Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om icke straffbestämmelserna således blifva skärpta, skall, såsom 2:ne talare redan yttrat, det blifva ingenting bevändt med hela författn:n. Att straffen icke böra vara öfverdrifvet stränga, det vill jag visserligen i allmänhet medgifva, och isynnerhet, när man kan tänka sig fall, då man utan afsigt och eget förvållande kan blifva utsatt för straff. Man har visserligen sagt, att ifrågavande förbrytelser icke utgjorde något moraliskt ondt, utan vore att betrakta såsom polisförbrytelser, men, ehuru jag tror, att det ligger något mora liskt förkastligt häruti, vill jag dock erinra derom, att det finnas polisförbrytelser, i afseende å hvilka ganska stränga straff äro stadgade. Jag vill t. ex. nämna om förbrytelser emot karantänsförfattnme. Ett ondt, som jag tror R. o. Ad. skall medgifva, är det, att lagar stiftas, men icke efterlefvas. Det är tydligt, att sådant skall menligt inverka, samt hos folket alstra en viss slapphet, i afseende på känslan för det rätta och lagliga. Har 186 Den II Oktober. man tagit sitt parti att vilja genomdrifva ett genomgripande förslag uti bränvins-lagstiftuingen, må man då använda de medel, som leda derhän, att författnm blifver efterlefd, och ett af de oeftergifligaste i detta hänseende anser jag vara skärpta straffbestämmelser. För min del instämmer jag med dem, som tillstyrka bifall till Utsk:s förslag uti ifrågavartde hänseende. Gr. Sparre: Om stränga straff i och för sig voro tillräckliga att förekomma brott, vore det skäl för lagstiftaren, att för hvarje, äfven det minsta, brott bestämma det aldra högsta straff; men erfarenheten har visat motsatsen och rättsläran bjuder, att man, utan afseende på annat än rättvisan, måste söka lämpa straffet efter brottets beskaffenhet. Det må nu vara, att det kan anses för ett moraliskt ondt att sälja en sup bränvin, men att det blir ett så beskaffadt brott, som, enl. kriminalistikens grundsatser, anses för brott, lärer väl i alla fall komma att betviflas.
Nådiga välbehag ankomma at vid grefliga och friherrliga värdighetens utdelande göra de inskränkningar som redan före Regeringsformens antagande och föreskrift i denna delen varit af våra sista Konungar antagne och befundne nyttige. Örebro den 4. Julii 1812. G. Just. d. 7 Jiäii. A. G. Silverstolpe. Lördagen d. 4 Juli, sedan R. H. S. Constitutions Utskott förut in Pleno varit samladt, sammanträdde dess Andra Beredning kl. 1/4 till 1 förmiddagen. Justerades Protoeollet för d. 11 Juni. Sedan R. H. S. Constitutions Utskotts vid förra Riksdagen,1 under d. 16 October 1810, afgifne Betänkande, om sättet kuru förslag till förändringar i Grundlagarne vid afgjörandet hos Riksens Ständer böra behandlas, af tvenne Stånd ogilladt, och af de öfrige återförvist, till Utskottet återkommit, hade dess Andra Fördelning, till hvars beredning detta mål blifvit öfverlemnadt, till Herr Kammarh. Silfverstolpe uppdragit, att utarbeta en ny redaction af Utskottets förenämde Utlåtande. Herr Kammarh. Silfverstolpe anmälte, att denna redaction nu vore färdig, och sedan den blifvit uppläst, (intages)2 Beslöt Beredningen, att den tillsvidare skulle hvila på bordet. Fördelningen åtskiljdes kl. 1. In fidem Leonh. Palmblad. 1 stycket fr. o. m. orden Sedan Riksens etc. t. o. m. orden vore färdig, beslöt ... på bordet, återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 450. Silverstolpes yttrande är likaledes där återgivet. 2 Silverstolpes förslag är såsom bilaga fogad till protokollet. Bilaga till Andra beredningens protokoll den 4 Juli 1812 265 Kammarherre Silverstolpes förslag. TJppläst i Const. Utsk. 2 Beredning d. 4 Juli 1812 och lagdt på bordet. Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarna, varde på följande sätt behandlade.
Upp!, o. .gotik, hos Ridd, o. Äd. d. 32 Aug. 1833^ Preste-iitåndet. d. 25 __ — Borgare-Ståndet, d. 25 —. Bonde-Ståndet, d. 2.7 • Miksens Ständers ■■underdåniga ‘Sh-if veise, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, rörande tiden för bevakande af mai, sorn i Hof-Rätten 'öfver Skåne och .Blekinge göras anhängige, eller derifrån till Kongl. Majit i underdånighet fullföljas, S. A. K.' "C_J[i Nådig Proposition af 22 sist!. Mars, har E. K. M. gifvit Riksens Ständer tillkänna, att, ehuru, då, af de anledningar, E. K. M:ts , den 27 October 1820, i Nåder utfärdade Kungörelse upptager, en särskild Hof-Rätt för Skåne och Blekinge uti Christianstad inrättades, det icke undfallit E. K. Mtts uppmärksamhet, att den i Allmänna Kagen föreskrifne tid, för fullföljande uti E. K. Mtts och Rikets Götha Hof-Rätt af vad och besvär emot de i förenämnde landskap ■varande Under-Domstolars beslut, vore längre, än som erfordrades , i afseende på sådane måls bevakande uti én närmare stationerad ÖfverRätt, E. K. M. likväl, enär en jemkning i denna fatalie-tid skulle innefattat en lagförändring,1 hvarom E* K.
Då de täta sammanträden, som således äro påbudna, äro öfverllödiga, derest ärendena ej dertill föranleda; då det i allmänhet bör fä bero på Domkapitlets ledamöter, att med hänsigt till ärendenas omfång och beskaffenhet, bestämma när sammanträde bör ske, ehuru sådant ej alltför länge må uppskjutas, i händelse någon skulle vilja göra serskildt andragande inför kapitlet; och då en förändringaf förenämnda stadgande dessutom är behöflig, derest personer utom stiftsstaden komma att väljas till ledamöter i kapitlet, helst desse, så vid t ske kan, böra besparas besväret all alltför ofta sig der inställa, hafva Rikets Ständer ansett ändamålsenligt att Domkapitel sammanträder så olla ärendena det fordra, och minst en gång hvarannan vecka; och emedan, i fråga om expedilions-sättet i Domkapitel, det synes vara tillfyllest om kapitlets utgående expeditioner, likasom andra verks, underskrifvas af ordföranden och kontrasigneras af expedilionshalvanden, erfordras en dermed öfverensstämmande förändring al’ stadgandet i ofvanåberopade Kongl. Förordning, alt alla konsislorialsaker, som af kapitlen utfärdas, skola underskrifvas af Biskopen och samtlige konsistorialer, hvilken förändring likaledes göres behöllig af den nya orga - Expeditions-Utsholtels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 231. 185 organisationen, alldenstund det skulle kunna leda till hinder och dröjsmål om aflägset boende ledamöters underskrift å expeditioner erfordrades. Någon vidare förändring aihvad till rättegångs-ordningen i Domkapitel hörer, synes deremot med anledning af förevarande organisation icke vara behöflig. Men ehuru berörda förändring således närmast är påkallad af organisationen, hvilken, efter hvad ofvan förmäles, ej skulle sträcka sig till Konsistorierne i Slockholm, böra likväl de blifvande föreskrifterne i afseende på domfört antal, tiden för sammanträden och underskrift af utgående expeditioner iakttagas af nämnda Konsistorier.
Till svar på hvad Hr Skogman och andre sagt om utgifter, som förmenats vara mindre nödiga, ber jag få nämna något om dylika kostnader, som tid efter annan nedlagts på egendomen. Så har jorden blifvit till någon del grunddikad och merglad, hvarförutan goda kreatur anskaffats. Men det må väl icke vara något fel af styrelsen för ett landtbruksinstitut att söka sköta jordbruket så väl som möjligt, och för öfrigt är det uppenbart att Institutet, som är ett praktiskt läroverk, måste praktiskt undervisa lärjungarne om de vigtigaste förbättringsmedlen. Sedan jag nu sökt vederlägga de anmärkningar, som blifvit framställda mot styrelsens handlingssätt i ett eller annat 222 Den 14 April e. m. hänseende, ber jag att, med anledning af Hr Skogmans yttrande, att Stats-Utsk:t bar en gammal erfarenhet af dyrbeten utaf landtbruksinstitut, få tillägga några reflexioner. I en tid, sådan som denna, då man offrar hundratusentals rdr på slöjdskola i Stockholm och Göteborg, på teknologiskt institut i Stockholm m. m. dylikt, förekommer det mig högst anmärkningsvärd!, att man städse klagar öfver vida mindre kostnader för landtbruksinstituten, ehuru landtbruket fortfarande är och väl också förblifver vår hufvudsakliga modernäring, och i öfrigt njuter ingen hjelp, men likväl är i ett ganska väsendtligt hänseende förhindrad att hjelpa sig sjelf genom det åt hypoteksbanken förunnade privilegium exclusivum att upptaga lån mot tryckta obligationer med pantsäkerhet i landtfastighet. Alnarps landtbruksinstitut skulle ock icke kunnat uträtta hvad det åstadkommit, om icke Malmöhus läns Hushållningssällskap lemnat årliga rätt betydliga penningebidrag och dessutom till institutets disposition ställt racekreatur af flera slag, dyrbara redskap, böcker, tidskrifter m. m., hvarförutan den enskilda frikostigheten äfven i dessa hänseenden visat sin välvilja för institutet. lag vågar således hoppas, att Högloft R. o. Ad. behagade, på sätt Hr Skogman föreslagit, sans phrase godkänna StatsUtsk:ts förslag. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Man har anmärkt att det för Alnarp anvisade anslaget blifvit af styrelsen öfverskridet.
Statsoch Banco-Utskotten: Prosten Horsters Memorial, om Penninge-förlägenhetens aflijelpande, medelst BancoLån till Jordbrukare. Lag-Utskottet: 1:0 Prosten Hagbergs jemte Heres yttranden, i frågan om uppgifters meddelande till Presterskapet på dem, som vid Domstolar blifvit för brott sakfälde, eller under framtiden stahle. 2:0 Biskopen m. m. Doctor afWingårds Förslag till ändringar uti Författningarne rörande Cautionisters betalnings - skyldigheter med mera. 3:o Professor m. m. Bexells anförande, om betydlig nedsättning, eller aldraheldst afskaffande af Expeditions-Lösen vid Dornstolarne. 2 Sami. 2 B. 7G ii 84 Riks-Ståndens 4:o Prosten Hagbergs Memorial, ombesigtning å drunknade eller genom andra vådliga händelser omkomne personer. 5:o Theol. Lectoren Doctor Häggblads Memorial, om en efter verkliga värdet närmare lämpad uppskattning af egendom, för beräknandet af Fattig-procenten vid Bouppteckningar. Frän Fällö fl. Borgare-Ståndet. S. D. Remitterades till t S t a t s - U t s k o 11 e t: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, den 20 i denna månad, angående anslag till byggnader vid Veterinair-Inrättningen i Hufvudstaden, och till årlig Stat för samma Inrättnings framtida underhåll uti dess fullkomna O de skick. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottei\: i:o Herr Ilaganders Memorial, angående inrättande af en Bureau till samlande af Statistiska upplysningar om Fäderneslandet. 2:0 Herr Monthans Memorial, om inqvartering och underhåll för tågande troupper.
I^säervArrlrl Lonc!e-8r§n I. eelrrrnoder'» I.eäLiriärer5 v5zn3r ^nck, Jonas Anckersson. Jokan blolmbsi-ZSSov. Utdrag af Högloflige Ridderskepets och AdelnS ^rotocoll wid Urtima Rtksdagen r Orebro den ir Ottob. »610. S. D. föredrogs ä nyo Stats. Utstottets den n sistl. pä bordet lagda Memorial, innehällande Utstortcts swar pä de anmärkningar, som wid betz Betänkande rörande tryckningen af Rid. derstapets och Adelns Protocoller samt Bihan - 134 Den rs OelBer. get till Riks. Ständens Protoooll, blifwit gjor» de, äfvensom angäende medels anstäcnde' till Riksdags-utgifternes bestridande för Ständens och UtstottenS Cancellier; och blef Stats Utstot» tets förslag bifallit med den förändring, att be. rörde Bihang stall pä publik kostnad tryckas, och Stats Utstottet i följe af detta beslut anmo* -6S, att medel dertill föreflä. Ot saprs. Lx ?kokocol!c> 6. 8ilverllyt^e, Utdrag af Högkoffige RidderffapetS och Adelns Vrotocoll wid Urtima Riksdagen i Orebro den irOctob. iZro. G. D, §ftep förnyad föredragning af de före. Vade Stats, samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie. UtstottenS förliden gärdag uppläste Be. tänkande i anledning af Kongl. Maj:tS Nädiga Proposition, angäende Allmänna Magazins Inrättningen, i sammanhang med Banco. Utstot. tets, den 6> sist!, pä bordet lagda Memorial rörande samma ämne, bl-f hwad ofwannämde Utstött gemensamt föresiagit, af Högloft. Ridderffapet och Adeln till alla delar gilladt och bifallit, blr svz-r».
Förträffligheten af framlidne Herr Amiral af Klints Chartae-Verk är af alla sjöfarande nationer så mycket vitsordad och dess vigt serskildt för vårt land är så stor, alt Utskotten, enligt min tanka, hade bordt och kunnat tillstyrka detta dyrbara verks inköpande för Statens räkning. Redan för flere år sedan, då detta verk ännu på långt när ej var så fullständigt, som nu, erbjöd, enligt hvad i Utskotten upplyst blifvit, den Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N-o lo. l9 Engelska Regeringen sig att inköpa detsamma för en summa af 5ooo LU St., men den utmärkte författaren afslog detta anbud, för att ej beröfva ett älskadt fosterland frukten af en hel lefnads mödor och arbeten, ehuru han egnat åt detsammas fullbordande äfven ekonomiska uppoffringar, som i sjelfva verket öfverstego hans tillgångar. Ett lika stort eller ännu större anbud kan inom kort åter göras sterbhuset af utländsk man, och detta torde då, med afseende å dess egen ställning, se sig nödsakadt att antaga detsamma, och då skall man säkert för sent beklaga, att ett verk, som i sanning bidragit till Svenska namnets glans, tillföljd af en mindre väl beräknad njugghet, gått förloradt för fosterlandet, likasom då i fordna tider den odödlige Linnés samlingar för en ringa penning bortrycktes från det land, som med stolthet dock skryter öfver att vara denne store mans födelsebygd.” Af Hrr Akrell, Räfelt, Virgin, Björnstjerna, v. Troil, Lode och Friherre Cederström, Contracts-Prosten Gumcelius och Doctor Pettersson. STOCKHOLM, I. Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N.-o 11. 1 M st. Alik. till Exp. Ulsk. d. 12 No v., kl. 5 e. m. Utlåtande, angående väckt fråga om lindring uti Krono-bcefbä ringsskj Idig lie t en. Ilos Hederv.
Hvad åter den förra frågan angår, så har det utan tvifvel icke varit i afseende på förra Ständers höga vishet, 628 Riksdagen 1812. men i afseende på Lagens en gång vundna tillvarelse och Samhällets behof af dess stadga och varaktighet, som man antagit, att täta förändringar i Samhällets Grundförfattningar höra undvikas och försvåras. En man, som efter ögonblickets intryck ändrar öfvertygelse, blifver merändels i samma mon mindre ansedd, som han oftare synes vacklande i sina grundsatser. Så torde äfven till en stor del förhålla sig med ett Samhälle; och stadgan i dess Styrelsegrunder torde utgöra en ej obetydlig beredelse, om ej en del af dess inre styrka. Jag har läst någonstädes, att menniskan, skapad att böja sig under naturnödvändighetens Lag, har behof af dess oföränderlighet, och jag tror, att detta gäller äfven i afseende på Samhällen. Vanan gör olägenheterna mindre känbara, och, då de ej äro hufvudsakeliga, har fördragligheten dermed mera fördel för det Allmänna än en vacklande ombytlighet, af samma skäl, som man alltid handlar säkrare, när man vet, hvarefter man skall rätta sig, än då man är i ovisshet hvad man kan göra eller ej. Kan derföre ett uppskof, som befriar Grundlagen ifrån att blifva en följd af ögonblickets hugskott, som söker att genom tiden och eftertankan bereda en mognad öfvertygelse, hvilken skulle ansvara både för förändringens nytta och dess varaktighet, kan väl ett sådant stadgande anses såsom skadligt? Den värde Författaren anför 2:ne exempel. I anledning af det förra, som angår den fria Bränvinsbränningen, lärer tillåtas mig anmärka, att det har ingen gemenskap med Grundlagen, att hvad behofvet af Ständers sammankallande för detta ändamål beträffar, är dermed intet annat förhållande än med hvarje annat Ständers beslut, som icke utan Ständers medverkan kan häfvas. Felet åter, som ej tillhörde Grundlagen, var endast, att Ständerna någonsin fattat det beslut, att Bränvinstillverkningen ej skulle, vid inträffande sädesbrist, kunna inställas.
Men att älska honom som en fader, att böja sig med en dotters frivilliga lydnad under hans råd, det kunde hon icke. Därtill var han henne för öfverlägsen, och nyckeln till Kristinas gåtfulla personlighet, sådan denna begynte antaga bestämd gestalt i hennes sextonde år, var ingen annan än den, att hon icke tålde någon bredvid sig, långt mindre öfver sig. Hon kunde högakta, värdera, beundra, älska, ja, ända till blindhet älska den ene eller andre, som hon ansåg värdig sin aktning eller sin kärlek, ty de hafva farit mycket vilse, som sagt, att hon aldrig kunde älska någon eller något annat än sig själf. Men hon kunde det endast med det villkor, att detta något eller någon var henne underlägset. Att stiga i hennes ynnest, det var icke blott att visa de egenskaper, som hon uppskattade högst, det var än mer att stå under hennes egen nivå; att falla i hennes gunst, det var att vilja vara hvad hon var eller däröfver. Hon begärde icke underdånighet, ehuru det i lynnets häftighet stundom tycktes så, ty förödmjuka sig kunde också en slaf, och hon föraktade slafvar. Hon behöfde och hon fordrade att vara denna »makalösa», som hon sedan blef, ett uttryck, i hvilket man läser devisen på hennes ensliga storhet. Hon satte sig upp och svarade i en lätt ton, som motsades af hennes feberglänsande ögon: Jag red för häftigt, det är trötthet och går snart öfver. Rikskanslern betraktade henne forskande. Han befarade ett nytt utbrott af dessa hastiga sjukdomsfall, för hvilka Kristina varit utsatt under sina växande år. Det är rådligast att nu hvila, förmanade han. Kommissarien De Geer väntar där ute att förnimma huru det förhåller sig med hälsan. Hans underdåniga önskan är att i morgon hedras med sin nådiga drottnings besök på Finspång. Jag skall svara honom, att det må uppskjutas. Resan gör omak. Kristina reste sig upp i bädden. Eders kärlighet täckes svara kommissarien, att jag med nöje skall mottaga hans inbjudning i morgon, yttrade hon. Är fältmarskalken Horn anländ till Norrköping? Jag vill minnas, att han väntas i dag.
Men i den mån hon kände energien i sin hängifvenhet åt sanningen hämmas af sina privatförhållanden, ökades hennes ensamhetskänsla, hennes längtan efter sympati, och det var dessa känslor, som medverkade till den slutliga omgestaltningen af hennes lif. Ingen, icke ens hennes mor, blickade emellertid in i hennes inre under denna tid. En oföränderligt grannlaga vänlighet emot den af hennes närmaste, som hon led af att genom sitt författarskap vålla endast plåga; en innerlig tacksamhet för den ömhet hon själf mottog, en lugn värdighet, som afvisade all undran, allt detta gaf intryck af en ostörd harmoni inom hennes enskilda lif. Äfven sedan detta skede var ett afslutadt, sökte hon aldrig ett försvar för sin brytning genom att omgestalta eller nedsätta det förflutna. Tvärtom: den rättvisa, hon dikteriskt öfvade, öfvade hon i lifvet; hon ägde därigenom den, i dylika fall sällsynta, storsintheten att klart fasthålla minnet af det goda hon, trots många djupt berättigade men otillfredsstälda kraf, ägt och att på intet sätt söka från egna skuldror till en annans lyfta sin del af ansvaret för sina handlingar. Diktartemperament. Problemlitteratur. Verklighetsskildring. De enformiga förhållanden, i hvilka hon lefde, öfvade visserligen ofta ett hämmande tryck på A. Ch. Lefflers produktion, men riktade å andra sidan hennes författarskap med många af de verklighetstrogna drag, som äro de mest beundransvärda i hennes diktning. Hennes glädtiga godsinthet lyckades länge att ge en försonande dager åt den miliö, hon ej kunde omdana. Hade A. Ch. Leffler icke lefvat i en af frågor upprörd tid, hade hon haft mindre af idealistens behof att omskapa den tillvaro, hvars mångfaldiga missriktningar och problem blifvit för hennes samtida så medvetna, skulle hon kanske fördjupat sin satiriska ådra till verklig humor och blifvit vår fru Lenngren på prosa. Det fanns, som ofta påpekats, icke blott i hennes yttre typ, utan äfven i hennes andliga anläggning, liksom i hennes utvecklingsgång och hennes tidigare lefnadsförhållanden, många likheter med denna diktarinnas. Men A. Ch.
Hvad först angår frågan om behörigheten att vidtaga den föreslagne f’01 ändringen, så vidt den rörer de till Clereciet och Läroverken samt fromma Stiftelser m. fl. behof an visade räntor och tionde-spanmål; så enär Rikets Ständer tillförne ansett sig oförhindrade att, utan någon inskränkning i berörde hänseende, framställa begäran om förslag till utförande af endy lik åtgärd samt Kongl. Maj:i jern väl erkänt dess nytta och lämplighet, fastän verkställigheten, af serskilcle orsaker, hittills uteblifvit, bar Utskottet ansett sig icke ega någon skälig anledning till tvekan om den ifrågavarande åtgärdens laglighet, serdeles då icke eris är i fråga att förminska de anslag, som hit - 6 Stats-U'skottets Utlåtande, N\o 3s6. tills varit för ofvannämnda ändamål anvisade, utan endast att, för ett ändaniålsenligaie ordnande af beskattnings-väsendet, annorlunda förordna örn saltet för anslagens framtida utgörande, samt, hvad angår den del, sorn är lill aflöning anvisad, det ostridigt måste vara Statens rätt att om aflöningssältet för samtlige dess tjenstemän, utan afseende å lili hvilken Siat de höra, meddela de stadganden, som, efter förändrade omständigheter, kunna finnas af behofvet påkallade, allenast dervid iagttages, att de nu b«- finlliges förvärfvade rättsanspråk icke trädas för nära. Det har jemväl, på sätt förr nämdt är, blifvit förmenadt, att den ifrågasalte förändringen ej af behof påkallades, enär de öfverklagade prejerien å riintetagarnes sida ej voro allmänna. Utskottet vill visserligen hysa den förhoppning, att ganska många räntetagare icke stegra sina anspråk öfver billighetens gräns men att ett annat förhållande temiigen allmänt eger rum, synes emedlertid vara ovederbörligt, vid öfvervägande af de mångfaldiga klagomål, som under långliga tider, ifrån de fleste orter i Piket, å de skattskylldiges sida, försports.
Under åttonde hufvudtiteln, som innefattar anslagen till Ecklesiastik-deparlementet, uppfördes vid sistlidne riksdag 371,814 r:dr i kontanta pennirv gar, med under lönerna inbegripna 3,827 tunnor spanmål, indelda räntor till ett beräknadt värde af 152,798 r:dr samt 85,598 tunnor indeld och oindeld spanmål, utgörande, efter 6 r:dr tunnan, 513,588 r:dr, eller tillsammans 1,038,200 r:dr. Beträffande de under denna hufvudlitel förekommande indelda spanmålsoch öfriga räntor, får Utskottet, i likhet med hvad uti utlåtandena N:ris 38, 39, 73, 74, 90 och 91, angående regleringen af utgifterna under riksstatens första, andra, fjerde, femte, sjette och sjunde hufvudtitlar iakttagits, hemställa, att dessa räntor icke mätte till uppförande i riksstaten definitivt fastställas förr än den allmänna frågan om indel ningarnas indragning till Stats-verket emot ersättning af kontanta stats-anslag blifvit af Rikets Ständer slutligen pröfvad och afgjord. I afseende på åttonde hufvudtiteln hafva, i följd af dels Kongl. Maj:ts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, dels enskilda motioner eller andra omständigheter, nedannämnde förändringar ifrågakomma. Ecklesiastik-Departementets Expedition. 1:o Under förmälan, hurusom, serdeles i följd af åliggandet för rikets församlingar att, jemlikt Kongl, stadgan af den 18 Juni 1842, inrätta nya eller ordna redan befintliga skolor för folkundervisningen, antaletaf de ären ilih. till R. St. 4 Sami. i Afd. 34 Haft. 1 2 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 124. den, som tillhöra ecklesiastik-departementets handläggning, i ganska betydlig mån stigit, har Kongl.
Af den utaf chefen för Landtförsvars-Departementet framlagda plau för ordnandet af allmänna beväringsmanskapets beklädnad och utredning visar sig, att, för den händelse det af Kongl. Majit med 716,000 R:dr begärda extra anslag till anskaffande af nya munderingsoch utrednings-persedlar för beväringsmanskapet komme alt af Rikets Ständer beviljas, ifrågavarande anslag af 54,000 R:dr skulle blifva, jemte andra härtill disponibla medel, till persedlarnes underhållande erforderligt; och då det sednare anslagets behöflighet alltså är beroende af frågan om det förras beviljande, har Utskottet, som i berörde fråga skall i sammanhang med extra statsregleringen afgifva utlåtande, trott sig för närvarande endast böra tillstyrka, att det förut årligen utgående extra anslagsbelopp af 26,666 R:dr 52 sk. till kompletterande af beväringens reserv-förråd må å stat uppföras samt tilläggas anslaget lör Försvarsverket i allmänhet eller Krigs-kollegii departement er.