Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har härvid således antagit och tillämpat den grundsats: att skattebidragen icke böra utkräfvas till högre belopp, än ett fullständigt bestridande af de bestämda statsbehofven kräfver, utan att de utomordentliga utgifterna böra beläckas genom lån, för hvilka endast räntan behöfver af de skattskyldige utgöras och hvilka låns kapitalbelopp icke kan utfordras, utan derföre får hos del skattdragande folket innestå. Erfarenheten har också visat, att då kapitalerna genom beskattningen utpressas der de endast med afsaknad kunna undvaras, så upphemtas de åter genom lån der de icke behöfvas, utan finnas i öfverflöd. Skatterna måste af staten utsökas hos de obemedlade skattskyldige; lånen varda deremot staten erbjudna af den mer eller mindre förmögne kapitalisten. Genom förhöjning af förut varande eller införandet af nya skatter hafva icke en gång inom de rikaste länder tillgångar kunnat åtstadkommas för derstädes under sednaste årtionden utförda storartade företag. Att dessa i hög grad ökat den allmänna välmågan så väl på landsbygden, som i städerna, erkännes; hvaremot sällan förnumnes någon klagan deröfver, alt de för dem upptagna lån förhöjt beskattningen. Då nya eller ökade skatter upptagas, vare sig för det ena eller andra föremålet, väcker sådant gemenligen allmän missbelåtenhet och minskar i mer eller mindre mån, åtminstone för någon tid, rörelse-kapitalet. Stats-obligationers utgifning öfverensstämmer deremot med mången enskilds önskningar och intressen samt bereder ytterligare ökning af sagde kapital, derigenom att den mängd kontanta behållningar, som dragits ur rörelsen och äro skrinlagda i enskildes förvar, framlockas medelst upplåningen och utlemnas åter i allmänna rörelsen vid deras användande för det företag, derför de blifvit genom statens försorg upplånade. De statsskulder, som i fordna tider härledde sig från ödeläggande krig, kunna icke i något hänseende jemföras med de skulder, hvilka under sednare tider frambragt stora kanalleder och jernvägslinier samt andra gagnande inrättningar. Det är ett obestridligt faktiskt förhållande, att inom flera stater allmänna välmågan ökat och spridt sig i jemnbredd med statsskuldens tillväxt.
Jag finner således ingen betänklighet vid att på båda ställena sätta Rikets Ständer i stället för på det ena samtliga RiksStånden och på det andra åtminstone 3 Stånd. Gr. Frölich: Min uppmärksamhet har blifvit fästad derå, alt, etil. min framställning, det skulle synas vara Ståndets mening, att en förlängning af en månad kan förändra den utsträckning i tid, som innefattas i Const.Utsk:s förslag. 1 följd af denna anmärkn. anser jag mig böra förändra mitt af Gr. Spens understödda förslag derhän, att siffran 5 i stället för 3 skulle i 109 §:n Reg.F:n införas, så att det aldrig kan blifva fråga om att Ständerne skulle kunna af sin egen makt och utan Konungens bifall vara tillsammans längre än 6 månader, men deremot få, på grund af8o §:n Riksd.Ordn., om göromålen dessförinnan voro afslutade , åtskiljas när de sammanstämmande sin åstundan derom tillkännagifva. Jag D c 11 S J (i 1 i tlil. 330 anhåller således, i händelse Gr. Spens derom sig förenar med mig, alt Hr Frih. o. Landlm. täcktes framställa propos. lill den förändring i nuvar. 109 §:n Reg.Fin, alt siffran 3 på första raden af 109 §:n förändras till 5, samt att der det står i det nya förslaget., att Konungen kan Ständerna åtskilja, en mellanmening skulle inflyta af innehåll : ''sedan ”fJögsldensattinie minst 1 -j dagar Jbrul om sin nåd. vilja "Ständerna underrättat.’’ Gr. Spens instämde med Gr. Frölich. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de flera förslag, som i detta afseende blifvit framställda, voro, om han ratt uppfattat dem, följande: Det först framställda och fullständigt uppgifna vore af Frih. Sprengtporten, innehållande en ny redaction af 109 §:n Reg.F:n , sä lydande: ”'Ej må riksdag ”utan Konungens och R.
Thenna räthenn haffue wij icke nutith, Therföre haffuer thå Jesus emoth Lagenn Bruthit, Ther til med hade hann jngenn sack med oss; Att hann skulle ware j wår huss så foss. Och hade hann hafft rätt ther med, Så skulle han haffue brukatt lagssenz sed. Och skriffuit oss wppenbare feygde breff till, Så skulle man seett jtt annath spill. Wåra legioner skulle wij haffua samman bracht, Och falla honom emoth, med alle machtt. Tå skulle hann haffue seett huad han hade wunneth, Han skulle säya figh haffue krijgz folk funnith. Men förraskerijd war hanz bäste konst, Ty skall [han] haffua wthaff ogunst. huss sport imprudentia ejus Propositio argumenti eius contra Jesum Assumptio complexio 2. Agt: B . 3. agt. 27 Menn iag will nu til Her Beelzebub gåå, Och taga her fulmachtz breff wppå. Att stempna thenna Jesum til lagh och doom, Han skall mig swara, om hann ähr froom; Belial Lätt wpp, jagh ärh en hielthe frij, Hic pulsat: Custos portoe: Wij ähre så redde wij tore icke kny. Att Jesus som kallaz En Timberman, Kommer her igen och slår oss til skam. Belial: Redenz inthet och warer wissä ther wppå, Han skall med mig j rättenn stå. Orestes EURIPIDES' ORESTES Öfversatt af Axel Gabriel Sjöström Helsingfors, hos J. C. Frenckell & L. B. S. Sequimur textum Editionis Stereotypae, Lipsiae, ex officina Caroli Tauchnitii, anno 1828 editae. PERSONERNE: ELEKTRA. HELENA. HERMIONE. KHOREN. MENELAOS. TYNDAREUS. PYLADES.
Majne trogna und.rsä» ler af Preste Ständer under tacksamt eikännande af denna och öfriga Riddcrskapet och Adelns upoffringak under den 4:de Junii lämnat Deras bifall. Under den <t:te Jnnii hofwa Evers Kongs» MajttS trögna undcrsäter af Borgare Ständer, till hwad Rrdderskapcl och Adeln framställt, sa mycket häldre lämnat Deras samtycke, som Smndet, mindre rikt pä uteslutande förmaner, än upnktig böjelse, att med hwarje Swensk Innebyggare käfta i medborgligt nit och möjligaste upcftsingar af enskilde fördelar, icke bättre trott sig kunna upsylla sin önskan, än enär Detsam, ma jämte owilkorligt instämmande uti den af Rederskaper och Adeln söreflagne allmänna rättighet till Sä» terierS ägande och besittning med derwid fästade wil« kor, fogat bertill ä sin sida sitt enda anwändbara of, fer, nämligen StändekS exclusiva besittningsrätt af Stads-egendom, och således förklarat, alt, dä nägon af Adel eller annat Ständ sig tillhandlar nägon fastig» het i Stad, eller till Staden hörande hus och jord, Borgare-Ständer afsäger sig den, enligt inneha strandt - Den 28 December. r;6z de privilegier, Ständer tillkommande lösnings rättighet; med förbehåll deremot: att hwilken som hälst en sädan fastighet eller jord under ägande rätt antingen re, dan innehar eller framdeles sig rillhandlar, skall för den samma hädanefter owilkorligen wara underkastad fkjutönings beswär, inquartering och båtsmans häll, jämte alla andra en sadan egendom, tillhörande afgift ter och skyldigheter, of hwad namn och beskaffenhet de wara mätte, hwilka efter nu gällande eller framdeles blifwande Författningar utgifwas borde om samma egendom af en Borgare innehades.
Lars Zachrisson, som vid bägge dessa tillfällen varit Ordförande i Bergs-Tings-Rätterna, och i hvilken förklaring Geschwornen väl erkänt, att, i fråga om förvandling af de Koldrängen Jernberg ådomde böter, det misstag blifvit af Bergs-Tings-Rätten begånget, att, emot stadgandena i 4o Cap. 1 § Missgernings-Balken och Kongl. Brefvet den 20 December 1737, bötesbeloppet, i stället för det stulnas dubbla värde, laggts till grund för bestämmelsen af kroppsstraffet, men deremot, i afseende på den Hjelpsmeden Nyström ådömde bestraffning, sökt försvara Bergs-Tings-Rättens åsigt, att Hammarsmeds-mästaren Hägerström, vid det tillfälle då våldet emot honom af Nyström föröfvades, varit alt anse såsom dennes husbonde; men som jag funnit mig icke bora låta bero vid den sålunda afgifna förklaringen, och derföre, genom remiss af den i5 sistlidne Julii, uppdragit åt Advocat-Fiscals-Embetel i Kongl. Majlis och Rikets Svea HofRätt att, för Bergs-Tings-Rättens i Leke Bergslagen ofvanberörde origtiga Dom, emot Gesclnvornern Zachrisson anställa och ulföra talan om ansvar och ersättning enligt Lag, samt, i afseende på Bergs-Tings-Rättens i Lindes och Ramsbergs Bergslag förenämnde Utslag, angående Nyström, förklarat, alt, ehuru jag icke kunde godkänna de af Geschwornern Zachrisson anförda grunder till dess gjorda förutsättning, att Hägerström vid slagsmålet varit Nyströms husbonde, enär medgifvet vore, att vid ifrågavarande tillfälle hvarken Nyström, såsom Hägerströms enskilde tjenare, för kost och lön arbetat, eller att Hägerström företrädt Bruks-egarens ställe vid Sundbo, och Bergs-Tings-Rättens Utslag således vöre felaktigt både deruti, att straffbestämmelsen af 24 dagars fängelse vid vatten och bröd utgått från orig - R.
Rörrde redovisningen af den onämnde välgörarens fond; 2:0 rör:de trenne af Ridd.-Direct. i afseende på riddar hus-stipendierna, ad interim vidtagna stadga 11 den; 3:o rör: de en förändring i reglementet för de högre riddarhus -stipendierna, i hvad angår den erforderliga åldern för att kunna söka ett sådant stipendium. Hvad Ridd.-Utsk. i afseende på dessa trenne punkter tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet. 4:o Om grunderna för företräde till erhållande af lediga stipendierum och cadett p latse r. Gr. Cronhjelm: Jag har ingenting emot Utsk:s förslag uti ifrågavar. punkt, enär Ridd.-Direct. deruti blifvit bibehållen vid den latitud för dess pröfning af frågan, som Direct. hittills trott sig kunna och böra begagna; men då Utsk. uppgifvit, att skiljaktiga principer uti det anmärkta fallet gjort sig gällande, i thy alt man stundom mera fästat sig vid den sökandes kunskaper och stundom åter vid hans ceconomiska omständigheter, så får jag nämna, att ansökningar till fricadetts-platser och stipendier inkommit från ynglingar, ganska riktigt försedda med fattigdomsbetyg af 2:ne adelsmän, men hvilka betyg dock utmärkt, att begreppen om hvad egentligen bör kallas fattigdom varit högst olika. Så hafva t. ex. dylika betyg blifvit företedda af ynglingar, hvilkas föräldrar lefvat och innehaft egendomar och bruk &c. Vid sådana tillfällen hafva jag och andra ledamöter inom Direct. icke fästat oss vid betygen om medellöshet, utan lemnat kunskapsbevisen ovilkorligt företräde, om äfven innehafvaren deraf, enligt betyget, synts mindre fattig. Derföre, i fall Utsk. sagt, att man ovilkorligen borde lemna den ena eller andra qvalificationen före - Den a 31 a j e. m. träde, skulle jag icke hafva tillstyrkt bifall dertill; men då jag na inser, att Direct. bibehålles vid samma 'pröfningsrätt som förut, bifaller jag den ifrågavar. punkten. Hr von Hohenhausen: Hvad Gr.
Man framkallar England, såsom bevis, att Scandinavien bör bilda sig till sjömagt, man framställer ”Englands 180 linieskepp, samt 5oo större och mindre fregatter, briggar och armerade fartyg, bemannade med högst i45,ooo matroser och sjöfolk, såsom hevis — hvad Scandinavien, med ett antal af 20 linieskepp i öppna sjön och ett tillräckligt antal små fartyg i Skärgården, bemannade med högst 20 å 25,000 man sjöbesättningar, kan till sitt försvar åstadkomma, och man tillägger, att detta för - *) Se Herr Lagerhjelras Memoiial. 110 Den i December. svar sker heldre med denna flotta än med 100,000 man” <y). Jag vill härvid helt och hållet förbigå det historiska af Englands uppkomst till den magt, det innehar» och inskränker mig blott till den enkla slutsats, alt jemnförelser ej kunna ega rum imellan det ojemnförliga. Sjökriget hvilar på helt andra grunder än kriget lill lands. — Stridsfältet är lill sjös enahanda för de stridande, och allt annat lika; så hlifver helt visst den i antal underlägsna flottan, i öppna sjön, slagen af den öfverlägsna. Jag har redan medgifvit, alt en fiende icke genom andra medel, än en linieflotta, kan hindras alt anfalla våra kuster; men villkoret hlifver alltid, att en sådan linieflolta, för ett sådant ändamål, icke får vara fiendens underlägsen uti stridskrafter. •— Ryssland är den granne, mot hvilken våra försvarsanstalter naturligtvis böra hufvudsakligen rigtas; och är det väl tillåtet att tänka sig möjligheten för oss, att bringa sjöförsvaret till den höjd, att det icke, i mån af ‘ utvägarnes olikhet, hos grannen *) Se Herr Grefve Cronstedls Memorial, af den 6 Mars i8a3. I Den i Decerabcr. 111 skulle bringas till en öfverträffande styrka, och hvilka blefve väl fördelarne dä, af ansträngningar på försvarsanstalter, hvilka i sjelfva behofvets stund tillintetgjordes genom sin egen otillräcklighet?
Nå, lilla Nora, du vet ju så der till hälften hvad det innehåller och från hvem det är? Har jag inte gissat rätt? – Jo, svarade hon knappt hörbart. – Se der, jag visste det! Också jag vet att brefvet är från en bekant till dig. Nu skrifver han åter som förut, att han älskar dig. Nora såg upp förskräckt. Brauner höll brefvet i handen men – Gud ske lof! – han hade ej brutit det. Han såg lika lugn och glad ut som före det obehagliga afbrottet. Hvad tänkte han? – Felix, sade hon och såg på honom, du vet hur mycket jag älskar dig, att jag älskar dig för din egen skull och ej endast för allt du gifvit mig, att jag skulle älskat dig lika högt, äfven om du hade varit den fattigaste bland fattiga. Tror du mig inte? Har jag gifvit dig anledning till någon misstanke? Eller fins det någon, som skulle kunna påstå, att jag tagit emot eller ens talat med någon annan än dig? – Så tragiskt det der låter! Jag tror, att du tänker aflägga en bekännelse för mig. Men om jag är den lämpligaste biktfadern i detta fall, blir en annan fråga. – O, om du blott kunde tro mig, Felix! Jag svär dig, att hvartenda ord jag säger är sant. – Det är verkligen ett kärleksbref, som du håller i handen och jag har fått många likadana förut af samma person. – Se här! I den här lådan ligga de allesammans, och presenterna äro också från honom. Af nyfikenhet öppnade jag de första, men de öfriga har jag låtit ligga så som de lemnats mig. Jag har aldrig svarat, och om jag gjort det, skulle jag med glädje visat dig hvad jag då skrifvit! ty det skulle hafva förjagat alla dina misstankar. Tror du mig inte? Så läs då brefven och du skall finna, att om jag än varit nog usel, att vilja svara, så hade detta varit mig omöjligt. Jag vet hvem, som skrifvit dem, men jag vet inte, hvarifrån de skrifvits. Nora talade fort i ifvern att rentvå sig. – Och du har aldrig älskat honom? frågade Brauner. – Nej, aldrig, aldrig! Jag har ej gifvit honom det minsta hopp, ej uppmuntrat honom på något sätt.
Under år 1833 gjorde samtliga gäldenärerne konkurs, deruti skuldbeloppet bevakades, utan att deras konkursmassor lemnade någon utdelning. Efter Hallanders år 1841 inträffade död, blef, vid den af hans sterbhusdelegare sökta årsstämning, fordringsbeloppet anmäldt vid Faurås häradsrätt, samt, enär bemälda sterbhusdelegare icke sökt urarfvaförmån, verkställighet å Konungens befallningshafvandes i Hallands län ofvanberörda utslag emot dem begärd och utmätning till gäldande af Utslagets innehåll anställd. Emot denna utmätning anfördes af Hallanders sterbhusdelegare hos Konungens befallningshafvande i Hallands län besvär, hvaruti de bland annat invände, att lånebeloppet blifvit till förre ombudsmannen, lagmannen Per Stenberg, i lifstiden till fullo inbetaldt. Vid pröfning af dessa besvär, fann Konungens befallningshafvande, i utslag den 25 Juli 1842, sig icke kunna å berörda invändning fästa afseende, utan fastställde den öfverklagade utmätningen, emot hvilket beslut Hallanders sterbhusdelegare besvärade sig hos Kongl. Götha Hofrätt, som, uti utslag den 6 December 1843, Konungens befallningshafvandes öfverklagade utlåtande gillade; och hafva, sedan sistberörda utslag vunnit laga kraft, samt verkställighet deraf blifvit sökt, bemälde sterbhusdelegare, emot återbekommande af Kjellssons förbindelse, den 19 Januari sistlidet år till lånekontoret inbetalt ej mindre kapitalbeloppet af ifrågavarande skuld, 430 r:dr, än äfven den derå till sagda dag upplupna ränta 515 r:dr 40 sk. 1 r:st. samt lagsökningskostnaden 4 r:dr 24 sk., allt banko. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 46. 3 Till betryggande af Lånekontorets rätt, hade emedlertid
Engberg gick fram till dörren, som stod öppen. Ursäkta, kanske jag stör», sade han i höflig ton. Redaktören vände sig från bordet, vid hvilket han stod. Det var synbarligen icke något välkommet besök. Engberg var hans f. d. skomakare. »Jag skulle vara tacksam om herr Engberg en annan gång medelst en knackning ville gifva sin ankomst till känna, innan han stiger på», sade arbetarevännen något högdraget. »Det skulle jag gjort, om jag icke vetat att redaktören var tillgänglig. Jag träffade just den här unge mannen ute i tamburen», han kastade en blick öfver sin axel på sin följeslagare, som stod der till hälften nyfiken, till hälften försagd, »och jag lofvade att föra hans talan.» »Det lär han väl sjelf kunna.» »Nej. Det är just felet hos honom, men skrifva det kan han. Nu skulle jag bedja herr redaktören gifva honom något för hans arbete. Han behöfver det.» »Det var aldrig tal om något arvode när uppsatserna lemnades in, och nu kan tidningen icke heller lemna något.» »Hvarför det?» »Det der förstår herr Engberg icke.» »Jag förstår bara att när man lemnat ett arbete, hvilket antagits som fullgodt, så har man också förtjent betalning för det arbetet.» Det märktes redan att vreden steg i arbetarens sinne, fast han ännu beherskade den. Han hade druckit. Icke så att han var rusig, men dock så att blodet flöt varmare i ådrorna, och orden kommo mer obehindrade än annars. »Hvem har sagt att jag antagit herr Anderssons arbete som fullgodt?» sade redaktören. »Ingen, men jag trodde icke att ni ville bjuda edra betalande läsare sådant som ni sjelf ansåg underhaltigt. Om vi, handtverkare, ville göra på samma sätt, skulle det kallas bedrägligt förfaringssätt i handel.» Engberg log, han tyckte att han der riktat ett verkligt dråpslag emot sin motståndare, men denne stod oberörd och öfverlägsen, han tycktes till och med tvinga tillbaka ett leende. »För det första talar ni om hvad ni icke förstår, och för det andra lägger ni er i saker som icke angå er», sade han.
Men den skilnad uppkommer verkligen, att om R. o. Ad. skulle behaga instämma i det beslut, som Borgareoch BondeSltn fattat; så vore frågan derigenom slutad, då deremot, om R. o. Ad. för sin del anloge de ord, som PresteSt. antagit, delta förmodligen föranleder till en ny framställning från StalsUtskrs sida om detta enda ord ”villkor eller förklaring,” och följaktligen till ett fördröjande af afgörande!. På dessa skäl, och då jag icke för min del har något att tillägga vid den fullständiga utredningen af ämnet, som Hr Ekströmer framställt, får jag hemställa till R. o. Ad. att instämma i det beslut, som Borgareoch BondeStm i denna fråga fattat. Frih. Cederströms framställning, att det skulle ligga något under StatsUlskis förslag, saknar all grund. Jag har en gång förut haft tillfälle att upplysa den värda talaren om bans misstag i detta afseende. Det är visserligen en sanning, alt, dä inom StatsUtsk. detta ärende ventilerades, äfven den fråga förekom, huruvida Carolinska institutet borde eller icke borde erhålla rättighet att promovera mcdicinse-doctorer, men denna mening underkändes af pluraliteten i UtsL, och det var just för att förekomma en sådan tolkning, som StatsfJtsk. föreslog en sådan redaction, som i lörsta betänk, förekommer. Hade StatsUtsk. i det andra betänk. föreslagit någon förändring eller i ringaste mån afvikit ifrån sin första mening; så erkänner jag visserligen, att den förändrade redactionen i Utsk:s förslag bort inflyta i voter:s-propos:n ; men då Utsk. endast har förklarat sin första mening, så har det icke synts Utsk. på något sätt behöfligt eller ens kunnat komma i fråga, att intaga ett sådant förklarande i voler:s-propos:n. Frågan har således blifvit, efter min öfvertygelse, missförstådd, och det har gifvit anleda. till den tvist som uppkommit.
Dessutom skulle en sådan förändring, lämpad på diplomatiska functionärer, egentligen innebära ett minskadt anslag åt Minister-Staten, ty otvifvelaktig! måste Ministrarnes aflöning höjas i ett motsvarande förhållande;” af Herr Schartau: ”1 anledning'af Revisorernes framställning angående Svenska och Norrska Ministerns i Paris löneförmoner, hade jag för min del önskat, det Utskottet föreslagit Rikets Ständer att uti den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t begära, att vid de tillfällen då Statens embetsmän varda i diplomatiska befattningar anställde, i följd hvaraf de, utan att från förut innehafvande tjenster entledigas, likväl sättas ur tillfälle att bestrida dertill hörande åligganden, de för embetet eller tjensten å stat anslagne aflöningsmedlen skola, med undantag af hvad skäligen må anses tillkomma den, sorn embetet eller tjensten under tiden förestår, till Statsverket besparas; Ordinarie 70 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 54. innehafvare!) dock öppet, att. vid densammas återtillträdande, ånyo komma i åtnjutande af lönens fulla belopp. ’ Häruti förenade sig Herr A. Berg och Herr Noring af Herrar Valley, Kjellberg och Lindström samt Anders Nilsson, Per Persson, Jonas Johansson, Petter Persson och Anders Johan Sandstedt. Vid 26 §. angående ett förändradt formulär för Riks-Hufvudboken: af Herr Kjellberg: ”Jag reserverar mig emot Stats-Utskottets beslut att endast i allmänna ordalag tillstyrka, det Rikets Ständer ville å ifrågavarande framställning fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, med underdånig begäran, (let täcktes Kongl. Maj:t, på sätt i Nåder pröfvas lämpligt, låta, i hänseende till nuvarande formulärer för Rikshufvudboken, vidtaga de förändringar, hvilka kunna anses ledande till en fullkomligare och’ lättare öfversigt af Statsmedlens förvaltning.
N:o 33 till underdånig skrifvelse, angående dt Expedit iöns-Ulf'kolf? t.! Memorial K ro 11. 3 af Kongl. 5faj:t vid sistförflutne Riksdag föreslagna ändringar uti iq, 21 och 88 RegeringsFormen, hafva Hrr Friherrar Pamstjernar C. O. och Ehrenborgh, C. IV,3 ansett det i slutet af Expeditionen förekommande ordet obehaglig icke lämpligt, utan böra utbytas mot något annat mera passande; 1 anledning af hvilken anmärkning, Ridderskapet ©eli Adeln, enligt ankommet Protocolls-Utdrag af den 21 dennes, behagat samma förslag till Expeditiöns-Utskollet återremittera, samt da öfrige RiksStånden' funnit godt uppskjuta justeringen? företagande af borörde Expedition, intill dess ålerrernissen blifvit af ExpeditionsXJ. lskottet besvarad. Ehuru Utskottet för sin del finner det klandrade ordet, i den mening detsamma i förslaget N:o 33 förekom mer, fullkomligen tjenligt att uttrycka hvad dermed åsyftas; får Utskottet likväl, i anledning af åtterremifrtur, fö reslå att ordet obehagligt må utbytas mot oformligty i öfverensstämmelse hvarmed ett förnyadt förslag till underdånig skrifvelse 1 ofvan omförmäldc ämne barbos vördsamt öfverlemnas,. Stockholm den 29 Maji 1834.- N:o n Memorial, i anledning af (it er remiss från Högloft. Ridderskapet och Adeln af Expedition -Utskottets förslag till underddnig skrifvelse Abo 53.