Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riben lill en tiel förekommen, men önskar till hvad han yttrat få lägga, att jag anser citationen böra stå qvar af samma skäl, som Talarne på motsatta sidan velat ha bort' den. Delta skäl är nemligen, att jäg önskade att Konungen icke matte förändra dessa Författningar, det vill säga i i afseende på vilkoren för rättigheten till introduction på Riddarhuset eller påföljden af introductions försummande. Dessa vilkor finnas nu föreskrifne i förslaget till RiddarhusOrdningen, på det hvarje IntroductionsSökande må veta, hvad han har att fullgöra, och äfven på det dessa Författningar derigenom skola vinna en större helgd och säkerhet om varaktighet. Förordningarne hafva tillkommit i följd af RiddarhusDireetionens anmälan hos Kgl. Majit, och Konungen lärer således icke eller vidtaga någon förändring, utan att hafva hört RiddarhusDirectionen, som då blir i tillfälle, att till thronen frambära de skäl, som kunna förete sig för eller emot förändringen, hvilken, i händelse den skulle finnas nödig, aldrig kan vara af en sådan skyndsamhet fordrande beskaffenhet, att den ej kan uppskjutas till en kommande Riksdag, för alt då behandlas såsom förändring i RiddarhusOrdningen. Grefve Posse_, Jrvid: Då anmärkning vid denna punkt gjordes af mig, förra gån - 64 Den 3 Augusti f. m. gen Utskottets Memorial förevar, anhåller jag, att till Grefve Frölichs framställning få tillägga, att jag för min del icke kan finna Herr Grefvens förslag opassande, utan tror jag att denna oväntade benämning är mera tillämplig å en sådan redaction, hvarigenom Konungen skulle vara betaget, att ändra författningar, (hvilkas utfärdande är af honom beroende,) så vida Han icke ville promulgera författningar i strid med RiddarhusOrdningen. Genom 1775 års Förordning och 1800 års Kongl. Bref, förlorar den Adelsman, som icke i rätt tid sökt introduction, alla med upphöjelsen förenade förmåner och rättigheter. Om nu
Herr Grefven och Landt Mar skalken förmodade, att om Memorialet endast remitterades till StatsUtskottet, samma Utskott troligen icke skulle anse sig kunna detsamma upptaga, samt hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade Memorialet till Statsoch LagUtskotteu remittera. Bifölls. Friherre Boye., Ludvig: Om ämnets natur bestämmer valet af Utskott, till hvilket en. Motion skall remitteras, så kan, efter mitt begrepp, denne Motion icke remitteras till andra Utskott, än Lagoch BesvärsUtskotten; ty nied principen om hvad som är missbruk af Lagar, eller icke är det; äfvensom med våra Besvär öfver missbruk i allmänhet, ledande till intrång i Representationens uteslutande rätt, att Skatter Nationen ålägga; med allt detta har, efter min öfvertygelse, StatsUtskottet icke att skaffa. Herr Grefven och L^andtMarskalken förklarade, alt dess nyss framställde Proposition redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. 646 Den 10 Januarii. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. en qvart till tre eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Lördagen deri 10 Januarii. Plenum klockan 5 Eftermiddagen. Justerades följande; Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglo fl. Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 5 Januari! |8{8 f. m, S. D, Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 39 sistlidne December aflåtne samt den 3o i samma månad på bordet lagde Memorial, angående rätta förståndet af 61. §. i RegeringsFormen, fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att enär nyssnämnde §. stadgade huru med den redan antagne Bevillning gens fortfarande intill dess den nya blefve af Riksens Ständer fastställd, förhållas borde, den i detta afseende af StatsUtskottet gjorde hemställan vore öfverflödig och således borde förfalla, Ut supra.
Det klander, som vid ett eller annat tillfälle åtföljt dessa uttalanden, synes oss i själfva verket ha sin grund i begäret efter en verkligt genomgående praktisk reform i den högre kvinnoundervisningen. Vi hoppas, att nästa års riksdag skall få tillfälle att praktiskt förverkliga de sympatier för kvinnoundervisningen, som 1891 års riksdag uttalat. H. Se Glömmen ej Iduns skollofskoloni! Minsta bidrag emottagas taeksamt. Ett bref. ' - t / ringde på dörren, och - postbudet kom med bref och tidningar fulla famnen, ty postbåten ändtligen nyss vändt om genom drifvande is till ' östadshamnen. Jag slängde avisorna strax i en vra — de voro, gunås, jämt tre veckor gamla — och började brefven tillhopa samla och ett efter annat alt genomgå. Det var måitgt och mycket: amionser om döda, om gårdar till salu med utsådd gröda, noveller, poemer och cirkulär och ännu mycket mer sådant där. En del lades zendan, en del fick vandra i korgen — och så jag i handen fick ett konvolut i högst prydligt skiek och mycket olikt alla de a ?zdra. Det påminde närmast om skrofiig kardus af färg, som var obestämbar, men ljus, med gummade kanterna icke skurna, med monogram kring en pressad terna. En doft af parfyjn mig till möte sprang — jag sökte den i mitt minne fånga, och efter funderingar många och länga jag stannade vid Y / ang-Y / ang. Utanskriften var präntad och prydlig, väl mikroskopisk, men mycket tydlig — alltsammans var f / n de siécle, chic, det såg jag strax med en enda blick. Jag kände skribenten: en vän bland de bäste, som jag höll af mer varmt än de fleste. Äuvertet med pennknif jag varligt ref att se, hvad den gamle gossen skr ef: • » Min egen vän l Gud vet, när du far mitt bref Kanske ej förrän fram i vår. när Ös ter sjöisar ne hunnit bli sprängda, ty nu, som jag sett, ä ' ni innestängda. Dock måste, jag skrifva.
Desse äro mina tankar, hvilka, om jag ock icke vore Fullmägtig för Thorshälla Stad och i sådan egenskap borde bevaka dess rätt, jag i allt fall skulle ansett mig pligtig yttra, enär jag måste betragta Lagstiftarne sjelfve såsom i första rummet skyldige att vårda Lagens helgd; samt, alla ingrepp i en på god tro vunnen egande rätt af mig måste anses högst vadi ige.’’ Och skulle detta yttrande såsom Herr Borgmästarens särskilda till Hespectifve Riks-Stånden åtfölja Betänkandet uti ifrågavarande ämne. Stockholm Ut Supra. Ex ProtocoIIo W% Karström* N:C) 284- Ankom den io Julii 1823. Utlåtande, i anledning af vackt fråga, om ersättning till Handlanden J. ATauson för af - 17-^4 Stats-Utskottets Betänkanden, trådt Arrende af Uranienburgs Kongs Ladugård. Ridderskapet och Adela liar till Stats-Utskottet blifvit remitteradt ett af Herr C, M. Brummer ingifvet Memorial, hvaruti anföres, huruledes Högstsalig Konung Gustaf Illdje, i anseende tillCommerce-Rådet Arvid Schauws ådagalagde långliga och trogne tjenster, samt dess vid Uranienburgs Kongl, Ladugård berömligen nedlagde arbeten och omkostnader, medelst Resolutionen den a5:te Junii 1768 i Nåder förunnat honom och dess rätts innehafvare prolongationen på 5o års tid, räknadt från den irsta Maij 1811 af det emellan Kronan och honom, år 1761 uprättade Arrende Contract, om nämnde Kungs Ladugård, hvilket förlängde arrende Commerce Rådet, under den 27 Maij 1787 upplåtit till Handlanden i Landskrona Johan Anders Tauson, sorn sedermera jemte sin Broder nu mera aflidne Directeuren P. O, Tauson, skall oqvaldt innehaft och brukat egendomen ända till år 1811 , då densamma , dem ohördan ctenom Konsd.
Men då Utskottet, med ledning af hvad vid ärendets föredragning lill remiss hos Riks-stånden anförts, jemte de afstyrknnde yttranden, de fleste länsstyrelserne, samt K. Kam. Koll. och Statskont. afgifvit, (sid. 146 och 147 i Komit. bet.) icke kunnat förslaget för närvarande understödja, får Utskottet, som lill undvikande af vidlyftighet, nu endast hänvisar lill berörde yttranden, hemställa, 45:o alt, intilldess resultaterne af det föreslagna förenklade beskattningsväsendet sig visat, Riksens Ständer måtte låta förblifva vid b vad nu gällande författningar om mantalsskrifning på landet och i städerne stadga. 46:o Uti den af kommitlerade (sid. 140 och 141) behandlade frågan, angående jemkning i stadganderne om mantaIspenningarnes och personela bevillningens utgöran Bih. till R. St. 1 Stuts VIskultets Utlåtande, A':o 2V2. de, kommer ulJåtandfe ult af Statsoch Bevillnings-utskotten gemensamt afgifvas. Komrnilterade hafva anfört (sid. i 41 j 14 2)> ali bland oi dinar ie räntan förekom en personel afgift, nend. den s. k.
N u för tiden rimsumma, som blefve grunden till en framtida mar man ogärna mer än hvarannan rad eller förmögenhet, att senare användas till barnens hvar tredje eller när det faller en in och upppfostran o. s. v. Äfven på detta område inte blir för besvärligt. är exempel uppfostran. E n ung man, hvars D e t är — korteligen uttryckt — sammanmor för honom varit en förebild i äkta kvinnfattningen af den nyare tidens storartade lig enkelhet, i flit och omsorg, skall vid valet framsteg på versfabrikationens område att af hustru i första rummet lägga vikt vid dessa | man numera ej behöfver vara särdeles noga egenskaper. Eder, mödrar, tillkommer det att! med formen, blott man tillser, a t t innehållet uppfostra edra söner lika sparsamt som edra blir tillräckligt tunt. döttrar; eder tillkommer det att göra klart för N å g o t innehåll måste man emellertid ha, sonen, att en enkel flicka, som ej medför nå- och det lilla som behöfs hämtar man dels gon betydande hemgift vid giftermålet, likväl kan I ur sin egen rika känslovärld, dels ur goda vara en bättra ledsagarinna genom lifvet äa en I poemböcker af äldre eller nyare skalder. rik docka, hvars anspråksfulla väsen och ovana Största svårigheten med att skrifva poesi vid nyttig verksamhet kunna komma att bebrukar vara att få en bra början. S å länge reda maken många bekymmersamma dagar. Å papperet ligger alldeles blankt framför en, andra sidan boren I äfven sörja för, att flicger det inga ingifvelser. Men har m a n blott Så är icke våra dagars sed. D e t allra största felet hos vår moderna ungdom består däri, alt bland hundra brudpar nittionio icke fatta hvad som anstår deras stånd och deras lefnadsställning. Alla vilja högre upp, och detta är klippan, på hvilken mången äktenskapslycka strandat. Det ofta hörda uttrycket » efter sitt stånd » är icke liktydigt med: efter våra enkla förhållanden, — åhnej, det är tvärtom täckmanteln för högmod och dåraktig fåfänga.
Det var äfven en annan principfråga, som af Hr Gyllenhaal blifvit väckt, nemi. att det vore en hedersskuld för Staten att betala ett redan gjordt arbete. Så kan jag icke fatta i frågar var. förhållande; det är möjligt, att min bristande fattning äfven i detta fall härleder sig från min juridiska okunnighet — det vill jag alltför gerna medgifva —men sundt förnuft och sunda begrepp tilltror jag mig äga, och hemställer hvartill det skall leda, mine herrar! om hvarje collegii-chef, hvarje reg:ts-chef, säkerligen på lika goda skäl som Hr Presidenten, här framträdde med begäran om ersättning, retroactivt för det arbete, som till Statens nytta blifvit af deras underhafvande under en förfluten tid förrättadt, och att detta vore en hedersskuld, som Staten retroactivt borde betala. Med våra former känner jag icke, att någon kan berättigas till en så beskaffad retroactiv ersättning, och jag motsätter mig den för principens skull, emedan jag ej vet hvart det kunde leda ; ty det förhåller sig så med en princip, att om man sticker det minsta hål derpå, är det ock slut med hela principen , och vägen öppnad för alla missbruk. På alla dessa grunder anhåller jag om återremiss, med begäran, att dessa anmärkntr må till Utsk. åtfölja. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Äfven jag erkänner under vissa förbehåll, alt StatsUtsk. i allmänhet bör vara mycket omsorgsfullt, när det kommer an på att bifalla en statsregleringsfråga, då enskild motionär är den , som framställt behofvet. StatsUtsk., som visserligen icke af någon förnuftig representant anses utgöra en samling af legodrängar, består tverlom af lika sjelfständiga ledamöter, som öfrige representanter, blott med den skilnad, att dess ledamöter hafva större åligganden, än den enskilde representanten. Det är visserligen billigt att göra skilnad på när olika vigtiga omständigheter ärö för handen; en princip går sönder, om man sticker minsta hål derpå, så äfven med principen om vördnad för Konungamakten i landet, ifall den angripes.
A. och Bilagan N:0 Z. uptagne Stater uti följande Aflöningar och Utgifter, nämligen för Kongl. Hofoch Slotte-Starerne enligt Bilagan Litt. C. 47Z/8.8Z 27 n Civile Staterne^ Bilagan Litt. D. 440,135 23 8 Militaire Gtaterne tillhands, enligl Bilagan Litt. E. - 656,505 3a 7 Militaire Staterne till Sjös» Bilagan Likt. F. , 226,093 31 9 Clerecieoch Gcholä - Gtaterne med de flere dithörande, Bilagan Litt. G. 6,878 29 6 Staterne för witterheten och dö Fria Donsterne, Bilagan Likt. H. 10,453 — —. A Diverse Milda Stiftelser, säsom Barnhus och Lazaret. ter, hwilka sönik warn delo ä A lmänna Ex,ra Ordin ris Slaten rpsörde, dels ä snffjlda Stater, äro nn lliider en egen Clatz upkagne utgöra tillhopa » 18,245 25 10 pensions Staterne,Bilagan Litt. Z. 30,290 __ __ Allmänna NtgiftS'Staten. Bi lagan rikt.
I enlighet med denna uppfattning införer Adlersparre en mycket stor brefsamling, men icke ett enda af de få bref, som här skola inflyta, finnes der. Femte kapitlet. En af Brauns glada aftnar. En afton under någon af de senare riksdagarne på fyrtiotalet hade ett antal litteratörer, hvarken stort eller litet, samlats i den bekanta våningen vid Humlegården, så ofta nämd att jag känner mig förbunden att meddela mina läsare det endast två skizzer efter denna återstå – ty då har jag genomgått den kedja som fästes vid Aganippens källa hos Dahlgren. Visserligen har det ej kunnat blifva en skildring för hvar och en af det sällskap som då drack brunn der, ty flere försvunno tidigt, efter hand flyttande till olika orter, en och annan ledsagades af döden till den sista orten, så att vi ei lefde någon längre tid tillsammans. Bland dem som tidigt bröt kedjan genom flyttning till andra jordiska trakter var KjellmanGöranson, genom sin presterliga kallelse, och SturzenBecker, som i följd af sina i högsta grad utvecklade skandinaviska sympatier flyttade till Köpenhamn ... Att förlora litterära vänner är antagligen för många af föga betydelse; men der en kedja funnits, märkes mycket väl de utbrutna länkarne. Lyckligtvis bodde Sturzen-Becker i Helsingborg, då Almqvistska olycksepoken inträffade, ty det var hos honom, glömmande alla ömkliga smågroll, som den arme flyktingen uppjagad och förstörd sökte en kort tillflykt. Jag måste ursäkta att jag så ofta återkommer till Almqvist – hans gåtlika uppenbarelse har aldrig försvunnit ur mitt minne. Men det var nu fråga om en glad afton, och med all säkerhet vågar jag förklara att det var en afton med flera illustrationer. Så fans der Grafström, Thomander, Blanche, Mellin, Braun, Crusenstolpe och Holmberg jemte några damer. I de små rummen innanför värdens arbetsrum, der den temligen högljudda riksdagspolitiken afhandlades, hade ett litterärt kotteri slagit sig ned under ordförandeskap af Holmberg och hans »sköldmö», såsom han alltid benämnde den blifvande författarinnan af skådespelet »På Gröna Lund», sedermera fru v. Numers, prisbelönt i Helsingfors för en af sina skrifter, då fröken Hedvig Ehrenstam.
De utgöra deintegrerande delarne af samhälls-organismen, och ju kraftigare hvart och ett sådant, med-aktning för de öfrigas rätt, befrämjas, desto friskare är samhället. Att allmänt väl bos oss hitintills varit tillbakasatt derföre, alt, på grund af nu varande representations-satt, någon samhälls-class skulle hafva blifvit af andra förtryckt eller i sin förkofran hämmad, kan jag icke medgifva; fastmer skall en ensidighet i detta afseende vara att befara, om en dass, med öfvervägande magt att bestämma valen, äfven finge rättighet att inom sig utse flertalet af nationens ombud. 3:o I afseende på representantförsamlingens organisation. Åberopande de skäl, Utskottet anfört för representationens fördelning på tvänne Kamrar, finner jag icke dessa vederlagda af hvad sedan för antagandet af en Kammare ordas. Jag skattar högre den betänksamhet och moderation, för hvilka det förra alternativet innebär en garanti, än den ofta brådstörtande, om än för tillfället eniga kraft, som af det senare skulle befordras. Skall en förbättrad representation hos oss vinnas, så måste den, enligt min tanka, af dertill förevarande element sammansättas och på grund af nu varande samhälls-förhållanden utbildas. De hufvudsakliga fordringarne dervid torde vara: att nu orepresenterade ståndspersoner erhålla representationsrätt, antingen såsom en serskild class eller ibland de öfrige upptagne; att för Ridderskapet och Adeln fullmäglige utses genom val, likasom för de öfrige Stånden, samt att representationen fördelas på tvänne Kamrar, af hvilka den öfre bildas genom val från den andra, samt vissa dertill kallade embelsmän. Genom dessa förändringar, hvaraf detalj-bestämmelserna ej torde möta synnerlig svårighet samt några modificationer i arbetssättet vid Riksdagarne, hvarigenom dessa kunna förkortas, tror jag nationens Önskningar, likasom dess sanna väl, i afseende på detta ämne, bäst befrämjas”. Af Herr Prosten Bergqvistj som hufvudsakligen instämt i Biskop JSibelii reservation.
Länet hörande berg finnes riklig, nästan outtömlig, tillgång på godartad och gifvande jernmalm. Floderne och sjöarne, i allmänhet fiskrika, underlätta transporten af skogsprodukter från Länets fleste skogstrakter. Floddalarne, så väl de större, sorn de mindre, äro ganska bördiga, hvilket i synnerhet är fallet med Torneå och Calix elfvarnes floddalar. Men andra delar af Länet, särdeles Lappmarkerne, äro uppfyllda med vidsträckta myror och mossar merendels ofvanpå sand och grusbotten, omvexlande med stora skogbevuxna hedar och backar af stenbunden finare och 6 gröfre sandjord. Endast vid de större dalsträckningarne förekommer lerjorden i någorlunda vidsträckta och mägtiga lager. En vidlyftig skärgård till 2 ä 3 mils bredd omgifver liela kusten af Länet och utgöres af en otalig mängd öar, holmar och skär af ringa höjd och till största delen skogbevuxna. Flere af de större öarne äro bebodda, men jordmånen är i allmänhet så sandig och mager, att inbyggarne på desse öar måste söka sin utkomst af fisket, hvilket understundom är ganska gifvande. Enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 27 April 1851 skulle Landshöfdinge-residenset förflyttas från Piteå till Luleå stad och byggnader å en för ändamålet inköpt plats uppföras till bostad åt Landshöfdingen samt till embetsrum åt de vid Landshöfdinge-Embetet anställde embetsman. Verkställighet häraf har under derefter förflutne år ägt rum och byggnaderne tillika med cellfängelse för Länet äro nu så nära sin fullbordan, att den anbefallda flyttningen kommer att försiggå den 25 innevarande Juni. i afseende å Länets indelning i administrativt, judicielt och ecklesiastikt hänseende hafva andra förändringar icke ägt rum, än att, sedan Kronofogden P. Forssell erhållit afsked från kronofogdetjensten i Arvidsjaurs och Arjeplough till detta Län hörande, med flere under Westerbottens
Härom får jag först anmärka, att den omständigheten att Matfors fiske blifvit på senare tider bättre, visst icke visar att flottningen varit oskadlig för fisket i Ljunga-elf ty först och främst kan förbättringen i Matfors fisken härleda sig från flera orsaker, som ej hafva med flottningen något sammanhang, såsom t. ex. inrättandet af bättre fångstmetoder, nedläggandet af andra fisken, som förr delat afkastningen med Matfors, borttagandet af hinderliga fångstoch dambygnader, som tillför ene skadligt inverkat på fiskens vandringar m. m.; sedermera är att märka att af den omständigheten att Matfors fiske under den anförda årstiden f örbättrats, långt ifrån följer att en dylik förbättring inträffat vid samtlige fisken utefter vattendraget, ty dessa kunna naturligen hafva blifvit försämrade i samma mån som Matfors ökats, hvadan sålunda, samt då några tillförlitliga statistiska uppgifter icke finnas öfver samtlige fiskens af kastning i Ljunga elf under den anförda tidsperioden, någon tillförlitlig slutsats om flottningens inverkan på fisket der sammastädes lika litet kan från dessa utdrag hemtas, som från det åberopade synerättsutdraget, hvar af endast framgår, att redan i början af 1700-talet en del fisken gåfyo jemförelsevis liten af kastning och ledo skada af flott-ning, utan att nämda handling gifver tillräckligt stöd för nödiga jemforelsers anställande mellan samtliga fiskens i Ljung a elf af kastning förr och nu.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 September 1840. 3. ' ■ • : . ; N:o 81. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Sept. 1840. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående rättighet för tionde-gifvare i Skåne att lösa Kyrkornas behållna tionde efter årlig markegång. (Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 90.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmärkt, hurusom, på grund af hvad E. K. M:s Nådiga Instruction, angående vården och förvaltningen af Kyrkornas fastigheter, medel och öfriga tillhörigheter uti Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Götheborgs och Bobus Län af den 12 April 1815 i 7:de punkten stadgar, i afseende å Kyrkornas behållna tionde-spanmål, för de fall, då hemmans-innehafvarne icke lidit missvext och behöfva densamma, hvarvid någon lösningsrätt ej egde runi, berörde tionde under senare åren blifvit försåld ä auction i mindre partier, hvarigenom tionde-gifvarne betungades med skyldigheten att transportera den sålunda försålda säden ända till sex mil från deras hemvist, jemte det icke sällan inträffade, att span må len vid framkomsten casserades och såmedelst tvister uppkomme, hvilka oftast medförde en för tionde-gifvaren kostsam rättegång, från hvilka olägenheter tionde-gifvaune desto heldre borde befrias, som de sjelfve, jemte öfrige församlingsboer, äro förpligtade att bygga och underhålla sina Kyrkor, ehuru ifrågavarande tionde i första rummet skulle dertill användas; och hafva Rikets Ständer, med anledning af hvad sålunda förekommit samt på det tionde-gifvare till egen Kyrka icke må blifva hårdare behandlade än afradsoch tionde - Expeditions-ZJtskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o 82.
Så tycks det för den här gången. Nej, för alltid. Den ångest jag utstått, de OSCAR. MILDE (torrt). bittra erfarenheter jag fått göra har gifvit mig en lexa som jag aldrig glömmer. Åh, hur lätt jag omfamna dig (omfamnar Milde). Men det är från venster 2.) Hvart ska' du gå? andas! Hur härligt det käns! Farbror jag måste sant (ringer. Selma klädd att gå ut, kommer Till doktorn. Frun tror att lille Alf är sjuk. Jaså. Gå först in till rektorskan och bed OSCAR. SELMA. henne vara god och komma hit genast. (Selma en förfärlig dröm! går till höger.) Alltsammans förefaller mig nu som MILDE. är inte individens utan nationens, Oscar, och det gör saken så mycket sorgligare. Du hjelpes upp i dag, en annan faller i morgon. Jag har lefvat för länge eller för kort. Det onda ser jag, men Och mig som en bitter verklighet. Din svindel botemedlets uppvaknande får jag inte upplefva. fyrspann tusen och åter tusen kasta sig i besingyllene mantel eller dö. Det sofver, söfdt af lyxens konung framför hvars ningslös yra, för att rycka till sig en flik af hans OSCAR. MILDE. Och botemedlet heter? niskan att söka förädla hvad hon har, i stället för att som nu försöka lysa med hvad hon inte har. Men se der ha vi fru rektorskan. _________ Ärlig stolthet, min gosse, som kommer men Sjette Scenen. DE FÖRRE. REKTORSKAN. Är Alm kommen? REKTORSKAN (hastigt från höger). OSCAR. träffat. Pengarne äro anskaffade. Säg om det ordet! Nej, något mycket, mycket lyckligare har inREKTORSKAN. OSCAR. Pengarne äro anskaffade. Jag är räddad, hör du mamma, räddad! REKTORSKAN. hur? Jag antar att det är slumpen, som vi ha' att tacka. OSCAR. Tyst, vänta! (Drar ett djupt andetag.) Men som om Viola har ett litet kapital. Och det visste du inte? Ja... ja... jag vet verkligen inte.