Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skri fvelse af den 10 Maj i8ta samtyckt till Kongl. Majus förut afgifna Nådiga Proposition, att administrationen af ön S:t Barthelemy måtte öfverlemnas till Kongl. Majit; hvarvid Rikets Ständer fästat det villkor, att öns förvaltning ej skulle komma att belasta Svenska Stats-Verket, ehvad inkomsterne blefvo högre eller lägre, utan att sådane anstalter måtte vidtagas, att af öfverskotten, när de inträffade, alltid hoflös tillhanda hvad till fyllande af bristerne, derest sådane skulle uppkomma, alford rad es. Af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, innefattande de grunder och vilkor, under hvilka förvaltningen af ön St t Barthelemy blifvit till Kongl. Maj; t öfverlemnad, hafva Utskotten icke kunnat finna, att Rikets Ständer afhändt Sveriges Krona besittningen af nämnde ö, och Utskotten hafva icke eller kunnat inhemta, att ett sådant afhändande sedermera egt rum. Att meningen med Kongl. Majus omfösmälda Nådiga Proposition och Rikets Ständers, i anledning deraf, aflåtne underdåniga skrifvelse, icke kunnat vara den, att besittningen af ön skulle afhändas Sveriges Krona, synes dessutom tydligt, dels deraf, att Kongl. Majit förklarat
dig både såsom en specielt oss qvinnor angående fråga på dagordningen och såsom en I operans förstuga, der hon på några stegs modern literär produkt af en modern förafstånd bevakar sin mans företaganden, fixefattare, dröjer jag vid ämnet och berättar dig rar hon en herre, som bjuder henne armen litet af innehållet, som är behandladt med och ledsagar henne till Maison d ' or. den kände franske författarens vanliga spiriMorgonen derpå berättar hon sin man, att tualitet. hon varit på balen, och att hon — utfört sin Det är j u kändt, att skilnaden mellan gerhämd. Den sanning och lidelse, hvaraf henmaniskt och galliskt och särskildt nordiskt nes bekännelse är präglad, tvingar honom att och franskt skaplynne förnämligast ligger i tro på den. det tunga allvaret, som utmärker vår nordi» Eländiga! » utbrister han. Men endast ska uppfattning, en seg envishet i att vidharmen talar i detta utrop, harmen öfver att hålla och framdrifva ett intresse, som ändthon gifvit hans namn till pris åt skandalen. ligen fått makt med oss. Icke en aning om egen skuld eller en Fransmannen fattar snabbt, eldas häftigt, känsla af medlidande tyckes få rum hos men är i hvarje ögonblick färdig att låta sin honom. uppriktiga entusiasm falla ned i ett spirituHan skickar henne till hennes rum för att elt löje, ett barnsligt, sjelfsvåldigt löje, hvarafvakta hans beslut. Och han sätter omedelmed en nordbo skulle tro sig profanera sin bart i gång ett helt maskineri för att söka heliga sak. bevisen för hennes brottslighet. Tjenstfolket, Denna iakttagelse har jag också med lättportvakten, droskkusken, kyparen på hotellet, het tillämpat vid en jemförelse mellan de alla förhöras, och alla bekräfta de detaljer båda i någon mon beslägtade skådespelen jag af hennes berättelse, som kunnat falla inom deras synvidd. talar om. Fru Edgren, såsom representant för det Men trots alla skenbara bevis tror ingen äkta nordiska, konseqventa allvaret, släpper mer än mannen på möjligheten af en sådan icke ett ögonblick sitt mål ur sigte.
Om ett Lån, hvilket under de sista tre månaderne af år 1818, blifvit omsatt, sedermera alltid på förfalio-dagen kommit att i oafbruten ordning omsättas, så hade detta Lån kunnat inom nästlidet års slut undergå omsättning Nio gånger; men helt annorlunda måste förhållandet blifva med Lån, hvilka icke kommit att första gången omsättas uti Riksgälds-Contoiret förr än längre fram på året 1819 samt med sådane Lån, för hvilka imellan hvarje omsättning de så kallade tvänné Respit-månaderile blifvit mer elier mindre begagnade. Till närmare upplysning härom är Bilagan Lit. B. författad, och hvaraf belinnes, att, ehuru, för de Irenne derå först upptagne Lånen, Lagsökning icke någon enda gång varit affärdad, samt ett bland dem icke förfaller till betalning förr än i April månad detta år, på desse trenne Lån likväl ännu återstå T3s:delar och att på de å nämnde Bilaga sist upptagne tvänne Lån ännu återstå omkring 5o proCent. Beträffande den hufvudsakliga fråga om utredningstidens förlängning, så är uti en del afMotionerne bestämdt yrkadt, att både Stats-Utskottcts Betänkanden. ni Staten och Discont - Gäldenärerne genom denna förlängning skola vinna. Huruvida ett sådant Resultat af en förlängd utrednings-tid, med säkerhet må kunna påräknas, derom tilltro Fullmägtige sig icke, att fälla något bestämdt omdöme.
Jag bestrider ingalunda denna det Högloflige StatsUtskottets uppställning öfver åinnet; men jag utbeder mig att derjemte få framställa, huru som det är Svenska Folkets ostridiga rättighet, att allena genom Riksens Ständer beskatta sig sjelfvej att allena genom Riksens Ständer först fatta ett omdöme, och sedan i följe deraf besluta om Statsanslagens summor, hvarvid naturligtvis kommit i öfvervägande en noggran pröfning af föremålens mera och mindre nöd - Ven 5 Julii f, m. vändighet; af nyttan utaf deras utsträckning, afvågd med de olägenheter, sorn dessa utgifter verka å de skattdragande, då icke fördelarne å en annan sida åro så påtagliga, att de motsvara det lidande, sorn tunga skattbördor alltid förordsnka. Jag år således med StatsUtskottet fullkomligt ense deruti, att inga föreskrifter kunna eller böra gifvas Konungen, om hvilka af de utrikes Ministerposterne, som böra bibehållas eller ej, men jag tror deremot att Riksens Ständer icke allenast med fuil rättighet, utan äfven med fullkomlig säkerhet, kunde bestämma, att Svenska Folket långt ifrån att vara i tillfälle, att för MinisterStaten öka anslaget icke för närvarande år i tillfälle, att för detta behof bevilja mera ån 6o,ooo R:dr Hamburger Banco. KonungaRiket Norrige betalar till Utrikes MinisterStaten i ett för allt i5,ooo R:dr Hamb. Banco. Då nu Svenska Folket påtager sig fyra gånger så mycket, synes mig att man äfven vid detta tillfälle icke undandragit sig, att bära största tyngden.
Högloflige Allmänna Besvärsoch Oeco - Den 27 April. nomis-Utskottet har i nu uppläste Betänkande föreslagit sådana Stadganden, rörande värfvade Soldaters permitterande och vistande utom Gamizons-orterne, som för dem skulle vara högst menljge, samt så väl bereda den största -svårighet för värfning af välfregdadt Manskap, som för upprätthållandet af den i en Trouppe så nödvändiga hederskänslan. Utskottet föreslår, att permitterade Soldater innom åtta dagar efter ankomsten till en Socken, skall derstädes förskaffa sig försvar hos någon Interimshusbonde, vid äfventyr att i annat fall gripas och till Regementet återföras. ■— En Soldat måste äga samma rättigheter sorn hvarje annan Medborgare att under dess tjenstledighet vistas der hans enskilte angelägenheter fordra, samt nära sig med lofligt arbete; hvilken frihet oftast är en stor bevekelsegrund hvarföre han i tjensten ingår: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den Zo Mars. 1521 ningsoch Krigsgärds-'Förordning bör aflägsna ifrån enskildte ucräkningar, och den känning jag kan hafwa af Hus^sxerin»en blir altför obetydlig. Obetydlig blir den jemwäl bade för Staten och Borgerffaperne; men da den tillika finnes wara sa bctydeligen skiljd ifrån de för kliinmi-afgifterne antagne grunder, har jag trott den icke böra wara bibehållen. vt suxn bix ?rotcicoIIc> v. 6. IlIZMÄN. Utdrag af ?rotocollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers BewillningsUlffott wid Riksdagen i Stockholm den 26 Mars 18ro. S. D. Herr ?roke?L0ren OoÄor 1^3X6 inlemnade följande: Da twenne rexpeAive Stand redan förklarat Kongl. /lcL^mierne ssyldige ar betala Minimi-Afgift för deras anflagne Hemman, da inom detta Högloft.
Styrelsen tidigt före valet låta tillställa den inom hvarje District valförrättande Magistraten behörig längd öfver alla inom Districtet valberättigade, samt hvars och ens röstetal, utfördt i Riksdaler, efter tillverkningsvärdet: Och må ingen å denna längd upptagas, som icke, minst tre år före den dag, då Riksens Ständer, enligt Riksdagskallelsen, skola sammanträda, varit Bruksegare i Riket, eller der idkat annan sådan näring, som hörer till förädlingen af Mineral-Rikets producter. D© väljande, som genom före - Constitutions-Utskottets Eetänkanden. 205 nämnde kungörelse till Walförrättningen kallas, afgifVe sina röster, efter Biksdalertalen af deras tillverkningssummor, antingen personligen, eller medelst befullmägtigade Ombud, men alltid med slutna sedlar, så beskaffade, som i 71 Jj. stadgas: Och röste hvarje väljande blott på En i Districtets Wallängd uppförd Person, hvadan ock denna Längd bör före Walet till de väljandes efterrättelse, uppläsas.” Om detta förslag gillas, uppkomma deraf i xy:de, i9:de och 22:dra §. §. några smärre ändringar joch tillägg, hvilka Utskottet således får, i sammanhang härmed, uppgifva: §• 17. I sista puncten af 2:dra Momentet efter orden : ”För BorgareStåndet af Ma* gistraterne införas : Och hvad särskildt beträffar Bergsbrukens Fullmägtige af de tjenstemän som Bergsutskylderna upptaga, samt för BondeStåndet m. m.” §• *9- I sista puncten, efter ordet: ”öfversända” tillägges: Öfver de val till Riks« 2o6 Cortstitutions Utskottets Betänkanclert. dagsman för Bor gare St An det, som inför vissa Magistrater af Bruksegare anst ali as, ma besvär jemväl anjoras bos KonungensBefallningshafvande i det Län, der valet blifvit förr ätt adt. Klagomål öfver Riksdagsmannaval ra. ra.” §. 22.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel till förbättring af Häradsskrifvares lönevilkor. (U. A.) Sedan Stats-utskottet, uti sitt under N:o 21 afgifna utlåtande, afstyrkt Rikets Ständer att vidtaga någon åtgärd i anledning af en inom hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion om lönetillökning åt Häradsskrifvaren Bjoerklund på Öland, enär ett anslag af 6,000 Rdr vore ställdt till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, att användas till arfvoden åt de Kronofogdar och Häradsskrifvare, hvilka voro i mesta Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 96. 3 behof af förbättring i sina aflöningsvilkor, så har Prosten J. I. Melén uti en, med åberopande af 56 § Riksdags-Ordningen, inom högvördiga Preste-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, i hvilken Prosten Almqvist instämt, föreslagit, att då, enligt hvad motionären trodde sig veta, berörda anslagssumma redan blifvit för ändamålet af Kongl. Maj:t disponerad samt använd hufvudsakligen till lönefyllnad åt Kronofogdarne, ehuru desse tjenstemän vöre i allmänhet bättre aflönte och dessutom nästan dagligen hade tillfälle till icke obetydliga extra förtjenster, som Häradsskrifvarne deremot saknade, Rikets Ständer måtte bevilja och till Kongl. Maj:ts 'disposition ställa ytterligare 6,000 Rdr eller det belopp, som Utskottet kunde anse vara af behofvet påkaliadt, för att dymedelst bereda iönetillökning icke allenast åt Häradsskrifvarne på Öland, hvilka jemförelsevis åtnjötoden svagaste aflöningen, utan derjemte åt öfrige Häradsskrifvare i riket.
Att den åberopade Commerce-Collegii Kungörelse visserligen förut är af Utskottet känd, men att Utskottet, för sin del, icke kan instämma deruti att denna Kungörelse ensamt är tillräcklig för införandet af en bättre ordning uti anmärkta felaktiga förhållande; och 7:0 Att Utskottets afsigt icke varit att kasta skugga på Allmogen uti de norra orterne, helst Utskottet hyser den öfvertygelse, att hvarje åtgärd, som upptäcker den oredligt handlande, med detsamma ställer den äilige uti klarare dag och aldrig kail blifva för den senare förnärmande. Hvad angår det inom Yälloflige Borgare-Ståndet önskade tillägget uti Utskottets förra förslag, att säljaren borde å varan sätta sitt namn eiler bomärke, innan den till afsalu utbjudes, anser Utskottet denna föreskrift icke medföra hvarken kostnad eller olägenhet för tillverkaren, men deremot innebära en ökad controll och säkerhet för köparen, hvadan Utskottet funnit densamma böra till bifall understödjas. Slutligen, och med anledning af hvad inom i4 siItmBesv.- och Oecon.-Vtsh. Vll., N:o ir)j.
Långsamt släppte han hundarnas grimma och gick fram på klippan, där Solros stod pekande ned mot den krökta flodarmen, hur den försvann långt inne i furornas dunkla natt. Öfver vågdönet ljöd örnens mäktiga vingslag och i djupet gnistrade skumvirfveln svart. Bidande Hjorten korsade armarna på bröstet och vände sitt anlete mot öster. Därnere, trampade under foten af krönets taggiga vidunder, bredde sig oändligt de aftonlysta fälten, prunkande blå och röda likt kvinnornas brokiga väfnader och höljda af lätta dimmor, vinkande som luftiga väsen. Och i fjärran glänste Delawares guldklara flod. Tiden förrann. På fälten kröp ljuset ihop och blef till kallt dunkel. Men Bidande Hjorten rörde sig icke. Skyggt kom Solros närmare. — Hundarna frysa och mörkret är här, sade hon. Men intet svar hördes. Blott örnens skri skar genom fallets dunkande sorl. Det var som om den älskades tankar i en mörk ström af eld nått flickan. Hon lade plötsligt händerna på hans axlar. Med sin kropp skymde hon dalen för hans åsyn. — Skogen är full af villebråd och mångahanda nya rötter, sade hon och skalf. Ynglingen hade sänkt sin blick till marken. — Bidande Hjorten älskar mer att snärja den sprattlande fisken. — Att slåss med björnen och den vilda galten — att fånga örnens ungar och fälla den snabbt ilande hjorten — sådant lockar män. — I skogen är trångt att andas, där slocknar solen och ufven skriar. Dalen är full af gyllene ljus, där skådar ögat fjärran och pilen siktar ofvan molnen. — I granarnas skygd står wigwam trygg. Jag skall täcka Bidande Hjortens hydda med ljufliga väfnader och mjuka hudar, svalt skall där vara om sommaren och torrt om vintern, af mångahanda örter vill jag bereda en kostelig rätt, och oset af det läckra fläsket skall fröjda din själ. — Dalens blomster är kostligare än kvinnors händers värk. — Solros tal skall vara som honung, och hennes barm ger lifvet. — Jag vill eröfra skepp och fara ut på det stora vattnet, eldvapen vill jag äga och allehanda främmande ting.
Eft Den sv Juni!. §5Z Efter siutäd läsning af den delen af betänkandet font angeck Stats inkomsterna, gjorde Herr Landl-Marffalken proposition tili bifall dera, men 8riherre Legerström, ^rcob, anmälte sig och anförde: Ehuru swart för den som ej är ledamot af Siats-Utskottet akt kunna följa och granska de af Utskottet ingifne cqlculer öfwer Statewerkets tillgängar och behof, har jag likwäl fästat min upmärksamher wid den af Ukffoltet Upgifna odisponerade fondiRiksgälds-CöUtoiret af omkring 52 t,sos R:dr, hwaraf, uppå ett föregående förslag af Utskottet, Riksens Höglofl. Ständer redan beslutit, att nägot öfwer 400,000 R.dr af Riksgälds-Contoiret pä Stats-werkets anordning genast borde utbetalas till fyllande af Millionen (för de rure sist förs siutne ären) som Riksens Ständer anordnat till Konungen för KrigSbehosweN och Uti htvilken, nämde ftrmma brustit. Wi se af litskottets berättelse, att Statswerket för ar 1816 frän Riksgälds-Eontoirer upburit Len till fyllande af SlatSbristeN af allmänna bewillningen anslagna summa af omkring 569,000 R:dr. Deraf inhämtas äfwen, att Rikegälds-Contoiret till StarSwerket utlänat de 199,000 R:de för begge ären som af Eonroiret skulle betalas, seLan desi egna fonder till interetzens och afbetalningars bestridande genom bewillningett blifwil fylda.
Bryter någon uppsåtligen försegling å bränvinsbränningseller distillerings-redskap under den tid, redskapen ej får till bränvinsbränning eller distillering begagnas, bote 50 r:dr och vare redskapen förbruten. § 64. För uraktlåtenhet att iakttaga föreskriften i § 24, vare bot 20 r:dr hvarje gång åtal sker. § 65. När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvinsbränningsredskap eller för oloflig bran vinstillverkning, skall mannen ansvara för hustruns åtgärd, såsom vore den af honom begången, änskönt hon förebära skulle, alt förbry - 20 Bil. j N:o 2j till Tevillnings-UtskoUets Skrifvelse, N. o 6. telsen utan hans vilja och vetskap tillkommit. Husbonde ansvare ock för förbrytelser emot denna förordning, begängne af hans husfolk, med undantag af förseglings brytande å bränvinsbränningseller dislillerings-redskap, såvida visas kan, att sådant skett å den tid, då han vistats å annan ort, och ej ådagalägges, att åtgärden skett på hans derom gifne befallning. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle lian den honom tillhörige redskap, hvars värde förbrytaren bör betala. § 66. Beträdes justerare alt hafva orätt stämplat bränvinsbränningseller distillerings-redskap eller i stämpiingsbeviset hänfört brån vinsbrännings-redskapen till lägre klass, än hvartill den rätteligen hörer, skall han böta 33 ijdr 16 sk., och derjemte dömas tjensten förlustig, eller på längre eller kortare tid från utöfningen deraf skiljas, allt efter domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller mindre vårdslöshet. Har redskapens egare med full kännedom af det utaf justeraren begångna fel, då detta är af beskaffenhet att föranleda till lägre beskattning för redskapen, än som rätteligen bordt ega rum, till begagnande anmält redskapen, i enlighet med det oriktiga stämpiingsbeviset, bote han 33 r:dr 16 sk. och vare redskapen förlustig.
Ståndet, som bifallit Betänkandet, N:o 127, arilog pu de förändringar i lydelsen af omförinälda Lag, hvilka uti Utlåtandet IN .'o 179 innehållas. N:o 180, i anledning af ålenemisser utaf åtskilliga ifrån Utskottet afgifna Betänkanden. Lades till handlingar ne. N:o 181, i anledning af vackt fråga om afgifvande af förslag till de Lagförändringar, hvilka, til! följd af Rikets Ständers å denna Riksdag fattade beslut orri ett fö ränd ra dt Mynt-sy stern, kunna anses behöfliga. G illa des. och N:o 182, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, JNT;o 123, i anledning af så väl Kongl. Majlis Nådiga Proposition, med förslag till Förordning emot olofliga folksamlingar, sorn ock serskilda i detta ämne väckta motioner. Belänkandet, N;o 128, med för ändringar, enligt Utlåtandet N:o 182, godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utiutanden och Betänkande: 3 38 Prat Utdr. den 6 April 1841. N: 1 i55, i anledning af erhållna återremisser af Betänkandet. Ståndet, som bifallit Betänkandet, N:o 108, godkände nu yttrandet, pag 3, i Utlåtandet, N;o i55, öfver Riksdags-Fullmägtigeu Anders Janssons motion om Kronobrefbärings-s lyldighetenj samt l ide Utlåtandet, JN: > 155, i öfrigt till handlingarne, N:o 156, i anledning af erhållna återremisser af Utlåtandet N;o gq. Siåndet godkände Utskottens i Utlåtandet N;o gg, afgifnu och i Utlåtandet N; > 156, vidblifna yttrande. N:o i5y, i anledning af erhållna återremisser af Betänkandet N:o 112.
Majit måtte täckas vid instundande Riksdag till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om förhöjning i det lill stipendier åt theologie} sludiosi beviljade anslag från 5,000 till 15,000 Rdr Rmt 6 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket i859. årligen, att mellan Universiteterna i Upsala och Lund så fördelas, alt det förra erhölle 8,500 och det sednare 4,500 R:dr samt för ändamålet användas i enlighet med förslag som af Theologiska Fakulteterne skulle uppgöras och Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställas. —- — . Hvad Stats-rådet i förestående 20 mål i underdånighet yttrat och tillstyrkt behagade Hans Kongl. Höghet KronprinsenRegenten i nåder gilla och bifalla. Ex protocollo: C. A. Th. Ädelgren. Bil. N:o 6 till Kongl. Maj.ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. 7 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Är enden, hållet inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen-Regenten i Stals-Rådet ä Stockholms Slott den 10 Juni 1859. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie—Stals—Ministern Friherre De Geer. Hans Excellens Herr Stats-Ministcrn för Utrikes Ärenderna Friherre Manderström. Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, Malmsten. Efter föregången justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärender för den 4 dennes föredrog i underdånighet Departements-chefen Herr Stats—rådet Grefve Hamilton: — —• 14:0.
Under intet skede af hennes lif hade hon varit i denna mening religiös; hon hade underkastat sig de kyrkliga formerna utan plåga, men hvarken i djupare mening trott eller tviflat på den kristna lifsåskådningen; hon antog äfven under de senare åren af sitt lif möjligheten af Guds tillvaro, och hela hennes inre ställning i detta hänseende kännetecknas af dessa ord i hennes sista bref: »Jag tycker icke att jag tror på Gud, men jag kommer ändå att bedja till honom i det sista», nämligen för att då »känna en lefvande varelses närhet». »Lefvande varelse» – detta är här det betydelsefulla ordet. För henne var frågan om en Gud icke frågan om hjälp, tröst, nåd eller försoning, utan om ett större, intensivare lif än vårt eget fans bortom eller pulserade genom denna tillvaro. Utvecklingen och lifserfarenheterna hade mer och mer aflägsnat henne ej blott från den kristna världsförklaringen, utan också från kristendomens etiska ideal. Icke som skulle hon förbisett det sköna i själfförsakelsen, hängifvenheten åt andras välfärd, tålamodet och troheten i det lilla, det ovärldsliga och ödmjuka sinnelaget, som icke söker sitt eget. Hennes diktning har tvärtom mer än en gång förhärligat just sådana drag ur lifvet. Men hennes egen innersta natur var icke i harmoni med kristendomens etiska kraf, utan var, i en hos nutidsmänniskor ovanligt hög grad, befryndad med hedendomen, med hellenens lifsoch skönhetskult liksom med nordbons kraftdyrkan. Följande yttrande ger ett mycket riktigt intryck af hennes skaplynne i detta afseende: Jag är för mycket hedning för att kunna dyrka sjelfförnekelsen. Allt förkrympt och onaturligt väcker visserligen mitt medlidande, men det är mig osympatiskt – det är oskönt – det är inte det stora härliga, det naturligt sunda, som är min religion. Jag är rörd öfver en som försakar allt och som ändå är god – men den menniskan är inte af min race och inte af min tro.
Förhållandet är nämligen det, att detta påbud grundlagts genom en i sina följder ödesdiger missuppfattning af en praktisk fråga som gäller ingenting mindre än en årlig förlust af minst åtskilliga hundra tusentals kronor, förlust för staten, så väl som för den enskilde, och vinst för ingen. Då vi nu ämna offentliggöra det väsentligaste af de öfverraskande handlingarne i målet, hittills i handskrift hvilande i civildepartementet och kammarkollegium, göra vi början med fiskeriintendenten Widegrens officiela utlåtande i ämnet. För att omöjliggöra allt missförstånd, nöja vi oss icke med utdrag ur detta ganska vidlyftiga dokument, utan meddela detsamma in extenso, så mycket hellre som det på visst sätt innehåller en historik i frågan samt oupphörligt af myndigheterna åberopats såsom stöd för deras eget beslut i det vigtiga ämnet. Detta hans officiella utlåtande lyder som följer: Till Kongl. MaJ: ts och Rikets Kammarkollegium. Sedan kongl. kollegium i särskilda skrifvelser af den 14. sistlidne November 1876 infordrat mitt utlåtande beträffande de besvär dels grosshandelsbolaget James Dickson &amp; G: ni m. fl. som idka flottning af timmer i TJmans oah Win-dalselfven samt Umeåelfs vattensystem, dels Byske Aktie-bolag m. fl. som idka flottning i Byske och Kågeelfven,dels Burträsk socknemän m. fl, som idka flottning i Rick-båelfs vattensystem, dels NorsjÖ socknemän m. fl. som idka Jlottning i Skellefteåelf dels Höknäs sågvérksbolag m. fl. som idka flottning i Öseelf, dels Branfors aktiebolag m. fl. som idka flottning i Åby elf, dels också slutligen Säfvars sågverksegare, hvilka idka flottning i Sä / vars elf hvar för sig, samt kongl. kollegium anfört äfven Kongl. Majits Be-Jallningsliafvandes i Vesterbottens län utslag den 8 november 1875 angående förbud mot flottning af obarkadt timmer i här förut anförda vattendrag, hvilka alla äro belägna inom Vesterbottens län, får jag äran beträffande samtlige dessa besvär smål meddela följande: Af handlingarne i omförmälte besvärsmål framgår: