Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid hvarje poststation, der Postkontor eller Postexpedition icke finnes, anställes en under Post-Styrelsen lydande Tillsyningsman, hvilken det tillhör, icke allenast att uppbära och redovisa vid stationen inflytande postintrader, utan ock att för öfrigt ombesörja, hvad af Postverkets angelägenheter derstädes ej på grund af kontrakt åligger posthållaren att utföra. Till ifrågavarande befattning, som vid station med Postkontor eller Postexpedition utöfvas genom postpersonalen på stället, kan vid andra stationer posthållaren antagas. I öfrigt anställas vid Postkontoren och Postexpeditionerna, dels särskilda tjenstemän till biträde vid de för postbefor - 48 dringen förefallande göromål, oell dels postdrängar, hvilka sednare det aligger att hafva vård om Postverkets åkdon och öfrige för postbefordringen afsedda tillhörigheter, samt att ombesörja packning af resandes effekter och andra saker, som med posten sändas. § 27. Till Post-Styrelsens biträde vid postbefordringens anordnande å postlinierna, äfvensom för tillsynen öfver postförvaltningen vid samma väglinier, anställas distriktvis Öfver-Kontrollörer, hvilka i och för sina befattningar äro berättigade till fria resor i Postverkets vagnar. § 28. Om, i följd af jernvägsanläggning eller af annan orsak, någon å postväg inrättad befordring anses böra i dermed förenade anstalter inskränkas och ordnas på mindre kostsamt sätt, må Post-Styrelsen derom gå i författning, dock med iakttagande, att resande beredes tillfälle till fortkomst för enahanda pris, som å bipostväg, samt att åkdon af sådan beskaffenhet och mot den lega, som i 12 § bestämmes, skola vara att tillgå. Väg, hvarå befordringen i berörde måtto blifvit förändrad, bibehåller, det oaktadt, äfven framgent sin egenskap af postväg; börande, i den mån tra fiken det påkallar och tillgångarne sådant medgifva, bipostvägar till postvägar indelas. 3:o. Befordringen å bipostvågarne. § 29.
Derföre har jag bibehållit hvad som säges om inteckning af handling rörande nyttjanderätt, och i afseende på denna hänvisat till hvad derom särskildt är föreskrifvet, samt derefter stadgat huruledes förlagsinteckning beviljas. Nödvändigheten att öfver dessa inteckningar föra särskildt protokoll, som, i likhet med dem angående inteckningar i fast egendom, insändes till Hofrätten, har föranledt såväl stadgandet, att inteckning för förlag endast må ske vid lagtima ting, sorn ock en omflyttning åtföljd i någon mån af omarbetning utaf åtskilliga §§, hvilka måste lemna rum för de öfriga stadgandena, rörande förlagsinteckningen. Dessa afse, dels förmånsrätten, dels den ränta som derunder begripes, 318 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 136. dels ock tider och forum för förnyelsen samt formen derför. Endast beträffande den domstol, der förnyelsen skall ske, torde någon anledning till tvekan om det lämpliga kunna ifrågakomma; men om man besinnar, att en fabrik lätteligen kan flyttas och att likväl upplysning om de gravationer, hvarmed den är besvärad, alltid måste företrädesvis sökas, der fabriken finnes, torde stadgandet försvara sig sjelft, helst det måste stå i öfverensstämmelse med hvad som föreskrifves, rörande förlaget till fiskaren, hvilken lättare ombyter forum. I afseende på forum för tvister emot sådant förlag, som afse bergsbruk, kan jag icke annat finna, iiu att Kongl. Förordningen den 5 Juni 1850, angående Bergstingsrätternas upphörande, icke afser annan ändring i 10 Kapitlet 17 § Rättegångs-Balken, än den, att Underrätt trädt i stället för Bergstingsrätten, hvaraf följer, att tvister om förlagen nu skola upptagas vid den domstol, der bergverket eller bruket är beläget, utan afseende på svarandens forum domicilii.
Utdrag af protocsllct, haltet hss >^ögw. Prcst-Gtandet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 4 Junti 18 >2. c?' S. D. Oöredrogs a nno 06) bifölls Allmänna Beswärsoch Ekonomie-bhstottets pä bordet hwilande Betänkande, rörande skyldigheten för Kyrkoherdar, att nelfwe uppbygga och underhalla deras Boställen. Vt supra. blx krotOLvIIo, V. almquist. Utdrag af prstocsllet, hållet hos ^ögw. Prest-Ståndet, wid llrtima Riksdagen i Orebro den 4 Junit 1812. S. D. o^Jid förnyad föredragning af Hederw. Bonde-Ståndets pä bordet hwilande ProtocollsUrdrag as den 28 sisth Maji, angående organiserande af erc serskilt Utskott, af z:ne Ledamöter fran hwarje Ständ, sör att utreda de fran förra Riksdagar uppffjutne twistiga fraaor emellan BondeSiandet och de öfriga Riks, Ständer, dem emellan pa bästa sätt jämka och derefter med sitt Utlåtande inkomma; sann Prest-Ståndet staflöt, att uti berörde B.siut med Hederw. Bonde-Standet instämma och anmodade fördenskull Ståndets Eleclorcr, em Prest-SVndeis Ledamöter i samina Utstött uc wälja. Vr. supra. slx ttrotocollo, V. Almquist. Den 4 Junit. 45; Utdrag af protscollet, hället hss Hogw. prest Ststndet wid Urtima Riksdagen i Lerebro den 4 Junii 1812. SD. 8 stedrogs a nyo och bifölls Allmänna Besmarsoch Ekonomie-Utstottets pa bordet hwilande Betänkande, angående Riksdags-Fullmäkcige Swen Pehrssons och Abraham Larssons Memorialen, rörande skjutsningsstvldighet samt TinasbuS och HaradsFängelsers byggande m. m.
Maj, och nödvändigheten att lämpa sammanträdet vid Tumba efter besigtningsmäniiens. tid och läglighet, föranledde uppskof med detta sammanträde lill d. 1 Junii, då i Fullmäglige^ öfvervaro nya Verkhuset besigligades af Herrar Nyström, Sifvert och Thun. Det var först sedan Fullmäglige efter denna besigtning begifvit sig till sitt Sessions) um, som jag uppläste en berättelse örn Brukets drift, (icke dess tillstånd) och anmälde sådana frågor hvarom beslut på stället kunde fattas. Att afgifva något förslag eller eget utlåtande om nya Verkhhsels reparation innan besigtningsmännen sig deröfver utlåtit, ansåg jag ligga lika mycket utom kretsen af min befogenhet sorn af min förmåga. Sedan utlåtanden af 2:ne besigtningsman inkommit redan den \ Junii (18 >5) yrkade jag, alt som den ifrågavarande reparationen tillhörde deri i nya Banco-Reglementet förutsatta cathegori afoundgängeligj oell öfver hvilken sålunda Fullmäglige utan föregånget tillstånd ägde att besluta, borde, så snart det kostnadsförslag Herr Nyström lofvat, inkommit, på sätt han tillstyrkt, nödiga mateiialier anskaffas för att instundande Vår (1836) företaga reparationen. Men sedan Nyströms kostnadsförslag så sent inkom alt det hos Fullmäglige först den 6 Augusti kunde föredragas, hvarvid jag var frånvarande på en för min helsa företagen resa, fattades då det beslut, att, med afseende på a63 §. i 1S35 års Banco-Reglemente, och Revisorernes snart inträffande sammanträde, deras tillstyrkan skulle afvaktas, innan någon åtgärd för reparationen yidtogs. Vid min återkomst få .dagar före Herrar Revisorernes inträf - — 7J — (ande, Lief, pä min hemställan, i den uppsatta Berättelsen angående Tumba, införd en vördsam anhållan att, som nödigt vöre att de för Reparationen erforderlige Materialier i tid anskaffades j Fullmägtige mätte ju förr desto hellre fä emottaga Herrar Revisorernes yttrande i detta ämne; och enskildt anmälde jag hos Herrar Revisorers Ordförande numera afl.
Ad. skulle representeras genom val, så afstår jag för min del ifrån voteringen, men anhåller deremot hos Hr Gr. 0. Landtm, om serskild propos. på min motion, som gick derpå ut att R. 0. Ad., såsom Svenska folkets sjelfskrifne representanter, skulle inför samma folk lemna en slags borgen, att de skulle utöfva sin representations-rätt. Jag anhåller i detta fall att Hr Gr. af Ugglas’s motion måtte skiljas ifrån min. Den 1 Mars e. m. 61 Hr Flach: På det att icke någon tvist nu vidare må upsla0111 Hr Brakels motion och möjligen äfven Frih. Cederström», så begär jag dem båda på bordet. Gr. af Ugglas: Då Hr Brakel förekom mig i begäran om votering, så mäste jag, då han nu derifrån afstätt, begära votering öfver min motion. Jag får hemställa till Hr von Hartmansdorff, huruvida icke lian skulle finna det vara skäl att frångå sitt yrkande, då nemi. hvad han framställt, att motionen skulle få.hvila på bordet intill dess Const.Utsk. ingifvit ett nytt represenlations-förslag, är fullkomligt identiskt med ett förslag om alt lägga motionen till handlingarna, enär, i händelse ett förslag ifrån Const.Utsk. inkommer, det icke kan ifrågasättas alt icke ovilkorligen ett förslag i enahanda syftning med min motion måste framläggas till R. o. Ad:s afgörande. Således blir det precist identiskt, hvilketdera kommer att antagas till contra-propos. Hr von Hartmansdorff» förslag eller motionens läggande lill handlingarne, och derföre hemställer jag till Hr von Hartmansdorff om han icke vill afstå från den af honom begärda proposm, då den propos., som llr Gr. o. Landtm, trott sig finna med Ja besvarad blifver Ja-propos:n och Are/-propos:n blifver remiss af loin motion till Riddarb. Utsk. Frih. Cederström:
Till inköp af boställe åt predikanten i den kapellförsamling, som under benämning af Lekvattnet är tillämnad att inrättas i nordvestra delen af Fryksände socken inom Wermlands Finnmark, erfordras för en gång och till bebyggande af prestboställena ej mindre i Lekvattnets än i Bodens, likaledes inom Wermlands Finnmark och Gunnarskogs socken nybildade kapell-församling, äro jemväl fölen gång behof!ige hvilka belopp Kongl. Maj:l fördenskull af Rikets Ständer äskar, under förbindelse för Lekvattnets och Bogens församlingar alt berörda boställens åbyggnader i all framtid underhålla. I öfverensstämmande med hvad Kongl. Maj:t vid nästlid ne Riksdag föreslagit, framställer Kongl. Maj:t ånyo lill Rikets Ständers bepröfvande, huruvida ett anslag af 50,000: må af Rikets Ständer beviljas till anskaffande af egen tjenlig lokal åt nya elemenlar-skalah i Slockholm, hvilken ännu uti landtbruks-akademiens hus emot hyra begagnar en sal och två Transport R:dr 65,266: 32. — 6,000: 2,666: 32. — 1,000: 5,600: Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till 11. St. 1847. 77 Transport R:dr 65,266: 32. — små rum, och således fortfaraade är i saknad af utrymme för det stora antal lärjungar, som deri önskar inträde.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik: I anledning af hvad Herr af Billbergh nyss anfört, torde jag få hänvisa till milt yttrande denna förmiddag, der jag ingalunda nämner hvad som tillhör KammarRätten, utan blott hvad som torde böra tillhöra densamma. Hvad åter angår taxeringen på den Possessionat, som handlat med säd, vore det en stor obillighet mot det stånd som betalar för sin rätt att handla, om elt annat stånd nekade att gifva den lilla procenten af behållen vinst å en sådan handel, som tillkommer Staten. Vidare måste jag besvara Herr af BiHberghs anförande om Taxeringsoch Pröfnings-Comite'erne. Ehuru de ej äro permanenta Domstolar, kan jag ej annat än taga dem i försvar, då de äro ComiteW, i hvilka jag, i egenskap af Landshöfding, inom Westerås Län är Ordförande. Om dessa Comiteer icke anses såsom Rikets Ständers Ombud, upphör begreppet, att Svenska Folket beskattar sig sjelf. Den 10 December e. m. Herr Tham> Wolfrath: Jag uther mig först få göra den anmärkning, att den af Herr Rothlieb gjorde Motion ej kan upptagas af Rikets Ständer till pröfning, mera än i det afseende, att BevillningsTJtskottet och Rikets Ständer fästa sin uppmärksamhet på de demarcationslinier, hvilka kunna uppdragas emellan TaxeringsComitéerne och KammarRätten. Huruvida KammarRätten nu öfverskrida sin domaremagt eller icke, tillhör ej Rikets Ständer att pröfva, utan Konungen. Men deremot tror jag det vara högst angelägit, att Rikets Ständer göra Författningen så tydlig, att den ej gifver anledning till onödiga och onyttiga anmärkningar. jag säger onödiga och onyttiga. Jag kanner ej förhållandet i andra Län, men i Skaraborgs Län, der jag bor, äro de af denna beskaffenhet. Län begagnades ingen allmän nedsättning, utan endast partiela, der de af behofvet påkallades.
:o 205. afsked och dervid komma i åtnjutande af årlig pension å 3,000 R:dr banko, det oaktadt, fortfarande bibehållit sitt embete ytterligare 10 är, hvaiigenom en summa af tillhopa 30,000 K:dr samma mynt blifvit Stalsveiket besparad, hans eflerlemnade enka syntes böra hugnas med något större understöd, helst lion vore till åren kommen och af svag helsa samt derjemte i sin fattiga och hjelplösa belägenhet hade en olörsörjd dotter att omhulda; och har i anledning häraf hemställan skett, alt pensionen för Enkefru Sandelhjelm mätte från dess nuvarande ringa belopp, hvilket vore otilliäckligt för tillfredsställandet af till och med de aldra oundgäugligaste lefnadsbehofven, med 225 R:dr förhöjas, så att densamma komtne att utgöra 600 R:dr Runt. Då de lill stöd för denna framställning åberopade handlingar utvisa, att Landshöfdingen Sandelhjelms enka och oförsörjda dotter sakna egna tillgångar för sin bergning, hafva Rikets Sländer, med afseende derå att i många andra läll större pensionsbelopp blifvit enkor efter högre embetsman tillerkända, ansett alt den pä allmänna lndragningsstaten för Landshöfdingen Sandelhjelms enka. Sofia Dorothea Zetterman uppförda pension å 375 Hulr må till 600 K:dr förhöjas. 38:o. Enligt hvad E. K. Majit, genom en till Rikets Ständer den 24 nästlidne Februari aflåten skrifvelse behagat meddela, hade uti en af E. K. Majlis Befallningshafvande i Norrbottens län lill E. K. Majit i underdånighet insänd skrift f. d.
Friberg i underdånighet anliållit, alt berörde nedsättning i arrendet äfven framgent och till arrendeårens slut finge fortfara, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, sedan Rikets Ständer blifvit hörde, genom Nådigt Bref den 7 November 182g, förklarat, att berörde ansökning icke kunde bifallas, men derjemte, enligt Rikets Ständers hemställan, tillåtit Friberg att, om han så för godt funne, inom den 1 näslpåföljde December hos Kammar-Collegium afsäga sig ifrågavarande arrende med den 14 Mars i83o, utan skyldighet att ansvara Kronan för skillnaden i det mindre arrende-belopp, som vid ny auction kunde för de återstående arrende-åren blifva för annor man faststäldt. Då nu någon sådan afsägelse icke blifvit af Friberg gjord, utan denne bibehållit arrendet på de derför ännu bestämde villkor, ända till dess detsamma blifvit den 2 April 1835 på Lannge öfverlåtet, och häraf vore udagalagdt, att nuvarande arrendet icke Öfverstege hvad med en arrendators bestånd vöre förenligt, samt tillräcklig anledning för beviljandet af den utaf sökanden åsyftade förmon icke eller syntes vara att hemta, hvarken deraf, att sökanden ordentligen utgjort arrende-beloppet samt väl skött och underhållit hemmanet, hvilket varit hans ovilkorliga pligt, om ej contractet skulle förverkas, eller från de för öfrigt af sökanden uppgifne omständigheter, helst, enligt andra punkten i arrende-contractet, någon ersättning af Kronan för gjorde förbättringar icke finge fordras, och sökanden icke vore berättigad att för hvad utöfver honom åliggande byggnads-skyldighet till hans egen beqvämlighet verkställes, söka några serskilda fördelar från det allmännas sida, ansåge sig Kongl. Collegium sakna allt skäl att härå tillstyrka Nådigt bifall.
Ytterligare stöd för denna sin åsigt hemtade Utsk. deraf, att en ledamot inom Utsk. upplyste, att en pappersbruksägare i hans hemort vidtagit denna åtgärd, hvaraf följden blifvit, att denne efter 3 års förlopp fått mera lumpor än han behöfde, så att han nödgats kontramandera en del leveranser. Det tyckes vara naturligt att samma förhållande öfverallt bör inträffa. Ty allt efter som lumporne tillkomma, kunna de aflemnas på särskildta ställen i socknarne och del emot kontant betalning. Såsom nu tillgår, skall man vänta till dess att lumpsamlaren kommer oeh denne är sällan försedd med penningar, utan i stället medföra' han kryddor, nålar m. m., hvilket allt icke lemnar säljaren någon reel valuta för sin vara, eller uppmuntrar honom att förvara sina lumpor. Någon gång medförer lumpsamlaren t. o. m. skadliga och farliga varor, såsom arsenik. Jag hyser således den öfvertygelsen, att det vore både bättre för Sfi Den 8 Mars f. m. samhället och fördelaktigare för pappersbruksägaren om saken så ställdes, som Utsk. föreslagit. Man har vidare anmärkt, att den utkomna nya lösdrifvareförordmn samt den nya fattigvärdsstadgan skulle förekomma de missbruk man här omtalat. Dessa författningar föreskrifva visserligen kontroller i detta hänseende; men många af dem äro af beskaffenhet att icke någonsin kunna begagnas. Jag vill endast nämna den omständigheten, att om en lumpsamlare blir beträdd med tiggeri, så må han häktas och lill sin hemort återsändas. Men hur skall detta kunna bevisas. Sällan äro andra dervid närvar., än husbonden och hans tjenstefolk, hvilka icke få villna om hvad husbonden rörer. Häktas nu en sådan person för tiggeri och föres till länsmannen, så nekar han dertill och då några lagliga bevis ct mot honom ej kunna anföras, så mäste han släppas. Följden häraf blifver, att ingen vill underkasta sig besväret med att lagföra en dylik person, utan han får fritt gå omkring och drifva sitt ofog.
M:s disposition å riksg.konl. anvisa en kreditivsumma af 2,000,000 r:dr b:co etc.”. Jag tror, att, om man vill granska ifrågavar. yttrande, mäste man medgifva, att Utsk. iakttagit all försigtighet, som af Utsk. kunnat begäras. Enligt min öfvertygelse äro högst få bland oss i tillfälle att fullständigt bedöma ifrågavar. ämne. Vi mäste i det afseendet trygga oss dervid, att alla handlingar, som röra detta ämne, blifvit Hemliga Utsk. förevisle, och det kan icke vara en hemlighet för R. o. Ad., att det förslag Konungen afgifvit till Hemliga Utsk. blifvit af samtlige ledamöterne inom detta Utsk. godkändl. Då frågan till StalsUtsk. inkom, möttes den äfven der af ett odeladt bifall. Den har sedermera utaf 2:ne RiksStånd blifvit bifallen. Uti det ena af dessa Stånd, hvars ledamöter äro fridens och försoningens budbärare, bar endast en stämma böjt sig mot detta anslag. Inom ett annat Ständ, hvars ledamöter, såsom handelns och näringarnes idkare, mest skulle lida inträng i sina intressen genom ett krig, har den K. proposm blifvit enhälligt bifallen. Jag hemställer dä huruvida det vore skäl för R. o. Ad. att vägra bifall till densamma. Att, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, besluta återremiss, innebär, enligt mia öfvertygelse, ett halft afslag. Här är fråga icke blott om erhållandet af dessa 2,000,000 r:dr, utan äfven att erhålla dem i rätt tid, ty ett uppskof med målet skulle måhända förfela det med de äskade medlen afsedda ändamål. För att icke gifva anledn. till ett sådant uppskof har StatsUtsk. ansett sig böra tillstyrka R. St. att bevilja summan, utan att för närvar, ingå i undersökning om sättet för anskaffandet af densamma.
N.o 2 off. kräfver detsamraas användande; hvadan Riket» Ständer finna lämpligt, att straffarbete i förening med det ansvar, som för inbrott är bestämdt, bär bör utsättas. Och det är i öfverensstämmelse med dessa åsigter Rikets Ständer nu få i underd. föreslå, att en allmän Författning måtte utfärdas, af innehåll: ”med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 samt Kongl. Brefven den 23 April 1752 och den 10 Augusti 1784. stadgas och förordnas, att den, som olofligen bryter upp andras bref och derutur tager penningar eller penningevärde, mycket eller litet, skall straffas såsom för inbrottsstöld, arbete ock dertill vid Kronans Slott eller Fästning, ett eller flere år efter som brottet är till. Åliggandes allmänna Domstolen i den ort, der gerningen gjord är, öfversådane brott ransaka och döma, oaktadt den brottslige efter serskilde Förordningar skulle undersannan Domstol höra.” Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. i834- Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 19 ■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga föreslagna förändrade stadganden rörande utmätning. (XagUtsk. N:ris Z 2 och i42>) S. A. K.
En livar af eder kan ju möjligen hysa en önskan, att se någon eller några vissa qvinnor af bildade i » sin egen tidning »; skrifvcn då ojordröj ' ligen till RedaJäionen härom, och vi skola, på samma gång vi bli tacksamma för den ledning de ingångna, förslagen ge oss, äfven söka, så, långt möjligt, gå de skilda önskningarna till mötes. Vi vänta alltså med det snaraste i denna sak kärkomna bref från våra intresserade läsarinnor. Redaktionen. Damer som turister. ^furistväsendet har nu omkring en mansålder i vårt land varit stadt i liflig utveckling, ^ o c h man ser för hvarje år allt större och större skaror med ränseln på ryggen och slarven eller paraplyen i hand sätta kursen uppåt den för så många obekanta nordligare delen af vårt fosterland eller ock kanske till fjälls öfver gränsen till Norge. En icke ringa bråkdel tillhör det så kallade » svagare » könet — vi våga i detta sammanhang icke använda adjektivet » svagare », utan att reservera oss genom ett förmildrande » så kalladt » — och man saknar derför icke anledning att tro, att de qvinliga turisterna haft godt tillfälle att samla erfarenhet med hänseende till behagligaste sättet att företaga en fotresa. Efter att i två somrar hafva tillbringat några veckor på en turiststation, har nedskrifvaren af dessa rader emellertid haft tillfälle att lägga märke till, att de qvinliga turisterna med afseende på utrustning ännu i blott ringa grad hafva vetat att draga nytta af de förvärfvade erfarenheterna. Jag har derför trott, att några råd och vinkar grundade på personlig erfarenhet kunde vara välkomna för en o c h annan och möjligen borttaga några af de » oundgängliga » besvärligheterna och obehagligheterna vid, en fottur. Ömma mödrar och ängsliga tanter uppkasta ofta den frågan: &gt;är det försvarligt att sända damer ensamma ut på fotvandring? » Härpå svarar j a g: ^oförsvarligt är det icke; men hafva damerna tillfälle till herrsällskap, måste detta betraktas såsom en stor vinst. » En erfaren äldre turist — helst en en slägting — (man kommer på en fottur i mångahanda situationer, ofta af en rätt delikat natur) kan i väsentlig grad bidraga till att göra färden angenäm.
Då hon i minnet genomgick alla de olycksfall hon redan måst uthärda, och öfvertänkte, hvad hon, utom sina obotliga hjertesorger, äfven lidit af ”sjönöd, tjufnad, eldsvåda, bedrägeri, som försatt välfången egendom i främmande händer”, vaknade ånyo de fordna tvifvelsmålen. Hon företog sig att jemnföra de särskilda tankegrunder för sanning och visshet, som af verldsåldrarnes visaste män blifvit uppgifna. Den mest opartiska framställningen af deras olika satser ansåg hon sig finna i Bayles bekanta vidlyftiga verk, hvilket hon fördenskull sorgfälligt genomläste. Men vinsten svarade föga mot mödan. Hvilkendera öfvertygelsen var den rätta? Bayle tycktes veta det lika litet, som hon. Hennes begrepp om den Eviges väsende, försyn och nåd, långt ifrån att uppklarna genom dessa forskningar, kändes alltmera förmörkas. Hon utmattade sig i egna tank-bemödanden; hon frestade inhemska vänner; hon rådfrågade lärda utlänningar. Bland dem, i främsta rummet, Danskarnes Holberg: som i sitt värdiga svar, infördt i öfversättning bland hennes skrifter, afstyrker allt theoretiskt grubblande på gåtan och hänvisar till en praktisktreligiös upplösning, såsom den enda möjliga och enda nöjaktiga. Mest fann hon sig dock tillfredsställd af Kyrkoherden (sedermera Biskopen) Brovallius, ”emedan hans förnufts-ljus hvarken i sig sjelft var slögt, eller med flit förblindadt”. Stark i Bibeln, kunde han vid dess förklarande taga både Metaphysiken och Naturkunnigheten till hjelp. En skatt af dyrbar visdom, ständigt redebogen till meddelning, ägde hon äfven att tillgå hos sin slägting, Akademi-Secreleraren i Upsala Klingenberg: densamme, som hade inledt hennes bekantskap med Fabricius; efter hvars död han intog första platsen i hennes vänskap. Så lugnades hon småningom, och återvände till sitt strängaspel. Hennes studier concentrerade sig omkring Poesien, Historien och den Moral, som i lynne och undervisningssätt är närmast med dem befryndad.