Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inne i salen började nu munlädret mjukas upp på lite hvar, och när moster Kristina slog i kaffet och bjöd omkring de stora kringlorna som höra till hvarje hederlig begrafning fanns där då intet spår kvar af någon slags sorgmodighet. Erik Jons handterade nu brännvinsflaskan själf och fyllde på kopparne så det rann öfver. En ordentlig kask kunde han väl bestå, tänkte han, när han i alla fall gifvit sig i leken, och så var det någonting, som han själf inte ville försaka, där det kunde fås. Och med kasken blef det annat lif i karlarne, som man väl kan förstå. Flaskan blef påfylld och tömd igen, och Erik Jons visste snart inte, om det var hans brännvin eller någon annans, som strök med. »De hänne jär allt bätter slag de än kolijoxen, dom hav på boa» skränade en, som med långa krängningar och hopp försökte svänga rundt gården på ett ben »hurra för bränndevine å för en Olle!» »Å nu ska’ vi få fram e’ lockspel å dra’ på, så få vi nog fram kvinfolke me’ de’ saam» föreslog en annan. Och snart var det så lifvadt och lustigt där ute på gårdsplanen, som det anständigtvis kunde vara på graföl, och fastän de höllo i tills det mörknade, hann det aldrig bli’ hvarken slagsmål eller annat otyg. Och det kanske tack vare Erik Jons försigtighet med varorna. Ingenting som gick att dricka fanns då kvar, när de gingo hem hvar till sitt och ändå var det bara två, som blefvo liggande efter i logeporten. Hade det funnits mer att tillgå, hade det nog druckits ur det med men så hade väl logeporten varit full i stället. Vid forsen. Har du varit där vid Fällforsen? Jaså, inte. Axla då din matsäckskont och tag vandringsstafven i hand! Kanske du bor så långt därifrån, att vägen blir dig lång? Men vet då, att när du är framme, skall du känna tacksamhet för tröttheten tacksamhet för hvila i sådan härlighet!
M. framställa den underdåniga anhållan, att E. K. M., så vidt det kan stå tillsammans med ett ändamålsenligt ordnande af Rikets försvarsverk, täcktes vidtaga en förändrad fördelning af de i Skånes städer inqvarterade trupper, med afseende å den besparing för Stats-verket, som kan uppkomma genom deras inqvartering uti Kongl. Maj:ts och Kronans för närvarande obegagnade hus och byggnader i Landskrona; anhållande Rikets Ständer likväl, att härigenom icke måtte föranledas något dröjsmål med tillämpningen af den nya Inqvarterings-ordningen. Expedilions-Utskollets Förslag till lind. Skrifvelse j N.-o 188. 42^ Den inqvarteringstunga, som, med tillämpning af hvad här ofvan blifvit i underdånighet anförd t, skulle ensamt drabba Rikets Ständer, komme således, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid flere föregångne Riksdagar i detta afseende yttrade åsigter, alt inskränka sig till bekostandet af den så kallade servicen för trupper, som af Staten nu njuta eller framdeles komma att njuta inqvartering, vare sig in natura eller i contant. I fråga om denna, sålunda återstående, inqvarterings-skyldighets rättvisa fördelning, antingen så, att samtlige städer och köpingar i Riket skulle deruti deltaga, eller att inqvarteringsskyldigheten i denna del skulle åligga endast de städer, der garnisonerande trupper äro förlagde, har E. K. M., såsom grund för det senare af dessa alternativs antagande, i Nåder yttrat, att de städer, sorn hos sig hafva inqvarterade trupper, kunde för deras utgifter, i och för servicen, anses fullkomligen ersatte genom den större arbetsförtjenst och afsättning, dessa trupper med deras befäl icke kunde undgå att de inqvarteringsskyldige tillskynda, och hvilka utgifters uttaxerande på öfriga städer, som icke hafva någon deremot svarande fördel, syntes hvarken af behof eller rättvisa påkalladt. För bedömandet af E. K.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet har, med förändring derutinnan, blifvit besluladt: att en och samma persons namn i intet fall må antagas för mera, än högst 20,000 R:dr såsom Låntagare, och 20,000 R:dr såsom Förskrifnings-utgifvare, In visningsgifvare eller Acceptant, då, under hvartdera af dessa sistnämnda förhållanden, 2:ne andra personer med honom dela ansvarigheten ; och alt ingen eger såsom Låntagare anmäla sig vid annat Discont-Contoir än det , inom hvars District han är bosatt och har sitt hemvist; hvaremot Förskrifnings-utgifvare , Invisnings-gifvare och Acceptant må kunna antagas äfven från de andra Districten; dock att en och samma persons tillhopa beräknade ansvarighet, vid de trenne Discont-Contoiren samfäldt, i hvad fall som helst, ej tillätes öfverskrida Maximi-beloppet af 40,000 R:dr. I vissa hänseenden slår Redactionen Banco-Utskottets Memorial N:o 120. af denna punkt i elt omedelbart beroende af de beslut, som vidtagas i anledning af ofvanstående punkt 1) Morn. a} och mäste följaktligen derefter lämpas; så att, i fall blott invisningar skulle komma att belånas, allt hvad som har afseende på förskrifningars belåning utgår o, s. v. 1 andra delar åter finnas besluten öfver denna punkt vara alldeles enahanda hos alla tre Stånden, såsom hvad Lån-rättighet blott inom Districtet m. m. angår. Men i den fråga, huruvida det Maximi-belopp, som å en persons namn i intet fall får öfverskridas, skall blifva utsatt till 4o.ooo eller till 60,000 R:dr, måste, i likhet med de flera ofvan upptagna punkterna, der»m ett Stånd i sitt beslut stannat emot tvänne, antingen genom sammanjemkning eller omröstning, afgöras. Utskottet får alltså inbjuda Högvördiga Preste-Ståndet att förena sig i de båda Ståndens beslut om denna Maximi-summas bestämmande till 40,000 R:dr.
Jag tv i Har ingalunda på att R. o. Ad. kommer att afslå Utsk:s förslag, såsom lii' von Hartmansdorff föreslår; likväl är den nnledn., hvaraf jag förmodar det, icke den, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Min anledn. är helt enkelt, att Hr von Hartmansdorff förklarat att han så vill hafva det. Men det oaktadt får jag ännu en gårig protestera emot den inskränkning, Hr von Hartmansdorff så många gånger påstått böra äga rum inom StatsUtsk:s åtgärder, att nemi. Utsk. blott skulle anse sig hafva cassakistan om hand för att öppna densamma, då så påfordrades, men icke ingå i pröfning, huruvida det ändamål, för hvilket denna öppning af cassakistan verkställes, är i nytta motsvarande omkostnaden. Det vore visserligen för Utsk. ganska beqvämligt, om det skulle taga sin befattning på denna fot; jag tviflar likväl, alt det vore öfverensstämmande med dess pligt och fäderneslandets nytta. Hr Rosenblad: I händelse fråga blifvit väckt om en utvidgning af Carolinska Medico-chirurgiska Institutet för att bilda ett annat institut, med de vidsträcktare rättigheter, som StatsUtsk. till en del åtminstone velat bereda, men hvilka dock egentligen bestå i utdelande af medicinska doctors-graden; om detta varit i fråga; om StatsUtsk. föreslagit en utvidgad lärarepersonal eller utvidgade samlingar etc., för att bereda den ökade verkningskrets, som Utsk. önskat: då hade Hr von Troil rätt, att det varit ett ämne fullkomligt inom StatsUtsk:s behörighet att undersöka, huruvida för det eller det målet fordrades en utvidgning, och derföre nya anslag borde beviljas såsom villkor derför. Men så är icke förhållandet här. Det är samma personal, det är endast fråga om, huruvida för denna personal fordras större lönetillökning än i K. M:s propos. är upptagen. R. St. äga rätt att lemna sådana tillökningar; dessa tiliöknin - Den 10 Augusti c. m. 25g gar äro billiga; de considerationer, som måhända gjort att man i K.
Besvärsoch O economie-Ut slottets Förslag IV: o 143. Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet derå, att likasom, A ena sidan, någon minskning i Kronans nuvarande intrader af jernhandteringen ingalunda .härigenom får uppstå, det också, å den andra, icke är Rikets Ständers afsigt, att ålägga till verkarne någon ny eller ökad beskattning i annan väg eller proportion, än som bör vara oskiljaktig ifrån ett ökadt smidesbelopp, till erhållande af frihet inom verkstaden, hvaraf det frivilliga åtagandet är hvar och en öppet lemnadt; anseende Rikets Ständer den minskade statsinkomst, som genom recognilions-smidets försvinnande uppstår, till fullo motsvaras och ersättas af den hammarskatt, hvilken i ökad nion ingår i och för fyllnadssmidet på härdarne.” Hvilket sistnämnde tillägg Hedervärda Bonde-Ståndet, som. lika med Högvördige Preste-Ståndet, bifallit Utskottets i förevarande punkt och mom. föreslagne framställning, såsom dess beslut meddelat. Hvad Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden i denna fråga beslutat befmnes sålunda i sak sammanstämmande, ehuru i redaclion något skiljaktigt. Höglofl. Ridderskapels och Adelns beslut innehåller emedlertid, efter Utskottets tanka, allt hvad de arne öfrige Stånden åsyfta, äfvensom redactionen deraf torde vara den lämpligaste; af hvilken anledning, och till vinnande af öfverensstämmelse äfven i ordalag, Utskottet, likmätigt 73 §• Riksdags-Ordningen, ansett sig böra hos R. H. St. vördsamt hemställa: att Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut, sådant det här ofvan finnes intaget, mätte jemväl af öfrige resp. Riks-Stånden, så lill innehåll som uppställning, antagas. Hvilket dock, jemte en Ledamots serskilda yttrande, till R. Sirs egen pröfning vördsamt öfverlemna®.
Den sällhet hon njutit var outsäglig; den hade gjort allt hvad hon lidit till intet, hennes hjerta svällde af tacksamhet mot Gud för dessa nätters mystiska fröjd, för timmarne vid hennes älsklings och makes sida. De voro nu räknade, dessa timmar, ty hon såg, att Erland icke kunde bära dem. Han skulle dö, om splittringen mellan dagens lif och nattens fortginge. Men vore icke minnet mägtigt nog att förljufva den saknad hon skulle känna, sedan hon sagt Erland sitt sista oåterkalleliga farväl och gått för alltid bort ur hans grannskap? Dock hvarför saknad! Kan icke lifvet blifva en dröm, i hvilken inbillningen räcker hjertat hvad det åtrår, i hvilken det förflutna blir en återvunnen verklighet, som lemnar saknaden ingen plats? Ja, Singoalla skulle fördrömma sitt återstående lif. På andra sidan hafvet, långt bortom stepperna österut, är ett land, der palmer resa sig mot en grönblå himmel och luften är mättad af söfvande blomsterdoft. Det är hvilans och drömmarnes land. Der står, uthugget i klippan, ett underligt tempel, som vaktas af hvitklädda tigande prester. Der slumra på mjuka kuddar, i skuggan af portikerna, prestinnor, hvilkas enda kall är, då tamtam ljuder, att dansa i gulds och perlors skrud en dans såsom offer åt sinnena, skenet, förändringen, vexlingen, samt att sedan återvända i betraktelsen af det eviga intet. Dit skall Singoalla ställa sin kosa, då hon lemnar barrskogens land. Der skall hon för palmen berätta om granen i Norden, för lotusblomman om neckrosen och för sig sjelf förtälja en ändlös saga om en blåögd yngling och sjunga denna saga som en vaggsång, för sitt hjerta, tills det domnat. Sorgbarn skall blifva gosse-presten i detta tempel, der öfligt är att gudens rökverk tändes af en gosse, i hvars skönhet man tydligen kan läsa förgängelsen. Der skall Sorgbarn i heliga skrifter, som af presterna förvaras, få lära urtidens vishet, innan spådomen gått i fullbordan, som hon läst i ådrorna på hans ögonlock. Så hade Singoalla beslutat.
Medelst nådig skrifvelse, den 1 Maj 1848, täcktes E. K. M:t till Rikets då församlade Ständer öfverlemna Förslag till ny Riksdags-ordning, jemte en dervid fogad serskild artikel, till iakttagande vid det riksmöte, då den Föreslagna Riksdags-ordningen Liefve af Konungen och Rikets Ständer slutligen antagen, äfvensom derefter intill nästföljande riksdag, samt, i sammanhang härmed, till ny Regeringsform. I högstberörde nådiga skrifvelse har E. K. M:t gifvit tillkänna Sin afsigt med detta Förslags framläggande hafva varit att fortskynda afgörandet af frågan om Svenska national-representationens ombildning, hvilken en längre tid utgjort föremål för nationens deltagande. Rikets Ständer, som, i den ordning Regeringsformens 81 § 2 mom. stadgar, vid innevarande riksdag till afgörande förehaft detta vigtiga Förslag, erkänna med underdånig tacksamhet den landsfaderliga omvårdnad, hvilken föranledt berörde, af E. K. M:t vidtagna åtgärd, men då, enligt Rikets Ständers tanke, det nådiga Förslaget, belraktadt i sin helhet, icke innefattar en tillfredsställande lösning af omförmälda djupt ingripande samhällsfråga, och dessutom funnits, i åtskilliga af sina detaljer, invcckladt samt till ordalydelsen svårfattligt, hafva Rikets Ständer ansett sig förhindrade att detsamma antaga. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 1 Mars 1851. Bih. till 11. St:s Prat. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 3 18 Expedit iönsUIsko t te ts Färslag till und. Skrifvelse, N:o 14. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Febr. 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar.
Jag anser nemi., att Utskrt till ringa del gjort detta. Utskrt har afskrifvit sisth riksdags Utsk:s motiver, som till stor del icke röra saken. Det säger nemi.: alt så mångå lagar till sabbatens helighållande redan finnas, att de icke behöfva skärpas. Det har icke eller motionären förnekat. Utsk:t går på sidan om saken och framställer skäl, som jag skulle vilja kalla för svaghctsskäl, emedan de liro helt och hållet negativa och gå ut på att visa, att de enskilda intressena ej kunna medge den inskränkning, som skulle upstå genom att söka hålla sabbaten mera i helgd än som hittills skett. Här säges t. ex., under åberopande af förra Utskrts Betänk, och motiver, »att Utskrt väntar allt af den kristligare anda, som man hoppas skall med allt.större styrka fritt utveckla sig inom samhället samt genom sitt inflytande på det allmänna tänkesättet göra användandet af tvångsmedel till sabbatsfridens uprätthållande i viss män öfverflödigt. Utskrt vore ock förvissadt att en sådan bättre anda skulle i främsta rummet utöfva sitt inflytande på de offentliga myndigheter, som egde att vaka öfver allmän ordning, och att dessa myndigheter således skulle, utan att derom behöfva af Ofverheten särskildt erinras, sjelfmant vidtaga sådana inom gränsen för deras befogenhet liggande anordningar, hvarigenom de företeelser undanrödjas, som kunde väcka förargelse etc.» De äro vackra och sangviniska förhoppningar, men de kunna icke antagas för goda. Om nemi. dessa myndigheter se att från Statens högsta höjd åtgärder vidtagas, hvarigenom sabbaten omöjligen kan hållas helig, så är icke att vänta, att en kristlig anda skall mana dessa myndigheter att vidtaga något i en motsatt rigtning. Vidare har denna fråga ändrat skick sedan sista riksdagen. Hivr är icke fråga endast om att skärpa och vidmakthålla de lagar, sorn filmas, utan att Staten ej borde vidtaga åtgärder, hvarigenom icke allenast arbetsklassen, utan äfven andra klasser inledas på den banan att omöjligen kunna värdigt fira sabbaten. Häremot säger Utskrt, att om man i Sverige läte jernbanorna stå obegagnade under söndagen, så torde detta motverka landets utveckling.
— Om nu de 3,t; 00,000 personer, hvaraf Sveriges befolkning för närv:de består, skulle fördelas i pastorater med omkring 2000 per soner i hvardera, så blefve dessas antal, i rundt tal, endast 1,800, således mindre än hvad pastoraterna nu gör, hvilket visar, att det ej är prester, som felas, men att det endast är fördelningen, som är oriktig. Då vid förra Riksdagen förslag upgjordes till grunder för Den 23 November f. m. 312 den lönereglering för presterskapet, som nu är i fråga, afstyrkte R. St:r utarrendering af bostads-boställena på den grund, att pastor behöfde jordbruksalster till sitt hushåll, dem han ej borde tvingas köpa till ibland allt för höga priser, att han nödvändigt måste kunna hålla hästar, samt att han ej kunde hindras i sin tjensteutöfning genom skötseln af ett mindre jordbruk. I detta afstyrkande måste man söka den naturliga orsaken, hvarföre K. M. i sin nåd. Prop. ej ansett att dessa boställen böra utarrenderas, oaktadt att Chefen för Eckl.-Departementet till StatsEåds-Protokollet uttalat en motsatt åsigt. På de skäl, jag i början af detta anförande utvecklat, tror jag dock att det sökta ändamålet blott ofullständigt vinnes, om ej äfven dessa boställen utarrenderas på 30 år, liksom alla de öfriga. Derigenom vinnes ej blott en bättre skötsel af jorden, onh en afkastning, som troligen kommer att stiga något vid hvarje nytt arrende, utan det vida väsentligare, att presten befrias från verldsliga omsorger, från skuldsättning för inventarier m. m. Att dock ifrån arrendet måste undantagas trädgårdsjord, vedbrand och foder till 0 å 8 kor och 2 hästar, samt att så stor del af arrendet bestämmes att utgå i spaumål, som kan anses erforderligt till pastors hushåll, är' nödigt och lätt att vid arrende-auktionen upgöra. Då Utskottet till behandling företager K.
(Dm ffydd får Caperintjemån. ©om Sebamöter af QSerebningö» £aperings» och ^röfningö»€ommitte äro att anfe fåfotn Stifets ©tänders Ombud, fjvoilFa ega vit allenaft att werf fläda S3id till SR. ©t. ^rot. 1834 & 1835. 10:be ©anti. 1 Slfb. 2 23anbet. 13 ^öewittningé^S^rorbningen. 9 98 beftäm&a förejFrifter, utan ocf att meD SRtfeté ©tänDeré maft od> mpnDig^et afgöra od; bejluta uti frågor, Der ettDafF Ben enfEilDa FänneDomen od) öfroertt;* gelfen om meDborgareö olifa fjällning od) förhållande måfte ligga till grund för pröfningen; Sllltfå fomma Dofta SeDamöter att i odj för utöfningen af Deraé fall tillgodonjuta enafjanDa ffpdd od) fäferfyet, font uti lil. §. fKegertngé^ormen od) 77. §. £KiföDagé<DcDningen är åt fKifébagémän förfäfrad. itid yttermera toijro Ijafwe 9Öt roefat Detta allt meD S53åra nämnd unDerfFrtfmanBe ocf; Söåra infegefö unDertrpcfanDe ffadfäfJa ocf; Def rafta, forn fredde i ©torfbofm Dett $jortonDe Dagen t SDfajt SftåttaD år efter Cffrifti börD Det (£tt SufenDe 2lttaf;unDraDe och P« itretionDe gemte. 5)JS KibberftapetS 0$ tyå SPre(le-'@tdnbetS S))a 35orgare:©tan; 5JJa 25onbe:@tau*.
Äfven under de närmaste dagarne efter det hennes familj lemnat Tomtö, var hon mulen, utan att detta syntes göra intryck på Börje. Hon hade trott att han skulle komma och be om förlåtelse, men det hördes ej af. Följande söndag reste han in till staden. Marianne kunde förstå att han haft någon affärsuppgörelse med fadern, och hon brann af otålighet att få veta hur den utfallit, men Börje sade ingenting om det, han framförde helsningar från hemmet och var vänlig som vanligt, men att någonting varit i olag, det tycktes han icke ha en aning om. Och Marianne hade dock törstat efter en liten scen. Hon hade varit så säker på att den måste komma. Hon hade ju icke alls visat sin vanliga smeksamhet de sista dagarne. Och det föreföll henne rent af som en omöjlighet att Börje icke skulle sakna de ömhetsbetygelser, som blifvit hennes dagliga bröd. Hon hade sagt till sig sjelf, att när han kom hem ifrån staden, då skulle det komma. Men det kom icke. Han hade icke att förtälja om någon storsint handling och han sade icke: »Marianne, jag kan inte lefva utan din kärlek». Han satte sig lugnt till bords och åt med aptit. Marianne satt och petade i maten och åt nästan ingenting. Naturligtvis var hon den förorättade makan, och hon visade det på det mest taktfulla sätt, genom att vara tillbakadragen, sårad i sitt innersta, ljuf i sorgsna leenden, men allt var som förspildt på denne ohjelplige. Han hade inte ringaste känsla för det. Marianne var indignerad, upprörd öfver en sådan likgiltighet. Men det värsta var att hon kände ett oemotståndligt behof att sluta fred, och att hon icke visste hur det skulle gå till med bibehållande af sin krigsära. Han såg rent af ut som om han kunde låta detta fortfara både dagar och veckor. Hon vände hundra olika anfallsplaner i sitt hufvud, hon måste tvinga fästningen att kapitulera. Men ack, allt skulle studsa maktlöst tillbaka mot detta afskyvärda sinneslugn. Hon skulle haft lust att gråta högt och att stampa i golfvet, men då skulle han bara gå sin väg utan att säga ett ord, det visste hon mycket väl. När måltiden var slut, reste han sig och gick fram till fönstret, der han stod och såg ut på gården.
Från belånings-rätt äro uteslutne effekter, upplagda på extra vågar eller lastage-platser, som icke äro med ansvarige embets män försedde, tackjern, förvaradt i enskilde personers utom stä — dernes vågar befintliga bodar, samt stamp-, skrotoch klotjern. Med tillkännagifvande, hurusom Kongl. Maj:t under sednare åren, vid förekomna frågor om fastställelse å underdåniga förslag till Reglementen för åtskilliga spar - Banko Utskottets Betänkande JYi 25. 41 sparbanks-inrättningar, funnit sådana förslag, med hänsigt till inrättningarnes inskränktare verknings-krets, icke böra blifva föremal för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, utan öfverlemnat desamma till Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshaf\ande med uppdrag att derå meddela den stadfästelse, som med lag och författningar öfverensslämde, samt att Kongl. Maj:t, i anledning af gjord förnyad framställning om Nådig stadfästelse å föreslagna reglor för en af Spar-bankerne i Riket, genom beslut den 16 nästlidne Mars, förklarat sig anse omförmälda numera antagna form för fastställandet af reglementen för Sparbanks-inrättningar vara den lämpligaste, har Chefen för Kongl. Finans-departementet, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga uppdrag, i skrifvelse af nyssnämnde dag fästat Banko-Utskottets uppmärksamhet på berörde förhållande, på det att, då sparbankers rätt att uti Rikets Ständers Bank erhålla kreditiv, enligt gällande Banko-reglemente, vore beroende af det vilkor, att deras stadgar äro med Kongl Maj.ts nådiga stadfästelse försedda, Utskottet måtte taga i öfvervägande, huruvida någon förändring af de uti 167 § af berörde reglemente upptagna bestämmelser, angående vilkoren för sparbankers rätt til! erhållande af kreditiv i Riks-banken, må för framtiden anses vara af omständigheterna påkallad.
En stark ifver mot frihetens missbruk står alltid i förbindelse ined en sann frihetskänsla, Då alla misSgarnirtgär, förbrytelser, öfVerträdelser eller hvad man behagar kalla de handlingar, som tillintetgöra , störa eller förolämpa medborgares personlighet, välfärd, egendom, trefnad, eller lugn , icke omedelbarligen kunna blifva föremål för Domarens hägnande åtgärd, och det allmännas rätt i angifning eller anklagelse icke får bero a£ den förolämpade medborgarens förmåga, profning eller godtycke, är det utan tvifvel af vigt att ega en väl qvalificerad och tillräckligen utsträkt åklagare-personal. Om man icke medgifver, att den närvarande personalen eger ändamålsenlig bildning, hvarpå Staten, med sina knappa anslag, ej må göra sig stora anspråk, bör man hellre söka afhjelpa samma brist an taga den till skäl för en skadlig inskränkning. Blotta tillvarelsen Bil. t. Besv. och Oecon. Vist, Bet.Je, N:o 33. 15 af en allmän åklagare är en skräckbild för nidingen. Att Pol ice-functionen på Landet är illa fördelad, att den egentliga Polieeoch Åklagare. Slaten är snarare otillräcklig än öfverflödig, anser jag vara obestridligt. Vår tids criminela uppträden öka mer än minska behofvet af vidsträcktare Police-anstalter mot okynnet. Långt ifrån att finna hvarken KronoFogde eller Länsman böra iklädas ett rent åklagare-kall i Landsorterne, emedan deras beroende af locala Autoriteter och deras Oeconomiska törhållanden göra dem dertill mindre skicklige, äfven om deras lagkunskap vore pålitlig, anser jag Landsfiscalerne, efter deras rätta bestämmelse, vara nytlige väcktare öfver Lagarnas helgd, äf Vensom de ofta äro nödvändiga biträden i tvister emellan Kronan och enskilde personer; hvarföre jag ej kan instämma i föreslåendet om deras indragning, Ut supra. Ex Protoeollo. Carl Gabr. Grip. 1G BeSv. och GeconVtsii Bet:de Nio '34. Betänkande rörande motioner, dela att den ännu beridna delen af Smålands Hussar - Regemente måtte få afsitta, dels att