Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt förenade han sig med hwad Frihcrrar Knäbeck och Zistverlcböist sanik Herr 8i1kveripsrrL anfördt. Grefwe Ivlörnsr^ H.äc>ik Loran, upläste följande: Utan at wara ledd af en otidig granstnings-andck nödgas jag bekänna at jag icke utan förundran läst följande ingress til Tjenstchjons-stadgan: Inga Lands» strykare. Lösdrifware, Lättingar elier andre In - hyseöl-jon än de hwilka af särstrlte Zärfattnin, gar njuta skydd, ware sig af maneller qwinnokön, böra talas hwarken i Gtäderne eller pä Landet. Deri första fordran för godheten af cn Lag, är näst dess billighet, dcn, at Lagen stall förete et bestämdt begrepp. Men den som icke känner eller har tilfälle at jemföra alla särskilta Författningar, stall omöjligare efter läsningen af denna punQ, kunna säga hwcm som bör ansesom Lösdrifware eller c), och kanske torde man efter at hafwa forstat i alla desse Författningar ändock hafwa smärt nog at afgöra det. Utan at ingö i undersökningen huruvida et Samhälle har rätt at bcröfwa nägon af desi medlemmar, som icke är brottslig, LagcnS beskydd, instränkcr jag mig wid at anmärka, det LagcnS fordran icke kan sträcka sig utöfwcr dcn Snrantie som af hwarje Ledamot i Samhället kan begäras för iakttagandet af dess mcdbor, gerliga plikter. Men hwar och cn som med stt arbete kan förtjena födan, utan at mara andra til tast, och som upger et wisst ställe där han är redo at emottaga Lagens talan, hvar och en sädan tyckeS mig tilräckeligcn tilbjuda Samhället denna Sarantie och bör säledeS icke kunna bcröfwas Lagens beskydd.
Nio 189, i ani. af väckt motion om anslag af allmänna medel till inrättande vid Höganäs och Torekow af stationer för lifräddnings-anstalter m. m.; Den 21 Oktober. 83 N:o 190, i ani. af vackt motion ang:de statsanslag för uppresande af en minnesstod åt Arkiatern C. von Linné; N:o 191, i ani. af väckt motion ang:de anvisande af ett förslagsanslag till fyllnad i enskilda bidrag för uppresande af ett monument öfver Konung Carl XII, m. m.; N:o 192, i ani. af väckt motion om statsanslag till betäckande af den förlust, f. d. Kaptenen M. W. Silfverbrand li dit vid uppförandet af landshöfdinge-residensbyggnaden i Luleå; samt N:o 193, i ani. af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöre-afgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $ 9 e. m. In fidem, 0. Brakel. Onsdagen den 21 Oktober 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 8 prot.-utdrag för den 20 dennes samt prot:t för den 6 sistlidne Juni f. m. Föredrogos i ett sammanhang Gr. Sparres och Hr von Köchs den 20 dennes bordlagde förslag, att de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas biträda R. o. Ad:s beslut rörande lydelsen af lista och 7:de §§:ne i Sammansatta Rankooch Lag-Utsk:ts förslag till lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar; hvarvid dessa förslag så väl i afseende å den lista §:n som ock beträffande den 7:de §:n, uppå särskilda proposir, 84 Den 21 Oktober. af R. o. Ad. biföllos; och blef ett prot.-utdrag om detta beslut härefter uppläst samt godkändt. Föredrogs Högv.
Departements-chefens betänkande inhemtat, bland annat, att Kommendanter ansåges behöflige blott på de verkligen mer elier mindre befästade orterna och att befälhafvarne ä de öfrige lämpligen borde benämnas Gränse-befälhafvare, dock med undantag för befälhafvarne i de öppna städerne Stockholm, Götheborg och Christianstad, hvilka skulle bibehålla namn af Kommendant, emedan de, i följd al större garnisoner och särskilda förhållanden, både hade och kunde få vidsträcktare befäl och verksamhet; att såsom grund för förslaget lill ny Kommendants-stat det synts ändamålsenligt att fördela de särskilda orterna efter deras vigt och betydenhet, för att derefter bestämma den befälsgrad, sorn på hvarje ställe borde användas, nemligen på följande sätt: l:o Garnisonsorler med Ofver-kommendanter, Stockholm och Carlskrona; 2:o Befästade orter med Kommendanter, Waxholm, Carlsten, Carlsborg, Kungsholmen, Drollningskär, Ny Elfsborg, Landskrona och Carlshamn; 3:o Öppna städer med Kommendanter, Götheborg och Christianstad samt 4:o Gränsorter med Befälhafvare, Haparanda, Grisslehamn, Helsingborg; att till Ofver-kommendanter borde alses personer med Generalseller Amiralsgrad, till Kommendanter vid Waxholm, Carlsten, Carlsborg och Kungsholmen, Officerare af Regements-officersgrad, samt vid de öfriga belastade orlerne, Officerare af Kapitens-grad; alt, hvad Götheborg och Christianstad äfvensom gränsBih. till R. St. Pro t. 1856—1858. 10 Sami. 1 A/d, 2 Band. 2 10 Eape cl i tio n s(Jts k o l tets Forsing• till willérd.
Det är nämligen knappast tänkbart, att t. ex. en kommunalnämndens ordförande — i landsförsamlingar ligger nästan all aktuell fattigvård i dennes händer — i hvarje särskildt fall skulle kunna i detalj göra sig underrättad om den hjälpsökandes alla lefnadsomständigheter, hvilket ju dock är ett nödvändigt villkor för att kunna bedöma, huruvida nöden är verklig eller endast skenbar. Följden blir, att man beviljar och nekar understöd på mer eller mindre lösa grunder, hvarvid hjälpen icke alltid når den, som mest vore i behof af densamma. Nå- gon egentlig kontroll öfver att beviljade penningemedel till afsedt ändamål användas, kan ock svårligen utöfvas, och dock vore en sådan mången gång af nöden, särskildt i fråga om utackorderade minderåriga och åldringar, som i anförvandters hem understödjas. Med sången uti slottsgemaken, Men kejsarn föll den bra i smaken, Och på beröm var ingen brist. Ja, tyske kejsarn — å propos — Om ej man gör hvad honom lyster, Så blir han genast sträng och dyster, Var ond nu sist uppå sin syster. Som brås på släkten hon också. Om hvem af dem begått ett fel På kungligt vis man artigt trätte, Med tårar hon sitt örngått vätte, Och sorgen hennes hjärta frätte, Men han var lika styf och stel. Dock sist han veknade, jag tror, För öfverstar han var i knipa, Och hon blef nämnd och sluta ' lipa. Så det är bra, kan man begripa, Att ha en kejsare till bror. Om än fru Lenngren skådar ner Att öfver små Bettinor vaka, Hon tog nog sina råd tillbaka; Så trång går gränsen ej att staka, Men flyttas fram allt mer och mer. Blott en » magister » förr vi haft Af kvinnligt kön, nu ha vi tvänne. Hon, som blef nyss, vi sågo henne I Idun sist med krans kring änne, Så ung, så frisk, så full af kraft. Snart ögon Ur världen Ty mannen Uti vår tid Som mörka VI. blå och gullgult hår komma att försvinna, helst till fru vill vinna en brunögd kvinna, lockar sig består. Så är den uppgift, som jag fått! Blondinerna ur världen draga! Förlusten vill jag djupt beklaga.
Den 3 November e. m. ges, alt hvarje stånd skall aga eli slags veto i fråga om sådana föiändringar, som röra ståndens organisation, och da det synes sorn gifvet, alt ingen sådan förändring kan ifrågakomma för ett stånd, utan att tillika inverka på de öfriga nti en ståndvis utsedd nationalförsamling; så reducerar sig de facto saken dertill, att alla stånden skola komma att pröfva en sådan grundlagsförändring, och, i händelse kamrarne komma att bildas af 5 stånd, en ännu större svårighet för alla sådana förändringar uppstå, än som nu är för handen. Dessutom är det visserligen för ett enda stånd, och när icke stånden inbördes garantera hvarandras rättigheter, ett obehagligt uppdrag att ensamt, mot en talrik national-församling, försvara sina egna rättigheter; och det vore mycket fråga om, att i stormiga lider ett sådant ständ ägde nog moralisk kraft att allena försvara desamma. Af denna anledn., och under förutsättning att Riksförsamlingen icke sammansättes af 5 stånd, ulan af 4> med sina supplementär-classer, hade jag lemnat företräde åt den enkla metoden, att när någon ledamot i Riksförsamlingen yrkade en sådan frågas pröfning ståndvis, omröstning kunde äga runi efter upprop af stånd, hvilket i saken vore detsamma. Då numera R. o. Ad. beslutat att Riksförsamlingen skall bestå af 5 stånd, och såvida delta kommer alt biträdas och gillas af representationen, hvilket jag hoppas icke måtte ske, såsom ledande till både svårigheter och mycket invecklade förhållanden i ombildningen af national-representalionen; så är mitt förslag äfven i den delen alldeles åsidosatt. För att införa en sådan rättighet för 5 stånd, skulle man försvåra alla möjliga grundlagsförändringars tillvägabringande. Gr. Spens’s förslag, sådant det är framstäldt nu, kan jag icke tillstyrka, men väntar mig, att Coust.Utsk. sjelfmant noga betraktar denna fråga och föreslår Ständerna hvad som må anses nyttigt.
Öfver anhållan att en del Socknar inom Åkerbo Härad skulle få underhålla Grenadierer i stället för Hussarer under LifGrenadier-Brigaden; öfver anhållan om anslag af Allmänna medel till en Canals och flere nya Cornmunicationsvägars anläggande inom Stora Kopparbergs Län; om en Jernrailvägs anläggande emellan Sjöarne Wettern och Hjelmaren; om indragning af Strömsholms Stuteri; öfver framställd begäran om Herjeådalens återförläggande under Gefleborgs Län; angående hemställan om upphörande af den Kronan hittills förbeliållne optionsrätt till de uppå KronoSkattejord växande Mästeoch Storverksträd. BevillningsUtskottets : Angående motioner om viss afgift å dels till Hufvudstaden och dels till Götheborg inkommande bränvin m. m. BancoUtskottets:
Allmänna uppbördens upptagande och redovisande under behörigt ansvar och fastställd kontroll; börande sä väl härför som för vården om omyndigas medel en viss procent af beloppet såsom arfvode komma Nämnden till godo. 7:o Val till Ledamöter i den lansförsamling, hvarom här nedan förekommer I , att grunden för val af Socken-nämnds ledamöter, i stället för fast förmögenhet, blifver personlighet, qvalificerad genom oförvitlig fräjd, myndighetsålder och en viss låg census. att på grund af den uråldriga landskapsinstitutionen länsförsamlingar måtte inrättas, valda utaf Sockne-nämnderna, och egande till föremål för sin verksamhet: l:o handläggning af alla de provinsens ekonomiska angelägenheter, som nu vanligen uppdragas åt enskilda komitéer. 2:o Val inom sig af en Länsnämnd, hvilken upplysande och rådgifvande skulle biträda Konungens Befallningshafvande vid länsförvaltningen, samt upptaga och redovisa de allmänna medel, som från Sockne-nämnderne ingå. c) af Friherre von Schwerin, Otto, sorn i sammanhang med väckt motion om upprättande af ett s. k. Gens d’armerie tillika föreslagit att åt Sockne-nämnderne kunde uppdragas att på ett verksammare sätt, än genom deri för dessa Nämnder gällande Nådiga förordning finnes bestämdt, vidmakthålla ordningen inom kommunen och handhafva vården om den allmänna säkerheten. 2:o från Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr Stolpe, Carl J., som anfört hurusom det är en af erfarenheten bevittnad sanning att den medborgerliga friheten eger sin rot i kommunens rätt och frihet att ordna sina angelägenheter, och från denna rot hämtar sin egentliga näring och styrka. Det vore äfven en känd sak att Svenska folkets urgamla borgerliga frihet från kommunal-institutionens grund uppvuxit. Den har någon gång varit qväfd, men från den aldrig vissnade roten hafva snart nya skott utslagit. — Dock vore denna rot af ett fordom kraftigt kommunallif på väg alt utslockna, och endast i de mindre samhällsförfattningarne i staden, socknen, församlingen, qvarfunnos lemningar deraf.
!VIaj:t tillbörde, saint att, beträllancle Iiuru förbällas skulle med <le "Knibets-Verk oell Lorpser, som erbällit törböjde löne-anslag ä liesparingarne, "bvilkas uppförande pä 8tat Rikets 8tänder afslagit, Kongl. Naj:t ville, vid "inträ lfa<le ledigbeter inom dessa Verk oell (lorpser, i b varje serskildt fall, tillbe, bvad förändriilgar med desamma kunde vidtagas, oell klefve ledande till "besparing utan men för Rikets tjenst. Kburu det vid regleringen af Röne"8tuten för Kongl. Naj:ts (lan/di biet' en omöjligbet, att, för beredandet af "någon lämplig allöniug ät de v ngre i full verksambet varande Vjenstemän"nen, undvika upilkomsten af ett slags indragnings-stat, l»estäende af äldre "fjenstemän, som bvarken fniele lageuligeil tillföl bindas att tjenstgöra i 1ä"gre graci, än deras fulliuagter inneburo, eller att frällträda den tjenst oell 5o "Ion, de i eko förverkat, voll att, i kaijli deraf, (svarsta endo anvisningar u Vndra ' llukvudktelns kesparingar säledes mäste rnedgikvas, kor att likväl, i nron ak "(lonna ökvertaliga "tjenstemsooa-personals akgäng uppköra, kar dook, i ökver"ensstiiliimelse nied kongl.
Maj:t täcktes anbefalla undersökning för en sådan vägomläggning jemte utrönande i hvad mån vederbörande kommuner kunna förmås att härutinnan deltaga och till hvilket belopp Staten, derför kan böra tillsläppa medel. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Juliun Brun. Af Herr Brill!: Om anslag af lön för en lektor i de klassiska språken vid högre elementarläroverket i Hudiksvall. Hudiksvalls elementarläroverk, grundlagdt år 1650, har i mer än 200 år utgjort provinsen Helsinglands enda högre bildningsanstalt. Intill år 1849 motsvarade detsamma de fordna trivial-skolorna med fyra klasser och en apologistklass. Sistnämnde år öppnades tvänne särskilda bildningslinier, en humanistisk och en realistisk, hvaremot den fordna apologistklassen indrogs. Läroverkets uppgift blef fortfarande att meddela undervisning intill gymnasium, hvilket fortfor till och med vårterminen 1858, hvarefter läroverket varit på reala linien fullständigt. Vid 1856—1858 års riksdag framlade Kongl. Maj:t nådig Propsition till Rikets Ständer om ett fullständigt läroverk, med tolf lärare för Hudiksvall; men i sista instansen reducerades detta förslag till ett på real-linien fullständigt läroverk med en rektor och sju kolleger. Med detta omfång börjades undervisningen höstterminen 1858, men dervid visade sig genast, att största antalet lärjungar slöto sig till den så kallade humanistiska eller klassiska bildningslinien, så att af 34 ynglingar i de öfre klasserna endast 8 voro realister men deremot 26 humanister.
De för några få år sedan af optimistiska mcnniskovänner uppstämda glädjehymner öfver ankomsten af den eviga freden hade visat sig vara framkallade af en tom dröm, som med all sin skönhet icke bade något motsvarande i den af egoism och onda luslar uppfyllda verkligheten. Ett blodigt krig hade härjat fruktbara trakter, skördat hundratusentals menniskolif' och förstört milliarder af de rikedomar, som idoge och fredlige menniskors flit frambragt. Och allt detta utan att menniskoslägte! vunnit ett grand mera säkerhet emot dylika skräcksceners förnyande hvilket ögonblick som helst det behagade någon magtlysten furste eller något lidelsefullt folk att sälta sig öfver de mellan nationernas regeringar slutna fördragen. Icke mer än något annat folk kunde vi lita på varaktigheten af en fred, som möjligen hängde på den sköra tråden af en menniskas lif eller hvilade på det bräckliga stödet af fremmande monarkers intressen. Vi måste erkänna såsom en möjlighet alt Bih. till 11. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Utlåtande N:o 53. krigets låga, måhända i en snar framtid, kunde flamma vid våra knutar och alt vi hade föga hopp att då blifva af den ovidrörda. Sannolikare syntes det tvärtom, att vi mäste uppträda bland de handlande aklörerne i nästa större blodiga drama, som komme att uppföras på Europas mark. Vi hade lill ett sådant antagande flere anledningar, hvilka kunde klassificeras i två stora hufvudgrnpper, nemligen de sorn innefattades i nöd vandi" helm alt uppträda till försvar emot kränkningar af vår egen eller vårt brödralolks sjelfständighet, samt de som kunde hänföras till p/ig ten alt, när det gällde, på allvar tillbakavisa och kufva en omättlig eröfringspolitik samt ställa oss i ledet med dess motkämpar. Då vi således mäste tänka oss möjligheten af Sverige-Norrige i krigs-tillstånd, så föreskrefve oss också vår ära som nation och omtankan om vår egen fördel, att sä ordna vårt krigsväsende, att vi i rätta stunden förmådde uppställa de största möjliga stridskrafter och minst sådana, att vi dermed kunde värna vårt eget oberoende.
RegeringsFormen, vore således blott ett ytterligare förtydligande af ett stadgande, som redan finnes, och såvida visserligen oskadligt, hvarföre jag icke eller, i afseende på sjelfva saken, skulle hafva något att invända deremot; men då detsammas antagande, i målets närvarande skick, kunde föranleda till afslag å den Kongl, propositionen vid nästa Riksdag, och till en Contra-proposition från Ständernes sida, hvarigenom all förändring af 19, 21 och 88 §:ne skulle i tio år uppehållas; och jag, till följd af det nyss åberopade stadgandet, anser all farhåga, att Ständerne skulle kunna förblifva i okunnighet om de utfärdade Lagförklaringarne öfverflödig, anhåller jag ånyo hos II err Grefven och Landtmarskalken om proposition till bifall af Utskottets förslag lill vidare grundlagsenlig behandling. Herr Rosenqvist > Fredrik Leonhard: Jag kan icke dela Utskottets åsigt, och bestrider derföre de föreslagne Grundlagsförändringarne helt och hållit, utan afseende på hvad åtskillige Talare här anfört til 1 försvar för desamma. Jag förenar mig till alla delar med Herr Hjerta och Grefve Horn, och då fråga om definitift afgörande ej kan uppstå förrän vid nästa Riksdag, inskrän* ker jag mig nu lill begäran om återremiss. Friherre Cederström: Det är med ledsnad jag åter uppträder i en fråga, som är Den i6 November f. ra. 45 sä enkel, att elen aldrig borde kunna föranleda till någon discussion, och ännu mindre till en fortsatt discussion. Man har här yttrat, att det icke vore förenligt med samhällets säkerhet, att samma Magt, som ägde stifta Lagen, äfven innehade rättigheten att förklara den; utan vore det bättre, om Domaren sjelf fick förklara sitt sätt att förstå Lagen. Det skulle i sanning vara en alldeles ny princip, om Domaren sjelf fick förklara den Lag, som det åligger honom att tillämpa; och en sådan grundsats skulle enligt min tanka lätt föranleda till stora vådor. Om deremot Styrelsen, såsom endel af Lagstiftande Magten, utgifver de Lagförklaringar, hvarefter Domaren vid tillämpningen har sig att rätta, så blifver
Ett exempel på den stormande dansen är den i Herrauds och Boses saga nämnda dansen ”faldafeykir,” så kallad, emedan qvinnornas hufvudbonad (faldr) dervid stod rakt i vädret21. Med de trådda dansarna eller ringdansarna förbands alltid afsjungandet af en visa, och det är med dem vi här företrädesvis skola sysselsätta oss. Länge bibehöll sig kärleken för dessa lekar hos isländarna, ehuru vi från sednare tider hafva om dem endast torftiga underrättelser. Arngrim Jonas, som skref i begynnelsen af 17:de århundradet, omtalar bland isländarnes förlustelser dansar, under namn af Vikivaki, i hvilka dansstegen bestämdes af tonerna i en visa, som en eller två personer afsjöngo, och i hvars omqväde alla instämde. Från medlet af förra århundradet berättar Eggert Olavsen, att han på sin resa genom Island funnit dessa dansar ännu brukliga22. Den enda af detta slag, som finnes upptecknad, är fullkomligt lik våra friarelekar, der deltagarne äro ordnade på två rader såsom i den bekanta ”Simon i Sälle”23. Keyser berättar om de isländska dansarna, att de dansande utförde hvar sin roll samt att hufvudpersonernas eller fördansarnes minspel, ja till och med deras drägt var derefter afpassad. Men då man af brist på plats i de vanliga boningshusen för den till dans samlade mängden ofta begagnade kyrkorna till att dansa uti och dessutom mycken oanständighet skall hafva varit gängse vid sådana tillfällen, så blef all dans på ön strängligen förbjuden och gick verkligen temligen hastigt ur bruk24. Deremot hafva de gamla dansarna bibehållit sig ända intill våra dagar på en annan skandinavisk koloni, Färöarna. Dessa öars ensliga läge och den ringa beröring, hvari dess befolkning stod till den öfriga verlden, gjorde att moderlandets seder kunde här bättre bibehålla sig i gammalt oförfalskadt skick. De upplysningar vi hafva om de Färöiska dansarna äro derföre synnerligen egnade att sprida ljus öfver äldre tiders dansbruk i norden, och man kan med temligen hög grad af sannolikhet från beskaffenheten af dessa öboars dans sluta till beskaffenheten af den gamla nordiska dansleken.
Han hade iakttagit en djup diskretion, men tyckte sig nu ett halft sekel efteråt kunna tala, och nittioåringens minne förvarade – att hafva varit älskad af George Sand hör ej till de saker, som glömmas – intill de minsta tilldragelser från den stund den stora författarinnan i ett bref, deklamatoriskt och djupsinnigt som en sida i Lélia, förklarade honom sin kärlek. Genom interviewen med Pagello kom frågan på dagordningen. Nu inflöt material från alla håll: Pagellos ungdomsjournal, Georg Sands bref till Musset och hennes bref till deras kärleks förtrogne Sainte Beuve och långa delar af Mussets bref till henne. Det är bekvämast i trenne arbeten läsaren kan finna dessa nya dokument: Spoelberch de Lovenjoul La veritable histoire d’Elle et Lui, Mariéton Une Histoire d’Amour och George Sand Lettres à Alfred de Musset et à Sainte Beuve med (enfaldig) introduktion af S. Rocheblave. Dessa nya handlingar, bland hvilka brefven höra till det mest sublima de båda skriftställarna efterlämnat, belysa först och främst med ovedersägligt ljus, hvad som dock blef det afgörande, lyckohvälfningen i deras kärleksdrama, händelsen i Venedig och George Sands nya lidelse för Pagello. Ty båda parterna må söka maskera detta faktum hur mycket som helst, hålla det i bakgrunden för sig själfva och andra – hon för att ej blotta hänsynslösheten och sveket i sin passion, han af manlig stolthet, som kved vid blotta tanken på att hafva blifvit öfvergifven, öfvergifven för en simpel ur hopen af dem, som gå tretton på dussinet, – här låg dock deras kärlekstragedis knutpunkt. Bakom denna ömsesidiga hopfjättring af längtan och bitterhet, af ömhet och hat måste, det har man länge förstått, hafva legat något mer än den hemlighetsfulla attraktion och repulsion, som drifva samman och skilja åt två olikartade och dock besläktade temperament. Bakom den feber, som lät dem förfölja och martera hvarandra af det de kallade kärlek, men som var hat, låg en bild, ett minne af det outplånliga slag, som smider brottslingar samman.
'.öter' uti Upstattnings - Lowun-cce n ; och för Bonde - Siandet kommer h ckm. o at sa lilga, det h oark Zörfamln-gtom bestar af il och med femtio M nial, fauck de, hustlka utgöra Hemmantal deruiöflver, po allnack: och lagligen utlyst Sockne stämma, utte, de torra en / och de sednare twänne vexaLerLcke^a ille, dä UoMLnings-LoMUUttee» föltz ro;, det H'rads-Tings-eller Skeppslag eller Fögderi, hwrrttl Socknarna höra, stall s-mniacllräca, sig de.stödes infinna och af vexuteraäs uti Konungens BefallningshafwandeS, ener den hans sians si reträder, -fioerwaro, utwllia twännr Ledamöter för de'Häradets, Ti"gs-etter Skeppslagets eiler F gderiels UestattningS Lommittee, samt osven lör den Lommittee fim kommer ar sitta uti den Stad, hvilken anti. gen inom Häradet ligg r etter de.tu gransar, VM hwitket sednare här nedanföre är stadgadt. §. 3- Dä Stad ligger inom e* H'rad , utivälja^ samma H'rads Sockne - öexutoraäL Ledamöter af BondcStandet för den S adens U,. skattning ^-läomiwittea.