Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om §:n 74, yttrade Frih. af Ugglas: Sedan R. o. Ad. återremitterat 73:dje §:n, synes det följa af sig sjelft, att så väl den 74:de som den 75 §:n äfvenledes böra till Utsk. återremitteras. R. o. Ad. fann denna § böra i sammanhang med den nästföreg:de återremitteras. Då nu §:n 75 förekom, yttrade Gr. af Ugglas: Jag åberopar mitt nyss afgifna yttrande om behöfligheten af äfven denna §:s återremitterande. R. o. Ad. fann denna § böra i sammanhang med de tvenne föreg:de återremitteras. I fråga om §:n 76, anförde Gr. af Ugglas: Då allt hvad som rör ”smide” blifvit återremilteradt, bör väl också med denna § samma åtgärd vidtagas, hvarom jag vördsamt anhåller. R. o. Ad. fann att jemväl denna § borde i sammanhang med de 3 föregående återremitteras. Då sedermera §:n 81 förekom, yttrade Hr von Hartmansdorff: Denna korta § har följande lydelse: ”Upstå emellan taxeringsman olika meningar, så att omröstning blifver nödig, hvilken alltid bör vara öppen, anställes den efter ledamöternas antal; skolande när rösterna äro lika, dens mening gälla, som länder till den skatlskyldiges förmån”. Förut har här stått: som länder till kronans förmån”. Jag yrkar för min del, att ordet ”kronans”, måtte införas i st. f. "den skattskyldiges”. Skälet dertill är, att när rösterna befinnas delade, så att lika många tala för kronans som för den skatskyldiges bästa, kan man taga för gifvet, att kronan har rätt, emedan man i allmänhet är benägen att på hennes bekostnad gynna den skattskyldige. Gr. Gyldenstolpe:
Maj:t ansetts böra tills vidare förfalla, samt det för öfrigt icke syntes lämpligt att åt redan skattlagda och roterade hemman, meddela befrielse från alla ntskylder till Staten , så borde Rikets Ständers, vid 1818 års Riksdag, i ämnet fattade beslut nu komma att förfalla, får vördsamt anmäla, att, alldenstund Bevillnings-Otskottet uti det återremitterade Betänkandet förklarat sig icke finna nödigt, att nu på förhand, i fråga om bevillning, tillstyrka något utöfver hvad Rikets Ständer redan 18x8 föreslagit, och det på Kongl. Majjt beror hvad, i nion af behof och 'vederbörandes ansökan, må kunna beviljas, Bevillnings-Ulskottet fördenskull icke finnér något vara att tillägga eller förändra uti dess förra yttrande, utan att den af Johan Bengtsson dervid gjorda anmärkning bör förfalla. Stockholm den i5 Februari! i85ch Bil.t.Stats-o. Bev. ■ XJtsk.Uilätande N:o 131. ig Reservation af Herr Noréus; Då Högloilige Stats-Utskottet icke behagat fästa den uppmärksamhet vid det af mig framställda förslag om underdånig hemställan til! Kongl. Majit, i afseende på medels anordnande för Bergshandteringens befordrande inom Norrbottens Län, att något tillstyrkande till Rikets Ständer derom beslutats, anser jag mig böra äfven emot ofvanberörde Utlåtande reservera mig, under åberopande af hvad jag i detta ämne förut anfört ; och får härvid endast tillägga, det jag finner olämpligt att nu mera, angående upptagandet af den nödiga vägen från Räktfors» till T örehamn, åberopa hvad Rikets Ständer år 1818 derom yttrat, då erfarenheten visat, att på enskildes bekostnad samma; väganläggning ej kunnat verkställas, samt dessutom genom allmänna bidrag flere andra väganlägg-! ningar blifvit befordrade. STOCKHOLM, Elméns & Granbergs Tryckeri, i83o, Statttamt Oec.-Utsk. Uti. N:o i3i, l N:o i3a.
Han hade hitintills icke funnit det svårt att uppfylla det stränga bud, som hans asketiska lefnadsreglor ålade honom: att sky och fly blotta anblicken af en qvinna, såvida icke kristlig barmhertighet eller hans plikt som prest nödgade honom att nalkas henne. Ett sådant tillfälle hade nu fört honom i Eusebias grannskap. Han kunde, utan att göra sig förebråelser, sitta vid Eusebias sida och låta henne trycka sin hand. Hans önskan att ega en syster – hitintills den enda längtan, som hans inbillningskraft förenat med gestalten af en qvinna – var uppfylld. Huru lycklig han kände sig häröfver! Hvilka hitintills icke anade sälla känslor, som denna besittning väckt till lif uti hans barm! Han hade aldrig föreställt sig syskonkänslan så skön. Medan samtalet fortgick, släppte Eusebia likasom tillfälligtvis hans hand. Det var då nästan, som om han förlorat henne, fastän hon satt vid hans sida. Clemens fattade den tillbakadragna handen och tryckte den emellan sina. Tillfällen att förnya besöken hos Eusebia erbjödo sig för Clemens lättare än han väntat, och han lät intet enda slippa sig ur händerna. Hvarken Petros eller Eufemios tycktes ana något. Med Clemens hade en förändring inträffat. Nyss skulle han betraktat som ett brott emot de heligaste plikter att ega en hemlighet för sin fosterfader; nu fägnade det honom, att denne icke framställde någon fråga, hvars besvarande skulle nödga honom till åtminstone en antydan om sitt förhållande till Eusebia. Hemligheten, som omgaf det, ökade dess behag. Men något sådant beräknade Clemens icke. Måhända fanns hos honom en aning, att biskopen skulle ogillat hans förtrolighet med Annæi Domitii maka: men sjelf öfvertalade sig Clemens, att hans enda bevekelsegrund var ren och oklanderlig, nämligen löftet till Eusebia. Eusebia gjorde allvar af sin föresats att välja Clemens till sin biktfader. Han var ju en from yngling, som icke eftersträfvade något högre än helgonglorian, hon deremot en stor synderska; hvad betydde då de tio år, som biktbarnet var äldre än biktfadern?
Ad. vid en Riksdag, hvilken jag nära nog vill hänföra till elt revolutionstidehvarf, låtit hänföra sig så långt, att R. o. Ad. då förklarade sig böjd för upoffring af sin sjelfskrifvenhet, men detta skedde icke ens då för att i utbyte mot den förnämsta af alla våra politiska rättigheter antaga ett förslag, liurudant det ock upgjordes. Vilkoret var att man skulle se ett förslag framlagdt, som i politiskt hänseende fullkomligt upfyllde samma ändamål som det, hvilket hittills blifvit upfyldt af R. o. Ad. såsom RiksStånd. Och detta är med det förevaride förslaget ingalunda händelsen. Vidare har den värde talaren anmärkt såsom ett lyte hos R. o. Ad. såsom Stånd, att detta Stånd skulle representeras af alltför många Ledamöter. Detta är en anmärkn., som i min tanka är helt och hållet subjektiv, och för min del kan jag icke erkänna dess läglighet. Det är ganska nyttigt, och mången gång har denna nytta blifvit praktiskt ådagalagd, att R. o. Ad. är talrikt församladt. Just denna talrika församling har varit den, som gjort att vi kunnat motstå demokratiska påtryckningar, och som, då fara upstått för fäderneslandet, gifvit aristokratien styrka att rädda detsamma. Likaledes har den värde talaren befarat, att om icke R. o. Ad. nu afstår från sin sjelfskrifvenhet, så skulle utifrån kunna npkomma en påtryckning, som måhända kunda blifva vida farligare än den som hittills ägt rum, emedan ingen utom detta Stånd vill erkänna sjelfskrifvenhetens giltighet. Det må vara att ett sådant erkännande icke kan erhållas af dem; som icke ega samma rättigheter som vi, men deraf, att en rättighet icke erkännes af ett stort antal individer, lärer väl icke följa att den skall uphöra. Likaledes har den värde talaren yttrat att R. o. Ad:s värdighet och anseende måste nprätthållas genom uplysning och dennas fortplantning Den 15 Februari f. tu. 17 på våra barn. Denna sats är fullkomligt riktig och sann ; men månne en garantie att den förverkligas mera hädanefter än hittills ligger uli det nya förslaget.
29 §ör upprättfjållanbe af ben flottans gcntenffap förunitabe forbättrabe penfionertng, fajent fre* bitit) 120,000: — » penfioncnng af $lottanö embete» odi tjenfte* män famt betjente, fåfom frebitin 90,000: — j q29 461- 50 ©ninina Sfcmt 3t:br 14,670,185: 58. Sitt fåfom Ian från 9Rif8gälbS*jvöntoret utgå, imber be milfor od? enligt be föreffrifter, ofmait åberopa be ^Reglemente iimcbålter, bafmc 281 för nebannätnnba änbantal aumifat fbtjanbe belopp: llii&cr Slnfcra ^ufiuu^s^tteln. Sill <pärabél)bfbingen (Sarl ^Daniel poppins, för itppföranbe af bi;ggnaber mib l;äraböl)öfbingeboftället SRälbt; 7,000: — ttnbcr hjette ^inifnm&Xttehn $or utforanbe af nöbiga grunbförbättringar mib Sliitarpb (anbtegenbom 30,000: — Sill Semtlanbb fommunifationé
Hur långsamt, värdigt steg han icke upp i sitt ekipage och det var intet af uppkomlingens fåfänga i hans godmodiga ansigte, när han satt lätt tillbakalutad på vagnssätet med den långhåriga björnfällen öfver knäna, medan hans stela engelska kusk klatschade högtidligt öfver de skinande hästryggarne. Men att han var ett original, det visste man, och de som tydligast kommit under fund dermed voro bonnerna och barnjungfrurna i Mentones »Jardin public». Det hände ofta, att gubbens ekipage stannade vid jardinen vid den tid, då mycket folk ej var närvarande, och ur steg gubben sjelf med en konfektpåse i handen och trakterade jungfrur och barn öfver lag. Då slog han sig riktigt lös, uppmanade engelska småpysar att boxas, klappade små franska demoiseller på kinderna och gjorde grimacer åt små gentlemen till babies, som betraktade honom med stela, förundrade pupiller, der de lågo i sina vaggor under de med blått siden fodrade sufletterna. Så samlade han sqvaller om jungfrurnas matmödrar, hörde med den gamla ungkarlens älskvärda lättrogenhet på ammornas vidunderliga berättelser om småttingarnes krämpor och var i en sådan söndagsstämning af välvilja och belåtenhet, att hela hans rödbrusiga skepparfysionomi log, som han blifvit dubbad till hela verldens muntrationsonkel. Barnen kände också igen honom på långt afstånd, när han kom trippande, smålunkande med så stora steg, som hans små ben tilläto, med solparaplyet under armen, Stanleyhatten på hufvudet och conserverna på näsan. Men när folket började strömma till, och musiken steg upp på estraden, återvände han med en suck till sin vagn, och bort rullade det skinande ekipaget med den högtidliga, automatiska kusken på bocken och den småleende konsuln på vagnsätet. Stundom satt der också en ung flicka vid gubbens sida, men då stannade han aldrig vid jardinen, ehuru hans niece, som tyckte om att gyckla med onkelns små svagheter, ofta uppmanade honom dertill.
Utskottet, som följaktligen delar den åsigt, att en limitering bör ske af den summa, hvilken under alla förhållanden får vara å utrikes ort för Bankens räkning nedsatt, bör härvid endast anmärka, att beloppet af de vexlar, Fullmägtige kunna komma att uppköpa och hvilka icke utlupit, ej skall i den å utrikes ort nedsatte valuta mberäknas; samt får, för öfrigt, med anledning af hvad anfördt blifvit, tillstyrka, att, i afseende på Bankens depositioner å utrikes ort, följande föreskrift må i Banco-Reglementet få inflyta. Det högsta belopp i Silfver, Banco-Fullmägtige ega att för Bankens räkning hafva i Hamburg stående, må icke öfverstiga 500,000 R:dr Silfver; dock vare det Fullmägtige tillåtet, att äfven derutöfver och till en Summa af En Million R:dr Hamb. B:co emottaga Silfver, som antingen blifvit för Bankens räkning i Hamburg nedsatt eller tillgodokommit Banken, i följd af uppköpte och liquiderade vexlar; skolande Fullmägtige likväl, när årstiden sjöledes det medgifver, ovilkorligen till Banken indraga det sålunda emottagna Silfver eller Hamburger Banco, hvilket öfverskjuter ofvanberörde maximibelopp 500,000 R:dr Silfver. Stockholm den 30 April 1845. Banco-Utskotlets Memorial, N'.o Sy. 3 N:o 57. Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Maji, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af Banco-Fullmägtiges hemställan, alt Commissariernes antal i Lane-Cancelliet måtte återbringas till hvad det före sednaste reorganisation af nämnde Departement varit, elter till fern, Chefen inberäknad.
Ridd. och Adelns protokoll folden 22 sisth December har Riddarhus-Utskottet fått emottaga remiss af en utaf Herr Fitinghoff, Conrad Bleckert, väckt motion, hvilken, bland annat, som icke utgör föremål för Utskottets yttrande, innehåller, att då, enligt den vid innevarande riksdag beslutade riksdagsordning, som vid nästa riksdag kommer att tillämpas, riksförsamlingen skall sammanträda på 2:ne kammare, men ingen passande lokal för detta ändamål torde hinna att dessförinnan anskaffas, åtminstone för den öfre eller första kammarens, Ridd. och Adeln täcktes för nästblifvande riksdag erbjuda Riddarhussalen till upplåtande för sistnämnde kammares sammanträden, likväl under förbehåll att, derest sådant kommer i fråga, samma rum finge användas för Högloft. Ståndets eget behof. Utskottet har tagit detta förslag i öfvervägande, men då Ridd. oeh Adeln ännu icke ens varit i tillfälle besluta, huru Ståndet finner för godt att för framtiden begagna Riddarhus-salen eller öfriga lokaler inom Riddarhuset, anser Utskottet för den skull den ifrågavarande motionen vara för tidigt väckt och destomindre behörig, som motionären icke i någon mån styrkt, att Riddarhussalen blifver för den första kammarens sammanträden behöflig: hvarföre Utskottet afstyrker bifall till det af Herr Fitinghoff väckta förslag. Stockholm den i Januari 1866. Betänkande med förslag till ny Riddarhus-Ordning. Sedan Rikets nu församlade Ständer antagit det af Kongl.
Intilldess sä skett — intilldess man förmår uppgifva något ställe i grundlagen, som tillåter att förvandla civila lagstiftnings-ärenden till Statsregleringsfrågor och att om dem såsom sådana i förstärkt StatsUtsk. votera, intilldess förblir min öfvertygelse orubbad, att grundräntornes förvandling till fix penningeskatt jemte alla dermed gemenskap ägande frågor innefatta ämnen, som i den ordning StatsUtsk. nu föreslagit, alldrig kunna eller böra blifva föremål för det förstärkta StatsUlsk:s afgörande. — Att, ej heller R. St. öfver dessa inkomster, för så vidt de åt indelningshafvare äro upplåtne, äga så vidsträckt dispositionsrätt, som Hr Sandströmer synes föreställa sig, det torde kunna tillräckligt ådagaläggas genom ett blott hänvisande till 1684 års Reglemente ang. mililia!- och landt-staternes indelningar samt 1685 års öfver samma reglemente utfärdade förklaring, hvars 4 § innehåller, ”att allt hvad så väl spannemålssom den öfriga räntan årligen kan komma att stiga efter markegången högre än kronovärdering, lemnar K. M. af Nåder officerare och landtbetjenterne, som stundom ansenligt öfverstiger den dem i staten bestådde lön; hvaremot de ej få fordra någon vedergällning, i fall något år deras uppbörd blefve mindre än Staten dem tillägger.” — Häraf visar det sig, att Konung Carl XI på vinst och förlust anslog åt de indelta löntagarne vissa hemmansräntor, hvilka väl upptogos i staten till visst belopp i penningar, men hvilket belopp återigen kunde, i följd af de olika värden, räntorna ägde det ena året emot det andra, stundom understiga lönen sådan den i kronovärde var bestämd och understundom betydligt öfverstiga densamma.
Jag skulle helt och hållit förråda de frihetsprinciper jag älskar och gör mig en ära af, att offentligen hylla, örn jag icke fullkomligen erkände denna grundrätt i sin fria utöfning. Men lika litet som jag i detta fall ämnar capitulera med min öfvertygelse, kan jag heller dölja min ovilja emot de falska nnmärkningsanledningar, som emanerat ifrån vissa representanter, hvilka efter min tanka, vid dessas afgifvande, icke gjort sig en samvetsgrann redo för sitt kall såsom folkets ombud; ty pligtutöfningen i denna deras egenskap måste nödvändigt äga en moralisk begränsning, der lagarne gifva en ansvarslös Den 17 Julii e* itu utsträckning. Följes icke denna princip, så föreställer man oriktigt ett stilla och fredligt folk, som icke så lätt låter leda sig af lättsinniga upptåg* Jag förespå dessa betraktelser, när jag genomskådar de, under nuvarande Riksmöte, ifrån enskildte representanter emot Konungens Rådgifvare afgifne — om jag rätt minnes — sexton serskiidte anmärkningar, af hvilka ConstitutionsUtskoltet, uti sitt så kallade Dechargebetänkande, endast funnit för godt att antaga feni. Ibland de af Utskottet således förkastade elfva anmärkningsanledningar, finnäs någre af den beskaffenhet, att de nära nog påkalla åtlöjet. Andra åter äro eftertänkligare, emedan man bos deras producenter bordt vänta en högre ledning för deras omdömen, än den småaktiga, ätt söka sak eler ingen finnes* Uti denna cathegörie tycker jäg mig finna de anmärkningar vara, som enligt det upplästa ConstitutiönsUtskottetsMemorial N:o i5 af Friherre Anckarswärd äro gjorda emot Excellencen StatsMinistern för Utrike.** Ärenderna. Friherren har nemligen här ani-» sett Ministern böra, i constitutionel väg, ställas till ansvar derföre vatt en Tjenstemän blifvit afsatt ifrån sin ”befattning vid ColonialÄrendernas
13 för längre tid tillbaka verkställda undersökningar hitintills icke föranledt några vidare åtgärder, är att förmoda, det resultaterna deraf icke varit sådana, att företaget ansetts medföra fördelar, öfvervägande de dermed förenade kostnader och olägenheter; vid hvilket förhållande och då Rikets Ständer vid denna riksdag, genom bifall till Stats-utskottets utlåtande N:o 194 pag. 25, afslagit begäran om anslag för ytterligare undersökningar i ämnet, Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 3 Juli 1848. Bih till B. St. Allm. Bestoch Ekon. Utskottets Betänkande, N:o 107. 1 >’:o tm. Auk. till Exp. Utsk. den 14 Juli, bl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska trosbekännare här i riket tillerkända. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från Vällofl. Borgareståndet, medelst remisser, fått emottaga följande rörande detta ämne väckta motioner, nemligen: 1:o af Herr C. F. Waern, med hvilken sig förenat Herrar Lagergren, E. G. Lindström, Eriksson, Bergman och Berg, m. fl. Motionären har fästat uppmärksamheten å det missförhållande, att en klass af våra egna medborgare finnes, hvilken, bestående af infödde svenskar, måste deltaga uti alla medborgerliga skyldigheter, men likväl på samma gång, derföre att de tillhöra den mosaiska trosbekännelsen, äro beröfvade de med dessa åligganden, för alla andia än dem, förenade rättigheter. I motionärens tanka vore sådant icke öfverensstämmande med hvad rättvisa, framskriden upplysning och vunnen erfarenhet fordra, samt borde derföre undanrödjas.
Öfver de, inom behörig tid, till Fullmäktige inlemnade besvär, som af Bankens embetsoch tjenstemän eller betjente hos Rikets Ständers Banko-Utskott eller Revisorer kunna anföras öfver förment lidande vid befordringar, eller andra dem rörande, af Fullmäktige vidtagna åtgärder och beslut, böra Fullmäktige, i ett sammanhang, till Rikets Ständers Revisorer 'eller Banko-Utskott, Utlåtande afgifva. 22:o \ Banko-Utskottets Memorial, N:o 77. 9 22:o (motsvarar § 22.) Fullmäktige låta, vid hvarje Riksdags början, i «tt sammanhang, meddela Rikets Ständers Banko-Utskott uppgift å de från Bänken utgående, här nedan i artikeln upptagna anslag, jemte yttrande om och hvilka så beskaffade anslag, Fullmäktige anse böra under tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SÅTOIIM MI&&-8V&0ID0D& PROTOKOLL VID Lagtima Bikidagen t §toekliolm Åren 1853 och 1854. TIOIDE SAMLOGEI. 1± Afdelningen: Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit, m. m. Mm HIM. ' . - ' , Expedilions-VtskoUets Förslag till underd. Upplåst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Dec. 1833. Preste-Ståndet den 17 — •—. - Borgare-Slåndet den 17 — —• Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående utsedde Ledamöter i del af Kongl. Maj:t äskade Hemliga Utskott. S. A. K. Till följd af Eders Kongl. Maj:ts, under den 13 innevarande månad, till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse, med begäran att, i öfverensstämmelse med 54 §.
Den svenska na• turens hälsogifvande, idylliska glädje skulle komma hennes ögon att åter stråla med den nya glans och gifva hennes anlete det uttryck, som kommit mången att tro, att hon endast känner lifvets solsida, medan hon i själfva verket haft och har att kämpa mot en dess skuggsida af mycken kroppslig sjukdom och mycken själslig nedstämning. Träffande-och vackert har hon en gång till den, som skrifver dessa rader, i ett bref yttrat om den inverkan, hon rönte af vistelsen i Sverige: » Jag var så matt och kraftlös, när jag reste IDUN 74 1897 Egenkärleken är den största af alla smickrare. F. hemifrån, kände mig så tryckt o c h tung till — - oeh där såg j a g, att allt detta var skulle liksom en dern världsdam. friad ifrån, har den var blå en grå, ful klädnad, sådan v i d regnväder. och solen O c h när nu beman himlen sken, då lade jag den af Éochéfoucauld. D e n som en första gång ytligt ser fru Simon sinnes klädnad, den jag kunde blifva de la kunna tro, att hon vore en vanlig m o - kvinna i deras ögon, som i en fast » modern » förnämligast se en varelse, som hyllar H o n är, som förut är sagdt, modern, men en svindlande afgrund skiljer henne en M o d e r n är hon också liksom sin m a n, ingalunda att fylla. Laura enda exempel är nog att visa detta. någon, att af sina det obundna och som afskyr ordet » p l i k t » och öfvertygelse det hvad därmed följer. berättelsen dystra höljet ännu fanns den forna Anna D e n stockholmska skärgårdens lynne föreföll de båda i främlingarna världen; der Eurusund Seeligen », så att vara det vänligaste var f ö r d e m tjusande » die Insel som någonsin en Men modern på så sätt, m a n; han står er närmast, ingen menar sä väl många och som Aten så vackra ord till er, må synas er än så ädel, och Konstantinopel och som Men människors vackraste och ädlaste sidor utveckkvinna. las sig vid spegel en badort.
Memorial om eftergift och afskrifning för 2 00 R:dr B.cOj utgörande värdet af en i Vexel-Banken är 18 iy borrtkommen inlöst Transport-Sedel, hvilken mäst för andra gången infrias. Hos Bankens Commissariat hade den 19 April 1827 blifvit anmäldt, att under handläggning i Vexel-Banken vid cn Expedition, Baneo-Vlskoltets Betänkande. N.o 21. 0 tion, stor 5oo R:dr, bestående, enligt den åtföljande Insättnings-Notan, af en Assignation och 2:ne Transport-sedlar, samt sålunda jemväl uti ingående Diarium specificerad, en Tjenstemen gjort anmärkning, att den ena af de nyssnämnde Transport-sedlarne, hvars valeur skolat utgöra 200 R:dr, felades. Genom den ransakning, som i följd häraf hos Commissarialet genast anställdes, och under hvars fortgång den saknade sedeln, å hvilken något spår till föregången maculering ej kunde upptäckas, blef från ett härvarande Handelshus företedd och af Banken infriad , lyckadesdet ej att få utred t, huru och genom hvilkens åtgärd Sedeln borrtkommit; och Bankens FiscalsEmbete fann , enligt dess afgifna slutliga Utlåtande, icke ens någon giltig anledning till misstanka kunna derutaf bernias ; men emedlertid hade dock vid denna undersökning blifvit uppdagadt, att en af Bankens Extraordinarie Contoirs-Skrifvare, J. Lindberg, tillfälligtvis närvarande under det den till Expeditionernes emottagande och öfverkorsning förordnade Tjensteman för någon stund borrtgålt, oombedd besörjt dennes befattning, och emottagit den ifrågavarande Insättningan, samt derföre utlemnat vanBih, till Riks, St, Prot. »828, 1829, 6;te Sami. a io Banco-Utskottets Betänkande.