Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna Kontrollör, som antages särskildt för hvarje termin, hvarunder bränvinstillverkning är tillåten, erhåller under tiden af Staten arfvode med minst 4 och högst 8 R:dr om dagen, och af bränvinstillverkaren, utan ersättning, kost och ett eget, möbleradt, eldadt och städadt boningsrum å det ställe, der bränvinstiilverkningen eller distilleringen utöfvas. Kontrollör förordnas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som äfven bestämmer hans resekostnads-ersättning och arfvode, hvarvid, med iakttagande af hvad i nästföregående mom. är stadgadt, bör tagas i betraktande bränneriets större eller mindre betydenhet, samt den olika omfattningen eller besvärligheten af Kontrollörens tillsyn. 8 Bil. till Bevillningsm. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. § 29. Finnér Kontrollör vid det under hans uppsigt ställda bränneri någon afvikelse från denna författning vara begången gifve ofördröjligen sådant tillkänna hos allmän åklagare, hvilken skall afvikelsen åtala. § 30. De sålunda anställde Kontrollörer lyda under Öfverkontrollörer, hvilka skola hålla allmän tillsyn öfver författningens efterlefnad. Öfverkontrollör lyde under den embetsmyndighet, åt hvilken Kongl. Maj:t sådan öfverstyrelse uppdragit. Öfverkontrollörer, till erforderligt antal, förordnas af Kongl. Maj:t, som då jemväl deras arfvode och resekostnads-ersättning bestämmer. § 31. Öfverkontrollörer och Kontrollörer ställe sig till noggrann efterrättelse den särskilda ordnings-stadga, som varder utfärdad. § 32. I hvarje bränneri skall finnas en sprithåilare, uti hvilken, vid bränvinstillverkning, spriten, bränvinet eller lanken genom ett rör från imkylaren omedelbarligen inledes. Sprithållaren skall vara stående i särskildt, säkert rum. Den bör vara fullkomligt tät, enkel och fristående, så att, genom besigtning å dess botten och sidor, med lätthet kan utrönas, att hemlig afledning ej finnes, och skall vara af den storlek, att deri rymmes minst ett dygns tillverkning, samt inrättad med tätt slutande och med lås försedt lock.
I öfrigt funno Riksens Ständer bäst, att till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna allt hvad till verkställandet af denne Lotteri-Inrättning kunde blifva nödigt till Kronans förmån, och deribland äfven det vilkor af lindrigaste procent, hvarom med förrbernälde Ge. nuesare kunde öfverenskommas; äfvensom ock, att med samma Lotteris begynnelse skulle anstå till 177 G då det för Trollhätte Slussverks Lotterilnteressenter utfärdade privilegium uphörde. J anledning af hvad Riksens Ständer sålun. da i underdånighet hemstält, utfärdade Kongl, Maj:t härom under den 16 April 1771 Dess Allmänna Nådiga Kungörelse, deruti Kongl. Majit i Nåder täcktes anföra:
Då Tisbe i fönstret önskar, att hon vore honom så när, att hon kunde kyssa honom efter sitt begär, svarar den spake älskaren: ”Gifve Gud, min fröken, det kunde ske.” — Ladislaus är en representant af den tidens utsväfvande soldatstånd. Hans namn är hämtadt ur hertigens af Braunschweig ofvannämnda lustspel, men också är ingenting mer än namnet derifrån lånadt. I det nämnda lustspelet är Ladislaus med allt sitt skräfvel och skryt i ridderliga idrotter föga förfaren; han är en inbilsk narr, en påfågelsnatur, styf, afmätt högtidlig, löjligt fåfäng, talande alltid om sig sjelf i pluralis och berättande om sig den ena vidunderliga historien efter den andra; större delen af de äfventyr han tillägger sig hafva sedan gått in i den kända folkboken: ”Münchhausen.” Ladislaus i ”Tisbe” är deremot i ridderliga öfningar väl förfaren och har på tornerbanan besegrat sina medtäflare. I den enda scen, der han uppträder, visar han sig vara begifven på vällefnad, men fram för allt på älskog; och när det om honom talas i andra scener, framhålles också företrädesvis detta sednare. Man finner, att han är ämnad att framställa Venusdyrkaren i motsats till Vestaoch Diana-dyrkarna, och författaren har för detta ändamål användt samma abstrakta karakteriseringsmetod, i det han ej låter L. öppna munnen, utan att han talar om skökor. — Tuscnelda och Felix äro vanliga ”förtrogna. Hos de öfriga bipersonerna finner man karaktersolikheter antydda: så äro furstens rådgifvare olika tecknade, Bonaventura, Ladislai liderlige och baksluge tjenare, har sin motsats i Syrus, Pyrami trogne tjenare, och emellan båda står lättingen och läckermunnen pågen Amatus. Språket är, som Eichhorn anmärker, ”i allmänhet rent och klangfullt, stundom verkligen vackert i sin gammaldags enkelhet”257; och versen är vida ledigare, rimmen mera flytande än i mängden af våra äldre dramatiska författares arbeten.
St:s år i83o församlade Hrr Revisorer med anledning af Fullmägtiges derom gjorda förfrågan afslyrkt, såsom oförenligt med ordaKdelsen i åberopade 6 punkt af reglementet. Då omförmälda af stadsmäklaren Weylandt, uppå den för låneanbudens aflemnande bestamda dag, gjorda anmälan befanns vara i denna kategori, enär i anseende till åtskilliga af långifvaren dervid fästade , för Fullmägtige ej uppgifna vilkor, som skolat fordra H. M. Konungens sanetion, ”andamålet med berörde anmälan,” såsom orden deruti lyda, ”vöre att begära Fullmägtiges yttrande, huruvida en negociation om lånet kunde vid K. M:s återkomst till hufvtxdstaden öppnas,” ansågo sig Fullmägtige derpå så mycket mindre kunna göra något afseende, sorn föröfrigt hvarken den förmente långifvarens namn var uppgifvet, eller någon handling förevist till bestyrkande af långifvarens behörighet till den i amnet gjorda framställning, och all synbar garanti således saknades för anbudets verkliga tillvarelse. Att åter vid eli sådant förhållande och under så osakra auspicier, endast i följd af förberörde anmälan. utsätta ny dag för anbuds emottagande synes hafva varit lika olämpligt och oförenligt med ett R. Sfs verks anseende och värdighet, som i sig sjelft ändamålslöst. Slutligen har jag i afseende på denna frågas behandling inom StatsUtsk. ej bort undertrycka den önskan, att ehuru någon ansvarighetspåföljd icke blifvit fästad vid ifrågavar. af Utsk. gjorda anmälan, utan Utsk. deremot tillstyrkt decharge för Fullmägtige i afseende på alla af dem inom i833 års slut vidtagna beslut och åtgärder, Utsk. likväl, enär, i motsats med dess afdelning!» åsigter, anledning till en sådan anmälan i Utskrs plenum förekommit, deröfver hade behagat höra Fullmägtige, innan densamma blifvit hos R. St. framställd.
Då qvarnar egentligen icke vore annat än ett slags fabriksinrättningar och någon tillförlitlig grund så mycket mindre förefunnes, att å qvarnverk beräkna en ständig ränta, som inkomsten helt och hållet vore beroende, ej allenast af verkens beskaffenhet utan ock af mäldetillgång, som af mångfaldiga orsaker kunde högst betydligt omvexla, samt enär genom Kongl, kungörelsen den 29 April 1830 i afseende på sågar, som derefter anlades, eller, ehuru förut anlagde, då ännu icke undergått skattläggning, blifvit stadgadt, att grundränta icke borde desamma åsättas, utan dylika sågar, såsom fabriksinrättningar betraktas och endast till bevillning beräknas, höllö kommitterade före att lämpligast vore, om på enahanda sätt med tullmjölqvarnar, som hädanefter anläggas eller icke redan skattläggning undergått, förfores. Ehuru Utskottet delar den åsigt, att tullmjöl-qvarnar egentligen äro alt betrakta såsom fabriksinrättningar och följaktligen böra, med befrielse från grundränta, efter bevillningsgrunder beskattas, har Utskottet likväl icke kunnat förbise, att, i händelse sistnämnde beskattningsgrunder endast komme att tillämpas på de mjölqvarnar, som hädanefter anläggas, sådant skulle innebära orättvisa emot äldre qvarnverk, å hvilka grundränta blifvit åsatt, enär denna ränta komme att oförändradt bibehållas, oaktadt genom anläggning af nya qvarnar betydlig minskning tillfogades de äldre qvarnverken uti deras vid skattläggningen påräknade inkomst. På grund häraf, och då Utskottet icke vid detta tillfälle vågar tillstyrka grundskattens upphäfvande för de äldre qvarnanläggningarne, finner Utskottet sig, lä:o. innan en fullständigare utredning af förhållandet emellan gamla och nya qvarnar blifvit åstadkommen, icke kunna understödja kommitterades af Kongl. Maj:t bifallna förslag om mjölqvarnars beskattning efter bevillningsgrunder. 8:o. Angående ordinarie ränta af städernas jord.
Så länge Disconterne voro, likt Malmö och Götheborgs, enskildta Inrättningar, så, ehuru skadliga, kunde det dock ursäktas, att de fingo behålla de fördelar, hvarpå de voro grundade, och således kunde utdela ända till 28 Procents årlig afkastning; men sedan de redan till en stor del vid 1815 års Riksdag, och nu troligen helt och hållet, blifva drifne för Bankens och Statens räkning, vore det knappt förlåtligt, om de bibehöllos vid samma OckringsPrivilegier, hvilka erfarenheten redan nogsamt utvecklat vara af de skadligaste följder. Att intet DiscontLån af någon i Landsorterne boende Person kan begagnas för mindre Ränta än 8 procent, har jag tagit mig frihet, förut inför Ridderskapet och Adeln nämna. Att genom exempel bevisa denna uppgift, torde mig tillåtas, 1:0 Betalas Räntan förut hvarje halft år, hvilket för hvarje gång gör £ Procent, således på året | Procent. 3:0 Betalas Laglig Ränta . 6 — 3:o Betalas nästan allmänt lill Commissarierne ^ Procents Commissions-arfvode, hvilket tvenne gånger om året gör . 1 — 4:o Måste den i Landsorterne boende Person hafva sine penningar i ordning till omsättning eller Inbetalning, åtminstone 8 a 14 dagar före inbetalningsdagen, 1'cir att undvika 343 Den 5 Januarii. ÖfverRänta, under hvilken tid han förlorar sin Ränta å Summan han har i fickan eller på vägen, och betalar icke dess mindre, under samma tid, Räntan för sitt Lån. Har han ej Capilalet inne på dagen, hetalar han ÖfverRänla, hvilket allt åtminstone gör för hvarje omsättning £ Procent, således på året 4 eller tillsammans 8 Procent. För alla mindre ordentliga och accurata, gör det genom ÖfverRäntor 9 till 10 Procent.
Jag känner min pligt alt respectera andras mening; men jag tror mig icke brista deli, derföre att jag fritager mig från all delaktighet i bifall till ett så beskaffadt förslag, utan deremot anhåller om Hr Frih. och Landtmts propus, till afslag på förevar, mein., samt att i följd deraf mern. må Jäggas till handlingarna. Ilr von Hartmansdorff: Sedan R. o. Ad. erhållit kännedom om BondeSt:s godkännande af ja-propos:n, så återstår naturligtvis för oss, efter min tanke, egentl. icke annat än granskning af nej-propos:n, hvilken uttrycker R. o. Ad:s mening; men såsom inledning till både jaoch nejpropos:n, eller till hela omröstningen, har Const.Utsk. yttrat: "Med denna förklaring, och under förutsättning, att BondeSt. bifaller livad Utsk. här ofvan till Ståndet hemställt, får Utsk., för omröstning i förstärkt Const.Utsk., föreslå nedanstående voter:s-propos. Den hemställan, som Utsk. åberopar, är af följande innehåll: ”Men då de två förberörda, genom omröstning i förstärkt Const.Utsk. beredda utJåt:n måste i någon form till nästa riksdag hvila, bör Utsk., innan det föreslår nyssnämnda voter;s-propos:r till slutlig jemkning mellan RiksSl.-ns, i anleda, af Utsk:s mern. N:is 68 och 85 yttrade gemensamma tankar, erinra, att beskaffenheten af ofvannämnda utlåt:n gör det, så länge K. M. tillåter innevar. riksmötes fortsättning, till en oeftergiflig pligt för Const.Utsk. att, i händelse den här nedan föreslagna nejproposm skulle i förstärkt Const.Utsk. blifva den vinnande, fortfara med utarbetande och inlemnande af förslag till de med ofvannämnda utlåt:n sammanhängande grundlagsförändringar, tilldess RiksSt:n, antingen i sina särskildta plena, eller genom förstärkt Const.Utsk., förenat sig om antagande af ett sådant förslag att lill nästa riksdag hvila.”
Sedan Kongl. Maj:t befallt, dels att 8,000 st infanterigevär af 1857 års modell skulle till de norra orterna af riket afsändas och, efter bestämd fördelning, i framtiden förvaras och vårdas å mötesplatserna Frösön, Sångamo, Gumboda och Pitholmen, uti derstädes befintliga förrådshus, dels att samtliga infanterioch jägare-regementen och korpser, undantagandes de afsuttna rusthållsregementena samt Gotlands Nationalbeväring, skulle förses med ett för dem hvardera bestämdt större antal för krigsbruk afsedda gevär af 1854 års upprefflingsmodell, att likaledes allt framgent förvaras och vårdas uti regementenas förråder å mötesplatserna, dels ock att Krigs-Kollegium borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå de förbättringar eller tillbyggnader af å mötesplatserna befintliga förrådshus, äfvensom de föreskrifter i öfrigt, hvilka för gevärens framtida vård kunde af behofvet påkallas; Bil. N;o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1. om Statsverket 1865. 139 så hade bemälda Kollegium, för fullgörandet af denna Nådiga befallning, enligt hvad Kollegium, uti underdånig skrifvelse af den 28 sistlidna September, anmält, från regementsoch korps-chels-embetena infordrat utförliga förslag till ifrågavarande gevärs förvarande i framtiden på ändamålsenligaste sätt, jemte kostnadsberäkning för härtill nödiga tillbyggnader eller förändringar af de nu befintliga förrådslägenheterna, samt för den inredning uti dessa lägenheter, som för gevärens uppläggande och vårdande erfordrades, dervid jemväl bort iakttagas, att lämpliga, med förråden sammanhängande eller derifrån icke alltför långt aflägse belägna lokaler skulle beräknas för gevärens förekommande besigtningar, rengöringar och reparationer.
Oförgätliga i den literära humorns häfder äro Försök till en natur al historisk bes krifning öfver den poetiska örnen samt Project till en poetisk förening, som inbjöd Nordens skalder att gemensamt dikta ett jätteepos öfver Nordens kr af t \ vidare recensionen öfver C. Dahlgrens Freja, Den siste kandidanden m. fl. Det kunde väl icke fela, att de skarpa hugg, Runeberg utdelade, skulle framkalla missnöje både i Finland och Sverige. Särskildt måste parodierna väcka ond blod, då det är en gammal erfarenhet, att ingenting retar så mycket som djerf öppen drift. Antagligen i medvetandet härom, och för att engång för alla sätta sig i försvarsställning mot hvarje anklagelse att ha misshandlat sina offer, skref Runeberg en liten athandling om parodien, som han 1834 införde i sitt Morgonblad. Det är af stort intresse att erfara Runebergs förklaringar. Afhandlingen begynner med ett citat af Thorilds yttrande: » Parodien är konsten att förvända allt, hvad förvändas kan; det är således konsten att göra det höga till lågt, det sköna till fult, ordning till förvirring och visheten till vanvett. » Denna konst är, menar Runeberg, dert lättaste i verlden, ty då skönheten uppenbarar sig i en följd af harmoniska förhållanden, behöfver man blott vrida en af länkarne ur led för att förstöra hennes framträdande. Rättvist stämplar för den skull Thorild parodien, hvilken han uppfattat endast som förvändande, med fördömelsens märke. Den är ett lögnens försök att göra allt till sin like, ett oskäligt stormande mot föremål, hvilkas adel ej uppskattas, ett uppenbart mordanslag mot skönhetens helgd. Men nu uppstår frågan: Kan det harmoniska, det sköna i sin väsentlighet nås af en sådan parodi? Kunna de 1 sjelfva verket parodieras? Härpå måste obetingadt svaras nej. Vi finna detta deraf, att vår inbillningskraft i sin fulla verksamhetalltid kan i dess ursprungliga glans återkalla ett förut var.se-blifvet konstverk, som vi efteråt påträffa vanstäldt.
Af Herr RiddCFStcld, C. F, att eleverne vid rikets folkskolelärareseminarier måtte, under visst vilkor, befrias från första årets beväringsexercis. Då eleverne vid rikets folkskolelärare-seminarier, enligt gifna nådiga föreskrifter, numera flitigt öfvas i gymnastik och vapenföring samt dervid förvärfva en färdighet i militäröfningar, sorn torde vara fullt jemngod med den, hvilken under första årets beväringsexercis uppnås; och då deltagandet i denna beväringsexercis föranleder till ett hinderligt afbrott i undervisningen vid läroanstalten, synnerligen för dem, som skola undergå afgångsexamen och undfå betyg för anställning vid folkskolorna, får jag föreslå, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta och till Kongl. Maj:t inkomma med hemställan derom, att seminarie-elev er må, i likhet med medlemmar af skarpskyttekorpser, från första årets beväringsexercis befrias, såvida de vid anstäldt prof, af vederbörande militär-befålhafvare befinnas ega erforderlig skicklighet i dithörande öfningar. Det sätt att vinna denna befrielse, hvilket står seminarie-elev öppet, nemligen att ingå i skarpskyttekorps, medför för honom svårighet dels med afseende på au - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 287 skaffande af uniformspersedlar, och det synes ock vara öfverflödigt att nödga honom dertill, då han i sammanhang med den öfriga undervisningen vid läroanstalten kan förvärfva motsvarande färdighet. Stockholm den 14 November 1865. C. F. Ridderstad. Af Herr RiddCFStäd, C. F., om anslag till läkares anställande vid rikets folkskolelärare-seminarier. Då de aldraflesta elever vid folkskolelärare-seminarierna sakna egna tillgångar, uppstår stor svårighet att vid inträffande sjukdomsfall bereda dem nödigt läkarebiträde.
Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 26sisth December, under Nto 171, afgifna och, den 8 derpåföljde Januarii e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nto 31, förut meddelade Betänkande, rörande väckta frågor om Arbets-commenderingars upphörande m. rn. S, D, Vid förnyad föredragning af RagUtskottets, den 23 sisth December, under N:o 154, afgifna och, den 13 derpåföljde Januarii e. m„ på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nto 89, förut meddelade Betänkande om indragning af Ragmans. och Kämners.Rätter samt 38 Ptot.-Utdrag den 3 Februarii 1830. särskilda Domstolar m. m.* fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla förstnämnde Utlålpnde, under antagande af det alternativ, att tidens bestämmande för indragningen af lagmansoch Kämners-Rätteme må öfverlemna» till Kongl. Maj ts Nådiga pröfning: dock med undantag af frågan om Stockholms Stads Kämner»-Rätters upphörande, i hvilken omständighet Ridderskapet och Adeln, med ändring af hvad Utskottet tillstyrkt , ansåg beirjälte Kämners-Rätter, såsom i Tryckfrihets-Förordningen omförmälte, icke kunna för närvarande afskaffaa. S, D. Remitterades till: Stats-, Banco• Samt Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Utskotten : Friherre Cederströms, Anders, den irsta dennes e. m., på bordet lagda Memorial , innefattande anmärkningar vid Utskottens, under N:q 26, afgifna och, den 8 sisth Januarii f, m„ till Utskotten återremitterade Utlåtande , i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition , angående fortfarande anslag till strörorensningar och lättadevattencommunicationersbefrämjande. S. D.
Dessa tvänne Bokförare äro de, som, jemte Krono-Inspectoren, underteckna alla Attester, hvilka, till belåning i Banken, från Stockholms Våg utfärdas. Banco-Utskottet tillstyrker, att, med den skillnad allena, som kan härröra deraf, att Våg-Attesterne i Götheborg, enligt Motionairens, Herr Commérce-Rådet Lambergs anmälan , komma att underskrifvas af Fyra ansvarige Personer, nemligen tvänne å Kronans och tvänne å Stadens sida , enahanda bokföringssätt, controll och procedur, som här blifvit omnämnde , varda vid Götheborgs Våg förbehållna, såsom vilkor för upphörandet af Magistratens hittills varande befattning och ansvarighet i dessa hänseenden. Hvad sjelfva Våg-attesternas innehåll och beskaffenhet angår, så är, genom 2:dra Punktens 2:dra Momentjj uti (Kongl. Förordningen af den 18 Februarii 1735, i allmänhet stadgadt, att det pantsatta Jernet Banco-UtskoUets Memorial N.o 7g. 9 skall i Attesten uppföras, så till sort och benämning , som ock med dess rätta märke och stämpel samt vigtoch stång-tal. I enlighet härmed hafva också hitintills alla Våg-Attester, äfven de från Stockholms Våg utgångna, varit inrättade så, att dessa Attester upptagit icke allenast sorlen och vigten, utan äfven bruks-stämpeln, dimensionen och stångtalet. (Be Bilagan N:o 3.) Det bör dock ej lemnäs obemäldt, att, hvad Stockholm och Götheborg beträffar , derifrån betydliga utskeppningar ofta i en hast behöfvas, och der i öfrigt, såsom förenämndt är, hvarje Pant icke serskildt för sig afsättes kringlindad och förseglad, denna utförliga noggrannhet, att i Våg-attesten upptaga hvarenda stämpel och dimension, innefattar ett Rinder för handeln och rörelsen, som ej eller, i afseende på Bankens säkerhet, påkallas af behofvet.
Banko-diskont-direktionen, som till Utskottet öfveidemnat omförmälde berättelse, med tillhörande bilagor, har tillstyrkt, ej mindre att samtlige i 5:te klassen antecknade lån, än äfven de, som finnas i 4:de klassen upptagne, nu måtte få afskrifvas; hvarjemte Directionen, beträffande 3:dje klassens lån, under yttrande af den öfvertygelse, att, ehuru å ett eller annat af dessa lån något ytterligare möjligen torde kunna i framtiden inflyta, berörde lån likväl, i betraktande af den kostnad, deras fortsatta handläggning och bevakande erfordrar, jemväl skulle kunna nu afskrifvas, utan att derigenom pä det hela någon förlust för Diskontverket vore att befara, hemställt, att, så vida dessa lån ytterligare skola inom linien balanseras, Direktionen då måtte berättigas, att för dem, efter pröfning af omständigheterna i hvarje serskildt fall, antaga ackord, om och när sådant erbjudes, eller genom ändamålsenliga åtgärder kan tillvägabringas.
Hvad nu sjelfva denna fråga angår, så anser jag alt Kyrkoherden bör deltaga i fattigvårdsstyrelsen och derför är i sista mom. af denna § stadgadt alt han hör vara ledamot i st. f. att nuvarande förordning blott tillägger honom rättighet att vara tillstädes i mål, som röra fattigvården, — sä är nemi. innehållet af närvarande fatligvårdssladga. Kyrkoherden hör visserligen vara de fattiges målsman, men jag lemnar derhän huruvida denna egenskap bör göra honom berättigad att vara ordf:de i fattigvårdsstyrelsen. Ordfiden der bör vara så ovälldig sorn möjligt. Pastor, då han skall vara de fattiges målsman, bör också i möjligaste målto slå på de fattiges bästa. Ordfiden i fattigvårdsstyrelsen bör vara den person som har socknens förtroende alt sköta det ekonomiska af detaljerna, hvilket icke alltid lämpligen bör vara prestens sak. Jag finner således att skäl kunna anföras för stadgandet sådant Utsk:n föreslagit detsamma. Hr Hjärne: Man har hår anmår k t en ordställning i lista punkten af hvad som rörer nu föredragna inom., hvilken gifver tillkänna att Utskm likasom afsett att Kyrkoherde icke skulle kunna väljas till ordf:de i fattigvårdsstyrelsen Jag var icke närvaride då delta betänk, justerades, men var deremot narrande vid alla de föregide sammanträdena, och jag bör uplysa, till den kraft och verkan del kan hafva, att ingen inom Utskin yrkade alt Kyrkoherden skulle uteslutas från rättigheten att blifva vald till ordfide. Det är således ett tryckfel eller förbiseende vid upsättningen af de tvenne tvetydiga ordslällningarne, som gifvil anledn. till nu gjorda anmärkmr. För min del vet jag icke hvad som skulle vara det bästa sältet att komma från denna sak. Anser man det icke kunna ske utan ålerremiss, så bör man väl tillgripa denna utväg för alt bestämdt få veta att Utskm icke haft en sådan afsigt; men anser man åter att detta förbiseende kunde lydas på det viset som Gr.