Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Prosten Astrand har ansett, att brottsligheten hos den, som innehafver olofligen infördt gods och derom öfverbevises, är lika stor, antingen behörig eller obehörig person gjort undersökningen, samt yrkat, att ansvaret för en sådan innehafvare må i bägge fallen vara lika, och hithörande lögställe» i öfverensstämmelse dermed ändras, emedan straffet för den obehöriga visitationen bör drabba den, sorn obehörigen anställer densamma, och icke lända den brous-3 12 Bev.-Lag-s.Ällm,£zsv.a.Oec.Utsk.Vtl.N:o 30. liga innehafvaren till afräkning i hans ansvar; hvarjemte Herr Biskop af Wingård, understödd af åtskilliga Ledamöter inom Högvördige Preste-Ståndet, sökt ådagalägga , att de i Författningens äl §. intagna bestraffnings påföljder för beslagaren , i den händelse han misslyckades i sitt bemödande, voro olämplige ; helst, genom fintlighet och konstgrepp hos Lurendrägare och Tullförsnillare, beslagarens ofta rigtiga syftning icke sällan omin: tetgöres, och vöre i Herr Biskopens tanka urbotastraffet isynnerhet otjenligt; hvaremot likväl andra Ledamöter ansett sådana straffbestämmelser nödvändiga, för att förekomma beslagares kittslighet och skydda husfriden. Hvad sålunda , i fråga om ofvannämnde med hvarannan i nära sammanhang stående Ji3g-§§., anfördt blifvit, hafva förenade Utskotten tagit i noggrann! öfvervägande, och dervid trott sig i dessa Lagstadganden böra föreslå några förändringar och modificationer. Hvad således först angår den i nuvarande 69 (38) $. bestämda inskränkning, att visitation i boningsrum endast får anställas . dd beslagare tilltror sig kunna i bevis leda , alt godset inkommit i huset inom de beslags} or rättningen näst föregående 4 g timmar, så anse, vid närmare öfvervägande, förenade Utskotten , att denna föreskrift verka Bev* Lag s. Ålim, Besv.o.Oec. Utsl.Utl, N:0 3o.
- vil meget hyppigt kolnlne ti1 at gjore Overarbejde. I Folelsen heraf llar den nyholJ.audslre Regering stillet den Fordring ti1 Hosgitalenle, at de sknlle gennemfore den 8 Timers Arbejdsdag for deres Plejersker, 11vis de villa hevare deres Statstilslrucl. Da Hospitalerne svarede, at det vilde r z r e den1 nm~digt s t opfylde denne Fordring, fik de ' / s Bars Frist ti1 at komme meci autagelige Forslag, - og snnztidig opfordrede Regeriugen Pl.ejerslrerne til at udtnle sig om Sporgsmanlet *:). Soln vi se, beslrseftige ogsna: vore Antipoder si.g med den. Opgave at gjore Sygeplejen pan Hospitalerne mindre anstrzengende for de Dainer,. der udove den. Og fra llele Verden hore vi, at man sporger: Hvodedes kau Sggeplejeu gj ijres mindre anstrzengende for Damerne, ' for de dannede, for de mere forfinede Kvinder? +) The Kursing Record. Vi kunde fristes ti1 at ware lned et andet Spoi: gsinaal: Ligger der i cle stadige Iilager over, at)) Dewerne)) jkke t a d e Sygeplejegserningen, et 0nske om at yende tilbage ti1 Ordningen i gamle Dnge med pdannede ~ v i n d e r i Stedet for Sygeplejelgker? Ne j, silrkert ikke! Men hvorledea var det da &gt;) i gainle Dhge))? Var der aldrig dengang Tale 0111, at Sygepleje var en mstrzngende C+serning? Ja, jeg ved det ' ikke; - men i Romaaer skildres disse udannede Plejersker ofte son1 Ofre for en sorgelig Last: Drikfseldighed.
Dessas behöflighet borde väl kunna anses genom det redan anförda vara tillfyllest ådagalagd för hvar och en, som vill betänka, att den krigare, som under freden icke haft tillfälle att af sitt yrke lära stort mera än de första grunderna samt att någorlunda kunna sköta sitt vapen m. m. d., har ringa utsigt att i verklig strid för sin person bestå emot en i alla krigareyrkets särskilda delar väl öfvad, kanske äfven öfverlägsen fiende, och än mindre kan förväntas blifva, hvad dock af indelta soldaten fordras, en föresyn och säker ledare för flere jemte honom i ledet insatte, nästan alldeles oöfvade beväringsynglingar; men, för att undgå tillvitelsen att hafva undanhållit något af hvad till upplysning i ämnet kan leda, utber jag mig i underdånighet alt ännu få tillägga följande. Såsom förut är nämndt, hafva de knappa mötestillgångarne icke för rekrytmötena vid indelta infanteriet i allmänhet medgifvit mera, än en för öfningen alldeles otillräcklig tid årligen. Ingen kan likväl, äfven med bästa fallenhet, på sådant sätt grundligt genomgå rekrytskolan, och följden af första årets korta öfningstid har alltså naturligen blifvit, att rekryterne måst äfven andra, stundom till och med tredje året efter antagandet, kallas till rekrytmötena, hvarvid då alltid hvad under den långa mellantiden emellan dessa blifvit af manskapet glömdt, först åter måste inläras. Det menliga inflytande, de halfbildade rekryternes insättande i led med gamla stammen måste utöfva på dennas vidare utbildning, är redan antydt i den omständigheten, att i följd deraf regementsmötena måste hufvudsakligen användas för fortsatta rekrytöfningar, hvarefter, då helgoch regndagar afräknas, den lid, som för de vigtigare öfningarne återstår, finnes inskränkt till några få dagar.
Det tyckes höra till sättet att behandla sakerna, att ej blott icke tillerkänna de personer, som hysa motsatta åsigter, de ord, hvilka de yttrat, utan äfven påbörda dem yttranden, som de aldrig fällt eller kunnat fälla. Ehuru jag icke torde behöfva upprepa, hvad jag sagt, emedan jag hoppas, att R. o. Ad. icke missförstått det, hvilket bör vara nog för mig, vill jag likväl förklara, att jag bestämdt yttrade, att, med undantag af sista Ständer, R. St. icke sedan 1812 beviljat något extra anslag till försvarsverkets iståndsättande. Det har jag yttrat, det må vara i följd af okunnighet eller min öfvertygelse. Jag förändrar hvarken orden eller öfvertygelsen. Hvad förevar, fråga beträffar, förenar jag mig uti hvad Hrr af Dalström och Lefre'n yttrat, hvarvid jag endast vill tillägga, att jag hoppas, det denna punkt skall med mera välvilja omfattas, hvilket mt AmUiiir 1 Dpii 3 November e. m. IS jag domer af hvad man sagt om nödvändigheten att organisera försvaret nationelt och allmänt, ty i detta fall måste man gifva Nationen vapen att försvara sig med; men vi hafva ty värr (det är beklagligt att nödgas säga det) icke tillräckligt antal gevär för armeen, anim mindre för de beväringsmassor, som man här alltid hör påraknas för vårt försvar i nödens stund. Jag hoppas derföre, att R. o. Ad., med afslag å Utskis tillstyrkande, bifaller, hvad K. M. i denna punkt föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Aug.: I fall man kunde skjuta omkull Rikets fiender med stora och otidiga ord, och i fall de medborgare, som utmärka sig för sådana, ville, då Riket anfalles, bruka deras munnar mot Rikets fiender, tror jag, att deras skotlkolfvar kunde motsvara i5,ooo gevär; men då verba 1-tapperhet icke hjelper i krig och Riket dermed icke kan vara belåtet, får jag tillstyrka R. o. Ad. att bifalla de af K.
Jan. Se der är Lisa med! Ha! Annika ligger för döden, hon, men du lefver och mår väl. Hörde du inte, att Erik din ligger på sjöbotten? Hå, det är lustigt! Dansa nu på bröloppet, mor Lisa! (^Han dignar maktlös neder.^) Lisa. Det är Guds straff öfver oss, Sven! (^Hon sjunker på knä bredvid Sven. Rop bakom scenen. Paus.^) Prosten. Ja, det är Guds straff öfver er alla för er långa osämja. Finner ni det icke ännu vara tid till försoning? Sven (^reser sig upp^) Herr Prost, bed godt för mej, syndiga menniska; jag är skuld till barnens död. Förlåt mej, Jan, och var min vän! (^Ånyo buller bakom scenen.^) ÅTTONDE SCENEN. De Förre. BRUKSPATRONEN ^kommer hastigt in^. Brukspatronen. Gud vare lof! Erik och Anna äro vid lif de äro räddade! (^Jan och Lisa springa upp.^) Alla. Gud vare lof! Sven. Jan, låt oss nu inte skämma bort glädjen med att längre vara ovänner; se här är min hand, gamle granne! Jan (^dröjande^) Det är lätt för er, Sven, att tala om glädje: ni har ingenting förlorat; (^med bruten röst^) men mitt barn är från förståndet ... NIONDE SCENEN. De Förre. ANDERS ^instörtar^. Anders. Hejsan! glädjen står opp i taket, käre fader Jan! Anna är klok, ni; när hon vakna' te lifs och feck se Erik bredve sej, så kom förståndet igen, ni! Jan (^räcker Sven och Lisa handen^) Låt oss bli vänner! Gud välsigne er! Lisa. Erik och Anna ska' få hvarandra. Sven. Ja, i Guds namn! Anders. Åh, nu ska mor Annika bli frisk igen! Brukspatronen. Om några veckor firar jag bröloppet! INDELNINGEN eller TAFLAN. (^Utanför Brukspatronens hus.^) FÖRSTA SCENEN. EN BETJENT (^i livré^) och PER ^komma ut ur huset med vinbuteljer och glas^. Betjenten.
Gronstedt under Kriget i Finland bevisat och såsom en ersättning för hvad han genom mistning af sine i Finland innehafde Embeten verkeligen förlorat i årlig inkomst, 'Nådigst förunnat honom, att i sin återstående lifstid få såsom Pension åtnjuta bland annat 1000 Rldr Blco årligen af den Landshöfdingen i VesterNorrlands Län anslagne Lön; och som häraf finnes att detta afdrag vidtagit förrän nuvarande Landshöfding derstädes till samma Embete utnämndes samt han, i likhet med sin Företrädare, under vilkor af en sålunda skeende afkortning erhållit den merbemälte beställning åtföljande Lön, har Utskottet ansett den af Hr Westman i detta ämne väckte Motion böra förfalla. 2210 Af de anledningar som Utskottets denna dag vid dess Förslag till reglering af RiksStatens Första Hufvud-Titel bifogade Utlåtande Nio 126 innehåller, upptages nu varande Ståthållaren på Stockholms Slott Hr Friherre Fr. Klingspor, så länge befattningen med inseendet af arbetet vid K.' Slottet med tillhörande Byggnader af honom besörjes, till personelt åtnjutande årligen af 800. ^02 Stats-Utskottets 23:o Jemlikt "Utskottets under d. 19 sistl. Januarii .afgifne och af It. H. St:r bifallne Utlåtande K;o 38, kommer den Förste Kammar-Musicus B. Crusell tiU lagde Pension af 600 R:dr årligen att uppföras på Allm. IndragningsStaten, och utgå från den tid Crusell Jemr.ar sin nu innehafvande befattning och Lön ■vid K. HofCapellet, hvilken Pension efter hans frånfälle äfven tillfaller hans nuvarande hustru, derest hon honom öfverlefver, dock att i den händelse irinandess något understöd eller anslag för K. Theatrarne i Hufvudstaden af Statens Medel beviljas, merberörde Pension deribland inbegripa» och från IndragningsStaten afföres; hvilket till framtida rättelse Utskottet ansett här böra anteknas.
Det härflöt detta rygte från eti i Stockholm bofast bränvins-speculant, som i ett ögonblick, då bränvinet var i fallande, fruktade för minskning eiler uteblifvande af en påräknad vinst. Yi hafva emel - 4*4 Den 3o October f. in. lertid under samma tid, då dessa missbruk skolat föröfvas, utfört Svenskt bränvin lill Dannemark, och detta tyckes bevisa omöjligheten af, alt på samma gång finna räkning vid införandet af Danskt bränvin till Sverige. Hvar man vet dessutom, att bränvin är en vara, som är ganska svår att lurendreja, och jag skulle önska, att inga andra varor voro lättare att försnilla, än denna. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då ingen Ledamot yrkat bifall till Utskottets förslag i sin helhet, ansåg Hans Excellence sig endast böra framställa proposition å de särskildta förslag, som under discussionen blifvit gjorde; och hemställde Hans Excellence alltså först, om Ridderskapet och Adeln biföll, att, på sätt Friherre Åkerhjelm föreslagit, tullvärdet å bränvin af säd och potates till och med 12 graders styrka, må fastställas till 1 R:dr kannan, och införseltullen derå till 24 sk. för hvarje kanna. Bifölls. Hans Excellence hemställde vidare, om Ridderskapet och Adeln biföll, att tullvärdet å bränvin af säd och potates, öfver 12 graders styrka, må bestämmas till 1 R:dr 16 sk. kannan, och införseltullen derå till 32 sk. för hvarje kanna. Bifölls. Den 3o October f. m. 415 Slutligen gjorde Hans Excellence proposition på godkännande af Utskottets förslag till införseltull å bränvin och sprit af ris, socker, frugt, Arrac, Rumm, Cognac och Genevre; hvilken proposition likaledes bifölls. Herr Hjerta anmälte emot detta sista beslut sin reservation. Böcker j, utrikes tryckta på Svenska. Herr Cederschjöld:
Lagerbjelkes, till hvars utredning af ämnet jag alltså sluter mig; men om man, på sätt nyss tycktes inträffa, behagar tillåta sig att deraf draga den slutsats, att jag endast åsyftade att bereda framgång åt nämnde ledamots mening, så händer att man med lika mycket skäl torde säga, att den värde talaren, som sådant antydt, sjelf vid detta ärendes behandling endast upträdt såsom vapendragare, t. ex. åt Friherre Raab. Men lika upprigtigt förvissad, som jag emedlertid är, att Hr von Hartmansdorff nu, såsom hela sin lef - Den 5 Oktober. 105 nadsbana, endast ledes af sin egen öfvertygelse och sin nitälskan för det allmänna, lika säkert hoppas jag alt R. o. Ad., inclusive jemväl Hr von Hartmansdorff sjelf, fullkomligen inser, det ingen annan bevekelsegrund, än sträfvandet alt efter bästa insigt och förmåga befrämja det älskade fäderneslandets väl, slyter mitt handlingssätt på den plats der vi äro ställde, med rättighet och förbindelse att i offentliga riddersmanna-värf taga del. Hvarje antydan om bristande sjelfständighet härutinnan mäste man äga rätt alt fogligt men bestämdt tillbakavisa. Det är hvad jag nu, ehuru ogerna, seeude mig dertill uj kallad, har velat göra. Hr Printzensköld: Då Hr von Hartmansdorff yttrade, att de resor, som af skyldigheten att skaffa sig Häradsskrilvarens annotation å qvittenset för erlagd bränvinsförsäljnings-afgift komma alt föranledas, vöre för bränvinsförsäljarne hvarken nödige eller nyttige, hvarföre man ej heller borde dermed dem besvära, tager jag mig friheten fråga den värde ledamoten, huruvida icke den säkerhet för Kronan, som ligger deruti, att qvitteuserna varda annoterade hos Häradsskrifvarne och medlens redovisande sålunda behörigen kontrolleras, är nödig och nyttig. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.:
L:dv Emedan Ordföranden kan erhälla Votum deeisivum. z:tjo Emedan Utssottet kan förstärkas med en Ledamot af der Ständ, som efter lottning bertil winner rätt, hwilken Ledamot ester noga pröfning biträder den mening han finner mäst grundad. Genom Den 29 Augusti. rZ2Z Genom tilökning af En Ledamot kan wäl vcksä möjligt wis den minst lpckliga och rig. tiga meningen fä öfwerwigt, men mindre probabel är at sä händer, dä öfwerläggning hos en tilkommande Medlem stadgar Bestulet, än dä detsamma genom blotta Odet tilskapas. Wore icke detta sant, skulle det wara en nyttig gcnwäg, at utan Votering lotta stg til Utslag sä sort meningarne markas wara delade. Grefwe lL 6ar6is. Ehuru jag aldeles intet gillar omröstningen i Utskotten per Capita, utan önskade pä det ifrigasie den fortfore, som hittils StärUswis, sä länge Lagstiftande Mag' ten är delad i Ständ, ty jag kan ej se stal wara at behandla et ärende i början, efter en annan principe än i stulet; kan jag likwä! än mindre gilla den förestagne och sä ofta r Re. geringsformen päbjudne utlottning, såsom altid obehaglig, ofta stötande för den det träffar; den nya helgd denna nya procedure wunnit, genom de flere fall den i nya Regeringsformen päbjudes, har ej ändrat min öfwertygelse; jag anser den, det oagtadt lika felaktig, och dä den i de delar den i Regeringsformen anbefalles ej kan ändras förr, än nästa Riksdag, önskar jag likwäl at i den ännu ej antagne Riksdags. Ordningen mätte rättas hwad enligt wär öf. wertygelft ej är rigtigt och i wär nragt siär at ändra.
Maj :ts nyssberörde Nådiga beslut, hufvudsakligen stödjande sig så väl på billigheten deraf, att Stockholms Stad åtnjöte någon lämplig ersättning för kostnaden att underhålla broar och hamnskoningar, till nytta och beqvämlighet för trafiken med sådane flytande varor, hvarför tull och tolag icke erläggas, sorn ock på den omständigheten, att tolags-inkomsterne vore beräknade för större omkostnader till hufvudstadens publika byggnader och södra slussens underhåll t utom åtskilliga andra utgifter, men då det åter måste betraktas såsom en erkänd sanning, att all vami—trafik, ifall den skall fortgå med ledighet och båtnad för den trafikerande, såväl sorn för det allmänna , samt kunna tillväxa, bör, så litet som möjligt, belastas med afgifter, isynnerhet sådane, hvilka äro så betungande, att trafiken derigenom slutligen skulle komma att, om icke afstadna, åtminstone lida en betydlig minskning, ty och enär Utskottet, efter jagen kännedom af sednaste Revisorers för Stockholms Drätselverk Berättelse. blifvit upplyst derom, att brooch quai-afgilterna, öfver nvilkas användande någon specificerad räkning ännu icke upprättats, såsom det vill synas, blifvit till största delen uppförde under de för tolags-medien afsedda om kost - 6 Allm. Best.- och Elion.-Ulshotlels Betänkande, N;o 45. nader, helst blott en ringa del deraf synes åtgått till broars och quaiers nybyggnad och underhåll, så och då härtill kommer, att, vid jemförelsen emellan Stockholms Drätselverks inkomster och utgifter, ett betydligt öfverskott, förnämligast genom tolags-intraderne, uppstått, anser Utskottet, som likväl äfven i betraktande deraf, att dessa tolags-intrader under år 1843 och innevarande år måste hafva undergått en väsendtlig minskning, genom nedsättning i utförseltullen för stångjern, linner betänkligt att hemställa, om brooch quai-afgiftens totala upphörande för närvarande, sig ega skäl att vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Den 11 §:n är också enlig med 1734 års lag, och som icke heller någon anmärkn. inom Ståndet gjordes emot densamma då den K. proposm till remiss föredrogs, hade ej Utsk. någon anledning att uti denna § göra någon ändring. För öfrigt får jag försäkra de herrar, som här inom Slåndet yttrat sig, att denna fråga blifvit af Utsk. med största varsamhet och uppmärksamhet behandlad; och att Utsk. sökt, efter sin bästa förmåga, dervid lillvägagå. Jag tillstår äfven, att jag af den discussion, som här förevarit, hemta? någon anledning till den öfvertygelse!!, att Utskrs bemödande icke alldeles misslyckats. Här hafva anmärkntr blifvit framställda så väl från den ena som den andra sidan, och Utsk. tyckes mig i de aldra flesta fall hafva hållit medelvägen emellan båda sidornas ytterligheter. Om della betänk. såsom jag förmodar, till Utsk. återkommer, är jag öfvertygad derom, att Utsk. skall med all möjlig noggrannhet granska de särskilda anmärkntr, som blifvit framställda, oell jag hyser den tillförsigt till Utsk., att detsamma ej har en sådan tanke om sin egen ofelbarhet, att det icke, om skäl finnas hafva blifvit framställda af beskaffenhet att böra rubba dess åsigler, äfven skall rätta sig derefter. Gr. Frölich, David: Den siste värde ledamoten liar otvifvelaktig! rätt deruti, att Utsk. gjort allt hvad det kunnat göra för att uppställa ett förslag i denna fråga. Men denna discussion har, tvertemot hvad han yttrat, öfvertyga! mig örn omöjligheten för Utsk. alt i denna fråga kunna tillvägabringa något lagförslag, som kan tillfredsställa alla.
Leyonhufvud, på närmare och fjermare håll rönt af de homöopathiska läkemedlens kraftiga och lyckliga verkningar, skulle måhända icke varit tillräcklig att härtill förmå mig; men då jag tillika äger en i viss mån officiel kännedom deraf, måste all tvekan försvinna, och finner jag mig af pligt och samvete förbunden förklara, alt och hvarföre jag icke kan uti den yttrade förkastelse!! deltaga. Jag skall här icke inlåta mig i betraktelser öfver någon viss läkemethods större eller mindre värde vid jemförelse med en annan — icke om tänkbarheten af de små förtunnade homöopathiska medlens läkekraft — icke till försvar uptaga någon af homöopa thiens här bestridda grundsatser. Dertill erkänner jag mig sakna nödig insigt. Jag talar endast om möjligheten och sannolikheten af homöopathiens praktiska användbarhet samt om Ijenlighetcn och rättmätigheten af dess pröfvandc, ur denna för statsmakten väsendtliga synpunkt. Jag vill äfven härmed hafva uttryckligen förklarat, att jag icke åt någondera, den allopathiska eller homöopathiska läkemethoden gifvet' ett afgjordt företräde. Jag rådför och äger fullkomligt förtroende till läkare af både gamla och nya skolan. Jag kau icke förneka, att den äldre — man vill här icke höra sägas allopathiska — nåväl, den gamla vanliga läkekonsten äger ofantliga resurser och vördnadsbjudande redan genom sin ålder, är det ännu mer genom nitet, sorgfälligheten, skarpsinnet och menniskokärleken hos många dess idkare. Men jag kan icke betvifla hvad jag sjelf erfarit och med mina ögon skådat, kan icke heller förliga det, då det gäller medmenniskors väl, deras helsa och lif. Det är de flesta af Eder, mine Hrr! väl bekant, att rödsot och kolera i år härjat och ännu hemsöka norra delen af Jönköpings län. Jag äger der fastighet, hvarest jag tillbragte några månader af sista sommaren.
Gu Dan i j April f. m. Lördagen den 17 April i84i. Plenum kl. 9 f. m. Juslerades 1 prot.utdr. för den i5 dennes e. m. Justerades pleni*prot. för den 12 sistl. Mars. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot att inträda i Bevilln.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 702. Hr Prytz, Lars Adolph, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 678. Hr Bildt, Knut. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot uti Ridd.Utsk. efter N:o 363. Frih. Coyet, fullm. Hr Coyet, Julius Carl August; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1241. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, alt Frih. Cederström, Jacob, nu skriftligen inlemnat sin i sisth plenum väckta motion, hvilken nu upplästes, så lydande: ”Då det af Exped.Utsk. uppgifna förhållande af R. St:s fattade olika beslut i frågan 0111 afskrifning af undsättningsskulder expedierades till K. M. under den 22 Aug. sisth och den 20 Januari della år, hvarigenom, då i den sistnämnda skrifvelsen afskrifningsrält blifvit medgifven, när liufvudgäldenären, vid skedd undersökning, befinnes sakna tillgång, ulan afseende derpå, om borgen blifvit ställd och borgesmännen tillgång äga, samt slutligen, att hvad R.
Of - 544 Den 3 Oktober*. ver deni fick man icke votera efter som det var stridande mot 73 § Riksd.ordn., som säger att det är beslut, som skola sammanjemkas, och om de icke kunna sammanjemkas, så skall öfver dem voteras, men som något sådant beslut här icke fans, så kun* de icke eller derom voteras. Då upptog StatsUisk. dessa frågor genom inbjudning, hvarigenom Ulsk. synes hafva åsyftat all skilja PresteSt. från R. o. Ad. och sålunda möjligen få 3 Stånds beslut att voteras skulle, samt följaktligen få komma derhän med de frågor, sorn icke stodo under skydd af PresleStrs privilegier, d. v. s. öfver de delar af indelningsverket, som rörde indelta arméen och civila indelningshafvare. Nu frågas: hvad rätt har Ulsk. alt, då saken är afgjord, göra en inbjudning i afseende pä sjelfva /orw-frågan? Ulsk. egde, efter mitt förmenande, ingen rätt dertill. 1 sak kunde Ulsk. och äger hvarje Ulsk. alt göra inbjudningar, derföre att i sak är hvarje RiksSlånd oförhindrad!, så vidt nemi. deras befogenhet sträcker sig, att säga hvilketdera de behaga, antingen det ena eller det andra; men i formfrågan eller i afseende på sjelfva behandlingssättet, der beror det icke på något RiksSlånd att göra såsom det behagar, utan hvarje RiksSlånd skall i behandlingssättet fullfölja ärendet i den ordning grundlagen föreskrifver, och får icke i något fall skänka efter eller lägga till någonting af hvad grundlagen stadgar, eller göra såsom det behagar. För att nu hjelpa sig ifrån den svårigheten, åberopar StatsUtsk. 73 § Riksd.ordn. Men denna § angår sammanjemkning i sak, och delta ser man ganska tydligt, när man läser 75 §, som åberopar eller hänvisar till den 73. Der står nemi.: ”skulle 2 Stånd stadna mot 2, förfaller frågan och för bl i fve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas.