Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot, 18*7—»**8. 5tte Sami.) F o r m u 1 a i r e. Uppgift till BeredningsCornmitteen i N. N Socken för CJa CO f • 2 W a W Varde, Inkomst. Undertecknad äger uti ofvannämnde Socken FrälseHernruanet Fall , Dito Torpa ... SkatteHernmanet Skog , , S'kattlagde Tull Mjölqvarnen Forss med 3 par stenar, som går mesta delen af året 1 1 2 3 8 4.000 3.000 I,6oo 10,000 Summa 18,600 Arrenderar FrälseHeinmanet Basebo Dessutom uppgifves: lnriehafvande Häradshofdinge Beställ ningen Bostället Byd 5 procents Bänta derå . 300: Ordinarie Lön . , . 75: D. till Ntr 17 I Bihang tilt RiksSt. Uppgift tili TaxeringsCornmittéen uti N. N. Stad för är 18' Fastighets värde. Inkomst. | Undertecknad idkar Rörelse härstädes såsom Grosshandlare 5 ,ooo Ager Huset N:o Qvart. N. N Io tunnlands Stadsjord med tillhörande odelt utmark , , 3 0,000 Q,000 800 80 Summa % 2,000 5,880 Hvarförutan uppgifves: Ordinarie Inkomst så- som Ledamot i N. N. Direction . 500 N. N. den N. X. (Lit, E. till Nlr 17 i Bih. till RiksSt, Prot, igi7_iSiS, jlteSam!.)’ N:o I. Berpdningsoch Taxerings - Längd, hvari upptecknas Ägare af Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar jemte Innehafvare af Besigtningsrätt å KronoHemman uti N. N. Socken för är iS Den Skattskyldiges Namn och Caraciere.
De belånade papperen hafva till hufvudsaklig del bestått af Götha KanalAktier af lista klassen, hvilka, ehuru i allmänna rörelsen endast gällande 12 å 16 procent, uti Diskont-Verken, emot tillika ställd antaglig horgen för den brist i Verkets fordran, som vid användandet möjligen kan uppkomma, till belåning antagas efter 25 procent å primitiva Aktie-Kapitalet. 60:o. Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorer omnämna under g 53 uti den isf dem afgifne berättelse, hvad Fullmäktige med stöd af 5 mom. 215 § i BankoReglementet förordnat, i afseende på tiden och sättet för inlevererande till Banken af Banko-Diskont-Verkets och Låne-Kontorels i Malmö reservfonder samt den å Diskontrörelsen under år 1844 uppkomna vinst; och Fullmäktige torde derföre endast böra anmäla, att, efter hvad räkenskaperne utvisa, den föreskrifne inlevereringen blifvit inom stadgad tid fullgjord. 61:o. Sedan, bos Banko-Diskont-Direktionen, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Vestmanlands Län anhållit om lättade betalningsvilkor för åtskillige af DiskontVerkets gäldenärer inom nämnde Län, samt Direktionen sedermera inhemtat, att den ifrågaställde underlättnaden afsåge endast Väsby och Salbergs fögderier; så hafva Fullmäktige, under den 6 November 1845, med bifall till bemälde Direktions gjorda hemställan, medgifvit Direktionen, att för inlösen af lagsökta lån, 5 34 Berättelse af Banko-Fullmäktige. tillhörande fonden för lån å namn och reverser, upptagne af Jordbrukare inom nämnde fögderier af Vestmanlands Län, kunna, efter förutgående pröfning, bevilja nya Lån å lika eller mindre belopp, än det eller de till inlösen ifrågakommande lånen, samt att dervid antaga de förre låntagarnes namn; dock under åtskilige dervid fästade vilkor, innefattande, jemte annat, att denna underlättnad icke finge beviljas efter Juni månads utgång år 1B46.
Då de bär i Staden varande fabriker år 1833 drefvos med i5j personer samt lemnade ett tillverkningsbelopp af 183,234 R:dr Banco, men deremot näsllidet år tillverkningssumman, med 283 arbetare, utgjorde 250.336 R:dr samma mynt, synes det som fabriks-lillverkningarne i allmänhet skulle vara i tilltagande; men detta är icke verkliga förhållandet. Med undantag af Bomullsoch Linnefabriken, hvilken år i834 lemnade ett tillverkningsbelopp af 4>4^7> men deremot sistlidet år 10,491 R:dr, kunna fabrikernas tillverkningar i allmänhet härstädes snarare anses vara i afän i tilltagande. Staden äger ett Bränvins-bränneri, hvaraf inkomsten är bestämd att användas ad pios usus, hvarigenom den dryga Fattigvårds-afgiften till någon del förminskas. Ett Tegelbruk finnes på Stadens område, som drifves af enskild person. Strömmingsfisket, som här från äldre tider idkats af en särskild Borgerlig Societet, utgör en väsendtlig del af denna Stads rörelse. Denna Societets medlemmar, som i83^ utgjorde 161, idka detta fiske hufvudsakligen vid arrenderade fiskelägen vid hafskusterne i "VVester-Norrlands Län samt äfven lill någon obetydlig del i Gefle skärgård. Medelbeloppet af den Strömming, som Stadens fiskare under de fem sista åren hitfört, anses utgöra 4>2Öo tunnor, samt medelpriset derå 10 R:dr 16 sk. Banco. Strömmingsfisket har att kämpa med flere olägenheter, som hindra dess tillväxt och förkofran samt äfven hota dess framtida bestånd. Ibland des 28 sa må nämnas, att fiskaren, som idkar sin hufvudsakliga näring på främmande orter, nödgas antingen vara beroende af ägaren till den strand, der han idkar sitt fiske, eller ock betala en ganska hög afgift för arrende af Kronans fiskevatten, såsom t. ex. för Trysunda fiskehamn, hvarföre afgiften till Kronan, under de sist förflutne fern åren, årligen uppgått till ett medelbelopp af 1,202 R:dr 47 skrst.
Af dessa skäl inkom distriktfördelningen i grundlagen, och då man icke kunde för denna klass gifva representation åt mer än 5 ledamöter, måste naturligtvis distrikten blifva mycket stora, och detta var orsaken att Gottlands elementarlärare måste rösta tillsammans med något stift aflägset från Gottland. För att kunna få denna distriktindelning, lät Utsk:t upgöra tabeller, som utvisade såväl elementarlärarues antal inom stiften, som deras löneinkomster, och med afs.-de härpå upgjordes fördelningen så, att hvarje distrikt skulle innehålla ungefärligen lika många valberättigade och lika stora inkomster, hvarjemte man sökte att få distrikternas läge så nära koncentreradt som möjligt, och jag tror att man svårligen skulle kunnat i sådant hänseende ordna bättre, än som skett i detta förslag. En värd talare har äfven yttrat att han ansåg 5 elementarlärare i PresteSt:t vara för litet; men då man besinnar att detta Stånds hela antal icke är betydligt, samt att representanterna för de högre vetenskaperna vid akademierne kunna vara 4, ehuru de nästan alltid endast sända 2, samt att VetenskapsAkademien insätter 2, så finner man, att likväl den klass, som representerar undervisning och vetenskap, kan i PresteSt:t insätta 11 personer, hvilket är ett jemförelsevis ganska högt antal. Af dessa skäl föreställer jag mig att de gjorda anm:ne icke äro af den beskaffenhet att de böra föranleda förslagets förkastande, utan vågar jag vördsammast anhålla om bifall tdl detsamma, till stöd hvarför jag tror mig kunna uplysa att PresteSt-.t redan dertill lemnat sitt samtycke. Gr. Sparre: Att det varit lämpligasf; att icke intaga di striktfördelningen i grundlagen, synes den siste värde talaren sjelf medge, och den omständigheten att det önskades af PresteSt:ts ledamöter inom Utsk:t, är för mig icke skäl att i grundlagen införa Den 14 December e. m. hvad som uppenbarligen icke hörer densamma till.
Denna afkortning, som i räkenskaperne afföres under titel: ”2 T:r 23 kpr afgå till tågning på 46 T:r strukna”, bär börjat först år 1743 och har ej annan grund, än att å 46 T:r af Kronans behållna tiondespanmäl öfvermål kommit att, likasom å den indelda spanmälen, beräknas. 361:23. 8. Räntan af Skelnora och Benhamra samt åtskilliga andra utarrenderade Kungsgårdar, äfvensom lägenheter under Ulricsdahl och Carlberg. 106:28.— Räntan af Rosersbergs Kungsgård. 36: 6. 4. Dito af Rådmansö utarrenderade Kungsgård. Ränta och KronoTionde af Djurgårdsängen under Gripsholm, samt af Ridöängen, äfvensom disponerade dagsverken under Räfsnäs Kungsgård. SDagsverks-ränta af de hemman, hvilkas innehafvare utgöra dagsverken in nalina till Roma Kungsoch Slolts-ladugård. 104: 9. 11. Räntan af Borgholms och Horns utarrenderade Kungsgårdar. 153: 19. tO. Dito af Ottenby utarrenderade Kungsgård. ^Räntan af arbetshemman under Beckaskogs Kungsgård samt tionde å samma Kungsgård tillhörig jord. Malmöhus Län Hallands Skaraborgs Örebro Summa Omslut. Härifrån afgår, med undantag af räntorna för: osersbergs Kungsgård 10(5:28. ■— 1,08(5:22.11. sckaskogs Dito ... 131:20.— 131:20.— 13:8,- 73:47.— och påföres: Förarrenderade Hemman och Lägenheter Återstår Tillkommer från: Förläning på lifstid: Södermanlands Län: Räntan af Tullgarn Summa Kongl. Slott och Kungsgårdar Götha Canals ledning’. Östergöthlands Län Skaraborgs Summa Ordinarie Ränta. Kronovärde. Spanmäl. Markegängsvärde.
Jag vill följa de 2:ne sista talarnes upmaning och hålla mig rörande denna fråga till formen, dervid jag likväl icke kan undgå anmärka, att Memorialets innehåll måste framkalla betraktelser, hvilka, enligt sakens natur, måste öfverskrida den trängre gräns, som af formfrågan bestämmes. För att kunna med någon fullständighet vttra mig om denna form, ber jag att H. III. 17 Den I Febr neri. å i R o. Ad:s minne återkalla de framställningar, som äng. ifrågav. ämne blifvit gjorde. Deri första är den, som innefattas i Frih. Tersmedens motion, hvilken väcktes den 18 sistl. Jan., och hvari föreslogs att R. o. Ad. måtte ålägga BankoUtsk:t att, utan hinder af föreskriften i 2 g 4 mom. af den för Utsk:t utfärdade instruktion, genast till behandling företaga K. M:s Propos. om medels anskaffande för fortsättning af Statens jernvägsbyggtiader, i hvad den angår bankovinstens användande till upköp af statsobligationer. Den 2:dra framställningen innefattas i PresteSt:s prot.utdr. med inbjudning till R. o. Ad. att instämma i PresteStidets beslut att bemyndiga BankoUtskit att, oberoende af stadgandet i g 2 mom. 4 af instruktionen för Utsk:t, genast öfverväga och till R. St:r inkomma med Uti. om och i hvad mån RiksBankens vinstmedel kunna användas för det i II. M:s Propos. om medel till jernvägsbyggnaderne afsedda ändamål, att Banken skulle deltaga i ett lån, stäldt i utländsk myntsort. Den 3:dje framställningen i ämnet utgör Utsk:ts uti förevarande memorial, proprio motu och oberoende af Frih. Tersmedens ofvannämnde förslag, afgifna hemställan att, R. St:r måtte bemyndiga BankoUtskit alf, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 puukt, af den för Utak:t gällande instruktion, öfverväga och till R. St:r afgifva särskildt
— Hennes händer voro sammanknäppta och hennes andaktsfullt uppåtvända ögon veko icke från fru Svenssons ansigte. – Han kastade en blick hän till pigorna; det fans ett omisskänneligt slägttycke mellan Hulda och dem. Han kände att han sjelf och hon, som han uppfostrat, lärt att tänka och känna fint, voro menniskor af en annan race än de andre. Ändtligen tog predikan slut. »Får jag be dig läsa Fader vår och välsignelsen», sade fru Svensson till sin man; hon ville, att akten skulle få en högtidlig afslutning. Herr Svensson var nära att ge ett häftigt svar, men beherskade sig i sista stund och började. Men han hade icke kommit långt, förr än han ohjelpligt trasslat in sig; han började på nytt, men med samma resultat. Han läste och läste, men hur det var kom han alltid till samma punkt och der tog det emot. Allt hvad det fans i Fader vår på andra sidan bönen om det dagliga brödet, låg numera i fullständigt dunkel i herr Svenssons hjerna. Med andäktigt nedböjda hufvud sutto åhörarne der, tryckta af det pinsamma i situationen och alla intagna af en gemensam önskan, att någon lycklig slump måtte hjelpa patronen ur hans olycksaliga kretsgång. Den arme mannen blygdes inför sina pigor, så att ådrorna svälde på hans panna och svetten i droppar sipprade nedåt hans rygg. Han erfor en stickande känsla i huden, och i sitt hjerta närde denne hedersman, der han satt som representant för den officiella kristendomen, allt annat än kristliga känslor för Fader vår och välsignelsen; men framför allt förbannade han i stillhet sitt äkta vif, som bragt honom i denna obehagliga situation. Till sist tog han ett djerft beslut. »Amen!» sade han, midt i kretsgången. Det var hans enda räddning och det enda ord han i sin förvirring kunde hålla fast. Åhörarne drogo ett lättnadens andetag och parodien var slut. Patronen drog upp näsduken och torkade sin panna, medan pigorna långsamt tassade ut. »Aldrig i evighet mer», tänkte han energiskt. Det låg en viss beklämning öfver alla de närvarande; den enda som tycktes helt obesvärad, var fröken Hulda.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. ö Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 December 184-0. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Dec. l&fo. Preste-Ståndet den 3o Rorgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående rättighet för åtskillige städer att återbekomma af dem erlagd rotefrihetsbevillning. (Stals-Utsk. Uti. N:ris 300 och 356.) S. A. K. Sedan, i anledning af de vid granskningen af 1825 års Krono-räkenskaper författade anmärkningar, rörande oberäknad rotefrihets-bevillning för den städerne tillhöriga jord, E. K. M., genom Nådigt Bref af den 10 April 1829 , förordnat, att dessa anmärkningar väl lingö med vederbörande tom» 4o8 Expeditions-Vukottets Förslag till und. Skrifvelse s N:0 185. inuniceras, men att, innan Kongl. Kammar-Rättens Utslag, i följd deraf meddelades, borde frågan hos E. K. M. ånyo i underdånighet anmälas, emedan densammas afgörande hufvudsakligen berodde af det beslut, som, i afseende på den då ifrågaställda reglering af städernes båtsmanshåll, kunde komma att fattas; så och efter det E. K. M. samt Rikets senast församlade
Ständer blifvit föreslaget, att skjutsersättning enligt resereglementet måtte indelta arméens öfveroch underbefäl samt civilstat tilldelas för sådana resor i tjenste-ärenden, som icke förorsakats af föreskrifven tillsyn å de underlydande, nemligen: vid de syner och ekonomiska be sigtningar, som anbefallas i Militieboställs-ordningen, jemte en del andra uppgifna förrättningar, så anhöllo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1857, att, då det visserligen vore ganska betungande för indelta arméens befäl att af egna medel nödgas bestrida utgifterna för resor icke allenast i och för den egentliga tjenstgöringen, utan ock för förrättningar, hvilka icke stöde i omedelbart sammanhang dermed eller vore deraf föranledda, men flere embetsoch tjenstemannaklasser, likaväl som den indelta arméens befäl, hade sig ålagdt att utan ersättning företaga resor i tjenste-ärenden, och billigheten fordrade, att deras möjligen icke mindre grundade anspråk ej lemnades utan afseende, Kongl. Majit måtte, efter ärendets behöriga utredning, till Rikets Ständer göra nådig framställning, dels om och i hvilka fall ersättning borde tillerkännas militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för resor vid förrättningar inom deras tjenstedistrikt, dels ock om de kontrollföreskrifter, sorn i berörda hänseenden kunde finnas erforderliga. Med anledning af denna Rikets Ständers anhållan har Kongl. Majit infordrat Krigs-kollegii, Förvaltningens af Sjö-ärendena och Kammar-kollegii gemensamma underdåniga utlåtande, hvilket afgifvits, sedan Kongl. Majits samtlige Befallningshafvande och Domkapitlen i stiften, äfvensom Chefs-embetena för vissa indelta regementen och korpser hörde blifvit, hvarefter Domkapitlen ytterligare på gifven anledning sig yttrat lith. till R St.
Men, såsom jag haft äran yttra, det är möjligt, att den af Hr Gr. Anckarsvärd föreslagna åtgärd är alltför positiv, och det är kanske för mycket hegardt, att Svenska Stats-Rådet skulle utan all kommunikation och öfverläggning i ämnet med Norska Stats-Rådet, utarbeta ett förslag till ny Riksakt, och att K. M. skulle för R. St:r framlägga detta förslag, innan det blefve meddeladt Norges storting eller ens dess Regering. Jag vill icke bestrida, att derigenom kunde snarare motverkas än vinnas det resulsat, vi alla åsyfta, eller ett vänligt förhållande emellan de båda nationerna, likasom ett dylikt förslag blefve ganska kinkigt att utarbeta, alldenstund mntionären begärt, att detsamma skulle utgå från de särskilda punkter, H. Exc. Hr Just.-stats-ministern i sitt yttrande till sammansatta Statsråds-prot:t framställt, och bland dessa punkter finnas åtskilliga, som vore ganska svårt att f. n. lösa på ett tillfredsställande sätt, t, ex. den 7:de, som handlar om en för begge rikena gemensam representation, och som ingalunda kan betraktas annat än som ett önskningsmål för framtiden. Men om så är förhållandet, som jag baft äran nyss nämna, om ett återupptagande af frågan under denna form skulle mindre leda till ett lyckligt och eftersträfvadt resultat än till att framkalla nya obehag och svårigheter, vågar jag tro, att ändamålet skulle kunna vinnas på en annan väg, som icke i ringaste män kan såra eller förnärma, nemligen om man lemnade Regeringen större latitud och rättighet att sjelf bestämma, hvilka unionella ärender Regeringen önskade nu företaga till behandling gemensamt med Norrmännen, hvilka förändringar och modifikationer i förenings-fördraget, K. M. kunde finna lämpligt att föreslå såväl R. St:r som Stortinget. Det finnes så många punkter, i afseende å hvilka förändrade bestämmelser nödvändigt böra införas, t. ex. i fråga om det gemensamma försvaret, om öfverensstämmelse i tullstadganden, m. m., att man ganska väl kan lemna å sido sådane punkter, som, genom att beröra den ömtåliga frågan om en fullkomlig likställighet, kunde möjligen uppjaga de nu lugnade passionerna.
Vrångoed måge parterne ej äska af hvarannan i någon Rätt; dock ege Hofrätt, då liufvudsaken dit kommen är, pålägga endera parten eller hegge denna vrångoed utan uppskof i rättegången svärja, om sanning ej annars utletas kan. Alla ege Rätten Leder och vördnad visa: ty skall ej någor, i stället för laga fullmäktig, låta öfvermaga, tjenstedräng, eller annan otjenlig, gifva dess skrifter in, eller till muntligt förhör skicka. Gör det någor; Löte i Underrätt feni daler, i Hofrätt tio daler. 16 §. Tager någor sig talan för Rälta i den sak, der Lan hvarken är målsegande eller ombudsman, eller äger å embetes vägnar kära och söka, eller efter lag dertill lof häfver; Löte i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, eller mera, som saken är till: sker det hos Konungens befallningshafvande; Löte fem daler, Konungens ensak: fylle ock i dessa fall allan skada, 16 kap. Andra punkten i 1 § ändras till följande lydelse: Nöjes endera parten ej deråt; gifve han det rätten tillkänna genast, eller sist innan nästa dagen tilländagått, och lagge sedan dess besvär in i Hofrätten, inom hälften af den tid som i lagvadda saker föreskrifven är; vare ock domaren skyldig att tekna å utslaget hvad dag klockan före 12, det §k.e Lör. 264 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 140. 17 kap. Fjerde punkten af 3 § ändras sålunda: Kommer ej vittne, som stämdt är; bote i Underrätt tre daler, i Hofrätt fem daler: och lagge rätten sedan viss dag och vite före. Slutet af 31 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 30 Maj 1835: ”Fäller lagman någon till ed, då bör han den gånga, innan tinget slutas: är lian sjelf ej tillstädes, lagge eden af inför nästa domstol i orten, inom den tid, som lagman föreskrifter,” kommer alldeles att utgå. 18 kap.
Af sådant skäl och i betraktande jemväl af den reciprocitet, som vore att vänta af utlänningen, har Herr Grefven ansett tullen å denna artikel böra nedsättas. — Herr af Billbergh har ansett den tull, som i83o års Taxa för Vin bestämmer, böra bibehållas, så framt den inkomst, Staten deraf hittills haft, vidare skall kunna inflyta, samt derjemte erinrat, att Vin äfven nyttjades till Communion och således icke helt och hållet kunde anses för en öfverflödsvara. —Herr Dalman har äfven funnit betänkligt att höja tullen å denna artikel, i anseende till den icke obetydliga handel Sverige med åtskillige af sine producter drifver på Frankrike, hvars Styrelse i reciprocitetsväg tilläfventyrs skulle derigenom finna sig föranlåten att höja afgifterne på våra Träd varor och vårt Jern; förmenande dessutom Herr Dalman, att, då man ville hejda det öfverhandtagande bränvinssupandet, man ock borde söka bereda ett surrogat i utb\rte deremot, som icke blefve mycket mera dyrt på samma gång som det vore mindre skadligt. För öfrigt har Herr Dalman ansett, att Yinerne borde classificeras efter gröfre och finare, och icke efter Viner på fastager och Viner på bouteiller, emedan den obetydliga qvantitet af Vin på bouteiller, som förtullades, visade, att missbruk i detta afseende egde rum. — Herr Prosten Svedelius har funnit en ojemnhet emellan tullen för Vin på fastager och Vin på bouteiller, samt i öfrigt anmärkt, att ingen skilnad vore gjord emellan finare och gröfre sorter, hvarigenom skulle inträffa, att Kyrkovinet, som ej kunde umbäras, komme att draga lika hög tull, som någon dyrbarare vinsort. — Herr Prosten Astrand bar väl ansett en förhöjning i tullen å denna vara böra ega rum, men ej' till det belopp Utskottet föreslagit, samt funnit det svårt, om ej omöjligt, att skilja emellan olika sorter vid förtullningen.
Till bemötande af denna anmärkning, har Kongl. Commerce-Collegium anfört, att, då Kammar-Rådet Brandel för sin befattning såsom Kammarskrifvare i Manufactur-Discont-Contoret aftjent begrafningshjelp, samt det vore både hardt och obilligt, om en tjensteman, som vunne befordran, ehvad sådant skett inom eller utom det Embetsverk, der han innehade tjenst, icke skulle varda bibehållen vid sin förra lön, intilldess lian komme i åtnjutande af lön för den tjenst, hvartill han blifvit befordrad, hade Collegium ansett Kammar-Rådet Brandel vara berättigad att för så lång tid, som han, i egenskap af Kammarskrifvare, aftjent begrafningshjelp, få, efter sitt utnämnande lill Kammar-Råd, fortfara med uppbärandet af Karnmarskrifvare-lönen i Manufactur-Discont-Contoret. Den förklaring. Kongl. Commerce-Collegium sålunda afgifvit, kan Utskottet dock för sin del icke godkänna, utan instämmer deremot fullkomligt uti den af Revisorerne yttrade åsigt,- men som detta jemväl af de utaf Kongl. Maj:t tillförordnade serskilda Revisorer anmärkta förhållande redan är hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt, anser Utskottet någon ytterligare åtgärd i anledning häraf nu icke vara att af Rikets Ständer vidtaga. §. Angående ett Pastellmålaren P. hindberg betziljadt understöd. 083; års Rev. Ber. pag. 18 och Kongl. Corn. Coll. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Hr von Hohenhausen: Jag vill visserligen icke bestrida hvad Hr von Hartmansdorff anfört, men min tanke är den, att det just är i fråga om sockennämnd och dess formerande, som de största svårigheter möta för antagandet af det förra betänk. ang:de förslag till författning om sockenstämmor och sockennämnd. Nu kan R. o. Ad. svårligen fatta ett annat beslut, än i den förra frågan; alltså 21 H. 48 378 Den n Mart, skulle blott §:n afskrifvas. Göres det, så,antingen man sätter det korta, som jag föreslog, eller man afskrifver det förra beslutet, blir saken densamma. Pastor är icke, enl. R. o. Adis beslut, sjelfskrifven ordför. för sockennämnd å landet, och alt nu vilja komma fram med någon förändring derutinnan, lärer icke gå an. Jag vet icke hvartill det skall tjena alt upprepa dessa §§, som torde utgöra den största svårigheten för de förras antagande; jag skall visserligen icke insistera på deras borttagande, ehuru jag tror att de få ord, som jag föreslog, kunde göra tillfyllest. Hr Ribbing, Bengt: Redactionen af denna § är verkligen så besynnerlig, att jag icke förstår mig på den. Här står, på samma ställe der Hr von Hartmansdorff föreslog förändring, nemi. på 6:te raden sidan 13: ”indelas i rotar eller dislrict och från hvarje af dem utses en ledamot,” och sedermera står det längre ner: "äfvensom det ankommer på sockenstämma att, utan afseende å districtindelningen, utse ledamöter i styrelsen till det medgifna antalet.’’ Mig synes detta vara en stor conlradiction; jag kan möjligtvis gissa mig till meningen, men det är sorn knappast. Det ser ut som vore det tillåtet att göra huru man behagar, och att man ej behöfver taga ledamöter ilrån rotarna. Jag föreslår att hela den sednare meningen måtte utgå , och att slutet af mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Är samhället så inskränkt, att det icke lämpligen kan indelas i 4 district, utses å sockenstämma till fyllnad i antalet ledamöter utan föreståndarebefattning till det medgifna antalet.”