Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru vill man då hoppas kunna afleda detta missnöje derigenom, att för några orepresenterade tillfälle öppnas, att offentligen i hembygdens krets framställa deras önskningar, åsigter oah besvär, samt deröfver under loppet af några veckor debattera? Kan man skäligen antaga, att deras anspråk så lätt tillfredställas, som genom beviljandet af petitionsrätt å Landtdag och ej sträcka sig vidare utan häfta allenast, att så säga, vid ytan? Det är dock snarare att befara, att de medborgare, som berättigas, att å Landskapstingen väcka motioner och framlägga lagförslag, skola, i följd häraf, desto ifrigare efterstå den vigtigare och högre rättigheten, att i besluten deröfver deltaga, samt icke utan bitter känsla finna sig densamma beröfvade. Verkligen faller det ock nog mycket i det besynnerliga, att Deputerade skola inom hvarje Län årligen sammänträda, för att yttra hvad de kunna önska och åstunda, samt deröfver i behörig ordning öfverenskomma. Förslag och önskningsmål, sålunda framlockade, lära sannolikt icke uteblifva, och om än en del deraf under påföljande handläggning af vederbörande Embetsverk utdö, är jag öfvertygad, att de likväl, nästan alla, motionsvis återväckas vid förstkommande Riksdag, ty hvilken Riksdagsfullmägtig skulle ej finna sig förpligtad att efter yttersta förmåga bevaka och förfäkta den sak, som liansProvince velat hafva å bane? Mindre trolig, åtminstone högst problematisk, är fördenskull den verkan Landtdagarne förmenas komma att hafva till Bih. till R. St. N;o 36. förminskande af Riksdagsärendenas och i synnerhet önskningsmålens mängd: än mera må betviflas, i hvad nion de kunna bidraga till Riksdagens förkortande. Tillräckligen är genom en rigtig erfarenhet bestyrkt, att dessa smärre motioner, som i önsknings väg eller annars framställa mer eller mindre enskilda interessen och föremål, lika lätt af Utskotten affärda^, som de framkastas, så att visserligen icke den betydenhet må dem tillskrifvas, att de sägas någonsin hafva uppehållit Rikets Ständer.
Tänk er då, fröken Aina, » här öfvergick hans röst till en hviskning, och hans ö g o n borrade sig in i hennes m e d ett uttryck, s o m när man täljer en fasansfull dröm, » inom några få timmar voro alla mina förhoppningar g r u s a d e: tankens klarhet o c h skärpa var borta, idéen, den skapande idéen, borta — tomhet, tomhet hvart jag såg. (Forts.) - HVILKA KLÄDA SIG EFTER m m V * De Tandläkare TOM promenadtoaletter. sidentygerna sändas till Sverige endast tullo c h fraktfritt till hemmet. 4 von HALL. — Hvard. Helgd. Allm. Tandläkare G.W.Widfond Drottnings. Ii. — Rikstel. 1 Garanti for hållbarhet. Tandläk. Plomb, och insättning af artificiella tänder. Kurs i Sjukgymnastik och Massage Sidentygs-Export. Aktiebolaget Wm Stockholm. Kurs i Sjukgymnastik och Massage: ifves af medicine kandidat A. Klell&gt;erg, legit. sjukgymnast. Prospekt pa be-: äran. Adr: Stockholm, Mästersamuelsg. Allm. (S. T. A, 61910) Fabriken C. Borgs Söner, Lund. Färgeri, K e m i s k Tvättanstalt, år 1739, Ullspinneri, varveri, Garnoch Väfnadshandel. Guldmedalj vid flera utställningar. Vi rekommendera vårt rikhaltiga lager af alla slags garn, i såväl ull som bomull, till billigaste priser i äkta, fornnordiska växtfärger, passande till Konstväfnad i allmogestil. Förfrågningar om lämpliga garnsorter och färger besvaras omgående och prof med prisuppgifter sändas på begäran. Prenumerera på institut för Kristinehamns (D) Skola. Omfattar följande JFaeksholor: Allmänna Skolan, Bokhålleri-lnstitutet; Rit-och Byggnadsskolan, Förberedande Skolan för inträde i tekniska läroverk och statens landtbruksinstitut, Juridiska Seminariet (det enda i Sverige), Landtbruksskolan, Slöjdskolan för kvinnor, Hushållsskolan och Pedagogisk slöjdskola. Språkundervisning efter erkändt bästa metod. Stenografi. Lärare synnerligen väl renommerade för undervisningsskicklighet.
Den lilla modebilagan, som medföljt Idun sina barn till enkelhet och ödmjukhet, gör bäst att härtill bruka flitig läsning i Nya en gång i månaden, kommer med det nya årets testamentetet. Någon rigtigare grund till uppingång att försvinna. Man har allmänt tyckt, fattning af menniskovärdet och något fastare att den varit för obetydlig för att kunna verkvärn mot flärden och fåfängan kunna vi ej ligen gagna tidningens läsarinnor, och sjelfva gifva våra barn. Men då måste också tillämpäro vi de första att erkänna detta. Iduns bilning på dagliga lifvets förhållanden följa med liga pris tillåter dock ej bortgifvandet af någon läsningen, och denna aldrig förekomma såsom dyrbarare modetidning. Det är sålunda bäst, skolarbete eller blifva tröttande. Och j u tiatt denna afdelning alldeles utgår ur tidnindigare modern kan begynna med sådan läsgens program. Detta hindrar dock ej, att vi ning, j u säkrare blir hon på att hos barnen fortfarande få tillfälle att en och annan gång kunna grundlägga pligtkänsla och redbarhet i Idun yttra oss om klädedrägten. Hvad som samt för framtiden befria dem från det hårda emellertid genom denna indragning inbespares, ok, som högmod och fåfänga eljest en gång skall komma tidningens läsekrets till godo på torde lägga på böjda och tryckta skuldror. andra områden. Särskildt kommer det qvinliga porträttgalleriet att bättre än hittills tillgodoses. Minst ett porträtt i månaden skall intagas, och dervid hafva vi en god förhoppning att få meddela dragen af de ärade och omtyckta författarinnorna Mathilda Langlet och Förnya prenumerationen så fort som möjAve, (Eva Wigström). ligt, på det ej något afbrott i tidningens expedition till Eder må behöfva ega rum! Ärade läsarinnor! Idutl har nu tillryggalagt sin första årgång. Att tidningen under detta sitt första år ständigt vunnit allt vidsträcktare spridning är ett faktum, så mycket mera glädjande, som det bePristäfiingar skola anordnas hvarje qvartal. Hvad vi för öfrigt vilja, torde våra ärade läsarinnor finna i följande rim, som af en medarbetare i tidningen stälts till vårt förfogande.
Jag hoppas visserligen icke, att mitt förslag skall blifva antaget, sedan jag fått att strida icke allenast emot dem, sorn ifra för Utsk:s förslag, utan äfven emot dem, som anse hypotheksföreningarna aldrig kunna blifva nog understödda; men jag anser mig dock höra till besvarande upptaga, hvad Hr v. Troil yttrat. Jag har aldrig hvarken trott eller sagt, alt en privat association för upplag och belåning af spannmål, sorn är af någon betydenhet, kan drifvas med den maximisumma, jag föreslagit, eller med en fond af 5oo,ooo r:dr b:co, hvilken äfven vid lågt pris ej skulle motsvara mer än 100,000 t:r spannmål; deremot vill jag visa, huru ofantligt mycket större cassa för oförutsedda behof en sådan inrättning behöfver än en hypoteksförening. En solid hypoteksförening bör vara grundad så, att det egentligen är för difFerencen emellan de inflytande och utgående periodiska betalningarna, som den hör vara försedd med fond. Hvad dertill behöfves, kan man någorlunda på förhand beräkna, och förden rörelse, som af hypotheksföreningar drifves, erfordras icke så betydliga summor, att icke 5oo,ooo r:dr b:co till fond för hela löpande rörelsen kan vara tillräcklig. De creditföreningar, som finnas i Preussen, röra sig med mångfaldigt mindre proportionel lig cassafond; men om deremot en spannmåls-associatiou, l. ex. i Götheborg, skulle uppstå, bör den, om den Den 3o Juli e. m. vill begagna sitt gynnande läge, kunna bereda sig tillgångar att, straxt efter det prisen i England blifva kända, kunna göra sina speeulationer, och då är, i ett land med våra små tillgångar af rörliga capitaler, ett högt cassacreditiv på Banken nödvändigt för associationen, ulan att för Banken kunna medföra något äfventyr, då tillräcklig säkerhet före dess lyftning måste ställas.
Genom denna införsels-tillåtelse vore således patentets värde för innehafvare!! helt och hållet tillintetgjordt, utan att det ändock vore tillåtet för någon annan Svensk medborgare, än patentförvärfvaren och hans rällsinnehafvare, alt sådana varor tillverka. Äfven synes den omständigheten förtjena uppmärksamhet, alt, under det i följd af ännu bestående lag, det icke är Svensk handtverkare i en stad ti 11- låtet att, under andra Lider än marknader, i annan stad falbjuda sina tillverkningar, det, enligt Tulltaxeförslaget, skulle blifva utländske handtverkare medgifvet att till Sverige införa och under alla tider genom de Handlande hålla sina produkter fala i hvarje Svensk stad som helst. Men icke nog med, att förslaget alt afskaffa alla införselsförbud, på sätt genom nu anförda exempel blifvit ådagalagdt, står i uppenbar motsägelse mot erkände rättsgrunder och i Sverge ännu gällande Ekonomisk, Civiloch Brottmåls-Lagsliftning; så gifvas äfven andra ej mindre giltiga på rätt och allmän nytta grundade skäl, hvarföre vi anse detta förslag böra förkastas och upphäfvandet af de hittills existerande införselsförbuden ej kunna för närvarande komma i fråga. En tillåtelse till införsel af kläden, gröfre bomullsväfnader och släta sidentyger, likasom af sidendukar, skulle, äfven med de i laxe-förslaget projecterade afgifter, under den händelsevis, som för närvarande genomgår hela verlden, och som nogsamt intygas af de på alla utländska marknader alldeles utomordentligt nedtryckta prisen å manufacturvaror, ovillkorligt i Sverige förstöra dessa nä - Bil. till Bevillnings-Ut,•ikottets Betänkande, N.o au 13 ringar; hvarvid ej får förbises, att fråga är icke blott om fabrikerna, utan äfven.om en husslöljdtillverkning af bomullsväfnader, ensamt i några härader af Westergöthland uppgående till ett belopp af mångå millioner alnar.
Uti 63:e punkten mom. litt. a) hade Utskottet tillstyrkt, att halfva beloppet af den personliga skyddsafgiften måtte till folkundervisningens befrämjande anvisas; och är detta moment af Bonde-Ståndet till utskottet ålerremitteradt; men som Utskottets yttrande blifvit af öfriga tre Riks-Stånd godkändt, samt frågan således, enligt 69 § Regeringsformen och 75 § Riksdags-Ordningen, är af Rikets Ständer afgjord, finner Utskottet sig icke kunna dermed taga vidare befattning. 15:o. I afseende å sättet och vilkoren för användandet af de lill folkundervisningen anslagne medel hade Utskottet i samma punkt, mom. litt. b), hemställt, att, i öfverensstämmelse med det vid sistlidna riksdag fattade beslut och med bifall i detta hänseende till Kongl. Maj:ts uådiga Proposition, Rikets Ständer måtte besluta, att hvad af ifrågavarande medel icke blifver för andra särskilda ändamål disponeradt, utan kan påräknas såsom bidrag tili folkskoleväsendets befrämjande i allmänhet, borde ställas till Kongl. Maj:ts disposition, att utgå i enlighet med de vilkor, Rikets Ständer finna skäl att i sådant afseende föreskrifva. Denna Utskottets hemställan är af Bonde-Ståndet återremitterad, men af öfriga Irenne Riks—Stånd bifallen, dervid Preste-Slåndet, för sin del, tillika beslutit, att ett belopp af 17,000 R:dr, motsvarande det af Utskottet i ett sednare mom. litt. d) tillstyrkta, men af det Högvördiga Ståndet afslagna anslaget till arfvoden och re sekostnader för Skole-inspektörer, skulle med vissa vilkor ställas till Kongl. Maj:ls disposition.
Utskottet får härvid upplysa, att DepartementsSecreterare i KrigsCollegium, för hvilka det ännu ej är afgjordt, om de vid en ny reglering af Verket erhålla Lönetillökning eller ens komma att bibehållas, åtnjuta 582 R:dr 24 sk. med derunder beräknade 55 T:r Sp:m:l, och således något, ehuru obetydligt, mindre än hvad, efter deri år 1827 af Tredje IlufvudTitelns Besparingar vundne Lönetillökningen, nu innehafves af Secreteraren vid IngenieurCorpsen, för hvil - jo4 Stats-Utskottets ken något anspråk på högre vetenskaplig bildning ej föranleder till fråga om löneförbättring; och då K, M:t något härom ej i Wäder föreslagit, samt den nu derom väckte fråga tillkommit efter motionstidens slut vid denna Riksdag, har Utskottet derå ej kunnat fästa något afseende. 5:o Vid Staten för ÖfverComrnendants-Expeditionen i Stockholm har, med åberopande af hvad Friherre Anckarswärd, C. H.j vid K. Propositionen förut anmärkt, allt beviljande af Anslag blifvit bestridi, hos II. Ridd o. Ad. af Herr Anckarswärd, A. och Herr Rosenqvist af Åkershult, F. L., samt hosj/7. BondeStdndet af Casper Wijkman; äfvensom af Eric Carlsson från Upsala Län ra. fl., som dock medgifvit det för Gommendanten föreslagne Arfvode. Då Utskottet i dess förra Betänkande upptagit oell besvarat Hr Frih.
Re. geringsFormen år Högfte närvarande Bejäl~ Den ip Julii g, m. 399 hafvar en. Om denne år tjenstfri eller förordnad till annat Embete på stället, så bör han vål i fråga om RiksRått, liksom i andra med befålet förknippade uppdrag, anses för frånvarande. Jag kan åtminstone icke finna, att StatsSecreteraren handlat oriktigt, då han ansett den, som verkeligen innehade högsta befålet Öfver Stockholms Escadern, böra uppfylla de dermed förenade åligganden; och tror således att denna anmärkning år af ringa vigt. StatsSecreterarens för KrigsÄrenderna förJ sök, att vilja hindra obemedlade Officerares antagande vid Cavalleriet, har blifvit anmärkt, till den påföljd, som 107 <§. RegeringsFormen förmår. Men det hörer så vidt jag förstår icke under denna, utan under 106 §., emedan det innebår en öfverträdelse af bestämd Lag, nemligen af 28 §. RegeringsFormen der det stadgas, att, vid alla befordringar, afseende endast skall fästas å de sökandes förtjenft och Jkik/ighet. Desse bägge egenskaper stå der vål i motsats af börd allena j men då denna, som i vårt samhälle åt vissa medborgare gifver den dyrbaraste af alla rättigheter, nemligen den att få tala på detta rum, icke bör vara skål till befordran, så kunna penningar eller förmögenhet ännu mindre vara det. Att StatsSecreteraren för KrigsÄrender tillstyrkt antagandet af ett dyrare upphandlingsanbud, framför ett billigare, och hvaraf det för. ra skall hafva varit så fördelaktigt för entrepreneuren, att han berättas hafva sålt sitt Con - I 49® Den ro Jutii e. ni: tract till én annan tued 18 procents vinst^ hÖJ rer icke blott till den försummelse att iakttaga Rikets nytta och den brist på Embets-skicklighet, hvarom 107 §.
Vidare yrkar jag återremiss på grund af det outredda skick, i hvilket hufvudfrågan, enl. min tanka de extra-ordinarie tjenstemännens närvar, ställning, genom detta utlät, blifvit till RiksSt:n öfverlemnad. Genom min ifrågavar. motion och de densamma åtföljande handlingar och upgifter ang:de extra-ordinariers ställning hos oss och uti åtskilliga andra länder, — till hvilka jag härmed har äran endast hänvisa, — har jag, jemte bemödandet att söka tillvägabringa någon förbättring uti de f. 11. befintliga extra-ordinarie tjenslemännens pekuniära ställning genom den af mig vördsamt föreslagna förändrade planen med de s. k. ljuspenningarnas användande, likväl hufvudsakligast önskat föranleda en undersökning och utredning af ett förhållande, som jag anser vara af synnerlig vigt. De extra-ordinarie tjenstemännen, uti deras nuvar. ställning, synes mig vara så att säga ett kräftsår på Staten, hvilket man i tid må söka att bota; ja i värsta fallet medelst amputation, d. v. s. genom det af Riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundsson föreslagna radikala förbudet, att för framtiden antaga några extra-ordinarier. Extra skrifvare-biträden kunna dock troligen städse behöfva anlitas; saken är blott att söka bereda åt desse en framtid med samma man åt Staten förvärfvar duglige embetsoell tjenstemän. Detta är motionens vigtigaste sida. Hvad förevar, utlåt, beträffar refererar jag mig, för undvikande af ali vidlyftighet, till hvad Hr von Hartmansdorff yttrat och vill endast nämna, att flere embetsverk, (se Revisorernes sednaste Berättelse) årligen nödgas begära serskilda icke obetydliga summor till distribution åt extra-ordinarier för verkställda arbeten, hvilket troligen icke beliöfdes om ljuspenningarne i enlighet med det af mig föreslagna projekt finge användas till gratifikationer. Att Vallöf). BorgareSt. återremitterat förev. utlåt, är jag i tillfälle hafva äran tillkännagifva; äfvensom att skälig anledn. är till enahanda utgång inom de 2:ne andra RiksSt:n. Den 5 Mars f. m. 105 Hr Rosenblad, Bernh.:
BondeStåndet d. 11 sisth Novemb. hållna 64 Sta ts-XJ tsk otte ts Protocoll, förmäles, huruledes, efter föredragning af de, uels omedelbarligen till Ståndet inkorone och dels genom IlofGanzleren Ståndet meddeldte Anbud af åtskillige Boktryckare, att åtaga sig tryckning af Ståndets Protocoll för denna Riksdag, Ståndet, åt hvilket Boktryckaren J; P. Theorell förut förrättat tryckning till Ståndets fullkomliga nöje, funnit för godt, att antaga det af bemälde Theorell nu gjorda anbud, att trycka Protocollen emot Ellofva R dr B:co arket, papperet inberäknadt, och nied utfästelse, att upplagan blifver TvåHundraFemtio Exemplar; att tryckningen sker med Cicero Fractur stil j efter vid anbudet fogacit prof, och att hvarje vecka aflemnas 3 a 5 ark, så vida Manuscript i tillräcklig mängd och tid blir att tillgå och Ståndet låter ombesörja läsning af ett Correctur. — Äfvensom i sammanhang härmed Ståndet förklarat, att Ståndets Secreterare skulle anses hafva fullgjort sitt åliggande, i afseende på befattningen med tryckta upplagan af Ståndets Protocoll, då han, i den mohn, som tryckningen fortgått, aflemnat liela upplagan till den Tjensteman i RiksgäldsContoiret, sorn hitintills ombesörjt utdelning och försäljning af de vid Riksdagarues slut, öfverblifne exemplar af Upplagan. I anledning häraf, och hvad angår Protocollens afleverering till Piiksgälds-Contoiret, så har Utskottet ansett sig böra lemna Hederv. BondeStåndet underrättelse derom, att, i enlighet med hvad sorn vid 1817 och 1S18 årens Riksdag blifvit af R. II. Stil' till Betänkande!). 65 till efterrättelse stadgadt, oell, vid sistl.
I ett nu räddade Matti och jag oss på den fasta iskanten, men hästen sjönk tillbaka i sin förstorade vak utan ett ljud och utan en frustning, likasom besluten att hällre öfverlämna sig åt det kalla vattnet, än att fördraga flera piskslängar och hårda tillmälen. – Se nu är han där igen, sade Matti. – Och där blir han väl också, tillade han utan en skiftning i tonfallet. – Vi måste söka hjälp, sade jag. Nu först sågo vi oss omkring. Det var icke långt till land, och jag frågade Matti huru vi hittat in i ett så smalt sund, där det säkert gick ström. – Ja nå, – när hästen förde oss ..., svarade han. – Går då vägen här? – Kan jag veta det mera än ni? – Har du kört vilse då? – Vi måtte väl ha gjort det, efter jag ingen väg ser. – Du har sofvit – hva? – Det har ju herrn också gjort. Nu begynte hästen flämta starkt i vattnet, och Matti tog fimmelstängerna för att se om de räckte tvärs öfver vaken. Det gjorde de lyckligtvis, och om en stund hade han fastbundit dem vid bukgjorden, så att de buro upp hästen, utan att den behöfde, anstränga sig med simmande. – Om det skulle hjälpa att ropa på hjälp, sade Matti sedan och sände ut ett tämligen mildt skri i vinternatten. – Nej, gå då hällre och sök hjälp du, så skall jag skrika, föreslog jag. – Här måtte nog bo folk någonstans i närheten, förmodade han. – Jag tyckte jag såg ljussken en stund innan vi åkte in, och en häst har nog alltid sina märken att gå efter, om den förvillar sig. Voj, voj, att jag alls gaf mig ut på den här färden! – Ja nå, – gå nu och se efter, så skall jag skrika. – Och jag upphäfde det mest infernaliska, vrålande läte jag hade i strupen. Det gaf ett hemskt eko på andra sidan sundet, hästen tystnade med sitt flämtande i vaken och såg sig om för att se hvad vi hade för oss.
Efter främmande källor tecknade af Mathilda Österrikiska Langlet. huset. land österrikiska husets damer intager naturligtvis kejsarinnan Elisabet främsta platsen. Troligtvis skulle hon göra det ändå, om hon också icke vore kejsarinna. Man påstår att hon, fast hon redan är farmor, dock bibehåller sin ovanliga och majestätiska skönhet i hela dess glans och ensamt detta vore nog att gifva henne försteget. Men hennes kraftfulla karakter och öfriga ovanliga egenskaper skulle äfven derförutan försäkra henne derom. Det är bekant, att kejsaren och hans gemål äro kusiner samt att det egentligen var den senares äldre syster, som var bestämd att intaga kejsartronen. Men vid det besök, som Frans Josef i denna anledning aflade hos sina slägtingar, blef han så intagen af den yngre systerns skönhet, att han ej ville höra talas om förbindelsen med den äldre. Efter en bal skickade han prinsessan Elisabet en praktfull bukett, och denna uppmärksamhet torde väl låtit henne gissa till hans känslor och förberedt det svar han fick, men sjelfva frieriet, säger man, skedde på kejsarens lustslott vid Ischl, dit hertig Theodor af Bayern med sina döttrar blifvit inbjuden för att återgälda det kejserliga besöket. Det sägs, att kejsaren då skall hafva visat prinsessan ett album med en samling af alla i Österrike-Ungern förekommande folkoeh nationaldrägter, hvilket allt högligen intresserade den unga damen. » Skulle ni vilja hafva alla dessa folk till edra undersåter? » frågade kejsaren oförberedt. » Skulle ni vilja blifva fyratio millioner menniskors beskyddarinna och välgörarinna? Ni behöfver blott säga ett ord. » Ordet utsädes — oeh så blef prinsessan Elisabet af Bayern Österrikes kejsarinna. Det var om hösten 1853. I april följande år gick prinsessan Elisabet, åtföljd af föräldrar och syskon, i Passau om bord på en Donauångare och mottogs i Linz af sin blifvande gemål. Söndagen den 23 april höll den unga bruden med pomp och ståt sitt intåg i kejsarstaden, och följande dag klockan half sju egde vigseln rum i den af mer än tiotusen vaxljus upplysta Augustinerkyrkan. gen Oeh är nu mer än tretio år sedan den daoch likväl skrifver helt nyligen en diplo
Jag öfverlemnar derföre till Friherre Anckarswärd sjelf, huruvida han anser sitt förslag böra såsom vilkor fästas vid anslagets beviljande. Friherre Wrangel: I anledning af hvad man här yttrat om det höga pris, hvartill Kronan uppköper den inhemska saltpetern, torde det tillåtas mig alt upplysa, huru mycket tillverkningen af ett Lispund saltpeter kostar i min ort, samt öfver hufvud i Skåne. Vanligen påräknas 6 Lisp:d saltpeter efter en dubbel famn ved, hvilket, efter ett värde af 6 R:dr för hvarje famn, gör i R:dr på pundet. Vidare kan ingen skicklig Saltpetertillverkare erhållas för mindre än 2 R:dr per Lisp:d, hvarjemte jordens bearbetning och andra omkostnader uppgå minst »74 lien i4 Octo ber f. ro. till likaledes 2 R:dr, hvilket allt tillsammans gör 5 R:dr per Lisprd, utan att hvarken kostnader för byggnader eller inventariernes slitning är inberäknad; och jag hemställer, om producenten då kan vara belåten med mindre, än io§ R:dr Rrgkls. Man bar äfven yttrat, att upplag af saltpeter skulle vara bättre, och längre uthålla mot försämring, än upplag af krut; men det tror jag vara origtigt och härledt från mindre kunskap om saken, ty saltpetern förlorar under liggande i vigt, så vida den icke gjutes på ett sätt, som få här i landet känna. För öfrigt måste jag erinra, att då viddetta Riksmöte blifvit yrkadt, så väl af Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta, som af mig, att ingen förändring skulle äga rum i fråga om Författningarne rörande Bränvinsbränningen, kan jag ej inse något skäl att frånträda principen, i fråga om Saltpeternäringen; ty ehuru jag sjelf skulle förlora ganska mycket derpå, måste jag likväl medgifva, i fall något undantag skall göras, att Bränvinsbränningen med mindre skada för landet skulle kunna upphöra, än-Saltpeternäringen, som utgör en del af försvaret.