Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad skulle han då sagt, om han fått läsa de loford, med hvilka Kellgren, i de här anförda brefven, upphöjer sin fordne motståndare till en förenare af Propertii och Ovidii snille, till svenska vitterhetens Skaldespiller, – ja, till dess ändtligen ankomne Messias, hvars förebådande Johannes Döpare han sjelf satte sin högsta ära i att vara? Skulle han velat beskylla sin äfven på karakterens vägnar högt vördade älskling, att i allt detta blott drifva skrymteri? Näppeligen. Men han glömde, så väl, att en ärlig beundran för Leopolds ”goda vers” måste (omsider) sjelfnödvändigt framgå ur Kellgrens äldre smaklära, som ock, att dennas tillsist började förändring aldrig hann blifva mer än börjad. Säkert är dessutom, att äfven i annat fall, eller om Kellgren slutligen hade kunnat betrakta Leopolds författarskap ur en synpunkt ungefär lik vår egen, skulle han dock aldrig upphört att erkänna den berömde medbrodern för en vitter storhet, som i sitt slag var både glänsande och sann. – Deremot är uppenbart, att det språk, som egentligen kan kallas hjertats, i dessa skrifvelser föga låter höra sig. Det frambryter först i den (verkligen) vackra, der Kellgren tackar förbundsbrodern för det öppna och kraftiga biståndet mot Thorild; om än den jemväl här (och ända till slutet) bibehållne ”Hr K. S:en” gör ett störande intryck, och det just på det mest rörande stället. Svårligen kan nekas, att de föregående brefven esomoftast bära stämpeln af någonting alltförmycket sökt och utpyntadt. I allmänhet synas här båda två komma då först rigtigt i fart, när de klaga öfver sin ohelsa och sina motståndare. Äfvenså finner man af Schröderheims berättelse till Konungen om Oxenstjernas poetiska middagsmåltid, att de båda skalderne jemväl af vänner och akademiska medbröder ansågos ”gjorda att lysa hvar för sig”.
Utom de sålunda för Artilleriet' tillstyrkta förhöjningar i penninge-anslaget, med tillsammans .. .. 14,220:35.— föreslår Utskottet: alt den tillökning af 74. och en half tunnor, i Artili6 Stnts-USskottets XJil, N\o Qi, leriets .spanmålsanslag, sorn, i sammanhang med förenämnde af Utskottet tillstyrkta -tillökning i gaget, erfordras, jemväl må å Stat uppföras, a 5 R:dr, med 372:24' — Summa Ridr i^,5g3: 1.— 9:0 Då, ibland uppfinningar inom Krigskonstens område, serskild uppmärksamhet i senare tider blifvit fästad vid så kallade krigsrakeler, har Kongl. Maj:t, efter derom af vederbörande ingifvet förslag, låtit till en början uppsätta en Rahetcorps af mindre styrka med begagnande af tillgångar, som kunnat dertill användas; men enär sådane ieke längre vore att påräkna, och corpsen, för att uppfylla sitt ändamål, borde bringas till större styrka, så har Kongl. Majit äskat uppförandet af det härtill erforderliga årliga anslag med 16,260 Ridr 26 sk. 6 rist.
I afseende på befälhafvare för den af Kongl. Majit tillförordnade militaira kustbevakning, befallte Kongl. Majit, att det stadgande skulle i den nya Författningen inflyta, det nämnde befälhafvare ålåge, att från Rikets kuster söka afvärja hemlig införsel af utländskt förbudet gods, att tillse det nederlags-friheten af sådant gods,' der den var tilläten, icke missbrukades, och att jemväl sträcka tillsynen till upptäckande och förekommande af Tullförsnillnings-brott; hvarjemte Kongl. Majit, för hvad som erfordrades till utöfningen af denna befälhafvarnes befattning, ville hafva dem försäkrade om lika rättigheter, äfven som de egde samma skyldigheter som Tullverkets Ämbetsoch Tjenstemän, med de undantag, hvilka föreskrefvos uti särskilde af Kongl. Majit eller i Dess höga Namn af vederbörande utfärdade Instructioner. Proposition om Lurendri 0. Tullförsnillning. 7f>3 Vidkommande sluteligen 6 Art., ansåg Kongl. Majit för det närvarande någre andre ändringar eller tilläggningar dervid ej erfordras än att, i stället för de uti 3 §. på «:ne ställen utsatte böter för Under-Domstol , som underlåter att inom förelagde terminer insända Utslag, undersöknings-protocoller och berättelser, rörande der anhängige gjorda beslags-mål, den påföljd borde i desse fall ega rum, sorn för uraktlåtenhet med domböckers insändande var i 2 Cap. 6 §. af Rättegångs-Balken stadgad, samt att Under-Domstolarne borde, vid enahanda ansvar, åligga att, äfven då inga Lurendrejerieller Tullförsnillningsmål hos dem varit anhängige, sådant aine gånger om året tilli Comm. Coll. inberätta. För öfrigt skulle den tilläggning i 3 göras, att i de fall, då enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, kungörelse i anledning af förekomne Lurendrejerioch Tullförsnillnings-mål borde i Inrikes Tidningarne införas, sådant borde genast verkställas så snart det i målet gifne
Han är en yngling på aderton år, blyg, sentimental och svärmisk, skapad att blifva »ljusstake» för dristigare lågor, och han märker icke själf, hur alla dessa koketta fröknar låta honom löpa med limstången och med värdelösa beten af »politesser» eller på sin höjd en och annan flyktig och tanklös handtryckning eller kyss hålla honom fast på kroken, medan de i själfva verket fiska efter större byten. Han är ung nog för att njuta af att blott vara »vän» och »förtrogen», att göra en af leenden och komplimanger tillräckligt lönad pagetjänst hos dessa spotska fröknar, och han hämnar sig vid hemkomsten med satiriska porträtt och harmsna utfall mot djärfvare rivaler, hvilka icke som han hafva »mycken retenue» men förstå att till kärleken gå hellre genvägar än omvägar, och att sådana små utrop som »var intet näsvis» eller »hvad vil ni göra?» blott nyttjas för att »encouragera». Yr af all denna kvinnlighet kommer han hem, sätter sig ned och frågar sig själf: »är jag kär eller är jag icke kär?» Och det är med en inbilskhet som är deliciös, som han spelar ung stoiker, låtsar vara förtjust att hafva dragit sig helbrägda (»sain et sauf») ur en situation och så hafva vunnit seger öfver den tyranniska kärleken. Man föreställe sig, när man läser anteckningarne om dessa Pyrrhussegrar, att en af de vackra damer, om hvilka han skrifver, stannade bakom hans fåtölj och såge honom öfver axeln! Hur skulle hon ej le, lägga sin lilla hvita hand med lätt tryck på hans skuldra och hviska, medan ögonen lyste under paruren, hvilkens doft smekte hans ansikte: »mon cher Claës Julius, dans ces luttes-là il n’y a que les défaites qui sont des victoires». – Emellertid går vintern sin gång framåt öfver slottscourer, baler, pic-niquer, teateraftnar och slädpartier, tills våren kommer och man i stället för assembléerna inomhus har sin mötesplats i Kungsträdgården, där hela den fina världen råkas i alleerna.
JN:o 550.) S. A. K. Sedan Krigs-Collegium, uti Skrifvelse af deri 23 sistlidne Mars, till E. K. M. i underdånighet inberättat, att, enligt afslutad räkenskap öfver kostnaderne för Beväringsmanskapets underhåll under 1840 års mönstringar och möten, utöfver det härtill i Riks-Staten för samma år uppförda anslag af 80,000 R:dr B:co, erfordrats ett belopp af 18,065 R:dr, 39 sk. 8 rst. samma mynt, till ersättande af hvilken brist, som hufvudsakligen varit föranledd af det exercerade Beväringsmanskapets betydligt ökade styrka, uppgående för berörde redogörelse-år till icke mindre än 17,021 man, Corporaler, Trumslagare och Spel deruti inberäknade, Krigs-Collegium i underdånighet anhållit, att nödige medel måtte varda i Nåder anvisade; så har E. K. M, uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott af den 12 sisth Maj, med öfverlemnande af de från Krigs-Collegium i ämnet inkomna handlingar, behagat föreslå Rikets Ständer att, i likhet med hvad i fråga om en för år 1839 yppad enahanda brist redan egt rum, till Stats-Contoiret anvisa den summa, stor 18,065 R:dr 39 sk. 8 rst. B:co, för hvilken Krigs-Collegii Under - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o 385. 937 derhålls-Afdelning för det närvarande vore skuldsatt och för hvars betäckande E. K. M. icke egde några tillgångar att disponera.
Jag hemställde nemi. att Utskit skulle bifalla Kongl. Majds Propos. om 100,000 rdr, men såsom förslags-anslag; då hade Kongl. Majit kunnat pröfva hvarje särskild anhållan och densamma bifalla eller alslå. Men detta var, som sagdt, fåfängt, ehuru jag tog mig friheten erinra dem derom, att då de kunnat gifva ett förslags-anslag för artillerihästar, så kunde de väl äfven gifva det åt folkskolor. Af konstitutionella skäl anser jag det vore bäst, om R. o. Ad:ii icke ginge högre i sin frikostighet än Gr. Mörner föreslagit, hvarföre jag yrkar bifall till Stats-Utsk:s förslag. Frih. Ha mil toni Med afseende å »de ständigt växande anspråken», som en ledamot nämnde, ber jag få nämna att dessa hvarken kunna eller få byggas på hvad hvarje församling sjelf tycker, utan på hvad som är föreskrifvet i den Kongl. Författningen. Men om nu en församling uppfyllt de föreskrifna vilkoren och på denna grund gör en framställning till förmån för sin skola, så bör den få hvad författningen medgifver, och det är för att sätta Regeringen i tillfälle härtill som jag anser att den större summan bör beviljas. (514 Den 28 April f. m. Slutligen får jag tillkännagifva att jag Irånträder mitt yrkande om antagande af ordalagen i Bonde-Shts inbjudning och förenar mig med Gr. Posse. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels af Gr. Mörner, att B. o. Adm, med afslag å så väl Allm. Besv.- o.
Gyldenstolpe: Jag kan alldeles icke erkänna, att denna sak är outredd, emedan Utsk. sökt skaffa sig til igängliga upplysningar hos öfver-posl-direktörs-embetet. Vid förfrågan derstädes har man fått till svar, att en sådan förändring, som den ifrågasatta, mycket väl kunde göras uti postkommunikationen med Hamburg. På grund deraf ansåg Utsk. att det vore nyttigt, att få en undersökning derom anställd, hvarefter K. M. kunde vidtaga de åtgärder Honom lämplige syntes. Utsk. har naturligtvis icke kunnat infordra något förslag till en dylik förändring, då det icke kan tillkomma Ekon.Utsk. att lagstifta i sådana frågor, hvilkas afgörande tillkommer Konungen allena. Deremot ansåg Utsk. R. St. fullt berättigade, att framställa en önskan af en undersökning af förhållandet och af möjligheten att göra en förändring, och då Utsk. för dess del var fullt öfvertygadt om nyttan af en sådan åtgärd, har det också uttryckt denna öfvertygelse uti det förslag till und. skrifvelse, som jag hoppas och anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla. Hvarföre Sverige skulle hafva behof af ett särskildt postkontor i Hamburg mera än annorstädes, det har jag svårt att förstå. Ty med lika mycket skäl kunde man ju yrka på att Sverige skulle hafva ett särskildt postkontor i Wien 21 * 324 Jl e n 26 April e. m. eller Berlin. Det bästa torde vara alt åt post-styrelsen inom hvarje land öfverlemna omsorgen om postkommunikalionens underhållande. Hr Gr. o. Landtm:s härefter, först, till bifall och sedermera till afslag ä Ulsk:s betänk., framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej; i anledn. hvaraf Hr Landtm, ånyo hemställde ora R. o. Ad. bifölle förevar, betänk., samt, då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, alt lian trott sig finna denna förnyade hemställan besvarad med öfvervägande ja. Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o.
Maj:t i sammanhang med stats-regleringen afgifvet, och då Thulin, som, i anseende till sin höga ålder af 74 år samt långvariga och trägna tjenstgöring, snart saknade förmåga att på nöjaktigt sätt vidare bestrida ifrågavarande tjenst, således vid afskedstagande! derifrån icke kunde erhålla större pension, än den lön, för närvarande utgörande 4-55 R:dr 30 sk. 4 r:st. Banko, han på stat innehade, i underdånighet begärt, att från Rikets allmänna in dragnings-stat komma i åtnjutande af pension, antingen till det belopp, som hans löne-inkomster, enligt de två sista årens bevillnings-taxering, utgjort, eller ock det. som för de 2 Äldste Notarierne i Hof-rätten eller för Registratorer i Rikets högre embetsverk och kollegier blifvit af Kongl. Majit vid innevarande riksdag föreslaget. Sedan Kongl. Stats-kontoret, uti infordradt underdånigt utlåtande, hufvudsakligen anfört, att Thulins ordinarie lön, spanmålen derunder inbegripen, detta år uppgår till det belopp, sökanden uppgifvit, och att densamma, med afseende å högre spanmålspriser, torde stiga något deröfver; att Thulin, enligt gällande författningar, är berättigad till åtnjutande af pension, motsvarande denna lön, men att, då tjensten komme att vid omreglering af Hof-rättens löner indragas, Stats-kontoret ansäge Thulin böra för sina sannolikt få återstående dagar hugnas med en pension, som gjorde det 30 Stats-Utskottets Utlåtande JYi 107. möjligt för honom att kunna försörja sig med familj, samt Stats-kontoret, enär lagliga sportler utgöra en löne-förmån, hvilken, såsom Kongl. Brefvet den 9 Oktober 4849 visar, vid Lagmans-embetenas indragning tagits i beräkning, jemte förmälan att Thulin, om han styrkt, huru mycket sportlerna vid hans tjenst i medeltal utgjort, kunnat af Stats-kontoret förordas till åtnjutande af en lämplig pension, hemställt, att Kongl.
Jag har känt något liknande detta i dag, när jag fick veta, att jag är uppsagd i tidningen. Det förvånar mig icke. Ty jag har i själfva verket arbetat illa. Jag har i den grad förlorat tilltron till mig själf, att jag känner mig rådvill, när jag skall utarbeta den minsta notis. Orden släpa sig fram i tröga satser, hvilka sakna lif, och jag vågar icke ens framkasta ett förslag af fruktan, att man skall uppmana mig att sätta det i verket. Hvarje uppdrag, äfven det enklaste, synes mig fullt af svårigheter, och det enda jag duger till, är att öfversätta. Jag må hundra gånger upprepa för mig själf, att jag kan, om jag vill. Det är mig omöjligt att vilja, och när någon anmärkning riktas mot mig, tager jag emot den som en själfklar sak. Jag känner blott detta lilla häftiga sting, som jag vet skall fräta ut sig och blifva ett öppet sår. Men allt är mig omöjligt, framför allt att göra motstånd. Det hela är mig alldeles mörkt, och jag känner mig som under inflytandet af en bedöfning, ur hvilken jag vet, att jag småningom skall vakna. Något nytt har gripit in i mitt lif, nämligen känslan af, att jag på ett alldeles särskildt sätt måste göra något, rycka upp mig. Denna tanke har i dag plågat mig mera än själfva saken i och för sig. Allt har hittills förefallit mig vara afslutadt, och så kommer med ens liksom utifrån en händelse, hvilken kunde hafva inträffat när som helst, men som aldrig förr inträffat. Den slår ned öfver mig, när alla mina tankar kretsa kring den föreställningen, att allt är slut. Denna händelse är sådan, att den skulle skrämma äfven friska och modiga människor. Men mig skrämmer den icke. Mig förefaller den som en lugn och obeveklig konsekvens af hela mitt lif, och jag känner ödets järnhand gripa mig starkare än någonsin, böja mig ned och hota mig med förintelse. Men i förintelsen ligger befrielsen, och det är mig omöjligt att känna denna händelse som en olycka. Hvad bryr det mig, hvar eller hur mitt öde spelas ut? Hvad bryr det mig, om det skyndas fram af en slump eller hålles tillbaka af en sådan? Slumpen afgör det icke.
Tron J väl, mine Hrr, om jag säger eder, att vi icke hafva ägt och för närvarande icke äga någon fullständig controll öfver debet i Rikets inkomster, d. v. s. öfver hvad den ordinarie räntan utgör för det år, för hvilket uppbörden sker? Vi kunna sannerligen icke äga någon controll deröfver, så länge icke landshöfdingarne, hvar och en i sitt län, hafva för sig möjligt att conlrollera om räntorne blifvit riktigt förvandlade och debiterade. Jag vågar påslå, att det knappast finnes något län i Sverige, der räkenskaperne äro så riktige, att icke, vid närmare granskning, felaktigheter skola finnas i debet. Om man nu, på sätt Ulsk. äsyf - Den 9 April f. m. 1Ö3 tar, beräknar nämnde räntor såsom inkomster för del år, hvarunder de inflyta, så har man dermed icke uträttat någonting annat, än öppnat dörren för ytterligare försök af uppbördsbetjeningen i landet att betacka ingående årets balance med föregående årets restantier, hvarigenom man slutligen kommer derhän, att man icke vet hvar man skall få reda pä hvad som redovisas skall. Man har icke velat, jag upprepar det ännu en gång, inse liela vidden och beskaffenheten af de förvillelser, som våra nuvarande räkenskapsformer åstadkomma, när man kunnat bibehålla efter calenderår redogörelsen af tull-, postoch chartaesigill.medlen, men deremot har qvar, och måste hafva qvar så länge Sveriges drätsel icke förvandlas, tiden från den 1 Maj det ena året till och med den sista April det påföljande äret, såsom uppbördsår och till uppbördens indrifvande. — Jag förnyar min begäran om afslag ä Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser mig böra börja der Frih. Palmstjerna slutade, nemi. med erinran, att Frih. Cederström utgår, i fråga om detta ärende, från en egen åsigt, hvilken han förgäfves sökt göra gällande.
Det är nemi. gifvet att om vi hafva så höga tullar att utlänningar icke kunna någonting hit införa, så är det också tydligt att de icke taga något härifrån. I handel och vandel afsättas icke varor ensamt för reda penningar, silfver eller guld, utan del är ett slags varubyte genom export och import som utgör handelns egentliga lif. Penningar begagnas blott för att betala skillnaden i räkning handlanderne emellan. Efter min öfvertygelse skulle också en ömsesidig nedsättning af tullar och lossande af onaturliga band på handeln vara till ömsesidig förmån för båda parterna. Jag instämmer äfven uti hvad Frih. Raab yttrat ang:de lurendrejeri och anser densamma inverka skadligt på våra näringar. För öfrigt kan jag icke neka till att det skulle högeligen förundrat mig om en så vigtig fråga som den nu förevar:de utan någon diskussion blifvit afgjord. Jag tror dock att man bör allvarligt begrunda densamma innan man derom skrider till beslut. Många tusende menniskors väl eller ve bero på R. St:s beslut deruti. Jag fruktar dock att allt ordnande i denna fråga icke tjenar till något, att döma efter den utgång sista voteringen fick. Men det kan dock tjena dertill, att eftertanken skärpes till nästa gång och jag hoppas att frågan vid en annan riksdag får en bättre utgång än som nu synes” blifva fallet; emellertid voterar jag för bifall till betänk. Hr Printzensköld: Till svar på hvad Frih. Raab sednast mot mig anfört, får jag äran förklara att jag nogsamt känner det Frih:n lika med hvarje annan ledamot af Ståndet äger rätt att uttänja diskussionen ang:de den s. k. klumpen (så länge som hälst; men Frilun torde dock icke kunna förneka så mycket mindre som han sjelf på f. m. yttrade en sådan åsigt), att ju meningen med de, rör.de föredragningssättet gjorda förslag, varit meningen att så mycket som möjligt förkorta öfverläggniogarne om i frågavar. betänk. Jag hade således icke väntat mig att Hr Frilun sjelf skulle motverka delta ändamål genom att inleda oss i en detaljerad diskussion öfver de artiklar af tulltaxan, hvaröfver beslut 252 Den 31 Maj e. m. på en gång skall fattas.
Säkert vill ni ändå mera bestämdt stadfästa vår lycka, ty huru skulle ni väl kunna ha’ någon betänklighet emot, att kalla mig er son? Haraldson (visar alla tecken till villrådighet). (För sig sjelf.) Anfäkta och regera: ... (till Arnman,) Jaha Herr Jaktlöjtnant, ... ser ni, ... min tid är i dag upptagen med andra göromål, ... jag ... hm, ... jag ... måste, i en angelägen sak, bort på ögonblicket. ... Ursäkta emedlertid, att jag nu inte kan lemna svar. En annan gång är ni välkommen. Så snart jag besinnat mig litet i saken, skall jag afgörande svara er. (går hastigt.) Gabriella (ropande efter Gubben). Pappa! dröj åtminstone ett ögonblick låt mig först veta! jag tror alla menniskor blifvit rent af underliga. ÅTTONDE SCEN. GABRIELLA, ARNMAN. Arnman (bedröfvad). Låt honom gå, Gabriella! säkert har han blifvit smittad af de andras obegripliga fördomar. Underligt vore det inte heller, om samma motvilja för saken, gripit honom, som dina bröder, din svägerska, – ja, till och med, min egen mor. O, min Gabriella jag tror sjelfva himlen lagt sig emot vår förening; – mitt tålamod är slut, – och uthärdar sannerligen inte flera pröfningar. Gabriella. Misströsta inte, min Arvid Nu, mer än någonsin, lifvar hoppet mitt hjerta. Jag vet, att min far tycker om dig, och skall äfven slutligen ge oss sitt samtycke. Visserligen torde han frukta, att, i afseende på min förmögenhet, handla utan i samråd med Birger, men egentligen lär han ändå i hufvudsaken följa sin egen vilja. Men hvad var det du nämnde om din mor, gode Arvid Arnman. Min mor, som redan länge anat och känt min böjelse för dig, har inte kunnat förmås att gilla den; inte för din skull, min Gabriella, ty dig älskar hon lika mycket som hon högaktar Erika, – men af ovilja för din far, och vissa, med hans fordna yrke förenade omständigheter. Likväl är det min hederlige farbror
Den 2Z Julli. z6z N.o Röster LIZZ Herr Lstelersntr, ^brabgm ksiiclss. r 97 Suppleanter iZ3 Friherre 8cbrverin, ferner. - 88 1288 Herr I.e^on klackt, Fullmägtig Herr klejk.enlkjölck, Larl. « 86 . Zerr Landt-Marffalken förmälte, att se. dan de ta wal äfwen som waiel i de öfrige irenne ständen äfwen denna dag more förrättat och Re. geringsformen förejkrifwer, art Opinionsnämnden borde samma dag som wal förrättningen för sig gatt sammanträda och sitt utlärande afgifwa, hade anslag redan blifwit utfärdadt, att nämnden klockan 6 denne aston skulle har ä Riddarhuset samman, träda. Grefwe ve la (karsti?: Jag fä ödmjukast be att fä wera, om det honorarium som Riddcrskapet och Adeln beslutat för Institä-Rädel Klaria von Wurtenberg är inbegripet tbland de 6 som Riddarhus ordningen tillägger Riddarhus-Direckionen. Zerr Landt-Marstalken förklarade Ridderflapet och Adelns mening icke hafwa warit sädan, utan atl de 6 honorarier hwilka Niddarhus-Directionen tillkomne, blefwo densamma förbehällne, och ark oaktadt Justitiä-Radet Ickarks von Wurtenberg icke ägde säte i Riddarhus-Directionen, wo>e honom för den honom särskilt updragne öfwer inspeclionen af det genealogiska archivet ett särskilt honorarium anstagit. Grefwe De I» (kgrsti?: I det fallet får jag erinra om det den tL April iHro, sä framt jag ej Z64 Den 2Z Julli. ej bedrager mig, tagne beslut, att inaen afgift af Riddarhus casian får bestutas utan RivdarhusUtstokkerS hörande.
Där fängslas vår uppmärksamhet främst af velocipederna Columbia, Hartford och Vedette, » standard » alla tre, med tillhörande velocipeddräkter, regnkappor m. m. Bland här representerade idrottsspel må nämnas fotboll, pärk, hockey och det skotska golfspelet. Spjut, bågar, sablar och boxhandskar förläna en vederbörligt martialisk prägel åt det hela. Till höger om hufvudhallens dubbeltrappa på- träffa vi sängafdelningen. Denna är af stort intresse ej minst därför, att både de präktiga sängarna och de ypperliga sängkläderna fabriceras inom affärens fyra trappor upp belägna verkstä- der, som förfoga öfver tidsenliga lackeringsugnar och sinnrika fjäderrensningsmaskiner samt f. n. Juvelerare 1 Jakotostorg1 1898 äro sysselsatta att med sängar furnera hela det lokal kommer säkerligen att visa sig under den nya Grand Hotel. Afdelningsskärmar, volanghandarbetsutställning, som i dagarna öppnas därkuddar och barnvagnar komplettera det eleganta städes. lagret. I entresolvåningarna slutligen bese vi chefens Efter en titt in i det mot Stureplan vettande, rum, möbleradt med solid elegans i empire, originella kupolrummet, som inbjuder till hvila kontoret samt inköpsoch kalkylationsrummen, där och förtroliga rådslag, taga vi mattafdelningen, utländska handelsresande göra sina offerter, där under hvilken möbeltygsoch gardinsektionerna sorprokuristen och afdelningscheferna rådpläga antera, i närmare skärskådande. Mattor i alla storgående dessa och därifrån varubeställningarna lekar och kvalitéer, i alla mönster och färger, utgå. för alla tänkbara ändamål, från alla jordens matt* producerande länder — såväl Japan, Kina och Firmans personal utgöres af cirka 200 damer Persien som England, Tyskland, Belgien, Frankrike och Sverige — ligga utbredda på golfvet, och herrar. Högsta uppsikten öfver expeditiofylla sammanvikta hyllornas fack och bilda hopnen utöfvas af den erfarne och insiktsfulle inrullade väldiga kolonnader.