Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland hans papper från dessa dagar ligger ett qvartblad, rigtadt till ett ungt fruntimmer, som han benämner sin ”ömma och förträffliga Nina”; der säger han: ”Jag återkommer från England; jag har sett allt, hvad verldens svaga, men ändå så högtidliga fördom kallar mest stort och herrligt; jag har på denna egna jemnförelse blifvit kär i mitt fädernesland, hvars grad (i hänseende till andra folkslag) af karakterens både ömhet och höghet jag tillbeder; och i denna nya känsla flyr min själ med en okänd glädje till allt, som i detta fädernesland är mest utmärkt af en sann och naturlig skönhet”. – Fullständigare utlåter han sig i ett bref till en ungdomsvän, hvilken sannolikt (här felas nämligen utanskriften) är Heurlin. Medevi den 20 Aug. 1790. Redlige! – Jag reste ut: för att förena mig med alla excellenta hufvuden och hjertan, till att bryta träldomen öfver jorden. Bristen på sådana i England, långt mer än äfven här, gaf mig tanken att resa åter hem. Och Fransyska Revolutionen sparar oss alla, som i hjertat fått en gudomlig gnista, den äran att blifva offer åt Menskligheten. Vi ha fått ro; och kunne tänka på oss sjelfva. – Mitt tillstånd i London har varit en jemt stigande förundran, öfver Englands låghet och Frankrikes höghet. I ett dylikt tillstånd har man ingen viss tanke att skrifva; och således ingen lust. Det är ett nöje för en liten undersam fåne, att resa: men det är ett gudomligt, att hafva rest. Fattiga, lilla jord! det är likväl en höghet, att kunna förakta dig. Borgmästaren i Lidköping kom, att se mig. — Helsa Blidberg. Med hvilken fägnad skall jag ej återse dig! Jag har lärt, att göra rätt och ära åt Svenskarne. Deras ringa tanke om sig sjelfva, är jemnt upp så mycket lögn, som deras höga tanke om andra folk.
Hevisorerne hafva, uti denna dag aflåten underdånig skrifvelse, anhållit, det Kongl. Maj:t nådigst måtte anbefalla Kongl. Stats-kontoret att utbetala de arfvoden, ^Revisorerne, med stöd af gällande instruktion, funnit skäligt tilldela de vid denna revision anställde tjenstemän, den vaktbetjeningen tillagda aflöning, äfvensom kostnaderna för skrifmaterialier m. m.; hvarjemte underdånig framställning skett angående nådigt bestämmande af lämplig vedergällning åt den Stats-kommissarie, hvilken, jemlikt Kongl, Maj:ts nådiga förordnande, under förrättningen Revisorerne med upplysningar tillhandagått. — 271 — Med stöd af 68 § Riksdagsordningen, varder tiden för nästa statsrevision utsatt till den 15 Augusti 1862. Stockholm den 14 Oktober 1861. Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter: FR. CRONSTEDT. J. W. STJERNSTEDT. THURE CEDERSTRÖM. G. H. STRÅLE. C. KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOIL ER. FORSSELL. OSCAR EBIL RABE. ANDERS SANDBERG. J. M. MALMSTEDT. ESBJ. BERGMAN. CARL AHLBERG. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: JOH. VICT. ABOM. GUSTAF NETTELBLADT. G. HOLM SYLVANDER. JOH. RYDING. J. SÖDERHOLM. GUSTAF RHODIN. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: S. HEURLIN. ANDERS PEHRSSON. OLOF OLSSON. A. W. UHR. MÅNSSON. LARS OLSSON. Sim rut Johansson* _ 272 — Reservationer :
Äfvenledes anser jag mig böra meddela den upplysning, att contractet emellan K. M.och Kronan samt rusthållai ne, hvilket afsluiades år 1791, redan är tilländalupet, och alt II. St. således antingen böra anslå medel till de 58 nummers lippsittning till cavallen, eller också tillstyr ka, att rusthållare för samma nummer matte blifva ålagde att erlägga samma ålgölet-som de öfrige rustliållarne sig åtagit intill delta mål hinner blifva fullkomligen afgjordt. Likaledes tol de det blifva nödigt, att II. M. Konungen underdånigst blir underrättad om, alt cnntracterna emellan rusthållare och deras soldater äro olika med dem som äro afslnlade emellan rotehållare och deras soldater, hvarföre det blir nödvändigt, att nya contracter rusthållare och deras soldater emellan blifva uppgjorda, i händelse Utsktns förslag antages, oell 1 Lisl hål Isbataljonen i annor händelse icke skall anses vara upplöst. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns betänk. N:o 112 återremitterades. Ånyo föredrogs Consl.Utskts den 9 och 2j dennes på bordet lagda mein. ]N:o 73, med förslag lill andrad ordalydelse af Tryckfr.förordn:s 5 § 1 oell 5 mom. Gr. Mörner, Garl Göran: Äfven i i:a moni. af denna föreslagna förändring tyckes mig Gunst rit mindre lyckligt. CJtsk. har förutsatt att en åklagare måste yrka straff: det kan likväl Ilända att han ej dertill finner anledning. Ordalydelsen borde derföre vara sådan, 4åö Den 3o Januari f. m. nit <Ieri upptogs åklagarens påstående, inen icke yrkande af straff. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller alt få veta luiru detta mål blifvit hehandladt af de öfriga Stånden och alt derefter få fortfara. Underl. R i d d. Secr e t.:
De förändringar i Taxeringen,' som af PröfningsComittéen göras och i Protocollet intagas, skola genom utdrag deraf med* delas LandsKammereraren, och af honom ut* föras i särskild längd, som för hvarje skattskyl* dig, hvars Taxering blifvit förändrad, visar både hvad TaxeringsComitféen påfört och hvad PröfningsComittéen stadgat; kommande desse Längder, att till Uppbördsmannens efterrättelse Taxeringslängden bifogas. 9 Mom. 1 Stockholm vare särskild Prof» ningsComitté, hvilken under Ordförande af ÖfverStåthållaren, i dess frånvaro af UnderStåthållaren, eller den Konungen i deras ställe i Nåder förordnar, med laglig rösträttighet, skall bestå af Ridderskap och Adel, två Prester, två af Stockholms Magistrat, dem QfverStåthållarcn utser, tolf Borgare, nemligen: tre af Grosshandels», tre af Minuthandels», två af Fabriksoch fyra af HandtverksClasserne, samt fyra Ståndspersoner. Med valet af dessa sednare, så väl som RiksStåndens Ledamöter, förhålles på det sätt, BevillningS-VtsÅotUtS BttanianJtn. yjtj att TaxeringsComittéen i dess Plenum, bland sina Ledamöter utser sex personer, nemligen en af Ridderskap och Adel, en Prest, tre Borgare och en Ståndsperson; hvarvid iakttages, att en af desse utses ifrån hvarje TaxeringsComittéens afdelningar; och afgifve TaxeringsComittéen om detta utnämnande särskildt ProtocollsUtdrag till hvardera af de väljande Stånden, samt till Magistraten från Ståndspersonerne; hvaretter med valet af öfrige Ledamöter i PröfningsComittéen för lia lie», på sätt om val af Ledamöter till TaxeringsComitté i Stockholm redan stadgadt är; dock må ingen vidare i PröfningsComittéen inväljas, som » det årets Taxering deltagit. jo Mom.
Sedan prot. är justerad t, så finnes deruti conlroller på häradsskrifvaren, ehvad det är han eller någon annan som fört prot. Jag bestrider nödvändigheten elier behofvet att ändra hvad vi under lie år brukat, och önskar derföre, alt Ii. o. Ad. måtte afslå Utsk:s hemställan i denna punkt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Under den tid då både beredn. och taxeringscomite'er funnos, voro taxeringscomite'erna så få, ali häradsskrifvare och kronofogdar kunde medhinna att vid de sednare förrättningarne vara tillstädes, utan att tjenstens öfriga göromål blefvo derpå lidande. När man ville till församlingens beqvämlighet borttaga beredn.comiteerna, så bestridde jag den förändringen, befarande att taxeringscomiteerna derigenom skulle blifva allt för många. Då svarades, att besväret med de många beredn. comileerna vore olidligt, och alt flere församlingar visserligen Den 2 December. 13 skuHe förena sig om gemensamma taxeringscomitcer, hvarigenom besväret icke ökades för kronobeljeningen. Nn liar likväl inträffat, att taxeringcomitéerna blifvit allt för många, så att kronobetjeningen måste vid dem varda sällsynt. Dä är det väl icke skäl alt än mera hindra kronofogden från sina öfriga förrättningar. Fordra R. St. att han skall vara tillstädes vid de mänga taxeringscomite'er som finnas, så bör de också bevilja anslag åt vice kronofogdar, som sköta tjensten under det att de ordinarie sitta i taxeringscomiteen, eller tvertom. Att icke gifva anslag, men borttaga den ordinarie kronofogdens tid på sätt här är föreslaget, det måste jag högeligen afstyrka. Skulle dock R. St. fatta ett dylikt beslut, så kommer det allmänna att blifva lidande derpå, och man får göra en ny förändring vid nästa riksdag. Bättre synes mig vara, att nu föranstalta så, att någon skada icke uppkommer.
Ribbing anför dervid, hurusom den allmännaste och mest framstående, befogade anmärkningen mot nu gällande stadganden och lagar angående befordran till presterliga lägenheter vore den, att dessa stadganden och lagar i ej ringa mån syntes utgöra en tillämpning af den grundsats, att befordran till de presterliga lägenheterna med ty åtföljande inkomster mera skulle afse att belöna förtjenster och verksamhet af allehanda arter, än befintligheten af duglighet och omedelbart arbete för församlingens bästa; att alltså presten mindre vore tillsatt för församlingens skull, än denna och deraf påräkneliga inkomster erbjöde ett välkommet tillfälle att med anständigt eller rikligt uppehälle förse, låt vara aldrig så väl i annat afseende, förtjent verksamhet. Lärdomsförtjenster utgjorde nemligen den afgörande meriten till erhållande af de största presterliga lägenheterna. För befordran till de mindre, de tarfligare lägenheterna, hade man visserligen en grund, som syntes stå i närmare förhållande till prestens befattning och duglighet såsom sådan: hans ålder i tjensten. Så vida likväl som ålder i tjenst ej vore identisk med duglighet, så vida som fastmer en tid för hvarje dödlig inträffade, då den förra, med den åren åtföljande bräcklighet, snarare minskade och förtoge den sednare, så blefve denna befordringsgrund, betraktad i sitt förhållande till det sökta embetets uppgift och ändamål, om ej sämre, dock ingalunda bättre än den ofvannämnda. I fråga om anordningen af den presterliga befordran utgår motionären först från den grundsats, att församlingen för afgörandet af hvem, som skall blifva dess herde, ej bör stå främmande, samt anser tillämpningen af denna grundsats lika nödvändigt följa af prestens betydelse och ställning till sin församling såsom dess lärare och själasörjare, som utgöra ett bland de kraftigaste vilkoren för bibehållande af församlingens intresse för sin offentliga kyrka. För bruket af församlingens rättighet att deltaga i bestämmandet af eller afgöra, hvem som skall blifva dess själasörjare, borde dock gifvas en sådan norm, som i möjligaste måtto förhindrade missbruket.
Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Den förste värde talaren bör jade sitt anförande med den förklaring, att han icke vore någon beundrare af den nuv:de juryn, men likväl ansåge densamma bättre än den af Const.Utsk. föreslagna. Jag åter vill begynna med att tillkännagifva, att jag icke är någon beundrare af den här föreslagna juryn; men att jag likväl anser den vara bättre än den nuv:de. Man har å sednare tider vid all lagstiftning antagit såsom en grundsats, Den 10 Oktober. 49 sats, att särskildta domstolar för särskildta fall, eller s. k. specialdomstolar, icke icke böra nedsättas; men livad är den nuv:dejurvn om icke just en sådan special-domstol? Den väljes ja blott för ett enda fall och upphör omedelbart efter detsammas afgörande. Attén sådan jury-inrättning, behäftad med alla en special-domstols fel och brister, icke är lämplig, är lätt att inse, och derföre förefinnes något likartadt, icke i civiliserade länders lagstiftning. Då man således, i min tanke, måste uttala en ovilkorlig förkastelsedom öfver den nuv:de juryns sammansättning, återstår att tillse, huruledes den må kunna på ett bättre och lämpligare sätt inrättas. Att den jury, som skall fungera uti ett förekommande tryckfrihetsmål, bör genom lottning utväljas bland ett större antal för en viss längre tid valda jurymän, derom äro nästan alla ense, och frågan gäller således endast att bestämma, på hvad sätt eller utaf hvilka personer eller myndigheter detta större antal jurymän skall utses. Man faller då genast på den tanken, som finnes uttryckt uti Hr Rudlings reservation, men då denna tankes verkställbarhet inom Const.Ut.sk. flera län hade icke ett enda tryckfrihetsmål under flera års tid blifvit anhängiggjordt, samt att uti åtskilliga andra län antalet deraf under en lika lång tiderymd utgjort 1, 2 å 3.
Majoren von Steijerns unberbåniga anhållan om eroerlbelfg fFatfemanna*rått å troånne imber ©(arbt; $ung#* gårb Ipbanbe lagenheter, hallaslätten och $errfj'6#ängen; 131:0. —-— angåenbe *£)anblanben Billqvists unberbaniga an* föfntng om befrielfe från honom åbomb 6råntt>in#&rånning#*afgift; 132:0. —- t anlebning af Sftåbig ^ropofttion, angåenbe be fa Fallabe ^rippijfa Föpegobfen i £>allanb; 133:0. ben 20 3anuarii/ om btöpofftionen af några bronan tillhöriga fepggnaber och tomter i ganböFrona; 134*0. ben 25 ianuarii, angåenbe förånbring och rebuetion af .frem* man#*råntorne i be Sån, ber be famina nu åro i ftörre antal perfeblar utförbe; o 13froi anlebnmg af jvongl. 9fta/:f# %ibiga ©Frifvelfe, angåenbe bpggnaböljjelp för öregrunb# ©tab, efter berftåbe# timab elb#våba; o i3<5 o. i anlebning af Äongl. SDtaft# öiåbiga ©Frifroelfe, angåenbe unberflob till fullhorbanbe af en Canahanlåggntng ro i b ©troing ©å? feri i Q3ohu# Sån; 137:0. ben 27 ianuarii, i anlebning af åvongl.
13 r cipernes förändring efter oppositionens (bigter j ofri dönria nemligen kunnat uppträda med ett enda, i utöfniilgen antagligt, förslag, .eller med conseqvens uti något annat, än ‘uti det obilliga klandret öfver åtgärder, af Styrelsen, antingen beslutna eller tilltänkta m. m. Jag får på förhand bedja den ädle Grefven förlåta', om jag icke uppfattat dess mening rätt , men så bar den för mig framställt sig; äfvensom jag derjemte får förklara, alt jag hyser för Herr Grefven och för hans åsigter en stor aktning, samt att i följd deraf, den anmärkning jag nu går att göra, i anledning af Herr Grefvens tal, endast är ämnad för sammanhanget med hvad jag redan, uti Ridderskapets och Adelns Plenum den 17 dennes, yttrat såsom min tanka om det besynnerliga partie_, som hos oss bildat sig under ett ifrån andra länder lånadt namn af — opposition. Mig förefaller det verkligen så, som skulle man gerna kunna likna detta parti vid en slags hydraj fast icke af den beskaffenhet, att bränncuren emot densamma behöfver användas —. följakteligen icke heller någon Hercules för att bekämpa henne — hvilket må lända lill ursäkt, om äfven jag är djerf nog, alt då och då nalkas dess lernteiska område. Också har erfaren - 9* i3a Den a4 Jul i i f. m. heten visat, huruledes detta monstrum, efter hvarje nederlag, alltid förlorar några af sina hufvuden, genom desertioner under sjelfva drabbningen; och snart återstå knappt så många, att det ens kan exeqvera sin vanliga furio-lamentoso-stämma öfver de lidna förlusterne, En opposition, hvarpå denna allegorie kan lämpas, måste följaktligen i hög grad vara förderflig för hvilket land som hälst; ty den är blott till, i kraft af sin storrnodighet i tal, innehållande dessa tidens utnötta phraser, så mycket mera löjliga i tillämpningen hos oss, som ingen fara påkallar deras användande. — Den uppehåller sig endast genom det begär, hvar och en af naturen har, att uppmärksamt höra och betrakta det vidunderliga.
B., fastän dessnuvarande recensent är gervinist, om hennes verkliga och väl-förtjenta triumf. Och den som bekant s&amp; ovanligt lärde och vine H. A. B. i Sv. Dbl. kunde 1885 inte bättre sin Ger-vinus, än att han, som det tycktes af allt hjerta, instämde i lof-orden. — Och Gervinus hade ändå som sagdt kommit ut redan 1849, men först i nftdens år 1889, d. v. s. jämt 40 år senare, blef han fallt erkänd af hrr Stockholmsrecensenter. Hans skugga bör verkligen vara fru Hartman taoksam. Det är ett nytt bevis på skönhetens och talangens förenade makt. Fru Hartmans uppfattning och återgifvande af rollen äro nu snart sagdt enhälligt fastslagna såsom de enda saliggörande, och hr V. S., som blygsamt bjöd till att knysta, kröp strax till korset. Inför en sådan enhällighet vore väl egentligen det klokaste att helt vackert stoppa in alla sina tvifvelsmål. Kanske hade ock inga tvifvelsmål återstått för mig, om t. ex. Sv. Dbls recensent, hvilken snält och omständligt ordar om sin vånda att frångå den gamla traditionella uppfattningen, varit nog vänlig att upplysa om icke blott att han reflekterat länge och väl, utan ock sättet hvarpå han i sina reflektioner ledde sig till sist fram till det resultat att det var alldeles på tok med det gamla sättet. Totalintrycket vid åseendet af fru Hartmans argbigga blir en undran, hvarför en så stor apparat som hela fem akter etc. och så många brutala åtgärder skulle behöfvas för att lära denna ostyriga barnunge mores. Det borde ha kunnat skett med mycket mindre; obändigheten är inte värre än att man godt med någonting så enkelt som en risbastu hade bort kunna undvika hela den onödiga kraftförbrukning, som nu dels pjesen, dels hr Hillberg sjelf ålägger Petruchio.
Men det är möjligt, att jag misstager mig i dessa omständigheter, och jag förklarar, att jag gerna medger Hr Stråle, såsom tjenstgörande jurist, preference i afseende å redactionens uppgörande, den jag, för mindel, altså öfverlemna!' åt honom, såvida han, efter de vördsamma anmärkntr jag nu haft äran framställa, finner sig böra vidhålla yrkandet om ändring i den af mig uppgifna redaction. Gr. Horn: Gr. Frölich har så fullständigt utvecklat den åsigt, hvartill jag hörer, att jag dervid icke skall vidare uppehålla mig. Jag vill blott svara dem, som synts förundrade öfver, om man skulle hysa någon farhåga för realisationens bestånd, att jag ingalunda yttrat någon sådan; men jag har sagt, att det är oförsigtigt att jemte realisationen tillskapa lagar, som mot densamma föda misstroende. Jag har velat, att man noga skall akta sig att genom lagstadganden visa ett misstroende, som saknar all anledning. Att privatbanksystemets tillämpning i vårt land bör komma att understödja realisationens bestånd är min öfvertygelse och mitt hopp, helst jag väl vet, att detta bestånd icke beror på den större eller mindre reella valuta, banken kau komma att hålla inne, utan på allmänhetens belåtenhet med det financiella tillståndet i landet; men skulle man nu tillf förbinda privatbankerna att vexla med silfver, så hade mat; iu Den 19 Mats f. m. 393 ju dermed sagt, att hvar och en borde akta sig för Rikets sedelmynt. Då man föreställer sig olägenheten af att behöfva hålla både silfvercassa och sedelcassa, samt inser., att försigtigheten fordrade det bankerna icke emottaga inbetalningar i annat än silfver, så visar sig ju såsom tydlig följd af påbudet, att sedlarna utträngdes ur rörelsen; och jag frågar, om realisationen derigenom stadgades, eller om den undergräfdes.
I anledning af E K. M:ts Nådiga Remiss å en, af Lands-Secreteraren uti Götheborgs och Bohus Län, i underdånighet gjord ansökning om förbättring uti dess ordinarie Lönevilkor, som till en del utgå i contant, hafva Riksens Ständer inhemtat, att jemväl uti åtskillige andre Län Lands-Secreterarne njuta oindeld eller contant aflöning; Och emedan någon jemnkning till närmare öfverensstämmelse härutinnan eller påökning för en Land-Stats-Tjensteman icke bör ega rum annorlunda, än i ett sammanhang på det hela, samt en allmän reglering af Styreise-Werket i alla dess grenar förestår, kunna Riksens Ständer emedlertid icke bifalla någon förändring af nuvarande Lönings-sättet 6Go 'UnäerdShigå Skrifvelser, för Lands«Secreteraren i Götheborgs och Bohus Län. arto. Likaledes har E.K. M., under densi nasti. Martil, till Stats-Utskottet i Nåder remitterat Häradsskrifvarnes i Westerås Län underd. ansökning, att hvar och en af dem måtte, till Skrifvares underhållande, uppbära, i Länets större Fögderier 300 R:dr , och i de mindre 150 R:dr årligen, och att derjemte för de år, då, enligt uträkning, särskildt för hvarje Fögderi, Häxadsskrifvare-Lönen icke uppgår till 600 R:dr jBanco, bristen kunde varda utbetald af LandtRänteriet, samt en sådan reglering, med nästa års början, vidtaga; äfvensom särskild Nådig Re-i miss, den 30 sistlidne April, är vorden meddeld å en af Krono-Fogden L. G■ Hollstén och Häradsskrifvaren G. S. Pahl, i Strömsholms Fögderi af berörde Län, ingifven underdånig ansök.; ning, att de belopp, hvarmed deras på Stat anslagne
I lyckliga ekonomiska omständigheter har fröken Holmlund konstnärshem talrika att i tillfälle Stockholm vänner, och gästfriheten närinnans yngre Holmlund, är att i sitt i hvar detta syster, vackra se o m k r i n g och en hem, fröken värdinna, icke är dekoration, utan framsprungen sig känner, där konstEugenie alltid funnit stort nöje en yttre konstnärinnan i att skatta tror ej gärna uttala gifves, bortskänka Men jag, böra fattas något allvarligare än vanligen ej fyller en m o r d e m rätt, händelsen oftast, är sin på inom t y v ä r r ofta, den i är vanligen yttre tages. säga i sionerna, m. m. luften; dit det det insupes i tränger från till d e n med unga om på högstbjudande. fall få sluta fiskafänget söka framhålla är, Hvad föra mål att få d e m gifta. ofta och väl finna, ka är jag vill tro genom Tror hon det, skall att h o n arbetat förgäfves, det, ty ej kan väl en att bli g i f t »), blifva des bistånd », och förbini » för ett f ö r b u n d » till i n b ö r - d e t t a är j u dock kärnan äktenskapet. ter i detta fall? Ja, d e n frågan är k a n s k e ganska med att tillfredsställande ord besvara på sätt, och ä n n u ett svårare är flickhjärtat. döttrar tygelsen, att äktenskap man, en » ett med hvars borgen blott godt en karaktär för, parti » sann, att består flärdfri, och grundsatser han blir ett nöd », d å allt a n n a t b r i s t e r s ö n d e r fager, men bräcklig Har den unga och flickan utvecklingstid, och u n d e r sin uppväxtdå karaktären från och kanske Stockkan hon m e d två stora oljemålningar m e d motiv Jönköpingstrakten holmsutställningen. Hjalmar KÅMRÅTEI Cassel. till d e ringa. Prenumerera på närmaste postanstalt. Helt år 3 kr. med detta lockande, som hägrar så trädt däri, och utträde i världen tjusande, farliga bjuder så dem, som missräkningar åt känna den — börja många lärt direkta, sina döttrar.
Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att i allmänhet 5o LÄ må få lassas efter ett par kronoskjuts-hästar, men att på vederbörande Autoriteter må få ankomma, alt, i förhållande till bättre eller sämre väglag på afsändnings-stället, eller det som förmodas kunna inträffa i de orter genom och till hvilka foran bör gå, antingen till 4° LÄ vid sämre väglag nedsätta eller till 6o LÄ vid bättre väglag höja denna tyngd, hörandes vigten alltid, enär hinder icke deremot möter, märkas på pack-kistor m. m., hvaruti eifecterne afsändas; samt dessutom i så måtto förändra sitt förra Utlåtande, att Utskottet hemställer, det körningsoch omlassningstiden i allmänhet varder bestämd, den förra till timma på milen, och den senare till i| timma på hvarje station, men med öppen rätt för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att minska den förra tilla timmar vid bättre*samt Besv. och Oecon. Utsk. lioja den till 3 timmar vid sämre väglag, äfvensom att, i förhållande till den större eller mindre svårighet, som olika effecter kunna vid omlassningen medföra, nedsätta den senare till 1 timme eller öka den till arne timmar. Vidkommande åter de yrkanden, att Vederbörande emottagare horde ersätta de kronoskjutsande för allt uppehåll utöfver en timma å aflevererings-stället, samt att skjutspenniligarne borde liqvideras på stället, innan de skjutsande till sina hem återvända; så, enär någon viss tid möjligen icke kan bestämmas för aflevereringen, enär sådant beror på forornes större eller mindre mängd samt effecternes beskaffenhet, då icke alla vagnar kunna på en gång och icke alla slags persedlar lika fort aflastas, samt det föreslagna liqvidations-sättet på stället, genast efter verkställd skjutsning, i Utskottets tanka, skulle leda till flera oredor och tilläfventyrs äfven till flera förluster för de skjutsande, än det liqvidations-sätt för kronoforor, som nu iakttages; så kan Utskottet dessa förslag icke tillstyrka.