Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utbytes äfvenledes ordet: ”Regenten” emot ordet: ”Kronprinsen”. Härförutan beslöt Bonde-Ståndet åt Konstitutions-Utskottet öfverlemna ått, i öfverensstämmelse med hvad Bonde-Ståndet sålunda yttrat och förklarat, uppställa voterings-proposition. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 23 och 27 sistlidne Maj på bordet lagda Utlåtande N:o 32, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkanden N:is 12 och 13, det förra öfver väckta förslag till dels upphäfvande eller inskränkning i börds-rätten, dels annan förändring af lagarne, angående börd, dels ock upphörande af nabos och, frälse-rätts-egares lösnings-rätt, och det sednare öfver väckta motioner om förändring af lagstiftningen, angående testaments-rättén samt gåfva af fast egendom, lades l:a och 2:a punkterna af detta Utlåtande till handlingarne, afslogs det under litt. A. af 3:e punkten intagna förslag till ändring af 1 § och 1 mom. 3 § af 6 kap. Jorda-Balken, samt upphäfvande af Kongl. Resolutionen den 15 September 1756, och blef förevarande Utlåtande i öfriga delar bifallet, med uttryckligt förklarande, att, i öfverensstämmelse med Utskottets förutsättning, Ridderskapet och Adelns bifall till upphörande af den särskilda dispositions-rätt öfver aflinge-fastighet i stad, som tillkommer frälseman, enligt 12 § i Ridderskapet och Adelns privilegier 'den 16 Oktober 1723, lemnades, under förbehåll att Utskottets nu framstälda lagförslag, angående testamentsoch gåfvo-rätten, vinner Rikets Ständers godkännande. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande N:o 93, i anledning af väckta motioner om lörändradt sätt för utgörandet af Presterskapets aflöning m. m., biföll Preste-Ståndet
Uti förenamde betänkande, hvilket enligt till Stats-Utskottet ankomne Protocolls-utdrag, blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget, af Presteoch Bonde-Stånden bifallet och af Borgare-Ståndet återremitteradt, hade Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det läcktes Kongl. Maj:t, sedan vederbörande utlåtande afgifvit, i Nådigt öfvervägande taga, huruvida Capitaines-bostället vid Norrbottens Fältjägare-Corps Hapaniemi N:o 1, | mantal, sedan det angående detsammas utarrendering nu gällande contract tilländagått eller förr, i händelse öfverenskommelse derom med arrendatorn kan träffas, må såsom donation åt Haparanda stad för all framtid öfverlåtas, och dertill förunna Nådigt bifall, så framt Kongl. Maj:t pröfvar det sökte öfverlåtandet gagneligt och med rättvisans fordringar förenligt; med förklarande derjemte, dels att Rikets Ständer, för sin del, så vidt nn rubbning af indelnings-verket härigenom åstadkommes, medgifva boställets öfverlemnande lill Haparanda stad, dels att Rikets Ständer genom ett Stats-anslag, som kan pröfvas motsvara ifrågavarande boställes afkastning, Stats-Utskottets UtlåtandeN.o 21 g. 15 vilja bereda Fälljägare-Corpsens lönings-fond ersättning för berörde boställes öfverlåtelse till staden.
Regeringsformen, i affeenbe på mebbelanbet af förklaringar öfmer fagenS råtta mening; t (jmilket amne donffitntionSTltfPottet meb tillffprfan pttrat fig,. genom Memorial R:o jo ben 30 October 1829 famt RtiS 61 ocf) 62: ben 16 ©ecember famina år; 3:0 angåenbe ett ferfPilbt tillagg mib 88. §. Regeringsformen, be# tråffanbe ofmannåmnbe Sagförklatingar,. fjmilket <2Bårt donftituticnS#Utjfott åfmen i tOkemorial R:o 62 ben 16 ©ecember 1829 tilljfprkt; 4:0. om förånbrab rebaetion af 63, §.. Regeringsformen, röranbe cre# betiP#anffagen; tillffprkt af donftitutionS#UtjPottet p enligt Memorial R:o 66 ben 28 Sanuarir ocf) R:o 73 ben 27 gebruarii 183°- SÖibare fjafme 2Bi, meb fbob af *6. od) 8r. §. §.
Här åstadkommo alla hans böjelser en skimrande, harmonisk och älskvärd helhet – och just det svaga och godhjärtade i hans lynne var det, som ifrån hans skämt utplånade allt bittert och gallsprängdt och gjorde hans penna på en gång så lekfullt yster och så intagande försonlig. De flestes vän, alltid med leendet på läppen och infallet till hands, var han säkerligen bland dem, som under den äldre gustavianska tiden bäst bidrogo till att göra glädjen hemmastadd i de kungliga lustslotten, lika mycket på sin plats, när det gällde att vid en karusell utveckla en ordenshärolds mystiska åthäfvor som att uppträda som komisk mask vid ett improviseradt festspel. Med en slösares öppna händer strödde han infall och putslustigheter, hvart han gick fram, och i alléerna vid Drottningholm och i gångarna vid Gripsholms slott hafva hans kvickheter varit dagens lösen och hviskats afbrutna af skrattsalfvor in i små lyssnande öron. I alla sällskapsordnar, ända från de höga frimurarna ner till dulcianernas och augustibrödernas samkväm var han gifven medlem, talare, ceremonimästare, commendeur, ju högre i rang dess mer gillet var gladt och uppsluppet. Han kunde till och med gifva en gästroll i Bellmans ordenskapitel och för en afton pokulera med Ehrensugga och Appelstubbe. Men genuinast sig själf var han i sin egen umgängeskrets. Jag har redan antydt dess karakter af att vara ett mellanlager mellan aristokrati och borgerskap med litterära ansatser – man hade förbindelser med Kellgren och Bellman – och Zibet och N. v. Rosenstein hörde till kretsens käraste gäster.
Dernäst rörer ifrågavarande förslag andra indragningar; men hvad frågan om Ståndens Cancellier angår, finner jag den böra bero på hvarje Stånd särskildt, och är jag säker, att flere Cancellister, än som erfordras, icke blifvit hos R. o. Ad. antagne. Frågan om Utskottens Betjening bör deremot behandlas af StatsUtsk., och dervid har jag trott mig böra göra endast den anmärkning, att, oaktadt det vid sista Riksdagen inträffade, att flere Utskott före Riksdagens slut] fulländade sina arbeten, Betjeningen hos dem likväl fick åtnjuta arfvode till Riksdagens slut, hvilket jag anser hafva varit orätt och hvarpå StatsUtsk:s uppmärksamhet bör fästas. Hvad' slutligen angår tryckningen af Protocollen, så får jag, då ett förslag derom, under N:o 70, från Gonstit. Utsk. vid sista Riksdagen, ligger på R. o. Ad:s bord, tillstyrka bifall till detta förslag och hemställa, att det måtte till afgörande företagas, så snart H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, finner tiden sådant tillåta, samt att beslutet derom må de öfriga Stånden communiceras. Frih. Boye: Om den discussion, som här förefaller, stannade inom oss, skulle jag iakttagit tystnad; ty hvad som är med sanningen enligt, eller derifrån afvikande, känna vi alla, mine Herrar! Lika med den värde Talare, som näst efter mig yttrade sig, vill jag fritaga hvarje Ledamot af detta Stånd från Dea 4 Februarii f. m. 4i från blotta möjligheten att någonsin kunna ledas af ett motiv, så Iumpet som det, om soupeerna finnas eller icke. Jag vill äfven fritaga den Talaren, som här nämnde partisinne, från att sjelf följa något parti, då han tilltrodde sig kunna hota oss med en skingring inom detta Stånd. Jag vill blott hemställa till Eder alla, som besökt Landtm:s-klubben, om någon sett mer än jag. För min del påminner jag mig aldrig hafva sett i denna ovanligt stora salon mer än fyra spelbord, men vanligen två och någon gäng tre.
Då från vinsten å Banco-Discontens rörelse år i84° R*dr 277,096: it. 2. afdrages beloppet af de till förande, inom linien nu före slagne lån, med ir,866: 4* 7* blifver i84° års behållning R:dr 265,280: 6. 7. hvaraf, enligt § 94 uti Banco-Reglementet af den 26 Maj 1835, halfva beloppet genast, efter det Discont-Directionen om Revisionens afslutande från Utskottet ei hållit underrättelse och den andra hälften inom nästinstundande September månad, från Banco-Discontens räkning i Deposilions-Afdeiningen, till Bankens disposition ingår. 6 Banco-Ulskottets Betänkande , N.-o 202. Den genom 225:te §. uti 1835 års .Banco-.Reglemente Stockholms SparBank medgifna rättighet, alt emot 3 procents ränta hos Banken insätta högst 5o,ooo R:dr, att användas till utlåning genom Banco-Disconten , har Spar-Banken, ej mindre under året 1840, än de nästföregående åren, begagnat, så att jemväl, vid revisions-årets slut, Sparbanken tillhörige 5o,ooo R:dr voro uti Banco-Disconten innestående. Då Banco-Discontens Reservfond, hvilken, enligt 184° års Bokslut, uppgår till ett belopp af 140,710 R:dr 2 sk., väl finnes i Banco-Discontens Hufvudbok vederbörligen redovisad, men deremot icke i Bankens räkenskaper varit upptagen, har Utskottet, som ansett Bankens Bok böra meddela öfversigt af aila hos de Banken underlydande Verk tillgänglige fonder, anmodat Banco-Fullmägtige gå i författning derom, att berörde Reservfond varder såsom en Bankens tillgång i dess Hufvudbok upptagen och balancerad till det belopp Discont-Verkets räkenskaper för hvarje år utvisa.
— Det är naturligt att vid upgörandet af Ridderskapets representation, man i ärftlighetsoch sjelfskrifvenhets-principen sökte och äfven fann ett kraftigt stöd för den från urminnes tid i vårt land älskade och vördade Konungamakten, äfvensom ett värn emot folkyrans förvillelser och republikanska sträfvanden, hvilka, huru angenäma de än kunna synas för dem som hoppas att derigenom få makten i sina händer, likväl ännu icke erhållit och som jag lifligt önskar aldrig mätte erhålla någon allmännare genklang i Svenska hjertan. — Jag yrkar alslag af betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då jag vid en föreg:de Riksdag lifligt intresserade mig för antagande af ett förslag, åsyftande 1!. o. Ad;s utseende genom val, nemi. det af Gr. Lagerbjelke framställda, anser jag mig äfven skyldig att nämna något om orsakerna, hvarföre jag f. n. icke kan instämma i det förslag, som nu är i fråga. Gr. Lagerbjelkes förslag hade, enl. min upfättning, för det första den öfvervägande förtjensten, att representations-rätten derigenom blef utvidgad, hvadan det bildade en öfvergång till en fullständigare förändring af hela vårt representationsväsende. Jag förmodade, att en öfvergång till en ny representation icke kunde ske på annat sätt, än att detta Stånd skulle sjelfvaldt samlas till öfverläggningarne, och jag ansåg icke någon svårighet ligga i en upoffring för R. o. Ad:s sida af sjelfskrifvenheten, då R. o. Ad. nemi. med sig förenade äfven sådane embetsman, som icke tillhörde Ståndet i följd af sin födsel, men som till följd af sin ställning i samhället hade ganska betydliga intressen att bevaka, de der icke inom något annat Stånd äro representerade. Det var hufvudsakligen detta, som bestämde mig för att så väl muntligen 60 Den 16 Januari. som i skrift ganska ifrigt försvara det nämnda förslaget. Men, mine Hrr, det nu framlagda förslaget har ingen af dessa fördelar.
Majit, nteb gillaitbe af JRifetd ©tältberd ontförmälbte beflut, angåenbe mittfia enfeten för miga till bibefål Majit uti benna fråga infemtat fDef ocf IJiifetd $ant Majit till IKifetd ^tanber göra fintlig nåbig fratitftäHitiitg ont bejlämtnaitbe af be fuf mnbberfeblar, font böra bibefållad; fmarigenont en tänge önffab od) af befofmet fögeligen påfallab förenfling af itnmaranbe grnnbbeffattniiigd Majitd itåbiga framftädning, beflita tabe foränbrabe gruiibet för ntarfegåitgdprifend beflämmanbe må, genaft f^imanbe! efter bet frågan om be uti ordinarie räntan iitgåenbe ferfeblard omfätt Sif. till Siv ©t. sPvct. 1853—1854. lia ©ami. 2;a Siffe. 9 •Sölaj:t förorbnat, att be till lehning »ib faftftällanbet af nämnbc priö efter tfrdga»aranbe föräitbrabe grttnber erforbertiga pridfuranter å full Dm »afans* 3 öf»ercndjlämmelfe meb 8?ifetö febnaft förfamlabe Stänberd, af ti^cm^famt^öngl. ©laj:td itdbiga framflädntug föranlebba, beflut, bär föcngl. ©laj:t nnber ben 17 September 1831 låtit utfärba ndbig Äungörelfe om upp Siflagg imb Sifalebed l)av, uieb anlcbniitg af 31 ifetd febnaft förfamlabe @tän
Redan under sin resa hade han erhållit kallelse till eloq. lektionen vid Stockholms gymnasium, men på biskopens i Linköping begäran stannade han vid läroverket i sin hemort och blef 1644 eloq. lektor i Linköping. År 1649 emottog han kyrkoherdesysslan i Ekeby och Rinna, sedan han förut tvenne särskilta gånger undanbedt sig honom erbjudna pastorater. Under sitt vistande i Linköping som lektor skref han sina komedier och lät gymnasister uppföra dem. Vid ett besök, som konung Carl Gustaf 1654 aflade hos sin bror Adolf Johan på Stegeborg, hörde han omtalas Brasks stora predikogåfvor, befallte honom predika inför sig och utnämnde honom derefter till sin hofpredikant. Brask lärer då hafva undanbedt sig denna utnämning, men skall några år derefter, då kallelsen förnyades, emottagit uppdraget, ehuru, enligt en annan uppgift, ”kunde han sig icke dertill resolvera för särdeles infall.” År 1659 kallades han till kyrkoherde i Norrköping, ”hvilket dock icke för sina särdeles inkastade hinder succederade.” År 1663 blef han för sina lyckliga embetsgåfvor af enkedrottningen utnämnd till kyrkoherde i Clara församling i Stockholm. Han dog derstädes år 1668. Utom komedierna, för hvilka vi nedan skola redogöra, har Brask utgifvit trenne liktal samt i handskrift efterlemnat två orationer, en synodaldisputation, en Brevis tractatio de arte dicendi samt en förklaring öfver evangelierna på festoch helgdagarna464. Redan de underrättelser vi ega om hans lif, låta förmoda, att Brask varit lyckligt utrustad och i besittning af en kraftig vältalighet, goda studier och en rik lifserfarenhet; men han tyckes ock hafva varit en man af ”särdeles infall,” egen, sjelfständig och oböjlig. Hans dramatiska arbeten bekräfta rigtigheten af denna uppfattning, jemte det de lemna fyllnadsdrag till hans karakteristik. Af en sträf, nästan hård natur, synes han på samma gång hafva haft öppet sinne för det komiska.
1,400 — för en kniphammare med eldstad till uträckning af knip-, band och bult-jera i5o — $2 Allm. Besv.- oell Elon.-lltskottets Betänkande, N:o 109.. för en räckhammare, med eldstad för redskaps-smide, lie-smide eller för brännståls-uträckning , , . — för 2 eller 3 spikhamrar, med tillhörande eldstad eller ässja . 120 — för 4 till och med 6 spikhamrar, med begagnande af tvänne eldstäder , r i • • » • * • •• . «• • • • »■ ■ * 2^0 att för nya slångjerns-verk, äfvensom för jernoch stål-förädlingsverk i allmänhet, komme något visst ärligt tillverknirrgs-belopp icke att bestämmas, utan skulle det vara egarne af sådana verk öppet lemnadt, alt, vid sina privilegierade verkstäder, drifva jerneller stål-till verkningen till det belopp, som medhinnas kan, och att dervid begagna det tillverkningssätt, sorn förmonligast eller bäst passande finnes, dock med iagttagande af hvad Författningarne innehålla om tillverkningens beskaffenhet, behöriga stämpling och vågförande; och skulle de stångjernshärdar, som erhållit en så beskaffad fri tillverkningsrätt sig tillerkänd, benämnas helfida, till åtskilnad från så da ne verkstäder, hvilkas tillåtna års-lillverkning vore gen1 m privilegier till visst belopp bestämd, och derföre kallades ofria; att samma fria tillverknings-rätt, som för nya jernverk vore f gifven, skulle Bergs-Collegium ega alt, vid redan privilegierade stångjeins©ffih ämnesjerns-verk, tillerkänna Bruks-egare och Bergsmän, då det fastställde förhållandet emellan koleller skogs-tiligång och härdar antingen är för handen, eller genom en eller flere härdars nedläggning: eller verkstäders och smidens sammanflyttning beredes; att Bruks-egare, så inom sorn utom Tackjerns-bergslag, äfvensom Bergsmän, hvilka icke kunde uppfylla de vilkor, som för fri tillverknings-rätt blifvit föreslagna, skulle, uppå derom skeende ansökning, samt på grund af förut hållen undersökning, som af Bergs-Collegium godkännes eller, i annat fall, efter ny undersökning, erhålla så stor tillökning i smides-rätten vid redan tillåtna härdar, som de i orten disponible skogs-tillgångarne, efter beräkning af 20 tunnor kol för hvarje Skepp, stångeller ämnes-jern, bunna medgifva, utan att det kolfång, som för sådan smides-lillökning skulle gagnas, är för andra jernbruk, ädlare verk, eller, inom Tackjernsbergslag, för tackjerns-blåsningen, derstädes förut påräknad t;
sens solo, svennens visa, sjungen af hr Lundqvist, utmärkte sig likaledes som särdeles melodiös och vacker. Den första satsens kör och den andras vexelsäng mellan prinsessan och svennen gjorde i förening med de båda nyssnämda satserna hela tondikten till en synnerligen intressant bekantskap, som vid ett förnyadt utförande torde vinna ännu mera. Så korn konsertens mest anslående nummer, August Södermans verkningsfulla och målande körkomposition » Hjertesorg » (texten af nyligen aflidne Karl Wetterhoff) med sitt anslående solo (utfördt af fru, Edling). Stycket fick en förträfflig tolkning och måste omtagas. Följde så Ivar Hallströms poetiska och vårfriska idyll » Blommornas undran », för soli, kör och piano till text af O * * * * F * * *. De fina skiftningarna, den skära stämningen, de målande situationerna kommo genom det förträffliga utförandet (pianostämman sköttes synnerligen förtjenstfullt af frö ken Sidner) till sin fulla rätt o c h framkallade nu som alltid lifligt bifall. Programmets sista nummer utgjordes af trenne kompositioner af Ludo. Norman till text ur K. A. Melins älskliga dikt » Humleplockningen ». Alla tre äro förut kända och alltid gerna hörda. » Signes visa », enkel och intagande, utfördes varmt af fru Edling. I » Kung Hakes död » utfördes det ståtliga baritonsolot på ett utmärkt sätt af hr Salomon Smith; körerna i detta stycke voro ock af betydande verkan. Fruntimmerskören » Snöflingornas saga » utfördes med all den pietet, som tondiktens luftiga och skära poesi kräfver. Solonumren utfördes, utom af de ofvan nämda fru Edling, hrr Lundqvist o c h Smith, af fröknarna Karlsohn och Klemming samt hr Strandberg, och det hela leddes af hofkapellmästaren Nordqvist med en aldrig svikande säkerhet. Konserten var en verklig musikalisk högtid och bildade ett värdigt slut på den nu snart tilländagångna konsertsäsongen.
Det smärtar mig säga, att jag icke tror du AXEL. Därför... LINDGREN. Att du är drucken! AXEL. du låta mig se dina botaniska samlingar, då? AXEL. Tack ska du ha, gamle vän! Hör du, vill LINDGREN. demiens räkning! Nej! Dem skall jag bearbeta själf för aka Dina etnografiska, då? LINDGREN. 88 Nej, de äro icke mina! AXEL. Vill du... ge mig tjugufem kronor då? AXEL. LINDGREN. äger mer än tjugu! Jag kan icke ge dig mer än tio, då jag icke Fy fan! LINDGREN. du, att det finns någon som jag kan glädjas tillsammans med! Ingen! Ty de där nere hata den kom nedifrån! Sådan är ställningen för den afundade! Tror AXEL. som kommit upp, och de där uppe frukta den som Ja, du är så olycklig! LINDGREN sista halftimme, skulle jag vara hågad byta min Ja, vet du, att efter hvad jag upplefvat denna AXEL. ställning mot din. Hur lugnt och oåtkomligt att ingenting ha att förlora; hur intressant och symförbigångne. Du räcker bara ut handen och får pativäckande att vara den lille, den misskände, den strax en slant; du bjuder din arm, och du har vänner som kroka på; och hvilket mäktigt parti dina ner din lycka! millioner själsfränder! Afundsvärde, som icke kän 89 dig så högt uppe. Hör du, du har väl inte händelsevis läst den här tidningen? (Tar upp ett tidningsblad.) Du anser mig sålunda vara så djupt nere och LINDGREN. Nej, och jag vill inte heller läsa den! LINDGREN. AXEL. Men det ska du göra för din egen skull! AXEL. ditt nöjes skull. Du säger: kom hit får jag spotta ligen skall komma! Vet du hvad: jag har på jag råkade dig i en tät bambuskog, jag alldeles Det ska jag visst inte göra, inte en gång för på dig, och så är du nog naiv fordra att jag verkdessa minuter fått en sådan öfvertygelse, att om ofelbart skulle lägga ner dig med min bakladdare.
Prof. M 1, om Statsverket 1886. lill uppställande i dc allmänna samlingarne, som till prydnad i kyrkor, stadshus samt andra allmänna byggnader och församlingsrum, efter af menigheterna gjorda anmälanden och Eders Kongl. Maj:ts pröfning, samt Rikets Ständer vid sednasle liksdag, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga framställning i ämnet, beviljat för berörda ändamål en summa af 6,000 R:dr banko, att med 2.000 R:dr årligen utgå under åren 1855, 1856 och 1857, har bemälde Akademi, i anseende lill del fortfarande behofvet af ett årligt statsanslag för att kunna bereda lämplig sysselsättning åt fäderneslandets konstnärer, och synnerligen dera, som egna sig åt de högre konstarterna, staty-bildhuggeriet och historiemålningen, samt att sålunda underhålla och främja den inhemska konstodlingen, som derförutan skulle hindras i sin utveckling och beröfvas stödet af de förnämsta konstidkarne, då dessa, lemnade utan uppmuntran, tvingades att i utlandet söka sig ett fält för sin verksamhet, medelst skrifvelse af den 8 sistlidne Juli i underdånighet hemställt, det Eders Kongl. Maj:t måtte läckas till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition om anvisande af ett lill 6,000 R:dr banko förhöjdl årligt belopp, att efter 1857 för ifrågavarande ändamål utgå. Med fästadt afseende å hvad Akademien till stöd för denna sin underdåniga hemställan anfört, torde Eders Kongl. Majit finna skäligt densamma i så målto bifalla, att Eders Kongl, Majit behagade hos Rikets Ständer föreslå alt äfven för nästa statsreglerings-period på extra stat anvisa en summa af 9,000 Ridr Rimt, alt för det af Akademien omförmälda ändamål utgå med 3,000 Ridr om året. 26:o.
En förnuftig och sedlig man bosätter sig icke förr, än han vet, att han eger en möjlighet att kunna föda hustru och barn, och om än en sådan grundsats nu för tiden endast synes vara gällande för de bildade klasserna, är den icke desto mindre lika vigtig för alla samhällsklasser. Jag vädjar till talaren midt emot mig, Frih. Raab, om han icke eger den erfarenhet, att sådane jordtorpare, som göra 1 eller 2 dagsverken i veckan, äro mindre burgne, än de som hafva stora torp och utgöra stora skyldigheter. Detta är ganska vanligt, åtminstone på många trakter. 192 \ Den 24 November. Den ort, Frih:n åberopade, eger, i jemförelse med andra delar af Sverige, ett godt klimat, och arbetstillfällena äro der flera än annorstädes, men i det öfriga Sverige anses val de, sorn ega smärre jordstycken, vara mindre väl lottade, än de, som ega större torp och deremot svarande skyldigheter. Frågan örn hemmansklyfningens inverkan på samhället är icke ny. Garl IX började redan varna häremot och Carl XI egnade serdeles upmärksamhet åt detta ämne. Att omsorgen om detta ärende då för tiden var vida mindre af nöden än nu, är utom allt tvifvel. Dessa mäns åsigter måtte väl förtjena vitsord och efter de ansågo vigtigt att tänka på saken och stadga författning emot hemmansklyfning, torde det vara så mv^ket mera behöfligt nu för tiden. Den stora skillnaden har äfven sedan de.ss inträffat, att då personer af den ringare klassen, innan de bosatte sig, tänkte uppå huru de skulle kunna föda hustru och barn, är deremot giftermålet nu fullbordat, långt innan det blifvit afslutadt genom lagliga former och kyrkans välsignelser. Frih. Raab har förundrat sig deröfver, att jag, som, enl. hans uttryck, ådagalagt brödrakärlek, likväl visade mig uti ifrågavande hänseende från en ofördelaktig sida. Jag får dä fästa Frjhnis upmärksamhet deruppå, att ingen kärlek är starkare eller högre än faderskärleken, hvilken uttrycker sig på många olika sätt.