Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten har således icke rätt att inblanda sig uti dess förvaltning, utan endast att granska densamma, samt kontrollera huruvida den summa som Staten påföres till utbetalning, verkligen instämmer med räkenskaperna. Man har påstått att en af Utsk. i 6 punkten föreslagen förmån, eller att bolaget ”ulan kostnad eller årlig ersättning, erhåller upplåtelse af den för jernvägs-anläggningen erforderliga, Kronan tillhöriga, jord” skulle vara särdeles betungande för Staten och att man derigenom skulle komma att bortskänka jord till obegränsadt belopp. Jag vill då fästa uppmärksamheten derpå, att bolaget säkerligen kommer att noga beräkna den jordrymd som för densamma är behöflig i och för jernvägens anläggande, emedan dess inköpande blifver temligen kännbart på de ställen, der bolaget nödgas inlösa den efter expropriationslagen; samt att, då man icke kan förutsätta alt bolaget skulle vilja försöka att af Statens mark tillvälla sig en större jordbredd än af enskiltes, eller att, om så vore, styrelsen skulle dertill lemna sitt bifall, så blifver den jordrymd Staten kommer att tillsläppa icke särdeles betydlig. Dessutom tillkommer det K. M. att bestämma reglementariska föreskrifter, så väl i afseende på kontrollerna som i fråga om allt annat. Vidare har man talat om vådan af att tillåta bolaget ”att, för jernvägs-anläggningen, från Kronans parker inom Örebro län, efter utsyning, kostnadsfritt erhålla nödigt, för andra ändamål icke disponeradt, virke”, och ansett att följden deraf kunde blifva att kronoparkerne i Örebro län blefvo alldeles förstörda. Jag får då fästa uppmärksamheten derpå, att våra kronoparker i allmänhet äro indelta till trakthuggning; att en viss hushållning är för dem införd så att endast ett bestämdt qvantum skog får derifrån allemnas och att det således är detta qvantum som kommer bolaget till godo och äfven det endast för så vidt som det icke är till andra ändamål dispone - Den 29 Juli e. m. 329 raat. Dessutom gäller här samma sats som jag nyss anförde, eller att StatsUtsk. icke kan ingå i några närmare detaljer: det tillkommer Styrelsen. Det är icke StatsUtsk. som uppgör vilkoren med Gr. von Rosen, utan StatsUtsk. föreslår endast R.
Efter middagen låg han på soffan och rökte en cigarr, sedan pratade de vid en kopp kaffe, och innan de visste ordet af var det tid att gå till stationen. När gumman reste sig för att säga farväl, måste hon riktigt kämpa emot sin rörelse. »Hvem vet när vi ses härnäst!» tänkte hon vid sig sjelf, och det föll henne in, att det kanske vore sista gången. Det kommer så ofta för den, som är gammal. Hon skakade hårdt hans hand, men sade ingenting. Kyssa honom vågade hon icke; det skulle han icke tycka om. »Gud beskydde dig och allt ditt förehafvande», sade hon och vände sig hastigt om för att taga ytterplaggen på. Den gamla kappan var mycket svår att få på, i synnerhet utanpå västen och schalen, men sonen hjelpte henne. »Mamma har blifvit fet», anmärkte han. »Jag tror det», svarade hon, vände sig derefter om och stoppade femtikronesedeln i hans bröstficka, med en vänlig liten nick. »Tack, mamma, tack», sade han, och någonting af verklig tillgifvenhet glänste till i hans ögon. Det började redan skymma starkt medan de gingo till stationen. »Jag skall in och ha några cigarrer», sade han hastigt då de vände om ett hörn, »köp biljett och sådant, jag kommer efter.» Han sprang in i en cigarrbutik, och i det samma ströko tre herrar förbi henne på trottoaren, pratande och skrattande helt högt. De ämnade sig synbarligen också till stationen. När gumman blifvit instufvad i sin tredje klass kupé, bland korgar och knyten, kom sonen springande för att söka rätt på henne. Det lyckades, ty hon satt vid dörren och höll utkik efter honom. De tryckte hvarandras händer, konduktören kom och märkte biljetterna, och så slogs dörren igen. Hon kunde ännu se sin gosse, han stod just under en lykta, med händerna i ytterrocksfickorna och den lilla spatserkäppen stickande rakt upp åt armen. Han skakade på sig ett tag; det var kallt, och han önskade att tåget skulle gå. Och så rullade det af. Det rasslade och skakade, ljusen flämtade i den halfskumma kupén.
Det finnes således en gemensam ansvarighet, icke blott inom hypolheksföreningarne sjelfva, utan äfven relativt till hvpotheksbanken. Att förändra hittills gällande stadganden i detta afseende hafva åtminstone komiterade icke ansett behöfligt. Frih. Tersmeden: I ani. af Hrr Flachs och Åkermans yttranden, lår jag förklara, att jag på intet sätt bestridt Frih. Raabs tolkning; jag har endast omlörmält, huruledes denna föreskrift inkommit, nemi. emedan den gäller för nuv:de bypotheksföreningar och äfven finnes införd i § 18 af förslaget till förordning om dylika föreningars bildande. Att stadga något vidsträcktare ansvar i afs:de på föreningarnes förhållande till hypoteksbanken, än hvad i denna 18:de § sägs, dertill finner jag ej skäl. Jag anhåller således om bifall till nu föredragna § i den form, Utsk:t gifvit densamma, hvilken jag anser fullt tydlig. Hr Flach: Nu hafva förhållanderna, som mig synes, utvecklat sig så, att emellan de båda respektive ledamöterna af finanskomitén och BankoUtsk:t upstått en sådan dissensus, att om det skulle förhålla sig på det sätt, som Hr Mannerskantz sagt, staten då verkligen kunde få vidkännas förlust, hvaremot, om Frih. Tersmedens åsigt vore den rätta, något sådant icke skulle inträffa Hr Mannerskantz säger nemligen, att han anser att de särskilda delegarne icke ansvara för mera än de tecknat sig för, och när de gjort sina inbetalningar till banken, så äro också deras förbindelser till densamma fullgjorda. Enligt hvad Frih. Tersmeden åter yttrat, skulle dessa förbindelser fortfara, så att en blifvande brist skulle divideras pro rala parte på de särskilda föreningarne. Det skulle, efter Hr Mannerskantz’ åsigt, vara ganska lätt för bypotheksföreningarne, att kunna slippa från ansvarsförbindelsen, blott de betalt sin leckningssumma; men då skulle grundfonden kunna användas. Deremot skulle, efter Frih.
Ekonomiutskottet bör icke anse sig förhindradt från deras grundrigtiga besvarande, deraf att redan väckte frågor, hvilka dock icke kunna anses annorlunda än som detailier af ett helt, redan kunna hafva blifvit afgjorde på ett sätt, som icke med Utskottets åsigt, vid hetragtaudet af landels hushållning på det hela, instämmer. Yi kunna icke för oss dölja, alt olika åsigter och interesse» inom Representationen störa sambandet ofta mellan paragrapherne inom ett enda Betänkande. Huru mycket mera skall detta icke inträffa emellan sjelfva Betänkanderne, hvilka dock icke äro alt anse annorlunda än som tilläm unde paragrapher inom den större författningens område. Rikets Ständer insågo ock nödvändigheten af att i en enda hand lägga correctivet emot allt det osammanhang, som till följd af en ofullkomlig hopfogning af skiljda intressen och åsigter inom Folkförsamlingen skulle kunna uppkomma, då de i 89 §. RegeringsFormen åt Konungen uppdrogo, att enväldigt besluta om Rikets allmänna hushållning. Men rättigheter förutsätta ock skyldigheter; och lika helig som Rikets Ständers pligt är, och måste vara, att tillse del in - Den i5 December f. m. 153 gen!ing brister i hvad som, å deras sida, för Statens Styrelse bör beviljas, lika helig är Konungens att så sörja för den allmänna hushållningen, att utvägar icke må saknas för dessa utgifters bestridande, och sådant fruktar jag ingalunda i längden sker, ggnom lånetillgångars beredande.. Måhända att en Styrelse vid strängt iakttagande af grundsattser ej undgår tadel, att något småinleresse oroas och bullrar, De allmänna Hushålls-författningarne få icke vara nät att fånga opinioner. Folkel måste styras så, att det erfar, att det slutligen leder till ett godt mål, så i ekonomiskt som moraliskt afseende, och de fjell, hvarmed missnöjet skulle vilja skymma vår syn, bortfalla af sig Kjelfve, ju närmare vi nalkas ett mål, som på klokhet och sanning blifvit ärligt beräknadt.
Då StatsUtskottet, uti sitt afgifna Betänkande af den 11 Martii 1818, föreslår, det Riksens Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: ”Det Kongl. Majit täcktes i ”Nåder förklara de Committerade till hushållningens reglerande på Strömsholm, dess Nådiga välbehag, för den verksamhet och det ”nit, de vid verkställigheten af det dem lem”nade uppdrag ådagalagt,” kan det ej annat än fästa hvar och ens uppmärksamhet, att ett sådant Betänkande åtföljes utaf det serskilta yttrande af en utaf Utskottets Medlemmar, med hvilken flere hade sig förenat, som innehöll att: ”Den Co”mite', hvaruti denna Utskottets värde Ledamot ”deltagit, nu nalkades sin upplösning och Stuteriet fruktansvärd! dess förstöring.” Är det då endast en befarad Stuteriets förstöring, som hlifver frugten af den verksamhet och det nit Kongl. Comitén ådagalagt under de 10 år den varit i activitet, så tyckes Riksens Ständers underdåniga anhållan hos Kongl. Majit, om Dess betygande af Nådigt välbehag häröfver, ej vara särdeles passande. Herr Öfverste Tersmeden, som oafbrutit under dessa 10 åren varit medlem af nyssnämnde Kongl. Comité, bör visserligen noga känna Stuteriets tillstånd, men ogerna tror någon, som läst Kongl. Comitens underdåniga Berättelse af den 3i December 1817, på denna af honom anade förstöring; en Berättelse, hvilken äfven af Herr Öfverste Tersmeden är un - 422 Den 16 Maji, dertecknad, utan någon stridig mening af bo» nom dervid blifvit yttrad.
Anmärkningarne, hvilka föranledt återremissen, äro således uteslutande rigtade emot den föreslagne prescriptions-tiden, inom hvilken Riksgäldssedlarne skulle, vid äfventyr af all betalningsrätt, till inlösen uti RiksgäldsContoret företes; och till stöd för dessa anmärkningar är anfördt, att Slaten, i afseende på dess skuldförbindelser, icke bör begagna sig af någon praecriptions-tid — att den föreslagne prasscriptionstiden vore alltför korrt — att, då Riksgäldssedlarne varit gångbara såsom Rikets mynt, Statens vägran, att, när som helst, dem godkänna, skulle vara ingripande i eganderätten, osli ändtligen att när Riksgäldssedlarne, vid deras utfärdande, icke varit ställde under allmän Lag med prassciptionsdd, utan derifrån befriade, det icke skulle vara rättvist att någon prfescriptionstid bestämma. Till besvarande af hvad sålunda är vordet anmärkt, får Utskottet yttra; När Riksgäldssedlar icke få tillverkas och något ombyte af förslitne mot nya således icke kan ega rum, måste det ligga i sakens natur, att de Bth, tili R, St, Vrot. 1834. 4 Sami. 1 Af cl. 3 Batulet, ig:de Häftet. a Stats A] t skott et i Vältan dt N:o 38?. nu utelöpande sedlarne, i moa de blifva förnötte och i allmänna rörelsen obrukbare, skola af eu tvingande nödvändighet, komma alt återgå till Riksgälds-Contoret, för att derstädes med Bancomynt inlösas.
Allmänheten har varit i tillfälle att beundra fru Anne Charlotte Lefflers, hertiginnan Cajanello, stora berättartalang. Fråga är dock, om den kan mäta sig med hennes mors. Fru Gustava Leffler har genom bref, jag höll nästan r å att säga dagliga, så följt sina barn i deras studier, på deras resor och i deras hemlif, att hennes själ ej hunnit att åldras. Hon har i utlandet besökt dem, och liksom förr i barnoch ungdomen ha de ock i mannaåldern med henne sammanfört sina vänner. Följden är den, att hon besitter en sakoch personkännedom, som åtminstone sträcker sig öfver en stor del af Europa. När hon nu har ordet i sin makt, och allt hvad hon återger blir så lifligt, som om hon själf sett eller erfarit det, så äro hennes muntliga skildringar » ur lifvet » ofantligt fängslande. Många tunga och mörka moln ha under den långa lefnadsdagen dragit öfver källans spegel, men mången solstråle har ock brutit sig igenom dem, och småningom har det som grumlade vågen sjunkit i djupet, så att den nu i kvällen afspeglar solens guldglans. Spårlöst ha dock ej de mörka dagarna gått förbi, men i dess spår ha skönare blommor än de, som förr stodo vid källans rand, uppvuxit. Hennes barns ungdomsvänner, för hvilka fru Leffler ofta blef en moderlig vän, uppsöka henne gärna, där hon i sommardagen sitter under någon af Djursholms okar, och medan hon talar vid dem, lyssna de nästan med återhållna andedrag till hennes sympatiska stämma, hvari alla själens strängar vibrera, och de drömma sig då lätt bort till den friska, porlande källan i den mörka furuskogen. Den är nu utsinad, eller har vintern lagt sordin på dess munterhet — den gör lätt så ute i skogen — men härinne i fru Lefflers lilla förmak väller glädjen fram. Hennes söner, professorn vid Stockholms högskola Gösta Mittag och Frits, professor vid Upsala universitet, samt Arthur, ingeniör och svensk kommissarie vid senaste utställningen i Chicago, fira där hennes 80-åriga födelsedag. En ny fyrväppling, tre små gossar och en liten flicka, skall genom lifvet bevara minnet af en farmor och mormor sådan som endast barnets fantasi mäktar måla henne. A — a.
Letänkanäen, lV:o 11. 151 slen ar Lullmägtige i L:g:sflontoret, kai öfver käräe, kalva upplyst, alt äe isrägavaranäe Vexlingsanstslterne, kvaä LtZtsLnntorets smärre 8eälar angar; redan blifvit k, an Lontorets siäa inställäe till säljä as L. 8l:rs viä 1818 ars Liksäag viätagne beslut; ock kalva bemaläe LuIImäglige funnit sig sä mycket mindre äga anleäning tillstyrka äessa eller ättika anstalters ä n^o viälaganäe, äa, pä sätt as L. 8l:rs 8tatsLltskotts viä näinnäe Liksäag gikna Lltlätanäe 8a>nl. af Lik. till L. 8l:rs Liot. pag. >8o^—181Z) närmare utreäes, äet nogsamt visat sig, kurusom äe åtgärder, kvilka i sörevaranäe asseenäe blifvit till säljä as L. 8lus beslut viä i8iä ars Liksäag fran L:g:sLontorels siäa viätagnc, endast lemnat öppet tillfälle för nnäerslesock egennyttig-! aksigters befrämjande, ulan att erforderlig controll deremot kunäe utlinnas, samt äet dessutom vore Zäagalagät, att tillfällen för invexling ak förslitna 8eälar blifvit inom kvgst sä Län begagnade, äfven sedan sääane, uppå L.
•— öfver väckt motion om bestämda föreskrifter för befordringar inom PostVerket och till derunder lydande befattningar. XXVI. B. 196. XXVII. A. 47. XXX. E. 65. — öfver gjorde motioner om fullkomlig frihet i afseende å köp och salu af tackjern, äfvensom vid Jerntillverkningen i allmänhet. XXVI. B. 196. A. 247. XXXIII. U. 476. XXXIX. A. 260. -— i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o4o, angående klagan deröfver, att Bergsmännen inom Nerikes och Westmanlands Bergslager blifvit ålagdt, att vid Masugnarne begagna Malmvågar i stället för skoflär m, m. XXVI, B. 196. A. a33. — rörande yrkadt förbud mot otillåtna LandtMarknader samt om Militaira Marknadsvakter, och inställande af en Marknad i Borås. XXVI. B. 196. A. 233. —- rörande väckt fråga om rättighet att leverera Räntehö och halm in natura för 25 Kongl. HofStallets behof. XXVI. B. 196. A. a36. XXXIV. E. 166. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande. XXVI. B. 196. A. 240. XXXIV. E. 166. —- i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulricsdal, XXVI. B. 196. A. 247. — rörande väckt fråga om anläggande af en Köping vid Fiskeläget Fjellbacka i Bohus Läns skärgård. XXVI. B. 197.
Af nämnde anledning har jag icke heller velat ifrån represenlantskapets befogenhet utesluta saker som angå kyrkan och skolan helst jag icke förmår förklara, hvarföre en församling, som är betrodd att beskatta socknen till fattigvården, ej skall få åtnjuta samma förtroende i afseende på de säkerligen vida ringare afgifterne till skolan. Genom denna mångfald af formationer samt undantagsoch obehörighets-kategorier fruktar jag, att man endast förbryllar allmogen och väcker missbelåtenhet med de nya institutionerna. 85—91 §§. 1 stället för det af pluraliteten utarbetade förslaget till förordning om kyrkostämma samt kyrkooch skolråd, har jag, på sätt förut tillkännagifvits, tillfogat ett särskildt kapitel om sammansatta kommunalsamhällen, äfvensom ett kapitel i förslaget till Lag om städernes styrelse och förvaltning under rubrik: Om sockenstämma i stad. Det tillhör mig nu att, fullständigare än som skett, söka att visa, huru föreskrifterne i detta ämne skola verka i de skiljaktiga kommunala sammansättningar, hvaraf våra samhällsinrättningar erbjuda ett så rikt förråd. Jag tänker mig en stad och två socknar, hvilka tillsammans utgöra ett pastorat, men af hvilka socknar den ena har samma kyrka som staden, d. v. s. utgör, tillsammans med denna, en kyrkoförsamling. På grund af 1 § i 1853 års fattigvårdsförordning hafva socknarne förenat sig om gemensam fattigvård, äfvensom en af dem, dock icke den som har samma kyrka som staden, förenat sig med staden om gemensam folkskola. Men icke nog härmed. Staden och de båda socknarne samt dessutom två andra socknar hafva, på grund af 2 § 3 mom. i fattigvårds-förordningen, slagit sig tillhopa om inrättandet af en gemensam arbetsinrättning. Om jag för korthets och tydlighets skull betecknar staden med bokstafven A, de båda annex-socknarne med B och C samt de andra två socknarne med D och E, så erhåller jag följande kommunala sammansättningar: l:o 3 borgerliga kommuner: A. B. och G. 2:o 143 2:o 1 pastorat: A+B+C, hvars medlemmar konkurrera i byggande af prestgård.
Hr Tornerhjelm, Rudolf: Till följd af Hr EhrenhofFs anförande i anledn. af Frih. von Blixen-Fineckes ansökning om erhållande af Riksdagsmanna-pollett får jag äran uplysa, att den bemälde Frih. tillagda Hofjägmästaretitel icke innefattar någon verklig syssla, förenad med lön eller tjenstgöring, utan är blott en tom titel, och således att förlikna med en orden som man i främmande land erhåller. Han är dessutom redan för tvenne år sedan befriad från denna titel, och hans fullmakt har blifvit åter - 196 Den 5 September. ställd. Ej heller följes någorstädes den princip, att man för erhållande af en titel, som endast medför rang, skalle behöfva aflägga trooch huldhetsed till den monark som densamma meddelat. Frih. von Blixen-Finecke bar med bevis från Häradsskrifvaren i den ort, der hans egendom är belägen, styrkt att han ständigt varit i Sverige mantalsoch skattskrifven, utgjort alla de honom åliggande onera och upfyllt alla sina förbindelser till Svenska Kronan. Men fullkomligt gillande Utsk:s åtgärd att icke utlemna pollett, är jag öfvertygad att ingen ledamot vill utesluta Frih:n från åtnjutande af hans riksdagsmannarätt, och utestänga en ledamot, hvars verksamhet kan i en framtid blifva nyttig för Svenska Riddarhuset. Hr von Troil, Sam. Gust.: I likhet med den siste värde talaren anser jag mig kunna intyga, att Frih. von Blixen-Finecke har en ganska betydlig egendom i Malmöhus Län, att han der varit en längre tid skattskrifven, och jag kan till och med nämna, att han som yngling exercerat beväring här i Sverige. Jag tror således att intet hinder bör för honom mola att utfå pollett. Frih. Paykull, Fa b. Gust.: Som det kan vara tvifvelaktigt huruvida Frih. von Blixen-Finecke afgifvit någon trooch huldhetsed till Danska Kronan, så är jag i denna stund icke säker, huruvida pollett bör honom tilldelas eller icke, hvarföre jag helst skulle önska att frågan derom lades på bordet.
- Kyrldig tidskrift n: r 1-5. - Lasning for hem met n: r 1-2. - Lasning .for follret n: r I. - Hem&amp;t n: r 1-6. Bf8nadsblad for K. P. U. M. n: r 2-6 - Pedagogisk tidskrift, 1896 n: r 11-12; 1897 n: r 1-4. - Svensk lararetidning, n: r 1-23. - Verdandi n: r 1-3. - Slojdundervisningsbladet n: r 1.-5. - Helsovgnnen n: r 1-9. Jordemodern n: r 1-5. - Svensk bokhandelstidning n: r 5-24. - Nya bokhandelstidningen n: r 5-22. Svensk musiktidning n: r 3-12. - Skogvaktaren n: rl-2. - Viola n: r 3-11, - Nya Iryrlrans tidning n: r 1-5: - Idun n: r 5-22. - Svensk Dnmtidning n: r 5 - 23. - Kainraten n: r 13,-24. - Folkskolans barntidning n: r 1-23. - Linnka n: r 2 10. - Nutid n: r 2-6. - Finsk Tidskrift n: r 1-5. - Nylande n: r 2-11. - Kvinden og Samfundet n: r 2 5, 2 ex. - Blatter des Badischen Frauen Deatsche Hausfrauenzeitung n: r 5-24. - vereines nr 3-11. Neue Bcahnen, IS96 n: r 3-11. - Die.Frauenbewegung n: r .3-10. Dies Blatt gehort der Hausfrau! n: r l.6-18. - Lend a. Hand n: r 1, 2. - The Charities Review n: r 1-2. The English Woman ' s Review n: r 2. - The Nursing Record n: r 461 480. - The Nurse ' s Journal n: r 26.
Då Hr von Hartmansdorff i sitt första anförande icke bestämde någon tid för flyttningen, syntes lian mig göra afseende på skolans nytta, hvaremot då han i sitt sednare yttrande, utsatt en tid för flyttningen, lian tycktes mig fästa afseende pä beqvämlighelen för utexaminerade seminarisler. Jag kan likväl icke se, alt denna beqvämlighet egentligen vinnes, ty den, sora blir utexaminerad d. 1 Juni, kan ingalunda tillträda någon tjenst d. 1 Jitli likasom icke heller den hvilken utexamineras i slutet af November, kan i December månad tillträda sin tjenst, enär det erfordras 56 dagars ansökningstid och denna ovilkorligen måste vara dessförinnan tilländalupen. Jag inser således icke, alt några fördelar uppstå ens för seminaristerne. Deremot skulle icke obetydliga olägenheter uppslå för de skollärareplalser, som äro förenade med klockaresysslor. Jag fortfar således i min anhållan om bifall. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i denna punkt gjorde tillstyrkande, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna puukt gjorde anmärkmr föranleda (ill återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med många nej, förklarade det han trott sig finna, ali denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 9:de punkten, ang:<le yrkndt förbud för folkskolelärare, att vid klagomal söka otman tjenst, innan de blifvit till slut bragta; 10:de punkten, an g: de bestämmande af ett minimum af kunskap smutt, såsom vilkor för anmälning till första nattvardsgången; 1 l:te punkten, ang.-de yrkad nedsättning uti mättet af kunskaper för skolbarnen, innan de frän skolan fä af gä; oefi 12 punkten, taniken. Utsk:s i dessa punkter gjorde tillstyrkanden, bfefvo af R. o. Ad. bifallne.
Bettinhandén. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers StatsUtskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 12 $ anu ar ii 1818. S. D. WM justeringen af StatsUtskottets Utlåtande till Riksens Höglofl. Ständer, i anledning af Landsböfdingens i Norrbottens Län, Herr Friherre G. A. Koskulls till Utskottet i Hader remitterade underdäniga skrifvelse den S7 November nästlidet år, angående anstånd med indrifvandet af återstoden utaf Norrbottens Läns andel i det så kallade Westerbottniska Lånet, yttrade sig Herr Landshöfdingen m. m. Friherre Jacob Cederström, enligt ett sedermera afläinnadt skriftligt anförande, sålunda: ”Sedan Höglofl. StatsUtskottet, oaktadt de ”af mig gjorde Anmärkningar, gillat Förslaget ”till Betänkande, i anledning af Konungens ”Refallningshafvandes i Norrbottens Län gjorde ”underdåniga ansökning, om upsicof med indrif”ningen af Norrbottens Läns andel i Wester”bottniska Lånet; så anhåller jag, att min särskildta tanka i detta ämnet, måtte fa åtfölja ”Betänkandet till Riksens Höglofl. Ständer, öf”vertygad, att Utskottets Förslag, i händelse det ”af Riksens Ständer blifver faststäldt, skulle be”finnas overkställbar^ och att jäg anser vigtigt ”för Riksens Ständer, om De önska se sina be”slut verkstälde, att aldrig besluta något, som ”vid utfärdandet icke kan verkställas. Med den ”kännedom jag äger örn RiksdagsArenders be”handling, kan jag icke föreställa mig möjlig - StatsUtsk. Betänkanden. 57 ”heten deraf, att Riksens Ständers Beslut, forn ”också Utskottets betänkande skulle af Riksens ”Ständer bifallas, utan att blifva återremiteradt,) ”kan hinna, att till Hans Maj:t Konungen hurfva öfverlemnadt, samt med anledning deraf ”Dess Nådiga befallning till UandshöfdingeEm”betet i Norrbottens