Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemnföras de sinsemellan, så torde väl en och annan jemkning i beloppen vara påkallad, men då man besinnar alt de, som åtnjuta arfvoden, derförutom upbära full lön vid sitt Reg:te, utan att för denna lön göra ringaste tjenst och att dock denna lön äfven för dem blir förbättrad, så kunna omöjligen arfvodena på samma gång böra förhöjas, så vida icke dagaflöningar eller tjenstgöringspenningar äfven anslås åt de verkligen tjenstgörande; ty hela löneregleringens förnämsta angelä - 356 Deu 4 December e. m. genhet skulle väl vara att jemna, och icke förstora de obilliga förhållanden, som redan äga rum mellan lika grader. Om således arfvodena bibehållas till samma belopp och inga motsvarande tjenstgöringspenningar anslås åt de garnisonstjenstgörande, så qvarstår ju samma skriande orättvisa mot dessa, samma anledningar till missnöje och afund, samma äflande att lemna den simpla och fatiganta reg:tstjenstgöringen åt de andra och trängas om befattningar med arfvoden, samma brist på tjenstgörande befäl, som i tio år ständigt varit öfverklagad (oaktadt rangrullan utvisar att alla platser äro i de äldre graderne tillsatte och lönerne upbäras) och samma ringa lockelser att egna sig åt yrket. Ty till de platser, som äro med arfvoden hugnade, har aldrig brist på sökande yppat sig. Skulle så hända, vore väl tids nog att reglera detta slags förmåner; men skulle, under det lönerna höjas lika öfver allt och inga tjenstgöringspenningar anslås åt de hittills vanlottade, arfvodena höjas, kanske fördubblas för de befattningar, som hittills varit så lockande, huru skola då dessa missförhållanden hjelpas? Hvarifrån skola då hevekelsegrunderna komma, att egna sig åt tjensten mera än förr?
Han såg, att det var Ejolf, och gick in i stugan, där fosterbrodern Torger och några kvinnor befunno sig. »Nu rider Ejolf förbi gården», sade han; »han tager sig ståtlig ut.» Då sprang Torger upp, grep sitt spjut och lämnade rummet. Ejolf hade då kommit in på hemmamarken; och Torger skyndade efter honom, men han fortsatte sin ridt, ty han märkte ej, att han hade någon efter sig. Då han kom fram till Garpdalsån, hade denna flutit öfver sina bräddar, så att han måste söka efter ett vadställe. Nu ropade Torger an honom och bad honom stanna, ifall han tordes. Ejolf hörde ropet och såg sig om — det var fosterbrodern, som kom löpande. Han sprang af hästen och for honom till mötes, och då de möttes, jagade de spjuten genom hvarandra, så att de föllo båda på en gång. Då den vanmakt vikit, som kommit öfver Stenulf och Kalf efter den syn, de haft, gingo de in i stugan. »Hvar är Torger?» sporde de; och de fingo veta, att han tagit sitt spjut och gått, när boskapsvaktaren bragt honom underrättelsen om Ejolf. De skyndade ut, och när de kommo ned till ån, funno de de båda fosterbröderna fallna, men ännu vid lif. De stannade hos dem, till dess de dragit den sista sucken, och förde sedan deras lik till kyrkan. Sålunda gick det i uppfyllelse, som den förtörnade, trollkunniga gumman hade spått. En mycket snabb hämd tog det ofvan nämda paret Katkel och Grima jämte deras söner på en storbonde vid namn Tord Ingunsson. Som dennes moder hade af dem blifvit hemsökt med trolldom och plundring, åtog han sig hennes sak och drog på sin skuta till deras gård Urd på Skalmarnäs. Där stämde han dem alla för tjufveri och trolldom samt kräfde skoggångsstraff öfver dem. Han stämde saken till Altinget och gick sedan åter ombord. Då kommo sönerna Hallbjörn Slipstensöga och Stigande hem, medan Tord ännu ej kommit synnerligen långt ut från land.
Alströmer yttrade, att om man skulle vänta med alt försköna Riddarhusets tomt åt sjösidan, intilldess den påtänkta brobyggningen blefve färdig, skulle man sannolikt få vänta under flera mansåldrar. Jag delar fullkomligt bans mening i detta afseende, ty frågan om en brobyggnad ifrån Tegelbacken lill trakten omkring Riddarhuset har så länge afhandlats, och så många planer hafva varit upgjorda, förändrade och förkastade, att man med skäl kan draga i tvifvelsmål, om deu tillämnade brobyggnaden någonsin skall komma till stånd. Men Frih. Alslrömers pä delta skäl byggda slutsats, alt tomten bör i och för brobyggnaden åt Stockholms stad uplålas, är naturligtvis alldeles oriktig, ty att uplåta en tomt för ett ändamål, som kanhända icke förr än efter ett halft sekels förlopp, eller kanske aldrig, kommer att upfyllas, det synes mig i sanning icke vara serdeles välbetänkt. Jag föreställer mig, att då det skick, hvaruti Riddarhusets bakgård f. n. sig befinner, såsom vanprydande icke utan skäl klandras, R. o. Ad. sjelf icke skulle sakna medel, att afhjelpa denna vanprydnad, medelst att å tomten låta upföra mera lämpliga och till stadens förskönande bidragande byggnader än de nuvar:de. Sättes detta i en icke alltför aflägsen framlid i verket, bar R. o. Ad. undanröjt de skäl till klagan öfver tomtens vanprydliga skick, som nu förefinnas, och della, utan alt beröfva sig egande-rätten till platsen. Jag anser det alltid vara betänkligt, att når man besitter en egendom, särdeles om den är så utmärkt väl belägen som Riddarhuset, för alltid afhända sig större eller mindre del deraf. Omständigheter kunna i en framtid inträffa, som föranleda dertill, alt man bittert ångrar den åtgärd, man i delta hänseende vidtagit. Jag är öfverlygad, alt om R. o. Ad. skulle besluta en ombyggnad af Riddarhusets flyglar, och öfverlemna verkställigheten deraf åt Riddarh.-Direktm, så skulle förelaget blifva utfördt på eli fullkomligt tillfredsställande sätt, och de gifna föreskrifterna efterföljas på ett lyckligare sätt än de föreskrifter, som af R.
Laxfisket vid Halmstad, Laholm, Falkenberg och Åhs kloster liar varit olika gifvande och aftager år från år, härrörande deraf, att dels flere personer befatta sig med detta fiske, dels ock alt mer planmässighet vid fångsten iakttages. Den tidigaste laxen fås vanligen vid Åhs kloster och betalas då dyrt. Tillverkningen af pottaska vid Såpbruken här i staden har upphört, sedan bruken nedlagts; men på Sotanäs i Gunnarps socken tillverkas årligen omkring 2,000 U kalcinerad pottaska, som betalas med 7 sk. 2| r:st. Banko U. Saltpetertillverkningen har nu mera nära alldeles upphört, dels i anseende till bristen på bränsle, dels att näringen nu ej anses lönande. Under de första åren af denna period var sjöfarten tern ligen liflig, men har sedan betydligen aftagit. Onsala, Walda, Släp och Hanhals äro de socknar, som drifva mesta sjöfarten, men vinsten af denna näring kan ej beräknas, då de hafva sina redare i flere städer utom provinsen. Slöjder. Deraf får jag först nämna möbeltillverkningen i Lindome socken, som är temligen betydlig. Möbler af alla slag, såsom soflor, stolar, chiffonierer, bureauer, comoder, sängar, m. m. tillverkas der allmänt, och flere af allmogen hafva deri förvärfvat stor konstfärdighet, såväl i arbetets utseende som varaktighet. Afsättningen deraf sker både inom och utom riket. Linoch ylleväfnader, som allmänt tillverkas af qvinnorna bland allmogen, inbringa ganska betydligt, och ehuru de sednare åren någon stagnation deri visat sig, torde tillverkningen ej kunna anses vara i aftagande. 8 4:0 Politisk Författning. Enligt tabellen uppgår Statsbidraget för år 1842 till 352,298 R:dr 11 sk. 3 r:st. Från Landtränteriet härstädes remitteras årligen omkring 160,000 R:dr, emedan ganska obetydligt qvarstadnar till aflöningar.
Stånd bildades och erhölle lika andel i representationen med hvarje af de öfrige, denna fördelning ingalunda komme att slå i ett riktigt förhållande till bildning, förmögenhet och industriel verksamhet hos de médborgare-classer, som böra äga röst uti öfverläggningen om Statens angelägenheter.” Jag medgifver, att om man önskar, att hvart och ett intresse skall hafva sin andel i representationen, så är denna fördelning icke riktigt uppgjord; ty icke står t. ex BorgareSt. i afseende på förmögenheten lika med PresteSt., och likväl hafva desse Stånd fått sig anvisadt ett lika stort anta] ledamöter i representationen. Skälet, hvarför Ulsk. utgått frän denna åsigt, är det, att för närvarande detta arithmeliska förhållande äger rum. Men om man nu klandrar detta förhållande, hvarföre icke då uppgifva det, som bör kunna tillfredsställa de olika anspråken? Den talare, som gjort denna anmärkning, befinner sig på en sådan ståndpunkt, att han bör kunna bedämma huru de olika intressena böra inom samhället och inom representationen vara afvägda. Mig synes således, att den värde talaren hade bort uppgifva ett sätt, hvarigenom frågan hade kunnat blifva löst, eller att han åtminstone för detta ändamål hade bort gifva Utsk. en ledning; han har icke gjort det, och detta kan visserligen för R. o. Ad. vara ett skäl att göra sammale - Ben 13 Mars f. m. 275 des, men jag anser dock det vara orätt af R. o. Ad. att icke begagna sig af sin rättighet och, i händelse R. o. Ad. finner någon annan fördelning än den Utsk. gjort, riktigare, då uppgifva densamma. För min del tror jag icke att denna sammansättnig af de olika ståndselementerne inom representationen skulle medföra den våda, som man förmenat; men örn den verkligen kan medföra en sadan, hvarför icke då söka minska det ena Ståndets makt emot det andra, m. e. o. söka förbättra Utsk:s förslag, genom att göra anmärkmr emot detsamma, i st. f. att rent af förkasta det, hvilket jag vågar påstå är detsamma som alt säga: vi vilja ingen förändring. Hr von Hartmansdorff:
Kan Herr Carl von Rosenstein betagas rättigheten att utgifva fullmakt? Och till besvarandet af denna fråga, här jag tagit ledningen af ett exempel, som framställt sig för min tanka; och sorn jag ber att få nämna. Om PrästeStåndet hade den liberalitet att antaga en Adelsman till Notarie och han vore den enda af sin Att: månne en sådan hans befattning skulle fråntaga honom hans Representationsrätt? Nej! visserligen icke Och är det väl möjligt, att innehafVaren utaf en högre befattning skulle aga mindre rätt, än den, som blifvit anställd vid en lägre plats? När ErkeBiskoppen såsom Talman och ledare af sitt Stånds öfver]äggningar, derföre icke är röstägande deltagare deruti, så upphöra hos mig alia betänkligheter; och jag anhåller att Herr Gref - Ridd. o. dd. Prat. I. B. 10. 14S Den a5 Januarii. ven och LandtMarskalken behagade göra pro.-; position, att pollett måtte utfärdas för den person, som på grund af ifrågavarande fullmakt sig till erhållande deraf anmält. Herr Cederschjöld: Förhållandet med det af den siste värde Talaren anförde exempel är likasom med de fläste, att det nemligen alldeles ingenting bevisar. Jag tror att om en Adelsman blef Notarie i PrästeStåndet på lifstid, och denna syssla vore förknippad med lön, värdighet och öfrige förmener likasom ErkeBiskops pens, så skulle han ej tveka att låta sin Riksdagsmannarätt hvila Hvad i öfrigt angår den invändningen, att Biskop Mörner utfärdat fullmakt såsom Hufvudman, och ej i egenskap af Förmyndare; medgifver jag gerna att så torde hafva förhållit sig; men då bon i alla fall är berättigad att utgifva fullmakten, anser jag det vara en småsak, om deruti var uttryckt eller icke, att den blifvit utfärdad å hans Sons vägnar. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel: Då RiddarhusOrdningen ei stadgar den skilnad, som Herr Cederschjöld nu uppdragit, så tror jag också ej, att Ridderskapet och Adeln nu kan göra lex in rasti.
"Med hänsigt härtill samt med synnerligt afseende på nödvändigheten att iakttaga hvarje besparing, sorn, utan åsidosättande af Statens sanna fördel, kan äga rum, finner Utsk. sig böra tillstyrka” etc. Utsk. har låtit här sin bespäringslusta gå något längre än hvad Statens fördel krafvel-, och detta synes nogsamt af den belysning jag haft äran framställa på Utskrs motion. Att jag ej haft orätt i min framställning synes bäst deraf att K. M:s propos. i ämnet afser erhållandet af medel för verkställandet af en reorganisation af Wermlands fältjägare-regite, hvarigenom reg:tet skulle erhålla förlängda öfningar och således mera tjenstbarhet. Att reg:tet är af vigt för vårt försvar, synes häraf, och att jag anser Krigsministern i detta fall för en bättre domare än Utsk:s majoritet, torde förlåtas mig, äfvensom att jag hyser den förmodan att besparingen genom reg:tets indragning blifver raka motsatsen till besparing, i händelse landets försvarskrafter en gång tagas i anspråk. Utsk:s tillstyrkande innehåller 2:ne delar, hvarå jag vördsamt anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville särskildt framställa propos. Den första innefattas uti följande: ”att Wermlands fältjägare-reg:le måtte successivt indragas, samt de derigenom blifvande besparingar komma Statsverket till godo.” Härå yrkar jag afslag, som torde ske utan att förut återremittera punkten, enär det är ett öuskningsmål oberoende af Slatsvegleringen. Skälen för min anhållan har jag utvecklat under granskningen af Utsk:s motiver och jag är dessutom öfvertygad, att inom detta hus, hvarest så mycken uplysning finnes och omdömena, jag vågar säga det, nästan alltid äro opartiska, ingen röst skall höjas för att understödja Utsk:s förslag i denna del. Den andra delen innefattas i följande: ”hvaremedlertid det å gällande Riksstat för reg:tet uptagna anslag 25,684 r:dr 16 sk. kommer vid nu npgörande statsreglering att fortfarande upföras.
Skepp, stapelstads-vigt; jordarbetenas origtiga och alltför låga beräknande, varande, oaktadt de verkställda jordarbetena redan i Augusti månad sisLlidet år med omkring 1200 kubikfamnar öfverstege den derå i Totties kostnadsförslag förekommande beräkning, den återstående kostnaden för dessa arbeten af Adelsköld upptagen till 28,636 R:dr 32 sk. Beträffande aktie-teckningen och förhållandet med de af aktie-egarne gjorda inbetalningar, har Utskottet derjemte af samma handlingar, bland annat, inhemtat: att antalet af aktier uti ifrågavarande jernvägsföretag, hvilket först bestämdes till 1100 stycken å 100 R:dr hvardera, sedermera blifvit nedsatte till 500 stycken, med dervid stadgadt förbehåll, att hvarje aktie borde ansvara för 200 R:dr utaf det från Handelsoch Sjöfarts-fonden erhållna lån. På sätt Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse innehåller, hafva af det nedsatta aktie-antalet dock blott 427 aktier blifvit tecknade samt föreskrifna inbetalningar fullgjorts för allenast 250. Dessa återstående aktiers innehafvare, hvilka funnit sig urståndsatte att fullgöra jern vägsbyggnaden, hafva derföre, på det att de personer, som uraktlåtit verkställa inbetalningarne å sina tecknade aktier, icke skulle kunna undandraga sig ansvarigheten för bolagets skulder, varit föranlåtne offentligen förklara bolagets obestånd samt till vederbörlig domstol ingifva detsammas cessionsansökning.
I dramatiskt alltför aflägsen framtid skulle få full medborgarvärde står det dock ett godt stycke efter det förstfödd Zetterling, hvilken rätt, dock ville han icke lofva att redan under nämnda programmet och lider af longörer och stö- sistlidet år härstädes aflade barnmorskeexamen denna parlamentssession framlägga ett lagförslag rande gammalmodiga godtköpseffekter. Utförandet och därvid erhöll högsta betyget, sattes kort i detta syfte. var i det hela förträffligt, samspelet framför allt värdt därefter genom ett anslag från Fredrika-Brestörsta erkännande. Direktör trädde äfven mer-förbundet samt genom mellankomst af för här i förgrunden med en högst karaktäristisk och Herbert Bissaken intresserade i tillfälle att företaga en studiekonsekvent bild af det stackars tröttkörda gamla marck, den store » järnkanslerens » son, har förresa till Wien. Äfven här aflade hon barnmorskestatsrådet, som längtar efter landtlif och ro, men lofvat sig, och hans fästmö, grefvinnan Margrethe examen o c h undfick högsta betyget. Fru N., hvilendast af sin hustrus ärelystnad alltjämt piskas framåt. Hoyos, intresserar för närvarande i hög grad den ken är en af de första bildade kvinnor i vårt land, Att nämna äro vidare hr fru utländska, särskildt naturligtvis den tyska, pressen. som ägnat sig åt barnmorskeyrket, har nu, såsom samt fröknarna och resp Grefve Bismarck lärde känna henne vid ett besök synes af annons i detta nummer, slagit sig ner i framställningar som hvar i sitt slag goda prestationer. hos sin vän, det preussiska sändebudet i Darmhufvudstaden som praktiserande barnmorska. stadt, baron Plessau, hvilken är gift med en syster I onsdags gafs åter ett nytt finskt program, skå- till grefvinnan Margrethe, och den ej längre så despelet » Presteras familj » af här förut unge diplomatens bjerta smälte som snö för vårsol känd genom » Arbetarens hustru », som för några år förvärfvar alltjämt det svenska inför den 21-åriga, älskvärda skönheten. sedan gafs å dåvarande Nya teatern. V i kunna systemet för kvinnlig slöjd.
Likaledes föreskref Kongl. Styrelsen, sedan bageri jemväl blifvit inrättadt vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen, att redogöraren derstädes egde att, efter af fängelsedirektören utfärdad och attesterad reqvisition, ur proviantmagasinet utväga och lemna det mjöl, som för bageriet erfordrades, samt, sedan bakningen blifvit verkställd, brödet efter vigt mottaga till utproviantering och redovisning. Vid straffängelset i Norrköping, hvarest bageri sedan äldre tider varit för fängelsets behof inrättadt, hade på enahanda sätt alltjemt förfarits. Enligt uppbördsförfattningarne borde Kronans varor och effekter i allmänhet mottagas och vårdas under uppbördsmanna-ansvar. Mottagandet och vården af varor för kronans räkning innefattade, enligt Kongl Styrelsens åsigt, ett så magtpåliggande tjenstebestyr, att detsamjna icke lämpligen borde öfverlemnas åt underordnade betjente utan ansvarighet såsom uppbördsman. Vidare och ehuru de om proviantleveranser till fängelserna upprättade kontrakter vanligen förbunde leverantören att aflemna varorna i mån af behof, vore dermed likväl icke afsedt det dagliga behofvet, utan hvad som erfordrades för en eller annan vecka, allt i mån af leveranspartiets storlek. Ett annat förfaringssätt, eller att, jemlikt Revisorernes förslag, en viss qvantitet mjöl skulle levereras hvarje dag bakning vid fängelset verkställdes, skulle genom ökade transportkostnader höja leveranspriset och minska konkurrensen vid upphandlingsauktionerna. Härförutom och om än leverantör kunde tillhållas att iakttaga den noggrannhet i afseende på leveranstiden, att mjölet, på sätt nu skedde, blefve afiemnadt omedelbart före bakningens företagande, skulle dock vid de fall, då det levererade mjölet icke ansåges vara af kontraktsenlig beskaffenhet, utan borde undergå behörig besigtning, genom den härigenom förorsakade tidsutdrägt ej mindre hinder för bakningens och provianteringens verkställande i behörig tid än ock svårighet för mjölets vård och förvarande uppstå. Af dessa och andra omständigheter, som, enligt Kongl. Styrelsens åsigt, störande skulle inverka på ordningen inom fängelserna genom den ifrågasatta förändringens införande, ansåge Kongl.
Slrbetena å SB eftra ftambanan äro fälunba, utgäenbe från ©ödeborg ocf Stocffolm, utfträdfta på en fatnmanräfnab längb af nära 32 mil, frnaraf mer än hälften reban blifvit för träffen öppnab, fwarjemte å ben öfriga beten be foftfammafte ocf mejt tibdöbanbe ter* rafermgb 5lf fela ben mellan nämnbe twå fä Ofvanför Södbala jermvägdfatioit äro arbetena utfräcfta på en längb af U mil, eder tid fpböfra änbait af 3inja T)en terrein, ftvaröfver benna jertttväg framgår, far i admänfet ivifat fg wara för en jent* wägdanläggning gpuiifatn, efurn äfven fär fera betydligare brobygg* imber od bjttpare jorbgräfiingar förefommit. 2Bib S)latmö, föbra äiibpunften af benna fatnbana, far, liffom i ©ötfeborg, en förre prydligare fatioud Seimoäl i Öutib bär {fationSbufet bliftoit i en prybligare flit o cl) ftörre [fala uppförbt. 9Mmö {lation är förfebb meb reparationöioerfjlab, lofomotioftallar, förråbSf)iiS fanit ett ftörre gobömagajm. bett för trafifen öppitabe bet af ifrågaioaranbe baita förefomma bejnitom fem minbre {lationer, meb bera uppförba crforberliga byggnaber. SBib ©ööbala {lation, ber lanbSioägen från (Sbriftianjlab tittftöter, är rörelfen för närwaranbe ganffa liflig; men ben ännu imber arbete loaranbe banan mellan ©ööbala ecb föbra äubau af $inja
Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition, hafva, — med hänsigt till Friherre Ericsons allmänt insedda och erkända förtjenster samt det utmärkta sätt, hvarpå han, såsom Chef för Statens jernvägsbyggnader, icke alle - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 42. 33 icke allenast leck och utfört dessa arbeten, utan ock ordnat arbetskrafter och utbildat skicklighet för arbetenas fortsättning, — meningarne endast varit delade i fråga om det mest passande och värdiga sättet att härför bringa en gärd af nationens tacksamhet. Rikets Ständer hafva nemligen, lika med E. K. Majit, funnit Friherre Ericson, sedan han frånträdt sin ansvarsfulla befattning, så myckel heldre böra komma i åtnjutande af ett dylikt tacksamhetsbevis, som det icke kan betviflas, att han för sin återstående lifstid kunnat bereda sig en inkomst, fullt motsvarande den i E. K. Majits Nådiga Proposition afsedda summa, om han, för ordnandet och utförandet af de under hans ledning ställda arbeten, på förhand sökt betinga sig vilkor, som närmare motsvarat dem, hvilka i utlandet ät ledare af dylika arbeten beviljas; och hafva Rikets Ständer vid öfvervägande af de olika framställningar, som i detta ämne förekommit, ansett ett erkännande af Friherre Ericsons (örtjenstfulla verksamhet lämpligast och på ett med Nationens värdighet öfverensstämmande sätt ske derigenom, att en summa, motsvarande hela den årliga aflöning Friherre Ericson åtnjutit såsom Chef för Statens jernvägar, tilldelas honom såsom lifstidspension å Rikets Allmänna Indragningsstat, utan något sä beskaffad! vilkor, som E. M. Majits Nådiga Proposition innehåller och utan anlitande af jernvägsbyggnadsmedlen. På grund häraf och då, efter hvad Rikets Ständer inhemlat, Friherre Ericson i December månad sistlidet år undfått afsked från sin ofvannämnda Chefsbefattning, hafva Rikets Ständer beslutat tillägga honom för hans återstående lifstid en statspension af Femton tusen (15,000) Riksdaler Riksmynt, att från och med innevarande år af Allmänna Indragningsstaten utgå.
— Men i afseende å de smärre brännerierna, finner jag ingenstädes någon föreskrift stadgad ang. den dem beviljade bränningstiden, hvarföre jag skulle önska, atl densamma bestämdes till, hvad den hittills varit, nemi. 2 månader. Hr Braunerhjelm, Ferdinand: Utsk:t säger i sitt Bet:de, att så väl i K. M:s Propos., som i de flesta inom Stånden i ämnet väckte motioner, den åsigt allmänt blifvit uttalad, att den re form, som i afseende på bränvinslagstiftuingen år 1855 infördes, burit särdeles goda frukter, hvilket isynnerhet visat sig derigenom, att stnåpannornas antal förminskats och bränvinstillverkningen betydligt aftagit. Detta torde ock vara en temligen allmänt erkänd sättning. Under sådana förhållanden är det tillbörligt att med varsamhet gå till väga vid genomförandet af nya förändringar och hejda sig vid dem af så genomgripande art, som de nu af Utsk:t föreslagna. Sorn regel mäste man erkänna det riktigt, att hvarje tillverkad kina bränvin bärlika skatt. Det särskildla TJtsk: t 1854 både insåg och antog detta grundvilkor såsom oeftergifligt, så långt möjligheten af tillämpning det nredgaf. Dervid mötte likväl då åtskilliga svårig heter, ty det fullständiga genomförandet erfordrade att det tillverkade beloppet vid hvarje särskildt bränneri upmättes och kontrollerades. Det var dock otänkbart att vid en tidpunkt, då småbrännerier öfverallt i landet funnos utspridda och till ett antal af omkr. 35,000, anställa en kontrollör vid hvarje sådant. Men att på en gång tillintetgöra dessa småpannor var högst betänkligt, då det så djupt ingrep i den enskildta dittillsvarande hushållningen.