Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2. i följd hvaraf bergslagets uppoffring förmedelst det förhöjda lösningspriset å alla kolräntorne skulle hafva uppgått till • 44,391: 3r. 2. och således, när härtill lägges ofvanupptagne poster 12,102: 13. 3. Bergslaget hafva gjort en förlust af tillhopa B:ko R:dr 56,493: 44- 3. hvarvid kommit terade likväl erinrat, att, på sätt den Kongl. Resolutionen äfven antyder, bergslaget af ålder icke egt någon på privilegier eller författningar grundad rättighet att skattekolen, vare sig de kronan behållna eller de indelda, lill annat eller lindrigare lösningspris, än deras värde efter årlig markegång, åtnjuta, ehuruväl, enär de härom gällande stadganden varit mindre tydliga, Kongl. Maj:t uti det förhållande, som ända till år j 8o5 egt rum, ansett Sig icke kunna införa förändring annorlunda, än suc cessivt genom progressiv förhöjning af lösningspriset till dess markegångspriset upphunnes, hvilket varit beräknadt att inträffa efter tio års förlopp, livaremedlertid hytteegarne fått sig tillagd ersättning för deras årliga förlust genom förhöjningen å kolpriset under nämnde tiderymd, hvarefter ny reglering af kolpriset skulle ega rum; att ehuru bergslaget sålunda icke kan anses vara i sina lagliga rättigheter förnärmadt genom i8o5 års reglering, samma reglering dock genom kolprisens oväntade uppstegring tillskyndat bergslaget uppoffringar och förluster, hvilka, då regleringen skedde, hvarken varit afsedda eller ens anade, äfvensom berörde reglering i sin helhet dels genom de indragna förläningarnes värde, dels genom det mångdubbelt förhöjda priset å skattekolen, under det att kopparpriset ieke ännu hunnit uppgå till dubbelt emot hvad detår 18o5 gällde, så att bergslagets vinst på förmedlingen i kopparräntan för å.r 1843 inskränkt sig till endast: Kongl. Majlis Nåd.
Fru Metta kände bäfvan vid gummans ord, utan att rätt förstå hvad de syftade på, men hon skyggade för att på något ovänligt sätt tilltala henne och sade blott: "Kära mor, tala ej så der ohyggligt, när jag frågar om herr Erik." "Åh hå, herr Erik, herr Erik, honom går ingen nöd uppå. Han var den ende, som lindrade fängelset för min lille gosse, han var god mot min Bengt, honom skall intet ondt få komma vid, nej nej, icke låter Annika sina vänner komma till skada, nehej, hvarken herrar eller kreatur. Åh håh, god var han alltid mot gamla Annika; frågade när han mötte mig på gatan, och fast många hörde det, så frågade han: "Nå, mor Annika, hur är det med er, behöfver ni något?" Nehej, herr riddare, svarade jag och neg, nehej, herr riddare, i dag behöfver jag ingenting. Ånej, ånej icke skall något ondt få ske honom." Sigrid hade dragit sig undan i det andra rummet. Henne syntes Annikas beteende stöta på signeri, och hon ville dermed intet ha att göra. Men nu stultade gumman fram till henne och sade: "Åh hå, fager jungfrun sitter hemma och aktar sina fina kinder, och låter hertigen knoppa sin far." Sigrid såg förskräckt på gumman och svarade, nästan omedvetet: "Ack, om jag dock kunde vara hos honom helst, det vore dock en tröst." "Åh hå, kan inte dottern hjelpa sin far? I hennes ögon står, att hon kan. I natt vandrar gumman till Åbo; hon går för att se sin hämd, för att se blod! Och den unga vill ej gå samma väg, för att skona sin fars blod. Hi hi hi." Gumman hade uttalat, hvad ej Sigrid ens klart vågat tänka. Hon ville till Åbo, att begära nåd för sin far. Hon hade lyckats en gång, ack, skulle hon väl kunna hoppas att lyckas en gång till! Och skulle hennes mor tillåta henne denna vågade färd? Omöjligt, hon hade ju ej ens sjelf sluppit fram och skulle i alla fall otvifvelaktigt anse sig sjelf vida mer passande, än Sigrid, att försöka få tala vid hertigen.
Motionären fortsätter och säger, att syftemålet med det här förut omförmälde stadgandet tyckes vara, att tillfredsställa åtrån hos Landshme att göra sina meningar gällande i trots af allt motstånd från de underordnade tjenstemännen. Jag bekänner, alt jag icke förmår fatta, hvad motionären härmed menar. Ty då Landsten är LänsStyrelsens Chef och ensam har beslutande rätten i allt hvad som hörer till denna Styrelses åligganden, är det ju han och ingen annan, som skall, i enlighet med gällande lag och författn:r, fatta beslut i alla förekommande fall. Är detta en sanning, så är det ju derutaf en gifven följd, att om den underordnade tjensteman, som bereder och föredrager målen, har en emot Landshms tanke stridande mening, måste denna mening gifva vika för den beslutandes. Jag ser i sanning ej heller, huru det skulle vara möjligt att omvända förhållandet, ty då, enl. lag, en tjensteman blott har att yttra sig öfver hvad som han anser böra åtgöras, men en annan äger att derom besluta, så måste väl denne sednare äfven fullgöra delta efter sin upfattning, och det lärer väl efter vanligt språkbruk ej kunna kallas att trotsa, då man på sådant sätt, i laga ordning gör sin mening gällande? Då Landshme hafva fått sig ålagdt att i alla mål inhämta yttrande af de tjenstemän, som skola målen bereda, är meningen dermed, att Landshme före beslutens fattande skola erhålla alla nödiga uplysningar, men kan naturligtvis ej vara den, att besluten skola grunda sig, icke på Landshms, utan på den föredragande tjenstemannens mening. Ibland de anmärkn:r, som för öfrigt blifvit gjorda emot Instruktm, är äfven den, att Landshme erhållit rätt att, för hand hafvande af allmän ordning och säkerhet, stadga vitén i sådana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt. Samma anmärkn. har äfven blifvit framställd af Hr Just.Ombudsmm, och jag erkänner villigt, att den derigenom erhållit ökad vigt.
N:r S7, 58- "442 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden'. utgjordes af Fastigheterne, skulle har i landet kunna bringas till verkställighet, derom tilltro Utskotten sig icke nu kunna lämna något tillförlitligt bedömande; men, som Pant-Brefven skulle komma att utgöra hypothek för jLån - transactioner de Enskilde emellan; så finna Utskotten för deras del, hvarken att dessa Inrättningar erhöllo något omedelbart sammanhang med den nu i flaga varande allmänna penninge-regleringen,' ej heller, att serdeles hinder borde kunna möta för sådana Associationers frivilliga formerande, efter den plan, som i dylikt fall skulle blifva uppgjord och Kongl. Maj:ts Nådiga sanction vinna; kunnande genom Inteckning i den ordning Lagarne föreskrifva, säkerheten bevaras, och någon ny Uag, sorn påkallar Konungs och Ständers gemensamma Beslut, för verkställigheten deraf tilläfventyrs icke erfordras. Hvad åter angår en annan värd Ledamots åt detta förslag nu sedermera gifna närmare utveckling, som serskildt blifvit till Utskotten remitteradt, så föreställa sig Utskotten, att för verkställigheten af förslaget någon större förmån derigenom icke beredes; ty, när Crediten återvunnit så mycken stadga, att penningar blifva placerade på de föreslagne vilkoren, utan att kunna återfordras, då skall den Lån behöfvande ej heller sakna annan Lån-tillgång, utan medverkan af denna med Stats-Intradernes uppbärande i gemensamhet ställda och i sin utföring nog problematiska anstalt. Utskotten hemställa för öfrigt, hvarthän det väl skulle leda för Låntagarne sjelfve genom detta obegränsade utställande af ett nytt slags re - Statsoch Banko-Utskottens Be t änkan dm'. 44J presentativer, för att ytterligare skuldsätta och. i circulation bringa ända till |:delar af fasta Égendomarnes värde.
Mig förekommer, som vore hufvudfrågan den, när är rätta tidsmom:t inne för afgöran - Peri 7 Januari. 29 det af Revisorernes anmärkn:r rör:de Arméens pensionskassa. Mig förekommer äfven, att, såsom Gr. v. Platen jemväl yttrat, detta tidsmom. inträffar före Krigsbefälets sammanträde. Detta befäl äger att yttra sig i dessa ämnen, och ora R. St. vid bifall till större eller mindro del af hvad K. M till pensionskassan äskat, skulle fästa sådana vilkor, på hvilka Krigsbefälet tilläfventyrs icke skulle vilja gå in. kunde detta möjligen föranleda ett upskof under en hel Riksdag för militären att komma i åtnjutande af det begärda anslaget 150,000 R:dr Rmt. Om R. St. deremot nu fattar sitt beslut i frågan, och detta på förband blir kändt samt möjligen äfven ineddeladt Krigsbefälet, underlättar detta betydligt möjligheten för Arméen att erhålla det af K. M. äskade tillskott. Ur denna synpunkt önskar jag eu återremiss, och att, i händelse den beviljas, Utsk derefter måtte inkomma med ett förslag, som anvisar i hvad mån R. St. böra fästa afseende på Revisorernes anmärkntr. Jag önskar högligen, att någon åtgärd måtte vidtagas till undanrödjande af den hittills gjorda anmärkt!., att icke dubbla förmåner beviljas somliga under det andra hafva allt för litet understöd efter att hafva tjenat Staten i 30 ar. Jag yrkar ålerremiss. Hr M on tgomm erie : Ingalunda anser jag det vara af någon vigt, att som reservanten föreslagit, en skrifvelse af upgifvet innehåll aflåtes till K. M. innan Krigsbefälet sammanträder. Reservantens förslag kan nemi. vara ganska rigtigt, i händelse R. St. bevilja det af K. M. begärda anslag till förhöjda pensioner åt afskedade militärer, men i annan händelse har förslaget ganska mycket emot sig ur billighets synpunkt betraktadt. Detta förslag innebär, att med anledn. af den utaf R.
Sådant var detta lilla äfventyr, som gaf ungdomen och köksdepartementet anledning till skratt och skämt på alla tre fröknarnas, men i synnerhet på Evas bekostnad. Att lagmannen var okunnig om detta, kom sig deraf, att han och Lindendal reste innan damerna ännu voro uppstigna. Lagman Bärendorf, som hade ett eget intresse att närmare lära känna Nordenskans och ännu mera dess egendom, antog klyftigt nog med nöje en bjudning att tillbringa morgondagen på Grönskog. De reste mot aftonen. Lindendal blef qvar här, till dess hans följeslagare återkom för att afhämta honom. Leonna måste fara med herrarna hem till Grönskog, för att göra «les honneurs» som värdinna, med löfte att få komma tillbaka med lagmannen. Vi hafva anledning att förmoda, att Johanneshof ej vann i jemförelse med Grönskog, om det förras ägare icke var desto mera egenkär. Icke nog dermed, att den sistnämnda egendomens jordbruk var bättre vårdadt, utmärkte den sig genom anspråkslös beqvämlighet, varaktighet i anläggningen och ordningsanda, så väl i det yttre som inre af hushållningen, lika mycket som den förstnämnda gjorde det genom yttre prål och cacheradt slarf. Vid återresan dröjdes en stund i kyrkbyn hos befallningsman. Leonna blef alldeles förtjust i sin lilla brorsdotter, som var rask och välmående, och hade enligt hennes tanke fått ett helt annat utseende. Maria skrattade något tvunget och sade: att detta inträffar med alla små barn under de första veckorna. Lindendal for med lagman Bärendorf; dagen derefter reste han till sitt eget nya hem, för att i början af september kunna ditföra sin fru. Elise dröjde endast tvenne dagar på Löfsala. Hon måste äfven laga sig i ordning. Hennes afsked från friherrinnan, som hon likväl hoppades återse, innan hon reste från orten, och från Leonna, var ånyo ett bevis, att själsfrändskap knyter fastare band än blotta slägtskapen.
Maj:ts Nådiga Förordning angående hvad iakttagas bor vid förekommande frågor om Patenter iller frihetsår för nya i Riket förut okända Sköjde Inrättningarj Konster eller väsendtliga konstför bättringar; samt att äfven inuti För fattningen benämningen Privilegia Exclusiva grunde utbytas emot ordet Patent, såsom vakande mera lämpeligt och äfven i Sverige iplräckeligeii kändt. e:o Att det i 1 §. af ofvanberörde N^- &P Förordning förekommande stadgande LagUiskottett Betinkanden. 253 af vederb&randes hörande jborde utgå, heldst, enligt hvad Utskotten ega sig bekant, frågans afgörande understundom blifvit fördröjd i flere års tid emedan vederbörande ej kunnat förmås att med sine förklaringar dessförinnan inkomma, genom hvilket dröjsmål uppfinningen ofta kan gå helt och hållet fprlorad eljer åtminstone betydlig förlust tillskyndas Uppfinnaren, hvadan, till befordrande af nödig skyndsamhet, GommerceCollegium äfvenledes borde åläggas, att inom I månad efter det ansökningen blifvit dit ingifven, underdånigst utlåtande deröfver afgifva; och då samma §. jemväl föreskrifver, att Privilegii Innehafvaren bör 3:ne gånger 1 Stoakholme Postoch Inrikes Tidning kungöra innehållet af sitt pndfåagne Privilegium, hvarvid den som anser sig vara genom samma Privilegium fprnärtnad, år öppet, att inom gjne månanader ifrån sista kungörandet sådant skriftligen hos CommerceCollegium anmäla, sorn anmärknfngen pröfvar och deröfver meddelar Utlåtande, synes Utskotten andre Uppfinnares rätt vara härigenom tillräckeligen bevarad. I öfrigt få Utskotten, i sammanhang härmed ytterligare föreslå den förändrig rf meranämnde §., att den CorntnerceCollegium eller vederbörande
Då Skärgårdsflottan åter blef inrättad, talar Grefve von Platen om den stora flottan på följande sätt: ”När Sveriges Linieflotta 1788 var bloquerad i Svea - Den 2 Mars f. m. 95 borg, 178g genom sjukdomar overksam, /790 bloquerad i Viborg, samt äret 1808 åter föga synlig, i följd af härjande farsoter och den allmänna oredan, så blefvo, oagtadt förmuren Finland i sednaste fallet åtminstone till större delen var borta, dock Svenska kusterne aldrig härjade. Hvad var orsaken? Hvad var orsaken, att den tappre Puke kunde 180g, för sin del, så mästerligt utföra expeditionen till Norrbotten, och trygg lemna sjelfva Hufvudstaden i ryggen på sig, nästan i åsynen af en betydlig Rysk Sjöstyrka posterad vid Äland? Och då var likväl hela Finland borta. V Jo! orsaken till allt detta var, att Sverige ägde en Skärgårdsflotta. Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln samt nationens opinion, om man efter Svenska ordböcker kan framställa meningar, hvilka mera hånligt omtala detta vapen, som man synes ha för afsigt att först förstöra i opinionen, för att sedan alldeles förintas. Min känsla stöter det; jag är upfödd i detta vapen, jag har frejdade föregångare, som dödt; kamrater som än lefva att försvara, och jag regretterar att jag ej har talanger att göra det, som de förtjena. Må Ridderskapet och Adeln emedlertid tillåta mig att genomgå den gjorde framställningen. 1788 bloquerädes Stora Flottan i Sveaborg. Den 86 Den 2 Mars f. m. hlef verkeligen bloquerad efter att hafva slagits med en öfverlägsen fiende. Som bloquerad hindrade den Ryska flottan, att kasta sig på Svenska kusten, der ingen Skärgårdsflotta fanns till skydd; fienden vågade ej lemna stora flottan bakom sig.
Låt det åtminstone finnas den friskheten hos oss, att vi öppet säga: nu är det gammalt, nu ha vi tömt ut hvarandra, nu är det slut med brefven, nu gå vi hvar åt sitt håll.» Hvad som afhöll mig från att göra det var bestämdt en liten nyfikenhet på dig. Jag undrade om du kände det på samma sätt och så undrade jag, om du skulle vara rask nog att säga det. — Mina ord, att det fins en sinlighet som är sund, frisk och vacker20 är jag glad åt och skäms så litet för dem, att jag godt kunde låta trycka dem med mitt namn under, men om du nämner ett jota om, att en qvinna skrifvit det till dig, så gissar man på mig. Derför vill jag icke, att du gör det. Vore jag ung, skulle det generat mig lindrigt nog, och du skulle gerna fått åberopa mina bref; fastän de fleste icke skulle kunnat tänka sig ett sådant der kamratskap som mellan dig och mig. Men som det nu är, skulle en dylik missuppfattning kasta ett löje öfver min person, för hvilket jag lika litet för min literära verksamhets som för min egen skull vill utsätta mig. — Jag har nu läst Bourgets Cruelle énigme. Hvad tyckte du om den? Jag tycker, att jag inte känner någon modern författare, som syns så mycket sjelf eller talar i eget namn, förklarande visserligen, men jag säger icke detta som ett klander, ty boken är utomordentligt intressant just genom det, att författaren beständigt plockar i sär sina personer och säger: »se här är orsaken» eller »se här ett faktum, hvars hemliga raison d’être man ännu ej kommit på det klara med. Jag har reqvirerat hans Crime d’amour. Man måste följa med sin tid. För resten önskar jag, att någon barmhertig själ ville skicka mig böcker. Hörby d. 19 Maj 86. — Du, nu när jag inte kunnat arbeta somliga dagar, och när den tanken tränger sig på mig, hur det skall bli, när jag inte kan arbeta alls, då vet jag inte hvad jag ville ge för att kunna dö riktigt smärtfritt och snabbt. Jag har tänkt mig detaljerna vid ett sjelfmord så ohyggligt ofta; jag är rädd för allt utom för chloral, och hur skall man komma åt det?
Ett så undvikande behandlingssätt af en på hela landet och serdeles på jordbruksnäringen inflytelse egande fråga, deråt Rikets Ständer egnat oaflåtlig uppmärksamhet, vittnar ingalunda om det nit och den drift hos Konungens rådgifvare, som åt dem skulle bereda representationens förtroende och erkänsla; hvarföre förhållandet härutinnan ej bordt lemnäs oanmäldt. 12:o Utan afseende derå, att Konstitutions-utskollet vid nästförflutna riksdag mot Konungens rådgifvare anmärkt åtgärden alt hafva tillstyrkt utfärdandet af Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda banker, hvilken icke allenast uti åtskilliga, till civil-lagstiftningen hänförlige, delar befunnits afvikande Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. från det af Rikets Ständer vid 1844—1845 årens riksdag för deras del antagne, tili Kongl. Maj:ts höga stadfästelse öfverlemnade förslag till ”Lag för enskilda banker”, utan äfven innefattat tillägg uti Kongl.
Uddevalla och Gagnef a 6,826,000 Uddevalla Kyrka; Consist. i Skura och Landscrona å 4 prC. 32,764 Götheborg å 5 prC. - Fastighets-Lån å 5 prC, 3 5S*944-. ~ Odlings-,L%nen å 2 prC, Magazins-Jnrättningeu Meta 11 panter 2J å 2 pt*C^ Yaru-beläning (Ränteskilnad) å 1 prC. Manufactur-Disconten Jern-Contoiret J3anco-Disconten — Räntor. Capital.. 233,040’ 1,311. 10.000. Fastighets-Xån 5,S26,coo ~ 131,000: 5,695,000 Uddévalla Kyrka m. m. GötheborgsLån$t Fastighets-Lånen å 5 prC. 550,691 Odlings Metallpant. Varu-, |Manuf.- JernC. Stats• och_ Banco-Utskottens Utlåtanden, cxtvir 1826. Fastigh. 5,695,000,-139,000: 5,556,000 Uddevalla Kyrka ra. m. 3o,goo Götheborgs-Länet å 5 prC. Fastighets a 5 prC. 342,026 Odlings Metallpanter och Discont Räntor. Fastigh. 5,409.000,-156,000: 5,253,000 Uddevalla, Kyrka m. m. 28,935 Götheborgs-Lånet å 5 prC. Fastighets-Lån a 5 prC. 023,ni - Odlings Metallpanter m. m. och Discont 209,620.
A andra sidan äfventyrade man alt hos domstolarne skulle göra sig gällande samma åsigter som nu hos Utsk., d. v. s., att nya lagen aldrig skulle få tillämpning på redan meddelade inteckningar, och man ansåg sig icke kunna med likgiltighet blottställa landet för allt det oerhörda trassel och den osäkerhet, som skulle blifva en följd deraf, att man i en obegränsad framtid tillät tvenne serskilda, inteckningslagar att ega bestånd i bredd med hvarandra. Ty man bör ihågkomma, Mine Ilrr, att hvarje meddelad inteckning kan genom förnyelse sedermera i en alldeles obegränsad framtid fortfara alt göras gällande, och att detta också sannolikt skulle blifva förhållandet med de gamla intecluiingarne, i samma mån som dessa, efter den nya lagens utfärdande, skulle i någon mån blifva bättre än de nya. De skulle aldrig blifva dödade, man skulle aldrig vilja göra sig af med en sådan inteckning, den skulle transporteras från man till man, och slutligen skulle man komma i sådane kollisioner när både nya Den 15 Juli. 405 oell gamla inteckningar funnos i samma egendom, jag icke ser någon möjlighet för domslolarne att reda de tvister som häraf skulle upstå. På ett praktiskst riktigt och ändamålsenligt sätt vill det derföre synas som man i den K. proposm valde den utvägen att uttryckligen stadga, att den nya lagen väl skulle få tillämpning på både äldre och nyare inteckningar, men först efter en viss tids förlopp; och dä denna lid bestämdes till 5 år, tror jag sannerligen, att man vid konsideration af det verkliga sakförhållandet skall finna denna tid innefatta ett fullt tillräckligt rådrum. Man bör nemi. icke glömma, att den lagförändring, sorn Konungen nu föreslagit och Utsk. i sjelfva saken godkänt, icke bär inflytande på alla slag af inteckningar. Det är blott vissa af dem, på hvilka denna förändring kan utöfva inverkan, nemi. sådana, som, efter det flera fastigheter blifvit intecknade för en gemensam fordran, sedan tillkommit i någon viss af dessa fastigheter serskildt.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1851). 13 I afseende 3 regleringen af denna Hufvudtitel framställer Kongl. Majit., i enlighet med de beslut, som innefattas uti bilagde utdrag af de inför Kongl. Majit i Stats-Rådet den 14 innevarande månad öfver Justitie-Departementsoch Finans-ärenden förda protokoll, följande förslag: 1 io. J ustilie-Stats-Expeditionm: Uti åberopade protokoll öfver Justitie-Departements-ärenden har förslag till ny lönereglering inom denna Expedition blifvit uppgjordt, enligt, hvilket förslag, hvarå bifall af Rikets Ständer äskas, anslaget för Expeditionen skulle komma att uppgå till ‘22,700 Ridr eller enahanda belopp, som nu gällande Riks-stat upptager, men hvarjemte å allmänna Indragnings-staten skulle för nuvarande Ryrå-chefen för Tryckfrihetsärenden uppföras 4,500 Ridr. 2:o. Justitie-Kanslers-Expeditionen: Icke heller i fråga om detta embetsverk har, sedan sistlidne riksdag, förekommit anledning till annan afvikelse från då fastställd stat, än att åtminstone en ordinarie Kopist ansetts böra jemväl för framtiden bibehållas. Enligt det i öfverensstämmelse härmed uppgjorda, i förenämnda protokoll intagna, förslag till lönereglering inom Expeditionen, som härigenom till Rikets Ständers bifall hemställes, skulle dock någon förhöjning i nuvarande anslags-summan ej ifrågakomma. 5:o. Justitie-lie visionsExpeditionen: Med föranledande deraf, att sedan sista riksdagen Andra Registratorsbelättningen jemte en Kopist-tjenst blifvit indragna, men deremot aflöning för en ny Kanslist bör i stället å staten uppföras, samt Kongl.
Vi hålla med Pascal. ”Den Religion, som består i att tro, det menniskan fallit från ett tillstånd af herrlighet och samdrägt med Gud, i ett tillstånd af bedröfvelse, ånger och aflägsnande från Gud, men att hon genom en Frälsare skall återställas – har alltid funnits (mer och mindre klart) på jorden.” (Pensées de Pascal.) Ju djupare vi intränga i fornverlden, ju mer förnimma vi de klagande stämmorna öfver förlusten af ett saligt tillstånd, och öfver verldens olycka. Hon utgår, denna klagan, från de äldste och visaste bland alla folk; men man hör brutna toner af den äfven ibland de tidigt förvildade. – Erinringen af tragiska katastropher – såsom floden, hvilken chinesiska och indiska sagor skildra med så förskräckliga drag, – synes ännu nära och återkallar äldre olyckor, Andars och menniskors fall. (Windischman, Die Philosophie im Fortgange der Weltgeschichte.) Lo-Pie – en gammal chinesisk Vis – säger: Menniskan var andelig och dygdig, hade allt af himmelen, intet af sig sjelf. Andan följde himmelen, såsom lärjungen sin mästare. Men Lustan, menniskans djuriska del, gjorde henne till slaf af de sinnliga tingen. Då förmörkades hennes förstånd. – Efter menniskans fall begynte djuren att bekriga henne. Kreaturen blefvo hennes fiender. Sluteligen har Himmelens och Jordens Herre, förtörnad, fyllt verlden med vatten, och förderfvat menniskorna. Men Niuwa har betvingat vattnen med trädet (Skeppet), och med ett hvalf af fem färger (regnbogen) återupprättat himmelen. – Niuwa är en Gudinna, som genom harmonien af sin lyra återbragte verlden i ordning. Andarnes fall, och vandring genom alla naturer till återförening med sitt upphof, är hufvudinnehållet af Indiens urgamla tro. Det är i allmänhet den Asiatiska verldsåskådningen, med tidens ilande ström och evighetens haf alltjemt för ögonen.