Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I stöd af alt hwad jag här haft äran anföra, wagar jag ödmjukeligen tilstyrka: At Allmänna Inrättningens konä matte blifwa bestämd och fastställd til den här förut nämnda sammansiagne Summa 900,159 R:d. 4Z 4 r:st. Lane», eller jämt 900,000 R:d. Lanco. At Bränwins-^ouru^ringen för Stockholm och Götheborg matte, hädanefter som hittills, sse för Kronans egen räkning, genom detz egne derwarande Bränneri-.Werk, til inkomst för ^la^Lws-Jnrättningen och besparing af detz kon6. At de här förutnämnde Kronans ö^aKg^mer och Brännerier mätte för desi räkning bibehallas, jemte alla dem, som Högloft. Utskotten föreslagit lil bibehållande. At hädanefter som hiuils Kongl. Maj:t och Kronan matts aga rätt at bestämma, ester behof och 752 Den 15 Mars. och omständigheter, antingen dest Ränte-Spanmal bör lefvereraS >n natura, wid del hwarje Räntegifware närmast belägne Krono-kvka^in, inom Länet, eller densamma fa med penningar betalas. At för öfrigt lvkagarins - Werkets orZanisatioll och Zctaiiler, sedan dest bona och tilgängar af Riksens Ständer blifwir bestämde, mätte såsom ek OLcouomistt mål, enligt Regerings-Formen, öfwerlemnäs til Kongl. Majus wisa och Nådiga Förordnande. Friherre klust beck, ^iexanster, anmärkte, at om Markegangs-sattnittgen i November förrättades, men densamma ej förr, ätt efter Thomasmätzo kttngjorves, kunde Räntegifvare ej förr än alt för sent stadga sit wal rörande Räntans erläggande. Han öistkade derföre, at Markegangssättningen tidigare pa aret matte werkställas. Grefwe kk örner, östvik Loran. Fag får härwid allenast anmärka, at det är Kronans rätt, at när den wil fordra sine Räntor in natura.
N:o 167, ang:de anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 årens riksdag beviljade lån; och N:o 168, ang:de präglande af kopparskiljemynt å 4 sk. b:co valör. Äfvenledes upplästes till justering samt godkändes Exp.Utsk:s nedannämnde förslag till §§ i Riksdagsbeslutet: N:o 19, ang:de Bankens laneoch kreditiv-rörelse; och N:o 20, ang:de Bankens metalliska kassa. Anmäldes till justering, men lades på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, m. fl. ledamöter, på bordet följande från Exp.- Utsk. inkomna förslag till §§ i Riksdagsbeslutet: N:o 18, ang:de disposition af bankovinsten; N:o 21, ang:de upphörande af utgifning från banken af åtskilliga skillingssedlar; N:o 22, ang:de åtgärder i händelse af privat-bankers upphörande; samt N:o 23, ang:de afskrifning af f. d. riks-discont-verkets balancerade fordringar. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne mern. och betänkm, nemi. från: Stats-Utskottet: N:o 280, med förslag till stadgande i riksg:s-kont:s Dya reg - 16S Den 5 Augusti. lemente, ang:de åtskilliga vid föregtde riksdagar beviljade, men ännu icke verkställde utbetalningar; N:o 293, med förslag till den afdelning af riksg:s-kont:s reglemente, som handlar om styrelsen och betjeningen vid detta verk; N:o 294, ang:de verkställd omröstning i anledn. af RiksStms olika beslut, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin; .Yo 295, med förslag till åtskilliga §§ i det nya reglementet för Riksg:s-konloret; N:o 296, med förslag till aflöningsoch pensions-stater för riksg:s-kontorel; Lagsamt Allm.
Då beklagligen detta mål så sent hos oss förekommit, torde svårligen numera så grundlig öfverläggning deri medhinnas , att vi i form af bestämda önskningar kunna deri yttra oss. Men då förra frågan handlar blott om de 2:ne minst vigtiga Collegierna, och den sednare mera synes mig åsyfta bestämmande af en än icke systematiskt uppgjord gräns, än rubbning af en som finnes, anser jag oss utan betänklighet kunna, med antagande af uppgifne generelle grunder, i underdånighet recommendera dessa vigtiga mål till Konungens nådiga uppmärksamhet och åtgärd. Afven icke hindrad af tidens korthet, skulle jag ändock afhålla mig Jfran speciellare meningars yttrande. Efter 18 års nästan oafbruten utrikes tjenstgöring, ömsom i militair ömsom i civil väg , bör jag med misstroende till mina notioner förfara, så snart discussionen går utom cirkeln af allmän organisations-lära. Men hvad jag med en fullständig, genom sjelfva denna utrikes tjenstgöring nogsamt inhämtad, öfvertygelse kan förklara, är att den af en värd Talare förmodade ofördelaktiga verkningen på våra utvärtes politiska förhållanden i intet fall kan bli att befara af hvilket beslutsom helst vi, i förevarande frågor , fatta. Våra utvärtes förhållanden äro högst tillfredsställande. Denna öfverläggning är icke af dea natur, att de af dess re; Ridd. o. Ad. Fröt. XI. Band. 21 Den 4 December f. m. sultat kunna störas. Det enda jag i afseende pä Europa skulle frukta, vore att seende oss efter så långvarige önskningar, och efter så bety cilige förberedande arbeten, stadna i tvehogsenhet och improduetiva yttranden nu då afgörandets stund är kommen, skalkaktige utländske publicister, i hvilkas mening jag ändå icke skulle tillåta mig någon del, torde kunna dömma, att vi gerna vilja ligga bättre , men icke komma oss till att bädda om vår säng.
I sådant hänseende får Utskottet i minnet återkalla, hurusom, efter det enskilde motionärers vid flera riksdagar gjorda framställningar om upphörande af den ordinarie beskattningen å jerntillverkmngen blifvit lemnade ulan afseende, Kongl. Majit till Rikets år 1856—1858 församlade Ständer aflat nådig Proposition, angående befrielse ej mindre för Stals-Uskottets Utlåtande N:o 22. Bil. Litt. A. 17 för stångjernstillverkningen från hammarskatten, än äfven för tackjernstillverkningen utom bergslag från tiondejernet. I fråga åter om den del af tackjernstillverkningen, som bedrefves inom bergslag; så, enär densamma vore med särskilda privilegier gynnad och omhägnad, fann Kongl. Majit ej skäl att, så länge dessa privilegier och friheter bibehöllos, ifrågaställa någon ytterligare nedsättning i beskattningen för denna näringsgren, än hvad redan blifvit genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1854 beviljadt (tiondetackjernets nedsättande med J:del af dess förut varande belopp). Denna nådiga framställning, så vidt den afsåg stångjernslillverkningens samt tackjernslillverkningens utom bergslag befrielse från berörda beskattning, vann dock icke heller Rikets Ständers bifall, hvad tackjernstillverkningen särskildt beträffar, hufvudsakligen på den grund, alt en väsendtlig förmån ansågs hafva blifvit till verk arne af denna vara beredd genom den, enligt Kongl. Kungörelsen den 19 December 1855, medgifna tillåtelsen till utförsel af tackjern. Frågan bragtes sedermera i förändradt skick genom Kongl. Förordningen den 20 September 1859.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Enligt Högvördige Preste-Ståndets, uti Protocolls-Utdrag af den 17 innevarande månad, meddelade inbjudning, beslöt BondeStåndet, det skulle samtlige Utskotten anmodas att hädanefter, så fort ske kan, till Riks-Stånden insända sina Betäokanden och Utlåtanden skrift' ligm, så vidt de icke med samma skyndsamhet kunna tryckte meddelas, eller så vida de icke, efter Utskottets egen pröfning, finnas vara af den vigt, att de böra tryckte öfverlemnas, S. D. Expeditions - Utskottets Memorial, !N:o 157, med hemställan om Tractamenten för Extra Ordinarie Cancellister rn. m., blef af Bonde-Ståndet bifallet, utom hvad angick serskildt anslag af 300 Rdr för renskrifningskostnader, i hvilken omständighet Utskottets hemställan afSlogs. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande, N:o 218, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o Jor, afgifna Betänkande, angående försäljningen af 5 stycken Kronan tillhörige Krigs-Skepp och redogörelse för derföre influtna medel, fann Bonde-Ståndet för godt att detta Utlåtande bi* Prot. Utdrag den 21 och 23 Sept. 1829, 61 falla, utom i hvad angick den föreslagna afskrifningen i Riksgälds-Contoirets Räkenskaper af den på lilla Crediti vet Ivftade summa, i hvilken omständighet Betänkandet afslogs, med det förklarande, att Ståndet ansåg Riksgälds-Gontoiret af Stats-Verket böra godtgöras för denna summa, hvarjemte Ståndet remitterade till StatsUtskottrt att sig yttra öfver, huru en sådan godtgörelse kan ega rum och tillvägabriugas. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D.
Kammar-rätten, men att densamma snart lärer derstädes förekomma till slutligt afdömande; och hemställer Utskottet för den skull, att, vid hvad sålunda blifvit upplyst, måtte få för närvarande bero. *4 Stals-Ulskotieis Vt'ätande, S:o SOS. § 3(>. (1845 års Rev. Ber. pag. 127. Förkl. pag. 870. Rev. Ber. pag. 137. Förkl. pag. 36o.) Uti i845 års revisions-berättelse orriförmäles, hurusom revisorernes uppmärksamhet fästats jemväl derå, att de så kallade volontär-vakans-medlen icke inginge i stats-regleriugen, utan utgjorde en för sig fristående fond under Krigs-kollegii förvaltning, elt förhållande, som grundade sig på Kongl, brefvet den 12 Mars »836, deruti Krigs-kollegium förständigadés alt uppbära och handhafva volontar-vakans-medlen för af Kongl. Ma:t afsedt behof, hvilket i samma Kongl, bref uppgåfves vara "underbefälets bildning vid under-officers eller korporalsRolor eller ock vid serskilda instruktiouskornmenderingar inom armeen”; att, då de årliga inkomsterna af berörde medel hade varit till större delen använda, successive bildat sig en fond, som vid i843 års utgång uppgått till »4,355 r:dr 27 sk. 4 r:st> samt att detta belopp i utreduings-afdelningens hufvudbok för sislberörde år vore, under titel: ”volontär-vakans-medel", såsom en afdeluingens skuld utbalanseradt. Sednast församlade revisorer hafva, i afseende å ifrågavarande s. k.
Under åberopande af hvad Utskottet, i sina under N:is 76 och 85 afgifna utlåtanden, yttrat samt Rikets Ständer, genom desse utlåtandens bifallande , beslutat i fråga oni befattningen med de städerne Christianstad och Wexiö beviljade förlagslån, och då Riksgälds-kontoret fått sig ålagdt bestyret med bokföringen, bevakningen och indrifningen af alla andra till nedbrunna städers återuppbyggande under sednare tider utgifna lån, får Utskottet tillstyrka, att, på sätt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, Kongl. Stats-kontorets hittills uppdragna bestyr och åligganden, i afseende på de staden Åmål beviljade förlagsoch byggnadslån må af Riksgälds-kontoret öfvertaga?; hvarjemte Utskottet, under förutsättning, att hvad nu blifvit tillstyrkt varder af Rikets Ständer bifallet, får hemställa, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Kongl. Slats-kontoret att ej allenast till Riksgälds-kontoret öfverlemna hvad som å förlagslånet redan är inbetaldt, utan ock på detta verk i laga ordning öfverlåta alla de rättigheter och fordrings-anspråk, som, med hänsigt till nu ifrågavarande tvenne lån, genom Kongl. Maj:ts nådiga bref den 6 Maj 1846 samt vederbörande låntagares skuldförbindelser blifvit Kongl. Stats-kontoret tillerkända. Likaledes torde Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att ej mindre Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs län, än magistraten och byggnads-kommittéen i Åmål måtte förständigas om behörigt iakttagande af de förändringar, som Rikets Ständers nu tillstyrkta beslut komma att föranleda i de af Kongl. Maj:t förut meddelade stadganden, angående låne-handlingarne och dervid förekommande anmärkningar samt lånemedlens redovisande och inbetalande m. m.
Proposition M 116. ladugårdar tillhörande lägenheter, hvaraf arrendet utgöres till Strömsholms stuteri och hvilka, enligt Kollegii kontrakt den 28 Mars 1844, blifvit på 30 års tid, till midfastan år 1874, utarrenderade samt nu innehafvas af Handlanden C. A. Malmqvist, — dels lika med öfrige vederbörande tillstyrkt att den begärda jordrymden må varda Kungsbarkarö församling upplåten, med vilkor att det öfverenskomna afgäldsbeloppet derför till arrendatorn af nämnda kungsladugårdar erlägges intill slutet af arrendetiden, eller midfastan år 1874. Derjemte och ehuru det, enligt Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, tillhör lörsamlingarne alt anskaffa lokal till skolhus och planteringsland för skolläraren, har Kollegium äfven, lika med öfrige vederbörande, i underdånighet hemställt huruvida, då annan tjenlig plats icke är att tillgå, Kongl. Maj:t skulle i nåder finna skäligt att till Rikets Ständer framställa nådig Proposition om rättighet för Kungsbarkarö församling att för detta nyttiga ändamål få efter arrendetidens slut ifrågavarande plats, hvilken borde genom församlingens försorg å karta affattas och beskrifvas, för framliden utan särskild afgift disponera. Med anledning af hvad sålunda förekommit, har Kongl. Majit, som vid föredragning af detta ärende i nåder, bifallit att den begärda jordrymden af 2 tunnland må från kronoängen Tyskhagen till Kungsbarkarö församling under återstående arrendetiden upplåtas, med vilkor att det betingade afgäldsbeloppet derför till arrendatorn af Kungsöhrs kungsladugårdar erlägges intill slutet af arrendetiden, eller midfastan år 1874, nu velat, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium och öfrige vederbörande härvid tillstyrkt, i nåder föreslå Rikets Ständer medgifva att platsen må för det uppgifna gagnande ändamålet efter arrendetidens slut för framtiden utan särskild afgift till församlingen upplåtas.
»Dessutom» heter det i den tryckta förbindelsen, »tillfaller innehafvaren en årlig premieutdelning af de lotter, som härtill äro anslagna af Nya Teaterns nettoinkomst, från och med den 1 juli innevarande år. (Det vill säga 1844.) Men alla dessa små hjelpkällor – ty de voro obegripligt små – hjelpte föga ... Och, som redan är nämndt, han afstod allt, och trädde som en fattig man tillbaka öfver tröskeln till det lilla väl inredda trähuset vid Riddargatan, der han var född, der han fordom gifvit sina små angenäma middagar, och der han en dag, icke så aflägsen, skulle andas ut den sista sucken. (Huset tillhörde systern). Ingen såg på honom uågon förändring, han återtog sitt tidnings-arbete, och kunde derpå alltid lefva. Aldrig beklagade han sig öfver ödets orättvisa. Hans ande var för stor till klagan, hvarmed små själar äro så frikostiga. Om den mörkrets frestare, som kallas mjeltsjuka, nalkades honom, blefvo besöken ej kända. För öfrigt är mjeltsjukan en sjelfskrifven sällskapare åt alla dem som skrifva med starkt anlitande af fantasien. Tomrummen måste fyllas och det sker genom denne outtröttlige arbetare, som aldrig afser besväret att återkomma, om den han egnar sin tid åt aldrig så enträget söker slippa honom. Han kommer försåtligt smygande och ser på offret med sina blodröda ögon, för hvars blick intet slags realitet står upprätt utan måste sänka hufvudet. En gammal vän, fornforskaren Axel Emanuel Holmberg, hvars glada yta, liksom Brauns, gömde en djup melankoli, brukade säga, att det icke finnes något dummare och farligare än att då man icke sjelf känner denne fiende, våga le åt dess magt, dess inverkan på en annan, troende helt enfaldigt, att en sådan »inbillningssjukdom» är besegrad af blotta viljan. »Som pojke», tillade han, »skrattade jag, då jag på nära håll varsnade intrycket af den magten. Det ångrade mig sedan: man bör aldrig gyckla med hvad man ej begriper.»
En talare har yttrat åtskilliga farhågor för den pauperism, som härigenom skulle upkomma; han har sagt, att när dessa personer icke kunde lefva på den jord de erhållit, så skulle de behöfva söka biförtjenst, emedan de annars blefvo tiggare. Jag tror att Den R A.n gn sti. 65 denna utsigt för dem att blifva tiggare är gifven, såvida de icke äga något hem, någon jord. Han har vidare omnämnt HushållningsSällskapens olika yttrande i denna fråga. Jag bär icke varit i tillfälle att derom taga kännedom, men jag anser att de af mig åberopade Lan<lsh:nes EmbetsBerältelser borde hafva större vitsord. Här bär blifvit sagdt, att då bonden afsöndrar sin jord i lappar betingar han sig vanligen icke annat än några dagsverken. Jag tror att detta mera är förhållandet med backstugorna än med den jordafsöndring, hvarom här är fråga; och hvad beträffar backstugorna, så vill jag icke taga deras försvar. Man har äfven sagt, att individens rätt härigenom skulle få en alldeles för stor utvidgning. Jag anser likväl individens rätt på det närmaste stå tillsammans med samhällets existens. Man har äfven sagt, att härigenom tillfälle skulle öpnas för alltför många att bygga hjonelag, hvaraf för tidiga giftermål blefve en följd. Jag ber då att få uplysa, att just i England der egendomen är nästan odelbar, och der nästan hvarje större arrende, särdeles i Irland, går genom flera händer tills del slutligen blir verkligen parcelleradt, der är förhållandet så, att då t. ex. i Preussen I man af hvar 16:de, som gifter sig, är 35 år gammal, så är deremot i England nästan hälften af dem som ingå giftermål icke 25 år gamla, just derföre at.t det i England är nästan omöjligt att kunna förvärfva sig fast egendom. Man har äfven sagt, att ett antagande af detta stadgande skulle stå i strid med en utvidgad kommunalfrihet, och att kommunerne borde lemnäs frihet att häruti göra och låta. Jag hemställer likväl, när det är fråga om en så vigtig princip som denna, om icke Staten är skyldig åtaga sig saken.
Mig har blifvit sagdt, att tvänne Utlänningar i detta ändamål antingen redan skola vara ankomne eller på vägen till Sverige. Åt dessa skulle jag dock icke gerna se dessa uppmuntrande förmåner lemnäs, så länge vi äga ibland oss en Landsman, hvilken under flere år med outtröttelig flit vändt sin håg åt detta håll, för dess skull uppoffrat sina Oeconomiska förhoppningar, och, trängd och bunden af pröhibitiva Författningar, satt hela sin timliga vällärd på spel. Jag tror, att sättet till att Den 24 Fébruarii. förunna förmåner åt Utlänningar, under det vi innom oss sjelfva äga Män med håg och drift, jir rätta medlet ait sänka egna Landsmän i liknöjdhet, dorskhet och sinneslättja ; den förtärligaste kratta, som man i en Statskropp kan inrota. Jag tror dessutom att den Utlänningen , med färdigheter utrustad, som öfverger sitt Fädernesland för att på vinst och förlust besöka ett annat ; just icke är den högsta i sin Konst, och böra vi val omhägna den utländska medelmåttan, då det egenteligen är vår pligt, att framkalla, uppmuntra och belöna inhemsk arbetsdrift, konstflit och skickeljghet. - Herr Grefven och DandtMarskalken hemställde , att sa väl Herr Mannerhjertas ofvannämnde Memorial sorn Herr Hammarskölds nu afgifne anförande, måtte till Stats-Utskottet remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs och remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ufskottet Herr Mannerhjertas, Ulric Emanuel, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående inskränkning i Exclusiva Privilegiers meddelapde. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets den jg nennes afgifne samt den ig;de i samma m^- nad p| bordet lagde Betänkande, om Allmänt F)en 24 Februarii.
Den senare synes lika tung och vårdslös, som man föreställer sig den förra liflig och utsökt, En sådan der Fashionable ser ut, som om han redan skådat alla verldens sju underverk, och, nu mera, erkännande i menskliga sakerna ingen ting värdt sin uppmärksamhet, vandrar omkring lik en lefvande uttydning af Salomos ordspråk: allt är fåfänglighet under solen. – Men för att från modet, som egenteligen ej är annat än method i ledsnad, komma till hvad man kallar nöjen, låtom oss tala om Theatern! London har ej mer än tvenne stora Theatrar, som bägge innom kort tid nedbrunnit, och af hvilka blott den ena, nemligen Coventgarden, ännu blifvit återuppbyggd. Om sommarn spelas på ingen af dessa. I stället är då Haymarket i gång, och dessutom flera af lägre slag, der John Bull roas med Arlequinader och vidunderligheter. På Astleys ageras till häst: på Sadlers Wells ofta till sjöss, och jag såg ett stycke, som slutades med att nästan hela det spelande sällskapet samm om hvarandra. – På alla dessa ställen har alltid stycket interesserat mig mindre än åskådarne; ty dessa låta alltid ganska högljudt höra så bifall som missnöje. – Ingen menniska undrar här på att den, som betalar sitt inträde, också yttrar sin mening; men skulle någon allt för ihärdigt vara ensam i förkunnandet af sin, och derigenom störa pluralitetens nöje, så handhafver denna sjelf sin police och kör ut honom. Galleriet är i en Engelsk Theater en domare så vigtig som någon, och hvarje Dramatiskt arbete föreställer en patient, hyrd för plumpa experimenter af borgerlig jemnlikhet. Ingen ting är oroligare än Engelsmän såsom publik. Hvar och en af dem tror då fullt och fast, att han är kommen för att låta verlden höra af den berömda Engelska Friheten, och sparar sig ingalunda för det allmänna bästa. Hvad jag nu vill omtala är ett ibland bevisen derpå. Den nya theatern vid Coventgarden, som åter uppstigit ur askan på den förundransvärdt korta tiden af nio månader, öppnades i slutet af nästlidne September.
; så och enär vid det upplysta förhållande, att socknemännen under en tid af omkring 150 år icke varit af den omtvistade fiskerätten i utöfning, utan de tvertom genom förevarande rättegång velat frånvinna Kongl. Majit och kronan den besittning deraf, som kronan under lika lång tid o stridigt innehaft, någon urminnes häfd till socknemännens förmån här icke kunde åberopas eller göras gällande, samt socknemännen ej heller' förmått ådagalägga att fisket vid Trysunda ingått i någon beräkning vid bestämmande af de från deras hemman utgående skatter och utskylder, måste, vid öfvervägande häraf jemte hvad öfrigt i målet förekommit, Trysunda fiskehamn med de dertill liggande ifrågakomne fiske-lägenheter antagas hafva af ålder varit ett sådant, utom något enskildt hemmans egogräns beläget kronoskär, der fisket i ölVerenstämmelse me'd tid efter annan utfärdade allmänna författningar eller särskilda förordnanden fran början varit dels med och dels utan afgift upplåtet till begagnande af de närboende, men numera och alltsedan det år 1767 genom Kongl, resolutionen den 4 November samma år på vissa års arrende uppläts, för kronans räkning innehades; och pröfvade i följd häraf Kongl. Majit rättvisst att med ändring af domstolarnes beslut, ogilla socknemännens instämde påståenden om så väl eg anderätt till'de omtvistade fiske-Iägenheterne som företrädesrätt tilt deras begagnande emot afgift. Vidare inhemtas af handlingarne, att sedan Trysunda fiske år 1700 bilfSfa/s-1 IskoHets Utlåtande, N:o 94. 5 vit ät länsmannen Stenklyft pä arrende upplåtet, Kongl.
Emellertid, då jag erhållit ordet, torde det tillåtas mig att framställa några få anmärkn:r. Otvifvelaktigt är hvarje förbättring i afseende på kommunikationerna, vare sig till lands eller sjös, af vigt för riket; men man måste också taga i betraktande andra omständigheter, som stå i sammanhang med frågan. Den nu ifrågavar:de uprensningen skulle lätta sjöfarten för hufvudstaden och derföre medföra gagn för handeln, ehuru icke i så stor mån, som Frih. Raab förmenar, emedan, på sätt Hr Liljehöök nämnt, denna sjöfart möter många svårigheter för större fartyg. Emellertid är detta pass icke blott en farled, utan äfven en gränsort, och dess stora vigt gör, att inloppet dit måste vara försedt med sådana befästningar, som kunna skydda dem för en hastig öfverrumpling. Om farleden genom BaggensStäket öpnas, så kunna otvifvelaktigt ångfartyg af ganska betydliga dimensioner gä derigenom, enär de icke behöfva göra afsende på vindar, ntau endast på tillräckligt djup. En uphalning af sådana fartyg skulle ganska lätt kunna verkställas innan åtgärder hunnit vidtagas för att igenfylla farleden, i fall befallning derom skulle komma från hufvudstaden; och således måste på Den 4 Oktober f. m. 11 stället utvägar finnas för att igenfylla passet, om sådant behöfves, eller också andra försvarsmedel för att hindra fiendens framträngande. Om en fiende eller ett beväpnad! fartyg af neutral makt vill försöka att passera Waxholm, så hotas de af kanoner, och sådana måste således äfven finnas vid Baggens-Stäket, i fall dess uprensning skulle beslutas. Fästningsverks uppbyggande och deras bestyckande kosta mycket penningar; en garnison måste äfven underhållas, som är talrikare än den på Waxholm, hvilken icke svarar emot behofvet, och sammanlägger raan då dessa kostnader dels för sjelfva uprensningen och dels för befästningen samt garnisonens underhåll, så kan man med skäl fråga, om de skulle motsvara den nytta och fördel, som man beräknar att Stockholms handel deraf skulle hafva.