Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det som sluteligen liufvudsakligast har ingripit uti indeldta Befälets löner, var sättet hvarpå, vid Beväringsmanskapets tillkomst, tredje Bataljonens Befäl vid hvarje indeldt InfanteriRegemente, jemte något ökadt Befäl för samma behof vid serskildta Corpser, organiserades.—• Detta skedde, som hvar man känner, nästan helt och hållet på indeldta InfanteriBefälets bekostnad, genom uppflyttniilgen af lönerna från en lägre grad till den högre, och slutligen till Underofficers aflöning med N:r. — Staten bestod endast härtill några få penningelöner. På detta sätt har indeldta Armeens Befäl kommit uti närvarande ganska svåra löneförhållande, hvarjemte den för fäderneslandet nu i många år åtnjutna fred verkar i motsatt förhållande på Befälets affärer, mot på landets eller StatsCassans. — Det 8* Den ai Maji f. m. är nu kommit sä långt, att nödvändigheten fordrar, det man icke allenast skall tänka och skrifva förslager till indeldta Armeens lönereglering, utan i verkligheten handla till det trängande behofvets afhjelpande. Kongl. Maj:t, som, upphöjd och opartisk, tillhörer hvarje medborgare och medborgareklass i samhället, har otvifvelaktigt, med hela dess landsfaderliga hjertelag , omfattat ifrågavarande lönereglering och dervid noga beräknat det minsta, hvarmed man kunde vara belåten, för att i möjligaste målto skona Staten för alltför betungande anslag. Uti öfverensstämmelse härmed har Kongl. Maj:t öfverlemnat Nådig Proposition och Förslag till Armeens lönereglering, hvarmed en Statens Tjenstemanna-personal, af icke mindre än nära 44°° personer, skulle, genom ett årligt tillskott af 98,000 R:dr, vinna nödig bergning. —- Möjligheten att kunna tillvägabringa detta stora resultat, med denna jemförelsevis ringa summa, uppkommer genom den uti det nådiga förslaget ingående beräkningen af en jemkning eller öfverflyttning af inkomster från den bättre till den sämre lottade.
49 dryga omkostnader förenad låne-rörelse och derjemte ytterligare befästa Bankens goda ställning. Med tillämpning häraf reserverar jag mig emot följande punkter i Banko-utskottets betänkande, N:o 42. 1:o Emot den i 23 punkten föreslagna tillökning af 500,000 r:dr i cirkulations-kapitalet för lån emot inteckning i fast egendom, hvilken tillökning dessutom icke synes vara af verkligt behof påkallad, enär flera under sednare tiden tillvägabragta hypotheks-föreningar lemna tillfälle till amortissements-lån för större jordegare, hvarigenom Bankens, äfven vid sista riksdag, tillökta fond för dylika lån bör bli så mycket mera tillgänglig för mindre jordegare. 2:o Emot den uti 34 punkten tillstyrkta förhöjning af kreditivet för manufaktur-diskonten ifrån 1,500,000 till 1,800,000 riksdaler. Det är visserligen sannt, att under de sistförflutna 10 åren svenska slöjde-alster betydligen tillväxt i både mängd och godhet, samt att värdet af de tillverkningar, för hvilka lån i Manufaktur-diskonten erhållas, stigit ifrån 8 till 11 millioner riksdaler; men kreditivet i Banken har under samma tid vunnit tillökning i större förhållande, eller ifrån 1 million riksdaler, som den utgjorde ända till år 1842, till 1,500,000 riksdaler, som nu gällande Bankoreglemente fastställer. 3:o Emot den af Utskottet i 73 punkten föreslagna tillökning i fonden för kassa-kreditiver utöfver de 1,500,000 riksdaler, som för sådant ändamål blifvit öfverflyttade ifrån fonderna för allmänna diskonten, samt Handelsoch Närings-diskonten. 4:o Jag reserverer mig äfven emot tillstyrkandet i 73 punkten, mom. 2, att maximum för kassa-kreditiv må bestämmas till 10,000 riksdaler, börande, efter min tanka, detta maximum sättas till minst 20,000 riksdaler.'’ I Usta och 2:dra punkterna af sistnämnda reservation har Grefve Cronhjelm, P. E., instämt.
Uti berörde instruetion föie* skrifves bland annat, att med extra rotering borde beläggas a 11 ä inom hvarje ort befintliga oroterade hemman, utan afseende på hemmanens natur och beskaffenhet, med undantag af följande, nemi.: Den i5 April f. m. 1:0 De till Militie-stalen hörande boställen, som innehafvas of i tjenst varande mili turer. 2:0 Ruslhålls-s{omhemman; oell 3:o Nybyggen, hvilkas frihetsår, ej tilliindalupit. Regeringen kom dock kort derefter på den tanke, att möjligen R. St:s beslut skulle kunna begagnas såsom eli medel att, i stallet för extra rotering under krig, förmå jordens ägare att åtaga sig ordinarie och ständig rotering samt att derför under fredstid erlägga rotevacance-afgift. För att komma till delta mål anbefallte R eg erm landshöfdingarne i åtskilliga län att tillfråga de extra roteringsskyldige, huruvida de icke, med förminskning till deI i ro.leringsskyIdigheten, ville utbyta den extra roteringen emot ordinarie; men en sådan vederbörandes framställning mölles, som bekant är, med afslag öfver hela Riket, utom i en del af Skåne, der också ett par ständiga regtlen på della sätt bildades, men der protestanlerne ännu i denna stund utgöra endast extra rotering,. Emedlertid förmärktes snart åtskillig klagan inom landet öfver ojemnhélen af den extra roteringen, i anleda, hvaraf flera motioner väcktes vid 1812 års riksdag, angide afhjelpande af nämnda missförhållanden, hvilket ock föranledde vid den riksdagen en ny skrifvelse från R. St. i detta ämne, deruti R. St. förmälte, ”att, seda 11 fråga blifvit vackt a n g: d e behof af jemkning af den enligt R. Sits beslut år 180g verkställda extra roteringert, R.
Farmor läste högt för sig sjelf eller för Ellika morgnar och aftnar, då icke några störande ljud trängde in i rummet. Ellika fortfor ännu i sin uppassning och älskade så mycket den gamla frun, att huru ofta hon än kände sin »lilla peppar» komma i rörelse genom försorg af husets rätta värdinna, så beslöt hon dock att uthärda allt för att kunna behålla sin plats. En sak, eller rättare en titel, var det dock som den superfina jungfru Ellika icke alls kunde tillgifva. Det var den af fru Joachima uppfunna benämningen »farmors dadda». Sålunda ropade unga frun ofta i dörren: »Skicka in barnens dadda»... eller: »Lemna den här kakan till farmors dadda!» Vid en sådan oerhörd förolämpning glödde Ellikas kinder, och hon knöt sina knubbiga händer mot skuggan af husets första matmoder. Dylika opassande konstord användes likväl af fru Joachima endast vid de tillfällen, då hennes man var frånvarande. Ännu beständigt älskade hon honom och kände sig beherrskad. Derföre måste hon skona svärmodern så mycket hon förmådde, ty en dag kunde »gumman» tröttna och förklara sin son att hon ville flytta, och komme det dithän, då blefve det i alla fall ännu sämre än det var, ty utan modern skulle Carl alltid känna att ett tomrum fanns i hemmet Såsom vi nämdt, var det efter middagen. Farmor hade tagit sin lilla middagslur i stolen, men sedan en stund vaken, väntade hon nu på det kära kaffet. Ellika satt på fönsterpallen och veckade farmors mössrimsor. – Märker du om det går i gången ännu, mitt barn ... Jag börjar att höra illa. – Nej, matmor ... Kanske skall jag springa ut och påminna om kaffet? – Aldrig får du det! Svärdottern skickar nog, när hon har det färdigt. I dag är icke Carl hemma, så att det dröjer, ifall hon haft något göromål för sig. – Minsann hör jag icke nu att hon kommer sjelf. Hon vill visst helsa godmorgon på matmor, fast det hunnit att bli eftermiddag. – Det var i alla fall snällt att hon kom.
Jag medgifver, att förhållandet är sådant, 'i afseende på roteafgiften af 60 R:dr Banco, men jag tror ej, att Passevolancen bör dragas derifrån, ty afgiften betalas för friheten att disponera Soldat-Torpet, då Rotehållaren finner sig hafva mera gagn af att sätta dit en Torpare. Friherre Anckarswärd_, Carl Henrik: Jag hade ej den äran vara närvarande i Ridderskapets och Adelns plenum, då Passevolance-frågan sista gången förevar; och som detta ämne redan så fullständigt blifvit behandladt, ämnar jag nu ej ingå uti discussion om sjelfva liufvudfrågan. Men då jag för 11 år sedan tog mig friheten väcka en motion af något nära samma syftning, Den 23 Mars f. m. 207 ning, som Herr Tersmeden, anser jag mig uppkallad, att lika öppet och i öfverensstämmelse med min öfvertygelse, tillkännagifva, att jag nu mera erkänner det hafva varit ett stort misstag, att hafva väckt motionen i den syftning, som då skedde, att nemligen på bekostnad af indelta Arme'ens numeraire vinna tillgångar för andra delar af försvarsverket, under bibehållande af en fortfarande af andra samhällsclasser odelad tunga för jordbruket. Af sådan anledning måste jag nu motsätta mig Herr Tersmedens motion. Jag anser den tanka, som af Konungens Rådgifvare blifvit yttrad i denna sak, att, om möjligt är, afvända från jordbruket och fördela en tunga, som legat på detsamma, för jordbrukare innebära en verklig anledning till tacksamhet, och jag skulle tro mig fela emot min pligt som representant, och emot mitt intresse, om jag ej understödde denna mening framför någon annan. Det vore oriktigt, att nu minska den stående eller indelta Arméen, för att få nya ressourcer till vapenöfningar, ty det skulle i alla fall blifva en -tunga för jordbrukarne, och de öfrige delarne af samhället skulle blifva befriade ifrån en sådan utgift.
Med erinran att den af Kongl. Majit föreslagna nedsättning af det sålunda begärda pensionsbeloppet grundade sig på hvad för Statens embetsoch tjenstemän är i afseende på rättighet till pension stadgadt, samt att, då någon sådan rättighet icke kunde för Landtbruks-akademiens Sekreterare åberopas, samma stadganden följaktligen ej heller vore i detta fall tillämpliga eller åtminstone icke behöfde af Rikets Ständer iakttagas, hafva ofvannämnde motionärer ansett, att Sekreteraren Nathorsts pension borde bestämmas med hufvudsakligt afseende på hans stora förtjenster om jordbruksnäringen och det utmärkta sätt, hvarpå han, till gagn för hela landet, utöfvat sin befattning såsom Landtbruks-akademiens Sekreterare. I betraktande häraf, och då dertill komme, att Nathorst under större delen af sin tjenstgöringstid varit i åtnjutande af en så knapp aflöning, att den svårligen kunnat vara tillräcklig för honom personligen, ännu mindre för underhållet och uppfostran af en talrik familj, och att han således under sitt sträfvande att gagna fäderneslandet och det allmänna, långt ifrån att kunna göra några besparingar för framtiden, måst till fyllande af de dagliga behofven i ej ringa grad anlita sina enskilda, ingalunda betydliga tillgångar, hafva motionärerne hemställt, det Rikets
Den gamle mannen kunde af trötthet knappt hålla sig kvar i sadeln. Assar Kaba red den starkaste hästen, lyfte sin herre framför sig i sadeln och fortsatte ridten. Ständigt närmare kom Petrowitz och med honom undergången. Vid en krökning af vägen kunde de flyende räkna sina förföljare, knappt mer än tvåtusen alnar bakom. Det var en trupp beridne röfvare om vidpass fyrtio man, och de kommo från vindsidan. Man kunde tydligt höra hästarnas flåsande. Bland de flyende hyste knappt någon mer ett hopp om räddning, när gossen, som fortfor att rida främst, pekade på ett föremål vid sidan om vägen framför dem och ropade: Se! Om två minuter skola vi vinna ett försprång! Föremålet vid vägen befanns vara en af dessa groft uthuggna stenbilder af jungfru Maria med barnet, hvilka mångenstädes stå uppställda vid vägarna, särskildt vid korsvägar, dels som böneställen för de förbifarande, dels med sparbössor för välgörande ändamål. Om en stund sågos förföljarne göra halt, innan de uppnått mariebilden, och råka i tvist med hvarandra. Där blef en häftig ordväxling; röfvareskaran delade sig åt båda sidorna öfver de närmast liggande åkerfälten för att på detta sätt kringgå bilden. De mest förhärdade ville rida vägen fram, men flertalet kunde ej förmås att utan ett korstecken och ett ave rida förbi denna heliga plats. Slutligen valde alla en omväg. Man hörde Petrowitz svärjande uppmana sitt uppstudsiga folk att skynda, ty på en höjd nära Niirschan visade sig fjärran en afdelning kejserligt kavalleri. Men åkermyllan, uppblött af regnet, klibbade vid hans trötta hästars hofvar och gaf, jämte omvägen, de flyende försprång. Ruben Zevi och hans än mera uttröttade följeslagare uppnådde i sista minuten foten af den höjd, på hvars topp kavalleripatrullen bevakade den kringliggande nejden. Petrowitz' fruktade band såg med oförställdt raseri sitt säkra byte undkomma; gjorde trotsigt halt, liksom för att invänta ett anfall, och aflossade utmanande sina karbiner i luften. Detta förblef icke obemärkt.
Christianstads Dito Blekinge Dito Götheborgs Dito S:a Fr alse-Hemman. i Upsala Län i Stockholms Dito . Skaraborgs Dito i Kronobergs Dito i Jönköpings Dito i Westmanlands Dito Östergöthlands Dito Nyköpings Dito Elfsborgs Dito Calmar Dito på Öland Örebro Dito Wärmelands Dito i Westerbottens Dito Malmöhus Dito Christianstads Ditö Götheborgs & Bohus Dito i Jämtlands Dito i Norrbottens Dito i Gefleborgs Dito S:a Rå- och Rörssamt. Irisöe kn e-Hemman. Upsala Län Stockholms Dito Skaraborgs Dito . Kronobergs Dito Jönköpings Dito. Westmanlands Dito Östergöthlands Dito Nyköpings Dito Elfsborgs Dito Calmar Dito Örebro Dito Wärmelands Dito Westernorrlands Dito Malmöhus Dito Christianstads Dito Blekinge Dito Hallands Dito Götheborgs & Bohus Dito Gefleborgs Dito . 11.2,91 S:a 12 8 322 ”9 28 2,561 4 H. S t a t s - b i cl r a g. Ständige Räntor. Rustoch I Roteringsbesväret. 0 Summa. ES5 sr • 05» Oq* Eller för hvarje helt Hemman om året. Län i Elfsborgs Dito i Calmar Dito . i Malmöhus Dito i Christianstads Dito i Blekinge Dito i Hallands Dito i Götheborgs & Bobus Dito Rccapitulation af föregående Calcul. Berustade Säterier Tabell öfver Spannmåls-Afkastningen på Landsbygden i Riket, med Calcul öfver Prästerskapets Sädes-1Tionde, eller den så kallade Perdalen. Medel-afkastning, beräknad efter Utsädet på all jord a enligt Landshöfdingarnes fem-års-berättelser. Landet, 3 CD ao cs. 0 -• 3 £ -a s »• B Potatoes Medium afkastnin h. Prästersk heräknad af Sädes ■i Medeltal Sädes-Ti helt Hvete. fe £>■> crq Korn. 1 Hafra.
Nu hander deremot att deN som i flukek af Martti manad stall emottaga ett Hemman och soM ofta förut ej innehaft jordbruk, mäste förse sig med ett efter hemmansbruket lämpa dt antal tjenstefolk, redan föregående höst, eller ett halft är förr an han deras tjenst behöfwer, till en gansta känbar kostnad för en nyligen bosatt Jordbrukare, men hwarrill han dock är föranläten, i f-anerhet un-> -er nu warande brist pä tjenstefolk, emedan vm wären, eller wid flyktningsliden wid hemmansbruk tjenstefolk sällan äro att tillgå, åtminstone fädane, som duglige äro, Hwilka kill Årstjenst föregäende Höst re« dan äro Magne. Den omständighet förstenar äfwen afseende, hwilken wid en annan flyttningstid icke ägde rum, den nemligen att dä swära är inträffa, komma wid nu warande flyttningstid gansta mänge att Pä landet sakna ärsstenst, i synnerhet af qwin, könet, emedan Hemmansbrukarne, som nogsamt beräkna, att födan och lön för wimermänaderne upgä till större warde au det ofta umbärlige arbete af tjenste-folket dä förrättas upstjma att till wären förse sig med sämre tjenste folk, som likwäl i wi§a göromål under bergningsliden förrätta lika arbete med de bättre, och hwaraf jag ofta sedt den följd, Utt halft wup - Dm 28 HebrMjö ^§9 wuxne Drängar, Pigor och Flickor under winkerma^ nöderne, under brist af tjenst och arbet-' ökat tiggare, hopen till det allmännas och deras euskilta stada och fö^st om wären blifwit i tjenst aiuagne.
Jag hade sett honom helt gladt i ansigtet hela tiden, ty det bekymrade mig icke alls hvad han skulle säga. ”Det undrar jag inte på,” svarade jag uppriktigt och log. För resten var min doktor riktigt rar i går, fast det börjar då bli så vanligt, att det icke längre är lönt att uppteckna, jag ämnar icke heller göra det. Men han har nästan alltid något nytt litet påhitt, och det är märkvärdigt så vackra rörelser han har och hur allting klär honom. Aldrig någonting ofint eller rått, aldrig så att man behöfver draga sig tillbaka med en känsla af obehag. I går när jag låg på soffan – nej jag måste först tala om att han ville jag skulle ligga, derför att jag hade så ondt i knät, ”ni behöfver ju inte alls genera er för mig, och ni kan lägga en filt öfver er om ni vill. – Jag sade att jag icke alls generade mig, men att soffan inte var riktigt beqväm. – Ja foten kunde jag ju i alla fall lägga upp sade han. Och det gjorde jag. – Nå, medan jag nu halflåg såder och pratade, med min hand mycket trovärdigt och rart i hans, så sade han plötsligt ”Gif mig lidt Plads”. Och så satte han sig på soffan tätt intill mig. – Men hans sätt att säga detta, med sin klena lilla röst, som är så genombehaglig, och så detta nätta finkänsliga sätt att taga den plats jag lemnade åt honom, nära intill mig, men icke framfusigt eller tvärsäkert, utan med en viss tillbakadragenhet, som gör honom så oändligt tillvinnande. ”Nu måste jag säga er farväl,” sade han då han satt sig, och så satt han och såg på mig med sina tindrande, aflånga semitögon, som jag håller så af. Och Ernst låg och var så lycklig och trygg. Och han böjde sig ned och kysste Ernst, lika lugnt och lika hjertevänligt som Karl och jag kysste hvarandra hemma i Hörby. Hur enkelt och naturligt det utvecklar sig nu! Till hvad det nu skall bli: en drifhusaktigt utvecklande bekantskap med en stor man, eller en vänskap för lifstiden. Jag bryr mig icke om hvilketdera eller hvad annat som helst.
— Denna Domstol, hvars sammanträden, hållna å ett dertill t/enligt offentligt ställe, allmänheten må kunna, i män af utrymmet och under behörig upsigt å ordningen, bivista, med förbindelse likväl att afträda när om besluten öfverlägges, äge, sedan ransakningen fulländad är och Domen efter Lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna, — Hvilken nya redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Riksdagsordningen, i3 §. Universiteten i Upsala och Lund vare berättigade att, till Riksdagsmän i Pre - 264 Den 26 Februarii e. m. steStåndet, utse hvartdera tvänne Professorer från de verldsliga Faculteterna. Friherre Cederström, Jacob: Vi hafva redan i fqrmiddagens plenum öfverlagt, så väl om det på sid. 14 af den tryckta upgiften föreslagne Moment af r3 §. som. det nu ifrågavarande. I det förra var frågan om Ordinarie Professorer, och här är endast skillnaden emellan orden äge och vare berättigade. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Lika med Friherre Cederström erinrar jag mig, alt en öfverläggning förevar i förmiddagens plenum, ehuru icke alldeles rörande samma ämne. Frågan var då, om i §. skulle stå Ordinarie Professorer eller Professorer från de verldslige Faciilteterne. Nu är åter frågan emellan orden äge och vare berättigade. När man förkastat den i förra afseendet föreslagne nya redactionen, och bibehållit den gamla, kunde väl deraf dragas den slutföljd, att man äfven ville bibehålla ordet äge. Likväl är nu intet hinder, att förändra det till vare berättigade, så vicia Ridderskapet och Adeln anser den senare ordställningen tydeligare upfatta meningen. Men vi hafva vid denna Riksdag sett, att PresteStåndet sjelf icke upfattnt §:n så. Ett förtydligande synes mig sålunda nödvändigt, och för min del tillstyrker jag derföre bifall å ifrågavarande förslag. Den 26 Februarii e. m. 265 Grefve Frölich, David:
En lång förnäm fru i röd riddräkt, besatt med pärlor, och en röd plym i hatten. Mörkgröna handskar? Ja. Och vänsterhändt. Det var öfverstinnan Berendz. Hon smakade på edra nötter? Vet icke. Hon petade i dem med en nål och gaf gossen en silfverdaler, med befallning att föra asken till slottet. Tack. Jag gissade strax, att det var fru Berendz. Med detta signalement återkom Hagar. Det kunde ej misstydas. Drottningens vrede från i går upplågade. Hvilken nedrighet! Denna polska piga var mera Hekate, än man kunnat förmoda. Hvilket motiv hade hon att stå efter Hagars lif? Det kunde ej gälla en så obetydlig person; anslaget syftade högre upp. Men hvilken enfald i detta anslag, som ju strax måste återfalla på sitt upphof! Så oskickligt handlar endast en nybörjarinna i giftblandningskonsten eller en som redan i förväg betryggat sin säkerhet. Innan Kristina ännu fattat ett beslut, anlände kammarherren Svante Sparre med budskap från rikskanslern. Sparre hade fått befallning att framföra drottningens ursäkt till fursten och furstinnan Radzivil, men funnit dem redan embarkerade på ett afgående skepp till Wismar, och hejdukarne hade brådt att föra deras bagage ombord. Det befarade politiska ovädret hade upplöst sig i en hastig flykt. Hvad tror Sparre? frågade Kristina gäckande, med en blick på Ebba. Skola vi låta häkta de två rymmarne vid Vaxholmen eller vid Furusund? Jag förstår ej ers majestät. Å, Sparre förstår ganska väl. De bärga sin svenska spelvinst i godt förvar och lämna förmodligen sina räkningar obetalda. Skada på vinåtgången; kronan lider förlust på Stockholms tullar. Samma dag på aftonen sade drottningen till Hagar: Jag har något att tacka dig för; du har befriat mig från en misstanke. Tror du, såsom jag i början inbillade mig, att den polska furiens anslag var riktadt högre upp, än till en liten bokstäderska i ett visst bibliotek? Ja, nådig fröken. Denna förskräckliga tanke har icke lämnat mig någon ro. Var lugn, Hagarille! Det gäller inte mig; det gäller verkligen dig.
Denna RiddarhusDireclionens hemställan får Utskottet med dess vördsamma tillstyrkande beledsaga: och, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt att dertill lemna bifall, varder ett förslag, till en Ridderskapets och Adelns till Kongl. Maj:t i ämnet aflåtande underdåniga skrifvelse härhos bifogadt. Stockholm den 6 Mars i83o. På RiddarhusUtskoltets vägnar A. G. Gyldenstolpe. tV. F. Dalman. Förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit med anhållanj att alla från RiddarhusCancelliet utfärdande kungörelser och annoncer må kostnadsfritt uti Postoch InrikesTidningarne införas. Stormägtigste Allernådigste Konung! Sedan, enligt meddeldte föreskrifter, Den m Mars e. m. annoncer och kungörelser rörande ledigheter af RiddarhusSlipendier, Pensioner m. m., tid efter annan, under loppet af hvarje år, blifvit uti Postoch Inrikes-Tidningarne införda, utan att för berörde åtgärd någon betalning under en längre tid blifvit fordrad, så har likväl det förhållande uppkommit, alt Svenska Academien, som enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Privilegium af den 22 December 1791, äger rättighet att utgifva ofvunnämnde officiella Tidningar, ansett sig icke kunna, på egen bekostnad, besörja om ifrågavarande kungörelsers införande; af hvilken anledning Academien låtit för åren 1827 och 1828 uti ifrågavarande afseende debitera RiddarhusDirectionen, enligt särkildt ingifne räkningar.
St ut er i-In rättning, X anledning af gjorde anmärkningar vid StatsUtskottets den 11 sistledne Mars afgifne Upåtande, angående Hushållningens reglerande vid Strömsholms Kungsgård samt derstädes varande Stuteri-Inrättning, hafva samtelige Riks-Stånden till Utskottets åtgärd återiemitteradt detta ä* rende. Desse anmärkningar äro föranledde af Herr Ofverstens och Riddarens Tersmeden* inom Utskottet gjorde senskildte anförande och uppgift, huruledes vid beräkning af Strömsholms Kungs, gårds revenne i Hö och Spannemål m, m., det befunnes att vid en så ringa försäljning af Hästar derifrån» som under de senast förflutne 7 åren kunnat göras, i anseende till ovanlig mor-» tal i 1 é bland Hästarne, Staten årligen skall hafva på Stuteri-Inrättningen haft en förlust, som uppginge till öfver 40,000 R:draf hvad Kungsgården bordt gifva i afkastning, och hvarföre Herr Öfversten för sin del trott, att tillstyrkas borde, det ombyte af Styresman för Stuteri-Inrättningen matte göras, hälst orsakerne till det så ofördelaktiga resultatet af hans förvaltning ej kunde igenfinnas uti någre förhållanden i afseende på sjelfva regleringen af Hushållningen vid Kungsgården. I anledning hvaraf åtskillige Ledamöter inom Stånden ansett en Större uppmärksamhet i denne del böra fästas vid Statens förlust samt den åtgärd närmare förberedas, hvarigenom densamma må forekom - Stats-Utskottets Betänkanden, 127 & inas, än sorn uti det af Utskottet afgifne yttrandet skedt; Hvarförutan och då den utomordentliga dödlighet å Hästarne, sorn visat sig vid Strömsholm visse år, syntes härleda sig från brist på skicklig Häst-Läkare’, samt denne brist dessutom, så väl vid Flyinge Stuteri uti Skåne, som ock i allmänhet fordrade att anstalter inom Riket vidtagas till Veterinalrf" konstens eller Hästoch Boskaps samt hemtamda djurs skötsel och vård, då de af sjukdomar angripas, det blifvit af Herr Presidenten m. m* v.