Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A utvisar, inqvarteringstolag icke influtit eller beräknats i alla stapelstäder, och derjemte uti uppgifterne från en del städer anmälts, att uppbörden af inqvarteringstolagen inbegripits under den såkallade tolagen, utan att vederbörande kunnat uppgifva huru stor del deraf utgjort tillökningsellei’ inqvarteringstolag; så och för att härutinnan åstadkomma enhet, har Stals-Contoret hemställt, huruvida det icke må stadgas, att beräkning af inqvarteringstolag i Rikets samtlige städer, utom Stockholm, bör efter redan stadgade eller, så vidt möjligt vore, enahanda grunder iakttagas, och medlen, ulan sammanblandning med städernes inkomster, debiteras uti Tullverkets räkenskaper, samt der redovisas såsom Statsmedel; varande, genom Kongl. Brefvet den 3 Maji i7oSr tillökningstolagen för Rikets samtlige stapelstäder, med undantag af Stockholm, bestämd till en procent för utgående rå- och inkommande förarbetade samt en tredjedels procent för utgående tillarbetade och inkommande råvaror, hvilket genom Kongl. Brefvet till Commerce-CoIIegium den 29 Maji 1719 blifvit nedsalt till 3n procent af inkommande och procent af utgående varor; men sedermera hade åtskilliga förändringar med tolagsafgifterne så vä! för Götheborg som en del andre städer af Kongl. Maj:t i Nåder blifvit stadgade. Det belopp, sorn erfordrades lill fyllnad i behofvet för ing varteringsutgifternes bestridande, komine att minskas i den mom inqvartelingslolagen genom en allmännare och noggrannare tillämpning af föreskrifterne om densammas utgörande inginge till högrebelopp, samt att ökas med de hyres-utgifter, som kunde bestämmas för städerne tillhörige, till inqvartering eller stallrum erforderlige byggnader, äfvensom på iS Statssaint Allm, B a sv. och Oecon.-Vtsk. Betänkande N;o 46- inqvarteringspennfngarnes bestämmande i Inq varterings-Ordningen komrfte jatt bero, öm någon vidare förböjning eller förminskning i berörde belopp inträffade.
Sprengtporten, men beder om ursägt, i händelse jag misstager mig — har ansett det vara nödvändigt alt bilda bolag, för att drifva strötnrensningarna. Jag får i anledn. deraf säga, hvad jag trodde mig redan hafva förmält, nemi. att innan besluten af slrandägarne, både vid Emman och Stångån, fattades, var hela kostnaden fördelad på all den jord, som skulle genom företaget förbättras. Derigenom fick hvarje hemmansägare veta huru många r:dr på honom skulle belöpa. Då det fanns någon, som icke ville ingå på företaget, så uppträdde vanligen grannar, hvilka förklarade, alt de ville arbeta för den gensträfvige, mot villkor att få taga deras ersättning derför af hans förbättrade jord, på sätt 1835 års författning stadgar. Kostnaden utgöres väsendtligen af dagsverken, hvilka hemmansägarne sjelfve kunna lemna in natura. Hade förhållandet ej varit sådant, är det ganska säkert, att de ej vågat erbjuda hälften, ännu mindre af kostnaden. Vid verkställigheten kommer det följaktligen att tillgå på det sättet, alt de bidrag, som Staten lemnar, användas, för att betala arbetschefen, och sådana dagsverken, som allmogen ej sjelf kan utgöra, äfvensom machiner m. m. d. som måste köpas. I afseende på dagsverkena in natura, blifver väl arbetschefens förnämsta åtgärd alt fördela dem efter den fördelning af kostnaden, som redan blifvit verkställd. Det är visserligen godt, om bolag finnes; men det torde kunna umbäras, om landshöfdingen tager sig saken an. Man har sagt att 6000 tunni, förbättring vid Emmin är, emot den kostnad, som derpå'skulle användas, en alltför ringa vinst, i jemförelse med enskildta företag, hvilka med detta kunna mätas. Jag får i detta hänseende för R. o. Ad. tillkännagifva, att dessa 6800 tunni, utgöra den ängsmark, som dels kommer att vinnas och dels förbättras, men innefatta ej den jord, som redan är åker, och sorn ofta nog öfversvämmas af Emmin.
Beträffande det i sednaste revisions-berättelse anmärkta förhållande, att, sedan General-post-styrelsen den 9 Februari med Motala mekaniska verkstad ingått kontrakt om anskaffandet af ett för vinter-postföring mellan Gottland och Oland byggdt och ändamålsenligt inredt propeller-ångfartyg af jern, för ett pris af 126,585 Riksdaler Riksmynt, med vilkor att samma fartyg skulle under loppet af Maj månad påföljande året fullt färdigt aflevereras till Post-verket, vid utfäst vite af 6 procent å kostnadssumman för den tid, som aflevereringen fördröjdes, denna förbindelse vid tiden för sednast afslutade stats-revision ännu icke blifvit af Motala verkstad fullgjord, få nu församlade Revisorer anmäla, att det ifrågavarande fartyget sedermera blifvit till Post-verket levereradt, samt att det genom dröjsmålet med aflevereringen förverkade vitet kommit Post-verket till godo, då slut-liqviden med Motala verkstad uppgjordes. § 3. Vid jemförelse emellan porto-uppbörden åren 1855, 1856 och 1857 visar sig, att denna uppbörd, — 38 — för Inrikes brefvex lingen samt enskilda för utrikessamt brefvexlingen med transito-bref optiska telegraferna. vexlingen.
Han hade kommit in som en förälskad, han gick som en förälskad, han talade, åt, drack, betraktade mig och log som en förälskad människa, en tok, en narr, en lycklig galning. Och i tanke att han kanske önskade en tredje man för att vid middagstid eller supédags få förevisa sin lycka, svarade jag med ett menande leende: »Har du varit borta så länge?» Han blinkade till svar, som om han förstått mig. »Ja,» svarade han. »Och det bästa är, att jag vänder aldrig tillbaka.» »Hvad för något? Vänder du icke tillbaka?» »Nej, naturligtvis. Jag har gifvit examen på båten. Jag satt som fallen från skyarna, och det var inte långt ifrån, att jag plumsat fram med en direkt fråga, om han tänkte göra äfventyret evigt, eller om han ämnade gifta sig genast, när han plötsligt af sig själf löste gåtan genom att fortsätta: »Jag ämnar stanna här som literatör.» En besynnerligt blandad känsla af förvåning och allvar öfverföll mig vid dessa ord, hvilka med ens förde min tanke in på ett så helt annat spår. Jag hade alltså haft orätt. Han var icke förälskad, och dock kunde jag icke frigöra mig från den känsla, hvilken först fört mig till detta antagande. Det finns nämligen människor, hvilka kunna uppföra sig som förälskade, äfven när ingen kärleksaffär är å bane. När han såg min förvåning, hvilken han ej klart kunde fatta – ty jag aktade mig noga att upplysa honom om det misstag, jag nyss begått i mina tankar – började han att tala, och med en röst, som icke röjde ens den ringaste misstro mot framtiden, meddelade han mig sina tvifvel, sin desperation öfver det lif han fört i Upsala, öfver det ämbetsmannalif, som skulle blifva frukten af en examen, och öfver mycket annat. Han visade fragment af drömmar och fantasier, en öfvertygelse, hvilken tycktes komma ur djupet af hans inre, och slutligen detta beslut att gifva allt på båten, och som han uttryckte sig, blifva en fri man, hvilket fört honom hit, ett beslut, för hvars praktiska följder han icke ett ögonblick ryggade tillbaka. Till sist sade han något om, att han bränt sina skepp, och att det som var gjordt ej kunde göras ogjordt.
Rosenblad, Mörner, Löwenhjelm, Adelsvärd, Åkerhjelm, Hård, von Schultzenheim, Gyllenhaal, och oSkogman. v) Närvarande: Tit. Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Munthe. x) Tit. Rosenblad, Stjerneld, Adelsvärd, Åkerhjelm, J. Lagerbjelke, r. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, Ihre och Munthe. Bilagor lill Constilulions-Utskoltels Memorial, N:o i3. „ „ „ 1846 — [13,000. „ „ „ 1847 — 13,000. „ „ „ 1848 . “ 12,450. Sedan Kongl. Maj:t den 13 Augusti 1835 till Stats-Rådet öfverlemnat ett förslag, rörande den Kongl. Theaterns förvandlande till en National-Theater; sa hafva Stats-Rådets Ledamöter y) den 20 Juni 1857 yttrat sig för Kongl. Theaterns bibehållande i sitt dåvarande skick, hvarefter Kongl. Maj:t den 4 Maj 1839 i Christiania i Nåder förklarat sig vilja, till befordrande af Theaterns framdeles bestånd, från och med den 1 Juli 1839, af Hans Maj:ts egna medel i Nåder lemna Kongl. Theatern ett årligt understöd af 36,000 R:dlr.
Skiftes-stadgan har B. F. Gross anfört, att 3 § i berörda kapitel blifvit så väl af Landtmätare sorn af Egodelnings-domare och af Högste Domstolen så tolkad och tillämpad, att, om än en jordegare före skiftet utflyttat ur by och uppfört sina åbyggnader på en plats der han, utan intrång för öfrige delegarne vid skiftets utläggande, kunnat fä egor sig tilldelade i sammanhs*ng med sin nya byggnadsplan, och han sålunda vid skiftet afstått sin i byn lörut bebygda tomt till andra skiftesdelegare, som derigenom blifvit i tillfälle att qvarbo, så har den pä detta sätt utflyttade delegaren, det oaktadt, fått sig älagdt att, lika med de öfrige i byn qvariboends delegarne, deltaga uti d«n gemensamma utflyttningskostnaden. Att lian utflyttat sina åbyggnader på egen bekostnad, utan Sammari*. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och JEkon.-Utsk. Bet. 15 att dermed betunga de öfrige skiftesdelegarne, att han beredt dessa tillfälle att qvarbo, och att han vid nya skiftet icke gör inträng i de öfriges anspråk på ett beqvämt och ändamålsenligt skifte, betyder intet; lian mäste det oaktadt deltaga i kostnaden för de öfriges utflyttning. Men om han deremot qvarbor i byn till förfång för de andia delegarne, och derigenom förökar utflyttningskostnaden, då allian berättigad att af dessa undfå ersättning för flyttningen af sina åbyggnader. Till afhjelpande af denna orättvisa föreslog motionären följande tillägg vid 13 kap. 3 § Skiftes-stadgan: ”Har delegare före skiftet frän by utflyttat med sina åbyggnader och uppfört dessa på sådant afstånd från byn, att de, vid utläggning af det nya skiftet, icke ligga till hinder för beredande af ett beqvämt och formligt skifte förde öfrige delegarne, så skall den sålunda utflyttade delegaren befrias från deltagande i den allmänna utflyttningskostnaden inom skifteslaget.”
Statsanslag till reparationer å Stockholms slott m. fl. för de Kongl, höfven upplåtne byggnader 63,000: — Balans till år 1860: 21,076: 67. Credit: Balans från år 1858: Utgifter j Löner och arfvoden 4,300: — Reparationer m. m 58,486: 98. Balans till år 1860: • A Revisorernes sida har härvid icke varit något att erinra. Anslaget till brand vä senclet, yttre lyshållningen m. m. å Kongl, slottet. Årets räkenskap, som är granskad i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning och icke heller hos Bevisorerne påkallat någon erinran, visar följande förhållande i afseende på inkomster och utgifter: Debet' Balans från år 1858: Uppbörd: Statsanslag 10,000: — Extra inkomst 14: — 10,014: Balans till ur 1860: Credit. Balans från dr 1858: Utgifter: Aflöning och ljuspenningar 5,188: — Beklädnad 791: 60. Kongl. Theatern. Denna inrättnings räkenskap omfattar spelåret från den 1 Juli 1859 till samma tid år 1860 och upptages i tvänne särskilda hufvudböcker, af hvilka den ena redovisar anslagen till Kongl. Theatern och den andra innefattat redogörelse för Kongl. TheäteViis - 180 arbetares och betjentes sjukoch begrafningskassa. Begge dessa räkenskaper hafva blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade, den förstnämnda med och den sistomförmälda utan anmärkning. För ställningen i afseende på inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Uppbörd: Bidrag af Hans Maj:t Konungen 96,G00: — Statsanslag 75,000: — Recett-medel 234,688: 30. Balans till spelåret 1860—1861: Credit. Balans från spelåret 1858—1859: Utgifter: Kongl.
Lades till handlingarna Oecon.Utskrs d. 7 dennes e. m, på bordet lagda och nu ånyo föredragna ytterligare utlåt, N;o g4, i anledn. af väckta motioner om åtskilliga ändringar i K. stadgan d, 9 Nov, i83o, ang:de hvad vid sjöfart inrikes orter etnelia^ iakttagas bör, Underteckn, prot.-förande afträdde, då nu tvenne ärendcr förekommo, hvaröfver särskildt prof, fördes. Sedan underteckn. åter emottagit prot.-föringen, föredrogs hevilla,Ulsk.vs d. 7 dennes e. m. på bordet lagda memor. N;o iG, i anledn. af ett från Constit.Utsk. lill Bevilln.- Utsk, ankommet prot.-utdr, med afseende å R. St:s olika beslut i frågan, huruvida Gr. Cronhjelms motion, ang:de städernas tolag, bör af Bevilln.Utsk. till behandling upptagas. Tillika upplästes arne från Presteoch Borgare-St:u ankomna prot.utdr, af d. 4 °C'h 8 dennes, hvaraf inhemtades, att dessa båda Stånd ansett Gr. Cronhjelms ifrågavar. niotion böra af Occon.Utsk, behandlas. Hr von IIohenhausen, Mich. Silvius: När detta betänk, sista gången förevar, beslöt R. o. Ad., att detsamma skulle hvila, tilldess genom prot.utdr, från Presteoch Borgare-Stin blifvit upplyst, huru dessa Stånd ansett frågan. Vi veta nu, att nämnde Stånd anse ärendet tillhöra Oecon.Utsk.; och då R. o. Ad. samt BondeSt. förklarat sig vidblifva deras beslut, att frågan bör af Bevilln.Utsk. behandlas, lärer nu ingen annan åtgärd kunna vidtagas, än att formfrågan remitteras till afgörande af Constit.Utsk. R. o. Ad. beslöt, att sedan numera 2 Stund slädnät emot 2 i frågan om hvart Gr.
Ingenstädes uttaga Pastorerne till fullo den tionde, hvartill de äro berättigade enligt 1648 års Conventions-Stadga. Politi: Till vidmakthållande af ordning och polis inom hvarje socken, äro Byordningar och Bya-rälter fastställde; äfvensom vid fiskelägena äro tillsatte Hamn-Rätter. Tvenne fiskelägen, som det förut saknat, hafva, upppå interessenternas begäran, dermed blifvit försedde. Det Arbetshus, som i Wisby är inrättadt och styres i enlighet med det af Eders Kongl. Majit fastställde reglemente, har val icke i anseende lill inskränktheten af dess inkomster kunnat fullt uppfylla dess ändamål, att intaga och till nyttig verksamhet hålla alla försvarslösa lättingar och dagdrifvare inom Länet, men detsamma har dock gjort mycket gagn, emedan då nu mera Correetionshus äro det enda tvångsmedel som får användas mot ofvannämnde vanart, är redan tillvaron af ett Arbetshus och kännedom, alt några där äro inspelade och haline till arbete en stor fördel, ty på dem å hvilka bättre motiver till ordning och arbete icke verka, uträttar farhågan för skammen, att på Arbetshuset blifva insatt, i förening med rädslan flir tvångsarbetet, att de någorlunda uppfylla sina åligganden; denna lättingarnes hälsosama fruktan för Corrections-inrättningen har likväl börjat att minskas i den mån de sett oförmågan ökas att dit intaga ali3 dem som deraf gjort sig väl förljente.
Det blir då lycka om icke Konungen Sjelf får anledning utropa med den gamle Franske Skalden: nSi c’est pär moi qu’ils regnent de la sorte, .Je veux bien mes enfans que le diable m’emporte.» Min fruktan att den föreslagna Riksrätten skall bidraga till centralisationens ökande, och motverka kommunallifvet, är mitt vigtigaste skäl mot densamma. Enl. min tanka äger hvarken Konungamakten eller folkfriheten något säkrare stöd än uti den kommunala verksamheten. Dynastien sitter aldrig säker, när folket skall födas, värmas, sysselsättas och roas af Stads-Chefen. Han göres då slutligen ansvarig för både torka och nederbörd. Se på Frankrike! Med snillen af första ordningen på thronen, biträdde af de erkändt skickligaste administratöter i verlden; hvarföre är folket aldrig belåtet? Ingalunda derföre att det för mycket älskar friheten eller sjelfsvåldet. Nej tvertom. Fransosen älskar jemlikhelen, men friheten att handla och vandla, att sköta sig sjelf och lita på sig sjelf, den friheten känner han icke. Han har blifvit tillvand att vänta allt af Styrelsen, att 624 Den 26 Februari f. m. af den hoppas, hvad ingen mensklig vishet kan upfylla. Då blir han missnöjd, söker då hjelp icke i friheten, utan hos någon ined dess trasor påhängd, till demagog förklädd, ännu oinskränktare despot, en Socialist eller Kommunist, som ensam skall bestämma när och huru man skall äta. dricka, sofva eller dansa. Se åter på England. Hvarföre är ».John Bull» lojal? Icke derföre att han mera blundar för felen hos Regenten eller Ministrarne än hans granne söder om kanalen. Icke derföre att han mindre älskar friheten. Han älskar den mera. Men otn han blott under yttre och inre lugn får sköta sina egna angelägenheter, väntar han ingen dödligs hjelp. Han litar då på försynen och sig sjelf. Jemlikhet och nivellering älskar han deremot icke. Kungen, Lorden, Ladyn, Gentlemannen äro storheter dem han ingalunda vill förstöra. De utgöra föremål för hans vördnad.
Sprengtporten och Hr C. af Robsahms motioner, örn faststäl - Prof. TJldr. d. 21 April 1834- lande af en viss accisafgift å brau vin, som till Stockholm och rikets större Släder införes. S. I). Föredrogs än vo och återremitterades: StatsUiskoltets Utlåtande N:o 35, i anledning af Kongl.
Var så god och neka mig ej (öppnar artigt dörren för Herman och ropar utåt:) Servera frukosten åt denne unge herre. (Herman går med en vördnadsfull helsning ut.) ÖFVERSTEN. HERMAN. FEMTE SCENEN. Hans oförklarliga enfald har låtit mej få reda på allt. Nu lyster det mej att se, om min grefvinna lika litet, som han, förstår konsten att förställa sej. (Går ut till venster.) ÖFVERSTEN (allena). SJETTE SCENEN. ARON (allena, inkommande från höger). Det här begriper jag inte alls. Derute sätter sig Herman, att förtära en präktig frukost, i stället för att strypa sin värd, hvilket vore det ändamålsenligaste. Och flickungen, hvar fan finns hon? (Tar upp sin plånbok.) Två hagel i taket, ett hagel genom håret, tio riksdaler stycket. »Det var billigt», sa' öfversten. Nå, då sätter jag fyra hagel i taket och tre genom håret. Jag ä' visst inte så nogräknad. Hur fan ska' vi få respengar tillräckligt, Sara och jag? Och här är det farligt att sälja något af juvelerna. (Bläddrar i plånboken.) Annas begrafningspengar. Ja, det räcker inte långt, och öfverstens assignation för Fanny betalas inte förr än om en månad. Ah, den flickan gör mej galen! Får jag henne väl till Amerika, så skickar jag Sara som present till någon Indiansk höfding. Det är också ett sätt, att ta lifvet af de hvitas fiender. Men der kommer öfversten och grefvinnan, då makar jag mej undan, ty här blir säkert en scen ur det kusliga, husliga lifvet (går till höger). SJUNDE SCENEN. ÖFVERSTEN och GREFVINNAN (inkomma från venster). Kanske vill ni sitta här i förmaket, fru grefvinna? Jag har låtit elda här, ty det är kallt och stormigt ute. ÖFVERSTEN. Hvad har ni att befalla, herr öfverste? En god man befaller aldrig sin hustru. Jag vill blott tala med er om morgondagens bal. Jag hoppas att ni gör en lysande toilett. GREFVINNAN.
Det har visserligen icke varit min-mening, alt R. o. Ad. skulle genast göra denna förändring, utan att den skulle ske i grundlagsenlig väg. Det var likväl ett fel af mig, att jag ej uttalade ordet återremiss, som kan behöfvas för hvarje sådan särskild fråga. 1 afseende på sjelfva saken, får jag, med anledn. af den siste värde talarens yttrande, om försvårandet af slafveriets afskatfande, erinra, att jag ej utgått ifrån en sådan syftning. Derigenom alt man framställer en begäran, som ej kan uppfyllas, lättar man ej slafveriet, utan skulle möjligen i så målto kunna försvåra det, som en begäran, hvilken ej kan efterkommas, är detsamma som ett gyckel. Det är just fördenskull jag gjort anmärka, emot delta betänk., emedan jag ansett nödigt för R. Sl:s egen värdighet, att ej begära annat, än hvad som är verkställbar!, och som följaktligen kan bifallas. Önskar man något mera, så synes man drifva gäck med sig sjelf, och detta är hvad jag velat förekomma; ty ali begära åtgärder till slafveriets afskalfände utan att anslå medel dertill, är förgäfves, då man besinnar, att slafvarne äro den dyrbaraste egendom plantage-ägaren liar. Hr von Rosen, Georg: Då denna fråga var före inom Utsk., så uppstod det visserligen den tanke, som också här vill göra sig gällande, i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff nu yttrat, men majoriteten ansåg sig ej böra yttra något, som den icke visste. Vi kände ej inom Utsk., huruvida K. M. kunde använda medel till afskaffände af slafverict på denna ö, utan några statsanslag. När K. M. får del af R. St:s önskan i detta fall, sådan sorn den är uttryckt i Utsk:s betänk. så beror del sedermera af K. M. alt vid en blifvande riksdag förelägga R. St., huruvida R. St. äga medi I att afskaffa detta slafveri eller ej; men hade Utsk. tillstyrkt medels anslående för detta ändamål, så hade Utsk. pä förhand yttrat den opinion, att sådana medel nödvändigt skulle behöfvas.
Af dessa förslag synes Herr Dalmans utgå från den föreställning, att Ledamölerne i förutnämnde Hof-Rätter skulle, lika med Ledamöterne i Konungens Högsta Domstol, turvis, några i sender, under hela årets lopp, kunna åtnjuta ledighet. En närmare kännedom om Hof-Rätternes sammansättning och rältegångs-ordningen för närvarande vederlägger dock en sådan föreställning. Det är bekant, att hvarje division utgöres i Svea Hof-Rätt af sex och i Gölha Hof-Rätt af fem Ledamöter. Då nu Lagen i 20 Cap. 1 § RättegångsBalken uttryckligen bjuder, att i Hof-Rätt må ej färre än fem Ledamöter döma i mål, som å ära och lif gå, deremot i andra mål fyra ledamöter må utgöra domfört antal, derest alla äro om slutet ense, följer, att alla Ledamöterne på hvarje division i Götha Hof-Rätt måste på en gång tjenstgöra, så framt hinder i arbetets fortgång ej skola möta; och då erfarenheten visat, alt den på hvarje division i Svea Hof-Rätt varande sjette Ledamotens verksamhet ej ulan mehn för göromålen kan undvaras, enär domfört antal skulle saknas vid alla sådana fall, då någon Ledamot är af jäf hindrad att i beslutet deltaga, så skulle en bestämmelse af Ledamöternes ferier i den syftning, motionären anvisat, ovilkorligen motverka det mål, motionären afsett, eller befordran af skyndsamhet i ärendenas gång. Att utan en sådan ersättning inskränka ferierna till högst en månad, och således fordra en oaf - jg Lag-Utskottels Betänkande, N.o 44' bruten verksamhet under elfva månader af året, kan ej hafva varit motionärens afsigt; men i sådan händelse, tror Utskottet det vara öfverflödigt att deremot erinra annat än att, enär Hof-Rätternes Ledamöter vanligen minst åtta dagar efter började ferier, äro upptagne af justering utaf de under sessionen fattade beslut, samt dessutom måste, under ferierne, utarbeta vidlyftigare mål, hvartill de med en daglig tjenstgöring förenade göromål ej lemna tillfälle, så skulle alltför obetydlig tid återstå för hvila samt för stärkande af krafter och hälsa.
När en lagförklaring är gifven emellan riksdagarne, så är ju dessutom tillfälle för såväl Konungen som Ständerna och deras Just.ombudsm. att dervid göra anmärkmr och förklaringen omgöra, ifall den icke varit riktig och nyttig. Det kan således icke, på sätt en talare yttrat, undgå uppmärksamheten, om förklaringen har medfört skada. Då detta stadgande sedan 1809 varit gällande, utan att lända till någon skada, men i Hera fall lill nytta, kan jag för min del icke samtycka att gifva min röst till detsammas borttagande. Detta har jag en gång förr yttrat oell anser mig förbunden att dervid blifva. Jag tillstyrker afslag å Const.Utsk:s förslag. Hr von Troil: Den värde talare, som här omförmält, huru lagförklaringar gifvas i ett annat land, der lagskipningeu skall vara mycket utbildad, har, som jag förmodar, bortblandat lagförklaringar med prejudicater. Att prejudicater gälla i alla land, der juridik studeras, är ganska sant, äfvensom att den Högste Domstolen i detta afseende måste verka mest, ty om det visar sig att de lägre domstolarnes utslag alltid blifva casserade, om de icke äro i öfverenstämmelse med de grunder, som den Högste Domstolen följer, sä är det klart, att underdomstolarne skola mera eller mindre rätta sig derefter. Men dessa prejudicater äro gifna r högsta instansen, när målet på ordentlig väg kommit dit, hvaremot förhållandet med lagförklaringarue här är, att de utgifvas pä inkommen förfrågan af underdomstolarne. När en underdomare finner lagen mörk, går han in till Högsta Domstolen och begär förklaring. Högsta Domstolen tolkar då lagen och låter sedan den lägre domstolen verkställa förklaringen eller redigera den i form af utslag. Målet går sedan igenom alla instanserna och återkommer till Högsta Domstolen, som sålunda uti samma sak dömmer i både första och sista instansen.