Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säkerhet för bedömande af det nya reg:tets duglighet vinnes icke förr än det, efter bibringad fullständig färdighet i alla stycken, fått praktiskt, under förhållanden, så mycket som möjligt liknande det verkliga kriget, tillfälle visa sin förmåga, både befälets och truppens. Dertill, Mina Hrr! fordras lång tid vid arméer, som hela året om ligga regdsvis samlade, och som räkna 365 exercisdagar om året; hvad skall då icke fordras för vår indelta ryttare, med en så kort exercis som kan honom beskäras. Lägg dertill bristen på dugligt befäl. Att det nya reg:tet snart nog kan få alla befälsplatser besatta, betviflas ingalunda, men att helt tvärt få uppsatt ett helt reg:tsbefäl af goda instruktörer, torde blifva omöjligt, heldst det ringa antal af Smålands Husarers nuv:de befäl, som skulle vilja utbyta de förmåner, som vid afsittningen blifva dem tillförsäkrade, emot anställning vid Westgöta kavalleri, ännu fortfarande behöfves vid det förra, ännu existerande kavalleriet. Följden blefve att till en början den råa truppen komme att handledas af ett, till stor del, omoget befäl, som, utan att mäta sina krafter eller ana bristen deraf, endast eftersträfva avancement och högre lön. Af dessa anledningar kan man anse för säkert att, sedan det nya reg:tet blifvit kompletteradt med befäl, manskap och hästar, erfordras minst 20 år innan deraf kan bildas ett godt rytteri. Beräknande den öfningstid, som rimligen kan tänkas blifva en indeld trupp tilldelad, och det osäkra befäl, som blir dennas ledare, är säkerligen hvarje erfaren kavalleri-officer af min tanke. För dem, som icke tillhöra facket, vill jag blott tilllägga, att med godt rytteri menas det, som icke allenast på exercisfältet drägligt kan förflytta sig från en punkt till en annan, utan det, som i alla förefallande, ofta ganska brydsamma, förhållanden under ett fälttåg förstår att draga fördel af omständigheterna, och, med ett ord, kan sköta sig.
1 (2) (3) momentet stadgar; hvarå detta länder till bevis och fullmagt. N. N. den —” Den fullmagt skall, när valförrättning slutad är, och stadsrätt, som 8 Hor till Constitutions-lJiskottets Memorial > N:o 36. valdagen bestämt, sammanräknat alla inom districtet till det val afgifna röster, genast uppsättas och af rätten underskrifvas, samt af rättens ordförande ofördröjligen den valde tillsändas. K a p. 3. Om val å Landet. 19 §• Till Riksförsamlingen välje landsbygden i riket, till hvilken ock räknas köpingar, Ettlmndradesextiofem Riksdagsmän, efter den fördelningslängd, som denna lag åtföljer. 20 §._ Hvart läns landsbygd varde delad i så många valdistricter, som talet på dess Riksdagsmän är satt till. Om den delning förordne länets Pröfnings-comile. Hvart valdistrict välje en Riksdagsman. 21 §. För hvart gäll å landet åligge det den tjensteman, som mantalsskrifning der förrättar, att å den i 11 §. utsatta tid sådan röstlängd, som den §. säger, upprätta öfver dem, som i gället valrätt ega, så ock öfver det röstetal, hvar och en der tillkommer. Om efterrättelse, som dervid af gällets sista uppskattningslängd tagas skall; om skyldighet att styrka förhållande ^ som af den längd ej upplyses, ändå att valrätt derpå beror; och om den påföljd, uraktlåtande af den skyldighet medför, vare ock lag, som i 11 §. sägs. 22 §. Som serskildt gäll skall vid verkställande af denna lag anses: 1) Annexeller kapell-socken, der inbyggarne äro tvåtusen eller flere. 2) Den del af gäll, som återstår, när socken afräknad är, som i 1 mom. sägs. 3) Landssocken, som eljest med stad är förenad till ett gäll. 4) Landsbygd, som med stad utgör en socken. 5) Sådan del af gäll, som är belägen i annat län, än det öfriga, och antingen innesluter moderkyrkan eller ock utgör hel socken eller mera. Är
Augusti angäenbe förbättring i nuwarande anstalter widKrono-skjutS, med tillägg att i händelse skjutSskyldige frän skjutsnings.stället vteblifwa, Krono-Betjeningen och de i Betänkandet fbreflagne deputerade böra kunna lega skjutshästar för de utebllfnes räkning, sä att den tillstädeskomne Allmogen ej twingas skjutsa hwad de uteblifne borttransportera, hwarom öfrige Rcspective Riks-Ständen genom ProtocollS-Utbrag wördsamt och ivänligen skulle underrättas, klt supra. klx?rotocc>IIo. 8. kl. Irsgäräk. Utdrag ak Protokollet, hällek i RondeStänbetS klenum ben is September IZOY. G. O. Ronde-Ständek har i bag remitterat. Till Lag, Utskottet. §tt Memorial af Ojonas ^nsterslon frän Kronobergs Län angäenbe ändring i Lagenstadgande uti 2 Cap. 1220 Den 2 Gctober. S Cap. i S. Äifda Balken, sä att med Arftägten ä Landet i allmänhet mä fdrhäflas lika emellan Bröder och systrar, Ett anförande af ^orm d^i!8lon Austers klarsson och Gastars felarslon frän östergötland rörande ändring i Lagens föreskrift om tiden för damluckors öpnande, > ^ Ett Memorial af ?elrr Dsniel8for> och ^orms -^nstersson frän Kronobergs Län m. fl. angäende rättighet at Lagfara med sörpantningsbref samt derä erhälla fasta m. m. Till Allmänna Beswärsoch EconomieUtst-ttet.
Det som jag kunde medge i detta afseende, vore att stadgandet blefve fakultativt, d. v. s. att det lemnades i domarens skön att afgöra då ett sådant förbud vore nödigt med anledn. af visad våldsamhet, för att skydda den oskyldige eller svagare. Men ett ovilkorligt förbud för makarne, då de äro skiljde till säng och säte, att icke råkas, vid äfventyr af fängelse, måste jag anse högst olämpligt. Lagberedningen har tvärtom förutsatt att makarne skulle kunna, under det de äro skiljde till säng och säte, ånyo sammanflytta och följden blefve då att skiljsmessa till säng och säte icke blefve något äktenskapsskilluadsskäl, utan makarne anses då icke varit skiljde. Här har blifvit yrkadt återremiss och jag förenar mig i detta yrkande samt önskar att den måtte ske i den riktning, att man först borttager hotet af fängelsestraff, eller, om man vill hafva något i den vägen, att det endast blir fakultativt; för det andra att, sedan varning skett i kyrkorådet, det måtte förfaras i öfverensstämmelse med Hr Olivecronas förslag i sin reservation, som lyder så: » Rätte de sig icke eller deraf, då må, sedan 0 månader från den dag varningen skeflde framflutit, rätten efter stämning pröfva hvad endera eller begge den osämja vålla samt makarne emellan till skillnad tilL säng och säte döma från och med 1 till och med 2 år.» Lagberedningen har visserl. bestämmt 2:ne år, men jag skulle dock för min del vilja gå den medelväg, som Hr Olivecrona föreslagit. Jag anhåller att dessa mina anma måtte få åtfölja en möjligen blifvande återremiss till Utsk:t. Frih. Cederström, Rudolf:
Den siste värde talaren har uti ett föregide anförande yttrat, att jag vore skyldig bevis på min sats, att Riksmynts-kassan kan vara, och äfven varit,'vida större än den del af grundfonden, som bör i Riksmynt insättas. För att afbetala denna skuld, ber jag alt ur Postoch Inrikes-Tidningen för den 11 Aug. få uplysa derom, huruledes, vid redogörelsen öfver Örebro enskilda bank, behållningen i riksmynts-kassan utgjorde 809,900 Ridr samt grundfonds-hypothekerna 900,000 Ridr. Häraf behagade R. o. Ad. finna, att då den kontanta tillskjutna grundfonden skall utgöra ^ af 900,000 Ridr, blifver det en högst betydlig skillnad emellan den ursprungliga kontanta grundfonden och den kontanta behållningen af 800,000 Ridr, hvilka ligga uti riksmynts-kassan obegagnade. Om vid det tillfälle, då banken hade en så stor liksmynts-kassa liggande, som 809,000 Ridr, del nu föreslagna stadgandet hade varit gällande, hade banken måst, såsom Hr Gripenstedt 12 H. 4 50 Den 16 September e. m. sagt, i låneväg eller på något annat sätt utlemna dessa riksmyntssedlar och sålunda minska sin kassa, (men enl. talarens förmenande vore det för banken likgiltigt om den delta gör eller om den bibehåller sin riksmynls-kassa oförminskad och utgifver sedlar.) För att göra ett dylikt påstående, måste man likväl förbise hvad den värde talaren uti ett annat yttrande sjelf erkänt, eller ali det för uprätthållandet af bankens vexlings-skyldighet är förmånligt att dess kassa i riksmynt är betydlig. Om en privatbank har en riksmyntskassa af 800,000
Ständer sjelfve, att stadga och förordna om hvad som rörer Riksgäids-Contöirets i nkomster och utgifter , har Stats-Utskottet x betraCktande af det skick, hvaruti saken blifvit af Herrar Fullmägtige frarnstäld , funnit betänkligt, att uppå Herrar Fullmägtiges gjorda förfrågan lemna ett svar, i enlighet ined Utskottets härofvan yttrade omdöme, enär detta svar skulle komma att iklädas egenskap af en serskild till efterrättelse gällande föreskrift; hvarföre Stats-' Utskottet skolat, jemte anmälan af förhållandet, till Rikets Högloft. Ständer vördsamligen hemställa, om icke Stats-Utskottet kunde få sig uppdragit, att meddela Herrar Fullmägtige det svar, att räntan å ifrågavarande Hemgifts-Ca* pital nu och hädanefter kommer att utgå från Riksgälds Contoiret med Fem Tusende (5000) R:dr Banco årligen, samt, efter Reqvisition, Kongl, Majit i underdånighet tillhanda hållas. Någre Ledamöters serskilda tankar bifogas. Utdrag af Protocollet hållit hos Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den i2 Maji 1818. at a g 6 Stats-Utskottels Betänk andert) t—’ D. Vid justeringen af Sfats-Utskottets beslutne Utlåtande i anledning af Herrar Full* mäktiges i Riksgälds-Contoiret gjorda förfrågan angående Räntan å Högstsalig Hans Maj:st Konung CARL; XIII:s uti nämnde Contoir inr.estående Hemgifts-Capital, yttrade Herr Landshöfdingen m> m.
Vid en liten eld sitta vallhjonen och deras gälla stämmor gå fram och tillbaka med skärpa öfver vattnet. Röken stiger uppåt. Ser du i vattnet, går den nedåt, och alla dina kor och får och getter röra sig upp och ned, och myrens sida speglas i en färgvalör, som, hvad färg den äger, ger intryck af sammet. En båt ror öfver. Då den är uti det ljusa, som speglar luft, ser du en fin linje efter båten; i den sitter gädd-draget. Strax därpå taggas allt sönder: dina kor vagga upp och ned i vattnet, gårdar och ängar röra sig därnere, och slutligen hör du kölen af en båt skrapa mot grus. Rösterna tala till hvarandra, och du kan höra mannens grofva mörka och gossarnes höga och ljusa. Högt uppe vid bergets fot ha röda gårdar trängt sig tillsammans. Fält äro nedanför, och höga hässjor bära ljust korn och på sina nedersta stänger svart fruset potatisris. Förbi och genom lägdorna går en slingrande väg och på den en fjällbogumma, som varit hos handlanden. Hon bär en näfverkont och stickar på en grå långstrumpa under marschen, utan att stappla. Följer du henne med blicken, skall du se hur hon slutligen kommer till byns »tå», två paralella hagar med 3 alnars mellanrum för okynnes fä, då det drifves till och från sommarföngset vid åkerhagen. Genom detta går hon in i skogen, passerar en del bara gröna fläckar med omklängda hässjor, där starr hängt en half sommar. Du skall se henne skynda mera vid somliga ställen i skogen. Där vet du då att vitrer bo och att oknytt gärna är framme. Slutligen i en stuga långt inne i ödemarken går hon in, följd af de mötande ungarne, som i grå skjortor och bara ben finna lifvet härligt. Ett mollackord går fram vid solnedgången. Följ med blicken den slingrande vägen. Tag igen den där du tappat den i en dal, och längst ned på andra sidan älfven är ett hvitt hus under ett berg, som du skall ge akt på. Där är det som hälgdagen ringes in. Detta är Ådalen, sannerligen det fagraste land!
Discontfonden öfverflytta 200,000 R:dr till Cassa-Creditiv åt Hypotheks-Föreningar; hvarefter Banco-Fullmägtige, enligt beslut af samma dag, anselt det vara så mycket mindre lämpligt, attén sådan öfverflyttniug ■då skedde, som Banken härförutan, i dess från år 1835 reserverade räntevinster, egde tillräklige tillgångar till Cassa-Creditiv åt Hypolheks-Föreningar; och hafva Revisorerne ej kunnat annat än fullkomligen gilla och godkänna den sålunda af Baneo-Styrelsens fleste Ledamöter antagne tolkning af ofvanberörde 224 §• o0*1 Fullmägliges för öfrigt i frågan yttrade åsigt, hvilket Revisorerne gifvit Banco-Fullmägtige tillkänna. Fullständig öfversigt af ifrågavarande Discont-rörelse och resultaten af de, med dertill anslagne fonder, under åren 1837 och i838, bestridde utlåningar, vid hvardera af de trenne biträdande Verk, genom hvilka denna rörelse bedrifves, inhämtas af härhos bifogade tabellariska sammanfattningar, nemligen: yl. /. Sammandrag öfver de till Bänco-Discont-Verket, för utlåningen dels under omsättningsrätt och dels på publika papper upplåtne fonder, hvardera rörelsens afkastning för berörde 2:ne år samt huru BancoDisconten densamma användt. A. 2. Fördelning på Districter, Näringar och Yrken af de vid BancoDiscont-Verket i Stockholm desse 2:ne år utgifne nya lån på namnsäkerhet med omsättningsrätt, enligt gjorde anteckningar. B. 1. Sammandrag af det till Götheborgs Låne-Contor för utlåning, dels under omsättningsrätt, dels på publika papper, upplåtne fonder, hvardera rörelsens afkastning för dessa a:ne år, samt huru Låne-Contoret densamma användt. B. 2. Fördelning på Districter, Näringar och Yrken af de vid Götheborgs Låne-Contor desse 2:ne år utgifne nya lån på namnsäkerhet, med omsättningsrätt, enligt gjorde anteckningar. C. 1.
Andra mera ändamålsenliga och mindre kostsamma medel för flottans be manning borde derföre sökas, och Reservanten hade föreställt sig, att, i likhet med hvad som egde rum i England, man borde söka förmå det sjöfolk, som tillhörde kofferdiflotta:), att ingå i Statens tjenst derigenom alt dem tilldelades viss årlig lön, med 28 Expeditiuns-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 744. förbindelse att någon lämplig tid tjenstgöra å Kronans fartyg och sedermera vid påfordran inställa sig till tjenstgöring, derunder de borde erhålla betalning såsom å handelsfartygen. Om de derjemte tillförsäkrades något understöd på ålderdomen, så skulle behofvet af sjövandt manskap åt Kronans fartyg snart kunna fyllas på ett sätt, som ådagalade att handelsflottan vore den rätta skolan för örlogstjensten, och att örlogsmarinen hade sitt säkraste stöd i en kraftig handelssjölart. Reservanten hade dock ifrågasatt huruvida, med afseende å nu mera inträdda förändrade förhållanden inom sjö försvaret, någondera af dessa utvägar att anskaffa det för den blifvande örlogstjensten erforderliga sjöfolk, vore behöflig eller ens lämplig, helst del kunde antagas att Svenska örlogsmarinens uppgift hädanefter blefve hufvudsakligen inskränkt dertill att å rörliga batterier försvara inloppen till skärgårdarne och alt bemanna ett mindre antal sjögående fartyg, och uti intetdera fallet förefunnes då hehof af någon talrikare besättning af öfvadt sjöfolk. Hela behofvet af sådant manskap komme sannolikt att inskränka sig till några hundra man utöfver det antal, hvaraf den nuvarande matrosoch jungmanskorpsen, efter Komiléens förslag, skulle komma att bestå, och den enklaste, likasom troligen den minst kostsamma utvägen att fylla ett sådant behof syntes då vara att något öka nyssnämnda korps, hvarför några särskilda åtgärder knappast vore behöfliga, då de af Staten nu underhållna skolor redan lemnade det nödiga manskapet icke allenast till jungmans-korpsen, utan ock till de olika handtverksstaterna, hvilka i framtiden icke blefve i behof af en sådan rekrytering, åtminstone icke i samma män som hittills.
Således skulle några sådana debetsedlar ej kunna uppgöras före d. 1 Mars, och den öfriga uppbörden ej kunna derförinnan äga rum. Hvad följer deraf? Jo! att den andra uppbördsstämman, som för andra än bevillntsmedel blott vore den första, ej kunde hållas, förrän omkring medlet af Mars månad, då åboflyttningen sker. Huru mångå bönder och torpare äro då icke hindrade att infinna sig, och hvilken mängd handräckningar skall ej sedermera behöfvas, för att få rätt på de bortflyttade? Då uppbörden blir så sen, är det äfven fruktansvärdt, att åtskilliga af allmogen dels försålt och dels förtärt, hvad de eljest haft att använda till sina utskylders betalande, och att såväl restantierna sorn afskrifningarna måste blifva större än förut. Huru skall, med dessa förändrade uppbördstider, redogörelsen kunna äga rum såsom tillförne? Det är omöjligt, när indrifningen af utskylder måste draga ut långt fram på sommaren. Hvad verkan detta har på Kronans inkomster, på behofvet för Statscont. att af Riksg.cont. taga ut större summor än förut, och för Riksg.cont. att hafva D c n 2 3 April f. na. 171 större creditiv pä Banken, än som nu är medgifvet, torde man böra betänka, innan man tager sitt beslut. Hvad verkan det ytterligare skulle hafva pä landtbrukaren förmåga att betala sina utskylder, vidare på tiden för riksbokslutets fullgörande oell slutligen på tiden för revisionen öfver statsverkets räkenskaper, torde också tåla att tagas i betraktande. Både af H. Ex. Ilr Gr. Brahe och af mig är dessutom redan anmärkt, att ingenting tillfyllestgörande är uträttadt dermed, att man bestämmer en viss senare dag för markegångssättningen, om man icke tillika gör sammansättningen af committeen mera betryggande än hittills för de ömsesidiga anspråkens iakttagande. Om committerades antal ej är så fördeladt emellan räntetagare och räntegifvare, att en på rättvisa grundad slutföljd af deras åtgärd up>pkommer, så är ingen säkerhet vunnen.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga blifvit väckt genom Remiss till StatsUlskottet från Kongl. Maj:t, hvilket förutsätter att Konungen pröfvat de af Billqvist anförde skäl för eftergift, men öfverlemnat saken till Rikets Ständer, enär Konungen icke sjelf kunnat bevilja afskrifningen, såsom rörande Bevillnings-medel. Jag får för öfrigt äfven fästa uppmärksamheten derpå, att hela saken härleder sig från en i så måtto origtig uppgift på trenne bränvinspannor till 1812 års Mantalsskrifning, att uppgiften skett i Bolagets namn. I Utskottets Utlåtande står: att till 181 a års Mantalsoch Skattskrif ning för Inlands Fögderi södra Häradet och Romelanda Socken hade ett vid Hemmanet Brasseröd anlagdt Bränneri med trenne Bränvinspannor blifvit uppgifvit _, deraf en om 200 kannors rymd , tillhörig Handlanden Billqvist , en, om ipo kannor, Handlanden Sparrgren, och en om 100 kannor, Handlanden Seberia lider, tillhopa f >) o kannors patine rymd. Rid - Den g November f. m. derskapet och Adelil torde lätt finna, att om dessa bränvinspannor icke blifvit uppgifne såsom tillhörande Bolaget, utan hvar och en af intressenterne särskildt, hvilket hade öfverensstämt med sanna förhållandet, så hade anspråken blifvit vände mot hvar och en särskildt, utan att betalningsskyldigheten blifvit ålagd en för alla och alla för en. Då nu alla tre varit lika delagtige i felet, synes det hårdt, att en skall betala för alla, särdeles som felet icke begicks af dem i egenskap af Bolagsmän. Men om man äfven anser rättvisan i sin stränghet kräfva en sådan betalningsskyldighet bos en för alla, tror jag det närvarande fallet vara bland dem, der nåd bör gå för rätt; och jag hemställer, om det kan anses billigt att här utkräfva sista skarfven för en summa, som är så obetydlig för det allmänna, men likväl gör den enskildes olycka. Jag förenar mig således med dem, som yrka bifali till Utlåtandet. Herr Rosenqvist:
S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskoltets Memorial N:o 68, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 8:de artikeln af Banko-reglementet. S. D. Godkändes Expeditions-Vlskotlets Förslag till P.ikets Ständers underdåniga skrifvelse tili Kongl. Majit N:o 177, angående ett utländskt lån lör underlättande af penninge-ställningen och rörelsen inom landet. Frän Välloft. Borgare-Ständel. S. I). Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Konstitutions-Vtskottets Memorialer: N:o 60, i anledning af Biks-Slåndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet i Memorialet Nio 54 framställda förslag till ändring i 5 och 6 §§ Regerings-formen, angående ett nytt slats-departement; och Nio 61, med utlåtande öfver Bonde-Ståndets Talmans vägran af proposition å bifall till åtskilliga af Stats-Utskottet framställda förslag till voterings-propositioner. S. D. Prot.-Utdrag den 5 Januari 1858. 753 S. D. Till Stats-Utskoltet remitterades en al' Herr A. F. Ericson, med anledning af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion om antingen ett stats-anslag af 15,000 R:dr Riksmynt, eller ett lån af statens medel, stort 20,000 R:dr samma mynt, åt staden Christianstad, såsom bidrag till betäckande af kostnader, hvilka genom kolera-farsoten hösten 1857 drabbade nämnde stad. Den 5 Januari. Frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. 1).
Pantomimen börjar nu bli liflig: å ena sidan den lilla hunden, som med fradga kring munnen och ögonen lysande af trohet och ilska gör språng på språng mot sin nya dödsfiende, medan han skäller: »Vaff, vaff, vaff!» – å andra sidan de två bleka, magra, svartklädda och gräsligt fula gamla fruntimren, som med förenade krafter draga i snöret och endast tum för tum lyckas förflytta sig själfva och hunden, tills de slutligen glida ut i kulissen till vänster. »Vaff!» säger den lilla hunden ännu en gång innan han försvinner, och därmed är han ute ur historien; men historien är icke därför slut. Vi veta alla, att när en liten hund börjar skälla, då stämma traktens alla hundar genast in. Och Humlegården är full af unga glada hundar, som rulla sig på gräsmattorna och fördrifva sin dag med oskyldiga lekar och som, då anledning erbjuder sig, rusa upp och säga vov, vov, om de äro stora, eller vaff, vaff, om de äro små; men de allra minsta säga bjäff, bjäff, bjäff. »Här skälles,» sade alla dessa hundar till hvarandra; »vi måste vara med.» Och de kommo rusande från alla håll, från biblioteksfontänen och från Linnés staty och ända från Schéeles kulle, och alla stannade de framför Farfadern och skällde: »Vov, vov! Vaff, vaff, vaff! Bjäff, bjäff, bjäff!» De skälla ännu. SKUGGAN JAG vet icke om jag älskar eller hatar lifvet; men jag hänger fast vid det med hela min vilja och alla mina begär. Jag vill icke dö. Nej, jag vill icke dö: hvarken i dag eller i morgon, hvarken i år eller nästa år. Likväl hade jag en gång för många år sedan en dröm, som kom mig att önska att jag aldrig blifvit född. — Jag gick ensam på en tyst och folktom gata. Det var en snösmältningsdag tidigt på förvåren, takdroppet glittrade i solen, på gatan bildades blanka sjöar, som speglade blått, och öfver husens skorstenar och tak lyste det blått af en blek vårhimmel.
I de till gemensamt valdistrikt hörande städer skall riksdagsmannaval liktidigt anställas å dag, som Konungens befallningshafvande i det län, der hufvudorten är belägen, utsätter. Valprotokollet, fullständigt utvisande, huru och på hvilka rösterna fallit, skall till den valförrättande i hufvudorten ofördröjligen insändas af valförrättarne i distriktets öfriga släder. Den valförrättande i hufvudorten skall då, efter samtlige valprotokollerna, sammanräkna de röster, hvarje under omröstning kommen person inom distriktet undfått, samt förklara den af dessa, som erhållit högsta röstantalet, vara till riksdagsman för valdistriktet utsedd. § 42. Vid riksdagsmannaval för stad till andra Kamaren skall Magistratens ordförande vara valförrättare. 1 stad, som är i Hera valkretsar fördelad, åligger val - Kongl. Mnj:ls Nåd. Skrif neine, N:o 80. 15 förrättarebefattningen vid hufvndvalbyrän Magistratens ordförande och vid hvarje af de öfrige valbyråerne en annan lagfaren ledamot af Magistraten. § 43. Rösträtt, vare sig vid val till elektorer eller vid omedelbara val till riksdagsmän i andra Kamaren, må ej tillkomma annan valberättigad, än den, som vid valtillfället -personligen sig inställer, så framt han icke är utom valdistriktet boende, eller ock i behörig ordning styrker sådant förfall, som allmän lag godkänner. I dessa händelser må han till valförrättarcn insända valsedel, innefattande namn å den eller de personer, på hvilken eller hvilka han röstar. Ej blott de röstberättigade på landet vid val lill elektorer, med de undantag, som enligt nästförestående § kunna äga rum, utan ock elektorerne vid val till riksdagsmän i andra Kamaren, skola afgifva sina röster muntligen och öppet. Valsedel, som frånvarande röstberättigad vid val till elektorer enligt förestående § låter aflemna, bör, för att anses gällande, vara af domaren i orten, församlingens kyrkoherde eller annan embetsmyndighet till rigtigheten bestyrkt. § 43.