Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordförande lör detta sitt dröjsmål icke haft laglig ursäkt att förebära, pröfvade, med tillämpning af Kongl. Brefven den 18 Nov. 17(i'2 och den 15 April 1774, Kongl. Hofrätten rättvist att för berörde försummelse fälla honom att böta en R:dr banko för hvarje dag under tiden från och med den 8 November till och med den 31 December 1849, eller tillhopa femtiofyra R:dr likaledes banko; hvarjemte Ordföranden förpligtades att ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den häktades fångförplägning under sagde tid med 5 R:dr I I sk. 1 rst. banko; men enär denne sistnämnde afstått från anspråk på ansvar och ersättning för sitt lidande genom qvarhållandet i häkte, koinme frågan härom att förfalla. Detta utslag, hvilket redan i sista årets embetsberättelse bordt upptagas, men genom tillfällig försummelse icke förr än i sisth September månad kommit mig tillhanda, har icke blifvit öfverklagadt. Domhäfvanden i Marks härad hade uti ett den 22 Maj 1852 utgifvet betyg vidgått, att åtskilliga personer, hvilka under ransakning för stöld varit i häkte hållna, blifvit af Länsmannen i orten, såsom tillsyningsman vid häradshäktet, efter Domhafvandens derom gifna tillsägelse, ställde på fri fot, sedan de voro sakfällde för de dem tillvitade brott, men innan de undergått de för samma brott dem ådömda straff.
Jag bär inom mig den farhåga, att genom ett idkeligt användande af edgångar inför Domstolar, uti mer och mindre vigtiga ämnen, uppkommer slutligen detta stora onda, att den lättsinnige hopen fäster lika så litet betydenhet vid edgångar inför Domaren, sorn vid de eder och svordomar, som af otäck vana utgjutas under hvardagliga umgänget med raenniskor. Man åberopar härvid: att edgång är fcreskrifveq fordringsägare vi^ concourser, men Bevillnings Utskottets Betffrikanden. 515 det matte väl vara skillnad emellan en con cuurs och en enkel ränteliqvid ir.an och man emellan, hvarjemte jag önskar, att edgångar äfven vid Concourser kunde undvikas. Härmed förenade sig Herr Wijkman. Den 7 Junit. "Uppå härefter af Herr Grefven och Ordföranden gjord framställning, biföll Högh Utskottet, att förevarande punct af Betänkandet bör erhålla följande lydelse: Bevillning må hädanefter ut göras af Handlande, Fabrikörer, Skeppsredare, så val på landet som i Städerne, Handtverkare, Borgare och andre Städernes innevånare, i förhållande till deras rörelse, hvarvid en personell Minimi Summa, med anledning af hvad nu gällande Beyillmngs författning i 2 Art. 2 2 och 3 Mom. stadgar, bör bestämmas inom hvarje Stad efter dess olika classification och att Bevillning skall utgå af Bergverk, så ock af särskildta Manufacturier, Verk, Inrättningar på landet efter det derå satte värdet, men efter en viss classification för sådane Bruk och Inrättningar, som hittills enligt 2 Art. 4 §. af 1818 års BevillningsFörordning varit classificerade. —. Emot detta beslut reserverade sig Eric Svensson, under anförande: det han ansåge bestämdt böra utmärkas, att SkeppsRedare skola erlägga särskild Bevillning.
För att milina nödig kännedom om anledningarne till ofwanbe> orve ersältninas poster och förloppet dermed, har Stats UtEotler, sä wäl as protocollcn i A sistanee ContoirctS Dircction, som siere erhällne up, lysningar inhämtat: atr Banco Commissarien klörsteör i December manad r8O2, i anledning af cn genom Om nidsmannen gjord anmärkning, för Directionen angi wik, att pä någre Kongl. Secreterare» kreöris8- joris ian emot pmft af Tobak, tillsammans 29,000 R:dr R. G S. ungefär g:ne ars influtne räntor änntt wörö oiiqvider >de, Hwilket Eall härrört deraf, att han under tiden, af egne medel godlgjort Csnioirct äkMlige större brister och balanccr, som Utan hans wetstkap ester sörwällande ffnlle hofwa tillkommit. Sä wäl i anseende härtill, som länesummanS storlek hade Banco Commissarien anhällit, att fä godtgöra de obetetdc räntvrne est.r blott 6 procents provision med ^ genast, ^ under loppet af iHoz och ^ del pä, följande äret: ark Directioncn, som wäl funnit det ej hafwa warit j sin ordning att ränrorne stätt oliqvide» rade, likwäl ej welat beifra det, Utan häldre för att ej göra inbetalningen för mycket tryckande, bifallit att de finga ljqvideras pä förenämnde fäkt: att derefter sedan deras belopp till 1802 ars flut blifwit uträknadt till Z,8i7 R:dr 24 ff. R. G. S. Banco-Commissarien i början af i8oz, crlagl den sörsta tredjedelen der - 4ZF Den 7
Efter den fullständiga utredning af ämnet, hvilken nu blifvit af den siste talaren lemnad, instämmer jag till alla delar uti den af honom uttalade åsigt — en åsigt, som jag redan i IJtsk:t omfattat, ehuru jag icke reserverat mig mot det , der fattade beslut. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utlåtit, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K. M:s Nåd. Propos., hvartill svarades ja. Hr Charpentier: Jag anhåller att R. o. Ad. måtte till de öfriga Stånden aflåta en inbjudning att, med afslag å StatsUtskits hemställan uti Utlåtit N:o 105, antaga hvad K. M. uti sin Nåd. Propos. i ämnet föreslagit. H. Y. 16 242 Den 17 Juni e. m. Frih. Cederström, Rudolf, begärde detta förslag på bordet. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts d. 3 och 13 d:s bordlagda Utlåt. N:o 106, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. ane:de förändring och tillbyggnad af kronans egendom N:o 4 å Riddarholmen, lör inrymmande derstädes af Riksarkivets samlingar m. m., dels väckta motioner om anslag tili en nybyggnad för Riksarkivet och K. Biblioteket. Gr. Oxenstjerna, Axel: Såsom tjensteman i Riksarkivet, är jag i tillfälle att uttala samma tjenstemannacorps’ tillfredsställelse öfver den af K. M. föreslagna förflyttningen. Ofver denna tillfredsställelse må ingen förundra sig, ty en hvar, som besöker arkivet, kan med sina egna ögon öfvertyga sig luiru den nuv:de byggnaden botar att stundeligen begrafva oss under sina ruiner. Endast af detta skäl torde vara mindre lämpligt alt för ändamålet företaga en nybyggnad, med hvars fullbordande kan komma att dröja uti flera år. För öfrigt torde beholvet särdeles påkalla att Riksarkivet förflyttas, så vidt möjligt är, nära intill Stats-expeditionerna. Jag anhåller om bifall till Betänk:t.
Dessa stora ögon, svarta som enbär och blankare än de – stora och blanka och denna yfviga svans, mjukare än den långhårigaste hunds; och dessa små öron, på hvilka tofsarne ännu icke voro utväxta! Hennes sammanknäppta händer pressades hårdt emot hvarandra. Om han vore hennes! Om! Hon visste – hon kände liksom genom ingifvelse – att detta var en ekorre. Men det var icke så der bara en ekorre i allmänhet. Ty om han var hennes ja, om han var hennes »Kurre», sade hon mjukt. Hon visste att han icke hette annat än Kurre. Åh, Kurre! Hennes Kurre! Han hade de raraste knotiga små händer, med krokiga fingrar som en gammal kärings. Hon skulle velat skratta och gråta och hoppa rakt upp i luften och skrika af förtjusning. Men hon stod stilla och bara såg, med stela ögon, öfver hvilka det låg en blank hinna af tårar, och med röda kinder, der alla känslor tycktes koncentrera sin värme. »Vill du ha honom?» sade Nils. Lalla svarade icke, hon kunde icke tacka, men hon såg upp i det af vinden rödpiskade ansigte, som log emot henne. Och han hade förstått. Berta stod och myste borta vid sina mjölkbunkar. Nils gned Lalla öfver det lingrå hufvudet ett tag, och så var affären uppgjord. Lalla hade en ekorre. En ekorre, som var alldeles hennes egen. Den lilla bytingen var med en trasa fastbunden i byttans ena öra, som en länkhund, så att han kunde röra sig fritt i sitt lilla förvaringsrum. Och han kände sig synbarligen hemmastadd der. Han satte nosen i vädret med en oförskämd liten nyfikenhet, och rörde på murrhåren. Så började han ogeneradt söka omkring på byttans botten, sprättande bland de tomma nötskalen tills han fann en full nöt; med den satte han sig derpå helt kavat, trissade den rundt och synade den från alla sidor. När detta var gjordt, tog han fatt på arbetet och började knapra ett hål. Och medan Kurre knaprade, berättade Nils hur han funnit gunstig junkern, fångat honom och inhyst honom i byttan.
Jag tycker, att blotta namnen under det betänk., som nu från Const.Utsk. inkommit, bör öfvertyga hvar och en, att fråga är om ett nytt betänk., fastän ärendet förut blifvit beredt. Lades på bordet Const.Utskts mern. N.*o i, med uppgift å det till afgörande beredda grundlags-ändrings-förslag, som angår en ändamålsenligare organisation af Statsrådet, samt blifver en följd af HofCancellers-befaltningens föreslagna upphörande. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Guslaf: Jag uppträder för att understödja Gr. Horns i sista plenum gjorda motion om inrättande af en allmän riksdags-klubb. På sätt anfördt blifvit, beslöto R. St. år 182g i Febr. månad inrättandet af en sådan klubb. I denna fortsatta afsigt sammanträdde vid sista riksdag Ridd.directionen och de öfrige StåndsCancelli-directionerne; men då möttes och anmälte» af dem oöfvervinnerliga hinder. Jag har anledn. alt förmoda bättre 2 II. 1 10 Den i5 Februari f. m. framgång nu. Derigenom skulle vinnas mera samrådigliet Stånden emellan. Saknaden af denna är en stor olägenhet af vårt arbetssätt. Vi behandla målen liktidigt i alla Stånd. Alla andra representationer hafva sökt undvika denna enrådighet. Nu händer, att 3 Stånd i hvarje mål besluta, i full saknad af den speciella, sakkännedom, som i det 4tde Ståndet är att presumera. Sålunda fattas i 3 Stånd beslut i frågor rörande försvarsverket, utan hörande af en enda militär; 3 Stånd besluta i frågor om läroverken, utan hörande af en enda lärare; 3 Stånd besluta i frågor om borgerliga yrken och näringar, utan hörande af en borgare; och 3 Stånd besluta i landthushållningsfrågor, ulan hörande af en bonde. Jag erkänner, för min del, att ganska ofta har mig handt, att om aftonen förnimma ett i ett annat Stånd afgifvit anförande, hvilket alldeles hade förändrat den åsigt, som jag, stundom med framgång, om morgonen förordat.
Palmstjerna, Carl Ottoi Jag kan icke inse orsaken, hvarföre man uteslutit de i parenthesen intagna och så ly - 124 14 e n 20 N o v e m b e r. dande orden: ”eni. det af K. M. och R. St:r antagna nya räknesätt: Riksdaler fyra”. Till följd af de utaf R. St:r vid denna Riksdag fattade beslut, synes det mig vara ganska lämpligt, att parenthesen inflyter i BankoReglementet, dock med den förändring all, i st. f. ”Riksdaler fyra”, sättes fyra Riksdaler Riksmynt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Naturligtvis kan jag icke veta hvarföre Utsk. uteslutit den af Frih. Palmstjerna omnämnda parenthes, men jag föreställer mig, att då densamma blifvit — om jag icke alltför mycket misstager mig — uti reglementet införd med anledn. af R. S(:rs vid 1844 och 1845 årens Riksdag fattade beslut rörande en ny myntenhet, hvilken icke blef satt i verket, synes det mig vara ganska riktigt att ifrågavande parenthes nu blifvit utesluten. Frih. Tersmeden, Wilh. Fred r.: Sedan R. St:r vid innevarande Riksdag beslutit att mynt-enheten fortfarande skall utgöra en R:dr Silfver Specie, kan jag icke finna något skäl, hvarföre ifrågavar:de mellanmening skall qvarstå. Såsom Gr. Lagerbjelke ganska riktigt, anmärkt, torde den härleda sig från ett föregående R. Stms beslut, hvilket förfallit. Hvad denna § beträffar, så, då den endast rörer silfvermyntet samt stadgar att 128 sk. eiler 2| R:dr i bankosedlar gälla lika med en R:dr i silfver, anser jag för min del att R. o. Ad. kan bifalla hvad Utsk. föreslagit. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställde, alt, i afseende på denna punkt, blifvit yrkadt, att deri borde införas de i det nu gällande Reglementet förekommande orden : ”enl. det af K. M. och R.
Det är så länge, sedan jag råkat någon från Sverige; och en ung Academiens dertill! Kom hit in, och sätt er hos mig! Hvarmed kan jag tjena er? Men gör mig först reda för hvarjehanda der hemma, gammalt och nytt. – Och derefter, – så fortfor detta uppträdes vittne och sagesman för en sin förtrogne Vän, från hvars läppar vi mottagit berättelsen, – derefter förnam jag, under hela tiden af min samvaro med den besynnerlige gubben, hvilken jag sedan besökte flera gånger, icke det minsta förvånande; utom hans oerhörda lärdom, i alla grenar af mensklig kunskap och forskning. Han vidrörde sedermera aldrig någonting Öfvernaturligt eller Visionärt. Så förryckt han än syntes mig i begynnelsen, skildes jag dock ifrån honom med största tacksamhet, så för hans alltid i högsta grad lärorika samtal, som för hans alltid, i råd och dåd, lika osparda välvilja – och öfverhufvud med största beundran; fastän blandad med beklagande, att, i en viss punkt, en skruf hos den vördnadsvärde mannen var så rentaf lossnad eller bortfallen, Denna anekdot är jemväl derföre märkvärdig, att den framställer Swedenborg i en belägenhet, der han just midt under ett ande-besök erhöll ett besök af vanlig art. En omständighet, som förklarar, hvarföre han, som eljest i sitt umgänge ingalunda var utlåtig om sådant, här, öfverraskad, och med intrycket af Virgilii älsklighet ännu helt varmt, rentaf glömde bort, huru vidunderligt alltsammans skulle förefalla den unge främlingen. Annars var hans sed, att om sina andesyner bibehålla sträng tystnad; och allramest i umgänge med dem, som han fann profana till sinnesart och enfaldiga till omdöme. Gjörwells anteckning om sitt samtal med Swedenborg är derpå ett intyg. Dylika, i fall de försökte att med honom anställa förhör, hänviste han med få ord till sina skrifter; försäkrande, att ”allt, hvad der står att läsa, är bokstaflig sanning.” Invände man, att man omöjligen kunde tro det, svarade han: ”derpå undrar jag icke”; och ledde samtalet på andra ämnen.
frisk, gud ske lof, och en duglig och bra flicka är hon för resten. Tackar för efterfrågan, bra. Hon är alltid har jag tänkt phu ! Undrar just om mamsell Ann' Sophie tycker om damàsk. Det tror jag visst att hon gör. LUNDELL. Ja, Herre je, det är hon visst, det ! Också SANDBERG. maksmöbeln med blå damàsk, och så har jag björk. Till våren har jag tänkt att kläda hela för SANDBERG. bestält tolf salsstolar af snickarn, som betsas i LUNDELL. När man är så förmögen som bror. sig). SANDBERG (stiger upp och bockar ä', att om jag hade en ung fru, så inte skulle jag hålla så noga på plåten, hä hä Så der på nitton år Med blåa ögon Och lockigt hår LUNDELL. Ber allra ödmjukast! (Sätter sig). Men visst SANDBERG. LUNDELL. hä hä hä! Bror borgmästarn ä' då så förbåldt qvick, LUNDELL. SANDBERG. ter, som bror vill komma? För att tala rent ut det är ju till min dotSANDBERG. kast! (Bockar sig). Ja, ja, det är det visst, det. Tackar ödmjuLUNDELL. vända mot att få bror till svärson. Bror är en rättskaffens och förmögen man; det är allt en flicka kan begära. SANDBERG. Nå, för min del har jag ingenting att in tordas hoppas begära Högtärade bror borgmästare, skulle jag våga LUNDELL. SANDBERG (hoppar till). LUNDELL (skrattande). Men beredas måste hon. Nej, herre Gud ! »skinn»handlare. Nå, det fins flera slags »beredelser», bror Flickor ha också sina funde ringar, gud bevars. Men var bara lustig och Glädje tycker hon om. (Stiger upp). Munter och glad! hvad jag är, det. glad, så kommer resten att gå som en dans. SANDBERG (stiger upp). Hä hä hä, det är just hand med Sandberg. Ser på klockan). Ta mig böfveln är hon inte strax tre! Vi ha väl de andra här i rappet. Jag ska' bara ömsa rock.
Det förenar fördelarna af en större borgerlig säkerhet i an - Dea 22 Junit 509 Seertde till fångarnas vård* med dem af utvidgade verkningsmedel för Länsstyrelsen , hvilken , i anseende till allmänna policens och Ordningens bibehållande, är deråt Uti så stort behof. Jag ville endast föreslå den tilläggning, att i stället för bibehållandet af rtU varande indelning af vissa hemman till fångföring , dessa hemman upphörde att i detta afseende hafva något särskildt åliggandej men deremot komma att lika med alla andra deltaga utt den allmänna skjmsnings-skyldigheten. Om fångarne då kommo att föras med Kronoskjuts Och forslingen på sådant sätt betaltes, Samt ombytena endast skedde Vid hvaf Gästgifvaregård, vunrte man i tid och x vågenS korthet, och en ökäd säkerhet Uppstodé äfvert deraf, att fången vid sina hviloställen vore tinder ögonen af ett större antal persöner. Ert något ökad penttirtgeutgift blefVe Val följden häraf, inett jag tror icke den kan jemföras med de olägenheter mart derigenom undveke, med den ökade säkerhet i afseende på brottslingens bevakning Och lagerts verkställighet * som deiaf blefve en följd. Uppå af Herr LcmdtMarskalkén gjord proposition blef härefter LagUtskottets Memorial bifallet, tillika med det af Grefve Mörner gjorda tillägg. följande LagSamt ÖeeoflöfmeUtskottens, «len 19 dennes på bardet lagda, Memorial föredrogos å nyo och biföllosj nemligen; 510 Den 25 Junk l -.o Angående? utstakande af en viss betalnings* tid för skulder» 2;0 t anledning af Riksdagsmannen Sandstén* Memorial om skyldigheten till Varggåfdars och Varggropars underhållande. 3:0 Angående utvidgad handels Och segla» tiöns-frihet för invånarne i Skåne och Blekinge. 4:0 Angående Landsvagafs utvidgande.
Eu bestämmelse af förstnämnde beskaffenhet vore helt och hållet stridande mot handlingens art; och genom bötesbeloppets förböjande skulle ett missförhållande uppstå emellan de i gällande lagstiftning utsatta bötespåföljder, enär botet dymedelst skulle k unna komma att beläggas med strängare ansvar, än som, enligt 34 och 35 Kapitlen Missgernings-Balken, kunde ådömas, derest deri omnämnda skador biifvit med vapnet tillfogade. Om det emedlertid än är nödigt alt, med afseende å den våda lör andra, som är förenad med bruk af lifsfarliga vapen, söka förekomma blotta hotet dermed, är dock ostridigt, att någon egentlig brottslighet icke förr uppenbaras, än då hotelsen öfvergår till Tåld. Men ej eller häri delar Utskottet deras åsigter, som fordra ovilkor - 7 Lag-Vlskotlets Utlåtande, N:o i06. ligen urbota straff. Genom det förslag Utskottet i denna del framställt, tror Utskottet sig hafva gått så långt, som det varit möjligt, med hänsigt till öfriga stadganden i gällande lag. Man måste nemligen taga i betraktande, att en skada, tillfogad med ett icke lifsfarligt vapen, i sjelfva verket kan vara lika svår, som den, hvilken blifvit tillskyndad med ett lifsfarligt. Om nu förhållandena mana lagstiftningen att, genom strängare ansvar, söka förekomma del öfverhandtagande bruket af dylika vapen, får den likväl dervid ej förbise, hurusom skador, som genom andra medel tillfogas, få försonas med böter, samt att ett ovilkorligen urbota straff i förra fallet följaktligen ej vore öfverensstämmande med de grunder, hvarpå gällande lagstiftning hvilar. Men emedlertid får Utskottet upplysa, att det sökt, så vidt möjligt varit, i sitt förslag närma sig till nya Strafflagen. På sätt uppgifvet blifvit, stadgar nemligen densamma, att den, som drager knif eller svärd, skall, derest skada kommer af sådant brott, straffas med fängelse från trettio till etthundraåtiatio dagar, der skadan eljest blott medförde bötesansvar.
Under loppet af 1700-talet hafva, vid flera särskilda tillfällen, framställningar blifvit gjorda af de skattdragande, att räntorna måtte bestämmas i penningar, och frågan derom har äfven varit föremål för vederbör, embetsverks åtgärder. Sålunda har kammarcolhm d. 14 Oct. 1778 afgifvit utlät. ang:de de olika skattläggningssätten, hvaruti anföres, att utsättandet af en viss och ständig penningeränta onekligen ägde flera betydliga fördelar, sorn skattläggning i persedlar saknade, eller att det vore enklast, redigast, för den skaltskyldige Den 8 Januari. 55 mest begripligt oell <let minsta missbruk underkastadt; att uppbördsförvallningen derigenom blefve långt mindre kostsam oell vidlyftig; alt jordeböcker och räkenskaper vunno den enkelhet, som bör åtfölja ett räkenskapsverk; samt att rörelsen och penninge circulationen i landet derigenom skulle i ansenlig mån ökas; och fastän kammarcolhm likväl af skäl, som till betydlig del hemtats ifrån den ömsesidiga lättnad som räntepersedlarnes leverering in natura ansågs medföra, lemnade företräde åt persedelränta, visas dock häraf att det förslag, comiterade ställt i första rummet, icke varit nytt. En värd talare har yttrat, att, då tillförene räntorne varit bestämde att utgå i penningar, förändring deruti skulle hafva tillkommit i följd af läntegifvarnes önskan att hellre få lemna dem in natura; men så var likväl icke förhållandet, ty upphäfvandet af 1735 års beslut om viss och ständig markegång å räntepersedlarne härledde sig deraf, att indelningshafvarne ansågo sig derpå hafva förlorat och det var således för deras skull, som förändringen skedde, hvarefter den äfven utsträcktes till de kronan behållne räntor. Huruvida räntorne böra förvandlas i penningar 'eller om, i händelse desamma fortfarande utsättas i persedlar, dessa alltid skola efter markegångspris liqvideras, utgör naturligtvis 2 särskilda, fastän under disskussionen något sammanblandade frågor; men bådas afgörande måste dock väsendtligen bero derpå, huruvida åtgärden är öfverensstämmande med de skalldragandes förmåga att kontant afbörda sig berörde räntor.
Hvad dernäst kringströfvandet af Soldater angår, så, när de äro afskedade, äro de icke mera Soldater. Likväl äro de fleste sådane, öfver hvilka klagan före». Igenom att bestraffningen för rymning blifvit så lindrig, har detta militairbrott ökat sig Och derigenom äfven sådane lösdrifvare; vi hafva sett en del af dessa rymmare, hvilka af sig sjelfve kommit tillbaka, sedan de obehindradt gått ifrån Stockholm till Ystad, utan att vara tillsporde af någon Kronobetjent. Desse äro rymmare, men bära namn af permitterade Soldater. Så länge sommarn varar, äro de uto, och behållas i arbete ofta med vettskap att vara rymmare; men när vintern kommer, blifva de återsände. Om bättre Police ined kringstrykande personer vidtoges på landet, så skulle icke de olägenheter inträffa, hvarom man nu talar. I öfrigt kan jag ej känna de locala olägenheter, som möjligen på någon ort kunna finnas, men dä bör locala 183 Ben 5 Augusti e, j». rättelser vidtagas, och ej en allmän författning» som kränker ett helt stånd. Jag hemställer hvad följden skulle blifva, om man, som Cornmittéen föreslagit, skulle skrifva till Landshöfdingen och först erhålla dess svar med flere omständigheter, innan en Soldst kunde permittera. Vid hvarje exercistids slut, inkomma mångs reqvisitioner på permitterad! manskap; men den som begär sådane, vill hafva dem ju förr dess häldre, och genom den föreslagne åtgärden, skulle likväl kanske flere månader åtgå, innan permissioaspollett kunde expedieras, utom många flera olägenheter, dem jag förbigår. Jag har blott yrkat ensak, och ifrån den viker jag ej, den nemligen, att Jag fordrar fullkomliga medborgerliga rättigheter för den värfvade Soldaten, lika som för hvar annan fri man inom samhället.
Orebro. Hus och Tomter Jord Fabriker Biljarder Privat-Bank Embetsoch Tjenstemän Handlande och Handtverkare Diverse personer utan näring | Gäslgifverier, Värdshus och Krogar Stadens Allmänna Kassa Askersund. Hus och Tomter Jord Qvarnar Embetsoch Tjenstemän Handlande och Handtverkare Diverse personer utan näring Gästgifveri och Krogar Stadens Allmänna Kassa Mora. Hus och Tomter Jord Embetsoch Tjenstemän . Handlande och Handtverkare Diverse personer utan näring Gästgifverier, Källare och Krogar Stadens Allmänna Kassa Eiindesber; Hus och Tomter Jord Embetsoch Tjenstemän . Handlande och Handtverkare Diverse personer utan näring Gästgifveri, Värdshus och Krogar Stadens Allmänna Kassa Ekonomisk oell Statistisk Tabell för itäderne inom Örebro Län för år 1850. Summa Summa Summa Summa Summa Summarum PT o - St. 357 Jord. Hus och Tomter. Qvarnar, Fabriker m. m. Efter Usta Artikeln. Efter 2:dra Artikeln. Efter 2 Jord, Hus, Tomter, in. m. R:dr 13 170 341 R:di ; s. ! r. 18 n 550 o — 165,957 1,813,9471 — 1,396,1921321 — | 392,3881 to Örebro Slott ' Landskansliet och Landskontoret den 8 Mars 1853. MS. Mtet *#/ ensch titti (}. Hökerberg. Till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader. Bränvins brännings afgift. Ständiga Räntor. Boskapsoch Åkerskatt. Kostnad för Rotering. Klereci-Statens underhåll. Pastorers. R:dr 350 Väghållning. KONGL. MAJTS BEFALLNINGSHAFVANDES uti U)c