Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Be tank anden, N:o 117 05 OJ CO OJ •jp:u $ Ox to 'Jp:K 01 to Ox 05 Mp:H oc Ot OJ 0 *JP:)I °£ to OJ to Lzz '*Tp:H °£ bo 001 CO 00c » 0 •.ipry; oog w to •jp:H 00^ M to ■Jp:H 009 bO •jp:a 009 w •jp:u 00L •jpru oog OJ ‘jp:y; 006 OJ Mpry; oooe OJ 'jp:U 000£ 4>s *iun.i -Bujiung to Biliam^ 187 a. a ■7 O: "S «> So CO to cc Sammandrag af en upprättad Tabell öfver Genercd-AssistanceContorets 188 Stats -Utskottets Af Hr Grosshandlaren Aspelin: D3, i likhet med 1818 och 1828 års Riksdagar, Motioner blifvit väckte om General-AssistanceContorets upphörande för Statens räkning, samma förhållande vid innevarande Räksdag inträffat och Högloft. StatsUtskottet genom pluralite beslutat: att hos R. St:r föreslå den ändring sorn Betänkandet innehåller, får jag emot detta Beslut göra min Reservation af följande skäl: 1:0 Då omkring 12 å i5,ooo personer af Hufvudstadens mest behöfvande Innevånare, hvilka, af sannt behof anlita denna Inrättning, skola försänkas inom några år uti det rysligaste elände och kastas vind för våg uti obarmhertige och omensklige procentares händer, utan särdeles förhoppning att någonsin återfå sine pantsatte klädespersedlar m. rn., då merendels sådane Långifvare hafva den försigtigheten att sällan eller aldrig gifva någre bevis ifrån sig öfver emottagne persedlar, så skulle R.
Enär Landtmarskalk eller Talmän under Riksdagen af sjuklighet eller andra anmälda laga förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Ridderskapet och Adeln af dm främste närvarande Ledamoten, enligt RiddarhusOrdningen, och i de öfriga Stånden af vice Talmän, hvilka likaledes, vid Riksdagens början, af Konungen utnämnes. —• sina Talmän. härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Ridderskapet och Adeln ifrån N. N. valdistrikt): för (Preste-Ståndet Grundlagar.» Fullmakterna underskrifvas: Ridderskapet och Adelns af v alfor rättar en: Preste Ståndets — utlemna. 23. 1:0. Samma dag — förordne. Enär Landtmarskalk eller Talmän under Riksdagen af sjuklighet eiler andra anmälda Jaga förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen af vice Talmän, hvilka likaledes, vid Riksdagens början af Konungen utnämnes. — sina Talmän. § 79. Ingen af Ridderskapet och Adeln, som, enligt Riddarhus-Ordningen, till såte och stämma berättigad år, icke eller någon lagligen kallad eller vald Riksdagsman för annat Stånd, må kunna, af hvad anledning som helst, förmenas att Riksdagen bivista; dock gälle under krigstider undantag härutinnan för militär-personer, då de i Rikets tjenst af Konungen beordras. Riksdagsman af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden må ej från riksdagsorten afresa, eller från riksdagsöfverläggningarne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom Protokolls-utdrag, Ingen lagligen kallad eller vald Riksdagsman må kunna, af hvad anledning som helst, förmenas att Riksdagen bivista; dock gälle under krigstider undantag härutinnan för militär-personer, då de i Rikets tjenst af Konungen beordras. Ej må Riksdagsman från riksdagsorten afJresa, Konsätutions-Ulskotlels Memorial N:o 35. 13 tillåtelse af det Stånd, hvartill han hörer.
» Vi veta, att freden upprättar, men alt ofreden ödelägger » yttrade Virchow i sitt helsningstal, och orden synas isynnerhet hafva senterats af kongressens franska ledamöter, hvilka äfven på ett synnerligen förekommande sätt motlogos. I syfte att knyta eller befästa vänskapsförbindelser säges också kejsar Wilhejm hafva fortsatt sina resor till främmande land. Återkommen från sin norska resa gjorde han i början af förliden månad ett besök i England. De engelska tidningarna tro sig veta, att på basis af Helgolandsfördraget ö v e r - enskommelser af vidsträckt politisk slagvidd ingåtts, isynnerhet med afseende på Afrika, där hädanefter måhända Tyskland kommer att gå hand i hand med England vid utbredandet af europeiskt kulturherradöme. Det därpå följande besöket i Ryssland bar så till vida en militärisk prägel, att det närmast gällde bevistandet af den stora trupprevyen vid Narva. Att en uppgörelse äfven här varit på tal, antydes; den skulle då hafva gällt Bulgarien, där Tyskland då lär gifvit utsikt till större medgörlighet för Rysslands önskningar beträffande furst Ferdinand. Någon förstämning synes här ändå hafva efterlemnats. Det ser ut, som om kejsar Wilhelm icke varit i allo nöjd med mottagandet, och i den tyska pressen har en och annan spetsig anmärkning framförts. Visserligen har i Sydamerika återigen en revolution egt rum, men den har varit af oblodig, nästan idyllisk art. I Buenos-Ayres har nämligen presidenten Celman, som i själfviskt syfte missbrukade sin maktställning, tvungits att afgå, och under befolkningens jubel tillträdde den nye presidenten Pellegrini som representant af ett bättre regeringssystem. Den internationella arbetarrörelsen är ännu alltjämt verksam i olika länder, äfven om den ej framträder revolutionärt hotande. Under den gångna månaden hafva den stora kolarbetarestrejken i Belgien och sjömansstrejken i Australien på sitt sätt burit vittne därom. I tyska riksdagen är förslag väckt om tio timmars normalarbetsdag, hvilken om några år skall nedsättas till nio och innan detta århundrades slut ytterligare nedsättas till åtta timmar.
Erkännande således vigten och värdet af det, som för upplysningens befrämjande blifvit gjordt och än vidare göres, går jag likväl att fästa uppmärksamheten på en för detta ändamåls ernående ganska vigtig omständighet, hvilken tyckes städse vara förbisedd. Att inrätta Skolor, och lära ungdomen läsa, skrifva och räkna något litet, är visst ganska riktigt och bra; men hvad endast dermed för det stora ändamålet, upplysningen, egentligen vunnits, lärer, vid en säker granskning, befinnas inskränka sig till ett ej tillräckligen stort resultat. Förhållandet i Sverige, som bättre är, befmnes redan för länge sedan sådant, att man icke kan indela Folket i så och så många tredjeeller fjerdedelar, hvilka kunna läsa i bok och icke kunna det. Om man undantager några Finnar och Lappar, så anser jag den beräkning vara hög, som an - Den i5 December e. m. toge alt ioo personer i vårt land funnos, hvilka vid myndighetsåldern ej kunna läsa; för detta, efter mitt begrepp, mera mekaniska än intellectuella syftes vinnande anser jag således icke stora anstalter tarfvas utöfver de redan befintlige. Debetsedelns runor äro lätt tydde; något annat högre torde målet vara som sokes. Man har vid Vettenskapsoch Embetsmanna-bildningen redan länge ansett nödigt och oundgängligt, att tillhandahålla förnuftet ett sådant experimentalfält, som innefattas uti tillgång på Böcker, och om man annars allvarsamt önskar en allmännare upplysning och bildning, torde utan någon särskild bevisning kunna antagas, att äfven för Medborgare i allmänhet det vore af särdeles värde, om, jemte de anstalter, sorn finnas nödige för lärandet af att läsa, (hvilket torde utgöra upplysningens blotta vehikel) äfven tillgång bereddes på tjenlig lecture, sedan Skolcursen och Skolboken ej mera äro tillfyllest.
Jag föreställer mig alt Regeringen tillkallar de Sex eller Sju personer, som efter ett moget mål blifwic Utseddr art förestå huswudgrenarne af Rikets administration, meddelar dem den generella planen, befaller dem författa, hwar för sikt Departement, en, uri den allmänna, coincidcrande plan, och tillsäger dem huru läng tid dem lämnas, huru myckel penningar och hwilka andra medel ställas kill deras dispojuion. —- När olla bestå >planer.äro rättade och faststälde, säger Regeringen: ''Gä och werkställ; — wid slutet afven eder kill werkställighet lämnade tiden wönnar eder belöningen eller answarct. Af tillståndet Uti edert Departement stall den bestämmas — Emedlertid och sä länge ej uppenbar iliwilja eller oförmäga katt eder bewisas, stolen I, ehwad man i förwäg ma döma och gista om edra göromål, ostörde fa gä er gäng." —- Denna tillsatts är wigkig. En Smbersmans planer och förslag kunna aldrig bedömas dä de stympas, eller han sjelf pä halfwa wägen afsäties. En midt bekant bonde klipte as recepter, — gumman dog, och till Den 28 December. till Dotterns bedömande sakna wi nu all rättwis grund. När nu cn gang Riksens Ständer stadgat hwatz öm Rikets inre angelägenheter pä Dem ankommer; tiär nU snart wäre förhällanven med främmande manter äfwen blifwit stadgade, och med dem wär Ulwärtes politik. — När da wär gode och wiss Konung säledcS äger de grunder pa hwilka h a, kan bygga sine planer för SwerigeS ära och sällhet, och da will Upgöra dem — hwem ffall han da tillkalla säsonl Csef sör Krigsärenderncs administration? General Adjutanten? Han är Befälhach' rö och ej Administrareur. — Krigs - Presidemei? — HanäcAoministratcur och ej Befälhafware. —St tSSecrekeraren?
Sora olika omdömen skola egt rum, huruvida Löftesman må ega rättighet upp» sSga Borgen , och genom uppsägefsen vinna befrielse från det ansvar han sig iklådt, då han i Borgen trädde, samt denna fråga skall vara af stor vigt för allmänna crediten ; så har RiksdagsFullmägtigen Pehr Pehrsson, från Blekinge Län, uti Memorial, sorn Hederv. BondeStåndet till Lagutskottet remitterat, yrkat, att Lagfor klaring i denna omständighet måtte meddelas. Vid Memorialets uppläsande i Hederv. BondeStåndet, har, enligt derom m edd eld t ProtocollsUtdrag , BiksdagsFullmågtigen Auders Danielsson anmärkt, att uppsägelsen af Borgen icke kan, såsom emot ändamålet med all Borgen, ega rum, med mindie Löftesmanoen genast utbetalar den summa eller uppfyller den förbindelse, hvarföre han garanterat, heldst iklädande af betabiingsansvarighet för annans skuld eljest helt och hållet skulle upphöra, hvilket icke kunde annat än medföra elak verkan på Handel och rörelse j hvarjemte RiksdagsFullmägiigeu LngUtskottets Betiinhndcn. 365 Johan Longberg tillagt, att allmänna crediten derigenom skulle än vidare störas. Vid öfvervägande häraf och då, utom i det fall 10 Cap. 10 §. HandelsBalk. omförmäler, ingen Lag gifves, sorn berättigar Löftesman, att, genom egen uppsågelse af ingången Borgen, blifva densamma qvitt; har Lagutskottet ansett anledning icke förelinnas att den af Pehr Pehrsson sökte Lagförklaring tillstyrka; hvilket dock Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vördsammeligen hemställes. Stockholm den 28tde Maji 1823. Ankom den 16 Junii I823. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts
kom du, kom med fickan! — », och nu började hon med ifver att rafsa åt sig, ett par äpplen och päron och till slut ett par näfvar körsbär och krusbär. » Seså, upp med hufvudet — nu är du laddad — spring nu! » Han tackade inte med ord, men blicken var så klar och strålande, kinden var röd, och en glad suck smög sig fram mellan de öppna läpparna. Och så sprang han, så att de små garfvade fotsulorna lyste i solskenet. Att vända ett sorgset barnahjärta i fröjd — det är en ljus stråle ned i ens eget hjärta. Nedanför de stora fruktstånden utbreda sig grönsaksmånglarnes rikt försedda bord. Här hvila i förtrolig endräkt de yfviga salladshufvudena, de knotiga pressgurkorna, sockerärterna och dillbuntarna. Sparrisen utgör en familj för sig, omgärdad med » starka band »; och kronärtskockan hotar att med sina utpurrade kaktuslika blad hålla den lilla plebejiska jordärtskockan på afstånd. » Jag står på egen botten », säger kronärtskockan, » och du har ingen botten alls! » • Här hålla sig de förståndiga husmödrarna mest, här uppköpa de sina behof för veckan och samla förråd för vintern, och nu är just tiden inne. De fina gurkorna skola inläggas, löken syltas, klarbären och hallonen saftas. Alla dessa små läckra grönsaker, morötter, ärtskidor, blomkål, vesteråsgurkor och hvad de allt heta, som utgöra hufvudelementen i den pikanta picklesburken, skola nu anordnas. Ah, det är tusen bestyr, som fruarna, åtminstone de icke allt för moderna fruarna, nu hafva för händer. Och kajen, därnere vid Riddarholmskanalen, är kransad med båtar, fyllda af blommor och grönt. Det är ej blott de materiella behofven, som här kunna tillgodoses, man kan också göra litet eftersommar i sina rum. Löfkojan, nejlikan och den späda astern pryda sin plats så väl på middagsbordet som i de soliga fönstren och höja hemmets behag. Ja, mitt herrskap, hvad skall man taga sig till i rötmånaden?
— Jag förstår inte, hvad som går åt dig, Hugo, sade Clara till sin man, det är som om du alls inte hade något intresse af den här balen! Du hjälper mig inte som vanligt, jag får tänka på allt. Du har inte engång beställt vinerna. Jag telefonerade till Murbergs, men de hade inga order fått. — Jag har flyttat min handel till Persons enka. — Är det lika bra? — Ja, Persons enka är mycket mer af en gentleman än Murbergs. Detta hade Mazère upptäckt häromdagen, då Murbergs skickat upp till kontoret en ganska vidlyftig vinräkning, som för tillfället icke föll sig så alldeles lägligt för herr grosshandlaren att betala. — Är du sjuk, Hugo, du äter ingenting. En, liten, liten bit anka till, darling! — Jag har ingen aptit, och du vet, hvad Heine säger — Nej, det vet jag inte, men jag är inte nyfiken. Hvad är det Amanda? Ett bref, kanske ett bjudningsbref! Jaså, bara en räkning, lägg den där. — Det är Signes nya kängor. Skomakarepojken är här med dem och med räkningen på det andra. — Han skall väl inte komma midt i middagstunden heller. Ge honom igen räkningen och säg, att han kan titta upp en annan gång. Ta’ in efterrätten! Annie lilla, du skall dricka ordentligt med vin, det gör dig så godt. Vet du Hugo, hvad jag har tänkt mig i kotiljongen, efter det är en bal för nyförlofvade? Ett kolossalt hjärta af röd sammet, på hvilket vi sätta fast dekorationerna till herrarne. Hjärtat skall kunna öppnas, och vet du, hvad som skall sitta inuti? — Ett porträtt af Ellen Ekström, det blir inte för vackert. — Prat! Buketterna till damerna naturligtvis, men det räcker nog inte med ett hjärta, man måste ha två. — Om det är Ottos hjärta, det skall föreställa, så kan du gärna ta ett mycket stort. — Inga vitsar, Hugo! Det här är allvar. Är det inte en stilig idé? Och jag har tänkt kläda ut småpysarne till amoriner och låta dem komma inåkande med hjärtat i en liten hvitklädd vagn, dragen af — Ja, hvad skall den dragas af? Hitta på det, du! — En liten åsna eller en bock.
Med, en förtjent, uppmärksamhet å Heff Hjertås erlndran, att, i följd af våra Grund-* lagars obestämda innehåll, StatsUtskottets 1- frågavarande betänkande, kan, till verkställighet, bifallas, genom gtne RiksStånds beslut, då deremot, en gard, sorn förut vid Kongliga bilager varit Vanlig, icke, i anseende till egenskapen af bevillning, kan annorlunda, ärt Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. III Band. 12 17* Den i i April e, m. genom alla fyra Ståndens sammanstämmande vilja beslutas, synes mig det icke bordt undfalla uppmärksamheten, att nu deremot, i följd af StatsUtskottets tillstyrkande, tvenne Riksstånd, hvilkas medlemmar till SaltpettersFon™ den föga contribuerat, kunna med biträde af blott det ena af jordbxuksStånden, förordna om SaltpettersFondens användande, till underlättande i utskyider, hvari de gemensamt borde deltaga, hvaremot, om ifrågavarande ut« skyld blifver på BevillningsDebetssedlarnetill allmänt deltagande upptagen, det torde i anseende till det ökade beloppet, tillbakahålla flere Statsanslag, som kunna anstå men för hvilka hindren för bifall torde blifva un danröjde, om medlen till en början ifrån andra ställen hennäs, och derom så tidigt förordnas, utan att vara påkalladt att beräkningen af denna Stasutgift icke står i sammanhang med de öfrige. Då med afvikelse ifrån allmänna beskattningsprinciper, som icke medgifva partiel beskattning, hvari ej alla deltaga, en Saltpettersgärd blifvit af Riksens Stäuder ålagd, sorn träffat hemmansbrukare med dubbel tyngd derigenom, att, genomen ny tvångslag, hemmansägare blifvit vägrade att till afbördande af gärden köpa Saltpetter ifrån Finland och aflägsnare länder, till mindre än hälften af det höga lösaingspris som derföre blifvit bestämdt, och som, i följd deraf, genom närmare 200,000 R;dr Banco årlig utgift, af hemmanen allena, så skyndsamt uppdrifvit
Uteblifver köpare eller ”långifvare, utan anmäldt laga förfall, från Rätten, å den dem förelagda dag, ”eller brista de eljest åt eden, vare afhandlingen ogild; och bote köpare eller ”långifvare för bedrägeriet hälften af det belopp, hvartill det försålda eller ”pantförskrifna godset vid den i nästföregående §. omförmälda värdering skattats, och vare dessutom pligtige att, efter enahanda grund, såsom för egen ”skuld ersätta besagde borgenärer för hvad af godset efter den skedda uppteckningen kan vara förskingradt. ”§. 5. Då köpare eller långifvare fullgjort, hvad nu blifvit föreskrifvet, ”vare det köpte eller panlförskrifne godset från utmätning fritt, och njute lån - 4 Lag-Vt skottets Betänkande f N-0 122. ”gifvare betalning derutur, efter som i 17 Cap. 3 §. Handels-B ilken omförmä”ies; försummas någon af dessa föreskrifter, anses afhantllingen förfallen. ”§. 6, Öfver-SLåthållare-Embetets Canzli, städernes Exsecutions-förvaltare ”och vederbörande Kronofogdar å landet skall det åligga att upprätta och, ”vid påfordran, allmänheten tillhandahålla serskilde register öfver ingifne af”skrifter af dessa köpeoch pante-bref; hvaremot de berättigas till ersättning ”med 16 skillingar Banco för det bevis, sorn öfver afskriftens inlemnande å ”original-handlingen skall meddelas. ”§. 7. Öfver de till Rådstufvuoch Härads-Rätterne inkommande köpe”och förpantnings-instrument böra serskilde förteckningar upprättas och i dom”böckerne intagas, äfvensom anslag af dessa förteckningar bora verkställas, i ”staden å första helgfria dag i hvarje månad samt å landet efter hvarje slu”tadt ting, å Rättens dörr, och der till allmänhetens efterrättelse under ett ”års lopp qvarsitta.” Peter Mårtensson från Jönköpings
13 och att den i sådafit ändamål bordt i LagUtskottets Betänkande öfver Justitise-Ombudsmannens Embets-berättelse anmälas, ej eller instämma med Professoren Geijer deri, att Ständernes Önskningar blifvit missförstådde, dragne öfver den gräns de sjelfve för sig utstakat och i hufvudsaken vände emot sitt ändamål, helst Utskotten hålla löre, att den redan vunna erfarenheten om verkningarne af den alldeles enahanda rättighet till jord-afsöndring, som genom Enskiftes-Författningarne varit medgifven, innebär säker och fullkomlig vederläggning af hvad Herr Professoren i motsatts häraf yttrat, AF enahanda skäl, som det sist anförda, i förening med de i förra Betänkandet upptagna, samt då det synes ganska consequent och ofelbart rigligt, att en större jord-rymd ansetts erfordras för att utgöra ett hemman eller en hemmansdel för sig, med direct ansvarighet till Staten för deraf belöpande allmänna onera, än för en afsöndrad till stamhemmanet skattskyldig lägenhet, hvilkens innehafvares bergning icke bör ensamt vara beräknad på jordens afkastning, utan jemväl på den förtjenst, som, genom idkandet af handtverk ock slöjder, eller genom arbete hos andra, vinnes, anse Utskotten sig icke kunna understödja nå - »4 Lagsamt Allm. Desv. o. Oec. Utsk. Vtl. JV.o 47> gotdera af de mot hvarandra stridande påståenden, som blifvit gjorda, å ena sidan, om inskränkning i allmänhet af rättigheten lill hemmans-klyfning och jordafsöndring, och å den andra åter, om en obegränsad hemmansklyfnings - rättighet; hvadan Utskotten hemställa att de derom framställda anmärkningar måtte lemnäs utan bifall. Beträffande derefter den utaf en del Ledamöter inom Vällofl. Borgare-Stundet yppade fråga, huruvida Kongl. Förordningen den ig
Man har trott, att det skulle kunna lemna flere upplysningar om byggnaderne m. m. och anskaffa flere underrättelser i detta afseende, än Comite'en, Jag får då vördsamt tillkännagifva, att Comileen vid sina arbeten rådfrågat de bäste källor från andra länder och jag skulle kunna visa de grundritningar man skaffat från England, och hvilka blifvit följde, så vida man kunnat localisera dem lill Sverige, ty allt passar ej här, som passar i England, och tvärtom. Utskotten hafva funnit Barnängen otillämpehg, roen Coroite'en har funnit den ganska tillämpelig, och jag är ännu af den tanka alt den är lika lampel ig t, som Tanto, om den försesmed en ringmur. Man har ansett att /joo personer ej där kunde inrymmas. Det är väl möjligt, alt blott 3oo där kunna få rum, men jag har trott det vara vigtigare. att få en riktig inrättning, än att få en inrättning i stör - Den 13 Noveni ber f, m. i större skala. Hvad jag i synnerhet anser det philanlropiska sällskapet vara gagneligt för, är, att när fångarne förbättrade gå ur inrättningen, för dem bereda tillfälle, att åter ingå i Samhället. Den, som nu utgår ur corrections - inrättningen, finnér ingen dörr öppen för sigj; alla hjertan äro för honom lika slutna, och han nödgas begå nya brott. Detta kan sällskapet bidraga att afhjelpa, då det kan vara i tillfälle, att skaffa honom lämpligt arbete. Detta-har varit mitt begrepp om sällskapet, men aldrig har jag af det fordrat en adminislratif åtgärd. Jag hoppas, att Ridderskapel och Adela uti ett ämne af denna vigt, och som, om man lånar medlen af Saltpetter-Fonden, nu ej kostar mera än räntan, icke lär neka återremiss. Herr Munck af Rosenskjöld: Da skäl Herr Hjerta anfort, att man ej ännu rätt känner, huru dessa Corrections-hus böra vara inrättade, vederläggas lätt derigenom, att både jag Och andra kunna inom få månader skaffa ritningar och beskrifningar på de bästa Correclions-hus i Europa’.
I afseende på återbetalningssältet för de lån, som, för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, redan blifvit eller hädanefter varda menighetcr, korporationer eller enskilda personer tilldelade, skall, så vidt Kongl, kungörelserna den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 härvid äro tillämpliga, iakttagas det i samma kungörelser meddelade stadgande: att, —- sedan den iåneandel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldig! hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utfästa räntans fulla liqviderande, skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd, —- det sammanlagda afbetalning^- och räntebeloppet bör frän och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, dä betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet, under sålunda bestämdt autal är, åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje är upptagas samt af kronobetjeningen uppbäras, i landtränteriet insättas och, såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel, serskildt redovisas. För de lån, å hvilka detta återbetalningssätt kommer att tillämpas och de lill ett visst årligt belopp fastställda ränteoch kapital-iubetalningarne således komma att verkställas i sammanhang med allmänna utskylderna, behöfver någon serskild årlig ränteliqvid icke uppgöras. Ej heller behöfva innehafvarne af sådana lån eller Bill. lill B. St. Brot. 1850 & 1851, 4 Sand. 1 Afd. 2 Band. 44 Haft. 5 34 Ståts-Utskottets Memorial, N:o 308. de för desamma ansvariga hemman uti Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagas; varande Riksgälds-kontoret jemväl frikalladt fran skyldigheten att dessa län eller derå förfallna ränteoch kapital-hetalningar vid inträffande konkurser eller andra dylika fall bevaka. §. 58.