Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är inför dem din tanke måste akta sig ' för att göra något ondt. Du kan förstöra dem, när du reflekterar på dem, när du vill taga dem fram ideligen o c h tumma på dem. Du måste hålla din tanke i tukt, att han icke pladdrar taktlöst hvarje stund öfver det intimaste i ditt lif. Förstår du mig? Hvad jag ville säga är endast detta, att i de dagar, då hjärtat icke ser vägen, är det icke så mycket tanken, som skall anlitas, beräkningen; det är mer karaktären. Det gäller icke att tänka, det gäller att lefva, att hålla hela sin person i skick, sina krafter spända, sina bästa egenskaper vid makt, att lefva så allvarligt o c h fullt och ärligt som vi möjligen kunna. Det gäller att vaka. I de stunder, då de stora felstegen kunna tagas, är det ödesdigert att sjunka samman en sekund. Själen måste hållas spänd oaflåtligt, vara redo hvarje ögonblick. Allt beror i sådana tider på alt hålla sitt rätta jag, sin bästa natur uppe. Ty det är den, som skall välja. Du skall hålla den vid lif, och, tro mig — din natur leder dig rätt! H-s L vara clairvoyant, blef så där underkunnig! » » Åh, jag såg, hur han slök henne med ögonen, och hur han jämt envisades med att vilja tala om något, som hon ej ville höra. H a — en gång föll där en knopp ur kransen, när hon skakade på hufvudet. Han tog upp den och fäste den helt sentimentalt i knapphålet. Men hon låtsade ej se det, hon ville tydligen inte uppmuntra. Och jag undrar sannerligen ej därpå. Den karlen såg ut. som hade han varit gjord af deg, grå- hvit, svällande och dödbakad. Och så var han sprättig tillika. Han är filosof, tråkig, tråkig, har skrifvit en lång, onjutbar afhandling om Schopenhauer; jag kände till gossen och log för mig själf: » Det gör du rätt i min skärblommiga flicka, rasande rätt i. » Nå, under kottiljongen — jag var efter dem med mina argusögon öfverallt — dansade hon med honom; men jag märkte, hur Skiss för Idun utledsen hon var.
Af Pehr Missou från Christianstads län, om befrielse för rusthållare vid i Skäne förlagda kavalleriregementen från skyldigheten att anskaffa och underhålla rustningspersedlar samt nämnde skyldighets öfcerlagande af Staten. Den svåra och ojemförligt hardt tryckande hörda, som blifvit lagd på de flesta Kronoskattehemman i den nordligaste och magraste delen al Skåne, genom deras grundräntors indelning till kavallerirustnings utgörande, har ofta blifvit öfverklagad och inånga förslag tili lindring i densamma framställs, utan att dock det önskade resultatet hittills kunnat vinnas. Men frågan är af så stor vigt, isynnerhet för den ort jag representerar, att äfven jag måste påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet åt densamma. Till de flesta rusthåll höra endast ett, lill eli och ett fjerdedels mantal, merändels af ganska svag beskaffenhet, så att derå hvarken kan uppfödas eller under sommar och vinter underhållas en nummerhäst, utan man nödgas inköpa sådan från aflägsna orter samt lega för dess utfodring och bete. De årliga utgifterna för ett sådant rust - håll utgöra således: Köpesumman för en nummerhäst i medeltal 450 R:dr, af hvilken summa, då ny häst måste anskaffas minst hvart tionde år, för hvarje år belöper ■ 45 R.dr. Ränta å inköpssumrnan 27 ” Foderlega och sommarbete för hästen ...120” Karlens lön 75 " Utgifter till beklädnad, sadelmundering m. m. beräknade efter medeltal för de tio sista åren 85 ” Summa R:dr R:mt 550 R;dr, 76 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Deremot uppgå de årliga afgifterna till soldatens underhåll från Kronoskatte-, augmentsfördelsoch frälsehemman af lika hemmantal icke till mera än 40 till 50 R:dr, eller knappast en åttondedel af rusthållens kostnader, oaktadt förstnämnda hemman ofta äro af lika och till och med hällre beskaffenhet än Kronoskatte rusthållshemman.
Vidkommande åter det för Professoren Akerman personligen ifrågasatte anslag, så anser Utskottet, med fästadt afseende på bemälde Professors förtjenstfulla nit och enskilda uppoffringar för tillvägabringandet af en allmänt nyttig inrättning, samt med anledning af de inom 3:ne Riks-Stånd framställde yrkanden, sig böra, med frånträdande af hvad Utskottet i detta afseende yttrat, tillstyrka, att för Professoren Akerman personligen må på Riks-Stal®n uppföras ett arfvode, stort öoo R:dr årligen, att intill nästa Riksdag utgå; hvaremot Utskottet icke funnit skäl tillstyrka det för en serskild Under-lärares aflöning äskade belopp 1,000 R:dr B:co. Stockholm den 3i Juli 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 31 Juli, kl. % e. er. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 133. <u. A.) Stats-Utskottets Utlåtande N:o 133, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående väckt fråga om Statsanslag för en Pharmaceutisk läroanstalt, hvilket Utlåtande bifallits af Bonde-Ståndet, bär deremot blifvit återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch BorgareStånden, inom hvilka Riks-Stånd de fleste ledamöter, som sig yttrat, hufvudsakligen instämt uti den af Friherre Sprengtporten yid nämnde Utlåtande afgifne reservation, med tillägg af följande ytterligare skäl för bifall till det ifrågasatte anslaget; att ett Pharmaceutiskt Institut icke för de nuvarande Åpolhekarne, hvilka, på grund af gällande Författningar, innehafva sine privilegier, vore af någon direct nytta, utan mera egentligen afsåg en fördel för ej mindre utbildningen af den Pharmaceutiska vetenBih, till R. St, Prot, 1840.
Fi gderier, hvilka fögderier i Öster Dalarne hitintills mgjert Grufve-hjelp, äro i allmänhet i och för ortens fattigdom ifrån hälften af BevLnir g både å personalen och för fastighetsvärde befriade; Och då, i anseende till öfverbefolknirg, en tillökning uti den förra skulle andi derhän öfverstiga de skattdragande! förmåga* 8f as - Dt s k Qt (ets B e tän kand en» «U den icke ens det första året skulle kunna ut« gå, enar denna afgift äfven med den nu gällande lindringen utgör den mest tryckande delen af BeviDnings-tyngden, trenne gange öfverstigande Bevillningen å Hemman och .Lägenheter; Så förbehåller jag mig, att vid den speciella frågan om undantag och lindring i Bevillningen få söka närmare utreda de skal, sorn oansedt Grufva hjelpens indragande fortfara att göra densamma för Allmoge.] i Dalarne så nödvändig, att samma Allmoge derförutan icke kan bestå, och att derjemte få visa, att Grufve-hjelpen icke utgjort Bägon hufvudsaklig utan blott en mindre jjorsak for denna lindring, samt att den ifrån början, enligt hvad Stats-Utskottet uti dess Utlåtande jemväl anfort, icke vant annat än ett frivilligt åta g nd? af Allmogen till Stora Kopparbergs Grufva, då den för trmade olyckor behöfde forbyggas och repareras och an Allmogen således bort ifrån densamma, såsom icke utgörande någon grundskatt på deras jord, eljer uppkommen så-, sorn en följd af allmänt gällande Beskattningsgrunder k ngi för detta befrias. Och anhöll Anters Olsson, att samma reservation matte fa bifogas n. runda Betänkande till Bespectiye Biks-Stånden Herr Ståhle yttrade: det han efter nu mera vunne upplysning uansåge sig böra finstämma med Anders Olson» hvarmed Herrar »f Stats - U ts ko 11 e ts Befänkanden. Wingård, Beckman och Wallström samt Riks* dagsrnännen Eric Svensson, Lars Andersson och_Jot}-is Nilsson sig jemväl förenade.
Den afläsning af –89°, ja till och med af –150°, som på en tid, då man ännu ej kände, att qvicksilfver kunde i köld antaga fast form, i norra Sverige1 gjordes på en qvicksilfvertermometer, och som på sin tid gaf anledning till åtskillig strid och tvifvel om observatorns sanningsenlighet, var helt säkert fullt riktig, och är något, som när som helst kan omgöras, i fall man afkyler qvicksilfret under dess fryspunkt i en tillräckligt långt under 0° indelad termometer. Qvicksilfrets frysning2 sker nedifrån uppåt, i det att den frusna metallen såsom tyngre sjunker ned i den del, som ännu är flytande. I fall man, när det är till hälften fruset, bortgjuter det flytande från det frusna, så erhållas kristallgrupper bestående af nålar, som äro sammansatta af små oktaedrar, grupperade till hvarandra efter kubens kanter. Ingen af våra qvicksilfvertermometrar led någon skada eller någon förändring af nollpunktens läge derigenom, att qvicksilfret i dem frös och åter upptinade. Under den stränga kölden blef isen naturligtvis allt tjockare och tjockare, och för de ständiga nordliga vindarne hopade sig allt högre torosser kring fartyget, allt större och större snömassor mellan detsamma och land samt längs höjdsträckningarna vid kusten. Alla förhoppningar eller farhågor att komma tidigt loss öfvergåfvos åter, och en märkbar tomhet började göra sig gällande efter julhelgens stök och festande. I stället anordnades nu för manskapet en följd af populära föreläsningar, hvilka höllos på trossbottnen och afhandlade nordostpassagens och nordvestpassagens historia, de första verldsomseglingarna, österrikisk-ungerska expeditionen, jordytans förändringar, menniskans härkomst, bladets betydelse för växten o.s.v. Det blef så väl för officerare och vetenskapsmän som för manskapet ett litet afbrott i det arktiska vinterlifvets enformighet, och föreläsaren kunde alltid vara säker att finna sitt lilla auditorium fulltaligt och högeligen intresseradt.
En värd ledamot har omnämnt den tafatthet, som ofta kommer deraf, att man i skolorna icke ser på den praktiska utbildningen. Jag erkänner, att all undervisning har afseende på praktik, t. o. m. den högsta vetenskapliga åsyftar att kunna begagnas, ehuru på olika sätt än annan undervisning. Men jag tror ej, att någon förebråelse i detta hänseende kan göras det nya lärosättet. Det har den fördelen, att ifrån första början 'och allt framgent bilda till praktisk duglighet. Hvarje gosse, som blifver undervisare för en annan eller hans förhörare, eller slutligen ordningsman för sin afdelning, lärer sig derigenom att behandla andra, att vara förman, den värsta af alla befattningar. Följden måsta således blifva, att desse gossar, då de afgå ifrån skolan, hafva en erfarenhet, att kunna både leda andra och behandla dem, som icke jemlikt utbildas i den gamla skolan, hvarest en sådan organisation icke finnes. En ledamot har omtalat, att mångå lärjungar, utgångne ifrån nya Elementarskolan, skulle i deras stilskrifningar vid academien i Upsala hafva undfått ringare vitsord än approbatur. Jag kan ej derom säga något, ty jag vet ej huru dermed förhåller sig; men då den värde talaren uppgaf detta, borde han, på det att uppgiften skolat vara lärorik, äfven hafva gjort en jemförelse med de betyg, som erhållits af lärjungar ifrån andra läroverk. Detta saknas; men på det att R. o. Ad. mätte hafva någon ledning för sitt omdöme, sä vill jag nämna, att i Latinet har ingen af nya Elementarskolans lärjungar fått ringare examensbetyg än approbatur, hvaremot icke mindre än 206 lärjungar ifrån de öfrige allmänna läroverken undfått i studentexamen lägre betyg' än det nyssnämnda för samma språk. När detta händer i examen, så synes det troligt, att de i skrifningen pro exercitio äfven skola hafva fått lägre betyg än nya elementarskolans lärjungar.
Ständers GonstitutionsUtskotts Andra Fördelning den 11 Junii 1812. Föredrogs ett af Commerce-Rådet B. II. Santesson inlemnadt Memorial, af d. 30 Maji 1812, innefattande förslag till ändringar tillägg och förklaringar af flere Riksdags-Ord ningens föreskrifter vid val af Städernes Riksdags-Fullmägtige, om vilkoren för deras behörighet, samt Bilaga B till Mern. N:o 12. 477 den Magistraterne och Ståndet deröfver tillagde pröfningsrätt: A. Anmärkes vid Riksdags-Ordningens 14 §, att fråga uppstått om rätta förståndet af de, vid bestämmande af sättet till Riksdags-Fullmägtiges väljande, nyttjade ord: »Valen skola ske infor Magistraten på sätt å hvarje ort hittills öfligt varit» etc. samt strax derefter: »Annorlunda än genom ordentelig omröstning med slutna sedlar» etc. »må Riksdags-Fullmägtig icke kallas» etc.; och, som dels desse föreskrifter motsäga hvarandra, hvaraf äfven händt, att Riksdagsmannaval hållits i Stad utan all omröstning, dels om sättet af slutna sedlars användande varit olika begrepp, öfverenskom Beredningen, att, i likhet med hvad hemstäldt blifvit, i förra meningen orden »på sätt å hvarje ort hittills öfligt varit» böra alldeles utgå, och i den senare, angående omröstning med slutna sedlar, genom något tillägg stadgas: att desse Sedlar icke få vara märkte med den röstandes namn, men väl med beloppet af dess till Staden erläggande afgift; och att, till förekommande af en eller flere
Sade en: „kom hit, så kan du få dig öl,“ ty jag var klädd i bondekläder och utgaf mig för pastorns dräng från Kangasala. Sade jag: „åhå har ni öl att dricka här i socknen, har ej ryssen hittat det?“ Sade han: „bättre hålls ölet nu i tunnan, när ryssen är vår herre, än när han var vår fiende, och ingen vår vän.“ Af denna hädelse gäste mig sinnet så öfver, att jag kastade honom ölkannan i hufvudet. Flög han så till och skulle slå mig med ett trä, men tog jag i honom och klämde honom emot väggen och sade: visserligen hafver jag två pistoler under jackan, men icke vill jag göra dig något ondt; men eho af eder som här inne ären, och som rörs för att komma mig när, den skjuter jag, och honom här först.“ Icke hade jag några pistoler, men något måste jag säga, för att hålla karlarne i styr. Derpå började jag förehålla honom hans otillbörliga utlåtelser och den trohet, han vore sin lagkrönte herre och konung skyldig, och sade jag honom, att när vår tappre konung blott skulle få tid att återta Finland, då skulle väl de som fört upproriskt tal få se annat; och blef han slutligen så mjuk, att han bad mig om förlåtelse, och blef jag sedan der öfver natten. Men kom nu så följande morgon några kosacker, och berättade jag för dem en saga, så att de kommo här samman, ty jag kunde nu på intet annat sätt komma åt dem. Men så märkte de slutligen att jag bedragit dem, och började misstänka att jag var en herre, och så skulle de taga mig fast. Kom jag dock, Gudi vare lof, unnan på en af deras egna hästar, ehuru med ett sår i sidan, så att jag, när jag par mil hunnit, måste stanna i ett torp. Detta torpet lydde under Hattanpää gård, och när herrskapet der hörde af den sårade vandraren, som låg sjuk hos deras torpare, skickade de mig mat och förbindning, och kom så frun sjelf jemte hennes äldsta dotter att se efter mig.
Den bedjande, veka tonen i Jennys stämma förmådde, mera än hennes ord, Erik att upphöra med sina spörjsmål, men han varnade dock tanten för att låta Jenny begå något pojkstreck, såsom han, ännu icke glömmande sin förtrytelse, behagade yttra sig och hvarvid han tyckte att lilla kusin åter rodnade. Imellertid måste han, på enträgen begäran, lofva att skrifva till tant Agatha och Jenny, genast efter sin ankomst till Helsingfors. Derefter tog Erik Stenrot afsked, innerligen missbelåten med en sådan skilsmessa från sin vackra kusin. En frånvarande presenteras för läsaren. Då unge Erik Stenrot skiljdes från moster Agatha Stråle och kusin Jenny Bertram begaf han sig, upptagen af hvarjehanda tankar, till Strömparterren, der han stämt möte med några bekanta för att ännu vexla ett par afskedsord innan han anträdde sin resa. Det glada sällskapet, forsamladt omkring en butelj punsch, var snart funnet och Erik slog sig ned ibland de goda vännerna. "Du är så tyst i qväll, broder Erik", tog den muntre skådespelaren X. till ordet, "hvad tjenar det till? Inte skall du med en sådan der surmulen uppsyn taga afsked af det glada Sverge." "Och inte äro finnarne, som du går att helsa på, heller ett så förtvifladt slägte att de synnerligen skulle uppbyggas af den der likbjudarminen du har påtagit dig i qväll", skämtade en annan, "dessutom äro finnarne vane att se glada ansigten hos dem som komma från Sverge." "Har du kanske genom din resa till Orienten jordat någon ljuf förhoppning här hemma?" frågade en tredje. "O nej", inföll åter X. skrattande, "den vackra reskamraten (i förbigående nämdt titeln på Eriks senaste novell) följer dig väl såsom vanligt, och finnarne få väl se urbilden till den omtyckte novellistens ideal." Men den unge författaren gaf icke vidare akt på vännen X:s anspelning. Det yttrade ordet "Orienten" hade gifvit hans tankegång en ny riktning och han utropade alldeles högt: "Hon måtte väl inte resa till det forlofvade landet?
sjukdom, vanförhet eller lyte äro oförmögna att genom arbete örvärfva hvad som oundgängligen fordras till lifvets uppehalle att bestaninia hvilka som skola kointiia i atnjutande af fattighjelp och i livad form denna skall gifvas; att hålla förteckning öfver understödstagare; att se till att understödet ratt användes. att öfvervaka det god och tillräcklig föda utdelas i fattighuseii. 85 sanit att snygghet och ordning der rida; att t i l h att viimfisa barn f&lt;i ej blott uppeh~ / / c och stadzg bostad, utan kristhg nppfostrnn uch rrndcn~isning; att öfvervaka, att de, som mottagit dylika barn cller fattiga, sjiika och orkeslösa personer, mot dem fullg i h sina skyldigheter; att Iienistalla till saniliillet om atgarders vidtagande for beredande af arbetsfiïrtjenst iiiider tider af bctryck och arbetslöshet, sådana som den nuvarande o. s. v. .Ir detta sakcr, som kunna vara iitaii intresse för någon qvinna med hjerta, och skulle det ej löna sig g$ några steg eller uppoffra ett par timmar t i r g h g orii h t för att få vara nied on1 att bcstaninia öfvcr sa vigtiga angelagcnlietcr? Kommer så ~ayktcrhet~r&amp;aa,r, denna i qvinnans om möjligt iin mer an i mannens nioraliska, sociala ocli fysiska välbefiniiande så djupt ingripande angelägenhet. på Iivars ratta lösning licinniens lycka och Iicla koiiiniuneiis valfard i s3 hög grad beror. Angående denna högvigtiga fraga hänvisas till dcn ädle fosterlandsvännen M. Huss ' iiiärkligaskriftoiiiI3ranvinsmissbruket.
Pä begäran upplästes 2:dra Momentet af 29 § med det af Ridderssapet och Adeln bcflutna tillägg. Grefwe Klnrner: Här är frägan om när rn Författare läler trycka hwad han inlemnat till Constitutions-Utskottet, wid hwilket tillfälle hanö answar som Författare inträder. Herr Grefwe» och Ordföranden förmodade att nägot annat b.flut i afseende pä detta stadgande nu ej kunde tagas. Grefwe kl ö r n 0 r: Det ena utesluter ej det andra. Om han käler trycka, är ej hans answar som Författare upphäfwct derföre att Constiiutlons.Utstotts nödgas anmäla hans gjorda motion hoL Riksens StändcrS klena. Herr Grefwen ochOrdföranden: Den fräga som Friherre Lire! wäckt är Medes af Rid» drrstapet och Adela redan förut afgjord. Herr köklman erindrade att sedan nu tilläggningen är gjord, och dea omtalade skriften kan inflyta i ett Sländs Prvtocollcr, mätte dä detta answar af sig sjelf förfalla. Herr Grefwen och Ordföranden: Detta är naturligt, mea när Författaren sjelf trycker sin skrift, ar han underkastad answar. Friherre 8 t as 1 vonklollstein: Jag tror en Riksdagsman genom denna författning är mycket exponerad; han kan till Constitulions - Utskottet ingifva ett gansta oskyldigt men bock osmakcligk Mems - 4570 Den sz October. Memorial; det blir asstagik: om Ständct skulle finna det olagligt, kan bet utesluta honom, och han katt stadna för en ledsam process. Herr Grefiven och Ordföranden utbad fig fä underställa om detta hörde till denna §. Flere ropade Nej. Friherre 8 t geI vonkstollltsin: Jo, för att undwika att en Riksdagsman blifwcr underkastad denna olägenhet, borde Ständct taga sig den rättigheten att afgöra om skriften fär tryckar. HrrrGrefwen och Ordföranden: Jag tror ej att betta hörer hit.
Det vore mycket förmätit om jag trodde min åsigt, af de ämnen här till öfverläggning förekomma, ofelbar, hel Ist det är första gången jag har äran öfvervara deras behandling, men det vore lika oförlåtligt om, glömmande det ansvarsfulla kall mig såsom Riksdagsman åligger, jag skulle instämma i4 ett beslut, som efter min tanka bereder mina Medborgares obestånd, eller låta någon annan fruktan än den, af bristande förmåga, tvinga mig till tystnad, då pligt och öfvertygelse befalla mig att tala. Grefve Spens, Carl Gustaf, uppläste följande: Jag har med mycken uppmärksamhet genomläst och åhört förenade Utskottens Betänkande och de dervid biiagde serskildta yttranden, i synnerhet det af Herr Friherre Wirsén, som Biskoppen Doctor Almqvist och Herr Amiral Schutzercrantz biträdt. Med sann glädje har jag deri funnit min Opinion om rättvisa bekräftad af desse trenne agtningsvärda män, med än större funnit, att efter deras tanka meningen med det nu förevarande Betan* Den 30 April, kandet icke torde vara att träda rättvisans for-^ dringar för nära. Förenade Utskotten synas v*ra mycket angelägna om, att Canal-Bolagets Discont utan ersättning skall Bolaget fråntagas} detta Betänkande är ifrån Stats Utskottet det andra och ifrån Banco-Utskottet det tredje der sådant förekommer. Då, genom antagandet deraf, äfvensom genom förbigåendet vid detta tillfälle af Canal Arbets-Cassans skuld till Disconten, grunden år lagd till ettj accord med Canal-Discontens fordringsägare, som för mig synes lika orättvist som menligt för Landet, och hvaremot jag en gång förut protesterat} då dessutom ett icke obetydligt ant3l Personers , vid namn Actie-ägare, rätt på afgörandet af denna sak beror, anhåller jag, att tä utveckla skälen till mina satser i detta ämne.
Dek sä kallade Krono-Magasinet i Westerås, hwarest tillika ett annat, under namn as LaneMagasin, är inrättadk. §:o Linköpings, som endast för der närwarande tjenar till intägt af Häst-vacance-Medlen mid Kongl. Lis-Grenadier Regementet, hwilken intägt nästan lika beqvämligt kan werkställas i Norrköping och Wadstena, 6:0 Ekefiö. 7:0 Uddevalla. 8:0 Alla redan nedlagde Magasiner, nämligen uti Södertelje, Köping, Söderköping, Borås, Ström» siad rosi Dm s Zebruarii. stad och Helsingborg. Likwäl underställes Riksens Högloft. Ständers godtfinnande, om icke Magasinet och alla dermid warandc byggnader i Söderköping böra tills widare bibehällas, pä der i händelse den föreftagne Götha Canal blifwer ansagd, Arbetsmanskapet under en del af arbetstiden mätte kunna frän betra Magasin fä erforderlig Spanmal samt Magasinet i Norrköping severmes ra kill afwentyrs till Söderköping förflyttas för Sjötransporters skull. Af Krono-Brännerier finna Utskotten sig icke böra tillstyrka, att hwarken nägot af de tre i Slockholm warande nyligen iständsatte, eller det i Götheborg, ma innan nästa Riksdag säljas. Utskottens mening i denna del är föranledd af de omständigheter, att Bränneribyggnaderne, i fall försäljning snart sker, säkerligen skulle gä för mycket under deras wärde samt att »verkan utaf den wid jnnewarande Riksdag widtagande författning angäende Bränvinstillwerkningen först borde afmattas. Det stulle ju kunna inträffa, att tänkesätten i denna omständighet till en annan Riksdag ändras, att mera utwidgade Magasiner dä, funnos nödige, att man dä ansäge för omöjligt, att utan allt för stora uppoffringar, underhålla sädane, man i förening med Brannerier. Det kunde handa att större Städerne stelfwe önjkade frän sistnämde inrättningar fä deras bränwins behof uppfylldt.