Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen uti betänklig mån måste förhindras ifrån att med omfattande blick betrakta och med ostördt eftersinnande pröfva samhällets stora angelägenheter, intränga i bedömandet af dess allmänna behof samt utfinna sätten för dessas afhjelpande. En värd talare har såsom en oformlighet anmärkt, det undersåten icke skulle ega alt vända sig till sin Konung, för att för Honom framlägga sina bekymmer och af Honom begära rättelse och tröst, utan att Konungen skulle nödgas dertill svara: ”Jag. kan icke hjelpa dig; jag har ingenting att säga i detta ämne.” Mig förefaller det, som skulle Konungen i hvarje laghundet samhälle, i hvarje konstitutionell Stat, vid oändligt många fall nödgas gifva ett sådant svar. Det är blott uti enväldigt styrda Stater sådant icke sker; det är endast en Autokrat, som kan ingripa, hvarhelst det honom behagar, uti lagskipningens och förvaltningens gång, och, på hvilken punkt ärendet än må stå, efter sin öfvertygelse om det rätta förändra de tilläfventyrs deremot stridande, af underordnade myndigheter lagenligen fattade beslut. Samme värde talare har äfven funnit det vara ett lyte uti förslaget, att Konungen icke kominer i tillfälle att, när ett ärende i vederbörlig ordning inkommit till sista instansen, svara, ”att den eller den myndighetens beslut finner jag visserligen vara lagligen grundadt, men, till följe af de i detta mål förekommande serskilda omständigheter, beviljar jag den klagandes anhållan i det öfverklagade målet.” Ett sådant svar förmenar den värde ledamoten icke kunna af Regerings-R:n afgifvas, men detta innefattar, enl. min tanke, ett misstag. Redan nu, då Konungen begifver sig till Norrige eller annan utrikes ort, och tillförordnar Den 12 Juli f. m. 207 en Regering under Sin frånvaro, så eger denna Regering, att der skäl och förekommande omständigheter sådant föranleda, gifva precist samma svar, som nyss nämndes, och den gör det äfven i sådana fall, som Hr Printzensköld ansett allena tillkomma Konungen. Således skulle i förenämnde hänseende ingen rubbning lili nu bestående förhållanden upkomma.
En sådan allmän beväpning förutsatte dock en förberedd kunskap och öfning i vapnens bruk hos den manliga befolkningen, samt en sådan organisation af stridskrafterna, att i hvarje Rikets hufvuddel funnes genast att tillgå icke allenast kunnigt och krigsvandt, eller åtminstone tillräckligt taktiskt bildadt befäl, utan äfven en öfvad och med fältlefnad bekant styrka af stamtrupper, som kunde gifva sammanhållning, efterdöme och ledning åt de hastigt församlade stridsmassorna. För att tillvägabringa en sådan organisation och göra densamma fullt motsvarande ändamålet, har Herr Stjernsvärd ansett följande vilkor böra uppfyllas: l:o Skyldigheten att försvara fosterjorden måste vara allmän, och inträda då förmågan dertill börjar, för att fortfara så länge den bibehålies ;s 2:o En del af försvarsstyrkan måste vara af den rörliga egenskap, att den, fullt organiserad, hastigt kan samlas och användas öfverallt, der dess tjenst påkallas; 3:o En stam måste finnas, som kan försäkra nationen att ega ett tillräckligt antal instruktörer och ledare för beväringsmanskapet; 4:o Befälet måste förena kunskaper med den möjligast största praktiska skicklighet och, tillräckligt för att öfvertaga ansvaret för hela stridsmassans ledning, vara i tillfälle att egna sig åt sin pligt med all den kraft, som bildning, moralitet och ekonomiskt oberoende kunna erbjuda; Slalssamt Alim. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 18. 3 5:o Arméens fördelning måste ske på ett sätt, att den, så vidt möjligt, har en enkel och lika organism, lämpad efter folkmängden i distrikternaj med högre befäl i hufvudorterna.
Majit äskar lyfta mindre Creditivet, tnå RiksgäldsContoirel ega, att upptaga Lån emot obligationer till Sedelhafvaten, uppå Valeurer af 500, 250 och 125 Rd. R:co, stälde att inlösas å bestämda tider jemte ränta efter fem procent om året; kommande dessa Statsobligationer att lika med BancoSedlar gälla i allmänna rörelsen | 5 Frit. XJfår. 4. § Sepamh. t f! 0.5. samt att I Kronans uppbörd således äFven emottågas. 12:0 I öfverensstämmelse med de föreskrifter för SvrU-lutgiming från Banken, hvilka Rikets Stander vid denna Riksdag C» medd la, kummer det representativa myntet, atti likhit med hvad det, enligt jR2l års Räkenskaper funnit; vara (då Bankens och Riksgäld-Contoirets sedlar, desse sednare evaltierade till B.mcomynt, sammanräknas) till sin jminasl utevarande belopp utgöra Tretio Millioner Rd. B co, oberäknadt hvad sorn t nya sedlar utgår. a) Emot inlemnad Valuta i guld oell silfver, genom lån eller utvexling. b) Genom lån på LåneBanco Capitaler. c) Genom lån på Jern och Koppar, samt andra Exportabla efF eter, eller lill inhemsk förädling inföiskrifna Rudimaterier. d) Genom lån på Fastigheter. e) Genom begagnande af stora ellet lilla Greditivef* Jftw. Ut år. J, 5 Sept ml, 1S23. 5* 5 y) Genom begagnande af det särskildta Cieditiv, som torde komma attega ratu till spannmåls inköp under missväxtår. g) Genom sådane eventuella Lånebiträden, ?otn Riksens Ständer kunna bifalla, såsom t. ex. till Allmänna Brandförsäkringsverket och andra publika Inrättningar.
Med tiden kan det formera sig, men ännu är det blott sjåperi och kan ej intressera. De där, som krusa för hvarandra och niga och komplimentera, ja, hvem kan tro det – de äro två systrar, fru Arvidsson och fru v. Jacobson. Vackra flickor, tycker fänriken? Åja, en mängd veritabla kacklande hönor. Nej, se hellre på mamsell Storm. Inte sant, mycket vacker, men tung som ett foliantlexikon. Den som nu sätter sig, är den vittra fru Vesterberg. Jag nämner inte karlarne. Den där Wohlfahrt är för resten en besynnerlig komposition af en människa. Där är Herpel, förste bokhållaren hos John Hall. Han blir mer folkilsken dag för dag. Se på fru Treffenberg! Hennes ögon göra mig plaisir, oändlig plaisir, och hvilken smak i toiletten! – Alla Götheborgsdamer äro charmanta, men ingen är så charmant som vår syperba värdinna. Löfvenhjelm såg mäkla illmarig ut. – Jag gör all rättvisa åt fru Christina Halls goda partier. Hon är charmant, vitter, syperb, behaglig, men det finnes äfven personer, som pretendera, att hon är tom, ihålig och illaker. – Hvem säger det? utbrast fänriken indignerad. Löfvenhjelm slog den unge mannen på axeln. – Ingen i afton, min unge vän, sade han i det han svängde om på klacken. John Hall och hans hustru voro fullt upptagna med att välkomna alla de anländande gästerna. Herrarne pussade fru Christina på hand, medan den sirlige John Hall förde deras damer till sina platser. Herrarne fingo själfva uppsöka sina. Alla hade nu anländt, och ett muntert sorl hördes i salongen. Plötsligen blef det tyst. Musiken hade börjat. John Hall trakterade ej själf något instrument, men han älskade musiken och hade ett känsligt öra. Och aldrig tyckte han, att herrarne vid pulpeterna spelat vackrare eller förstått att ur sina instrument framkalla så mycket välljud som just denna afton. Kanske förnam han det så, därför att dessa airer ljödo till invigelse af hans teater, det var som om det spelades honom till ära och pris.
Det har jag ej yttrat; men jag tror, att meningen både af 63 §. och af AnsvarighetsLagen, som är underskrifven af Konungen och eoiitrasignerad af Herr Gyllenhaal, icke kan vara annan, än att få höra, alt sådane tankar funnits, och ej blott emottaga meddelandet af en afskrift utur Lagstadgandet derom, Herr CederschöldPehr Gustaf: Jag har begärt ordet i afseende på det klander som jag hört anföras emot Fullmägtige i RiksgäldsContoret i afseende derpå, ätt dé utlemnat summor af Lilla Creditivet utan Specificerad uppgift af behofvet. Jag utbeder mig att få fästa Ridderskäpets och Adelns uppmärksamhet på en del af i 3 §. i 1823 års Riksdagsbeslut. Olden lyda: ”Vid begagnandet af sistnämnde (Mindre) ”Creditiv, håfve Vi funnit Oss böra, på sätt ”vår underdåniga skrifvelse af den in sist”lidne November innehåller, fästa det vil”kor, att de utomordentliga behof och fö”remål, i och för hvilka de summor, äom. ”deraf uttagas, ansetts erforderliga, skola ”fullständigt uppgifvas — —Hetta är 100 Den 4 Maji e. m. alldeles i öfverensstämmelse med livad sorn nu påstås hafva bort ske. — ”Men,” fortfara Rikets Ständer i Riksdagsbeslutet, -”som. ”Kongl. Majit, uti till Oss aflåtet svar, un”der den 4 1 denna (December) månad, ”i nåder förklarat, att Kongl. Majit i afseende på Creditivens begagnande och redogörelsen derföre, vill noga iakttaga hvad ”63 och 64 §§. RegeringsFormen, samt 3o ”och 68 §§.
Med wördsamt Åberopande af de ffäl förra Betänkandet härom innehåller och hwarpä Ukflottet äswen nu orubbadk grundar sin nystberörde öfwertygelse, torde endast den erindran fä göras i anledning af anmärkuingarne i denna del, art hwilken annan t,d pä 692 Den 14 Zebruarli. pä äret halst förefloges till Tjenstehjon-? flyttning, skulle derwid otwifwelaktigt, likasom wid den annu gällande, flere inkast förspörjas i anseende kill serskild orters olika förhållande i Riket; Och mäste omförmalte Oeconomista sörflaa således nödwandigt hafwa det gemensamt med de fleste andre as enahanda widsträckt omfattning, att ömsom gilias och örkastas, intill dest en afgörande uplysning stadgai det mast nyttiga och detta äter Lrowärdigt bekräftas af liden. « I afseende pä Siäderne, har Gtaks - "tfkotlet trott, att gamla bruket af rwenne flvttningsiidcr der kan med förmän bibehällas, halst något niistnöje härutinnan icke föranledt till annat resultat. Beträffande slutligen anmärkningarne deremot att Skäne samt Gefleborgs, Westernorrlands och Westerbottens
Inbjudningar till Med-Stånden från Hedervärda Bonde-Ståndet: — att besöka Bonde-Ståndets i Bergstralska huset inrättade klubb: n. 242. — att instämma i Bonde-Ståndets vid behandling af Stats-Utskottets Memorial N:o 7 fattade beslut, att det månadtliga anslaget till. Herr Landtmarskalken och hvardera af Herrar Talmän skulle bestämmas till 750 Riksdaler Riksmynt: H. 381, A. 385. — att instämma i Bonde-Ståndets vid behandling af Banko-Utskottets Utlåtande N:o 8 fattade beslut, att belåning af guld och silfver i Rikets Ständers Bank och dess iåne-kontor skulle intill nästa Riksdag fä fortfara på de vilkor och med de närmare bestämningar, den af Doktor Sandberg vid Utlåtandet fogade reservation innehåller: Hl. 168, A. 168. — att instämma i Bonde-Ståndets vid behandling af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 45. Litt. A. fattade beslut, att Rikets 102 Ständer skulle hos Kongl. Mnj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utreda beloppet af Landttogs-gärden, samt derefter till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om och på hvad vilkor nämnde gärd må från ordinarie räntan uteslutas:
På sätt Herr Rosenblad vid artiklarne kopparstick och målningar anfört, anser Tafvelramar. Utskottet ramarne till dylika arbeten böra vidkännas tullafgift, likasom andra handlverkerivaror; men då det synes lämpligare att stadgande härom på ett ställe och ej vid de (lera serskilda artiklar, som med ramar kunna vara försedda, i taxan infö res, föreslår Utskottet, att »tafvelramar» må under egen rubrik i taxan upptagas och för dem stadgas lika tullbehandling som för ämnet, arbetadt, hvaraf de beslå, utan afdrag i vig,ten för målningen och ritningen, derå an bringadt glas m. m. För de i taxeförslaget vid artiklarne tenn, arbetadt, nytt »omåladt» och »må- Tenn. ladl», i enlighet med Herr Maréns förslag, gjorda tillägg af olackeradt och lackeradt; torde serskilda motiver icke behöfva anföras. På samma sätt förhåller det sig ock med det, enligt Herr Rosenblads förslag, Thermovid »thermometrar» gjorda tillägg: med eller ulan fodral. metrar. Uti ofvanomförmälda i sammanhang med Herr Schwans. afgifna motion bar f/, ^ ^ Herr bergman, oberäknadt den nedsättning i införselsafgiften å tobaksblad och stjelk, sorn ansågs böra i sammanhang med tull-lindringarnes uppbäfvande ifrågakomma, föreslagit, att nu gällande tullsatser ä dessa tobaksslag, såsom alltför höga, måtte nedsättas, å bladen från 7 till 6 sk. och å stjelken från 4 till 3 sk. skålpundet.
Ljuter någon deraf döden; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. 21 §. Bryter den, som till försäljning af gift berättigad är, mot föreskrift, som till förekommande af missbruk eller skada deraf blifvit gifven, eller säljer eller utlem nar den gift, som dertill oberättigad är, och får någon af giftet döden; dömes till fängelse eller straffarbete i högst två år. Får någon af giftet svår kroppsskada ; då skall till fängelse i högst sex månader dömas. 22 §. Har qvinna, som af oloflig beblandelse blifvit hafvande, vid födseln eller derefter uppsåtligen dödat sitt foster, vare sig genom handaverkan eller underlåtenhet af det, som till fostrets bibehållande vid lif nödigt var; dömes, för barnamord, till straffarbete från och med fyra till och med tio år. 23 § Ilar qvinnan med berådt mod gjort försök att döda fostret, och blef endast genom omständigheter, som voro af hennes vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad, eller har hon utsatt fostret eller det uppsåtligen från sig skilt och i hjelplöst tillstånd försatt, och fanns fostret vid lif igen; varde hon dömd till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Fick lostret svår kroppsskada; må tiden för straffarbetet höjas till fyra år.
Oro jag denna gång yttrar irsig med mer Sh vanlig vättW, är det oskiljaktigt från min tulla öfvertygels© örn Fädferne&iämitets närvarande bekymmersåroroa financiella ställning, sorn aldeles icke meöglfveir några ytterligare Utgifter» tili öfverBöiige tini fartns-förä nelrin gar, och ©nyttigt krimskrams för Arméens prydnad; och för mits del ingår jag aldrig på ifrågavarande nya anslag å Tredje HufvudTiteln* Herr Cederschjöld,Pehr Custaf: jag har visserligen länge t rut t, och of ta yttrat, att Rikets försvar icke bestar blött i numerairen af personalen , utan förnämligast i förmågan att kunna utrusta och underhålla en krigshär* jag hat derföre föreställt mig, att, sedan vi åtägtt oss hvad söm åligger hvarje fri män, att sjelfve och rnfed Vara feårn försvara Fäderneslandet, en så Stor humeraire söra hittills i den Stående Arméen icke erfordrades; och jag har jemväl mediterat derpå , 'huruvida icke indragning synnerligen af ett och annat värfvadt Regemente, såsom till exempel Konungens Eget, skulle kunna lämpeligast tillVägabringås. Men det torde dock linnas omständigheter, Söm i detta ögonblick hindra verkställigheten af ett sådant förslag; och lid punct eh lärer således ej eller vära inne att påtänka någon förminskning i anslaget för Tredje HufvudTitelm lag anhåller imedlertid för min dét» alt hvad som hti i nämnde afseende beviljas, icke må uppföras å Stat ; utan blott anvisas såsom tit temporairt anslag intill näst Kiksdag» l6o T)en j8 September t. m. Friherre Björnstjerna, Magnus'. Med fullkomligt erkännande af den patriotiska uppoffring
Vidare har Direct. i denna § anmält, att den genom framlidne Krigsrådet Frih. Anton von Liewens testamente stiftade pensionsfond, — i afseende hvarå af II. II. o. Ad. vid sista riksdag beslöts, att de i 4 punkten af testamentet omförmälde 10 pensioner icke borde bortgifvas förr, än capitalet, som utgjorde 26,000 ndr, genom besparda räntor uppgått lill 31,200 ndr, — väl under tiden ökat sig lill 29,053 ndr 43 sk. 9 nst, men att, enär det bestämda minkni-capitalbeloppet således hitintills icke erhållits, pensionsutdelningen ej eller ännu tagit sin början. Utsk. har väl icke funnit anledn. tillstyrka någon förändring i det beslut, ang:de förökning af von Liewenska fondens capital, sorn R. o. Ad. vid sista riksdag fattat; men, enär Frih. von Liewens testamente i 4 punkten bestämmer, att tvenne pensioner all - Ben 5 0 c t o b e r. 35 tid skola vara förbehållna tvenne fattiga och ärbara Fröknar von Liewen, samt denna testators föreskrift lill förmån för sådane behöfvande, hvilkas understöd synas företrädesvis hafva varit igenom stiftelsen afsedd, enligt Utsk:s åsigt, icke bör lemnäs utan verkställighet längre än oundgängligen är nödigt, har Utsk. ansett sig böra föreslå: att tillsättningen af dessa tvenne slägtpensioner må med 1845 års början vidtaga, ulan afseende derå, att fonden icke uppnått det stadgade minimibeloppet, hvilket i allt fall snart nog lärer kunna erhållas, derigenom att fondens ränteinkomster i öfrigt besparas och läggas till capitalet. Uti påföljande mora. af samma § gifver Direct. vid handen, att sedan II. Ex. Hr Ofverstekaramarjunkaren m. m.
Majus och Kronans rätt, och dels, enligt LontrsÄet, det är Kongl. Maju förbehället, at wid förefinnande giltige orsaker förändra Tulbafgisterne tit Statens förmän, utan Den Zo Mars. Utan at ^rrenöatorerne deremot äga göra nägvn päminnelse, finna Riksens Ständer der wara utan ali flaga, at /^rrcnciLtorerne böra ätnöjas med beflutet vm Landt-Tullarnes uphäfwande, samt sä mycket haldre antaga den föreflagne ersättningen, som den blifwit uträknad efter nockum af de fem sednare ären, hwilka under hela ^rren6c-riden högsta Tull-inkvmfien inbringat, hwarföre nägon förlust för Tullar» rencls-Societeten, derest /irrenäet ända stlllle fort» fara, aldeles icke upkommer; äfwensom all anledning är, at ätergäng af ofwannamnde särfkildte ^rrenclen utan swarighet erhälles, halst Trvllhättr Slutz-Werks Bolag, som blott til förekommande af uppehåll i Lanal-farlén, förskaffat sig Arrendet af Lilla Edets Tull, derpå för sistförflutne aret, enligt detz i Allmänna Tidningarne nyligen meddelade Berättelse, förlorar z6; N:d. 9 tz. Z r.st.; och Majoren Friherre kunclc, som innehaft /^rren6et af SandsSalebos och Nordansjös BergsTullar nu mera med döden aflidit, samt Riksens Ständer erhållit rilförlitlig underrättelse derom, at hans esterlefwande Enka och Arfwingar icke Åstunda at e^rrenclet widare begagna. Riksens Ständer anhalla derföre i underdånighet, i stöd af hwad nu underdanigst anfört blifwit, at hwarken det ena eller andra, som Munda förekommit, mätte werka nägot hinder för werkstäl» ligheten af deras fattade beflut om Landt-Tullarnes afftaffande.
Talaren har sagt, att Förfaltningarne ej voro stridande mot hvarandra. Jag anhåller derföre att få uppläsa dem. BränvinsFörfattningen säger i 8 momentet af 3 §. Gästgifverier komma att för salu af brånvin, utom den allmänna Bevillningen, erlägger Trej, Fern, Tio, Femton, Tjugo, Tjugofem till Trettio Riksdaler samt Krogar och Näringsställen, der de tillåtas, Tio, Femton, Tjugo, Tjugofem till och med Trettio Riksdaler, BevillningsFörordningen stadgar i 2 År t. 2 §. i morn.: Borgare taxeras och utgöra Bevillning i förhållande till deras vilkor och rörelse, med fem för hundrade 111 Den 5 Jann a r i i. af den inkomst de under nästföregående äret njutit. När nu Tracteurer och Vinskänkar, hvilkas egentliga rörelse består i försäljning af bränvin, äro Borgare, och sålunda betala fern procent till staten för inkomsten af sin rörelse d. v. s. bränvinsförsäljningen, så skulle ju dessa personer skatta 2 gånger för samma rörelse, om de skattade både efter BevillningsFörordningen 5 procent och efter BränvinsFörordningen. Jern förer man nu de begge af mig citerade Författningarne med BevillningsFörordningens II \.rt. 2 §. 7 morn. derdel står: Krögare, Krögerskor, samt de sorn hålla Likörkammare , jemte de Spisqvartersldkare och Tracteurer, som ej äro Borgare, oberäknadt bevillning för bränvinsminutering, &c. betala ■ så finner man tydligt och klart, att de, som ej äro Borgare, skola betala för bränvins-minutering, men attBorgare ej skola derföre betala. Nu skattar ju den af mig citerade Borgareklass på detta sätt 2 gångor, (för det alt Författningarne äro i strid med hvarannan. Den, som ej är Borgare, betalar deremot ej mera än minuterings-afgift. Det är detta ojemna förhållande jag velat förekomma.
Fullmäktige hafva sina sammankomster i Stockholm, så vida icke riksdag å annan ort hålles, i hvilket fall styrelsen öfver Riksgälds-kontoret anses vara till riksdagsörten öfverflyttad, derest Fullmäktige, till ett antal af minst Åtta, i egenskap af Riksdagsmän, derstädes vistas. Skulle åter, vid dylikt tillfälle, Fullmäktige, lill berörde antal, hvarken i Stockholm eller å riksdags-orten fortfarande sig uppehålla, kommer styrelsen att qvarblifva i Stockholm, dit Fullmäktiges Ordförande då, till deltagande i denna styrelse, bör, på sätt i § 243 är stadgadt, inkalla det antal Suppleanter, som för ärendenas afgörande erfordras. § 252. Fullmäktige sammanträda en gång i hvarje vecka å den af dem bestämda dag och tid. Derjemte böra, då ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant fordra, särskilda sammankomster hållas. Vrid hvarje sammankomst skall protokoll föras. § 253. Förmärkes något å färde vara, som anses kunna leda till Riksgälds-kontorets skada och förfång, eller förspörjas sådana oordentligheter inom verket, hvilka fördra skyndsam åtgärd och handläggning, göres anmälan härom ofördröjligen hos Ordföranden, på hvilkens pröfning det i sådant fall ankommer, huruvida Fullmäktige skola genast sammankallas, eller om ärendels anmälan inför Fullmäktige kan uppskjutas till den för deras vanliga sammankomster utsatta dag. Då eldsvåda yppar sig pä Riddarholmen eller i staden inom broarne, böra Fullmäktige genast i Kontoret sig infinna. 12 Hör till Stats-Utskottets Memorial N:o 293. § 254. Åstundar Fullmäktig att, under längre eller kortare tid, från staden afresa, bör han sådant förut vid sammankomst eller hos Ordföranden anmäla, samt då tillika uppgifva tiden för sin frånvaro, och bör han derjemte med öfrige Fullmäktige för det Riksstånd, han tillhörer, träffa sådan öfverenskommelse, alt något hinder för göromålens behöriga gång genom hans frånvaro icke förorsakas. Skulle från staden bortrest
– «Än om detta just vore orsaken både till min underdåniga uppvaktning denna sena årstid på Gripsholm och till det utseende, som Ers Maj:t behagar kalla tankfullt och fundersamt?« – «Nå det måtte jag säga! Nej, herr riksråd, det är platt omöjligt; ni gissar visst icke hvad jag menar. Vet då, att hertiginnan nu verkligen befinner sig i välsignadt tillstånd, och att Sveriges framtid således blir betryggad.« – «Händelsen var mig ingalunda okänd; men hvad följden angår, hyser jag tvifvelsmål.« – «Jag vet af gammalt, att ni är en Thomas (småskrattande); ni fruktar att den nyfödda blir en prinsessa, eller, ännu värre, kanske till och med en chevalier d’Eon.« – «Nej, Ers Maj:t, det fruktar jag, i sanning, icke; men väl, att den nyfödde varder ett Erisäpple i mitt fädernesland.« (Mulnar) «Misstänker ni mig att bli en stjuffar åt barnet, herr riksråd?« – «Bevare Gud, nej! men hvad vi andre se, kan ännu mindre hafva undfallit Ers Maj:ts skarpare blick, att hertigen redan finner sig stå thronen så nära, att, om han tillika blir ättens stamfar, Ers Maj:t, ty värr! torde behöfva hela sin vishet och vaksamhet.« – «Aha ja så ja ja (med stolthet) Så länge jag andas, är Sverige likväl mitt. Sverige behöfver sin framtid stadgad, och för det ändamålet vika alla andra afseenden, till och med mina egna tycken, ja om det än gällde min personliga säkerhet.« – «Det är just detta ädelmod, dessa sannt konungsliga tänkesätt, denna svenskhet, som gjort Ers Maj:t till folkets afgud; men hvad detta folk skulle fröjda sig på ett helt annat sätt, om det, i arf åt sina efterkommande, finge öfverlemna den fortsatta lyckan att styras af Ers Maj:ts egna ättlingar!« – «Ni kan ha rätt, herr grefve; men derpå är ej vidare att tänka. Det långa afbrott, som ägt rum i mina och drottningens inbördes förhållanden, skulle ej kunna afhjelpas utan uppseende.