Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Escellence Herr Grefve Mörner har framställt de rys 1 iga följder, som skulle uppstå, om Regeringen sattes ur tillfälle att Jemna biträde åt nödlidandeJag skulle ej sätta i fråga att bifalla ett mera mamabelt sätt af Fonden, om det förutan följden kunde blifva, att man blottställde medborgare för att svälta ihjäl, ty medborgares lif äro af högre värde än alla andra considerationer. Men då Herr Grefve Mörner inedgifvet, att en millions creditiv ej är tillräckligt för att drifva en allmän Spannmålshandel, och likväl yrkat, att uppköp skall ske för att förekomma vanpris, så kan det ej ske partielt för att gynna den ena eller den andra Provincen, utan måste ske när såsom ntj allmän ymnighet finns på Spannmål, öfverallt och, i synnerhet i de sädesrikare Provincerne, såsoni §kåne. Österoch VesteiGöthland , Upland etc* pen 27 October /, m. 559 Om nu det blir missväxt i de Norra Provincerne, som först sent om hösten blir bekant, så kan ej dittransporteras så hastigt som fordras det man i goda år uppköpt i Rikets Södra Provincer, utan stor kostnad. Då är det naturligare, att uppköpen ske genom enskilte personers för-: sorg de år, då verkeligen Spannmålsbiträde behöfves, Derföre tillstyrker jag bifall på Utskottens förslag, helst jag ej grundar min öfvertygelse på någon enskilt omtanka, utan på den allmänna erfarenhet, att i intet land Styrelsen kan befatta sig med en sådan Spannmålshandel, utan missbruk, och betydliga förluster för det allmänna. En värd Ledamot har talat om Irland, och tagit det sorn exempel och bevis på att svält skulle kunna uppkomma, ehuru Spannmål exporterades från Riket; men vi känna hvad Handelsinteresset i England förmår, då4 deremot vår Grundlag tillåter Konungen, att nedsätta införsel-tullen, och förbjuda utförseln af Spännemål, när så finnes af nöden. Derföre kan här ingen sådan fara uppstå, hvadan jag tillstyrker Utskottens förslag.. Herr Stråle, Nils Wilhelm'.
Nationens fordringa att se sina fördelar bewakade; Och enär denna ali manna bewäring i en framtid stall kraftigt werk pa National-lynnets föradlrng, har Ulstvtkel tre! sig ej böra förbigå att till Lesia önskningar bifog den, det mätte wid wara allmänna uppfostrings werk (sa wäk de som redan finnas anlagde, st» de, hwilka, mera hehöfiiga efter en stigande odlms och alla Vckdborgaces ökade behof af upplysning Den iz Juni 679 Utdrag af protscollet, hällit hos Riksens Ständers, till öfwerläggning rörande Longi. Maj:ts Mädiga Proposition till Rikets Ständer om en förändring t utfkcifningsfättet af det fastställda Förstärkningsmanstapet, nedsatte Gärstildka Utskott i Orebro den n Maji 1812. W. D. E^enom ingifwen Skrift sä ?rotocoIIum lade Bonde-Standets Ledamöter i Utstottet, pa sitt Atands wägnar, i följe af en med utsedde Ledanöter deraf hallen öfwerläggning yrkat, att dels för >tt underlätta legningen, dels för att i början gifwa ingdomen någon uppmuntran, öfwerenskommelse natte träffas, Socknewis efter Bewillningsgrund, litt gifwa hwarje Karl, som i ändamål af Exercering lippbadas, ro R:dr Banko för alla Fem tjenstearen, iller 2 Ndr för hwarje ar han pa sadant sätt är ysielsatt, och zz R:dr 16 stilling samma mynt, da >an gar i fällt mot Rikets Fiender, i hwilka aflifter alla utan atffillnad borde deltaga. Utstottet rodde, att da detta anginge en betydelig penninge - anstalter widtagas, att öfning och stickelighet denna nya allmänna Medborgerliga bestämmelse redan der matte kunna grundläggas, Orebro del n Maji 1812.
I de öfriga Stånden, åtminstone BorgarcSt., är bestämdt beslutadt att intet ärende i dag skulle förekomma. Följaktligen kommer, äfven om R. o* Adupskjuter della mål, intet dröjsmål med målets behandling att derigenom vållas. Hr Adelborg, Anders Otto: Då det mål, som är i fråga är af den ytterst vigliga beskaffenhet alt deraf bero en mängd olä genheter, som vidlåda skolorna och inverka på de upvexande barnens hälsa, så hemställer jag om icke R. o. Ad., äfven om ett afsteg ifrån den vanliga ordningen derigenom skulle ske, ehuru jag för min del icke anser all något sådant eger rum, skulle finna det rikligaste vara att sätta detta Betänk, sisi på föredragms-listan på det att man malte få lid alt närmare öfverväga vigten af hvad detta Betänk, innehåller, synnerligen som en sammankomst på US Den 15 April. LSörsen är föranstaltad 1;!. 4 nästa Tisdags e. mmed ledamöter af alla fyra RiksStm för öfverläggning i delta ämne. Jag anhåller således ödmjukligen på det tipväxande slägtets vägnar, sorn väl behöfver att man behjertar dess framlid, att della mål måtte sättas sist på föredragms-listan. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Då enl. hvad jagsett i prot.uldr:u denna skrifvelse redan är afslagen af 2:ne Ständ, sä torde icke någon långvarig debait om denna fråga här behöfva ega rum. Jag skulle visserligen för min del önskat och Irolt det vara hehöiligt ali en skrifvelse afgåtl i della syftemål, som här är föreslagei, men då detta numera icke kan komma att ega rum och dä icke något annat mål kommer att uptaga R. o. Adis tid vid della plenum än del ifrågavande, hvaröfver debatlen icke kan blifva lång emedan den är ändamålslös, så tror jag det icke vara skäl att tillskjuta frågans afgörande. Ur Hjärne, Harald: lag vill blott yl Ira några ord öfver det af Hr von Hartmansdorff begärda upskofvet. Det har blifvit antyd t att detta skulle vara formvidrigt
Herr Jaktlöjtnant, ... ser ni, mål, ... jag ... hm, ... jag ... måste, i en (För sig sjelf.) Anfäkta och regera: ... (till min tid är i dag upptagen med andra göroangelägen sak, bort på ögonblicket. ... Ursäkta emedlertid, att jag nu inte kan lemna svar. En annan gång är ni välkommen. Så snart jag besinnat mig litet i saken, skall jag afgörande svara er. (går hastigt.) låt mig först veta! jag tror alla menniskor blifvit rent af underliga. Pappa! dröj åtminstone ett ögonblick Gabriella (ropande efter Gubben). ÅTTONDE SCEN. GABRIELLA, ARNMAN. Låt honom gå, Gabriella! säkert har han Arnman (bedröfvad). blifvit smittad af de andras obegripliga fördomar. Underligt vore det inte heller, om samma motvilja gerska, ja, till och med, min egen mor. O, min Gabriella jag tror sjelfva himlen lagt sig emot vår förening; mitt tålamod är slut, och uthärdar sannerligen inte flera pröfningar. Gabriella. gonsin, lifvar hoppet mitt hjerta. Jag vet, att min sitt samtycke. Visserligen torde han frukta, att, i råd med Birger, men egentligen lär han ändå i du nämnde om din mor, gode Arvid Arnman. böjelse för dig, har inte kunnat förmås att gilla den; inte för din skull, min Gabriella, ty för saken, gripit honom, som dina bröder, din svä- Misströsta inte, min Arvid Nu, mer än nå- far tycker om dig, och skall äfven slutligen ge oss afseende på min förmögenhet, handla utan i samhufvudsaken följa sin egen vilja. Men hvad var det Min mor, som redan länge anat och känt min dig älskar hon lika mycket som hon högaktar Erika, men af ovilja för din far, och vissa, med hans min hederlige farbror Pehr jag har att tacka, för mar. Jag trodde mig således nära målet, då nu fordna yrke förenade omständigheter. Likväl är det att min goda mor nu ändtligen förjagat sina fördo 80 fruktan för Birgers inflytande på din far, kullslagit alla mina förhoppningar. Gabriella.
– Vi hvilade öfver natten i Unna, – som kan gälla för exempel på osnyggheten i de Westphaliska småstäder, der gatorna vanligen utmärkas genom en kedja af gödselhögar utanför husportarna. – Emellan Unna och Schwelm, der jag skrifver dessa rader, – den sista stationen i Westphalen – kommer man in i ett kulligt, ja bergigt land. Men ingen sten synes. Höjderna äro alla grönklädda af gräs, träd och buskar. Dälderna emellan dessa höjder äro gudomliga, särdeles der en å slingrar sig i djupet. Hettan var stark. Jag sprang af och plockade blåbär i skogsbackarna, tänkte på Sverige och såg mellanåt vidsträckta utsigter öfver ett odladt, vexlande herrligt land. – Det Holstenska byggnadssättet upphör. I stället vidtaga små trefliga korsverkshus, från hvilka stall och ladugård äro afskilda. – Vi nalkas Rhenlanden. Elberfeld d. 1 Aug. om morgonen. Vid Barmen inträder man i Rhenländerna. Emellan Schwelm och Barmen mötte vi Kronprinsen af Preussen. Jag kan om honom blott säga med Postmästaren i Skara om Konung Gustaf III.: ”Jag förmärkte dammet af de allernådigsta hjulen.” Barmen och Elberfeld äro tvenne de största fabriksstäder i denna del af Tyskland, belägna nära hvarandra i en skön dal, som genomskäres af den lilla floden Wupper. De utgöra till utseende nästan blott en enda lång och smal stad. Man far nära ½ svensk mil emellan snygga och vackra hus. Man ser en stor, välklädd folkmängd vandrande utefter den lilla floden i aftonens svalka. Det var Söndag. Man har omkring sig den skönaste natur, lifvad af fliten; åkrar, ängar, små hvita, täcka boningar skymta fram emellan rika lundar ända mot spetsen af de omgifvande höjderna. – I dalen afbrytes grönskan genom långa strimmor af hvitt garn, inlagdt till blekning. Qvinfolken voro sysselsatta att öfver dessa oräkneliga garnhärfvor ur skopor med långa skaft ösa vatten.
Låt af, min son, att höra den tuktan, som förer ifrå förnuftig läro. Ett vrångt vittne bespottar domen; och de ogudaktigas mun uppslukar orätthetena. Bespottarom är straff beredt, och slag på de dårars rygg. Vin gör lösaktigt folk, och starka drycker göra buller; den som dertill lust hafver, han varder aldrig vis. Konungens förskräckelse är såsom ens ungs lejons rytande; den honom förtörnar, han syndar emot sitt lif. Det är enom man en ära, att han är utan träto; men de som gerna träta, de äro allesamman dårar. För kölds skull vill den late icke plöja; så måste han i andene tigga och intet få. Rådet uti ens mans hjerta är såsom djup vatten; men en förståndig kan märka, hvad han menar. Månge menniskor varda fromme kallade; men ho skall finna en, den rättsliga from är? En rättfärdig, den i sine fromhet vandrar, hans barnom varder väl gångandes efter honom. En Konung, den på stolenom sitter till att döma, han förskingrar allt argt med sin ögon. Ho kan säga: Jag är ren i mitt hjerta, och klar ifrå mina synder? Mångahanda vigt och mått, både är Herranom en styggelse. Man känner ock en dräng på hans väsende, om han from och redelig vara vill. Ett hörande öra, och seende öga, Herren gör dem båda. Älska icke sömn, att du icke skall fattig varda; låt din ögon vaken vara, så får du bröd nog. Ondt, ondt säger man, då man hafver det; men då det borto är, så rosar man det. Man finner guld och många perlor; men en förnuftig mun är ett ädla klenodium. Tag honom sin kläde bort, som för en annan i borgan går, och panta honom för den okändas skull. Stulet bröd smakar hvarjom och enom väl; men derefter skall honom munnen full varda med hvassa stenar. Anslag bestå, då man förer dem med råd; och krig skall man med förnuft föra.
Denna berättelse äx en fullkoii ?lig barnhistorja for ungefär 12-åringar. Den har for öfrigt varit synlig i svensk öfvers. redan - 1892, då den förekom i » Pensionsflickan och a.ndra berattelsern. Ofversättningen ar i det stora hela bra gjord, om ock några mindre goda uttryck insinugit sig p % nagra stallen; så t. ex. kunna vi ej annat an finna att ordet » dadda&gt; %r bra fult och ej brukligt i svenska spr&amp;lret i samma betydelse soin barnjungfru. Besynnerligt ser det ocksA ut, att i svensk text skrifva: det Underliga (om döden). Öfvers. hade vunnit sitt syfte, om hon i stallet nyttjat citationstecken (» det underliga.) m Och hvarför ej upplysa lasaxen om hvad » etonjackor » (ett ord soin förekommer inångn gånger) gro för slags jackor. Alla svenska unga flickor veta icke att i Eton finnes en stor, ' mycket besökt gosslrola. Ofvers. har eljest varit frikostig p&amp; upplysningar. ' Pojkar, skildringar ur små och stora gossars lif. Samlade ' och utgifna af ATorda7d Bolfsen. Pirs inb. 2,r0: Utgifvaren har i denna bok, som innehåller ett dussin Iangre - och kortnre skilclringar af olika författare, lyckats ovanligt val med sin samling. I en berättelse kan förekomma helt sm % barn, i en annan ynglingar från » högsta klassen med svarta rockar och skägg)), men alla skola läsas niecl nöje, vare sig de äro skrifna om barn eller för barn. Geijerstam berättar oin Olle och Janne så Att v n ser hur val han kanner dem utan och innan, och Johanna v. Hofstens ki: nesiska prinsessa är en liten ganslra lustigt slcildrad episod. Men fraiiist stå dock slrolhistorierna. Den första huinoristislc och rörande p&amp; en @ ng, och den senare s&amp; förträffligt utförd med den gripande teckningen af den gamle blinde rektorn. Nordahl Rolfsens egen berättelse, Smelte-Isdr, iir den langsta och mest originella af dem alla.
Jag har i det föregående onderdånigst anfört de grunder, på hvilka jag stödjer min öfvertygelse om lämpligaste sältet för tulltaxans ordnande, och jag anser mig ej ega skäl alt afvika frän kommilterades på detalj-undersökning hvilande förslag i detta afseende, så villa icke, genom en fullständigare utredning i serskilda fall, någon ändring deruti visat sis vara af nöden. Hvad Handtverksföroningens Fullmäktige i afseende å vissa uppgifna artiklar anför!, har, efter sorgfällig pröfning, icke förmått öfvertyga mig om en dylik nödvändighet. Anmarkninganio, innefattande, bland annat, det antagande, ali; icke 20, utan 23 procents iuilafgifle • vöre erforderliga för den Svenska industriens bestånd, ådagalägga härigenom fortfarande anspråk på ett tullsystem, som, under namn af skydd för inhemska näringar, i sjelfva verket innebär, att vissa samhällsklasser, genom utestängande eller fördyrande af den utländska tillförseln, önska, till vinst för sig, uppstegra varupriserna och sålunda pålägga hela • den förbrukande allmänheten en mer eller mindre dryg beskattning. Men uiom det att jag för min del ej kan erkänna hvarken rättvisan eller statsnyttan af eli sådant system, anser jag så myc - .-58 Kongl. Maj-.ls Nåd. Prop. JYs SI. Glas. ket mindre skäl att nu efterkomma dessa anspråk, som, under närvarande tidpunkt, det torde vara högst få näringsgrenar inom landet, som ej gynnas af en ganska liflig afsättning — ja! ända derhän, att äfven vid de obetydligaste beställningar den Svenska näringsidkaren ofta ser sig urståndsatt att utföra hvad som begäres.
Ty han såg icke till min goda vilja, utan till min ringa person, att jag icke är annat än en fattig backstugusittares son, hvilken förtjänar sitt bröd genom att sälja för andra och intet anseende hafver ibland människomen. Jag vill dock berätta dig, att hans anfall icke hafver skadat mig hvarken till lif eller lem, utan att jag Gudi vare lofvad både kunde gå hem och själf rodde mig öfver till Granbärget. Min svarta rock blef något nött på den ena ärmen. Men jag aktar detta för intet och vill ej göra fordran på någon ersättning. Ty jag är en ärlig man och vill icke genom konster och pock tilltvinga mig fördelar af dem orättfärdigom. Ensam får jag nu gå min stig, och på Sophie får jag ej mera tänka i denna världen, som är full af sorg och bekymmer för dem, som redligen vilja lefva. Din fader hafver visat mig ut ur sitt hus, och ensam sitter jag nu på min kammare och skrifver dig till för sista gången. Ty aldrig får jag se dig mer och när du får ditt eget, så glömmer du snart, att du någonsin tänkt på fattiga backstugusittarens son Karl Johan Andersson, eller som han nu skrifver sig, Höglund. Genom mycken sorg och arbete går vårt lif, men jag misströstar icke, ty såsom Herren underligen hjälpte den patriarken Josef, hvilken kom till stor lycka i världen och blef en herre i hela Egypti land, fastän hans bröder tänkte ondt emot honom, så kan det kanske också gå med fattiga Karl Johan, hvilken din fader med hugg och slag drifvit ur sitt hus. Men du skall glömma mig, fast jag aldrig kan glömma dig. Och när jag kan, flyttar jag ifrån denna orten. Men så länge min gamla mor lefver, vill jag inte göra henne den sorgen. Och nu säger jag dig med många suckar farväl för evigt, tecknar Din in i döden älskade Karl Johan Höglund. Karl Johan gjorde den stora slängen kring sitt namn. Men sedan han läst igenom det två gånger, tillade han följande post scriptum: »Jag hoppas och tror, att din faders onda afsigt icke gick i fullbordan, utan att du ännu lefver och har hälsan. Sedan han förseglat detta bref och skrifvit adressen, gick han till sängs och sof den rättfärdiges sömn.
Ingen kan mindre än jag missunna komministrarna den ifrågaställa lönetillökningen; men jag kan dock icke biträda en H. VI. 5 66 Den 22 Augosti f. m. mening, hvilken förordar tilldelandet af ett anslag, hvilket, enligt motionärernes egen kalkyl, är för ändamålet alldeles otillräckligt. Motionärerne hafva nemi. föreslagit ett årligt anslag af 141,000 rdr; hvaremot, enligt reservantens yrkande, ett belopp af 30,000 rdr skulle årligen mellan vederb:de komministrar fördelas. Hvad skall väl kunna med dessa 30,000 rdr för ändamålet uträttas? Jag framhärdar till mitt förut framställda yrkande. Frih. af Ugglas: Jag vill icke bestrida behöfligheten der af, att åtskilliga komministraturer indragas; men en sådan åtgärd kan väl icke motverkas af det nu begärda anslaget. Jag anhåller fortfarande om bifall till Prosten Sondéns reservation. Gr. Sparre: Jag kan icke frångå min förut yttrade åsigt, att löneregleringen i sin helhet motverkas derigenom att kommitterade erhålia förhoppning om att kunna få statsanslag för ändamålet, samt att samma kommitterade deremot, för så vida de ega visshet om att de äro begränsade af sina egna tillgångar, skola verkställa den ifrågav:de fördelningen på ett i allo ändamålsenligare sätt. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att delinder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels af Frih. af Ugglas, att R. o. Ad., med afslag derå, skulle för sin del besluta, »att R. St:r ställa till K.
N:o 81; N:o 103, i ani. af väckt motion om skyldighet för bruksegare att, i mån af rösträtt, bidraga till klockares och orgelnisters aflöning; Riddarhus-Utskottet: N:o 6, ang. väckt fråga om ordnande af Riddarhusets gårdsplan och deromkring liggande byggnader; och N:o 7, ang. arfvoden till Riddarhus-Fiskalen på Queckfeltska och Silfverbergska fonderna. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $3 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-uldrag för den 11 dennes samt pleniprot:t för den 14 sisth Januari f. m. Föredrogs elt ifrån Vä Hofi. Borgare-St. ankommet prot.- utdras N:o 234 för den 11 dennes, med inbjudning till de öfriga Piks-Stånden alt förena sig uti Borgare-Sl:s beslut i afseende å sednare delen af Banko-Utsk:ts Utlåt. N:o 26, i ani. af väckta motioner om skyldighet lör R. Stms bank att till ett bestämdt pris utlemna omynladt silfver. Begärdes på bordet. Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm, nppläste en motion N:o 268, angille en underd. anhållan hos K. M., »att Dess regering må, i samverkan med andra Stater, som garanterat Wienertraklaten af 1815, i diplomatisk väg påyrka konungariket Polens återupprättande.» Lades på bordet. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utskits den 11 dennes bordlagde Utlåt. N:o 65, i ani. af dels K. Propos. om anvisande för 4 år af ett fyllnadsanslag till K. M:s hofhållning, dels ock enskilda af berörde Nåd. Propos. föranledda motioner. Föredrogs ånyo Konst.-Utskits d. 4 och 11 dennes på bordet lagde Mern.
För min enskilda del linner jag en temmeligen pAfallande motsägelse emellan ”åberopandet” i elen K. propostns ingress af det nya lagförlagets meden mera framskriden civilisation öfverensstämmande lagstiftningsgrunder — oell införandet i slutet af proposln af en så godtycklig och orimlig lag utur det gamla 6 enp, Missg.- b:n, der tillika en straffbestämmelse, nemi. spö, förekommer, som är fran det nya lagförslaget helt och hållet borttagen. Jag får derföre fästa LagUtskrs uppmärksamhet, dels på godtyckligheten af sjelfva det ifrågavar. lagstadgandet, och dels på inconseqvensen deruti att bibehålla spöstraff i en lag, som säges utgå från mera liberala åsigter. För öfrigt refererar jag mig till den af Frih. Boye gjorda anmärkn. mot denna §, att nemi. ordet eller borde utbytas mot och, så att ett så svårt straff som fängelse eller landsflykt icke må följa på några fällda orimliga ord, som ansetts röra ”Rikets säkerhet,” men hvilka dock icke föranledt hvarken buller eller oväsende. Till denna anmärkn. har jag tillräcklig anledn. af en färsk erfarenhet, då nemi. för icke mer än 7 år sedan en ansvarig lidnings-redacteur, med tillämpning af denna §, dömdes till g månaders fängelse, emedan tidningen tagit sig friheten likna vår östra granne vid en roffogel. H. Ex. Hr Gr. Posse: Jag hade trott mig icke vidare behöfva yttra mig i denna fråga; men då den siste värde tataren upptagit en af Frih. Boye gjord anmärkn., hvilken jag lemnat obesvarad, derföre att jag ansåg den såsom ett misstag af Hr Frih:n; så anhåller jag alt få upplysa, att om HrFrihtn afsåg den 5 §:n, så förekomma orden der icke såsom Hr Frih:n citerade dem, ty orden lyda sålunda : ”Hvar, som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder ”menighet att uppror göra, straffes för den anstiftan, om ”uppror deraf kommer, på sätt som örn anförare i hvarfa "fall stadgas.
I anledning häraf får Utskottet hemställa, att § 82, hvilken af de öfriga begge Riks-Stånden blifvit gillad, måtte erhålla den förändrade lydelse, som bilagda förslag innehåller. § 54. Preste-Ståndet, som i öfrigt gillat ifrågavarande <§, har dock ansett, att den här omförmälda omröstning icke borde vara öppen, utan i stället beslutat, att den skall ske med slutna sedlar. Då likväl de öfriga tre Riks-Stånden gillat Utskottets förslag, anser sig Utskottet icke häruti kunna föreslå någon ändring. § 58. I anledning af Rorgare-Ståndets i fråga om 27 fattade beslut, har bemälda Riks-Stånd återremitterat ofvanstående §; och får Utskottet, i öfverensstämmelse med sitt rörande § 27 väckta förslag, hemställa, att § 38 må erhålla den förändrade lydelse bilagda förslag utvisar. §. 56 Preste-, Rorgareoch Ronde-Stånden hafva gillat denna §, hvilken jemväl af Ridderskapet och Adeln blifvit godkänd, med undantag af Usta momentet, som ansetts böra erhålla följande lydelse: »Regärd upplysning om den af Taxeringskommittéen påförda bevillnings-afgift skall skattskyldig på stället meddelas.» Utskottet, hvars förslag blifvit af tre Stånd godkändt, hvadan detsamma utgör Rikets Ständers beslut, har endast ansett sig böra detta förhållande anmäla. § 62. Roude-Ståndet har återremitterat ifrågavarande §, i anledning af gjord framställning derom, dels att antalet af Pröfnings-kommittés ledamöter borde inskränkas till tjugo, dels att minst halfva antalet borde utgöras a.f egare af fast egendom på landet Som likväl de öfriga Riks-Stånden gillat Utskottets förslag, kan äterremissen icke till någon åtgärd föranleda § 65.