Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl anser jag mig hafva haft fullt giltiga skäl att uti Utsk:t afstyrka bifall till det ifrågavide förslaget om nya fyranläggningar. Jag anhåller att i det fallet få till besvarande uptaga några af de anm:r, som blifvit framstälde. Gr. Posse har sagt, att som R. St:r nu beviljat frikostiga anslag till landtkommunikationer, så borde man ock anvisa medel till förbättrande och betryggande af kommunikationer på sjön. I afs. derpå får jag nämna och erinra, att R. St:r vid sednaste Riksdagen obestridligen visat särdeles frikostighet uti beviljandet af anslag för sistnämnde ändamål. Man inhemtar af Sammansatta Statssamt Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk:ts Utlåt. N:o 15 och Mern. N:o 32 vid sista Riksdagen, huru R. St:r då biföllo följ. anslag, nemi. för en fyr på Brämön 40,000 rdr, för en fyr på Agön 15,000 rdr, för upförande af 3:ne fyrar, en på Bjuröklubb, en på Hernöklubb och en på Björn, 89,000 rdr, för anskaffande och utläggande åfelt fyrskepp på Finngrunden 70,000 rdr, för 2:ne fyrar å Gottska Sandön S32 Den 18 Februari f. in. 130.000 rilr eller tillsammans 344,000 rdr rmt. Vid denna Riksdag bar K. M:t för anläggande af en fyr vid; Sandhammaren begärt 181.000 rdr. Uti betraktande häraf och då man derjemte eftersinnar vårt lands närvide mindre gynnsamma finaneiella ställning, så kan jag för min del ieke vara af annan öfvertygelse än att representationen gör rätt uti att uti förevarande fall stadna vid K. Mits förslag. Grefven har äfven ansett att vårt Svenska fyrväsende icke hunnit den fullkomning, som andra länders. Deri tror jag att Grefven alldeles misstagit sig.
För denna närings bestånd och förkofran samt för uppköp af salpeter hafva i sednare tider följande årliga statsanslag varit anvisade, nemligen: under åren 1831 med 1848: äldre anslaget å . 70,000: — förhöjning 124,000: — tillhopa Banko R:dr 194,000: — under åren 1849 med 1860 180,000: — R:dr Banko eller 270,000 R:dr R:mt. samt från och med år 1861 R:mt R:dr 110,000: — Salpeter-fondens tillgångar hafva, efter afdrag af skulder, utgjort i runda tal år Banko R:dr 683,100: » 109,100: — » 187,900: — » 168,500. — » 333,700: — » 523,200: — » 592,700: — » 590,300: — » 431,300: — » 459,100: — » 492,500: — » 440,000: — Riksmynt R:dr 674,500: — » 783,300: — » 904,920: — » 892,870: — Sistberörde, vid 1861 års slut befintliga tillgång bestod af Kontant behållning 84,745: 41. Transport R:dr R:mt 897,701: 23. Fordringar för lån till anläggning af salpeter-lador och till pannor; räntefria 1,655: 75. Inventarier: Salpeter-pannor och våg-anstalter 2,653: 91. Tillhopa R.dr R:mt 9027,96: — hvarifrån afgår: Skulder; till Landt-ranterier för utgifna förskotter.
Zola har emellertid icke nöjt sig med detta för att fylla svalget mellan naturen och menniskan, han har äfven med våld hos den senare undertryckt det högre lifvet och gjort henne till » la bête humaine », en varelse som har starkt slägttycke med ofvannämda själlösa, dock icke fullt omedvetna eller djuriska väsen. Men hvarken det ena eller det andra är ett foretag som tillkommer den nyktre iakttagaren och skildraren af på * taglig verklighet. Det är snarare den allsmäktiga fantasien och den godtyckliga viljan hos en romantiker, som åstadkommer ett dylikt verk. Den tokige, men geniale Hoffman och hans Teufelselexir kom mig i tankarne, dels emedan berättelsen äfven der rör sig om en ättling af utsväfvande förfäder, hvilken, liksom Jaques, måate gälda deras synder med brott och vansinne — dels med anledning af den sällsamma dubbelpersonligheten hos Hoffmans » broder Medardus », hvilken aldrig kommer till rätta med hvad som är hans egentliga jag. Samma tveklyfnjng af personligheten förefinnes hos Jaques Lantier — » la bête », som alldeles sjelfständigt iefver sitt lif inom honom och ibland är ensam, herre samt den andre Jaques, hvilken ibland är så godt som försvunnen — bortblåst — borta. Detta måtte väl vara ett fantastiskt romantiskt sakförhållande 1 — om ock, möjligen, någon liknande förteelse förekommit i dårhusens annaler. Hoff-mans bok är för öfrigt allt för lik en förvirrad feberdröm för att jag skulle vilja längre fortfölja jämförelsen. Men den märkligaste parallelen erbjuder Lytllon Bulwer. Äfven han har nämligen i » A stränge story » företagit experimentet att skildra » la bête humaine » — menniskan utan själ. Såsom spiritualist fann han sig emellertid nödsakad att anställa en formlig amputation af själen och han har dervid såsom medel måst bruka åtskilliga magiska konster i enlighet med de teosofiska läror, som på sista tiden gjort så mycket väsen af sig äfven i vårt land. Som bekant är menniskan enligt dessa läror sammansatt af icke mindre än sju principer; af hvilka den femte ungefär motsvarar hvad som i dagligt tal kallas själen.
Nej! hindret, som först nu genom skolstadgan blifvit undanröjdt, gällde just krigsskolans sammanbindning med någon punkt inom elementarläroverket, för hvilken sammanbindning, såsom Stats-Utsk:t vid förleden riksdag uttrycker sig, »den tid måste afvaktas då klasskurserna i de olika ämnena vid elementarläroverken hunnit blifva ordnade och bestämda.» Icke gällde det student-examen, hvilken alltid kunnat utgöra en determinerad anknytningspunkt, om man så hade velat och icke ansett student-åidren lör hög. Så vida jag härmed får anses hafva vederlagt påståendet att K. M:s förordn. af d. 14 Oktober 1862, rörande förändring i Krigsakademiens organisation, strider mot R. Stms uttryckta önskan, och så vida jag läst heldre får anses hafva ådagalagt den fulla öfverensstämmelse!! mellan nämnde förordn. och berörde önskan, så vågar jag hemställa, huruvida R. o. Ad. kan för sin del finna lämpligt att nu aflåta en skrifvelse till K. M-, sådan som Utsk:t föreslagit. Det är väl sannt att Utsk:t icke vill att man yttrar ett definitift ogillande af K. M:s beslut, utan blott en tvekan härom, men ehuru jag, med afseende på min öfvertygelse i hufvudfrågan, heldre vill att man uttalar tvekan än missnöje, kan jag dock icke neka att jag i formelt hänseende finner än större betänkligheter vid det förra, än vid det sednare, För min del får jag vördsamt afstyrka bifall till Betänlct, emedan jag håller en skrifvelse, sådan som den föreslagna, för att vara både obehöflig och olämplig. Hr Den 1 April. 449 Hr af Klint, Erik Magnus: Den ställning, som jag vid förra riksdagen innehade, i afseende på militärundervisningens ordnande, och den jag, till följe af R. o. Ad:s förtroende, under innevarande riksdag intager i hänseende till den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, denna ställning, säger jag, torde utgöra ett giltigt skäl, hvarföre jag nu vågar upptaga R. o. Ad:s tid.
För öfrigt vågar jag anhålla att moliverna till Utsk:s Betänk, måtte få upläsas; hvarjemte jag tillstyrker bifall till Betänk., enär jag skulle anse såsom en olycka både för enskilda och det allmänna att denna motion blefve lag, emedan deraf skulle blifva en följd att dessa tjenster, på sätt i Frankrike tillgår, endast skulle kunna ålkommas genom köp eller ackord. I England åter, åtminstone hvad dess armée beträffar, eger del förhållande rum, att dessa tjenster köpas utaf kronan för ganska betydliga köpeskillingar, och detta system är der drifvet ända till ytterlighet. Afven hos oss brukas det under namn af Charla Sigillala-afgifter, och våra Löjtnanter få ännu betala sina tjenster. Vill man göra tjensterna fala så att endast penninge-innehafvare kunde åtkomma dem, skulle jag vilja bifalla motionen men icke eljest, och jag hemställer huruvida såndant skulle bidraga till att skaffa oss duglige embetsman. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr.: Del är allmänt erkand! Den 8 Februari. 423 att det olyckliga borgens-systemet i detta land gått till en höjd, som skadligt inverkat icke allenast på enskild välfärd, utan ock på det allmännas, och jag anser derföre, att man hör med intresse omfatta hvarje förslag, sorn kan leda till inskränkande af detta system, hvarföre Utsk. äfven synes mig hafva nog knapphändigt affärdat Gr. Löwenhjelms motion. Jag medgifver visserligen att den går något för långt, men deraf hade dock varit mycket att göra. Gr. Löwenhjelm föreslår alt kontanta penningar skola nedsättas i st. f. borgen för upbördsmän i allmänhet. Om lin detta utsträcktes till räntebärande papper, inteckningar, med ett ord alla säkerhets-handlingar, som kunna anses vara goda, tror jag att dermed skulle ofantligt mycket vara vunnet, ty jag kan aldrig föreställa mig att borgens-systemet skall kunna på något sätt förminskas sä länge Staten vid alla tillfällen fordrar att borgen skall ställas och våra penninge-verk i allmänhet äfven fordra sådan som säkerhet.
Såsom Folkets Representanter äro vi berättigade, att också ihågkomma, dei vi 6jelfve äro laglige organer af Nationens uppJysni g, omdöme och vilja; samt att, i detta allmänna och fullmyndiga kall, tillhör oss, st-.' pröfva saketne, men icke, att lyda opi■n io nerne. Jag beger mig nu till motionen. Vare långt ifrån mig, att misskänna Nätenens rätt till skyndsam kunskap om våra öfverläggningar och vära beslut. Det vore att, på en gång, förneka vår pligt och försaka vår egen fördel. Visserligen skulle ingen högre än jag, önska att hela Nationen kunde bevista vära sammanträden; men då detta är omöjligt, och nationens fordran på kunskap om våra företag, icke kan anses uppfylld derigenom, att ett ringa antal personer, åt hvilka rum här kunde aflat as, blifva våra åhö. rare; så kan jrg ej anse denna anstalt annorledes, än blott såsom ett medel mera, men mindre verksamt, till ändamålet, som, efter min tanka, både säkrare och fullständigare Den 27 Januarii. 39 ernås derigenom, att våra Protocoller, med yttersta skyndsamhet, till trycket befordras. Då representations frågan förekommer, skall jag visserligen med min röst 6Öka understödja den oreprsenterade classens billiga fordran atf deltaga i representationen; men jag inser emellertid icke, hvarföre icke denna dass af medborgare, lika så väl, sorn hela den öfriga delen af Nationen, skulle vara tillräckligt belåtne med den, visserligen tillförlitligare kunskap, som genom en snar läsning af våra justerade Protocoller vinnes. __ Deremot inser jag allt för väl anstaltens olägenheter. I Sverige gifves ingen Auctoritet, räknad ifrån Socknestämman, ända upp til! StatsRådet, der icke hvarje Ledamot äger rättigheten att justera sina anförander. — I länder, der ynglingen särskilt bildas att blifva talare, och der denna egenskap räknas personen till någon förtjenst, är den också vanligen af Representanten till hög grad uppnådd.
I venstra handen bär han en spegel af guld, infattad i dyrbara fjädrar, betecknande gudens förmåga att se allt, som tilldrager sig på jorden. I högra handen håller han fyra pilar: straffsymbolen. Guden sitter på ett säte, klädt med rödt tyg och broderadt med dödskallar. På fötterna har han klockor af guld. Vid den högra är bunden framfoten af en hjort, symbolen för snabbhet. Öfver axeln hänger en svart och en hvit kappa. Framför guden står den stora offerstenen, rikt ornerad och skulpterad. I de öfriga rummen finnas olika gudabeläten föreställande månen, stjernorna (särskildt Venus), jorden, vattnet, elden, vinden. Denna senare afbildas som en fågel. Vingarnes sus framkallar åska, ögonen blixten. Jorden tänkes flat, strandbrädden är dess begränsning. Aztekerna uppfattade jorden som buren af giganter. När de byta om bärtag, uppstår jordskalf. I öfrigt äro rummen praktfullt utstyrda. Väggarna äro klädda med stuck eller med ofantligt mödosamt uthuggna reliefer, framställande olika episoder ur gudarnes lif, omgifna af mystiska tecken och hieroglyfer. Bland annat ser man människans härkomst sålunda förklarad. I skapelsen är vattnet det första elementet. Af vattnets gudinna, som är alltings moder, föddes jorden, som sedan genom solen blir människornas moder. Af de öfriga gudabelätena må nämnas eldguden, som är naken, svärtad och har en röd sten i läppen. Vid de fester, som firas till hans ära, går det mycket barbariskt till. De olyckliga krigsfångar, som skola offras och af hvilka det alltid finns ett stort förråd, kastas först på glödande kol. Därifrån släpas de till offerstenen, hvarest de fasthållas af män. Därpå träder prästen fram och tilldelar offret med sin skarpa stenknif ett enda djupt snitt i bröstet. Kärlekens trångmål Tillägnas Min hustru. Innehåll. En sommar-episod 43 Hos huldran 133 HUSVILL. Härförleden var jag hemma i min födelseby. Fram mot kvällen gaf jag mig ut att gå.
Men gilves ur allmännare synpunkt någon giltig grund för en afgift af förevarande beskaffenhet, så inträffar delta visserligen företrädesvis med den del af afgiften, som drabbar dem, hvilka genom rättskränkningar eller underlåtenhet af åtagna förbindelser gifva anledning till domaremaktens och öfriga offentliga myndigheters anlitande; och dä i regeln den tappande parten bör vidkännas rältegångs-koslnaderna, skulle ett obelingädl godkännande af Herr Henschens förslag, att hell och hållet afskaffa stämplade pappers-algiflen vid domstolarne, finnas ingalunda främja det Statens ändamål alt skydda medborgares rättigheter, som med förslaget är alsedt. Frågan i hvad män afgifterna för rättegångshandlingar ina inskränkas, så alt de icke lägga hinder i vägen för den mindre bemedlade alt hos Domstol göra sin rätt gällande eller huruvida, på sätt Grefve Taube föreslagit, afgifterna vid fullföljd af rättegång må höjas, till förekommande af oskäliga tvister, kommer Utskottet alt här nedan vidare behandla. Med det redan anförda har Utskottet endast afselt att gifva skäl för sin mening, att Herr Henschens förslag om upphörande af all beskattning genom stämpladt papper vid domstolarne icke torde förtjena afseende. I följd häraf lärer det ock blifva nödigt att, såsom hittills, uppställa vissa allmänna stadganden, huru handlingar, som till embetsverken ingifvas eller derifrån utgå, böra med stämpladt papper förses. Särskiljandet af embetsverken i vissa afdelningar, 6 B c v ilin in qs-U (skottets Betänkande N:o 8. med fastställande af de olika afgifts-belopp, som i en hvar af dessa afdelningar skola tillämpas, öfverensstämma!’ med en frän äldre tider följd ordning och leder otvifvelaktig! icke blott till reda vid författningens tillämpning, utan ock i allmänhet lill en, elter ärendenas vigt, lämpad beskattning. Pä sätt herr Stolpe i sin motion föreslagit, vill det synas Utskottet, som enahanda grund, efter hvilken ernbetsverkens fördelning blifvit i den nya taxan för expeditionslösen ordnad, också företrädesvis bör följas i förevarande författning.
En af alder gr&amp; kappa, nött i alla sömmar, hängde löst p&amp; henno och gick niistan ända ned till fötternaPersoner funnos, hvilka försäkrade, att de under denna kappa blott sett skymten af en vadderad underkj 01. ma leende och obekymrad stod hon der med e t t hjärtegodt uttryck i sitt ansigte, hvilket bar spår af att i ungdomen ha varit fint och ädelt formadt. " Triiffas grosshandlarn? fralgade hon en af kontoristerna. " Nej, han är ute.n " Kommer väl snart igen, kan jag tro? ' 1Nej, det dröjer allt. " " Jas&amp; - ja, d&amp; sätter jag mig och viintar - det ska ' bli godt att få hvila litet.3 Och mamsell Klein sätter sig ner på en stol helt nara den glödheta kaminen, der hon tyckes njuta af vä.rmen. Kontoristerna fortfara att raspa med sina pennor, slå- upp och igen de stora kontorsböckerna, men eljest ar allt tyst. Endast en gång höres från det inre rummet en misstänkt hostning, som kommer kontoristerna att draga p i munnen åt hvarandra och mamsellen att hastigt höja sitt hufvud och se bort till dörren. Det lyser till i hennes små, ljusa, blinkande ögon, och leendet blir ä.nnu förnöjdare. Aha, man lurar henne inte så lätt - hon skall sitta kvar anda till micidagen, om det behöfs. E n besökande infinner sig sliitligen, som måste triiffa grosshandlarn, han ar till och med stald dit till den tiden. " Nej se, grosshandlar Nöller: 7, utropar mamsell Klein och närmar sig ifrigt den intriidande, hvilken ryggar ett steg tillbaka och ofrivilligt lagger handen pil den ficka *, deri hans pliinbok befinner sig. - " Så utmärkt bra att grosshandlarn skulle komma hit just nu, d slipper jag gal omvägen till kontoret. Det är nämligen fråga - lun - om ett litet bidrag till. till.
Om en widsträcktare hjelp för Bergshandteringen nu icke är möj - 708 Den 24 September. möjlig, anser Kongl. Majit ätminstone nödigt, att de ifrän längre tider tillbaka stadgade an. stallterna till dest understöd genom Banco. Län pä Bruks-effecter, göras sä werksamma, som de, utan Bankens förlust, kunna bltfwa. I en lid dä aftättningen pä sädane effecter icke din» dräves af nägra Politiffa förhallanden, förestress, för att befrämja utskeppningen deraf, att de endast finge i Banken belänas under de mänader af äret, dä Rikets hamnar manligen äro för all segelfart af naturen tillslutne. Den. na föreskrift synes wid förändrade omständig, beter sä mycket hellre böra upphöra, som Ban. kens Läne biträden derigenom icke förökas, e. medan, när utskeppningen under sommarmänaderna är af oöfwerwinneliga hinder hämmad, alla de effecter, som dä pä mägarna inkomma, blifwa de första dagarna af November pä engäng i Banken belänte, hwarigenom den sum. ma af Banco-Sedlar, som eljest hade smänin. gom och omärkligen spridt sig i rörelsen, utgär t en märkbar och derigenom pä Bankens Credit möjligen werkande matza Efter en annan föreskrift, äfwen beräknad pä en fri utstepp. ning, böra wid en witz tid af äret alla Län pä Wäg. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Kongl. Maj:ts Nåd.
"Jag har den äran, att lyckönska er till denna dag, Mamsell Reimer", stammade Löjtnanten, framräckande blommorna, "men tvekar att dermed våga förena denna enkla gåfva, hvilken endast, i anseende till blommornas sällsynthet, för er kan erhålla något värde." Augusta neg ännu en gång, men grep utan betänkande efter bouquetten, hvilken hon under förnyade utrop af: "hvad den är vacker!" med sjelförnöjd mine genast fäste vid sitt bröst, och derefter, lika munter och okonstlad, som förut, återvändo till sina unga vänninnor. Packhus-inspektören yttrade derefter sin fägnad öfver den oskyldiga händelse som förskaffat honom lyckan af Löjtnantens bekantskap, föreställde honom för det öfriga sällskapet, samt uppbjöd, under fortsättningen af aftonen, all sin förmåga att, som en förekommand värd, undfägna sina gäster. Dock, denna dag stadfästade för evigt de båda ungas öde. I tjensten var väl Löjtnant Sommer densamma som tillförene, skötte med drift och ordentlighet sitt kall, men blef han ensam på sitt rum, då nedsjönk merendels hufvudet tankfullt mot handen, och hela timmar kunde på detta sätt overksamt bortdrömmas. Den dysterhet som redan länge bemäktigat sig honom tilltog dageligen, och gjorde ensamheten för honom kärare än någonsin förut; objudna framställde sig nu tankar i hans själ, hvars djup ej såsom hittills blott återspeglade bilden af en enda evigt dyrkad varelse. Nej, tvenne sådana vexlade nu för hans fantasie och kommo honom att förskräckas öfver den likhet, hvilken den ena alltför tydligt tagit af Augusta. Han ville nu i ensamheten, genom undvikande af alla yttre föremål, med våld afskaka de bojor, hvilka blefvo honom allt mer och mer tryckande men fann ej att de redan voro för hårdt slutne, för att mera kunna lösas.
Om man nu först anställer votering derom, att förvandlingen skall ske, och den bifalles, men votering derefter företagas huruvida förvandlingen skall tillvägabringas efter 20-årig markegång eller icke, så när man låter det bero af serskilda voteringar, förutsätter man naturligtvis, att de kunna besvaras med ja eller nej. Och äfven om förvandlingen bifalles skulle sålunda möjlgen det föreslagna sättet i afseende på dess verkställande kunna afsläs. Tänker man sig deremot att i sednare fallet, eller grunderna för verkställigheten. Stånden stannat i skiljaktiga beslut, hade det varit gifvet, att frågorna skolat åtskiljas. Nu deremot finnas icke mer än tvänne beslut på ena sidan, att räntorna skola förvandlas och sådant på det af Utsk. föreslagna sätt, hvaremot tvänne andra Stånd förklarat, ali ingen åtgärd skall vidtagas. Under sådana omständigheter anser jag Utsk. rätteligen hafva förfarit, och tror mig böra yrka bifall till Utsk:s förslag. I frågan derom, huruvida votering kan medgifvas eller icke, är jag af motsatt öfvertygelse med en värd talare som förut yttrat sig. 9 H. 24 370 Den 23 September f. m. Jag föreställer mig, att det måtte vara svårare att framställa propos. pä afslag, än att vägra propos. på bifall. Under det jag har ordet ber jag, att få yttra några ord i fråga om livad bär blifvit sagdt, i afseende på en talares anförande, all genom hinder för ifrågavarande ärendes afgörande medelst votering, riksdagen möjligen skulle kunna sönderbrytas. Denne talare har sjelf förklarat sina ord, och jag behöfver således icke vidare yttra mig härom. Jag anser mig likväl lill hvad denne talare anfört böra tillägga, att med denna sönderbrytning menas icke annat, än att för den händelse RiksSfin skulle, i fråga om sättet för Stalsreglcringens tillvägabringande, fortfarande stanna i skiljaktiga beslut, utan att dessa kunna sammanjemkas, i den ordning grundlagen föreskrifver, det torde blifva tvifvelaktigt, huru Statsregleringen i sådant fall skall kunna bringas tili slut, ett förhållande, som naturligtvis vore högst beklagligt. Hr Printzensköld:
Vid öfvervägande häraf, och enär realisationens upprätthållande ej synes fordra något medgifvande för Banco-Styrelsen, att med den föreslagne vexel-rörelsen sig befatta, men öfverlåtandet af en sådan rättighet, i händelse Banco-Styrelsen den begagnade, desto lättare kunde blifva för Banken vådligt, som dess Styrelser icke kunde vara i tillfälle med säkerhet känna de utländska handelshusens ställning, på hvilka vexlarne drogos, samt härtill kommer att, genom förslagets antagande, jemväl skulle förfelas det vigtiga ändamål, att sälta Regeringen i tillfälle med säkerhet bedöma Landets ställning i dess handels-förhållanden till andra Länder, hvilket Baneo-UIskottets Betänkande N:o 44' 3 Utskottet trott kunna vinnas, medelst den fria Silfvervexlingen, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess redan i Utlåtandet N:o 16 yttrade öfvertygelse, om olämpligheten deraf, att Banken såsom vexelsäljare, uppträder, eller söker att lill cursens stegrande begagna sin utländska credit, härmedelst tillstyrka afslag å ifrågavarande motion. En Ledamots reservation bifogas. Stockholm den iC Sept. 1834- Heservation af Friherre HermelinAugust: ”Då liöglofl. Utskottet tillstyrkt afslag på Herr Professor Agardhs motion, får jag mig deremot reservera och anser mig i korthet böra framställa min åsigt af ifrågavarande ämne. Banco-Styrelsen bör städse hafva till högsta ögonmärke att bibehålla sedelmyntet i dess, genom myntbestämningeu, stadgade Silfvervärde, och i sammanhang härmed lärer det ©.tvifvelaktigt tillkomma samma Styrelse, att genom köp eller annorlunda, på sätt i hvarje fall finnes lämpligt, bereda Banken tillgång på vexlar. Möjligheten af credit-rörelse ligger i förutsättningen, att, fastän Banken icke, i ett visst ögonblick, har uti sin Gassa så mycket mynt, som motsvarar hela massan af utgifne Greditsedlar, har den dock nog för det qvantum deraf, som på en gång till invexling presenteras.