Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanhända är det en nödvändighet i stora städer, att hafva Auctorer; liksom Gulldragare, Brodeurer m. m. Men detta allt är luxe: som, för en fattig nation, lätt kan bli öfverdrifven. Min Herre påtänker flera verk. Men hur gick det med den der öfversättningen: Ossian? Tacitus? De första löftena, vore kanhända bäst att uppfylla först. Men att skrifva om Äktenskap, afråder jag alldeles. Ett sådant verk borde afgöras endast med några kopparstick. Lycka till, att nu hafva utvalt Orpheus! Sannerligen var Hercules förmycket heterogen för en liten karl. – Om ”Syndafloden”, ”National-Församlingen”, bra: men hvad ”våra efterkommande få se”, vet ingen af oss bägge. Skulle någon viss vara utrest, för att hjelpa Kungen i Frankrike: så torde Herr Thorild, kanhända, snart resa efter för att hjelpa National-Församlingen. Men till ingendera utlemnar jag gerna resepenningar. Först må vi se, med hvad säkerhet vi få behålla M. H. hemma. – Det gjorde alltid godt, att bese England: det första folk i verlden, fastän de icke antogo min Herres predikningar. Till Tham. Stockholm den 28 Juni 1791. Det jag begärde, var ett Nej så fritt som ett Ja. Sättet att göra, hvad M. N. Herre för mig gjort, i så lång tid, är nog att hos mig bibehålla en ständig vördnad för M. N. Herres goda och höga sinnelag. Det skickade skall komma in, så fort som möjligt. – Min uppresa genom Vestergötland gjorde jag i sällskap med en Engelsman, som hade bestämd dag att vara i Medevi. Jag kunde ej fordra en dags rast. Ossian och Tacitus ha gjort mig en ren skam; men genom missöde. Jag gick in med dem, på plan af en hel Riksdags (1786) subscription. Denna bröts af, med hela riksdagen, i otänkt stund. Det jag i smått fick, var intet, emot ett sådant förlag af arbete och tryck; och som ej skulle betala sig på decennier, efter en vanlig och successif säljning.
Undertcknad 8ilversrol^s,^xel6s!ine!, Utbad sig fä till minnes föra, akt oaktadt den upgilne Underrättelsen, alt de andra z Stånden skulle haftv» till alla delar antagit Answarighets lagen hade Ridder» skåpet och Adel» Utrryckeligen ansett de ,samma ej böra werka pa Desi besiut, 06) just derföre fattat detsamma med den tilläggning Friherre 8rael önskat. Friherre 8 tas! fräqade om det af Ridderskåpet och Adeln gjorda tillägg skulle blifwa Lag, eller blott stadna sälvin en reservation i dctz Protocoll. I förra fallet hade hän ej något att erinra, men i det sednare yrkade hatt målets sättande t dest förra skick. Friherre h»ssnnersieim, si-ars Auzusik. Dä nu fräga lar wara detsni huruwida Anwarighcts Lagen wunnit Z Stånds bifall, fät jag medsela dc» uu - L2V4 Den so December. underrättelse, jag nylichn fäkt af Secreterarsn Mg-, lerw8 och Oens^ii, att Bonde-Skändtt äfwen skall halma förflaget kill densamma antagit, hwad den af Ivard Ledanior Friherre 8kgöl chorda anmärkning brtckffw, hnruwida z Stånds beflu; i förewarande ämne gör fullständig Lag, sär jag gifwa wid handen, arr dä der ej rörer Grundlag, beskärning eller'privilegier , är det af beskaffenhet, akt z Sränds sammanstäm man de utgör Rikens Sränders destm. Herr Ikotstlisd ytnade sig ej wilja sätta i kwilwelsmäl, hwad Friherre öckannsrbeim behagat NPgifwa, men betygade pä sin beder, att han i gär middags klockan half ku träffa Bonde-StändrtS Secreterare, Herr Lagmannen 'IraZsrZH, som försäkrat houmn, au Anjwa! ighctS - L gen ännu icke wore hos Bonde Skänrer afgjord.
Blir Bolaget banqueroutte, så hafva Fordringsägarne rätt att begagna 390 Den 5 Januarii. Oclroycn, lills don af Domstol dömmes förverkad eller tiden tilländalöper. Om dessa Axiomer medgifvas, hafva Riksens Ständer garanterat Disconternas Fordringsägare utbekommandet af deras Fordringar så långt, som de genom begagnande af Octroyens inflytande medel kunna förslå till. Kunna således Malmö Disconts affairer utredas under den af Octroyen återstående tiden, så kan det aldrig nekas Borgenärerne, att för sin räkning drifva Discontrörelsen. På samma sätt, om Riksens Ständer ej kunna öfverbevisa CanalDirectionen, om, såsom jag förmodar, ingen kan öfverbevisa dem , att de förverkat 1810 oell i8i5 års Octroyer; om Directionen tillika kan, vid ett blifvande sammanträde af Borgenärer, öfvertyga dessa, att de endast genom fortsättande af CanalByggnaden, efter 1815 års plan och derpå, såsom ett vilkor, grundade insättning af Procenter å Actierne, Bankens biträden årligen lill nästa Riksdag efter 1820, och Disconträttighet eller någon eqvivalent förmån ända till i835, kunna få sina fordringar fullt utbetaldte; då är det deras ostridiga rätt, likasom det nu är Bolagets, att säga: efter den af Ständerne i8i5 gillade planen skall Arbetet fortfara. I sammanhang härmed bör det 3:dje misstaget nämnas, som vid bedömmandet af ifrågavarande sak ej sällan blifvit begådt. Man får aldrig i någon sak glömma hvem det är, som sluteliga afgÖrandet tillhör. Ilar är detta ej Riksens Ständer, ej Regeringen, ej Bolagen, det är allt ifrån den stund, då Bolagen inställde Den 5 Januarii. 391 sina betalningar, ingen annan än Fordringsägare. Ännu hafva väl de ej gjort sin rättighet gällande; men den är hvar och en af dem. när som helst obestridlig. Riksens Ständer kunna, i afseende på Disconterne, nu ej spela mer än 2 roler.
Stjernstedt, Lars Fredrik; 17:de Bänkm:s-Afd:n: efter N:o 1528. Hr Gyllenram, Henrik Gustaf; Och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde inom 4:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 110. Frih. Taube, Garl Evert Bernhard, med 1 röst; 15:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 1112. Hr Lagerberg, Carl Pontus, med 1 röst; 17:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 1577. Hr Zengerlein, fullm. Frih. Oxenstjerna, Axel Gabriel, med 2 röster. Föredrogos i ett sammanhang ej mindre Lag-Utsk:ts d. 27 sistl. Juni och 1 dennes bordlagde Betänk. N:o 36, i aid. af dels K. Propos. arig:de antagande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttages skall, dels ock enskilda motioner i dermed sammanhang egande ämnen, och samma CJIsk:s den 1 och 4 dennes pä bordet lagde Utlåt. N:o 37, i ani. af väckl motion om ändring af kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne, än äfven Högv. Preste-St:s den 15 och 17 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 3'i4, innefattande dels nämnde Riks-Stånds i afseende å LagUtskrts ofvanberörde Betänk, och Utlåt, lättade beslut dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt i samma beslut sig förena. Gr. Sparre, Erik:
Det anslag, som härtill erfordrades, skulle, till följd af landtvärnsmännens höga ålder och deraf inträffande snara frånfällen, hvarje år betydligt minskas och sannolikt efter 10 å 12 års förlopp alldeles upphöra; och ansågo motionärerne det lämpligaste sältet för understödet vara beviljandet af årliga pensioner, om hvilkas belopp de likväl haft olika åsigter i så måtto, alt Grefve Mörner ansett pensionen böra bestämmas till enahanda belopp, som genom Kongl. Kungörelsen den 28 Januari 1859 åt afskedadt manskap af indelade eller värfvade arméen eller beväringsmanskap, som under tjenstgöring ådragit sig sådan skada eller sjuklighet, att de endast i ringa mån kunna bidraga lill sin bergning beviljats alt utgå från Wadstena krigsmanshuskassa, eller 48 R:dr, till följd hvaraf nämnde motionär, med beräkning alt högst 400 landtvärnsman qvarlefde, begärt alt under instundande statsreglering, ett årligt förslagsanslag af 20,000 ll:dr måtte för ändamålet anvisas; hvaremot Herr Ditzinger, under antagande alt pensionen bestämdes till 25 R.dr, hemställt att anslaget måtte fastställas till 10,000 R:dr årligen och utgå från innevarande års början, samt Riksdagsfullmägtigen Nils Olsson, hvilken ansett årliga pensionen böra utgöra 20 R:dr, påyrkat ett årligt anslag af 8,000 R:dr eller för statsregleringsperioden utaf tillsammans 24,000 R:dr Runt. Ehuru, såsom kändt är, det landtvärnsmanskap, som bevistat 1808 och 1809 årens krig, varit underkastadt flera försakelser och lidanden samt af delta skäl otvifvelaktig! gjordt sig förtjent af fäderneslandets deltagande och erkänsla, kan det likväl icke antagas alt de efter en tidrymd af mera än 50 år ännu qvarlefvande landlvärnsmännen hafva under krigstjensten mera allmänt ådragit sig sådan skada och sjuklighet, som i väsendtlig mån kan inverka på deras förmåga alt försörja sig.
M:s förslag angående 10 Örestyckels utmyntning af 8-lödigt silfver i sammanhang med det stadgande, som i 6:te punkten af K. M:s Nåd. Propos. finnes intaget. Gr. Gyldenstolpe: Jag förenar mig med dem, som yrka bifall lill Utsk:s Utlåt, i denna fråga. Vid förl. Riksdag öfverlades äfven, huruvida det då lill utmyntning förslagna R:dr Specie skulle myntas efter samma myntfot som det öfriga silfvermyntet, eller om det skulle blifva ringhalligare. Beslutet hlef då, att detta mynt, i likhet med det öfriga silfvermyntet, skulle innehålla den qvantitet silfver, det motsvarade, och jag anhåller att R. o. Ad. ville vidblifva det då fattade beslutet äfven i afseende å de nu ifrågakomne 10 Örestyckena. Jag tror, att dessa myntskola kunna utan svårighet handteras och således icke behöfva blifva ringhaltigare, än deras värde bestämmer. Många ledamöter hördes ropa på propos. Ilr von Kraemer: En talare har sagt, att en af fördelarne af att prägla ifrågavande mynt af 8-lödigt silfver bestod deruti, att dess storlek i sådant fall komme alt motsvara det nuvande 4 sk. b:ko stycket, som af allmänheten med särdeles benägenhet omfattas. Jag tror att detta skäl vid närmare besinnande skall befinnas vara ett motskäl, ty det är klart att om det föreslagna 10 Öresstycket, som är mindre värdi än 4 sk. b:ko, likväl erhåller sist nämnde mynts storlek, skall sådant leda till misstag och förvecklingar. Jag tror således att ett ytterligare skäl för 10 Örestyckets utmyntande af 12-lödigt silfver ligger deruti, att detta mynt så lunda blefve antingen till storleken eller tjockleken olika med det nuvande 4 sk. b:ko stycket.
En sådan anordning anser Utskottet icke följdrigtigt kunna genomföras; och då, enligt motionärens mening, de inkomster af sportler, hvilka tillkomma Landssekreteraren i och för expedierandet af de Landskansliet tillhörande ärenden, icke skulle i förhållande till göromålens ofvanantydda fördelning tillfalla Läns-notarien, emedan efter motionärens uppfattning, icke någon tillökning i besvär för bemälde Notarie skulle uppkomma; men sådant icke vore med billighet öfversstämmande, enär en embetsutöfning med egen ansvarighet bör åtföljas af andra lönevilkor, än då sådan ansvarighet icke eger rum, hemtar Utskottet häraf en ytterligare anledning att afstyrka bifall till motionärens förslag, sådant det här ofvan blifvit uppstäldt. Så framt åter genom motionen kunde anses vara visadt, att Lands-sekreterarnes göromål äro så mångfaldiga och ansträngande, att de icke med iakttagande af tillbörlig ordning och noggranhet kunna af desse tjenstemän medhinnas, skulle Ut skottet visserligen funnit sig uppmanadt att, med föranledande af motionen, föreslå åtgärder till afhjelpande af en sådan olägenhet; men då ibland de mål och ärenden, hvilkas öfverflyttande från Lands-sekreteraren på Läns-notarien motionären föreslagit, en del enligt hans egen utsago, äro af den enkla beskaffenhet, att konsepten till de erforderliga expeditionerna vanligen uppsättas af Lands-kanslisten efter formulär, och återstoden likaledes kräfva endast ringa skicklighet utan hufvudsakligen blott ordentlighet, synes det Utskottet icke för Lands-sekreteraren, hvars inkomster stå i förhållande till målens antal, böra möta svårighet att, med bibehållande af en ansvarighet, som anses för det allmänna vara dess mera betryggande, ju mindre underordnad den embetsbefattning är, hvarest ansvarigheten är till finnandes, förskaffa sig biträden af tillräcklig pålitlighet i nämnda måls expedierande, på sätt i många andra grenar af förvaltningen eger rum; och Utskottet får alltså, på grund af hvad anfördt blifvit, hemställa, att Herr Treffenbergs i nu omförmälda hänseende framställda för slag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Genom skrifvelse af den 5 Aug. 183c), har Stuteri-Öfverstyrelsen befallt Chefen för Strömsholms Stuteri alt företaga en resa till Östergöthlands Län, i ändamål att inhämta närmare upplysning, i hvad mån årliga kringföringen af landtbeskälare lill stobetäckning inom nämde Län må hafva derstädes medfört åsyftadt resultat, för befrämjande af en förbättrad hästafvel; hvarvid uppmärksamhet borde fästas å den för framtiden mest lämpliga stationeringen af ifrågavarande beskälare» Ottenby Stuteri. Räkenskaperne, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för åren i838 och 1839 med anmärkningar, utvisa: — 154 — Debet* Balans från föregående året: Fordringar .. Uppbördi Leverering från Sluteri-Öfverstyrelsen Ko-arrende-medel Obser vations-medel Balans till följande året: Skuld till Strömsholms Stuteri 3,ooo: — 3,00 : Skuld till Strömsholms Stuteri #. 4>25o: - 3,ooo: — Dito till Flyinge Hingst Depot . • r,45o: — i,oq.3: 26. Utgift Aflöning . Kronoutskylder Upphandling af kreatur, förbruknings persedlar m. m. Gratifikationer Hästs ty f kan utvisar följande förhållande.: för år 1838. Hingstar från förra året . 9. ‘Hingstföl 40. ^ Moderslon 49* Ungston . 53. Döda Effektiva häststyrkan vid årets slut . i4. 1187 st. för år 1839. Hingstar från förra året Hingstföl .
Nu åter, sedan liberalheten emot våldsverkare synes öf verskrida fättvisans och billighetens gränsor, äro låsar, galler och andra förvaringsmedel otillräcklige att skydda Medborgares egendom, som med våld tillgripes, utan att ägaren, eburu dervid ofta hemma i Huset, kan hindra det. Så har jag erfarit hafva tillgått, under det jag snart 38 år, såsom Häradshöfdinge, lagt hand vid en stor mängd Ransakningar i sådana Mål. Jag har derunder äfven med innerlig smärta sett den dygdige Medborgaren gråta öfver förlusten af sin egendom, derföre han icke kunnat få minsta ersättning till räddning från den nöd, hvari han af våldsverkaren blifvit försatt, sedan denna förstört hvad han tillgripit. Det är i synnerhet vid sådana tillfällen den samvetsöme Domaren lider vid utöfningen af sitt svåra och vigtiga Embete, då han dervid ser sig oförmögen, att till återfående af det förlorade, hjelpa den lidande oskulden, som blifvit plundrad, under det den hvilat trygg, i förlitande på det beskydd, den af Lagarne haft rättighet att fordra och vänta. Jag hoppas derföre ingen rättsinnad finner underligt , att jag upprigtig! ifrar för återställande af den ordning och säkerhet, som varit befordrad med 1734 års Lag, men upphört med dess, efter min , på erfarenheten grundade tanka, onyttiga och skadliga ändring , hvarefter ifrågavarande missgerningar så märkbart tilltagit. Jag har väl häremot» Den 2 r Maji, bort den tankan yttras , att de i 1734 års Lag, för stölder stadgade dödsstraff skulle; för tjuf„ ven blifva ett motiv att älven begå mord-, men erfarenheten talar högt emot denna tanka , ty jag tror, att Aire mord af tjufvar blifvit bsgångne efter, än före Lagförändringen 1779* dä deras gyllene tid börjades.
Borgare-ståndets ledamöter sig yttrat och på anförde skäl afstyrkt bifall till detsamma, har hr Rinman påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å angelägenheten, att de be - 12 Stala-Utskoltats Utlåtande, N:o 152. slut, som Rikets Ständer fattade, angående användandet af anslagen för rikets sjö-försvar, lemnades så bestämda, att olika åsigter om delas rätta tydning icke kunde uppstå, samt, med afseende härå och då anslagen till kust-försvarets och det yttre sjö-försvarets materiel tillförene varit skilj da, oell Sverige, enligt motionärens tanka, endast genom vidtagande af en dylik åtgärd kunde framdeles i verkligheten erhålla ett rätt ordnadt och alltid färdigt sjö-försvar, samt de mångåriga striderne om do båda vapnens företräde derigenom till stor del komme att upphöra, föreslagit, att de medel, sorn af Rikets nu församlade Ständer till berörde föremål beviljades, mätte så fördelas, att kust-försyaret deraf erhölle två och det yttre sjö-försvaret tre femtedelar. Utskottet, som icke kan göra anspråk på egandet af den sakkunskap, som erfordras för att bedöma ändamålsenligheten af en fördelning de olika sjövapnen emellan af de medel, som för sjö-försvaret anslås, än mindre om den af motionären föreslagne eller någon annan grund för fördelningen är den rätta, finner deremot flere svårigheter möta för tillvägabringande af en sådan fördelning. Åtskilige af Flottans förråder äro nemligen gemensamma för de båda vapnen och skulle genom särskiljande af anslagen äfven komma att fördelas, hvilket åter måste förorsaka ökade kostnader för Stats-verket samt ett mera inveckladt redo vis nings-sätt vid förvaltningen af de till sjö-försvaret anslagne medel. Det synes ock Utskottet tvifvelaktigt, huruvida en del fartyg, såsom ångfartyg m. fl. kunna bestämdt hänföras till det ena eller andra vapnet, eller om de ickerätteligen böra' anses tillhöra båda.
Det vore då att öfverlemna åt slumpen, i hvilken ordning Rikets Ständer kunde finna lämpligt att besluta i det ena eller andra afseendet. Utskottens stora pluralitet synes hafva blifvit föranledd af öfvertygelsen, att ordning härutinnan borde följas inom Ståndens öfverläggningar, hvarpå ett icke otydligt prof förefinnes deruti, att man i Utskotten varit af samma tanka som jag yttrat, att uppskjuta denna sak, till dess Statsregleringen för sig gått, på det icke Stånden då måtte sättas i villrådighet, huru de skola besluta öfver utgifter, hvartill medel då kunde saknas. Det synes således, att Utskotten icke befattat sig med annat än sjelfva sättet, hvilket ock synes förenligt med håde Regeringsform och Ståndens egna tankar. Hvarje afvikelse från denna ordning synes mig uppkomma blott i följd af en vana från äldre tider; men endast på grund af en sådan vana synes det mig icke vara skäl, att fortgå på samma vis, särdeles som man deraf rönt så förstörande verkningar. Yi hafva 120 Den 26 Mars e. m. sett, att 1809 års Ständer ville återbringa den ordning uti Rikets Finähcer, sorn af den tidens sätt att afhjelpa behofven rubbades; men Götha Canal har förekommit, att denna 1809 års plan kunnat fullbordas. Man har vid flere af de följande Riksdagarne varit nödsakad att förminska de af Konungen begärda anslag, under det man anslagit million till Götha Canal; och dessa uppskjutna behof bidraga utan tvifvel till de stora extra-ordinära anslag, sorn Kongl. Maj:t nu finnér af nöden. Ett sådant förfarande vid Riksdagarne synes icke vara något exempel att efterfölja; och tiden är nu inne, att börja en mera princinenlig behandling af Riksdags-ärenderne; så mycket nödigare om man vill, att tiden för Rikets Ständers öfverläggningar skall kunna inskränkas. Man har vid denna Riksdag ansett Riket vara i den lyckligaste belägenhet, och funnit besynnerligt, att Statsoch BancoUtskolten icke med öppna händer gått in på delta förskott.
Hurudana än dessa må blifva i den skiftande mängd, hvari de år efter annat afgifvas från de 24 Landskapslingen, de skola likväl alla handläggas och närmare utredas af vederbörande Embets-Verk, samt såmedelst gifva dessa en opåräknad sysselsättning, tillräcklig åtminstone att föranleda den anmälan, att, om icke de allmänna ärendena skola åsidosättas, eller i deras oafbrutna gång uppehållas, måste tjenstepersonalen inom Verken förökas och nya Divisioner upprättas. Constitutions-Utskottets Mern. JV:o 36. ii Till helt andra resultat, än dem man åsyftar oell för inbillningen uppställer, skall alltså, om jag ej felar i mitt omdöme, den föreslagna Institutionen föra. Ökad missbelåtenhet, genom en då först rätt saknad representationsrätt vid Riksdag: drygare representationskostnad utan egentlig båtnad, icke ens genom minskning i Riksdagsgöromålen eller den tid, som förderas handläggande erfordras: nya statsutgifter för utvidgande af flere Einbets-Verk: — härutinnan finnér jag den bittra frukt, som af Inrättningen skall alstras. Och ändock har jag ej vidrört dess svagaste sida, derifrån elen för en dubbel våda synes mig blottställd. Vöre den blotta formen någonsin mägtig att framkalla väsendet: kunde någon inrättning i sig sjelf allena förmå att väcka fosterlandsnitet och upplifva medborgaresinnet, det skulle då vara en lätt sak att förbättra och afhjelpa hvarje statsskick. Men det är icke så: — och deri ligger, efter min öfvertygelse, det strängaste inkast emot hela den nya Institutionen, att den icke är af något allmänneligen kändt eller insedt behof påkallad, icke af Provincernes röst förordad, icke af någon önskan eftertraktad, icke ens anad. Den är och blir derföre en — om ock äldre, dock antiqverad och nu mera ■— tom form; — men i den tomma öppna tillgängliga formen ho vet, hvilken anda omsider infar?
Qvarnar deraf hära* ta för bestridande utaf anläggningar af Husbehofs qvarnar, att desamma skulle förrnindska den. ankomst af Tull-qvarnen , hvaraf den årliga skatt, hvilken vore densamma ålagd, borde Utgå, derigenom förfölle, om Husbehofs-qvarnägaren i läinpelig män deltog uti skatten för den Qvarn, under hvars mäldlag han hort, så borde ock rättigheten att uppföra Väderqvarn till husbehof vara alldeles fri från föregående undersökning och ali inskräkning samt Vattu-Mjölqvarnar till husbehof få anläggas utan allt hinder af andra Qvarnägare och annan befattning af Undersöknings-Itätten, än att förekomma sådana anläggningar, sorn kunde medföra skada af vattu-uppdämning å annan jord än Qvarnägarcns egen. Detta togo Utskotten i öfvervägande; och emedan för den rättighet, att med målning emot Tull betjena kringliggande orts innevånare, ägaren af en skattlagd Qvarn icke allenast måst vidkännas betydligaie kostnader vid densammas uppförande, utan ock blifvit ålagd en särskild årlig skatt, hvilken utgör en påräknad inkomst för Staten och jemväl ofta uti Indelningsverket ångått, hvaraf således blifver en följd, att derika Qvarnägare bör boxas, då fråga vä ekes om. W Den Juli. 3199 upprättande af nya Husbehofsqvarnar i dess granskap, samt att vederbörlig pröfning är nödig, huruvida med den skattlagda Ovarnens bestånd och möjligheten för ägaren att utgöra den årliga skatten-deraf, Husbehofs-qvarnens anläggning kan tillåtas, ty och då, enligt ankomne Protocolls» Utdrag, de öfriga Respectiva Riks-Stånden bifallit Utskottens afgifna Betänkande , ansågo Utskotten , hvad i förrberörde måtto blifvit anfördt, ej föranleda till ändring af hvad Utskotten förut i frågan sig yttrat, hvarom Hedervärda BondeStåndet alltså korn me att genom Utdrag af detta Protocoll meddelas underrättelse. Ut supra. Ex Protocollo A. J. W ahlslierna.
St. ville för sin del medgifva, att arrende-afgiften af Mörrums kronolaxfiske må varda till sitt belopp såväl för år 1847 som nu löpande sista arrendeåret eftergifven, under förbindelse likväl för arrendatorn, att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar”. Sålunda har arrendatorn uti Utsk:s sednare förslag blifvit frikallad från all arrendeafgift för åren 1847 och 1848. Del af Frih. Palmstjerna anförda skäl, då frågan förra gången förevar, anhåller jag att få återkalla i Ståndets minne, nemi. att ån uppgrundats af sågspån så, att laxen föga ginge deröfver, hvarigenom laxfisket blifvit förstördt, hvadan arrendet icke kunnat ulgöras till det i kontraktet bestämda belopp. Derjemte hade man gifvit arrendatorn någon förhoppning, att dessa olägenheter skulle genom kronans försorg undaurödjas, hvilket likväl icke skett. Frih. Cederström har ganska rikligt yttrat, att de uti ett lagligen upprättadl kontrakt åtagna förbindelser kunna i rättsväg ulkräfvas; men om, genom tillfälligheter, som af arrendatorn icke kunnat förekommas, lian af lägenheten icke haft påräknade fördelar, ligger, enligt min tanka, en billighet deri, alt R. St., såsom ägare af jorden, eftergifva något af arrendet, på samma sätt, som enskilde i dylika fall förfara med deras arrendatorer. En sådan eftergift är icke rättstridig, ty Kronan, som har rättigheten, äger äfven att från densamma i större eller mindre mån afstå. Jag tillstyrker alltså bifall å det sednare betänk. O . o Hr Akerman, Fredr.: Utom det, att jag finnér en sa stor eftergift af kronans inkomster som den ifrågavar. äfventyrlig, anser jag det innebära ett farligt prejudikat, om R. St. eller StatsDtsk. skola besluta om ersättningar i fullkomlig strid med inom orten anställda undersökningar, hvilka till K. M. ingått och hvarå Den 20 Maj. 75 K. Dess propos.