Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter hand blef den belönad med en mängd pris vid utställningar såväl inom som utom landet, ja, vid världsutställningar, och fabrikanten kunde snart styrka varans vederhäftighet med afbildningar å etiketterna af en massa större och mindre medaljer. de bästa beskrifning-arna — intill ett antal af tio — komma att införas, Inom herrskapsfamiljerna i Bohuslän funnos sedan gammalt åtskilliga recept på anjovis, A n j o v i s. hvilka gingo i arf från mor till dotter. HitEn kulinarisk studie äpropos » anjovisjubiléet-&gt; tills hade dock dessa användts nästan uteslutande för husbehof. Antagligen var det ett af Therése. sådant gammalt familjrecept, som Hallgren an* Fotoglnköket " PRIMIS " ä r hittills oötvertratladt cf ^xi &gt;K 1 IT i Varnas för .2 ä — värdelösa * elterapningar. - — vände för sin inläggning, och som tillsamman med den förbättrade och ypperliga metoden för konservering gaf åt hans vara ett sådant värde. Inom några år var också den anspråkslöse handlanden på det lilla fiskläget en välbergad man. Nu fingo också dessa familjerecept med ens ett dittills ej anadt värde. Man började hemlighålla dem, såsom man rufvar öfver en omätlig, fördold skatt. Men antingen de nu i en tid, då man ej förutsåg den penningevalör de representerade, blifvit spridda genom välvilligt lämnade afskrifter, eller somliga ansågo det förmånligare att åt personer med förlagskapital sälja dem än att själfva söka exploatera deras värde — nog af, inom kort uppstod öfverallt i norra skärgården en mängd anjovisfabrikanter, som drefvo affären i större eller mindre skala, och hvilka alla voro lika afundsjuka om hvar sitt recept. E n lustig anekdot berättades på den tiden i skärgården om d e t - — m a n må medgifva det! — mindre lojala, men i alla händelser för vederbörande lyckliga sätt, hvarpå en person, hvilken sedan kom att drifva anjovisfabrikationen i mycket stor skala, kom öfver det Hallgrenska receptet, som då redan renderat sin ägare en förmögenhet. Det kan emellertid ej falla mig in att vilja svara för den absoluta trovärdigheten af historien.
I anledn. af den motion jag vördsamt framställt om b e m m a n t a I s-r ä n ta n s upphäfvande, ifrån och med 1841 års början, och då städerna äro i behof af nedsättning uti deras utskylder i nästan samma förhållande med jordbruket; vågar jag föreslå, att allmänna bevillningen efter 2 :d ra Art. §§ 9, 11 oell i3 af nuvar. Bevillnts-förordn., hvarigenom städernas handlande, fabrikanter, manufacturister, handtverkare och samtlige borgare, äfvensom deras betjening och arbetare, åläggas afgift för handelsoch näringsrörelse, måtte till hälften nedsättas. Jag har i den till StatsUtskts handläggning öfverlemnnde förstnämnda motion visat nödvändigheten att företrädesvis söka befria jordbruket ifrån de ojemnt fördelta och med flera svårigheter vid debitering, uppbörd, redovisning och conlroll förenade äldre grundskatter, O111, som jag förmodar, nämnde Utsk. skulle finna de skäl grundade, hvarpå detta förslag sig stödjer, vinnes derigenom en fördel för den jordbrukande classen, som utsträcker sig till de minsta hemmansbrukare och äfven arrendatorer, så till vida de, inom sina contracters gällande tid, åtnjuta en lindring i onera; och denna fördel skall otvifvelaktig! blifva för massan at jordbrukare vida större, än hvarje nedsättning af den directa bevillningen på fastigheterna. Men för att göra en sådan åtgärd rättvis i anseende till städernas innevånare, har jag trott, att den här föreslagna nedsättningen i bevillningen ä borgerliga rörelsen, skulle vara den, som hufvudsakligen motsvarade ändamålet. Denna är oemotsägligt den ojemnast fördelade andelen af allmänna bevillningen, och den som hårdast drabbar massan af de produetiva classerna i städerna; då deremot fastighets-bevillningen, liksom på landet, egentligen kan anses träffa den förmögnare och på andras arbete lefvande classen.
Om altså privatbanken utsträcker sin rörelse för vida, blifver följden den, att bankens sedlar gå in dit emot silfver, hvilket då exporteras: ett mindre antal btcoserilar kommer altsä alt finnas i landet, och privatbankerna få svårt att hålla så stor cassa, sorn fordras för att göra tele mot vexlingen, särdeles under den tid, då kronoutlagorna skola utgå, och hvartill endast silfver eller b.‘cosedlar få användas. Så länge privatbankernas sedlar icke emottagas i uppbörden, är det ingen fara, att ju dessa banker 20 H. 5o 3ö4 Den ig Slars f. m. se sig före och indraga sin rörelse, då de finna sig hafva svårt att hålla cassa. Jag medgifver, att följden af privatbankers uppkomst, nied rätt att utvexla med statsbankens sedlar, omsider blefve den, att Ständerna måste inskränka sin lånerörelse och deras bank sålunda närma sig uteslutande egenskapen af vexeloch depositbank; men långt ifrån att sådant vore olyckligt, blefve det en vinst, att landets penningerörelse kunde bedrifvas genom enskilda creditanstalter och icke behöfva statens mellankomst, som på detta sätt blir en assistanceinrättning. Jag motser således med glädje, att privatbankerna småningom skola öfvertaga lånerörelsen i Jandet. I sjelfva saken instämmer jag altså med Gr. Frölich; och då han, hvad redactionen beträffar, öfverlemna! uppgörandet deraf till Hr Stråle, är jag säker, att all form deri blifver iakttagen. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.; Sedan jag begärde ordet, har frågan fullständigt blifvit utredd af andra talare, och jag vill således endast instämma hufvudsakligen med Gr. Frölich och Frih. Boye, med hvilken sednare jag är glad att nu för första gången kunna förena mig i financiella ämnen. För öfrigt får jag tillägga, alt jag anser det vara stridande mot 72 § Reg F. att neka privatbankerna betala sina förbindelser med hvad grundlagen erkänner för mynt.
Vid omsättning på jemna 6 månader, fordras minst en femtedels afbetalning efter ursprungliga capitalet, samt, i förhållande derefter, vid kortare omsättningstider, till och med 3 månader, då albetalningen följaktligen blifver minst en tiondedel, och får icke inbetalning till ringare än sistnämnde belopp ega rum, oaktadt omsättning skulle sökas på kortare tid än 3 månader. 2:0 Tvänne så kallade respit-månader, till omsättning efter förfallo-dagen, bibe - a4 Banco-Utskottels Memorial N.o 148. bållås endast för de lån, sora varit ställda och skola omsättas på fulla 6 månader, men , der lån sökes eller omsättes på någon kortare tid, får vid framlida omsättning deraf ej mera än en (1) respitmånad begagnas. 3:o De i denna §. stadgade förändrade föreskrifter, i afseende på låns omsättning, komma först att från och med den i Jul ii innevarande år i83o, tje-. na till efterrättelse, 4;o Beträffande hvad för Ön Gottland skall iakttagas, i afseende på Discont-. Iåns omsättning vid hämmad communication, åberopas Banco-Utskottets Protocolls-Uldrag af den a3.
Directionerne blifvit satte i stånd att vid de tider, fourage-persedlar vanligen erhållas lill billigaste pris, mot contant upphandla det deraf erforderliga qvantum och såmedelst undvika en kostnad, som, i händelse den öfverskridit det för fourageringen å Stat uppförde förslags-anslag, måst af Riksgälds-Coutoiret fyllas; så anse Rikets Ständer, att ifråga varande förskott å fouragerings-anslagen för Lif-Gardet till häst och Kronprinsens Hussar-Regemente må hädanefter som hittills meddelas, med iagttagande likväl, att de förskjulne beloppen alltid blifva såsom förskott i räkenskaperne balaneerade. 21.0 Då utaf en öfver f. d. Allmänna Magazins-fon lens tillgångar och fordringar upprättad utredning inhemtas, att den del af dessa fordringar, hvilken än nu sjmes påkalla indrifnings-åtgärder, icke uppgår till högre belopp än 30,84-5 R:dr 24 sk. 7 rst., samt då dertill kommer, alt denria summa ut^ göres af från 15 till öfver 30 år gamla fordringar, hufvudsakligen innestående hos utarmade undsättningstagare och andre medellöse gäldenärer, hafva Revisorerne, som ansett olämpligt att för en dylik utredning fortfarande bibehålla ett serskildt Contoir, bars aflöning, uppgående till mera än 2,300 R:dr, omsider torde föranleda till större utgifter, än den inkomst, staten af utredningen kan hafva alt påräkna, hemställt, att någon viss lid (1841) borde bestämmas såsom den termin, då Revisions-Contoiret för allmänna Magazinsärendenas utredning skulle helt och hållet upphöra, samt att de poster, hvarför någon betalning vid denna tidpunkt icke kunnat indrifvas eller hvarom utredning ej medbunnits, finge i den sista Hufvud-Boken afskrifvas; och (å, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes meddela vederbörande Nådig föreskift att så påskynda utredningen af de balanceoch fordrings-posler, hvilka af det under E. K.
31 än ock att det Häradsskrifvaren i Åkers, Daga och Selebo häraders fögderi af Södermanlands län på lön anslagna bostället Ärja JM 3, likaledes måtte till Kronan indragas och sedan för Statsverkets räkning utarrenderas samt i stället, från nästa statsreglerings början, för boställshafvaren å stat uppföras årlig kontant godtgörelse, svarande mot boställets i Staten upptagna ränta och afkastning R:dr 617. samt hyresersättning » 300. g^j Enär samtliga vederbörande boställsinnehafvare förklarat sig villige att mot åtnjutande af lönefyilnad i kontant samt hyresersättning, ofvannämnda boställen afträda samt med afseende å länsmansboställena såväl Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande vitsordat, att boställena hvart för sig till följd af belägenheten vore för det afsedda ändamålet otjenliga, som ock Kammar-kollegium och Statskontoret uti afgifna underdåniga utlåtanden tillstyrkt, att boställena måtte mot ofvannämnda vilkor till Kronan indragas och för Statens räkning utarrenderas, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Majit sålunda föreslagit, måtte de äskade beloppen med tillhopa 2,069 R:dr bevilja. f) I anledning af en hos Rikets
Handlanden Peter Bramberg har till en “skolinrättning i Engelholm4', genom testamente den 20 Augusti 1825, skänkt huset och tomten N:ris 9 & 10 derstädes, under vilkor, bland andra, att läraren fortfarande tillerkännes samma löneförmåner, som 1812 års sockenstämmo-protokoll bestämmer; men att, i händelse Engelholms skola möjligen komme att regleras i likhet med skolorna i provinsens öfriga städer, och läraren lönas på annat sätt, än omförmälde sockenstämmo-protokoll säger, en särskild skola törmedelst den testamenterade gåfvan inrättas, der så många fattiga af hederliga föräldrar i staden födde gossebarn lä åtnjuta undervisning, som kunna med fördel begagna sig deraf, egande i sådant lall stadens kyrkoråd att föreskrifva “skolordningen", samt att tilloch afsätta lärare. Lärohus finnes icke, men staden lemnar läraren hushyresmedel, för hvilka han anskaffar lokal åt skolan och bostad åt sig sjelf. Staden underkastar sig de i Kongl. Cirkulär-brefvet den 20 Mars 1858 föreskrifna vilkor för pedagogiers upptagande å elemeutar-läroverkens stat. Närmast belägna läroverk ligger i Helsingborg på ett afstånd af 2‘/2 mil. Engelholm egde år 1857 en folkmängd af 1,544 personer. 25:o Pedagogien i Kongsbacka. Undervisningen, som i denna pedagogi redan förut hunnit en ganska hög grad af utveckling, har under sistlidne läseår omfattat icke obetydliga läro-kurser i geometri, äfvensom Franska, Tyska, och Latinska språken. Vid skolan äro, jemlikt Kongl. Brefvet den 12 November 1858, tvänne lärare anställde, och lärjungarnes antal, som under vårterminen 1858 uppgick till 31, och under höst-terminen samma år till 33, har i medeltal under de 5 föregående åren utgjort 28. Den förutvarande läraren åtnjuter i årlig lön 30 tunnor kronotionde, äfvensom 4V2 tunnor bibeltrycks-spanmål, hälften råg och hälften korn.
Förslaget blef den 20 December 1851 i Statsrådet anmäldt; och Förordning i ämnet utfärdad. 33:o af den 28 Augusti 1851, angående förklaring af 21 Kap. 1 § Rättegångs balken (213). D:o — D:o — D:o. ?24:o af den 28 Augusti 1851, angående förändring i rättegången och arbetssättet i Hofrätt (209). Sedan Högste Domstolen och Rikets tlofrätter varit hörde, har Kongl. Majit i Statsrådet den 26 April 1853 icke funnit skäl bifalla Rikets Sländers förslag. SedanKongl. Majits samtlige Befallningshafvande varit hörde, har ärendet blifvit den 26 April 1853 i Statsrådet anmäldt; och nådig Förordning i ämnet samma dag utfärdad. S@:o af den 30 Augusti 1851, angående vilkor för utländsk man att här i riket få besitta fast1 egendom (222). 1851 den 20 December har Kongl. Majit i Statsrådet vägrat bifall till Rikets Ständers förslag. 81io af den 28 Augusti 1851, angående praescriptionstid för liqviderande af åtskilliga i Itiksgäldskontorets räkenskaper balancerade äldre skuldposter (210). 1851 den 12 December i Statsrådet anmäld; och nådig Kungörelse under samma dag utfärdad. Stockholm den 31 Oktober 1853. C. F. W. Lamberg, Arkivarie i Justitie-Stats-Expeditionen. — 56 — Uppgift å de ärender, hvilka till Kongl. Maj:t, genom Rikets Ständers, vid Riksdagen 1850 och 1851 aflåtne underdåniga skrifvelser, inkommit, och som tillhört Kongl. ;Utrikes Departements underdåniga föredragning. 3§:o af den 5 Augusti 1851, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens Tredje Hufvudtitel (119).
Uti ungefärlig beräkning torde man kunna antaga minimum af sädes-behofvet i Riket, vid en inskränkt Brännvins - bränning, till 6 Millioner Tunnor, utsädet inberäknade och då visar sig i differencerna mellan 1810 års goda och 1812 års felslagna skörd, omkring en half Million Tunnor Säd det förra året i öfverskott, och omkring En Million det sednare året i brist; sorn alltså kräfde en fond af mindst 5 Millioner Riksdaler, för att balancera å deri ena sidan producenternes öfverskott, och å den andra den uppkomna bristen. Om man jemförer dessa stora, men verkliga, differencer från det ena året till det andra, med beloppet af de disponibla fonder Allmänna Magazins-Inrättningen haft under sin förvaltning, under det Staternas och Krigsmagtens förseende med Spannmål densamma tillika ålegat, så erlär man snart, i huru ringa man Inrättningen kunnat verka för sitt ändamål, att bidraga till jemnvigt uti Sädesprisen; och upplyst derom, är man förmodligen billig nog, att icke lägga densamma till last, hvad som varit utom gränsen för dess möjliga verksamhet. I stället att Allmänna Magazins-Förvaltningen egentligen borde vara verksam och kunna göra nytta, da Spannmålri faller under sitt rätta värde, sorn är productions-kostnaden, med tilläggning af jordbrukarens skäliga vinst, har dess fond vanligen varit så medtagen af föregångna upphandlingar, gjorde i nödens stund till höga pris, och af utestående fordringar hos undsättningstagarne, att den vid sådana tillfällen icke haft något öfrigt. Detta är alldeles detsamma i stort, sorn hvarje jord - Den 13 April. jordbrukaren egen hushållning visar sig under dylika skakningar; de olyckliga åren sätta honom hastigt tillbaka; men endast småningom kan han afbetala sina skulder, återhämta sitt förra välstånd och, varnad af de bekymmer han burit, upplägga något öfverskott från den goda dagen, till mildring vid ett nytt missöde* Nu varande Magazins-Ifirältningen har dessutom icke haft sig detta föremål allena till åliggande. Af hvad
Mitt andra skäl är betänkligheten att i upbördsmannens händer förena både enskildta och allmänna medel. Hvarje tillkommande upbörd, som icke är kronans, leranar honom tillfälle alt med densamma betäcka de brister och de försnillningar, som kunna ega rum i afseende på kronans medel. Derigenom blifver osäkerheten för henne större och deri indragas tillika jemväl Bankens medel. Om balance inträffade och Bankens medel derigenom ginge hos Fogden förlorade, borde icke Staten vara skyldig att hålla Banken skadeslös? Kronan skulle icke blott förlora sina egna medel, utan jemväl få betala Bankens. Jag anser alltså förslaget vara onyttigt, och tillstyrker derföre R. o. Ad. att icke återremittera dessa punkter, utan afslå dem genast, hvarigenom man slipper att ånyo med denna sak be svära både Utskott och Ständer. Hr Rosenblad: Till de förut anförda skäl, torde jag få äran yttra, att jag i allo instämmer uti Hr Lagergrens reservation, som är så väl utförd. Som jag hoppas att R. o. Ad. deruppå fästat lill - Don 1 2 A pri 1 f. m. 337 tillbörlig upmärksamhet, vill jag icke vidare uplaga densamma, utan får blott till de skäl Ur von Hartmansdorff nyss anfört, lägga några ytterligare. Jag anser lika med Hr Lagergren det icke vara omöjligt att på ett annat sätt bereda den åsyftade lättnaden för bankens låntagare utan denna omgång, men jag anhåller att få fästa upmärksamheten på, att bela denna åtgärd icke innebär den fördel för låotagarne, som man tror. De skulle derigenom vara skyldiga att verkställa inbetalningen med en bestämd summa, d. v. s. hvarken mer eller mindre för året. De hafva nu visserligen skyldighet att icke betala mindre än dessa 6 proc., men de hafva också rättighet, att när de vilja inbetala så mycket de vilja, så att de kunna begagna banken såsom en sparbank för sig, derigenom alt så snart de ega det ringaste öfverskott, så kunna de, genom detsammas inbetalande genast, mycket förr minska sina skulder.
Ständers pröfning särskildt underställas hvad kommitterade i underdånighet hemställt angående förändringar i nu gällande föreskrifter om afskrifning af bortflyttade personers kronoutskylder, samt om preskriptionstiden för skattskyldiges och redogörares ansvarighet. Det af föredragande Departements-chefen sålunda afgifna underdåniga tillstyrkande biträddes af Statsråden FährceuSj Gyllen granat, IVcm, Silfverstolpe j Peyronj samt DD. Ex. Herr Stats-ministern för Utrikes Ärenderna Friherre Ihre och Herr Justitiae-Statsministern Grefve Posse, likväl med den skiljaktighet, att, enär statens nuvarande tillgångar icke syntes medgifva anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år af lösen för de till embetsoch tjenstemanna-staterna anslagna lönings-räntor och tionde, de ansågo lämpligast att, intilldess dessa ränteoch tionde-anslag kunde, i mån af skeende löneregleringar, framdeles varda mot visst belopp i penningar utbytta, med uppbörden af samma anslag kornme att på hittills vanligt sätt förhållas, så att löneinnehafvarne egde att lösen efter stadgadt medelpris för sina räntor och tionde sjelfve eller genom egna vederbörande uppbördstnändirekte af de skattskyldige uppbära; hvarförutan förbemälde Statsråds-ledamöter, hvad serskildt beträffade förslaget angående kronohemmanen och deras upplåtande under skattemannarätt, hufvudsakligen instämde i den särskilda mening, en bland skattereglerings-kommittéens ledamöter i denna fråga yttrat, och på grund häraf tillstyrkte, att framställningen härom till Rikets Ständer måtte inskränkas till följande förslag, nemligen: att Kongl. Maj:t till Rikets Ständers bifall öfverlemnar, att skattemannarätt icke allenast till kronorusthåll, 38 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. säterioch bergsmanshemman, utan ock till andre sådana, under åborätt upplålne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af Kongl.
Det är för mig serdeles glädjande att höra, det Frih. af Ugglas delar mina åsigter i den, enl. min tanke, vigtigaste af alla punkterne, nemi. den, som rörer Lands-Sekreterares och Lands-kameferares rättighet och [iligt alt yttra sig till prot, samt rätt att få sina yttranden underställde Konungens pröfning; men jag tror likväl att Frih. af Ugglas misstagit sig, dä han fork larat, att skäl till anmärkn. icke förefunnes, enär det visat sig af handlingarne att Lands-kamererares yttrande verkligen blifvit för Konungen anmäldt. Här gäller det hufvudsakligen sjelfva principfrågan, och den har af Konungens rådgifvare blifvit behandlad i motsats emot hvad jag och Frih. af Ugglas sjelf anser vara riktigt. Det heter nemi. att StatsRädet funnit ”rfe/i förda klagan öfvar Landshöfd:ns vägran alt låta klagandens, såsom reservation emot förslaget, ingifna skrifvelse förslags-handlingarne bifoga, icke förtjena afseende”. Häraf synes att sjelfva princip-frågan är så behandlad, att desse embetsmans yttranden icke behöfva korndia1'till Konungens kännedom. I an led n. af den framställning Gr. Puke gjort, och i hvilken Frih. af Ugglas instämt, att R. o. Ad. skulle med ogillande lägga Retänk. til! handlingarne, tager jag mig friheten hemställa, huruvida sådant vore conseqvent, serdeles då Frih. af Ugglas sjelf framställt 2:ne af dessa anraärkn:r. Jag tror det vara mera i öfverensstämmelse med Grundlagens bud, hvilket jag äfven tror förut sä hafva varit tolkadt, att Hr Gr. o. Landtm, framställer den propos., huruvida R. o. Ad. finner rikets väl kräfva alt Konungens rådgifvare, på grund af de gjorda atimärknme, ifrån sina embeten entledigas, på sätt det heter i Grundlagen.
St. icke kunna, för deras del, medgifva, att de Kgl. Resolutioner, dem en del Städer i äldre tider och af tillfälliga anledningar erhållit, till bestämmande af en Båtsmanshålls-skyldighet, hvilken tvifvelsutan öfverensstämde med hvar je Stads då egande verkliga förmåga, böra anses innefattade under de privilegier, Bih. till R.StFröt-1828—1830. ta,-de Smil. 3 Band. 14 aio Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrif v. N.o 4^7* förmoner, rättigheter och friheter, hvilka E. K. M., jemlikt 114 §• Regeringsformen, eger att låta samtliga Rikets Städer åtnjuta; hvaremot samma Grundlags 8o §., som uttryckligen bjuder; att "Krigsmag”ten till häst och fot, så väl som Båts”manshållet, förblifver vid de med landet ”och Städerna upprättade Contract och In”delnings-Verk , hvilka till deras hufvud”grunder skola orubbade vara, intill dess "jKonungen och Rikets Ständer finna nödigt någon ändring deruti samfälldt att gö”ra, ” i förevarande fall ensam synes R. St. tillämplig, hafva R. St. underdånigst skolat begära E. K. M:s Nådiga bifall derföre, att en ny allmän reglering och fördelning Städerna emellan af deras Båtsmanshåll må verkställas; dock anse R. St., att, innan denna nya reglering varder till Städerna Fahluns och Salas jord utsträckt, först undersökas må, i hvad mer eller mindre mon den förstnämnda Stadens utegor äro till Soldathållet anslagna, likasom huruvida hinder för Sala Stadsjords indelande för Båtsmanshåll kan mota af det om Sala Silfver-verks bedrifvande afslutade Contract. I afseende å den Båtsmans-styrka, som af Städerna gemensamt framgent bör underhållas , har E. K. M. täckts förklara, ”att någon fråga ej bör uppstå om ökande ”af Båtsmanshållet i det liela, hvilket bör Éxp.^Uisk» Förslag till und. Skri/v.
Att han med dylika tal ej kunde föra regeringen bakom ljuset eller tillintetgöra de en gång väckta misstankarne mot honom sjelf, visste han allt för väl, men han tyckte sig tryggt kunna spela denna komedi till sitt eget nöje i medvetandet deraf, att hvarje fällande bevis mot honom saknades, och att misstankarne ej kunnat tränga till djupet af de afsigter, som han och hans parti hyste. För att blifva befriad från den farlige mannen, innan rikets ständer hunnit sammanträda, beslöt regeringen att under någon hederlig förevändning aflägsna honom. Herr Bengt fick en vacker dag veta, att fråga vore om att utnämna honom till president i Wismarska tribunalet. Han skyndade att undanbedja sig förtroendet, men De la Gardie öfverlemnade honom fullmakten under många smickrande ord, i det han försäkrade, att det behöfdes en man med riksrådet Skyttes kraft, för att afskaffa de oredor, som vid nämnda tribunal inrotat sig, hvarjemte han uppmanade honom att genast begifva sig till sin post. Men herr Bengt var icke så lätt att aflägsna. Först hindrades han af en hastigt påkommande sjukdom att lemna hufvudstaden, och då han med sitt rörliga väsende snart nog ledsnat att spela patient, hade han åtskilliga andra skäl att framdraga, som beklagligen nödgade honom att qvarstanna i Stockholm och tillsvidare öfverlemna det redlösa Wismarska tribunalet åt sitt öde. För att lifva herr Bengts håg för resan, utnämnde honom nu regeringen dessutom till Sveriges legat i Tyskland. Detta var en ärofull befattning, och herr Bengt tackade för förtroendet, men påminde derom, att sysslans anseende fordrade en högre lön än den hitintills anslagna. Han ville ej ikläda sig en sådan värdighet, innan han visste, att han med all yttre heder kunde uppbära den. Regeringen skyndade att betydligt öka lönen och uppmanade nu herr Bengt för andra gången att med det aldraförsta begifva sig på väg. Herr Bengt lofvade det, men stannade qvar i hufvudstaden.