Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1840. 3 Sami. 3i.sta Haft. i 2 Conslitutions-TJtskottets MemorialN:o 6y. att Bonde-Ståndet, livad angår den afConstilutions-Ulskoltet motiverade oeh vidtagne grundsats, att Svenska folkets till Riksdag församlade representanter må bilda en enda kammare, ansett sig ej kunna i grundlagsenlig ordning härom besluta förr, än Utskottet, på sätt det antydl, med u-tarbetadt förslag i denna del af representationsfrågan lill Rikets Ständer inkommer; alt, i frågan om Stånds-för hållandet vid Riksdagen , Ridderskapet och Adelil förklarat: alt Riksförsamlingen bör utgöras af Ombud för fern Stånd, nemligen Ridderskapet och Adelil, Preste-Ståndet, Borgare-Ståndet, BondeSlåndel oell ett Femte Stånd, hvars sammansättning kommer, efter utredning i Constitutions-Utskoltet, att närmare bestämmas; alt, om på senare Riksdag, än den, der beslut fattas om intagande i Riksförsamlingen af femte Ståndets Ombud, fråga väekes om ändring i något Stånds representationsrätt, det Ståndets pä Riksdagen närvarande Ombud från bägge kamrarna sammanträda, och att intet annat ändringsförslag får Riksförsamlingen underställas, än det, som desse Ombud gånom flesta rösterna godkänt; hvarefter, lill, antagande af sådant förslag, fordras Riksförsamlingens bifall och Konungens samtycke; och Preste-Ståndet ansett, att Svenska folket skall vid Riksdagar fortfarands representeras af Riks-Ståndsamt alf, vid behandlingen af grundlagsfrågor, hvarje Stånd bör ega rättighet alt för sig öfverlägga och besluta, med åt hvartdera förbehållet vetot att Ridderskapet och Adeln förklarat Representations-förändringen böra afse upphörandet af all sjelfskrifven personlig rätt att vara representant; samt Borgare-Ståndet såsom sin gemensamma tanka förklarat, att all sjelfskrifven Riksdagsmannarätt bör upphöra, så att Riksdagsmannakallet ejannorlunda än i följd af val kan utöfvas. Hvad valsättet angår, är förklaradt:. af Ridderskapet och Adeln, att
Nog af, den urgamla rättigheten för Städerna, att, genom egna tjenstemän, uppbära Tolagen, mäste förutsätta egande handling härtill, sorn, genom flere KonungaFörsäkringar och Resolutioner, blifvit stad-, fästade till oqvalt åtnjutande deraf, det jag ock härmedelst yrkar utan minsta rubb-, .ning.” Herr Alund:- ”Enär Utskottet icke funnit lör godt att vidtaga ändring uti några af de delar, hvaremot jag mig reserverat uti Betänkandet N:o 27, angående stora ’ Sjötulls-Bevillningen, så får jag, jemte åberopande af berörda reservation, nu ytter-., ligare afgifva följande anmärkningar:” ”Sedan så kraftiga och vigtiga skäl blifvit inom flere af Riks-Stånden anförda emot den af Utskottet satta medeltull å ull, hade jag väntat, att deråt skulle lemnäs något afseende, serdeles som den åsätta tullen absolut strider emot den i Utskottets förrberörda Betänkande stadgade Femte Grund, som ordagrannt innehåller: ”att råämnen, ”för inhemska fabricat och till verkningar,sko”la beläggas med den möjligaste minsta tull;” men då Utskottet, sådant oaktadt, vidblifvit sin förut fattade mening, eller att ifrån 6 r:st till 4 sk. Banco höja tullen på hvar* je mark grof ull, som i Riket införes, och Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. N.o 44. 91 hvilken införsel oundgängligen erfordras ej mindre för våra Klädes-fabriker, än ock för våra liusväfnader, anser jag mig böra höja min röst ‘emot detta inconsequenta handlings-sält. Jag förmår ej inse rätta orsaken till detta förfarande, men börjar tro, att Beslutet härleder sig från samma styfmoderliga anda emot Klädes-fabricationen i Riket, som den föreslagna fria införsel-rätten af kläde, emot en så kallad, skydds-tull.
Direclionen tillhandahållas; samt 5:o att om och när, i afseende på de i utbyte mot contante medel till Riksgälds-Contoret aflemnade säkerhets-handlingar, någon bevakning eller betalnings utsökande erfordras, Riksgälds-Contoret härmed icke kommer att laga någon befattning, utan bör sådant af Directionen ombesörjas; och på det Directionen må blifva i tillfälle att, utan hinder från Riksgälds-Contorets sida, detta åliggande behörigen fullgöra, så skola de säkerhets-handlingar, hvilka, för bevakningars eller utsökningars anställande, för Directionen måste vara tillgängliga, uppå skeende anmälan hållas Directionen tillhanda, emot afgifvande förbindelse att samma handlingar till Contoret åter ställa, så snart de för ändamålet blifvit begagnade. Hvilket allt Rikets Ständer få, till svar å E. K. M. Nådiga Remiss, härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. \ Stockholm den 5 Januarii 1835. Eih. lil R. St. Skrifvelse JV.-o 266, iN:o 266. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adelö der» 16 Febr. )835. Pceste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 3 Pikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående förändring af 4 och $ ,$*,$*• i 17 Cap. Ärfda-Balken och af 3 8 Cap. Jorda-Balken samt om upphäfvande af Kongl. Förordningen den ig Augusti 1762. (Lag-Utsk. N:ris 123 & i69). S. A. K. Inom Riks-Stånden hafva framställningar blifvit gjorda om en mera vidsträckt testamentsfrihet efter stadsrätt,^n som för närvarande eger rum, enligt stadgandena uti 17 Cap. 4 och 5 §§.
F. och G., — måtte för alltid få, till byggnadstomt för arbetare-bostäder vid ofvannämnde mekaniska verkstad, afsöndras, emot utgörande till Kronan af årlig afgäld, i öfverensstämmelse med föreskriften uti 2 Kap. 4 § af Kongl. Förordningen de 19 December 1827, Stats-Utskottet, till hvilket förevarande nådiga framställning blifvit remitterad, har, efter erhållen kännedom af de frågan rörande kartor och handlingar, tagit detta ärende i öfvervägande, och får, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförde förhållanden, tillstyrka, att hvad Kongl. Maj:t, i berörde hänseende behagat i nåder föreslå, måtte af Rikets Ständar bifallas. Stockholm den 15 Mars 1860. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860. Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 84. Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens F j c r d c Hufvudtitel. (U. A.) För Fjerde Hufvudtiteln, innefattande anslagen till Landtförsvarsdepartementet, äro uti nu gällande Riks-stat uppförde: penningar 6,107,404 R:dr 80 öre, indelta räntor enligt markegång förslagsvis beräknade till 2,122,947 R:dr, indelt spanmål efter ett värde af 2 R:dr kubikfoten upptagen till 251.911 R:dr 80 öre samt oindelt spanmål efter samina värde till 204,666 R:dr 40 öro, tillsammans 8,686,900 R:dr.
Deremot skulle jag tro, att man, jemte afskaffandet af ali Statens inblandning i spannemålshandeln, borde inskränka sig till att blott uppmuntra och understödja Socken-Magsziners anläggning , samt tilläfventyrs anvisa en fond , till utlåning i Discontväg åt Spannemålshandlare, men mot laglig ränta, jag får derföre vördsammast anhålla om återrem»ss. Herr Hjerta, Gusfaf: Äfven jag inser nödvändigheten af att uti ifrågavarande ämne hysa en särskild omtanka för de norra Provinrerna. Jag tror att det åsyftade ändamålet bäst vinnes, om en del af Kronans behåline Spannmål användes till samlande af en fond för SockenMagaziner. Härom torde jag dock lä tillfälle att närmare yttra mig, då ärendet åter förekommer i Utskotten. Emedlertid anser jag återremiss af betäokadet vara så mycket mera nödvändig , som en i sig sjelf ganska oskyldig men dock högst vigtig sak blifvit i betänkandet förbigången, den nemligen, att; Den 2 September /, m, Creditivet för spannmålsuppköp skall af ett publikt Styrelseverk förvaltas; ty eljest skulle StatsRådets Protocoll möjligen blifva det enda ställe der förvaltningsgrunderne kunde undergå granskning. Uteslutandet af denna omständighet har endast härrört af glömska, och det blir lätt hjelpt då saken återkommer till Utskottens förnyade behandling. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans: Öpinionen har fällt sin döm öfver Allmänna Magazinslnrättningen. Den kommer att gå i verkställighet, hvad än må sägas en annan gång torde man inse, att man kanske hade bort kasta en skarpare blick framåt. Frågan är nu blott att göra öfvergången från ett system till ett annat, så len som möjligt. FinansUtskotten tillhör det blott att säga, huru upplösningen skall ske, att Banken må återfå sina kapitaler. Andra tillhör det att tänka på kommande tider, och att säga^ hvad sorn fordras att öfvergången ej må bli brådstörtande. Jagser ingen af dem här, som äga detta åliggande. Jag anhåller derföre att få yttra mina betänkligheter, på det den kommande tiden ej må få skäl att säga sig hafva varit handlöst 1 emu ad.
Derom har Herr Stråle också Varit med mig ense. Herr von Hartmansdorff, Augitjt\ I afseende på den föreslagna extrajudiciela bestraffningen, förenar jag mig med Herrar von Haus. Wolff och Ribbing emot hvad Herr Stråle derom yttrat. Jag tror att en sådan bestraffning bör åga ruin, lika så vå! emot en häktad brotts, ling, som emot en fri samhålls-medlem, hvilken Står under andras lydnad. Således år extrajudiciel bestraffning stadgad för Statens tjenare; samt husaga tillåten i afseende å enskildta tjenstehjon, och mäste oundgångeligen begagnas i vissa omständigheter, der andra straff icke åro utsatta, eller kunna utsättas. Dock skulle jag, vid förevarande förslag anse det undantag måhända böra göras, att den extrajudiciela bestraffningen ej användes mot andra häktade per - Den 25 Jugu, sti /. J*. adner, ån dem, sorn voro till brott förvundne) emedan man bör förmoda, att de öfriga, af hopp om frikännelse i hufvudsaken, ej skola emedlertid utsätta sig för särskildt bestraffning) genom okynne i fängelset. Hvad brottslingars deportation vidkommer, äå år jag af enahanda mening, som Lagutskottet) i synnerhet, sedan man tyckes vilja öfvergå till den grundsatsen, att kroppsstraff icke böra användas; ty närmaste följden måste blifva, att fängelserna skola öfverfyllas. Når man för öfrigt så ofta ser brottslingar rymma till andra länder, tyckes det vara ett bevis, att de häldre njuta friheten å främmande ort ån sitta i fängelse hemma» Hvad kyrkoplikten ängår, delar jag Herr tlibbings tanka. Den bör ej anses såsom ett skamstraff, utan såsom ett återupptagande i För: samlingen, af en brottsling, som genom sin öfverträdelse brutit det moraliska sambandet med andra, och sorn, efter ntståndet straff, betygar sin ånger, och sin åstundan att återställas i gemenskap med goda menniskor.
Tessin i sin tillbakadragenhet på Leckö är blott en älskvärd men anspråksfull slottsherre med en fransk ädlings förmåga att vara artig värd, Carl Scheffer föga annat än en pratmakare med »löjliga manerer och en usel konversation», och ehuru Axel von Fersen kanske ingifver honom största vördnaden af dem alla, gör han ej heller något bemödande för att förstå den kalla, sega kraften hos den helstöpta men medelmåttige partifursten. Lovisa Ulrika är för honom intet annat än en begåfvad och elak puderhäxa, och först sedan Gustaf III dragit honom inom sin personlighets egen omedelbara trollkrets, börjar han misstänka, hvilken stolt, svärmisk och lidelsefull själ, som brann inom den unge prinsens bröst. Orsaken till denna släta uppfattning är naturligen först antecknarens ungdom. Dagboken begynnes af en adertonårig yngling ännu helt och hållet upptagen af sig själf och af att göra de första rönen i en krånglig värld, full af dilemmor och intriger, med glanskis och vakar, hvart man kom. Claës Julius’ journal skulle vara för honom själf en hjälp, en handledning för att utdana sig till en mönstergill och världsklok kavaljer. Ljusen gnistra mot spegelglasen och glimma mot allt det gyllene och glatta i färger och väggdekorering. Blickarna tindra i kapp med diamantagrafferna och örhängenas pärlor, miner och solfjädrar föra sitt teckenspråk. Det är en societet som spelar teater för sig själf och med sig själf, men det intressantaste i komedien är »à-part-tankarna» och de hemliga trådarna i kulisserna. Claës Julius är just kommen inom dörren och brinner af ifver att få spela med, att te sig som en lika leende och oklanderlig kavaljer som hjältarne i stycket och lika skarpögd och omöjlig att narra som de. Idealet är sammansmältningen af en älskare och en räsonnör till en fulländad Marivauxsk markis, som alla vackra ögon locka, men inga gäcka.
Johan hyssade upp Stina i åkdonet, och kände en stor förnöjelse inom sig att hon fick åka, »så godt och bra på fjäderkärra.» Ankomna till kyrkan, gick hvar åt sitt håll. Ack det är något grymt, något munkaktigt och otäckt i den seden att icke goda, älskande makar kunna få höra ord från Gud vid hvarandras sida, utan då, just, skola se en hel mängd likgiltiga menniskor emellan sig och föremålet för deras högsta jordiska kärlek. Aldrig hade Stina haft en sådan andakt som nu, aldrig så lyssnat till den gode Herdens kraftiga ord. Den tankan att hon kanske icke på så länge skulle få höra honom, tankan på den förestående vigtiga tilldragelsen, och alla de böner hon i följd deraf höjde till Allfader för sin Johan, för sig och för deras lilla barn, gjorde hennes sinne vekt och hennes hjerta öppet för hvarje heligt ord. Hon grät, men ack hvad de voro ljufva och milda dessa tårar. Utkommen på kyrkbacken väntade henne Johan derstädes. Oaktadt Stinas uppmärksamhet nästan oafbrutet varit fästad vid Gudstjensten, hade hon dock emellanåt hunnit uppgöra en annan plan för hemfärden. Hon tyckte sig nemligen vara så rask och uthvilad, att hon ämnade föreslå Johan om han ej ville låta henne gå med honom hem. Hon tyckte det skulle blifva så tomt att komma hem så långt före honom. Man må nu dömma om hennes bestörtning när Johan kom till henne med en betänklig och svårmodig uppsyn, samt i korta, bestämda ordalag underrättade henne att han fått order att inställa sig hos compagni-chefen på eftermiddagen; och som kyrkan alldeles låg i hans väg dit, ifrån hans hem, ämnade han försaka middagen och genast begifva sig till kaptenen, för att kunna komma hem sedan, så mycket dess tidigare på aftonen. Huru misslynt och nedslagen Stina blef, kan man lätt föreställa sig, men i hennes klass är det en stor förtjenst att dölja sina känslor, vare de af sorg eller glädje, för allmänheten. Hon låtsade således om ingenting, men kramade kraftigt sin Johans hand, då denna ånyo hjelpte henne upp i den höga kärran.
Anmaltes och emoktogs pa wanligt sätt en vepurs ticm iiran det Hcderwärda Bonde - Ståndet, anförd af Riksdagsmannen Eckel Martensson LöäerArsMLS r ^ . - » , L6r ifrån Abo Län, som tilkannagaf, at Skandet förenat sig uli Riddcrskapets och Adelns och de. öfriga RetpeQlve Srandens beslut i den om en InliruAicm för Bewill» ningö-Uiffottet wackta flaga. vegurskion besivarades och afirädde. Uplästos Lag-Utskottets Betänkande af den 21. April angående förkortande af den i f). Cap. 12. §. Handels - Balken utsatta tid inom lnvilkei, fordringar emellan enskillda kunna blifwa gällande; hivilket jämrs följande derwid fogade sarskillbta yttrande LadeS pa bordet. Riksens Högkofliga Ständers Lag - Utskotts Betänkande, rörande Long!. Maj:ts Niadiga ?^o/)oF,ro^ om forkorrtande af den i 9. Lapitlet 12. §. handels - Balken utsatta tid, inom hwilken fordringar emellan enstillda kunna blifwa gällande. Dä Kongl. Majtt behagat lemna nådig upmarksamhet ät de ärender, som tilhbra Lagskipningen och derjämte warit betänkt pä. sädana Författningars widtagande, som än ytterligare befordra säkerhet i äganderätten, har Kongl. Majtt gifwit Desi trogna undersåtare et lysande »vedermäle af den ömhet och vmwärdnad för deras wälfärd, som utmärkt Kongl. MajttS lyckeliga Regering.
Det blefve här för vidlyftigt ingå i en speciel kritik öfver desamma, hvarmed jag nu afstår till annat tillfälle. Vidare och med hänseende till tull-lagstiftningen vill man skydda den eller den meningen, då en annan hvarpå den beror måste draga tull. Denna omständighet håller våra hus-slöjder och handtverkerier i en aftyning, som, om inga kraftigare medel Företagas, snart skall alldeles ända deras svaga lifsblomma. Vi hinna icke med i uppfinningarnes spår, hindrade af dessa skråförfattningar, man kallar handels-, fabriksoch handtverksförordningar af år 1846, denna tullkordong man dragit om somliga våra hemnäringar. Gamla odugliga arbetsmethoder och klumpiga verktyg och rätt snart oskickliga arbetare äro hinder, som ej på denna lagstiftningens väg öfvervinnas. Skåden våra småstäder, deras Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 199 yttre och inre gestalt, och de hänvisa utan vidare undersökning på den ståndpunkt våra handtverkerier, sorn i dem skola ega sin fristad, befinna sig, tack vare prohibitismens grundsatser. Den vexelverkan af produktion och konsumtion, som handelsfriheten främjar, har till föremål, att sammanföra producenter och konsumenter, hvarigenom rörelsen vidgas och utbytet lättas, land och folk tilltaga i välmåga, rikedom och magt. Detta är just sjelfva motsatsen af hvad Carey yttrar om handelsfriheten, om hvilken han säger, att genom densamma land och folk gå tillbaka, blifva dagli gen fattigare, svagare och mera beroende samt att frihandelssystemet aflägsnar producenter och konsumenter. Vi mäste bestrida denna paradox. Granskom våra egna näringar under vår prohibitiva ställning. Kanske den, som förviste näringarne från landet till städerna, sammanförde producenter och konsumenter med hvarandra eller främjat produktionens tillvext? Har den med sina bönhase-jagter och förbud för både fabriksoell handtverksproduktionen på landet, likasom förbud för landtmannaseglation m. m., åstadkommit något godt? Har kanske den lättat utbytet och främjat handeln? Kastom ett öga på våra närvarande handtverkerier, och ingen kan neka till de drag af aftyning, som äro omisskännliga *).
De sutto kvar, ända till en mycket medelålders miss placerade sig vid pianot och spelade en hymn, i hvilken hela församlingen instämde med mer andaktsfulla än rena och vackra röster. Då reste de sig i största hast, häpna och förskräckta, och flydde in till Ståls, som hade mycket svårt att hålla sig allvarsamma. Madame var mycket indignerad: »En salong i ett hotell är en samlingsplats, där hvar och en bör vara som hemma hos sig, men sysselsätta sig så, att man ej stör de andra. Man har inte rättighet att förvandla en salong till en konventikelsal.» Monsieur ryckte på axlarna. — Ah, mon dieu, ces anglaises! fortsatte hon. Han hviskade något till henne, troligen en varning. Man kunde ju inte vara säker på, om inte .. Hon skakade på hufvudet. Jo, det var hon, »absolument». Monsieur var emellertid synbarligen mera musikalisk än madame, ty när engelsmännen där ute efter ett ögonblicks paus uppstämde en ny psalm, gjorde han en grimas och reste sig upp. — Jag går in till oss. Kommer du med? — Om ett ögonblick. Han hälsade, när han gick förbi Ståls och lämnade rummet. Hon satt kvar och skar upp sin bok med en liten sköldpaddsknif, hvilken hon begagnat som bokmärke. Den hvita handen med de många blixtrande ringarna förde pappersknifven elegant och graciöst. Allt emellanåt såg hon upp på Maja och hennes man, men sade intet. — Vet du, det här blir en lång historia, utbrast Robert efter en stund, i det han ordnade dominobrickorna i asken. Regnet forsade fortfarande ner, och himlen var fullkomligt svart. Jag går hem och skickar François hit igen med paraplyn, din regnkappa och dina bottiner. Vi ha det mycket trefligare hemma hos oss. Inte sant? — Jo, det vill jag lofva. Och så gick Robert. Knappt var han utom dörren, förr än den främmande damen kom fram till Maja och utbrast på franska. — Ett sådant oväder! Maja blef mörkröd. — Ja, det regnar mycket. Det blir visst dagsregn. Fransyskan satte sig på den stol Robert just lämnat. Hon ville synbarligen göra bekantskap.
Om åter Protocollen anmältes till prenumeration, med underrättelse att de arkvis utlemnas, förmodar jag att afsättningen skall blifva större och kostnaden för deras tryckning i samma nion mindre. Friherre Boije: Månne ej allt detta rör verkställigheten af Ridderskapets och Adelns beslut, och således tillhör RiddarhusUtskottet. jHerr Grefven och LandtMar skalken föreslog å nyo, att frågan om utfärdande af prenumeration på Ståndets Protocoll, måtte till RiddarhusUtskottets ompröfning och föranstaltande öfverlemnas, hvilket bifölls. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde derefter, 0111 Ridderskapet och Adeln behagade instämma uti de af Borgareoch BondeStånden, i afseende å Bihangets redaction och tryckning, jemte priset derå samt expeditionssättet af de ifrån Utskotten till RiksStånden inkommande handlingar, fattade beslut. Ropades Ja» Den s5 Januarii, 14* Herr Cederschjöld: Ännu en sak får jag underställa Högloft. Ridderskapets och Adelns pröfning, nemligen: om ej vid tryckning af Protocollen någon abreviation, förmedelst vissa strophers uteslutande kunde införas, såsom t. ex. af Högloft, och dylikt. Detta skulle ofelbart lända till besparing af både tid och kostnad, då sådana öfverflödiga ord sammanräknade, ofta intaga flera ark af Protocollen. Verkställigheten af en så beskaffad förkortning skulle lämpeligast kunna öfverlemnas åt RiddarhusSecreteraren. Herr Grefven och Landt Marskalken ytt_ rade, att då det torde leda till en både vidlyftig och mindre nödig discussion, om Ridderskapet och Adeln nu skulle öfverväga och granska alla de möjliga förkortningar, hvarigenom tryckningen kunde, så mycket möjligt vore, påskyndas, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om icke RiddarhusUtskottet kunde anmodas, att i detta afseende vidtaga de för ändamålet mäst lämpliga åtgärder. Bifölls.
Jag arbetar väldeliga, skall snart nog ta min examen, och när så gubben för kära dotterns skull hjälpt Tjänande broder vid hafvets rand. Enande länk ifrån strand till strand. Hvari blommor stå prunkande. Hvem alltid i våg är sjunkande. Tre slag utaf Floras barn. En skyddande sak och täckande. Hvem syns öfver ån sig sträckande? En drifkraft för såg och kvarn. Brinnande ljus — dock aldrig på bord. Vinnande, segrande hjältar i nord. Bidrag mottagas med tacksamhet. L o g o g r y f. På minnenas altare flammar den eld, som från fäderna stammar och hvilken än vårdas af oss. Att kärlek till fädernas minne än lefver i ättlingars sinne, förnims i dess flammande bloss. En del af ett djur, som är bräkande. Hvem står for ditt öga pekande på människans slutliga hamn? En forntidsfest, till hvars hållande en nordisk konung blef vållande. Bland helgonen sök hans namn. Finare titel med feminin klang. » Grinare » — enligt ett ord som fått svang, am barn man den Ginare väg — sprang. En sådan minnenas flamma mitt hela ock är. Och densamma vi känna väl enhvar igen. Den gladt oss i barndomsåren, den lyst oss i ungdomsvåren, och värmer i åldern oss än. Hvad den för betydelse eger? Ett budskap om ljusets seger, en vårglädjens härold den är. Dess namn sjuttondeladt hörs ljuda. Det tusentals skatter ses bjuda, bland dem vi då utvälja här: Hvem stolt uti hågen, seglande och sig uti vågen speglande, alltjämt är en ståtlig syn. Och hvem sig helt sakta sänkande, men dock till det sista blänkande, sjönk ned bakom skogens bryn. Tjusande barn vid naturens bröst. Susande vind med melodisk röst. Brusande stämma i kulen höst. Ett lifligt och raskt musicerande, för ungdom elektriserande. Ett hem under människotak. En gudstjänst hos katolikerna. En växtsläkt med hem i tropikerna. Hvad ytterst är prydnadssak. Lenande medel i läkarens hand. Två djur, blodtörstiga, springande. Den del, som de hafva svingande.