Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, såsom Hr Dalman nyss sade, att i 1734 års lag något uttryckligt stadgande derom endast finnes på högst få ställen; men att lagstiftaren likväl menat att denna vanfrejd, som åtföljde vissa brott, likväl fanns till och låg utom lagen, det se vi t. ex. derpå, att för tjufnad var icke någon sådan påföljd stadgad, men, det oaktadt, har detta brott intill denna dag både i allmänna omdömet och enligt praxis vid domstolarne ansetts medföra vanfrejd. Man kan äfven i samma lag upptäcka spår af en temporär vanfrejd. I 17:de kap. 10:de §:n stadgas nemi.: »qvinna, så gift som ogift, må ej mindre än man vittne bära, och ej må de för lönskaläge eller enfält hor vräkas, när de derför pliktat och sedan sitt lefverne bättrat», hvilket antyder att efter någon tids förlopp ansågs den vanfrejd, som de nyssnämnda brotten medföra, kunna utplånas. Det har således äfven efter nu gällande lag gifvits vissa brott, som medfört en påföljd af vanfrejd, utan att i lagen funnits något stadgande, hvarigenom en person, som begått ett dylikt brott, men sedermera under någon längre tid fört ett ordentligt lefverne, kan vinna rehabilitation och åter insättas i sina medborgerliga rättigheter. Vid (lera tillfällen har jag kommit i erfarenhet af bristen i detta hänseende. Många utländska lagar, t. ex. den Franska Gode Civil och flera Tyska lagar, ha stadganden i den syftning, att den fällde, med iakttagande af vissa former, skall kunna återvinna sina medborgerliga rättigheter. 1 vårt land har det deremot hittills icke gifvits något sätt att i detta hänseende vinna rehabilitation, enär den Kongl, benådningsrätten icke kunnat i detta fall an vändas, då vanfrejd icke 406 Den 11 Juli e. m. varit utsatt såsom en kriminel påföljd, utan endast god frejd såsom en egenskap nödvändig för åtnjutande af vissa civila rättigheter.
För bestridande häraf, samt af åtskillige nybyggnads-, planeringsoch planterings-kostnader hafva tillgångarne bestått af Riks-Stats-anslag 3i,320 R:dr årligen, ersättningar för Garnisons Under-Officerares sjuk-portioner samt för främmande sjukes vård och underhåll, och i Nåder anviste Stats-medel till fyllnad i kostnads-beloppen, då sådant erfordrats. 7:0 De Sjukvårds-anstalter, som varit vidtagne, i afseende på den smittosarama sjukdom, som en del af sommaren och hösten år 1834 härjade i Hufvud staden. Det är i den sist afgifna underdåniga Femårs-Berättelsen redan anmärkt, att, för den olyckliga händelse, att Cholera-sjukdomen skulle härstädes utbryta, inrättades år 183 r, genom en då förordnad Allmän Sundhets-Comile, på Stadens bekostnad, åtskillige Sjukhus i serskilda delar af Staden, för ett antal af öfver 5oo patienter, och att dessutom anskafFades erforderliga persedlar till ytterligare omkring 190 sjuksängar, att anbringas i dertill i beredskap varande localer; men att, då sedermera anledningarne alt befara Cholerans hitkomst minskades, en och annan af de till dessa provisionella sjukhus använde byggnader blifvit till deras förra ändamål åter upplålne, dock med fortfarande af de i berörde afseende vidtagne sjukvårds-anstalterne på det hela. Vid Cholera-sjukdomens annalkande år 1834 iordningställdes sjukvårdsanstalterne med all möjlig skyndsamhet; och hvad dem beträffar, har Öf - 94 ver-Ståthållare-Embetet trott ordningen fordra, att förevarande Berättelse upptager svar på följande fyra frågor: 1:0 Hvilka anstalter vidtoges år 1834 i nämnde afseende? De sjuke vårdades å 12 serskildte sjukhus, med tillsammans omkring 85o sjuksängar; hvarjemte inventarier funnos att tillgå för ytterligare 200 å 3oo sängar. Å hvarje sjukhus voro anställde: en Öfver-Läkare samt en eller flere Under-Läkare, allt efter sjukhusens storlek, och derförutan en Commissarie samt nödigt antal Vaktmästare och Tjenstehjon.
På grund häraf och enär, efter hvad Utskottet i öfrigt inhemta!, hvarje norsk tunna sill i medeltal väger omkring 2 centner 50 skålpund och hvarje finsk tunna strömming 2 centner 40 skålpund netto, och nuvarande tull således utgör för den förra 62j öre och för den sednare 60 öre, samt då en tunna sill motsvarar 4/0 kubikfot, likasom tunnan strömming 4T80- kubikfot, så att fullen skulle utgöra för den förra 14^ öre och för den sednare 12i öre per kubikfot, men skiljaktiga tullsatser å dessa varor icke synas af omständigheterna påkallade, får Utskottet hemställa, ej mindre att begge slagen måtte komma att förtullas efter rymdmått än äfven mot lika afgift, hvilken skäligen torde kunna jemkas till 12 öre per kubikfot. Artikeln Fjedrar förtullas nu lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå.
Från LandtRänterierne d:o 66,089: 38. 1. Från d:o andre försäljningsmedel . 10: i3.10. 37">3 n Balance till år 182g. Redogörares och Verks Skulder 500,255: 12.—■ D:o D:o äldre D:o 8,556: 36.10. BalancePoster till afskrifning i underdånighet anmäldte 8,784. 7. 5. ^ j ^ ^ Summa 844,964: 4?*11- I afseende på förvaltningen af Kronans krutförråder har befunnits, att, enligt Kongl. Maj:ts serskilda Nådiga skrifvelser, Krut utan betalning blifvit utlemnadt: År 1827 till Committerade för Strömrensningar 15 Cent. „ Götha Canal-Direction 85 — „ Hjelmare d:o 20 — , Direction öfver Segelfarten emellan Venern och Hafvet ... 14 — Summa 154 Cent. { 65 ) År 1828 till Götlia Canal-Direction 50 Cent. Direction öfver Segelfarten emellan Venern och hafvet . .. 20 — „ Hjelmare Canal-Direction .. 10 — Summa 81) Cent. Någon serskild räkning öfver det utan betalning utlemnade krut har ej funnits upprättad. Och som Revisorerne anse nödigt, att ärligen af vederbörande upprättas och Räkenskaperne bifogas ett GeneralSammandrag, hvaruti, å ena sidan, upptagas, jemte behållningen från föregående är, alla till Kongl. Majit och kronans förråder från KrutBruken aflefvererade krutqvantiteter, och å andra sidan, beloppet af det ifrån förräderne utlemnade krut, dels till försäljning inom Riket eller till export, dels för andra ändamål utan betalning, samt slutligen den tili nästföljande år i förräderne qvarliggande behållning; altså och med förnyande af hvad Rikets Ständers år 1827 församlade Revisorer i detta ämne hemställt, öfverlemna Revisorerne till Rikets Ständers pröfning, om icke Kongl.
Maj:ts ifrågavarande Nådiga proposition måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 24 Januari 1854. STOCKHOLM, typografiska fökuningkns boktryckeri, iiiaj. Lag-Utskott tis Dttänkande, N:o 8. i !¥:o «. Ank. till Eip.-Utsk. d. 7 fehr. **»«, kf. it f. m. Betänkande, / anledning af väckt motion, angående förändring i liden för inträdande af mannens myndighets tillstånd. Enligt 19 Kap. 1 §. Ärfda-balken är mannen myndig då han fyllt tjuguelt är samt således berättigad alt derefter sig och sitt gods sjelf råda och förestå. Denna tidpunkt för myndighetens inträdande skall dock, efter hvad Herr von Francken, G. fV., uti ett till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial förmenat, nu mera icke vara ' lämplig. Om den stod tillsammans med en förfluten tids uppfostringssält, så kunde den deremot, efter hans åsigt, icke låta sig förena med nutidens. Fordom hade man nemligen ej ens aning om de mångfaldiga nöjen och förströelser, som närvarande tid erbjuder och som locka den myndig billne ynglingen, hvilken, genom tillåtelsen att från barndomen deri deltaga, fått en vana och ett behof att njuta deraf. Han hade'likväl ännu icke, åtminstone i de flesta fall, kunnat förvärfva den erfarenhet af verlden och den stadga i omdömet, som fordrades för alt emotstå lockelsen; Och det hände följaktligen icke sällan, alt han gaf vika derför, som åter hade till följd — förslösade tillgångar, förstörda affärer och slutligen olycka. Delta syntes emellertid ej kunna förekommas på annat sätt än medelst myndighetsålderns framflyttande till en tid, då förståndet hunnit till högre utbildning, större erfarenhet af lifvet samlats och mera stadga i väsendet förvärfvats; och sorn, efter Hr v. Franckens åsigt, denna tidpunkt ej kunde antagas inträda förr än vid 25 år, har han yrkat att mannen först vid denna ålder må vara myndig.
Lag samma vare, då hvardera Kammaren om bifall till ett förslag ense äro. Varder förslaget då, medelst bifall af två tredjedelar af hvardera Kammarens samtlige ledamöter, antaget, blifver det Riksförsamlingens beslut. Godkännes det icke med sådan pluralitet ordagrannt och i dess helhet, anses det hafva förfallit. Beslut öfver hvilande (grundlagsförslag må ej till annan riksdag uppskjutas, med mindre Jtonungen och båda Kamrarne om uppskof ense aro. § 112. Stanna Kamrarna i stridiga beslut uti frågor, rörande statsreglering och bevillning, eger Första Kammaren bos den A.ndra föreslå ändringar ej mindre i summornas belopp, än i grunderna för deras upptagande och fördelning. Kunna Kamrarne sålunda sig ej förena om gemensamma beslut rörande anslag'och bevillning; då skall öfver det, som stridigt är, omröstning samtidigt i båda Kamrarne sålunda anställas, att Första Kammarens beslut upptages som ja-proposition och Andra Kammarens beslut som nej-proposition i hvardera Kammaren, och den mening, för hvilken de flesta rösterna, sammanräknade för bada Kamrarna, utfallit, utgöra Riksförsamlingens beslut. — Vid sådan omröstning skall endast i x\ndra Kammaren förseglad röstsedel afläggas, och, i händelse rösterna finnas vara lika delade, öppnas för att afgöra frågan. Frågor angående Riksbankens och Riksgäldskontorets förvaltning, inkomster och utgifter, såsom ock andra ärenden, som utan gemensamtbeslut ej kunna lemnäs, skola behandlas på samma sätt, som nu är sagdt. § 113. Riksförsamlingen, eller dess Kamrar, må icke i Konungens närvaro öfver något amne rådpläga eller besluta. § 114. En hvar af Statsrådets ledamöter ege uti Riksförsamlingens båda Kamrar rätt atti öfverläggningarne, men ej i besluten, taga del. I de fall, då, enligt Regeringsformen, Statsrådets ledamöter uppdraget är att med Konungslig magt och rätt styra, må de Kamrarnas öfyerläggningar icke öfvervara. § US. Uti mål, som personligen någon ledamot i Kammare rörer, må han väl i öfverläggningarne, men ej i beslutet, deltaga. Bili. till it. St.
Genom en kungörelse af den 28 Augusti 1839 har Länsstyrelsen sökt ordna 22 brefbäringen på elt sätt, sora skulle göra den så litet tryckande som möjligt och officielt förmäles nu att den kännes mindre besvärlig. I samma kungörelse sökte man undanrödja den orättvisa, som på ofvanberörde sätt är förenad med brefbärings-inrättuingen, genom tillvägabringande af öfverenskommelser om lämplig ersättning åt kronobrefbärarne från de hemman, som för sitt läge undgå att deltaga i detta onus, hvilket dock endast till någon del lyckades, ty i de fleste socknar, der pluraliteten ej äro brefbärare, möttes förslaget med nekande. Inqvarteringen } som lika med krono brefbäringen träffar endast vissa hemman, anses ännu såsom onerös, ehuru man med tacksamhet erkänner den lindring, som genom portions-prisets förhöjning blifvit beredd. Landtmäteri-statens ökade personal har hittills icke saknat sysselsättning, hvaraf kan slutas till skiftesverkets oafbrutna fortgång och att de derom gällande författningar dertill uppmuntra. Om Uppbördsverket och dess nitiska förvaltning af Länets uppbördsmän och redogörare är ingenting att tillägga de föregående Femårs-berättelserne. Visserligen försvåras mer och mer denna förvaltning derigenom, att den utfattiga klassen måste skatlskrifvas och debiteras, hvilket föranleder till tidsödande möda för afkortnings-längdernas verificerande, men icke desto miudre har det hittills lyckats de driftige uppbördsmännen, att på redogörelsedagen ej allenast framlägga en ordentlig redovisning, utan ock inom uppbördsårets utgång den siste April restfritt leverera alla vid första uppbörds-stämman uppkomne restantier. Tabellen för landet visar, oaktadt folkmängdens tillväxt, en mindre totalsumma af skattebidrag än samma tabell vid sista Femårs-berättelsen upptager, härledande sig från den vid sista Riksmöte beviljade eftergift i utskylderna under följande rubriker: Mötes-passevolance. Lagmansoch Häradshöfdinge ränta. Personel bevillning. Bevillning af arrendatorer och brukare. Mantals-penningar. Centonal d Tjenstemäns löner.
Yäl hafva åtskillige Magistrater försökt att komma ifrån ansvarigheten för vågarne på stället; men sådant har af Styrelsen blifvit afslaget, och någon ändring i de gällande föreskrifterne lärer icke heller hädanefter komma att äga rum, emedan säkerheten i alla transactioner fordrar, att varor, som äro upplagde i publika Magaziner, vårdas af auctoriteterne under gemensam ansvarighet. Frågan är nu således blott i hvilken form varor kunna liypothiceras. Naturligtvis utfärdar lån - 1^0 Den 7 December f. ra. tagaren en invisning på sin vara och går dermed lill den Våg eller det Magasin, der varan är upplagd, och får en attest, att ofverflyttningen på långifvaren blifvit i böckerne annoterad, samt erhåller sedermera lånet på denna attest, om lian tillika företer bevis alt varan är försäkrad. Det är ock naturligt, att här, der frågan blott är om försäkring mot brandskada, dylika försäkrings-associationer snart skola bilda sig, och att låntagaren intilldess måste vända sig till utländska assurance-compagnier, ty det är endast under villkor alt varan är brandförsäkrad, som belåningsrätt derpå kan medgifvas. Om således Herr Grefven celi Landtmarskalken täckes framställa proposition på den redaction jag föreslagit, förmodar jag att intet missförstånd kan äga rum. Grefve von Rosen: Friherre Cederström bar nyss besvarat Herr Cederschöld, i afseende på Magistraternes ansvarsskyldighet, och jag tror för min del, att man mycket förr kan lemna lån på attesterade varor, än på de vederhäftighetsbetyg, som antagas i Disconterne. Om Herr Cederschöld haft tillfälle att liksom jag dagligen se huru det tillgår i handeln samt vid varors uppläggande på våg eller nederlag, är jag öfvertygad att han, med sitt kända nit för alla goda och nyttiga anstalter, skulle med mig in - Den 7 December f. m. »41 instämma.
R:dr ll.mt samt för den del af ordinarie räntan, som under närvarande förhållanden ingår lill Statsverket och är den summa, som blifvit direkte till vissa tjenstemän, stater och inrättningar indelad, vida större och uppgår, som jag tror, till ett kapitalbelopp af Fyratiofem millioner R:dr R:mt. Om remiss härå till Höglofliga Stats—Utskottet anhålles. Slockholm den 29 November 1062. C. A. Larsson, från Östergötlands län, N:o 409. Af vice Talmannen Allders Eriksson, om anvisande af i30,000 Riksdaler, dels såsom lån och dels såsom bidrag ulan ålerbelalningsskyldighet, till aftappning af sjön Häslefjorden inom Dalsland. I södra delen af Sundahls härad är belägen en sjö, benämnd Häslefjorden, sora till följd af uppdämning och tid efter annan inträffade uppgrundningar vid utloppet, äfvensom till följd af de uttappningar af ofvanliggande sjöar, som småningom blifvit verkställde, öfversvämmar och fördränker en betydlig del af det kringliggande landet. Under flera år har en allmän klagan häröfver försports, och den kring sjön boende befolkningen, bestående till största delen, elier nästan uteslutande af mindre hemmansegare, har, mer och mer kringskuren genom det alltmer stigande vattnet, småningom sett sina egor till hälften förminskade. Under innevarande sommar är den skada, som genom sjöns stigning tillskyndades de kringboende, uppskattad till 34,02 1 R:dr Runt, och ultappningen af ännu flera små sjöar, som utfalla i Hästefjorden, hola dem med ytterligare flöden. Sjöns beskaffenhet, som på en stor yta upptager en mängd smärre vattendrag, och de låga stränderna bidraga lill denna förödelse, sorn hotar en befolkning al 5,000 menniskor, hvilka, obcmedladc, sakna utvägar alt förskaffa sig de för aftappning af sjön erforderliga medel.
Deremot, och i den belägenhet vira financer åro att bero af ett obestämdt myntvärde, skulle fonder oundvikeligen blifva utsatta för tvenne arter af vacklande osäkerhet; den nemligen af BancoSedlarnss, och den a£ Fondernas eget Börsvärde; men ägde vårt mynt ett stadgadt värde, skulle jag ej tveka att såsom princip heldre antaga förslaget af consoliderade Fonder. Detta är allt hvad jag för det närvarande har att säga om dessa täflande systemer, och skulle gerna tillägga; 5,hu-ä ru lyckligt vore det ej att kunna undslippa dem båda!” Men Statsbehof fyllas icke roed fromm* önskningar. Slutligen kan jag ej undgå att hembära Utskotten en gärd af erkänsamt bifall för deras pag. 29 stadgade princip, att StatsLån böra anses såsom oödtvungna åtgärder för oundgängeliga behof, Och icke såsom något annat. Den sats att Ststens skuldsättning, ?kulle geno^ den ökade rörelsen frambringa allmänt 4 och enskilt välståod, (sa sats hvar c »rolarier Den 19 Julii e. ra. kunde sträcka sig längre än sjelfva föreställningen anar:) synes mig Vara grundeligen vei detlagd, och jag finnér dervid intet att tillägga Ett anförande af mig i detta hänseende vore sä mycket öfverflödigare, som det föga kunde innehålla annat än en mer eller mindre tröttande utveckling af den gamla godkän. da Apothegmen; Ju mer man lånar, ju mer man fätter fig i Jkuld. Bilagor till PleniProtocolIet för den 19 Julii, eftermiddagen. N:o 1. 1 Herr Lilljeftråle, Gujlaf'. Vid förenade Statsoch BancoUtskottens Betänkande rörande DiscontLån, anhåller jag få göra följande anmärkningar. Utskotten hafva rätteligen bedömt 6 procents ränta, såsom allt för hög, di half års Den 19 Julii e. m. 34* ränta, genast vid Låns meddelande afdrage*. Den borde efter min öfvertygelse ej vara högre än 4 procent.
Jag känner blott tvenne förläggare, som äro frie från Aftonbladsskräcken: den ena det boktryckeri, der denna brochur tryckes och förlägges, den andra firman Lindh i Örebro, till hvilken jag hållit mig, alltsedan jag blef upplyst om den annorstädes grasserande räddhågan. Men, invänder man, till allt detta – så vidt det rör politiska åsigter – är A. oskyldig; ty Hr Hjerta har uttryckligen och mer än en gång (efter katastrophen) förnekat, att denne hans medhjelpare hade ringaste del i redactionen (utom då egaren var på resor), utan blott befattade sig med litteraturen. En af mina vänner, som till sin förvåning läst denna försäkran, har berättat mig hvad som vederfarits honom sjelf, med tillåtelse att detsamma i tryck omnämna. Ett af Consist. Minus i Upsala fäldt utslag rörande en för andra resan föröfvad stöld, blef af Hofrätten upphäfdt och sedan af Justit. Cancelleren åtaladt. Detta åtal blef i A.B. med särdeles fägnad omtaladt (hvilket var Red:s fulla rätt), men i referatet om saken inflöto, vare sig med eller utan uppsåt, ett par factiska misstag, som gåfvo utslaget en väsentligen förändrad charakter. En af domrarne inskickade då, i Maj förl. år, en helt kort belysning, utan ett enda ohöfligt ord mot tidningen, med begäran om dess införande i bladet. Ombudet, en Kyrkoherde i Stockholm, träffade begge herrarne på bureaun, begge genomläste den lilla skriften, men gåfvo skiljaktiga svar: Hr Hjerta beviljade, men Almqvist nekade dess införande. Slutligen gick det, icke som Hr Hj., utan som A. deciderat: – skriften inkom icke. Den blef väl sedan införd både i Posttidningen och Tiden, men de jurister, som väl läst A.B., men ingendera af de bada sistnämnde tidningarne, äro än i dag ej i tillfälle att pröfva huruvida Consistorii utslag hvilade på giltiga grunder eller ej.
CommerceCollegium, som öfvertagit Kongl. f. d. Quarantaines-Commissionens befattning, såsom följd hvaraf de medel, hvilka bordt inflyta, i anledning af de vid räkningarne gjorde anmärkningar, icke kunnat sändas till någon annan auctoritet, än bemälde Collegium, har Expeditions-Utskottet ansett de i slutet af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 315 förekommande uttryck, ”att Götheborgs och Bohus Läns Ränteri må för detta belopp varda ersatt af de till Kongl. Commerce-Collegium numera influtna och disponibla allmänna medel”, vara, vid ofvanomförmälde förhållande, mindre lämpliga, utan böra i den underdåniga skrifvelsen i ämnet utbytas mot den slutmening, som i det bifogade skrifvelse-förslaget förekommer, Stockholm den 12 Januari 184 r - N:o 28, Memorial till Rikets Ständer, med öfverlemnande af förslag till Rikets Ständers underdåniga, skrifvelse, angående Curhusafgiftens fortfarande* Jemte det Expeditions-Utskottet härlios öfverlemnar uppsatt förslåg till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Curhus-afgiftens fort - 28 Expeditions-Utslwltets MemorialN:0 2g. farande, får Utskoltet vördsamt anmäla, alt, sedan Rikets Ständer, genom votering i Förstärkt Stats-Utskott, antagit Högvördige Preste-Ståndets beslut, i fråga om Curhus-afgiftens utgående, har Utskottet, lill öfvetensstämmelse med detta beslut, rättat de i Bevilinings-Utskottets Betänkande N:o n förekommande allmänna stadganden, rörande nämnde afgift, i följd hvaraf i i :sta oeh atdra punkterne ordet
At den sä midt möjligt är, undwiker sädana Inrättningar, ywarigenom människor äro twung, na at lefwa ogifta: at den häller älderdomen i »vördnad, at den deremot ej gifwer »vigt och anseende ät ben alder, der sinligheten är rädande och i allmänhet ej ät dem, som wid hwad älder som hälst äro kände för löshet i Seder: at den med äktenskapliga offenteligen kända förbindelser, förenar wiHa Borgerliga förmäner, at den täger kännedom om affiutade äktenskap och detta ändamäl förbinder deras ingäende med imponerande högtidligheter och förnämligast wi. r2z6 Den 24 Augusti. sak sin aktning för de äktenskap, som, med Reiigionens-band helgade, gifwa p^-sumcinnom Mo. kaliff ädelhet hos makarne: a t den deremot med tjenlig näpst anser dem, som ej refpeelera sine eller andras yttre äktenskaps förbindelser; samt at den icke hindrar utan fast iner upmuntrar den Philosvphi, som bestämmer och renar de naturliga begreppen om sedlighet. Dä Lagstiftaren iakttagit alt detta, kan han hoppas at til samma ändamål bidraga derigenom, at han ej utan de wigtigaste ffältUiäter dem som offenteligen tilkännagifwa deras förenings upbörande. Men ej mä Lagstiftningen , utan at iakttaga de förut anförda Reglvr, läta altsammans bero pä sistnämnde alfwarsambet, ej eller denna driftvas til den höjd, at äktenskapet som är ett pä förmägan grundadt och deraf beroende moralifftband mä genom phy. siffi troäng förändra sin natur. Det är denna alftvarsamhct som wär
En sådan befrielse anser Kongl. Majit böra erhållas genom en afgift till Staten, hvilken lämpligen synes kunna bestämmas i ett för allt lill iOO Ridr, utgörande, under nuvarande skyldighet till 2:ne års vapenöfning, 50 Ridr för hvartdera året; dock Kongl. Majit förbehållet att öka eller minska denna afgift med högst 20 Ridr, derest det skulle visa sig att de bevärings-skyldige i allmänhet ville af denna utväg till befrielse sig begagna i större eller mindre mån än afsedt vore. Då, med afseende å behofvet af exerceradt beväringsmanskap till den aktiva arméens och flottans förstärkning vid utbrott af krig, rättigheten till befrielse från vapenöfningarne under fredstid kunde utsträckas till minst halfva antalet af de utskrifnings-skyIdige, torde anledning ej lörefinnas att befara, det ju icke alia, sora sådant önska, kunna deraf blifva delaktige; men för den oförmodade händelse, att flere än halfva antalet skulle dertill sig anmäla, borde genom lottning vid mönstringstillfället bestämmas, hvilka bland de sökande måste i vapenöfningarne deltaga, så vida icke Kongl. Majit, efter anmälan om förhållandet, funne skäl alt låta äfven dessa befrielsen tillgodonjuta. Genom denna förändring så väl i legningsrätten som i den nu stadgade ovilkorliga vapenöfnings-skyldigheten skulle vinnas ej allenast de här ofvan nämnde fördelarne af minskad exerciskostnad för beväringsmanskapet och nf möjligheten till bättre öfning för det årligen exercerande nedsatta antalet, utan <4 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition M 67. / afven en utväg att, utan Ökande af statsutgifterna, kunna vidtaga behöfliga åtgärder för befälsbristens afhjelpande eller förminskande, medelst de inflytande vapenöfningsfrihetsafgifternas användande för delta ändamål. Af dessa afgifter borde nemligen bildas en Beväringsfond,' från hvilken, efter Kongl. Maj:ts disposition, skulle beströ das kostnaderna för befälsämnens danande bland beväringsmanskapet, på sätt här nedan vidare skall föreslås.