Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Utsk. understundom visat nog mycken sparsamhet i fråga om pensioner åt enkor, hvars männer varit i Statens tjenst och varit pensionsberättigade, har Utsk. deremot varit nog frikostigt uti förevrde fall. Jag känner icke Professor Palmstedt, men tror mig dock veta, att han icke är en så framstående vetenskapsman, att R. St:r böra lemna honom något större vedermäle af sin tacksamhet såsom förhållandet var med Frih. Berzelius. Redan vid l8ä() års Riksdag erhöll Professor Palmstedt en icke obelydlig pension i förhållande till andra lärare, som stå på samma punkt som han, och den nu föreslagna förhöjningen skulle således blifva ett plus, hvartill giltiga skäl synas mig icke vara för handen. Då enl. Utslcs egen upgift IIr Palmstedt ännu utöfvar en för den inhemska industrien gagnande verksamhet medelst råd och uplysningar til! industri-idkare, är jag öfvertygad, att han för sin möda erhåller vedergällning och fått förökade inkomster. Har åter embetsmyndigheter infordrat utlåtanden af ho - Den 9 December e. m. 18.1 nom, sä kan väl hända att någon betalning derför icke lemnäs, men den redan beviljade pensionen måste väl betraktas såsom sådan, och om han utfört några updrag i tekniskt hänseeende, är väl förhållandet detsamma som då han iemnar råd och uplysningar åt enskilde. Jag yrkar visserligen icke afslag å Betänk, i denna punkt, men då Assessor Plagemann icke erhållit högre pension än 2.000 Rdr, ehuru han upoffrat 30 år i Statens tjenst och enl. min åsigt har större förtjenster om fäderneslandet än Hr Palmstedt, anser jag all rättfärdighet upfylld, om denne sednares pension för - höjes till 2 000 Ildr, hvarå jag anhåller om propos. Hr Björnstjerna. Joh. Magnus: Vid beviljandet år 1851 af en pension utaf 1,000 Rdr Bko till Hr Palmstedt hafva R. St:r tagit hans förtjenster i betraktande. Således synes han mig hafva vederfarits rättvisa.
På hans skrifbord står en förtjusande bronsstatyett af Barbedienne. » Den var så vacker — jag kunde omöjligt slita mig ifrån den, » sade Alice leende, » och då for jag direkt hem, rafsade ihop alla mina hushållspengar, for tillbaka och köpte statyetten. inte för min egen räkniing, nej, åt dig, förstår du, åt dig! Nå, hvad säger man nu? » Hon räcker honom med en smeksamt graciös rörelse handen till kyss och förvånas, att " han bistert rynkar ögonbiynen. » Har jag nu åter gjort en förskräcklig dumhet? » frågar hon sakta. Och då mannen icke svarar henne, smyger hon, som ett bannadt barn, med sänkt hufvud till bordet och öser för soppan. Ej ett ord blir sagdt. En ängsligt högtidlig tystnad råder. Efter middagen reser sig den förgrymmade mannen och försvinner i sitt rum, så går han ut, utan att ta afsked af Alice. Det har hon nu, för att hon ville göra honom en glädje! En sådan små- sak! De där par hundra kronorna kunna väl inte ruinera honom. Hon är nästan upprörd !. Nå, hon skall nog ersätta honom summan. Hon far till sin far. Det är sent, och hon kommer en smula olägligt. Han är i soarétoalett, och det doftar starkt af parfym om honom. » Hvad står på, min stumpa? » frågar han, och då han märker de rödgråtna ögonen, tillägger han godmodigt: » Hvad har han förbrutit? » I flygande fart berättar Alice om sitt inköp och om hur illa mannen upptagit detsamma. » Vet du, pappa, det är outhärdligt! Du måste ge mig de där tvåhundra kronorna, ja, det gör du ju, lilla, rara pappa? » Hon smeker hans pussiga, vissna kinder och ser helt bedjande på honom med sina vackra ögon. Hon vet, att han nu kommer att sticka handen i sin vänstra bröstficka, ta fram sin plånbok och hälft leende, hälft bannande ge henne de blå sedlarne. Men nej, intet af allt detta sker. Han vänder sig bort en smula trumpen och brummar: » Gör mig ledsen, kära barn, men för ögonblicket är jag själf inte vid kassa. Fyrtio, femtio kronor kan jag väl alltid ge dig — se här!
Det kunde nemligen hända , att en egendoms värde vore af mindre betydenhet i en annan egares band, än i den alträdandes, som dera! möjligen kunde draga större nytta, än någon annan, och som vid bibehållandet kunde af serskilda orsaker hafva fästat ett högre värde, eller att denne, till följd utaf afsöndringen, blefve nödsakad att borttaga byggnader, hvilka omständigheter, enligt Utskottets förslag, såsom det ville synas,. vid ersättningens bestämmande ej kunde tagas i betragtande. 1 1 :o af Herr Brinck som, hufvudsakligen instämmande med Herr Christierson och Herr Bagge j, dels emot den föreslagna ersältningsgrunden yttrat samma betänkligheter, sorn Herr Lewindels ock anmärkt, att den af Utskottet stadgade tid af en månad, inom hvilken, räknad från Compromiss-Rättens beslut, jordegare skall vara skyldig afträda sådan jord, som till allmänt ändamål ansetts nödig., vöre allt för kort och borde bestämmas, i likhet med hvad Lagen stadgar om laga fardag. 12:0 af HerrGrapengiessersorn yttrat, att om den princip, som ligger till grund för ifrågavarande förslag, finge göra sig gällande,. så skulle i och med detsamma all egande-rätt vara försvunnen, och att en sådan Lag, som berättigade Staten, eller någon annan med Statens tillstånd, att skilja en enskild medborgare från förvärfvad egendom, emot en ersättning, hvars bestämmande berodde, ej af honom sjelf, utan af en CompromissRätt, skulle framlocka en mängd onyttiga speculationer, hvilka, endast.
Uti dessa pensionsstater förekomme nemligen beställningar, som ännu icke finnas, hvaremot der vore uteslutna flere nuvarande löntagare och deribland hela arméens civilstat, med undantag af handtverkare, hvilken stat Komitéen förmodat komma att innefattas under annan peusionsreglering, eller den så kallade “Allmänna pensionsstaten“. Ehuru således, vid dessa lörhållandeu, en definitiv pensionsreglering för militärstaten icke syntes kunna ifrågakomma, har Kongl. Majit likväl, för den händelse, att Rikets Ständer skulle fimta förgodt besluta, att, på de af krigsbefälet bestämda vilkor och förbehåll, hvilka hufvudsakligen innefattades i Kongl. Majits nu gjorda framställning, Staten skall öfvertaga arméens hela pensionering, låtit uppgöra den nådiga Propositionen bifogade förslag till pensionsstat, såväl för arméen som Gotlands nationalbeväring, begge pensionsstaterna grundade på närvarande förhållanden med personalen, hvilka nya pensionsstater i nyssnämnda händelse kunde från 1867 års början och tillsvidare tillämpas, intilldess, efter den ifrågaställda arméé-organisationens samt löneregleringens fulländande, den för framtiden gällande pensionsstaten kunde varda fastställd. Kongl. Majit har alltså föreslagit Rikets Ständer, att dessa interims-pensionsstater, hvaruti för hvarje tjenst upptages såväl pensionsbeloppet, som den lefnadsålder, hvilken berättigar till pension, äfvensom den tjänstgöringsskyldighet, som, efter afsked, under viss tid åligger en del pensionärer hemma i landet uti krigstid, måtte tillsvidare få tillämpas, i öfrigt med följande bestämmelser: l:o. Pensionerna enligt dessa pensionsstater må icke tilldelas andra, än framdeles afgående pensionsberättigade under vilkor, som här nedan föreskrifvas. Delegare i Arméens pensionskassa, hvilka icke vilja underkasta sig dessa vilkor, bibehålla sin pensionsrätt, enligt reglementet för pensionskassan af den 22 December 1857, i öfverensstämmelse hvarmed pensionerna utbetalas af Statsverket. 2:o.
Flere af mina grannar här, på bänkarna, hafva upplyst mig derom, att stämmoböterna i Stockholm utgöra 3 sk. på riksdalern, och således 3 gånger så mycket, som jag föreslagit för landet. Bevilln.Ulskts betänk. N:o 9 blef af R. o. Ad. ålerremilteradt. 5 II. 47 Den a5 April. Ånvo föredrogs Bevilln.- samt Allm. Besvärs-och Ekon.- IjJtsktns den 22 dennes på bordel -lagda betänk. N:o 1, ang:de Hr Cedercronas, Johan Ulrik, motion, om årlig bevilln. af en hvar, som vill utöfva jagt och djurfångst, för beredande af medel till praemier för rofdjurs dödande. Begärdes ånyo på bordet af Hr Cedercrona, Joli. Ulrik, Hr Bogeman, Carl, samt Frih. Stjerncrona, David. Vid förnyad föredragning af BancoUlskrs den 2.2 dennes på bordet lagda mein. N:o g, i anleda, af vackt fråga, 0111 användandet af i bankens genrralcassa N:o 1 förvarade utländska medaljer och mynt lill förökande af bankens myntcabinett, blef samma mein. af R. o. Ad. bifallet. Lades till handlingarna BancoUtskts den 22 dennes på liordet lagda utlåt. N:o 10, i anledn. af framställda anmärkntr vid Utsk:s under JN:o 6 afgifna memorial. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, i anledn. af stadgandet i Reg F:ns 96 och 97 §§:r samt Riksd.Ordnts 63 §, i Talmansöfverläggningen förliden gårdag fråga varit om utsättande af dag till väljande af Just.ombudsman och dess suppleant, och att Talmännen öfverenskomma alt föreslå R. St. att dertill utsätta Onsdagen den 6 instundande Maj. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Innefrån salongen hördes hornmusikens valsmelodi, ackompanjerad af de dansandes taktfasta steg. Nu slutade dansen och paren myllrade ut på verandan för att svalka sig. Bland andra också Pelle Wahlberg, som hade vid armen en yngre, mörk dam med en djerf och vacker profil och ett par ögon som tycktes kunna vara en illustration till den kvinliga troheten. Pelle och hans dam slogo sig ner hos den bleka fröken; Pelle gjorde sin artigaste komplimang. William hade börjat få nytt intresse för gruppen; och detta hans intresse tycktes från damernas sida deladt. Då en ny dans i detsamma spelades upp, gick han fram och bad Pelle presentera sig för den mörka. »Fröken Johnsson herr William Zimmermann.» »Får jag dansa med er?» »Tack.» Fröken Johnsson producerade ett mellanting mellan en nigning och en bugning, slog ögonen ned och tog Williams arm. »Fröken Hagberg kandidat», fortsatte Pelle frikostigt. William hann endast göra en kort, flyktig bugning; han var redan på väg mot danssalen med den mörka. Men Pelle följde efter med den ljusa kandidaten och innan paren dansade ut hade William fått tillfälle att tolka sin glädje öfver att ha fått göra bekantskap med ett så stort kvinligt lärdomsljus. »Har ni varit länge här», frågade William sin dam medan han lade sin arm kring hennes lif. »En fjorrrton dagar», sade fröken Johnsson med omisskännelig dialekt. Som artigheten bjöd och för att hålla konversationen uppe tog William noga reda på sin dams tycken, framtidsplaner, slägtskapsförhållanden m.m. allt hvad en artig herre, som kommit öfver väderlekskonversationsåldern kan finna anledning att utforska under en första dans med en dam, han icke känner. Han fick sålunda veta, att fröken Johnson var 16 år och skulle bli student, hvilket kusinen fröken Hagberg redan var; att de båda damerna vistades häruppe under moraliskt skydd af Almas tant, som var döf och att Alma rest mycket och var bekant med många konstnärer. På egen hand räknade William ut att »Alma» var föremål för den lilla fröken Johnssons stora beundran. Han föresatte sig att dansa med lärdomsljuset för att se hur pass beundransvärd hon kunde vara. Han gjorde sig inga illusioner.
Det hände mången gång, att han, utan att vara väntad, tillsammans med en eller flere af sin uppvaktning stod midt ibland de på den präktiga lekplatsen rustande, ofta till ett hundratal uppgående barnen. Inom få ögonblick befann sig den höge gästen omringad af hela barnskaran, där hvarje litet hjärta klappade varmt af tillgifvenhet och tacksamhet mot honom. Åtminstone läste jag, fastän då själf ett barn, dessa känslor i alla de strålande barnaögon, hvilka nu hängifvet blickade upp till sin beskyddare och vän, ty såsom sådan voro de vana att betrakta honom. Med skräckinjagande, förkrossande storhet kom han aldrig, det var idel ljusa, glada minnen de hade från de besök han skänkt dem. Sedan nu » prinsen » med vänligaste hälsningar till höger och vänster besvarat de smås mer eller mindre lyckade nigningar och bockar, roade han sig ofta med att kommendera upp gossarne i den på en fjärdedel af den stora gårdsplanen uppförda gymnastikattiraljen. Kraftigt ljödo kommandoorden, och villigt åtlyddes de. Snart sutto de skickligaste klättrarne i toppen af stänger, stegar och tåg, hvarifrån de med ljudliga hurrarop hälsade sin höge gäst. 294 i DU N: Förtroende att belöna dessa prestationer i gymnastik pappa, hvilken som matros seglat under och hoppfulla blickar möta honom från alla, med det löftet: » Ni få kaffe i e. m. gossar » konungen, då han ännu var hertig af Österoch när generalordern uppläses, dånar » ur (till hvilken förplägning prinsen då lät öfgötland, och som » min pappa » under nämnsvenska hjärtans djup » ett väldigt och severlämna erforderliga medel till husmodern), da sjöresa ofta hade tillträde till h. k. h:s gervisst » hurra! » från hela den förenade hvilket löfte naturligtvis ej tystade de rekajuta, i det att han af fartygschefen blifeskaderns hängifna och jublande besättdan förut entusiastiska hurraropen, utan vit utnämnd till ett slags » k. hoflampning.
Består valdistrictet af flera Städer, eller Städer och större Köpingar, då skola till den Stads-rätt, sorn bestämt valdagen, de protokoll, som äro hållna öfver de öfriga, till districtet hörande Städernas eller Köpingars val, genast insändas; hvarefter omför mälda Rätt sammanräknar de vid districtets samtliga val afgifva rösternas antal. § 16. Riksdagsman i Första Kammaren för Stad eller Stads-valdistrict vare den, som vid det eller de för Staden eller districtet anställda val fått flesta rösterna. Om valet, i följd af likhet i röstetal, är oafgjordt, anställe den Stads-rätt, som valdag bestämt, lottning, och vare då den, som lotten utvisar, Riksdagsman. Af säger sig vald Riksdagsman uppdraget, skall ock den Rätt pröf va skälet och, i fall det godkännes, besörja valets förnyande. Der hela districtets val åt ett ställe förrättas, vare lottningen eller förnyelsen genast, efter det anledningen yppats, verkställd. Bil. till Coust. Utsk. år 1844' Mein. Stads-rättj som va/dag bestdmtj utfärda cch underskri/ve för den, som enligt nästjöregående blifvit Riksdagsman, en sä lydande full makt: O ”Sauls-Rätten (RådstufvuRätten) i N. N. Shul, gör vet erligt, att vid i dag (den ) anställdt val har, på sätt protokollet närmare utvisar, för denna stad (N. N. valdis t rict) och den tid, som Vallagens 10 § 1 (2) (3) mom. utsätter, till Riksdagsman i Riksförsamlingens Första Kammare JV. N. blifvit utsedd; hvarå detta länder till bevis celi fullmagt. N. N. d. ” § 18. I Stockholm bestämmes valdagen för alla Stadens valdis'ricter, och utfärdas fullmakter för alla i Staden valda Riksdagsmän af Stats-rätten, äfvensom röstlängderne och protokollen för S tadeus serskilda va/dis!ricter till samma Rätt insändas; men alla öfriga här ofvan Stads-rätten anvisade, åligganden uppdrage
Af 11alfBrstidskrift.en JJZgi~rwn 11 tgifvm af H. Str mzdirrs, hnr det rackert utstyrda jubileumsliiiftet blif vit insiinrlt, till l~olclromit611, men for sent fijr ntt Inmna npptagns bl: ud grannkade biiclrer. INNERALL. Lydia V \ ~c~kl.strorl~, Fredrika Brerner. NQgra stndier med anledn. af. Sid S. Adlersparres och S. Leijonhufvnds biogrci ofver Fredrika Bremer. Ii ' lin Ameetz. Hjiilphustrnn. Skiss Litteratw: A. li [it. Helgsm %lskloclian. Skildring frSn Rorrland af Math. Roos. Fyra berattelser af Helena N y - blonz. - s % z, Anteclmingar f r h Italien nf en svensk diplomat - sw? Ett Qr i Italien a£ Gustuf Linclgren ; " En kvinna 1 fattigvkclsstyrelse .. E n dr8ktreform , .. Meddelandea fr&amp;n Freclrika-Bremer-Nrbundet . Fr&amp;n sliilda h&amp;ll Fosterbarnsvasendet och barnavhden i iildre och nyare tid A I ~ I Z JCnt~tsor~. CG O r ~ a r Odd. Romantiskt sagospel i 5 akter . C; ercZcb Meyersson. NBgra ogoi~b1icksfotografit: r f r h arbeterskornas vhrld Litteratur: A-11-e. Lejonets unge. Nntidsskildring i fyra akter af fIcwold Gote. - S-cZ. Briljantsmycliet och andra berettelser af Per FIu7i.~t1-ii1n. - G. H. En lyckoriddare. Bersittelse f r h 1600: talet nf Harakl Molcmcler .. A. S. Letizia Bonnparte.
Svenska och Finska befolkningen deremot fortfar alt vara arbetssam samt visa håg och fallenhet för slöjder, och är till karakter, lynne och seder oförändrad, sådan den uti förut härifrån afgifne berättelser skildrad blifvit. Folkmängden utgjorde för kustlandets socknar vid de i slutet af år 1841 hällne mantalsskrifningarne tillsammans 38,905 själar, eller 18,551 af manoch 20,354 af qvinkönet, hvaraf dock 10,389 af det förra och 11,690 af det sednare, dels såsom öfveroch underårige och dels af andre orsaker, voro mantalsfrie. Då totala folkmängden inom dessa socknar, städernas befolkning oberäknad, år 1836 uppgick till 36,896 personer, så har den således under sednast derefter förflutna fem åren ökats med 2,009 personer; deremot den under nästföregående qvinqvenninm endast tilltagit med 1,502 själar eller med en fjerdedel mindre, än under de sista fem åren. Välmågan på landsbygden inom Länet, som under de förflutna missväxtåren så betydligt aftagit, att många, hvilka förut varit välmående och 5 ägt ullånla penningar, derunder blifvit till den grad skuldsatte, att de måst för skuld lemna sina hemman, liar dock någorlunda bibehållit sig hos sådane hemmansägare, hvilka haft åkerbruket väl ordnadt och till någon höjd uppdrifvet. Likväl synes välståndet nu mera, sedan landet åter välsignats med bättre skördar, vara i märkbart tilltagande hos sjelfägande jordbrukare. Kronohemmans-åboer och nybyggare med svaga och ringa odlade hemman samt landbönder, åboer å frälsehemman och inhyseshjon eller backstugusittare deremot befinna sig ännu i klena omständigheter och hafva svårt att sig derifrån på lång tid upphjelpa.
Vi ta först skogen omkring oss, och gå sen längre ut. Du hör det nu. Gå din väg. Peltonen gick. Ifrån ett dike helt nära invid stället, der nyss de båda männen samtalat, uppsteg en liten mager hvithårig gosse på sex år. Han var klädd i en skjorta af oblekt groft lärft, bar små urvuxna, vida byxor, som fladdrade omkring benen på honom, bröstet var bart liksom armar och ben, två klippska, långa, blå ögon tittade käckt fram i det solbrända ansigtet, och munnen log. Jag har hört alltihop, pappa, sade han, då han var utom hörhåll för patronen, alltihop! Härnäst ska han få en rutten fisk i bröstfickan, det lofvar jag. Och hvad ondt jag kan göra honom, så ska jag. För han är den värsta menniska! I går försökte jag sätta tjära på båtsitsen, men den torkade in. Om jag fick en stor geting att märka näsan på'n, så vore jag så glad så. Den lille stack sin bruna, smutsiga näfve i faderns och såg så lycklig ut, när han målade ut för sig alla de njutningar han möjligen kunde bereda sig på patronens bekostnad. Fadern såg sträng ut, drog bort sin hand och sade: Derest du rör någonting af hans, eller gör någon som helst elakhet åt honom, så får du med rottingen att göra, och det värre än eljest, hör du det, pojke? Far bara gör sig morsk, han, skrattade Heikki, inte slår far så hårdt som han tror. Nog tål jag det alltid. Och värre än så! Jag gör mej hård och jag slänger mej, och då tar det inte så farligt. Far ville allt sjelf gerna sätta den här flugsvampen i honom, om far kunde. Du skall hålla mun på dig, Heikki! Ser du, der är patrons barn. Gå in till mor och säg till att det är hårdt med arbete i dag, jag hinner inte äta på ett par timmar än. Och kom sen till mig, så får du hjelpa till med åkern.
Den föreslagna Lagen innehåller, att det skulle 2:.ne gånger ropas åt den flyende , innan, man vore berättigad skjuta på honom. Jag underställer Ståndets bedömande, huru man skulle få lagligen styrkt , att ropen behörigen för sig gått, då fånge befunnes tbjälskjuten. Jag förmodar, att eontrollen blef i de flesta fall både svår och osäker; och jag tro.r vidare, att om Fångvaktare ägde rättigheten att skjuta på arreslanterne , skulle sådant förorsaka, att han, förlitande sig på denna rättighet., uturagtjät den omtanka och noggrannare tillsyn äfven å sjelfva fängslet , som i alla fall synes utgöra ett säkrare och lämpligare medel, till fångars qvarhållande i häkte , än skottet i Fångvaktarns skutgevär. Det är ytterligare föreslagit^ att skottet skulleVigtas, så* att det ej blifver dödligt. De fleste fångvaktare torde dock vid dylika tillfällen vara mindre säkra på, handen. Då man dessutom är angelägen om högsta noggranhet och rättvisa vid dömande till döden , huru mycket mera bör man, icke vara det i fråga om verkställande af döds-* straffet utan föregången dom eller ransakning. På dessa skäl tillstyrker jag bifall af Be*, tänkandet. Pen 29 Octobcr e. m. 555 Friherre Cederström : Det mäste vä/ ta gas i betraktande, då fråga är om gröfre brott^lingar , hvilka antingen afbida dorn , eller gro fftrvundne till så grofva brott, att deras lösiornmande är af stor våda för både enskild och allmän säkerhet, att dessas qvarhållande i häckte ar af den största vigt. Det är dessutom ganska troligt, att, i händelse Lagförslaget vinner bifall, farhågan skall afhålla fången fiån rymningsförsök. Jag kan ej inse , hvarföre man icke skall kunna sätta sig i säkerhet emot en våldsverkare , song redan blifvit öfverlemnad till Lagarnes straffande hand , och att man , för att ömtåligt bevara hans rätt, skall eftersätta samhällets lugn. Må man härvid ej invända , att fången möjligen kan mista 1 ifvet på försöket t ty detta är hans egen risque.
Deremot borde UnderDomare, likasom de fleste andre Statens Embetsman, få vid en uppnådd viss ålder taga afsked, med bibehållande af hela sin lönebehållning. Utskotten hafva, såsom en svårighet vid en förändrad lönereglering i detta ämne, äfven anfört, att om lönerne bestämdes till olika belopp för t. ex. olika Domsagor, skulle missnöje eller obelåtenhet deraf ound 18* - Den 7 Maji e. m. vikligen uppkomma; men huru mångaLandshöfdingar ega lika stora löner? Och har väl något vådligt missnöje eller afundsjuka dem emellan ännu herrskat? Hafva icke Armeens indeldta löner varit olika för enahanda tjenstegrader, till och med inom samma Regemente? Äro icke Preste-inkomsterne olika uti olika Pastorater? Och ändock förspörjes icke något farligt missnöje emellan Innehafvarne. Om äldre eller utmärkt meriterade Domare stundom erhöllo något förmånligare Domsagor, borde detta icke väcka deyngres afundsjuka, I anledning af Hérr Berg von Lindes reservation, deruti han såsom ett efterdöme omnämner de ifrån JustitiaeRevision utgående Expeditioner, anhåller jag att, såsom supplement få tillägga, att Expeditions-lösen för Konungens Domar och Utslag icke erlägges arkvis, utan för hvarje Dom enahanda lösebelopp, antingen denne utgör en sida, eller en hel bok papper; hvadan således stilens uttänjande icke medför någon lucrativ förmon. Friherre Cederström, Jacob: Jag har i Utskotten reserverat mig emot pluralitetens beslut, och får till en början rätta ett tryckfel i reservationen, nemligen i andra punkten; efter ordet Utslag förekommer ordet år, i stället för ordet icke_, som det bör vara. I sjelfva saken hemställer jag först, Den 7 Maji e. ni. 277 i afseende på de föreslagne 32 sk., för kallelser, åt Kronobetjening i Concoursmål, att en sådan taxa är orimlig, emedan det är naturligt, att Kronobeljeningen måste hafva ersättning för påkostad skjuts och tractamente för dagen.