måste anskaffa från andra orter, erhålla en, efter nutidens fordringar i delta hänseende lämpad, farled till en allmän och lätt tillgänglig hamnplats. Att en sådan kommunikation icke utan alltför stora både enskilda och allmänna uppoffringar kan beredas genom en kanal-ledning, och att densamma ändock ej skulle blifva fullt ändamålsenlig, torde, i betraktande af provinsens samt dess vattendrags läge och beskaffenhet, kunna tagas för gifvet. Deremot förefaller, ur flera synpunkter, en jernvägs anläggande för sagde ändamål företrädesvis lämpligt.
Till Helsingborgs elementarläroverk: penningar ... » 1,387: 46. Till Landskrona elementarläroverk: penningar » 199: 57. Till Ystads elementarläroverk: penningar » 295: 64. Till Christianstads elementarläroverk: penningar 40: 92. och 100 k:ft 8 k:r oindelt spanmål med förslagsvärde af 201: 60. 2\2: 52. » 2 960- 92 samt under anslaget till pedagogier och folkskolor hvad Cimbrishamns pedagogi skulle tillkomma: penningar » 42: 99. Summa R:dr R:mt 3,344: 11. Tillfälliga anslag: att utgå under den tid vissa personer qvarstå vid innehafvande tjenster: För Läraren i musik och sång vid Malmö läroverk, H. J Tengvall R:dr 55: — För Rektor vid Helsingborgs elementarläroverk, A Hammar, samt kollegerna dersammastädes, Borgström och Thulin, skilnaden mellan det 1 stat beräknade värdet ä 2 R:dr per k:ft å förut omförmälda dem å lön Transport: R:dr 55: — 24 Stats-Utskottets Utlåtande M 195. Transport: R:dr 55: anslagna spanmål och samma spanmåls värde efter årlig markegång, hvilken ersättning, beräknad efter jemförelse med 4852—1861 årens medelmarkegångspris, blifvit upptagen till » 125. hvarjemte, till bestridande af kostnader, som kunde uppkomma, i händelse 2:dre kollega vid Landskrona elementarläroverk, J. A. Holmgren, och 2:dre kollega vid Ystads elementarläroverk, C. G. Hennig, skulle, mot hvad de nu förklarat, vilja ingå på utbyte mot statsanslag af nu innehafvande landtgillen, erfordrades, enligt gjord beräkning, för kollega Holmgren ...» 4 4-: 85. samt för kollega Hennig »21: 55. R:dr 36: 40. som här utföres med 40: