Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herrar BergsRådet och Riddaren Broling och Directeuren af öhr åtogo sig benägit på egen bekostnad en sådan resa i Junii , månad, och afaåfvo den berättelse, som i afskrift Lii, A. bifogas. pumpningen g'ck oupphörligt och Bolags* Intressenterne samlades vid Grufvan i Julii månad samma år för att öfverlägga om de vidare åtgärder, som kunde erfordras. Väl funno de med fägnad att vättnet kunde utpumpas! men insågo äfven att dertill erfordrades mångfaldige flere kostnader än de på räknade och omöjlighetenatt dertill kunna förskaffa nä" dige medel. Under loppet af tiden ha }e Hans Excellence min. Grefve Ruth, som ägde .delar i Verket med döden bortgått och efterlemnat sitt Sterbhus i dea författning, att omöjligen något tillskott derifrån vidare kunde väntas. Bolaget hade uppburit och användta 51,00© Den 10 Februarii. R:dr af Statsmedlen och dessutom kommit i en skuld af flere tusende Riksdaler, som genom det myckna folkets underhåll dagligen föröhus. Försök att få privata lån var redan förgäfves gjordt och Bolaget fann sig i den al" dra yttersta förlägenhet. Sluteligen efter många öfverläggningar och då lnteressenteme sågo sig ur stånd att med de af Statsmedlen återstående 24,000 Riksdalerna kunna fullborda arbetet till utsatt tid och äfven omöjligheten af privat understöd redan visat sig, ansågo lnteressenteme sig hvarken böra eller kunna göra vidare försök att erhålla det resterande af anslagne summan, då dermed enönskadoch väntad framgång icke kunde vinnas, utan beslöto att med årets utgång nedlägga Verket Och underkasta sig kommande Ständers ädelmodiga bepröfvande rörande återbetalningen af redan uppburne samt för arbetet utgifne medel.
Att folkskolan inom vårt land ännu icke på långt när hunnit utveckla sig till den ståndpunkt, som med 1842 års Folkskole-stadga afsågs, torde af något hvar inses; och att de välgörande inverkningar, som med institutionens framkallande åsyftades, ännu i så ringa mån kunnat ernås, måste vara en gifven följd af de mångå brister, som vidlåda denna skolas organisation och sålunda tillbakahållit densammas önskvärda utveckling, är ett förhållande som med skäl kan beklagas, men som tillika borde vara ett oaflåtligt föremål för hvarje fosterlandsvän att i sin mån bidraga att afhjelpa, och som är nog vigtigt för att fortfarande påkalla den uppmärksamhet, sorn Rikets Ständer redan vid sista riksdagen syntes rigta åt detta håll. Icke mindre än 30 särskilda motioner i ämnet väcktes vid detta riksmöte från de olika Stånden, och det Utskott, som då behandlade frågan, yttrar derom, bland annat, följande: »De »hithörande motionerna äro visserligen sinsemellan mer och mindre skiljaktiga i fråga »om sättet att ordna folkskole-väsendet med hvad dertill hörer, men innebära dock »alla det gemensamma vitsordet, att folkskolan i sitt närvarande skick ingalunda upp»fyller sin vigtiga bestämmelse och icke heller kan endast med de hittills för ända»målet anvisade medel bringas till en af behofvet högeligen påkallad förbättring. De »utgå från den förutsättning, att Statsverket, vare sig genom eftergift af den dit nu »ingående personliga skyddsafgiften, eller förmedelst direkta anslag bör träda emellan »till upphjelpande af en anstalt, på hvars lifaktiga och ändamålsenligt ordnade verk»samhet hela samhällets väl så väsendtligt beror.» (Se sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk. Bet. Angående folkskolans organisation yttrar sig samma Utskott, sidan 20: »Utskot»tet finner förestående yrkanden i hufvudsaken hafva de mest giltiga skäl för sig.
Den bok, som uppslagen på hans bord lystes av lampan, var Tertullianus' avhandling De Carne Christi. Han läste henne, kanske mindre av vetgirighet, än för att inhämta västerländska kyrkans språk, latinet, och av denne mästare i en hård, nästan vild, men kraftig och hänförande framställning lära rätta sättet att begagna en nödvändig hävstång för den plan, vilken retade hans ärelystnad och berusade hans inbillning, men tillika framstod för honom som en gudomlig frälsningstanke, som han vore kallad att i sin mån verkliggöra till människosläktets räddning ur timlig och evig nöd. Uppriktigheten, varmed han trodde på denna tanke, eldnitet, varmed den uppfyllde honom, vore de vikter, som han i självrannsakelsens ögonblick kastade i den ena vågskålen och vilka då syntes mer än uppväga de själviska bevekelsegrunder och de endast ur ändamålets synpunkt ursäktliga medel, som tyngde den andra. Denna inre sofistik hade i förflutna tider kostat Petros mången sömnlös natt. Ihärdigare och häftigare hade han kämpat med sig själv än måhända de fleste göra. Men fastare och oryggligare än de fleste hade han ock efter kampens slut intagit och förskansat sig i den ställning, som utgången anvisade honom. Månljuset, som inströmmade genom fönstret, föll nu på hans ansikte och väckte honom till tankar på ärenden, som till tiden lågo honom närmare. Han ringde, och en man i prästerlig dräkt, som tycktes hava bidat detta tecken, inställde sig genast. Den inträdande var en undersätsig, bredaxlad karl, men så korthalsad, att det underligt formade svartlockiga huvudet tycktes omedelbart fäst mellan skuldrorna. Den mycket låga pannan bildade en vitgul strimma mellan två jämnlöpande linjer: hårfästet och de breda, sammanvuxna ögonbrynen. Som mannen bar huvudet något framlutat, voro hans små svarta ögon riktade uppåt, när han måste se på en samtalande. Detta gav hans anlete ett uttryck, som en välvillig granskare kunde tyda som fromhetens och ödmjukhetens. Mannen var Petros' närmaste förtrogne, presbytern Eufemios.
Står för öfrigt detta förslag i öfverensstämmelse med 72:dra §:n R. F.? Jag kan för min del icke finna det. Slutligen förekommer det högst egna förhållande, att den verkställande direktören skulle meddela utslag, utan att protokollsföring komme att ega rum. Något sådant har jag aldrig förr hört talas om. Jag fortfar i mitt yrkande på återremiss. Frih. af Ugglas: Jag erkänner mer än villigt att en omorganisation af Bankens styrelse är af behofvet påkallad, likasom jag finner de skäl, som af Banko-Utsk:t blifvit framställda, ganska tänkvärda; men å andra sidan kan jag icke neka till att jag, vid betraktande af de omständigheter, som den siste talaren påpekat, och af det besynnerliga förhållande, hvari bankens chef eller den verkställande direktören skulle komma att stå till It. St:r, har svårt att finna att, genom antagande af Utskds förslag, någon förbättring vore vunnen. Fullrmge äro ansvarige inför R. St:r, men den verkställande direktören är det icke, och då det egentligen blir han, som skulle komma att sköta bankens affärer, förefaller det mig ganska besynnerligt, att han ej skall vara ansvarig inför R. St:r. Jag ber dessutom alt få hemställa, i hvilket förhållande fullrmge sjelfve skola komma att stå till denna person? Denna skillnad mellan ansvarig och oansvarig gör att jag för min del icke kan ingå på Utsk:ts förslag. Jag beklagar att detta förslag kommit så sent, ty en återremiss af denna punkt, hvarpå jag yrkar, förutsätter en omarbetning af många andra delar. Hr af Donner, Gustaf Wilhelm: Då jag icke funnit mig öfvertygad af de skäl, som Hr Nordenfelt anfört för antagande af Utsk:ts förslag, utan h. o. h. biträder de reservationer, som blifvit afgifna, får jag endast inskränka mig till begäran om propos. på afslag å förev:de punkt af Utsk:ts Betänk. Hr Nordenfelt: Den talare, som yrkat på återremiss, har hufvudsakligen fäst sig vid den omständigheten i §:n, att fullrmge skulle hafva rättighet att äfven utom sig utse en verkställande direktör.
Jag underkänner visserligen icke vinsten för Banken att slippa draga hit dessa qvantiteter silfver, med en uppoffring af ända lill 5 å (i sk. per r:dr sp., men innan det blifvit bestämdt, huru de utländska depositionerna skola administreras och begagnas, och innan de reglementariska stadgandeu härom inkommit och hunnit pröfvas, anser jag del vara för tidigt att bifalla ett sådant isoleradt förslag som detta, och kan icke annat än häraf finna skäl alt yrka ålerremiss af förevar, mern., på det man må erfara huru dessa bestämmelser må komma att se ut i ett sammanhang. Afser detta mern. blott rättighet för Bancofullm. att i Hamburg uppköpa silfver efter 128 sk. curs, så inser jag ej af hvad skäl framställning derom behöft göras, ty 112 § bancoreglem. gifvetdem denna rättighet. Der står visserligen icke något taladt om depositioner, men bestämdt tillåter det Bancofullm. att å utrikes ort uppköpa silfver till 128 sk. per silf. sp., så att dess pris här på stället blott ökes med transportkostnaden, och jag ser således intet hinder för dem att, R. St. oåtsporda, kunna antaga anbud af silfverleveranser till nämnde pris. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Genom Hr Gr. o. Landtm:s yttrande är jag förekommen i hvad jag ämnade anföra till svar å Frih. Cederströms påstående, att denna fråga icke vore af allmän natur.
Brefvet den 26 April 1826, och med lästadt afseende å öIriga hemmanet ålagda utskylder, en viss årlig, äfven i spanmäl bestämd ränta hemmanet åsätlas; c) kyrka eller prest, som ensamt åtnjutit landgille af hemmanet, får ock ensam jemte landgillet, uppbära de i förestående moment omlörmälda räntor, men, der landgille är deladt emellan flere, åtnjutas räntorna i förhållande till hvarderas andel i landgillet; d) genom skatteköpet sker icke någon ändring uti de lill Staten af hemmanet utgående allmänna skatter eller i de allmänna besvär hemmanet åligga eller i de friheter detsamma förut åtnjutit; e) dea, som till skattelösen finnes berättigad, eger alt, sedan räntorna å hemmanet blifvit bestämda, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskopen erhålla skattebref å hemmanet; dock att, då utarrenderadt hemman varder skatteköp!, de i arrende-kontraktet beslätnda vilkor angående algälder, skola under den återstående arrendetiden förblifva gällande, så framt icke annorlunda varder öfverenskommel. 3:o. För sålunda skatteköpt hemman skola de nya räntorna, i afseende hvarpå de i allmänhet stadgade grunder för räntors utgörande tjena lill efterrättelse, införas i Jordeboken under gemensam titel: “ränta i följd af skatteköp11; och, derest hemmanet varit i Jordeboken upptaget såsom krono, skall detsamma deri omföras lill skalle. 4:o.
Af 16 §. uti Banco-Deputatiqnens under den 7 October 1 ^66 utfärdade Reglemente, som föreskrifver att Brukets Räkenskaper skola äf Bankens Revisions-Contoir granskas, och att Revisions-Contoiret derföre skall hafva tillgång till de Författningar och Reglementen, hvarpå utgifterne sig grundat, visar sig, hvad Afdelningen äfven ansett för en ändamålsenlig granskning, alldeles nödvändigt, att nemligen Revisions-Contoirets gransknings-åtgärd icke skall inskränka sig allenast till ziffran, utan ock sträcka sig derhän alt tillse huruvida gällande Författningar och Reglementen samt de af Fullmägtige fattade, och så väl Förvaltaren vid Bruket, som Revisions-Contoiret meddelade beslut, blifvit vid Förvaltningen följde och iakttagne. Af dessa skäl, och då jag icke varit i tillfälle att ingå uti en fullständig undersökning rörande alla, i afseende på granskningen af Tumba Bruks Räkenskaper, tid efter annan gifne stadganden, anser jag mig böra till Rikets Höglofl. Ständers Banco-Utskotts pröfning hänskjuta, om ej en fullständig och bestämd Instruction för Revisions-Contoiret bör uppgöras, hvarigenom Contoiret i allmänhet får sig ålagdt att, jemte Räkenskapernes granskning till ziffran, tillse, att gällande Författningar, Banco-Reglementets föreskrifter och Fullmägtiges Beslut, blifvit vid utgifternes bestridande samt bokföring och redovisning behörigen iakttagne och följde, eller ock , i händelse så icke skett, dervid göra anmärkning till rättelse. Bil. N:o 3- Tabellariskt Sammandrag öfver Odlings-Lån, som uti Banken blifvit lyftade, ifrån denna Utlånings början åri8i6 till oell med den 3i Julii i83o, och sedermera till och med den sista Julii innevarande år i832. Län. Lyftade Odlings-Lån. Östergöthlands . Södermanlands . Elfsborgs Calrnare • Kopparbergs Nerikes Wennelands Gefleborgs W ester-N orrla nds Westerbottens . Gottlands Malmöhus Christianstads . Blekinge Hallands
efter verkligheten af Anna 43, 44 Längtan; ett stilleben efter naturen af Charles 44 Natur och kultur; ett sommarminne af E. Wh. N-.r N:r Ur hvardagslifvet; skiss af L En svärmor; skiss af Wilma Lindhé 46, Hjerteqval • en novemberhistoria ur lefvande lifvet af ElsaElsas d r ö m; julstämning af P. E. R Fröken Gustafvas julklapp; efter en främmande idé af Mathilda, Larujlel 45 47 48 51 51 Biografiska uppsatser: Drottning Sofia, kronprinsessa Victoria, prinsessa Eugenie (med porträtt) 2 Ebba Munck (med porträtt) 4 Aurora v o n Haxthausen (med porträtt) 10 Europeiska furstinnor; efter främmande källor tecknade af Mathilda Langlet 15, 16, 19, 20, 22 — 24, 27 — 29, 31 Karolina Viderström, Sveriges första qvinliga läkare (med porträtt); af Ave 23 Viktoria Benedictsson (Ernst Ahlgren): af Elna Tenow (med porträtt) 31 En qvinlig publicist; efter » Pall Mall Gazette » 34 Ett jubileum; af /. N — g 46 I dag — - 48 Några drag af Ernst Ahlgren 49 — 51 Sångarfröjd; fritt efter Friedr. Blaul af Erik Modin Ett hem; af A. F. Strömberg Kyrkklockorna; af Johan Peter Wallin Såningsmannen; ur månadsskriften » Saamanden », af O. G — d » Hvor vil man finde Kjaerlighed? » af N. G. Arenander .. En liten blomma blott; af Erik Modin » Vindöga »; af » Hibou ». » En hjeltes d ö d »; framför Nils Forsbergs tafla, af Johan Nordling. - Säg mig, du blåa b l o m m a. ; af Daniel Fcdlström Bella B o s a; af J. P. Wallin Fråga; af * Hibou » » Le mois noir »; af Johan Nordling » De ha ej dött, de slumra blott »; efter Harriot Wolff af /.
» Stockholms d:o af 269 » Södermanlands d:o » 110 » Upsala d:o .. » 58 » Östergötlands d:o . » 218 655. » Calmare d:o af 474. » Blekinge d:o » 484 » Christianstads d:o . » 222 706. » Hallands d:o af 220 » Malmöhus d:o . » 357 577. » Göteborgs och Bohus d:o af . 573. Summa 3,655.» »Dels med hänseende till den numerär, som sålunda från de olika länen är att påräkna, såsom ungefärlig styrka att på en gång vapenöfvas, och dels på det alt mötesplatserna må kunna så fördelaktigt, som möjligt lämpas efter beviiringsområdena, torde sjö-beväringsmanskapet på följande sätt böra fördelas att vapenöfvas af de särskilda Marin-bataljonerna: Af Hernösands Marin-bataljon: Gefleborgs och Wester-Norrlands läns sjö-beväringsmanskap; Af Stockholms Marin-bataljon: Stockholms, Södermanlands, Upsala och Östergötlands läns dito; 40 Bil. M 3 till Kongl. Maj: Is Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1859. Af Calmar Marin-bataljon: Calmar läns dito; Af Halmstads Marin-bataljon: Hallands och Malmöhus läns dito, samt af Göteborgs Marin-bataljon: Götehorgs och Bohus läns dito; hvarjemte Blekinge och Christianstads läns sjöbeväring skulle exerceras af Flottans Marin-regemente.» »Fördeiarne af att på detta sätt ordna Sjöbevärings-manskapets vapenöfningar synas mig vara väsendtliga.
Nu har försäljning af fastigheterna försiggått, och är prioritetsordningen emellan inteckningsoch förmånsrätts-egande borgenärer vorden bestämdt utstakad, tage då de ibland desse, som för sina fordringar blifvit till fulla beloppet hänvisade å fastigheternas försäljningssumma, utdelning och betalning utur denna, efter afdrag af hvad de utaf försålde lösörebeloppet förut uppburit;'hvad sålunda är vordet å fastighetsförförsäljningssumman afdraget, gånge åter till utdelning emellan de oprioriterade borgenärerne. 555. Med inteckningshafvare, sorn blott för en del af deras intecknade fordringar kunna blifva godtgjorde utur fasta egendomens försäljningssumma, förfares på det sätt: att deras rätt till ytterligare utdelning utur den försålda lösegendomen bestämmes i samma förhållande, som de oprioriterade borgenärernes, men efter afdrag af det fordringsbelopp, för hvilket de genom utdelning utur fasta egendomens försäljningspris varda godtgjorde. Hafva de génom föregående utdelningar af lösa egendomens försäljningsmedel redan uppburit högre belopp, än hvad sålunda bestämts böra dem tillkomma, varde öfverskottet innehållet å den utdelning, de från fasta egendomens försäljningsbelopp hafva att undfå, och komme detsamma oprioriterade borgenärerne till godo. 556. Inteckningsha fvare, till godtgörande af hvilkas fordringar ingen tillgång uppstår utur försäljningsbeloppen för de intecknade fastigheterna, njute samma rätt, som de oprioriterade borgenärerne, och vare underkastade enahanda bestämmelser och föreskrifter, som för dessa gällande äro, så väl rörande ackordsaftalet, som i allt öfrigt. 4:de Sect. Om hustrurs rätt. 557. Kommer gift man i konkurstillstånd, och är emellan honom och hans hustru genom äktenskaps-kontraktet aftaladt, att den fasta egendom, hon då eger eller som henne framdeles tillfalla kan, skall hennes enskilda tillhörighet utgöra, tage hon sin fasta egendom åter, ehvad den genom arf, gåfva eller testamente häfver henne tillfallit. 558.
Bil. t. It. Si. Just. Om/J.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. i8a8. 55 Rikets Ständers yttrande, angående utgifterna 1’ör fångars skjuls och underhåll samt i fråga om medel lill Lejonbackens reparation och till afgifter för de till Landshöfdinge-Residencer inköpta Egendomar, skulle lill Kammar-Expeditionen öfverlemnas. Kongl, Maj:t, som redan den 29 Oclober beslutit, att anvisningar hädanefter ej må göras å 8:de Hufvud-Tilelns besparingar, ville jemväl, på Kammar-Expeditionens föredragning, besluta angående det af nämnde besparingar utbetaldte arfvode för eli Tjensteman i Kammar-Collegium, som handlagt frågan om Reeognilions-Skogarne. 99- Angående regleringen af allmänna Indragnings-Staten, Anmäld den 19 November >823. Meddelad Stats-Conloret till kännedom och efterrättelse; och Rikets Ständers anhållan, 0111 upplåtande af tjenlig lägenhet i Kronans hus till Embetsrum åt Öf ver-Ståthål] are.Em betets Cancellie, öfverlemnad till Kammar-Expeditionens föredragning. Kongl. Maj:t fann för Öfrigt, med anledning af hvad Rikets Ständer derom ytjat, Nådegåfvor och understöd för Enkor och Barn, efter personer , sorn på Indrag - 56 Bil. t. R. St. Just. Ombins Emb.-Ber. d. 4 Nov. iSaS. nings-Staten innehaft pensioner, icke hädanefter kunna å samma Stats-besparingar beviljas. 100. Angående beräkningen af Riks-Markegångspriset å den under penningelönen inbegripne spannmål. Anmäld den 17 November 1823, och bifallen; i följd hvaraf innehållet skulle vederbörande till efterrättelse meddelas. 101. Angående hyra för Landshöfdinge Residence-huset i Hernösand. Anmäld den 19 November 1823. Afgjord och bifallen i sammanhang med Rikets Ständers Skrifvelse om Regleringen af aldra Hufvud-Titeln. 102.
Värdet af fast egendom föreslås och bestämmes med ledning af: 4:o den för sådan —■ —~ värde; börande, vid bestämmande af detta värde, afseende icke fästas å beskaffenheten af sådane byggnader, som på egendomens afkastning icke hafva något egentligt inflytande; likasom värdet af kreatur, redskap och andra inventarier eller förlager vid jordbruks-fastighet icke heller må, vid fastighets-värdets bestämmande, tagas i beräkning. Då fast egendom, som under sistförflutna tio åren blifvit såld eller undergått ofvan omförmälda värdering, uppskattas högre eller lägre än den sednast betingade köpeskillingen eller den godkända värderingssumman, böra de särskilda skäl, hvilka dertill föranledt, i taxerings-handlingarne eller Kommitléens protokoll antecknas. Åbyggnader å stadsegendom samt öfriga i denna §:s 4:de punkt uppräknade hus och byggnader få ej heller, utan på enahanda sätt tillkännagifven särskild anledning, upptagas till lägre värde, än det, för hvilket samma byggnader äro hos allmän braodförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. I de fall, då uti fast egendoms uppskattnings-värde ingå både jordbruks-fastighel och sådane byggnader eller • inrättningar, hvilka icke begagnas för jordbruket och dess binäringar tillhörande rörelse, och hvilka, jemlikt § 2 uti Bevillnings-stadgan, skola beskattas efter annan grund, än för jordbruks-fastighet är bestämd, skall hela det uppskattade fastighets-värdet fördelas, så att särskildt utsättes värdet af sjelfva jordbruks-fastigheten med de till jordbruket och dess binäringar hörande byggnader och inrättningar, samt särskildt värdet af alla öfriga byggnader och inrättningar, för hvilka bevillning anses böra utgöras. Då frälseränta förenats med eganderätten till den jord, hvaraf sådan ränta dittills utgått, skall, vid bestämmande af fastighetens värde, detsamma ökas med ett belopp, motsvarande värdet af den förbättring, egendomen genom räntans upphörande vunnit.
Deri 5 Januari!', 2l? rinnelse härifrån, will jag ej supponera-, men att det wikell en stuge leda till undivikande af dystka^, wägar jsq pasta, emedan exempel derpå gifwes. I ett jä upplyst tidehwarf som närwarande, ägnar del Swea Rikes Ständer, att ändra en lag, som smakar fä mycket af forntidens mörker och okunnighet, hrvarföre jag anhäiler att detta ärende matte bli Lagutskottet inkommit med sitt betänkande öfwer mitt Memorial i, samma amne som senare bliswit kill detta Urstorrs handläggning remitteradk. Grefwe körner, ^6o!k 6örsn, trodde det i Betänkandet wara tillstyrkt, att det matte strblifwa wid allmänna Lagens stadgande. Han hade sa ofra hörk RidderstkapetS och AdelnS böjelse, att ej aswika ifrän fordna Lagar, och tillstyrkte äswen nu för fia del bisol! till Utskottets utlåtande. För öfrigt wars det honom sagt otc sragan redan were as Tre Ständ enstämmigt afgjord, i sölje hwaraf Ridbcrstapeks och Adelns beslut ware as ringa kraft. Herr sk IMmelmrx förenade sig med Greiwé ^korner. Endast i Wärmdö Härad ärswode si: strak och bröder lika, en rättighet som Qwinnoma der, genom adagalagd tapperhet emot Rikets Fiender hade sörwärswat. Friherre 8tael von Ilollllein hoppades att Rid, dcrstapek och Adeln räcktes göra afseende derpå, att han först hade wäckt denna sräga, och att Lag-U:stoks tet sig heröfwer ännu icke yttrat. Dessutom kunde mot förervarande Betänkande ännu äcskillkgt anföras som gjorde ärcrremitzen nödwändig.
Min öfvertygelse är, att yttersta vilkoret för framgången åt Const.Utsk:s förslag, är antagandet af det förslag jag framställt, och förkastandet af det sednare gör det förras antagande fullkomligt omöjligt, eller tron J på alfvar Mina Hrr, att någonsin de öfriga Stånden skola bifalla ett representationsförslag, hvari PresteSt. bibehålies vid dess nu egande fjerdedel i representationen? Jag tror det icke, och jag har desto mera skäl härtill, som ur representationen embetsmän i allmänhet blifvit uteslutna, men icke desto mindre har man på detta Stånd inympat en viss klass embetsmän. Vill man, att PresteSt. skall representera kyrkans och religionens intressen, så måste i detta Stånd icke inrymmas andra elementer än religionens och uplysningens väktare, d. v. s. Preslerna, och de som i allmänhet sysselsätta sig med lärarekallet, och om PresteSt. icke kan anses förtjent af en fjerdedel i representationen, bör sådant hjelpas på det sätt, att deri inrymmes andra elementer, men då så Deu 31 Maj f. m. 397 dant strider emot PresteStrs idé, måste jag motsätta mig ett dylikt förslag. Vill man öka antalet äf ledamöter i PresteSt., måste de nya ledamöterna utgöras af PresteStis egna ledamöter, men ingalunda af embetsman, ty derigenom uphäfves möjligheten af detta Stånds bibehållande, såsom kyrkans och religionens väktare. Således, jag uprepar det ännu en gång, och skulle icke hafva vågat göra det, om jag icke blifvit missförstådd, har jag önskat en nedsättning af antalet af ledamöter inom PresteSt. just derföre, att jag älskar detta Stånd, att jag vill dess bibehållande, men icke blottställa detsamma för en allmän ovilja, och då jag önskar framgång åt Const.Utskis förslag, har jag ansett nödigt, att en jemkning åstadkommes emellan antalet afledamöter i Riksnämnden, ty märken väl, Mine Hrr! Ståndens veto eller hvarje Stånds beslutanderätt blir oförändrad.