Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherren önskade visserligen, att den verkliga majoriteten må göra sig gällande — och detta kunde den under nuvarande valordning alltid om den iakttoge enighet och sammanhållning — men om en majoritet ock borde vara, hvad namnet innebär, öfvervägande, borde den derföre icke vara uteslutande. Ett korrektiv häremot utgjorde bänkmans-indelningen, isynnerhet vid de under Riksdagens lopp successivt skeende omvalen. Under lugna förhållanden skulle deremot de direkta valen lätt kunna åstadkomma splittring; sådant skulle t. ex. resultatet troligen mången gång blifva, om det öfverlemnades åt hvar och en ledamot att utur de uppgjorda elektorslistorna på 30 personer »utplocka» de namn som vore honom mest behagliga och deraf sammansätta en ny lista. Utskottet har, före pröfningen af ifrågavarande motion, tagit kännedom om öfverläggningarne och besluten i detta ämne under föregående Riksdagar och deraf hufvudsakligen inhemtat: att den ännu gällande ordningen att medelst bänkmän utse Ridd, o. Adelns Herrar Elektorer, hvilka sedan välja Utskotts-ledamöter, antogs redan vid Riksdagen 1720, efter det, vid den föregående, Högloft Ståndet upphäft den i 1626 års Riddarhus-Ordning stadgade fördelning i klasser och infört omröstning per capita. Detta fortfor till 1778 års Riksdag då klassfördelningen åter infördes, i följd hvaraf bänkmän ansågos öfverflödiga, enär både votering och val skedde klassvis, intill 1809 års Riksdag då klassfördelningen ånyo afskaffades, hvarefter i 1810 års Riddarhus-Ordning stadgades, att Elektorer för val af ledamöter i Utskotten skulle tillsättas genom 50 bänkmän, 1 fran hvar bänk. Redan vid 1815 års Riksdag väcktes motion om bänkmäns afskaffande, hvilket af Ridd. o. Adeln till principen godkändes, hvarefter vid 1817—1818 årens Riksdag föreslogs, att Ridd. o. Adelns Herrar Elektorer skulle väljas in pleno med en lista af 38 namn, deraf 25 skulle blifva ordinarie Elektorer och 13 Suppleanter, hvilket förslag dock kom att förfalla; hvaremot vid påföljande 1823 års Riksdag det beslut fattades, att
Icke nog med ”Bref från Brutus till Cicero om Cäsar och Octavius”, med ofvanskrift: ”Detta är en lectur för den nuvarande fria Svenska generationen, styrd af Förste Medborgaren” (de bägge sista orden äro tryckta med capiteler); icke nog med ”Bref till Nero från Seneca, som kostade hans lif”: läsaren undfägnas äfven med en mängd porträtter eller karaktersmålningar af gräsliga romerska tyranner, än Tiberius, än Caligula, än Nero, än Domitianus, än Heliogabalus; alltid, hvilket än namnet må vara, så tillställda, att man vid läsningen måste genast tänka på Gustaf III, eller i den afmålade se honom åsyftad. T. ex. Tiberius gaf vid sitt regerings-anträde stora förhoppningar, bemötte Rådet och Folket med aktning, kallade sig ”förste medborgaren af ett fritt folk”, påbjöd allmän taloch skrif-frihet, lät sedermera förklädningen falla, afdankade de gamla ärevärda rådsherrarne, omgaf sig med unga villhjernor dåliga till hufvud och seder; Caligula vurmade för skådespel, slösade stora summor på aktörer, muntrade pöbeln med fester der han lät utkasta silfverpenningar och matkorgar, trodde sig vara gudomlig; Heliogabalus var till allmänt åtlöje veklig och yppig i sin drägt m. m. Hvilken lag kunde antasta för sådant? Hvad vore billigare, än att den arme, misshandlade Lund finge åtminstone i fred sysselsätta sig med att porträttera Romerska Kejsare? Den afmålade var, såsom tydligen stod tryckt, Tiberius (o. s. v.); dragen kunde uppvisas hos Svetonius, Tacitus, med flera; ville någon åklagare säga: ”men der syftas ju ögonskenligt åt vår nu regerande allernådigste Konung”, så blefve dymedelst han, och icke Lund, majestäts-förbrytarn. – Föröfrigt var denna tidning, ehuru i främsta rummet, likväl icke blott och bart en politisk.
Man vill väl icke ansvara för att aracken var från Batavia, eller det röda vinet från Bourdeaux, men blandningen smakade rätt delikat för dem, som ej voro för mycket bortskämda, och den blef en stimulus, som, för första gången på flera veckor, förmått något litet hjelpa till att lifva upp den unge brudgummen, och när man efter flera timmars sittande vid bordet, ändteligen steg upp, var det icke mera den bleka, dystra, i underliga tankar förlorade Gunnar, utan den fordom yra, ystra, lefnadslustiga ynglingen, med lågande kind och blixtrande ögon. Men dessa ögon, naturbarnets sannaste tolk, de sökte blott ett enda föremål, och när de detta funno, hvilade de lugnt och gladt derpå, förgätande allt annat. Hela bröllopslaget anmodades snart att åter «uppstiga i stora kungssalen», der nu voro antända kronor och gammalmodiga lampetter, det enda nästan af lösören, som i handel, ur hand i hand, hade stannat från fordomdags qvar vid de gamla väggar, som de i flera hundrade år hade återspeglat, fast mörkt och dystert, ty glas och folium voro snarare svarta än hvila. Här dracks kaffe, och här började den allmänna glädjen och belåtenheten blifva så högljudd, och bondgubbarne så pratsamma och upprymda, och de unge drängarne så näsvisa mot något hvar, att mamsell Sara fann hög tid vara, att låta fiolerne spela upp en dugtig polska och dansen få taga sin början. Detta gjorde hastigt slag i saken. Alla som kände sig vacklande på sina ben och som varit de mest stojande, de drogo sig sakteliga ned åt drängstugorne och betjentrummen, och de åter, som varit något måttligare vid njutandet af «den dråpelige punsen», de togo nu sin skada igen med en omåttlig dans, och man hörde intet annat än: «Hej! Hejsan! Drag på bättre! Huisch! Låt gå allt hvad tygen hålla,» etc. etc. Och se Bengt, den glada, muntra Bengt, han var först och han var sist i polskan, och hvad tycks väl! brudgummen gaf honom icke mycket efter. – Huisch! Detta var en herrlig polska!
Justitiä-Ombudsmannens egenskap af Ordförande bland de til Tryckfrihetens wärd af Riksens Ständer til wäljande Sex Committerade är alldeles enlig med Regeringsformens rv8Z.,och werkningarne af de wigtiqa och angelägna befattningar , Jnstructionen i öfrigt honom älägger, synas til en betydlig del bero af egenskaperna hos den Personen, hwilken winner Riksens Högloft. Ständers förtroende. Det ankommer pä Riksens Högloft Ständers bepröfwande huruwida Utskottet träffat Riksens Ständers tanka, da det i 62 I. af Riksdags-Ordningen föreslagit at denna Ämbetsman, un Andra Band. xv2 Den 8 Augustt. under sin tjenstetid, borde i asta afseende» anses lika med Konungens Justitiä - Canceller, samt k samma § tillagt honom den personliga helgd, om hwilken in §. af Regeringsformen Riksdagsmän försäkrar. Utskottet har för sin del trott sädant förenligt med Ämbetets wigt och personens nödiga anseende. Wid bestämmandet af den tid ifrän hwilken Justitiä - Ombudsmannens befattning borde taga sin början, har Utskottet af flera skäl funnit den alldeles ej kunna sträckas längre tilbaka än til tiden för antagandet af Regeringsformen, hwari Personens och Ämbetets tillvarelse stadgas. Men dä af kända orsaker, innan densammas kungörande en ej obetydlig tid förlopp, och betänkligheter sällan äro skilde frän Retroactif werkan, anser Utskottet sig äga skäl at hemställa det Justitiä Ombudsmannens Ämbetsbefattning ej mätte sträcka sig til Utslag, Domar och Handlingar af äldre datum än hans utnämnande. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott lärer tilhöra, att sä wäl för Justitiä Ombudsmannen, som de Personer hwilka komma at utgöra hans Expedition, och torde bestä af en Secreterare och 2:ne Camellisier, föreflä löner, jämte öfriga willtor i och för Ämbetet, såsom:
Med afseende å de betydliga uppoffringar, som ej mindre Ystad än Uddevalla fått vidkännas för åstadkommande af do jernvägsanläggningar, som hafva nämnde städer till slutpunkter; och då det synes vara af vigt att understödja sådana företag, som afse beredandet af en tillökad rörelse i dessa kommuner, så att genom stigande välstånd de må sättas i tillfälle att bära bördan af de betydliga amorteringslån, för hvilka de i och för jernvägsanläggningarne och -andra företag häfta, utgörande för hvardera staden omkring 600,000 R:dr, tillstyrker jag att Eders Kongl. Majit måtto föreslå Rikets Ständer, hvilka flere gånger tillförene med anslag utan återbetalningsskyldighet understödt bamnförbättringsföretag, att bevilja för hamnens vid Ystad utvidgande ett anslag af 63,000 Riksdaler, deraf under år 1867 torde utgå 25,000 Rdr; samt till hamnens utvidgande och fördjupning vid Uddevalla ett anslag af 79,000 Riksdaler, deraf under år 1867 skulle utgå likaledes 25,000 Rdr. 62 Bil. N:o 5 till Kongl. Majds Nåd. Prog. N:o 1, om. Vägoch brobyggnader samt vattenaftappningar, som äro af det större omfång att bidrag till utförande icke anses kunna meddelas ifrån de fonder, som för dylika arbetens understödjande förutsättas blifva ställda till Kongl. Majds disposition.
Maj:ts Befallningshafvande bör ingifvas, befinnes, att behållna inkomsten öfverstiger en viss, af Kongl. Majit fastställd, procent utaf de till företaget lern - 4 Stals-Utskollets Memorial N:o lil. nade enskilda bidrag; och skall dessutom en viss, af Kongl. Majit likaledes be* stämd, andel utaf de afgifter, som uppbäras, till reparations-fond afsättas. 5:o. Då ett arbetes utförande öfverlemnas till stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af Kongl. Majit i nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen och under skyldighet att dervid vara underkastade vederborandes kontroll, påbörja, verkställa och fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att, genom egna tillskott, utgöra hvad som utöfver stats-bidraget kan erfordras. 610. För fullgörande af sådant kontrakt, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring, i fall mot kontraktet brytes, bör ställas sådan säkerhet, som af Kongl. Majit i nåder godkännes. 7io. Af Kongl. Majit eller af Rikets Ständer beviljadt anslag eller lån kan i allmänhet icke utbekommas förr, än arbetsföretaget blifvit börjadf, hvarefter utan återbetalningsskyldighet anslagna medel få, successivt och i mån af arbetets fortgång, lyftas vid de terminer, som i kontraktet finnas utsatta eller särskildt af Kongl. Majit föreskrifvits; börande, såvida icke Kongl. Majit, med afseende å särskilda förhållanden, pröfvar skäligt annorlunda förordna, någon del af sådant anslag i Riksgälds-kontoret innestå, intilldess arbetet är vederbörligen afsynadt och godkändt. Lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång vid den tid, de som åtagit sig arbetets fullgörande sådant åstunda, såvida icke särskild föreskrift angående tiden för lånens utbekommande blifvit meddelad. 810.
Alt tanken att genom straffet förbättra förbrytaren likväl ej varit för vår aldie lagstiftning alldeles okänd, ådagalägges emedlertid deraf, att denna tanke blifvit klart uttalad i 25 Domareregeln, som innehåller, att ”allt straff bör vara till förbättring, och straffet bör vara sådant, om möjligt är, att det icke förhindrar honom, som straffad varder, till att bättra sig, såsom sker med dem, der stulit hafva, de stå vid slupona, mista öronen och visas af by; och om sådane menniskor vilja sedan bättra sig och föra ett godt lefverne, så varda de aldrig betrodde, och är straffet honom, som straffad är, ett hinder, och blifver han deröfver förtviflad och värre, än han var tillförene — —Tilläfventyrs har samma tanke legat tili grund för stadgandet i Straff-Balkens 5 Kap. 5 §, att den brottslige må med vatten och bröd bestraffas, om hans välfärd och heder genom annan kroppsplikt spilles. Men kroppsstraff^ qvarslod likväl såsom det allmänligaste och Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. 11 på l ryck fe dermed lagstiftningen en prägel af grymhet, som, sårande mensklighetskänslan, sednare tiders lagstiftare sökt så småningom utplåna. Det torde ej eller böra förgätas, att sedan Kongl, Maj t vid 1815 års Riksmöte till Rikets Ständers antagande framlagt ett af dåvarande Lagkommité afgifvet Betänkande, deri Kommiterade, med framställning om olämpligheten af omförmälda infamerande straff, hemställt, om icke frihetsstraff borde i ny brottmålslag i stället användas, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse tillkännagifvit, att rätts/äran och en vis lagstiftnings grunder till alla delar talade för förslagets antagande, samt att Rikets Ständer derföre lemnade Kommiteen öppet att efter en sådan plan föreslå så beskaffade bestraffningar, som instämde med närvarande tids hyfsning, och som, skilda från förra tiders barbari, voro af passade efter en bättre bildning, till upplysning och känsla hos hvarje indivldu af dess eget värde.
Revisorers Berättelser. gagnande af Bankens Credit och deraf härflytande förmaner, ej utan ali motsvarande förbindelse pa Discont Verkets sida, blifvit detsamma tillerkänd. Och erhöllo Fullmäktige, i anledning deraf, Förteckning på en mängd hypothequer, sorn skulle utgöra säkerheten för det lemnade Lånebiträdet och äfven vore calculerade till ett deremot fullt svarande värde; men vid hvilkas beskaffenhet i öfrigt åtskilligt funnes att påminna. Sedermera blef från Fullmäktige hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt, att Fullmäktige,' jemte underrättelsen det Malmö DiscontDirection vidtagit åtgärder, som ej med de för Verket gäl-' lande Instructioner stodo att förena, erhållit kännedom om de Föreskrifter Kongl. Maj:t , för samma Verks framtida Styrelse, täckts i Nåder meddela, och de controllerande anstalter, som i sådant afseende blifvit vidtagne, hvarvid Fullmäk-; tig*, under välgrundad öfvertygelse örn den för-i mån och säkerhet, som deraf både för Banken och det Allmänna vore att förvänta, och med förklarande af deras underdåniga erkänsla, samt åberopande af det närmare förhållande till Mai.' mö Discont, hvaruti Banken efter sednaste Riksdag blifvit försatt, anhöllo, dels, att vid derom skeende anmälan undfå del af de utförliga uppgifter, som månadteligen till Handelsoch Fi.’ nancpExpedirtonen koinmo att aflemna?, och dels,' att Malmö DiscontDirection måtte undfå Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning, att, derest BancoFulI-' mäktige, emellan Revisionerne, funno sig foranlåtne utse särskilt Ombud till deltagande i Verkets Styrelse, ett sådant Bankens Ombud emottaga.] 'Rikt. St. Revisorer!
Utskottet skall meddela yttrande uti dess särskildte Utlåtande öfver 1822 års Revisorers Berättelse. Ståts-Utskottets Betänkanden. 2o5 Vidare hafva Revisorerne förmält, huruledes Riksens Ständer uti deras underdåniga skrifvelse af den i o April 181 o, angående den då verkställde och till sine grunder ännu gällande Stats-reglering, ovilkorligen stadgat, att de på den fastställde allmänna indragnings-Staten uppförde Löner, Arfvoden eller Pensioner skulle, vid inneliafvarnes afgång indragas och Stats-Verket besparas; och, fastän föreskrifter uti specielle frågor blifvit meddeldte dels vid Urtima Riksdagen i Örebro år 1810, dels ock vid sednare Riksdagar, i afseende på de å denna Stat först upptagne personers rättighet, äfvensom angående sådane Ämbetsoch Tjenstemäns ditflyttande från ordinarie Staten, hvilka, efter uppnådde' 70 års ålder, undfå afsked med Lönens bibehållande såsom lifstids-pension, skall likväl någon ändring i ofvannämnde stadgande icke blifvit gjord; men då Revisorerne funnit, att under åren 1817 och 18x8 någre Enkor blifvit på denne Stat inflyttade och såsom årlig pension, tillagcle en del utaf de löne-belopp, deras män å samma Stat i sin lifstid innehaft, samt en sådan disposition af hvad som, vid männens afgång, bordt besparas, alltså icke syntes Öfverensstämmande med Indragnings-Statens ändamål af dess successiva minskning, hafva Revisorerne ansett sig böra härå fästa Riksens Högh Ständers uppmärksamhet. 2o6 Stats-Utskottets Betänkandem I anledning häraf, har Kongl. StatsContoiret, uti dess öfver åberopade underdåniga Utlåtande af den 8 Februarii 1821 yttrat, att de på Indragnings-Staten, åren 1817 och 1818, uppförde Enkor efter Generalen m. m.
I afseende härå innehåller Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse i ämnet det förslag: att ifrågavarande inqvartering skall af Staten, enligt tariffen uti Inqvarterings-sladgan, bekostas; men att service-kostnaden bör, enligt samma tariff, drabba de städer, hvar för sig, der trupp, tillhörande Armeen, är inqvarterad; att der tillgång till inqvartering i Kronans hus icke finnes, ersättning i contant af Stats-Verket utgifves till inqvarterings-tagaren, eller till inqvarterings-gifvaren, der inqvartering in natura måste lill någon del prcesteras af staden; samt att service-kostnaden af städerna till inqvarterings tagarne - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltcns Utlåtande, N;0 1. 9 tägarne utgöras antingen i contant till dem, som njuta inqvartering, vare sig i Kronans hus eller med contant af Staten, eller ock medelst afdrag å inqvarterings-ersältningen för den inqvartering, som af städerna in natura lemnäs. Rikets Ständer hafva redan vid föregångne Riksdagar gillat den grundsats, att stalloch magasins-rum böra in natura af Kongl. Maj;t och Kronan tilldelas garnisonerande cavalleri-trupper; äfvenså hafva Rikéts Ständer funnit, att garnisonerande trupper i allmänhet med deras befäl och ‘vederlikar, böra så vidt, utan anskaffning eller byggnad, åtminstone tills vidare, af nya hus för Kronans räkning, tillgång dertill finnes, inqvat teras i Kronans redan befintliga hus och byggnader; endast brist på erforderliga lägenheter, eller medel till sådanas anskaffande, har hittills föranledt inqvarteringens utbetalande i contant. Häraf synes nu dölja, att, der contant utbetalning eger rum, bör den ock af Staten beköstäs.
Börandes alltid en fullständig förteckning öfver samtlige Lottegare hållas och vara att tillgå hos Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, samt anteckning derå göras, så ofta någon förändring i personalen inträffar, § 25. Samtlige Lottegare skola förbinda sig till solidarisk ansvarighet, en för alla och alla för en, för alla de förbindelser, af hvad namn de vara må, sorn af Direclionen i Bolagets namn utfärdas. Varandes denna ansvarighet så att förslå (i olikket med proprie borgen, den någon personligen åtccknåt), alt ansvarigheten ej kommer i fråga förr, än sedan, efter anstäldt kraf mot Direclionen, enl. 1 Cap. 5 §., Bank-Bolaget blifvit lagsökt att gemensamt gälda hvad som i Bankens redbara tillgångar brista kan, och dervid, der någon Lottegare icke förmår sjelf gälda sin andel, denna andel måste fyllas af någon eller någre bland öfrige Lottegare, mot hvilka fordringsegaren finner godt att vända sin talan. «4 Bancooch Lag-Utskottens Bet. N.-o a. Vid slutlig utredning skall dock förlusten fördelas lika bland alla Lottegare, i mon af hvarderas lotter. § 26. Ej mä Provincial-Bank, vid förlust af dess privilegier, någon tid finnas hafva utgifvit ett större belopp af ci ed it serl lar och invisning»!*, än sorn motsvarar dess totala grundfond, tillsammanslagd med summan af gjorde depositioner på löpande uppoch afskrifningsräkningar. I afseende på deposilions-bevis och obligationer, som Provincial-Bank utgifver, galle hvad för Actie-Banker i § iG stadgadt är. § 27. Provincial-Bank får icke utgifva creditsedel på mindre valeur än den af Kongl. Majit och Rikets Ständer stadgade mynt-enhet. Hvad beträffar utfärdande af Provincial-Banks sedlar och kungörelser lill Konungens Befallningshafvande samt allmänheten, gä 1 le hvad i ipoch 21 §§. för Actie-Banker är föreskrifvet. § 28. Provincial-Banks
"För min del inser jag ganska wäl de manga olägenheter, närvarande Representationssätt 646 Expeditioner till Riks-StLnden. medför, och således nyttan af en förändring deruti; men sä länge icke alla äga jenmade och lika interetzen, och således ej wid sina besluts tagande kunna endast hafwa afseende pä det allmänna bästa, det helas wäl, kan jag icke inse hwad nytta en Nepresentations-förändring för mitt Ständ skulle medföra, och wägar derföre icke för det närwarande nägon sadan tillstyrka." Härmed förenade sig Riksdagsmännen NilS Häkansson frän Skäne och Jon Jonsson frän Blekinge. Dr krotooollo N:o 37. Med yttrande öfwer twänne hos Ridderflapet och Adeln, i anledning af ExpcditionsUtskottetS förslag till underdånig flrifwclse angående Wargeringen, uppkomna frägor"). Wördsanit Memorial. Dä wid Justeringen uti Högloft. Ridderskapets och Adelns Plenum af Expeditions-Utskottets Förslag till underdänig skrifwelse, rörande Wargeringens upplösande, och efter yttrad anhällan, att Högloft. Ridderskapets och Adelns särskilda mening i Expeditionen äswen mätte införas, sräga uppstätt, dels om tre Ständs beslut öfwer detta mäl borde anses gällande, dels huruwida, enär en Expedition efter tre Ständs beslut blifwit sör *) Expedieradt blott till Ridderflapet och Adel». Memorial N:o 37. 647 fattad, i densamma det fjerde Ständets mening kunde inflyta, har Högloft. Nidderskapet och Adeln, sedan Herr Grefwcn och Landtmarskalkcn, efter wägrad Proposition till förändring af ExpeditionsFörslaget, förklarat ärendet för hwilande, behagat anmoda Constitutions-Utskottct, att med sitt utlåtande öfwer desia bägge stridiga frågor inkomma.
Direktör vid Låne-kontoret i Götheborg: Hr Tirgin, Claes Samuel, öfverste, R. K. Carl XIU:s och S. O.; 206 Prot.-Utdrag den 26 Mars 1851. Suppleant derstädes: Hr af Petersens, Joh. August, kapiten, R. S. O. Direktör vid Låne-kontoret i Malmö: Hr af Klinteberg,' Cart, kammarherre; Suppleant derstädes: Hr Prytz, Lars Adolf, öfverste, R. S. O. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets, den 22 dennes på bordet lagda, utlåtande N:o 14, i anledning af väckt motion om förhöjd kartering af bouppteckningar i Adliga sterbhus, ansåg Ridderskapet och Adeln den ifrågavarande motionen tillhöra Bevillnings-Utskottets behandling. S. D. Vid förnyad föredragning af Högv. Preste-Ståndets, genom protokolls-utdrag af den 19 dennes, gjorda inbjudning till Medstånden, att instämma uti Preste-Ståndets samma dag fattade beslut, att anmoda Stats-Utshottet, att, i den mån dess utlåtanden, angående utgifterna under Riksstalens hufvudtitlar, hinna blifva från trycket färdiga, desamma till Riksståndens kännedom meddela; blef denna inbjudning af Ridderskapet och Adeln antagen. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 19 och 22 dennes på bordet lagda, betänkande N:o 57, i anledning af väckta motioner, dels om upphörade af beväringsmanskapets årliga vapenöfningar, dels om införande af exercis sockenvis, och dels om rättighet för bevärings-ynglingarne att sjelfve välja det vapen hvarvid de helst vilja Ijenstgöra, antingen till lands eller sjös, m. m. Frän Ilögv. Preste-Ståndet.