Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver att ordet ”jemväl” bär återkommer på tvenne ställen och att detta icke är sä riktigt; men om man vill borttaga det på ettdera stället, så synes det mig varit lämpligare att borttaga det på den femte raden, än på den fjerde. För att likväl icke få olikhet i besluten St:n emellan tillstyrker jag antagande af BorgareSt» beslut. R. o. Ad. biföll denna § med den af BorgareSt. deri antagna förändring. 46 till och med 50 §§. Lemnades utan anmärkning. 51 §. Hr Gr. o. Landtm, upplyste att BorgareSt. ansett att denna § borde begynnas sålunda: ”Vexelinnehafvare, som ålergängstalan väcker, ege, i det fall, som i 32 § sägs, rätt att” etc.; äfvensom att början af andra mom. borde undfå denna redaction: ”Är betalningstiden redan inne, eller är vexel återkommen för uleblifven accept eller bristande betalning, då skall” etc. Gr. Sparre: Jag erkänner att BorgareSt» tillägg innefattar ett förtydligande af LagUtsk:s mening; och tillstyrker således detsamma. R. o. Ad. biföll 51 § med den af BorgareSt. deri antagna förändring. 52 och 53 §§. Lemnades utan anmärkning. 54 §. Ilr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få göra en anmärkn. vid förevar:de 54 §. Den lyder så här: ”Innehafvare af återgången vexel, vare berättigad, att af vexelgifvare eller öfverlåtare fordra ersättning, antingen genom ny vexel, eller i penningar efter kurs, hvilketdera innehafvareu helst åstundar, för hufvudstol; ränta efter en för hundrade i månaden ifrån den dag vexeln är utgifven etc”. Frågas då huru länge skall vexeln i detta fall löpa med 12 proc:ts ränta om året?
Att styrelsen från dessa Cassors grundlåggningfansett dem som fromma stiftelser, kan inhämtas af deras Reglementen, men styrelsens Ben 12 Maji f m. 189 åsigter hafva hlifvit satte i strid med Ståndernes BevillningsFörordning af 1818. Sluteligen får jag anmärka, att föregående årets inkomster af lön m. m. bör läggas till grund för uppgifferne till beskattning, hvilka ske om våren. Man kan då på skillingen upp^ gifva hvad man haft i inkomst och alla så väl tillökningssom af kortnings-längder kunde undvikas, till ingen ringa båtnad, så väl för den skattskyldige, sorn för Kronan och Uppbörds-, mannen. Jag anhåller om återremiss af Betänkandet och att dessa mina anmärkningar må få medfölja. Grefve De la Gardie, Jacob: Då, i anledning af flere Ledamöters begäran, återremiss af BevillningsUtskottets i min tanka felaktiga Betänkande otvifvelaktigt lärer följa, anser jag öfverflödigt å min sida, att beledsaga det med annat yttrande, än hvad som min rättskänsla och pligt ålägger mig, i stöd af hvad Betån. kandet innehåller beträffande de i Riket varande SparBankar och Fattig inrättningar. Hvad Spar. Bankarne angår, bekänner jag att jag omöjligen kan inse, hvarest medel skola taga», att erlägga den för dern äskade Bevillning, De åro funderade på penningar, som insättas ena dagen och kuuna uttagas åtta dagar derefter. De tillhöra ensamt de personer som gjort insåttningarne, men ock hafva rått att medlen inom viss längre eller korrtare tid åter lyfta. Jag har väl
Till stöd för den således föreslagna förändring har bufvudsakligast blifvit anfördt, att enär syftemålet med konkurslagstiftningen vore, alt, då gäldenär icke mäktade sina förbindelser uppfylla, sälta borgenärerne i stånd att utur hans tillgångar skyndsamt erhålla den liqvid, som stod att ernå, ulan att den ena må gynnas med betalning framför den andra, så borde icke, då gäldenär råkat i berörde belägenhet och önskade göra alla sina borgenärer lika rätt, konkursens början och tillgångarnes öfverlemnande till borgenärerne genom försvårande formaliteter fördröjas, så alt en eller annan borgenär kunde komma i tillfälle att, 1.11 de öfriges förfång, under tiden antingen medelst exekutors handräckning skaffa sig betalning eller säkerhet för sina fordringsanspråk, eller ock genom hotelse om exekutiva åtgärder emot gäldenärens person förmå denne till frivillig öfverlåtelse eller pantsättning af egendom. Ett sådant förhållande inträffade emedlertid nu esomoftast, i anseende till nödvändigheten alt vid afträdesansökning förete bouppgift, för hvars upprättande mången gång fordrades så lång tid, att de närmaste eller vaksammaste borgenärerne liunno all på elt eller annat sätt bereda sig säkei het för sina fordringsanspråk, allt på öfrige borgenärers bekostnad; och syntes en dylik uppgilt destomindre vala behöflig, som, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, sällan någon vid afträdesansökning lögad uppteckning vore fullständig, och Konkurslagens bud i denna del således ej eflerlefdes; varande slutligen åberopadt, att ifrågasLällda förslag öfvereusslämde med de stadgande!), såra i förevarande hänseende blifvil meddelade i Lug-Kommileens förslag till ny Civillag.
Besv. och: Oeconomié-Utskotteis Betänkande JV:o $81 års tili! å t ett bolag,—• dock medinskränkt .rättighet till hålloch reservskjutsaccord för 1(0 hästar i veckan å hvarje gästgifvaregård, sorn under verkställde fyra resor passerades, — hade Diligencer, liktidigt med1 paketposten, öppnat communication. emellan. Stockholm, Linköping och Jönköping; men då de raedgifne accordén icke inedhunnits, innan Bolaget insåg, att en täflan på denna väg med paketposten skulle verka menligt för håda inlättningarne, . öfverflyttade»-Diligence-lihien till den vestra vägen, forst till Westerås, och Örebro, samt vidare sommaren i832 till Götheborg och sistlidet år derifrån äfven till Helsingborg, Den ofvannämnde rättigheten tili liållskjutsaccord beviljades likväl icke för denna väg, hvarföre ock Bolaget lärer hafva lidit en betydlig förlast. —Beträffande sistnämnde Diligenceiii rättnings,.. äfvensom, paketpostens rörelse under förlidet ar, har Utskottet inhemtat, alt paketposten, som tillryggalagt 8,073 mil, inbragt i5,23ib Kd;r 14 sk. 11 rst., med en utgift af 25,3ot Rd:r 4 s^* 9 rst., samt att Diligenceinrättniugen, hvars rörelse utgjort 10,175 mil, egt en inkomst afl 21,095 Ild:r 43 sk. 8 rst.. och en utgift af 24,927 Rd:r 9 sk. 6 rst. Eliuru denna skiljaktighet synes bevittna den enskilda inrättningens mindre ofördelaktiga ställning, är dock ingen anledning till förmodan, alt nitet för en allmän, om än nyttig, inrättning skall kunna bestå uti en jemn täflan hlatt. om. minsta förlusten, vid förelag, sorn tvärtom måste medföra, vinst, så vida de skola kunna påräknas, såsom bestående.
Tå tu kommer j kammaren til tina brudh, Så haff först tina böön til alzwol digan Gudh. Lägg så then leffuerna på brin nande glodh, Aff dieffuulen haffuer tu sedan ey nödh. Gudh skalt tu j tre nätter åkalla, Then fierde må tu tigh til bru dhena halla. At tu så må tigh barn förwerffua Och Abrahams helgha welsignelse ärffua. Lät oss nu in j stadhen gå, At wij ther måghe herberge få. Gemenligen fortsätter förf. hela sidor att troget ansluta sig till bibeltextens dialog och utan att som här inskjuta något af egen uppfinning. Stundom måste dock något i dialog behandlas, hvilket i texten endast berättas. Der biblen blott har orden: ”Och englen Rafael grep anden,” der håller dramats engel ett strafftal till Asmodeus. Och då styckets personer träffa hvarandra, iakttager författaren mycket noggrannt att låta dem artigt hälsa hvarandra, äfven der biblen icke har något hälsningsutbyte. Det förefaller nästan som ville han för ungdomen framhålla huru väl uppfostrade de bibliska personerna voro. Stycket är skrifvet i knittelvers, har ingen scenindelning, men är deremot deladt i trenne ”Delar,” som här motsvara akter. Den första delen behandlar den gamle Tobiæ välgörenhet och hans missöde att blifva blind (Tob. Bok. 1 kap. 19—26 versar samt 2 kap.— 3 kap. 6 v.); andra delen sonens resa till Raguel och hans giftermål med Sara (3 kap. 7 v.—8 kap.), och tredje delen återkomsten till föräldrarna och fadrens vederfående (9 kap.—13 kap.). Öfver replikerna står ej blott den talandes namn, utan öfverskrifterna framställas ofta i berättande form, såsom: ”en qvinna af fångarna talar,” ”en Tobiæ vän säger,” ”Sonen svarar,” ”Sara beder Gud med gråtande tårar.”
Munterhet och nöjen; är den sönderslagen: sorg. #Butik.# Owäntad rikedom. #By.# Förlust af sina embeten; uppbränd by: stor ära. #Bygga.# Ett hus: motgång, sjukdom och död. #Byggnadsställning.# Ruinerade affärer. #Byrå.# Sitta wid en byrå och skrifwa: säkra belöningar; se andra: falsk anklagelse. #Byst.# Se en byst: möte med en hög person; se flera: fester och nöjen; se sin egen: ära och utmärkelser; sönderslagen: dödsnyheter. #Båge.# Spänna en: tröst. #Bål.# Oundwikliga fel. #Bårhus.# Wåldsam död. #Bärare.# Hjelpsam hand. #Bödel.# Sorglig händelse. #Böld.# Drömmer man att man får en sådan, har man att frukta någon olägenhet; går den sönder: lycka efter stora swårigheter. #Bönor.# Träta och proceßer. #Börda.# Strängt arbete. #Börs.# Full: girighet; tom: ädelmod. #Böter.# Betala: winst. C #Ceder.# Rikedom och lång lefnad. #Cell.# Se Fängelse. #Champignoner.# God helsa, långt lif. #Chokolad.# Tillreda eller dricka: helsa och lycka. #Cirkel.# Bättre att gå ur än i en cirkel. #Cigarr.# Seger tillhör den, som röker; motgång den som släcker ut; hopp den som tänder en cigarr. #Citadell.# Slafweri. #Cistern.# Faller man deri, kan man wara säker att bli förtalad. #Citron.# Sorger och motgångar. #Cymbal.# Frukta skryt och slöseri, som kostar mer än det smakar. #Cypreß.# Olycka. D #Dag.# Tycka sig se en ljus dag är ett lyckligt förebud. #Dagbok.# Raljeri. #Dame.# Spela: twist med en wän; winna: framgång; förlora: motsatsen. #Damm.# Med klart watten:
Genom Kongl, kungörelsen den 20 April 181 1 anbefalldes sedermera utgörandet af förstärkningsmanskapet, hvilket af Rikets Ständer bestämdes till 5o,000 man, emellan 20 och /\5 år, som Kongl. Maj:t egde efter behof reqvirera, och som borde presteras af stadsoch sockne-menigheterna i proportion till deras personal af nämnde åldrar, antingen efter manskapets godvilliga åtagande eller efter lottning. Ändtligen blef, lill följd af riksdagsbeslutet 181 a och Kongl, kungörelsen den 27 Oktober samma år, allmänna beväringsmanskapet inrättad t. Af enahanda skäl, som Rikets Ständer uttalade, då de gåfvo sitt mecU gifvande till inrättningen af beväringsmanskapet, och lifligt kännande, alt ingen uppoffring är för stor, för bevarandet af fäderneslandets bestånd och dess försvarande mot yttre våld, hafva Utskotten äfven ansett denna inrättning böra i dess väsencltligaste delar bibehållas, såsom, efter Utskottens tanke, både lämplig och, i förhållande till det stora och vigtiga ändamål, som dermed afses, föga betungande; men Utskotten hafva icke förbisett, att i den författning, genom hvilken beväringsskyldighelen ålades, flera stadganden förekomma, sorn erfarenheten visat vara mindre ändamålsenliga. Genom den nådiga propositionen, som blifvit till Utskotten öfverlemnad, har Kongl. Maj:t gifvit Rikets Ständer tillkänna de grunder för bevä - n Stalssamt Allm. Resö- och Ekon.-Utskottens Betänkande, ,Y'o 5. ringsskyldighetens utgörande, sorn Kongl. Maj:t ansell böra (liljas. Men om ock Utskotten gilla en del af dessa grunder, halva de dock ej kunnat tillstyrka bifall åt dem alla, och Utskotten få nu afgifva sitt yttrande i ämnet, följande dervid den ordning, som i Kongl, propositionen förekommer. i:a Punkten.
Jag åter skulle för min del tro det vara bättre att på förhand undvika antagandet af sådana principer och uppställandet af sådana grundlagstolkningar, att vid deras tillämpning i framtiden ett förnärmande möjligen kunde inträffa af så stora och magtpåliggande interessen som de, hvilka utgöra föremålen för ifrågavar. §§., dem man måhända efter öfverträdélsen för sent och derföre förgäfves skulle åberopa. I anledning af min argumentation, grundad på 10g §. Reg.F., har sarbina talare sagt, att ordinarie skatterna äro inbegripna bland dem, som enligt §:n skulle komma att fortfara. Jag begär att här få åberopa talarens eget, nyss emot mig använda argument, nemi. grundlagens ordalydelse, ty i denna §. står endast, att den gamla bevillningen skall fortfara, men de ordinarie inkomsterna äro icke nämnda ; och det vore väl den största af alla anomalier, om, sedan en riksdag blifvit afblåst på sätt 10g §. förutsätter och den gamla bevillningen fortforeatt utgå intill nästa riksmöte, R. St. möjligtvis, under utöfning af den nya rättighet, man nu vill tillägga dem, hade före afblåsningen borttagit och afskaffat Rikets ordinarie, stadigvarande intrader, i stället för att sysselsätta sig med bevillningens uppgörande. Hr Gr:n har vidare omnämnt praxis och föreslagit att alldeles utstryka, hvad vid 1812 och 1828 årens riksdagar sig tilldragit; och detta yttrande må gerna qvarstå för hans räkning. Jag skulle åtminstone ej tro det vara mig tillständigt att ur beräkningen utstryka praxis från någon riksdag, ehvad det är fråga om de riksdagar, då R. St. instämt i mina åsigter, eller då de handlat ur en motsatt synpunkt; och jag anser talarens framställning i detta hänseende såsom, minst sagdt, förhastad. Den värde ledamoten måste likväl medgifva, att vid 1823 års riksdag, hvars praxis ej skulle utstrykas, alla då borttagna ordinarie skatter afskaffades i följd af derom gjorda K. propostr. Detta öfverenstämmer äfven med
Granskning har jemväl ägt rum af räkenskaperna dels öfver det från Statsverket utgående anslag till godtgörande af Svenska Konsulers förskotter till Svenskt sjöfolks underhåll och hemförskaffande, dels öfver de, jemlikt Kongl, brefvet af den 14 September 1843, å handelsoch sjöfarts-fonden till Kongl. Kommers-kollegii disposition anvisade medel, att användas till ersättande af sådana bevisliga utgifter för Svenskar och Norrmän, hvartill Konsulerne, i anseende till antingen utgifternas beskaffenhet eller svårigheten att derå anskaffa fullständiga verifikationer, ej äro, enligt förut gällande föreskrifter, berättigade till godtgörelse af allmänna medel. Räkenskaperna för år 1847 öfver begge dessa anslag hafva i Kongl. Kammar-rätten undergått revision, utan att anmärkning dervid förekommit, hvaremot de för år 1848 ej ännu blifvit derstädes granskade. Å förstnämde anslag förefanns, vid sistlidet års slut, en behållning af 1,322 R:dr 10 sk. 10 rst., hvaraf likväl 575 R:dr 28 sk. 8 rst. voro förskottsvis till Konsuler utbetalda och följaktligen böra från vederbörande rederier i ersättningsväg indrifvas. Behållningen åter å det sednare anslaget uppgick vid samma tidepunkt till 4,919 R;dr 40 sk. 3 rst. Vidkommande det anslag till belopp af 15,000 R:dr, hvilket, enligt Kongl, brefvet af den 12 Augusti 1845, blifvit å handelsoch sjöfarts-fonden anvisadt, att af Kongl. Kommers-kollegium uppbäras för anskaffande af unions-vapen och flaggor, enligt fastställd ny modell, vid de Svenska och Norska Konsulsoch vice-Konsuls stationer, för hvilka sådana funnes erforderliga, hafva Revisorerne ansett sig böra anmäla, att redovisningen öfver de å berörde anslag lyftade medel ännu icke blifvit afslutad.
En rätt allvarlig, strängt vetenskaplig, icke lättläst eller för hopen läckande litteratur i detta ämne är ett oundgängligt behof för kyrkans hela lärarepersonal, och derjemte ganska gagnelig för alla dem af församlingens medlemmar, som känna sig i stånd att deraf inhämta grundlig kunskap. Det är deremot ingalunda kyrkans hela befolkning, som kan deltaga i detta arbete för kyrkans upplysning. Den förra tillkommer endast att njuta sin lott i frukten deraf, så fort denna hunnit mogna. Detta sker i hvar församling för sig på samma sätt, som det redan sker i mången församling, när den äger en lärare af utmärkt upplysning. Men det får icke ske genom någon afvikelse från den vedertagna läroboken. Med denna måste all religionsundervisning öfverensstämma, utan att det derföre är nödigt att i ali stränghet göra gällande hvarje punkt, hvars uttryck tilläfventyrs är mindre lyckadt och antingen behöfver en upplysande förklaring eller kan utan skada förbigås. Den villfarelse, som uppkommer från en tanklös bokstafstolkning. kan sålunda omärkligen förebyggas, och upplysningen derigenom hos de enfaldiga icke litet befrämjas. Men det måste ske så omärkligen, att de sjelfve icke varseblifva någon bristfällighet i läroboken; och ingen positif afvikelse från denna får äga rum. Den enfaldige vill icke och kan icke fördjupa sig i meningsstriderna öfver de svårare ställenas rätta förstånd; men för den enfaldiga är det, som kyrkan finnes. Han vill ej störas och får ej störas i den tro, som flir bans lugn och hans moralitet är nödvändig. Tvifvel om rätta meningen af en lärosats är oftast för honom detsamma som otro. Och så länge han icke tviflar, är det för honom angeläget att njuta undervisning och uppbyggelse i sin tro. Undervisning och uppbyggelse skola ske samfält för de troende; och deras sammankomster för detta ändamål måste således återkomma på bestämda tider. De närvarandes mängd lilvar och förhöjer andakten. Dessa sammankomster måste af samhället skyddas, på det den troende må vara förvissad, att undervisningen der icke länder honom till förargelse, utan lörblifver öfverensstämmande med de läror, på hvilka han tror och i hvilka han vill ledas lill gudsfruktan och salighet.
N:o 38 försökt fråntaga en stor del af Sveriges allmoge sin rätt att välja riksdagsmän. Just samma klander kan nu drabba R. o. Adts gemensamma tanke, derigenom att R. o. Ad. har inskränkt valrätten till besuttenhet. För min del är jag öfvertygad, att så länge som man håller sig vid dessa smärre förändringar, skall man stöta på oändligt stora svårigheter, och öfverallt finna att man med yttersta försigtighet måste tillvägagå. Hr Rosenblad har såsom inconseqvens i Utskts betänk, framställt Utsk:s yttrande i afseende på BorgareStts betänklighet, hvarvid talaren fästat sig vid Utsk:s medgifvande, att i sjelfva tj:n en antydning är inrymd om betydelsen af ordet allmoge. Mitt svar ligger här uti den erinran, att Utsk. nyttjar ordet ”antyda.” Utsk. har aldrig sagt, att den sammanstämning, sorn i det gamla grundlagsbudet finnes, innefattar en obestridligen bestämdt uttryckt lanke; men Utsk. har sagt, att der finnes nu en större antydning, att kronohemmansåbo vore inrymd ibland de valberältigade, än det blefve, då ordet ”kronohemmansåbo” borttoges genom den Kongl, sanctiocen, som kan komma att följa i anledn. af RiksSttns beslut. Det är således i min tanke icke någon inconsec:vens i den framställningen. Hvad för öfrigt i allmänhet a-går frågan om det tillägg, som innefattas uti den af R. o. Ad. nllrvchta gemenH. ' 24 Den 17 Maj. samma tanken, tror jag ett förslag derom lämpligast fram^ ställes särskildt i den ordning öi §;n Riksd.Ordn. bjuder. Hr Rosenblad: Jag liar redan frän början yttrat, att det är endast efter måttet af min förmåga att kunna bedömma huru en slutsats härflyter från en premiss, sorn jag framställt min slutsats.
Utom den här ofvan föreslagne öfverflyttning ifrån detta anslag till aflöningsanslaget af 73,364 rdr 12 sk. anser Kongl. Maj:t ifrån förstnämnde anslag jemväl böra afgå och, under hufvudrubriken ”diverse anslag’’, serskildt å riksstaten uppföras: för sjukvård 26,100: „ skrifmaterialier, ved och ljus för Flottans stationer 18,000: „ diverse behof 11,350 eller tillhopa 55,450 Transport rdr 76.953: 10. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 43 Transport rdr 76,953: 10. — Genom dessa öfverflyttningar skulle å nuvarande anslaget för flottans nybyggnad och underhåll återstå 477,683 rdr 16 sk.; men då vissa behof, för hvilka detta anslag är afsedt, såsom nyhyggnad och förrådsförstärkning, äro af den beskaffenhet, att de, såsom icke varande af permanent egenskap, kunna utgöra föremål för tillfälliga eller extra anslag; så anser Kongl. Maj:t, att, på sätt uti ofvanåberopade protokoll närmare utredes, samma anslag, äfven med beräkning af derå erforderliga nya anvisningar till förhöjd aflöning för handtverkare och timmermän af 2,933 rdr och tillökning uti uppfordrade båtsmansstyrkans portionspris med 12,105 rdr 40 sk., kan bestämmas till endast 384,249 rdr 40, sk., hvilket anslag torde hädanefter få upptagas under benämning: Flottans underhåll; och skulle således å hvad som återstår efter föreslagne öfverllyttningen till andra titlar, uppkomma en nedsättning i anslaget af rdr 93,433: 24. Dock begär Kongl. Maj:t tillika rättighet att, vid de tillfällen då stegradt pris på proviant-artiklar gör den nu förslagna förhöjda portionsskillingen otillräcklig, få af det på 4:de
Men väl har en af hans umgängsvänner sagt mig, i afseende på hans uppgifter om sina ungdomsöden, utländska resor, och så vidare, att man alltid var oviss, om de ej voro ”fria fantasier”. Synnerligen hade Tyskland varit för honom ett land af sällsamma tilldragelser. Tyska Prinsessor, den ena efter den andra, hade utkorat honom till föremål för sin kärlek; och ett af hans älsklings-ämnen, vid samtal med sina närmaste bekanta, bestod i de äfventyr, för hvilka han derigenom varit blottställd. Han lög icke, i vanlig mening; men för honom var lifvet i den grad en dröm, att nästan all skillnad utplånades mellan hvad han drömde och hvad han vaken upplefde. En dröm var förmodligen ock den nyssbeskrifna synen. Mången torde ock anse den för en, till hans makas nöje, med afsigt diktad inklädning af den försäkran, att han i henne funnit sin lefnads lycka och en af öfverjordiska makter utsedd ledsagarinna. I sådant fall vanns ändamålet fullkomligt: ty hon trodde på synens verklighet, ännu i sina sista dagar. Deremot förtiger hon, hvad ett likväl ganska trovärdigt rykte förmält: att äfven hon, innan hon såg Lidner, hade förälskat sig i honom eller i den bild, som hon af honom gjort sig efter hans sånger. Detta rykte tillägger, att hon gick hans mera försagda böjelse till mötes med ett frimodigt yppande af sin. Hon var en yster, enthusiastisk, sjelfrådig flicka, med mörka hår, eldiga ögon, rak profil, vacker, något stark växt, och en nästan manlig käckhet i dragen, hållningen, gången. Poeter hade hon läst så många hon kunnat öfverkomma, och skattade, bland dem alla, Lidner högst. Det berättas, kort sagdt, att hon sjelf friade till honom, och att dervid emellan dem vexlades följande samtal. Han: ”Jag är djupt tacksam, och himmelskt säll; men har ni någonting? ty jag har intet”. Hon: ”Jag har en liten vacker landtegendom”. Han: ”Förtjuserska! men den super jag snart opp”. Enligt allas vittsord, som personligen kännt honom, är denna ärliga förutsägelse åtminstone alldeles i hans stil.
Pag. 30, Sorn innehaller: "Att Riksi gälds-Cantoifets Fullmägtige borde öppet lemnäs, , ett, ejler Allmänna Ställningens kraf, rätta sina. Vidare inf ordringar af DiscontLånen , så att Med! borgares förlägenhet icke rnd ökas, enär fall sä| kerhet för en Successiv återbetalning kan lemnäs " och huru berömlig afsigten dr att skyndsamt behandla Gäldcnarer, sä obesrämdf, att likasom en ny Discont-röreU Se kunde, i följd deraf, möjligen öppnas och i etl längre framtid fort vättas, an Utskotten åsyfta A t, hvarom meningen närmare torde utvecklas, på det art i denna likasom föregående nu anmärkte §. bestämda stagdanden måga ligga till grund för de föreskrifter, som Riksens Ständers Fullmägtige komma att meddelas. Hvad som i synnerhet mig förekommit anmärkningsvärd, är de, i min öfvertygelse, contradjctoriske yttranden, jag frodt mig finna i Betänkandet; huruvida UtSköttert anser det böra BancoStyrelsen uppdragas, att med uppoffring af Bin* quens redbarheter Coursens uppstigande motverka.