Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående anslående af ett ordinarie Canzlislarfvode till fördelning emellaa Sine af Utskottet antagne extra Canzlister. Vid förnyad föredragning af Statsoch BmcoUtskottens den t dennes under N;o 514 afgifne, samt den 7 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af förekommen fråga om l.ånerätt uti Riksens Ständers Banque för allmänna Brandförsäkringsverket: fann Ridderskapet och Adeln atr, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Företogs till pröfning LagUtskotfats den 26 sistledne September tander N-o 186 afgifne, samt den 30 derpåfölj.le eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande i anledning af 1:0 BancoUtsicotteis Memorial angående det äfventyr, som för Banken uppstår af omöjligheten, att få tillförlitligen upplyst, huruvida Dess låntagare emot Inteckning i fast egendom äro frie från Förmynderskap eller förvaltning af andre förmånsrätt ägande medel. 2:0. Herr A. W. Pereswethoff Morats Motion örn ändring af 17 €$p. 8 §. HandelsBalkertj }}'>> 9 Octobet f. m. och inrättande af FörmyndareKamraare i aila Ri, kei* Provincer, samt 3to.
Deremot erbjöd Riksgälds-kontoret att från årets början, mot \ procent provision, i mellantider af en må - 32 StatsUtskottets Memorial N:o 3. nåd indraga 500,000 f sterling i tre månaders vexlar, som vid förfallotiderna borde af Riksgälds-kontoret betäckas; dervid likväl omsättningar, i fall det funnes nödigt, under loppet af året finge ske medelst ”samtidig betäckning och indragning från Sverige” eller trassering för Riksgälds-kontorets räkning af ett utaf nämnde Bankirhus på ett annat bland dem. Ungefärligen samtidigt med detta erbjudande erhöllo Fullmägtige tvänne framställningar om lemnande! af temporära lån, först å Bankirhuset Salomon Heines vägnar och ett par dagar derefter af Skandinaviska Kredit-aktiebolaget. Fullmägtige funno ur flera synpunkter betänkligt att, jemte medgifvande af den yrkade förlängningen af optionstiden för 1864 års lån, begagna sig under tiden af en sådan kredit, som detta låns öfvertagare erbjudit och till hvars betäckande under tiden, intilldess medel dertill kunde genom ytterligare upplåning erhållas, någon annan tillgång icke förefunnes än nya och ökade trasseringar. Beträffande åter de då föreslagna vilkoren för ett temporärt lån, ansågo Fullmägtige, vid jemförelsen mellan dessa vilkor och i betraktande af härvid förekommande särskilda förhållanden, Kreditbolagets förslag vara mera antagligt än det å Heines vägnar gjorda; hvarföre öfverenskommelse träffades med bemälda bolag om hufvudsakligen följande bestämmelser rörande ett temporärt lån mot 6 procent ränta och 1 procent provision; hvarvid bolaget dock förbehöll sig att inom viss utsatt dag få lemna bestämdt svar angående ett sådant låns öfvertagande. Lånet, hvars belopp komme att utgöra omkring 11 millioner R:dr, skulle upptagas i Svenskt mynt och återbetalas med silfver specie eller ock med invisningar eller vexlar å mark Hamb. B:co; inbetalningarne å lånet skulle verkställas omedelbart till Riksgälds-kontoret samt halfårs-ränteliqviderna och återbetalningarne ske i Stockholm; utaf lånesumman skulle 2 millioner
Wid granffningen af Bilagan IK. e. til Stats-Utffottets Betänkande, angäende Stats-lreZlerinZen och den delen af samma Bilaga, som rörer - ZZ4 Den 8 Mars. rer Hennes Kongs. Högbets Prinsetzan §0?»!/; Srar, har af Wällofi. BorgareStander allmänt samt af någre Ledamöter hos Högloft. Ridderffapet' och Adeln och riri det Hederwärda Bonde-Ständet blifwit yrkadt, at be 8,062 R:d. 4 H., hwilka blifwit Hennes Kongl. Höghet genom Kongl. Brefwec af den 4 Februarii 1809 rillagde, såsom ersättning för förlorade inkomster af Stiftet Quedlinburg, sa länge och imil betz Hennes Kongl. Höghet älerbekommer betz af nämnde Stift hafde inkomster, matte, i anseende til Statens närwarande berryckta tilständ indragas. Da Stats-Utffottet ffnlle haröfwer afgifwa detz yttrande, stmnos meningarne ibland Utffotters Ledamöter wara sa delade, at Votering derom mäste anställas, huruwida Hennes Kongl. Höghet borde blifwa i orubbadt åtnjutande af i fragawarande 8,062 R:d. 4 H., lil detz hon erhåller någon ersättning för förlorade inkomster af Stifter Quedlinburg , eller VM nämnde Summa borde genast indragas, hwilken sä utföll, at Twä Ständ stannade emot Twä. Sedan Stats-Utffottet under den 8 ststledne Februarii til Riksens Högloft. Ständer inberätta! detta förhällande, sä hafwa uti krotooolls-Utdrag af den 21, 22, 2z och 24 ststledne Februarii Högloft. Ridderffapet och Adeln samt Högwördige Preste-Ständer ansett Hennes Kongl. Höghet böra af i frägawarande Summa än widare wara i ätnjutande, intil detz Hennes KonglHöghet ^för förlorade inkomster af Stiftet
”Nej, det är jag som är frun.” Pigan (konsternerad) ”Det är väl aldrig möjligt! Det var väl frun som stod derute i brygghuset?” Frun ”Hur kan du tro det?” Pigan ”För herrn kysste och klappa’na så fasligt.” En tid efter Hultska uppträdet sade Hagelbäck till frun med något af vänlighet och förvåning: ”Hvarför går du alltid ut i det andra rummet och klär dig om morgnarne? Det gjorde du ju aldrig förr.” ”Jag har inte råd att ha så eleganta morgondrägter som fru Hult.” Marie frågade mig med ett slags glupsk cynism om jag ej trodde att den andra ”våndades” nu efter brytningen, nu sedan hon var drifven ur det der paradiset. (Är den ena mer djur än den andra!) Och det tycktes glädja henne på det högsta när jag med öfvertygelse och utan tvekan svarade att hon kan vara fullkomligt lugn för att fru Hult verkligen ”våndas”, som hon uttryckte sig, att djuret – som der har så lite själ till motvigt – måste tystas med våld för att ej tjuta i åtrå som en hund. Men jag bad henne också vara öfvertygad om, att de nog skulle finna på medel att råkas igen, när bara den första handfallenheten och skammen lagt sig, och att hon ingalunda borde inbilla sig att så länge två sådana varelser befinna sig så nära hvarandra hvarken ånger eller skrämsel skulle afhålla dem från att söka upp hvarandra igen. Hon talade om uppriktigheten af ”Johans” ånger. Och jag hade icke så mycken aktning för henne att jag qväfde mitt otrogna skratt. I slutet af Maj var han på besök hos fru Hult. Historien var då redan ute, så att genboarne spionerade på dem. – ”Han var der precis en timme,” sade Marie med den mest komiskt graflika ton och grep mig om armen, ”han sprang med två språng upp om trappan och in om dörren, och så fort han kommit in om dörren stängdes den, och gardinerna rullades ned.” Det var en torgdagsförmiddag och Alma187 var i Täcklinds butik för att hjelpa till der. Efter den betan stå de fullkomligt på krigsfot med hvarandra. Hon går och talar om skilsmessa.
I afseende å handelsbetjente samt fabriksoch handtverksarbetare samt förhållandet emellan desse och deni, hvilka använda deras biträde, torde allmänna lagen innehålla tillfyllestgörande föreskrifter, äfvensom, vidkommande fabriksoch handtverksarbetare, derest i laglig ordning upprättadt kontrakt icke annorlunda bestämmer, Legostadgan ega tillämpning. För öfrigt torde bland stadganden, som af de nu om handtverksoch fabriksarbetare gällande må anses böra bibehållas, böra införas de dermed sammanhang egande föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 angående minderårige personers användande vid fabriker och handtverk. Då, under förutsättning att vaksam tillsyn å tullförfattningarnes efterlefnad eger rum, Utskottets förslag i väsendtlig mån inskränker de tillfällen, vid hvilka till följd af näringsförfattningarnes öfverträdelse beslag bör kunna ifrågakomma, har Utskottet funnit sig ega anledning föreslå, att beträffande hvad nu gällande författningar innehålla om rättighet för vederbörande åklagare att, i fråga om oloflig handel och varutillverkning, beslag verkställa, denna beslagsrättighet, så vidt förbrytelse mot tullförlattniugarne ej är i fråga, må upphöra; hvarjemte Utskottet anser, att till Kongl. Maj:t hör öfverlemnas bestämmandet af den ansvarspåföljd, hvartill öfverträdelse af gifna föreskrifter må föranleda. Hvad slutligen angår de föreskrifter, som i fråga om författniugarnes tillämpning och angående rättegången i dithörande mål kunna finnas nödige, torde jemväl böra öfverlemnas åt Kongl. Maj:t att tillse, hvilka stadganden uti ifrågavarande hänseenden må linnas erforderliga.
Minimi-beloppet af tecknad t capital torde, utur enahanda skäl som vid 18 § blifvit anförde, böra nedsättas till hälften eller 5oo,ooo R:dr courant, helst det efter min öfvertygelse blifver nära nog omöjligt, att inom en trångare krets, der solidarisk Bank endast kan uppstå, finna femtio personer, sorn kunna teckna sig för 20,000 R:dr hvardera, och om antalet af lottegare skulle ökas lill etthundrade, i likhet med hvad åtskilige Ledamöter inom Utskotten yrkat, torde det blifva lika svårt, att finna detta större antal, som vilja och kunna ingå solidarisk ansvarighet, äfven med den lill hälften minskade teckningssumman af 10,000 R:dr courant. § 26. De i denna §. tillåtne Bankafdelningar kan jag för min del icke godkänna, emedan det, dels efter min öfvertygelse, alltid skall blifva förenadt med stor svårighet för Central-Directionen alt behörigen contfolera desse Filial-Bankers operationer, och dels synes mig strida mot ideen af Privat-Bank, (hvilket är offentelig Bolags-Banks egentliga natur) att utgrena sig i flere afdelningar. Jag fruktar, alt den tillåtne divisionen kan menligt inverka på Bankens egen och allmänhetens säkerhet. Dessutom instämmer jag med Herrar Strussenfeldt och Hessle uti deras reservation mot 16 och 18 §§. i Lagförslaget.” Herr Biskopen Lundblad och Herr Prosten Afzelius förenade sig med Herr Holm. Herr Helleday: ”Då vid behandlingen af ifrågavarande ärende inom förenade Bancooch Lag-Ulskollen svårigheter af serdeles art förekommit tor iG Hör tili Bancooch Lag-Utsk. Betänk. JV.-o 2. en enskild Ledamot att göra sina åsigter gällande, liar det icke eller lyckats mig att få kunna påräkna någon lacksamlielsgärd från Ständernas sida för utarbetningen af ifrågavarande Lagförslag.
Sedan Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorer, vid verkställd granskning af Stats-verkets förvaltning åren 1844 och 1845, gjort den enda anmärkningen vid Kronobergs Läns landsboks-rakenskaper, att 1844 års utgående balans icke instämmer med den, som öfverföres tili 1845 års landsbok, och Eders Kongl. Majis Stats-Kontor yttrande i ämnet meddelat; så får nu, enligt nådig Remiss den 11 sistlidne Februari, Landshöfdinge-Embetet i underdånighet upplysa, att Läns-bokbållaren Lundblad, enligt dess underdånigst bifogade förklaring, af förseende uraktlåtit upptaga differens-summan, 32 R:dr 42 sk. 8 rst, i den ingående balansen år 1845; men att för den likafullt är redogjordt i räkenskapen, utan att Stats-verket eller andra vederbörande blifvit den ringaste förlust tillskyndad. Wexiö Lands-kontor den 1 Mars 1848. På Landshöfdinge-Embetets vägnar; N. J. Lång. G. Lagerstråee. — 435 Till Konungens Befallningshafvande i Kronobergs Län. Till följd af mig meddelad nådig Remiss af den 11 dennes, får jag äran ödmjukast upplysa, att skillnaden i balansen från 1844 till 1845 års landsbok för Kronobergs Län härleder sig derifrån, att uti 1845 års ingående balans blifvit uteglömda de från år 1844 utbalanserade restantier, nemligen: för Konga Härad 2: „ Kinnevalds och Norrvidinge Dito 12: „ Wexiö stad 18: 42.
Vet du, hvad jag satt och tänkte på? » Siri skakade skälmskt kokett på hufvudet. Ragnars blick hvilade ju så varm öfver henne, så hon måste bli vacker under den. » Inte? Jo på något eget; att mitt första poem också handlade om blommande syrener. » Nej, hvad säger du! » utbrast Siri lifligt och kom framglidande på bänken med fart, tills hon var alldeles invid som förut. » Jo, det var på landet, jag var en 14 års pojke och hade blifvit skickad på grönbete hemifrån. Det var hos farfar och farmor. Känner du till dem? D e äro gamla originaler båda: han en gammal kapten på reträtt och hon en poetisk prostdotter från Åland. En stor trädgård fanns där, men den var förvildad, igenvuxen, ty inte en kvist fick skares bort, och grenarna möttes och bildade hvalf och snår, och slingerväxter kilade in öfverallt. Och där gingo de hela dagen, vattnade och gräfde och ansade, och stöttade och kvistade sina blommor och buskar. När någon af dem såg en ny knopp eller en blomma, som de ej sett förr, eller det första hallonet, så kallade de på hvarandra och stodo se ' n med de hvita hufvudena böjda tillsammans öfver fyndet och skrattade tyst och logo mot hvarandra och den lille nyfödde. Men när de slutat arbeta gingo de och satte sig på en bänk under en persisk syren. Och aldrig steg farmor upp därifrån i blomningstiden, utan att farfar räckte henne en kvist — och då såg han så ung och så lycklig ut, som repade han upp samma frieri hvar gång. T y en gång fick jag ur farfar, att han friat till farmor, en vår, just på den bänken under den busken. Och därför så vaktade han och rufvade öfver dess första blommor, och Gud nåde den, som bröt af den blomman före honom! Jag vet inte, men det där grep mig litet om hjärtat då, så jag skrefett poem till deras bröllopsdag, som firades medan jag var där. » » Jag tycker just jag ser dem: hon hade milda ögon, ljust bruna eller blå, inte sannt?
Jag instämmer med Frih. Cederström i fråga 0111 första punkten i Ulsk:ns betänk. I st. f. alt införa svedjande i Blekinge, vore bättre om del förbud, som der finnes, kunde införas i åtskilliga andra delar af Riket, der skogen skötlas på ett sätt, som är alldeles ohjelpligt. Våra gamla urkunder omtala Halland såsom ett land, betäckt med bokoch ekskogar. Hvart hafva de tagit vägen? Nu gör man fruktlösa försök att åter plantera dem. Jag anhåller vördsamt, alt R. 0. Ad. måtte afslä denna punkt i betänk. Hr von Troil: Jag instämmer till alla delar tili hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om olämpligheten af svedjande i allmänhet, men tager mig likväl friheten att anmärka, att den författning, som i della hänseende är för det öfriga Riket gällande, innehåller, att svedjande är förbjudet å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark i allmänhet, och att således, om denna författning tillämpas jemväl i Blekinge, skulle i alla läll svedjande blifva förbjudet å sådan mark, der skogens återväxt vore förbunden med större svårigheter. Jag har endast velat anföra detta, utan att för öfrigt envist vilja motsätta mig ett afslag å Ulsk:ns förslag. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag förenar mig med dem, sorn yrka afslag, och vill endast anmärka, att det vöre mera stalsekonomiskt handlade om man i stället hade något nedsatt den höga tull å utförseln af skogseffecter, som vid denna riksdag blifvit fastställd. Skogsägarne skulle derigenom finna sin fördel vid att värda skogen bättre. Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, hemställde, 0111 R. 0. Ad. behagade bifalla Lagsamt Allm. Besv.- 0. Ekon.Utskms betänk. Ropades starka nej, blandade med ja. Härefter hemställde II. Ex., om R. 0.
Regerings Formen.) §• 2* De till Riksgälds-Verket hörande och dit anslagne medel må icke, under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. (68 §. RegeringsFormen. ) §. 3. Detta Contor har till föremål: a) att ombesörja Iiquiderandet af den Rikets gäld, för hvilken Rikets Ständer tillförene, eller vid innevarande Riksdag, ansvarighet sig i kläd t; att bestrida de till andra ändamål anordnade utbetalningar; c) att emottaga och redovisa för de till Riksgälds-Contoret anslagne fonder och inkomster, samt, i händelse af öfverskott derå, hålla deni Rikets Ständer tillhanda; och d) att utföra de serskilde uppoch ullåningsföirättningar, hvilka åt Contoret blifvit uppdragne. Första Afdelningen. Riksgälds-Contorets skulder. §. 4- a) De uti 1834 ärs Hufvudbok utbalancerade capitaloch ränteskulder, samt deribland de till Rikets Ständers Bank utgifne förskiifningar å 4.400,000 R:dr i och för Siats-Verkets återstående capitalskuld till Banken för 1808 års krigskostnader, på hvilka ränteoch capital-betalning eger Fil. till Stals-Utskoltets Memorial JV.o 4l°- rum, enligt samma förskrifningars lydelse; och skola dessa förskrifningar Riksgälds-Contoret lill inlösen hembjudas, innan Banken tillätes deni å annan man öfverlåta. b') Riksgälds-Contorets Obligationer, hvilka ifrån och med år 1835 komma att utgifvas för upptagne lån af allmänheten. c) De vid 1828—i83o årens Riksdag till så kallade extra Statsutgifter anvisade, uti §§. 29, 35, 37 och 39 af i83o års Reglemente oraförmälde, ännu outtagne, uti Räkenskaperne icke debiterade anslags-suinmor. §. 5.
Den offentliga Svenska Theatern, dittills ej sällan hugnad med hofvets närvaro, men numera hvarken med slik uppmuntran eller med någon annan, förvandlades ånyo, från en ”Konglig Svensk”, till en i landsorterna omströfvande histriontropp, hvars flyttbara skådebana återvände till brädladorna. I Stockholm deremot intogs den svenska theaterns plats ännu engång af en fransysk; till hvilken, på det ”unga” hofvets föranstaltande, en vederbörlig skådespelar-personal införskrefs från dess klassiska hemland. De enskilda sällskapskretsar af den högre adeln, der man roade sig med dramatiska nöjen, och ofta uppförde skådespel till och med inför en talrikare allmänhet, kunde naturligtvis ej länge undgå, att rätta sig härefter. Man hade der blifvit van, att låta svenska stycken omvexla med de fransyska: nu bannlystes de förra, utan undantag. För folk af smak blef ”svenskt spektakel” ungefär detsamma, som ett föremål att drifva spektakel med. Att se något sådant, skedde blott för att t. ex. låta börja en tragedi med sista akten och sluta med den första, befalla de spelande skratta när de skulle gråta, eller tvärtom, efter behag ömsom utvisa, ömsom inropa dem o. s. v. Man drog, i tysthet, på axlarna öfver sjelfve Dalins theater-bidrag; hvadan de ock blifvit med stillatigande förbigångna i den af ”en hög Herre”26 författade Lefnadsteckning, som läses i andra upplagan af hans Arbeten. Sådan tystnad synes tillkännage, att man temligen snart fann sjelfva hans tragedi svag; åtminstone att på samhällets ”höjder” den tid ej varade länge, då – såsom det säges – hans Brynilda, sedd på scenen eller läst i enrum, frampressade ymniga tårar. Slik förvandling af hennes öde kan ej förundra oss, på hvilka hennes läsning (visserligen mot både sin och vår vilja) nästan oafbrutet gör intrycket af ett lustspel.
Om äldste sonen af en nyadlad blir befordrad till Justitiae-Råd eller Ledamot i Allmänna Beredningen sorn ofrälse, eller är Justitim-Råd och BeredningsLedamot af denna Class, innan fadren adlas, eller ock innehar någon af dessa beställningar, då han vid en äldre Adelig Grens utgång inom Slägten skall tillträda Adeliga värdigheten, så förekommer samma casus: han måste antingen lemna sitt indrägtiga Justitim-Råds-Earbete och sin plats i Allmänna Beredningen, eller ock afstå från rättigheten att ärfva sin faders eller frändes Adelskap. I Banquen skola vissa tjenster besättas med Frälsemän. Der blir samma förhållande, hvarpå ett exempel snart torde inträffa med en nyligen adlad persons äldste son, som antingen nu måste försaka en för honom nödig befordran eller utsätta sig för vådan att vid sin faders Bilaga B till Exped. 651 död mista sysslan eller ock afvakta hans frånfälle, för att vinna en säker befordran och ej kunna deplaceras. Vidare är den nya Adeln märkligt vanlottad, då endast Ledamöter af dengamla kunna på Riddarhuset intaga säte för den nya. Om ock en nyadlad bar fullmyndig son, kan han icke befullmägtiga honom att på Riddarhuset för sig representera, emedan sonen är ofrälse och blir först Adelsman efter fadrens död; då likväl en son synes böra få vara Fullmägtig för sin far i allt som icke ankommer på verkligt Embete. En icke obetydlig svårighet skall äfven hädanefter uppkomma vid completteringen af de nya ätternas Stamtaflor, af hvilka i framtiden skall utrönas, hvilken som äger bättre rätt att vid en äldre ättegrens utgång tillträda Adeliga värdigheten. Författningarne stadga, att alla Regements-Chefer och Consistorier skola till Riddarhus-Directionen insända årlige förteckningar på Adeliga personers födelse, äktenskap och dödsfall.
Haematol åsyftar äfven att framställa vackrare o c h fylligare kroppsformer. V i ask 5 Mk, / ask 2.50 Mk. 2 i, y, Wittenbergerstrasse 79. 1 2 E E N U N G, B I L D A D F L I C K A, kunnig i språk, musik, målning s a m t alla inomhus förefallande göromål, önskar plats nu genast som sällskap åt herrskap eller lektris för äldre fruntimmer. Svar bedes till » 20-årig Skånska », Iduns exp. (252) E N B Ä T T R E F L I C K A söker, m o t fritt vivre, plats i bättre familj, helst prästfamilj, där hon är villig dellaga i inom hemmet förek. göromål. R e s a n bekostas själf. Svar till » Adertonårig », Svenljunga p. r. E N U N G F L I C K A, van att undervisa, önskar plats som lärarinna för mindre barn. S m å pretentioner. Svar till » K. Iduns expedition. Stockholm. (268) E N 30-ARIG FLICKA, som genomgått fullständig kurs hos Handarbetets Vänner, önskar plats i vår, helst som lärarinna. Svar » Ordentlig H. K. », Iduns exp. (265) M OT FRITT V I V R E önskar en ung flicka plats i familj. Ä r kunnig samt villig dellaga i alla inom ett hem förekom, göromål. Svar till » Margit », M o n p. r. Kunnig i klädsömnad och strykning s a m t äger v a n a vid alla inom ett hem förekomm a n d e göromål. Svar till Musikalisk, G u - mffilii annonsbyrå, M a l m ö. Plikttr., arbetsam. Svar till och något kunnig i matlag » Villig och glad », Gumgelii annonsbyrå. ning samt handarbeten, får plats i god familj att gå frun tillhanda, till början mot NG, BILDAD, MUSIKALISK FLICKA fritt vivre. Svar med fotografi och vidare önskar m o t fritt vivre k o m m a i treflig upplysn.
Jag vågar icke bestrida deras påståenden om den äskade löneförhöjningen, meri jag har alltid hyst farhåga för att på grund af väckta motioner bevilja löneförhöjningar eller pensioner. Jag har förr bestridt en sådan åtgärd och gör det äfven nu. Om någonsin ett K. förslag bör ligga till grund för R. St:rs beslut, är det väl i fråga om lönerne för Arméen. Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag. Hr af Klint: Visserligen erkänner jag rigtigheten af hvad den siste talaren anfört, såsom allmän regel betraktadt, men då Utsk. redan bifallit hvad enskilde motionärer föreslagit, finner jag ingen betänklighet att tillstyrka bifall till hvad Hr Bildt föreslagit. Hr Bildt, Knut: Jag förenar mig med siste talaren och anhåller om propos. å hans förslag. Gr. von Platen: Det måste vara en väsendtlig skillnad emellan det fall, då StatsUtsk. tillstyrkt bifall till endast hvad en motionär begärt, och det då Utsk. såsom här tillstyrkt bifall till ett K. förslag i ett ämne, hvaruti en motionär jemväl afgifvit förslag. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte nu bifalla endast hvad K. M. äskat. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Laudtm. framställt, att Gr. von Platen yrkat bifall å Utsk:s förev:de hemställan, och Hr Bildt yrkat, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:s hemställan, måtte bifalla de af Hr Bildt i dess motion föreslagne och af Utsk. i förev:de punkt uptagne belopp af löneförhöjningar, blef propos. till bifall å .Utsk:s förev:de hemställan framstäld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Den 6 Juli e. m. 107 Hr Bildt, Knut: Jag har icke yttrat mig om, huru man bör förstå denna propos.