Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf yrkar jag ödmjukast, att deras tryckning i alla fall onfbrurit fortsattes; utan afwcn genom flereö deltagande i tryckningen en skyndsammare »verkställighet mätte beredas, hwarigenom en snarare afsättning befordras, an om en längre tid derunder förflyter fldan de öfrige Ständens Protokoll er till flut blifwit tryckte. älm alla de handlingar, sorn tillhörde alla fyra Ständcn gemensamt blefwe i ett serskilt bihang tryckte, sä blefwe ej Protocollcn sä dryga att läsa, och man fluppe köpa en fyradubbcl repetition af ett och det samma, som endast en gäng kan wara interefiant, Äswenletes anhällcr ja», att se an anmärkningarne »vid Oecono» mieoch Beswärs-Utskottets betänka»»de oin Allinänna försivars anfialterne enligt Ridderflavets och Adelns beslut kommer till Konungens Nädiga berömmande i under, dänigher 99v Den 27 Äpri!. dänighet öfwerlemnas, att de Protocollcr som anga dttta ärendets behandstng, dä frägan war om äterremisi, samt d§ der afgjordes mä nu genast tryckas till Allmän kännc,. dom af hwad hos Niddcrffapet och Adeln blifwit anftdt förtjena anmärkning och rättelse. Grefwe Os la OarRs, jaeol). En betydlig del af hwad Grefwe lllamilton i detta Dictamen begärt, är redan i Riksdags-Ordningen deslutadt vch förestrifwit, men kan icke förr än »std en kommMde Riksdag werksiällas. Nu mäste Protocollen utgifwaNi den form, de blifwit päbegynte.
Detta är, efter mitt omdöme, ett beklagligt förhållande, ty det år, som han tog till norm för beräkningen, visar dessutom att vi gått tillbaka i spanmålsproduktion, om jag jemför detta med den qvantitet spanmål, som blef i bränvin förvandlad den tid då vi brände bränvin. Då användes nemi. mycket mera spanmål utöfver landets behof än för 3 millioner rdr. Då man dessutom icke föreslagit tull på hvarken korn eller hafre, utan blott på råg och hvete, så har det skett af det erikla skäl, att man vill söka att försätta produktionspriset i ett bättre förhållande till salupriset, hvarigenom skulle åstadkommas ett jordbruk, som mera afsåg odlandet af dessa sädesslag, ett jordbruk, som blefve intensivare och mera vårdadt. Den samme talaren har ordat om den olycka, som skulle inträffa genom ett missväxtår. Ja, detta kan jag så mycket hellre medgifva, som jag aldrig tillhört dem, som påstått att vi nu äro på den point, att något sådant ej kan komma i fråga. Man har vidare framställt såsom en ovedersäglig sats, att tull på lifsförnödenheter är stridande mot civilisationens fordringar; men förut har likväl tydligen blifvit bevisadt, att de, som skulle lida af en sådan förhöjning, mindre skulle taga skada af att betala spanmålen dyrt än af att de ej hafva någonting alls att köpa. Voro våra arbetare i en bättre ställning förr, då spanmålspriserna stodo lågt? Jag tror verkligen att förhållandet var motsatsen. Det finnes för öfrigt en nationalekonomisk sanning, som säger, att i de länder, der priserne äro högre, mår arbetaren bättre. Då samme talare säger tillika att sättandet af tull på spanmål är ett konstladt medel att höja lifsmedeln, och då H. IV. 34 530 Den 27 Maj e. ra. Frankrike, Tyskland och Belgien hafva tull, men vi icke, så vill han säga, att vi gå framåt på civilisationens bana, men att alla andra gå tillbaka. Hr Fåhraeus har omnämnt, att en reservant uppgifvit sina siffror så, att de visserligen icke äro oriktiga, men ej heller bevisa någonting i den skildring, som han gjort.
Såsom anmärkning liar här blifvit framstäldt, att ehuru Eders Kongl. Majit uti nvssberörde stater fördelat den årliga anslagssumman och anvisat bestämda belopp för hvarje utgiftstitel, de verkliga utgifterna för året likväl betydligen dels öfvcrstigit, dels understigit de uti staterna för de särskilda utgiftstitlarne anvisade summor; till bestyrkande hvaraf blifvit anfördt: att, under båda revisions-åren, utgifterna för nybyggnader och reparationer endast utgjort 22,911 R:dr 46 sk. 11 rst., ehuru dertill varit anslagna 56,044 R:dr 37 sk., samt att utgifterna för gevärs-behof, under samina tid, utgjort endast 50,522 R:dr 38 sk. 6 rst., oaktadt staten anvisat 61,819 R:dr 27 sk., hvaremot utgifterna under åtskilliga andra titlar betydligt öfverskjuta de dertill anslagna beloppen; hvaraf, helst ett sådant förhållande kunnat fortfara under båda revisions-åren, den slutföljd blifvit dragen, att nybyggnader och reparationer samt geiärs-bebof synts lä stå tillbaka för andra utgifter. Jemte anmälan, alt, under de uppgifna åren, anslagen till nybyggnader och reparationer tillsammans utgjort och i hufvudböckerna blifvit påförda med 52,213 R:dr 21 sk., samt att utgifterna uppgått till 35,638 R:dr 26 sk. 6 rst., bar Kollegium, till upplysning af bär anmärkta förhållanden, i underdånighet bordt meddela: att såväl uppförande af nya, som reparationer å äldre hus och byggnader oftast måste fortgå flera år, hvarunder de dertill afsedda medel, till större delen, vanligen förskottsvis utgifvas och i räkenskaperna balanseras, tilldess arbetet blifvit fullbordadt och afsynadt, då slutlig liqvid uppgöres och hela beloppet på en gång, behörigen verificeradt, i hufvudboken af1’öres.
Men huru få äro de, slik höghet rättliga bära? Så sågs lycka och lust sig mätta i kämpande flöde. Men jag märkte derhos ett hotande, sorgligit öde: Bäst jag vände mig om, så hade det snarliga svunnit, Och deras rum var se’n ej mer när hopene funnit. Vidare såg jag och hän till tidsens tvång och elände, Och mig mötte besvär, ehvart jag likte och vände. O! huru bundit är allt! huru svår vår bergning och föda! Visdom, dårskap och vett, – allt, allt är jemmer och möda. Skicklighet ej till gunst, ej konst till rikedom hjelper; Hvad den ene gett hopp, en annan skadar och stjelper. Sådan är verldsens art, sed, skick och svikliga lycka: Somlige lida förtryck, och somlige andra förtrycka. Ytterst kommer häran den svultne och hungrade gästen, Tysta hyddones drott, som rider å blackote hästen; Slägts-utödaren, ja! den trumpna, ohyggliga, gamla, Tomma och tunna, som jemt vill fånga, fälla och samla: Döden! syndenes son, obeveklig af ängslan och böner! Ytterst helsar ock han på Adams döttrar och söner. Detta är ändan å allt; och ho kan sedan i grafven Konungaspiran mer åtskilja från tiggarestafven? Sen, J dödlige! sen en sorgligt lysande spegel, Ock påminnen er jemt er bortgångs lära och regel: Om uti saligit hopp J Döden i tankarna bore, Han er icke så svår, så alltings faselig vore. Ty så gruflig han är dem ej hans nalkande lida, Lika så ljuflig kan är dem honom tröstliga bida. Och hvad ville han väl mot de behjertade våga? Bruten är ju hans udd, och bräckt hans skadliga båga! Han afkläder oss väl, men strax vår nakenhet höljer I den svalkande natt, och huldt i grafvena döljer; Lemnar oss i vår frid, och om oss dörena sluter, Der vår aska sitt hägn af vårdande andarne njuter. O! huru sälle ä’ de, som i jordene ligga och hvila;
— Honom åligger det också, att, när Secreterare!! af sjuk dom - 2o2 Din 4 Augusti dom eller annat laga förfall är hindrad, nkr-: mast företräda Secreterarens ställe. Tyå (2) Cancellister för renskrifning ock hvilke tillika biträda vid alla andra inora Fulnaagtiges Expedition förefallande göromål, som dem anbefallas. OmbudsmansContoiret, Ombudsman besörjer och bevakar alla Jliltsgälds-Contuirets Rättegångs-Ärender, efterser, att Betjeningen under de vanliga arbetstimmarna, utan vederbörligt tillstånd, icke är frånvarande, m. m. sorn dess tjenst tillhörer': 2. §. 3 Biksgäldg - Vprlcet administreras, under Etillmägtiges öfverinseende, af Fem Comnrissajier, enligt den af Riksens Stäpder 3r lijiofö? dessa Cpnimissarier fastställda Instruction. Till biträde vid Cqmmissarternais Expedit tien bestås: En Refprendarips eller Secreterare, En Cancellrst. Under Comioissariprpas närpiaste inseende lyda. dessutom: Boksluts-Coutoiret. Hvarest hålles Hufvud-Redogörelsen för JRksgälds - Opntcirets Föpd.er» Inkomster och Utgifter, och består af: Jin Kammererare^ En, t JJfen 4 Augusti En Bokhåll are, En Kammar-Skrifvare, Tre Contoirs-Skrifvare. Cassa-Contohet. En Casseur för Inkomst och Utgift, En Cqntoirs-Skrifvare. Revisions-Contoiret. Hvarest Riksgälds-Cqntoirets samt General-As* sistance-Contoirets Hqfvud-Bticker och Rakettskaper m. m. gfanskas, består af: En Kammererare, En Revisor, Tvä Contoirs-Skrifvare. Credit-SedelVerk et. Härvid bestås tills vidare och *å länge någon jndragnijig icke kan ske:
Ty faktiskt och icke af Kant bestridt är ju, att i erfarenheten framträda med anspråk på att gälla såsom kunskaper och handlingsregler äfven omdömen, hvilka äro grundade på sinnesförnimmelser och sinnliga känslor, och hos hvilka det icke är möjligt att inse något ursprungligt nödvändigt sammanhang mellan dess momenter, om där ock finnes en faktisk relativ nödvändighet. Och det tvång, som de utöfva på medvetandet i och med sitt anspråk på giltighet, är väl lika starkt som det motsvarande från t. ex. matematikens satser utgående. Från erfarenhetstvångets synpunkt finnes därför intet skäl, hvarför de ena omdömena skulle vara mera egentliga kunskaper eller sederegler än de andra. Grunden och den enda logiskt giltiga grunden för det ifrågavarande påståendets rättmätighet är såväl hos Plato som Kant en helt annan. Den är det logiska tänkandets och därmed det allmänt mänskliga medvetandets (hos Plato »det rena varats»), all kunskaps grund, karakter att väsentligen och principiellt vara i sig själf bestämdt eller i sig själf nödvändigt. Däraf följer, att den allmängiltiga nödvändighet, som kunskapen och handlingsregeln innebär och som kommer från det nämnda medvetandet, icke är en för innehållet tillfällig form, utan en ursprunglig beskaffenhet hos det samma och att endast de omdömen äro egentliga kunskaper och sedenormer, hos hvilka denna ursprungliga nödvändighet träder fram. Summa summarum: Kants utgångspunkt innesluter i fröet en rationalistisk princip såsom sin logiska grundval. Öfvergången till ren filosofi sker så, att Kant frågar: Huru äro de nämnda omdömena giltiga eller hvilken är rättsgrunden för deras giltighet? Af erfarenheten framgår endast, att de hafva anspråk på giltighet. Svaret på denna fråga gifves genom ett klart fixerande af den rationalistiska princip, som redan låg innesluten i utgångspunkten: Ett i sig själf bestämdt och genom sig själf verkande allmänt mänskligt medvetande gifver genom sin närvaro i det individuella medvetandet detta ett ursprungligt nödvändigt sammanhang, hvarigenom å ena sidan kunskap om objekter, å andra sidan regler för handlandet uppstå. Men lyssna vi nu till Stuart Mill komma vi in i en helt annan tankekrets. Den erfarenhetsströmning, som hos honom gör sig gällande, är den, som går ut på samlandet af erfarenhetsinnehåll och ordnandet af det samma efter dess faktiskt gifna förhållanden inbördes utan afseende på den logiska nödvändigheten.
Man talar om att bita i det sura äpplet — men hvad betyder det mot att nödgas bita i Styfven! Men hällre allt än kalla honom tillbaka! Han var alldeles för kvick för oss! Alldeles för kvick! TJUGONDE KAPITLET. Man tager det man hafver, sa Kajsa Varg. Stora svårigheter. Seger. Ödets blodiga ironi. Senare: Det var knappt ljust, när jag påföljande morgon gaf mig i väg till redaksjonsbyrån. I en liten korg hade jag laggt ned socker, några smörgåsar och — en flaska konjak! Det var med en förfärlig känsla af själf-förakt jag lade ned den — men jag gjorde det ändå. Märkvärdigt, hvad det går lätt att göra omoraliska saker, bara man har klart för sig att det sker för det allmänna bästa! Jag kvistade alla bakgator jag fick fatt i, men tror inte någon människa jag stötte i hop med fru Enberg på Boströms gård ändå. Jo, det gjorde jag. »Kors», sa hon, »hvem ska du nu bära mat till igen?» »Det är då inte presis någon mat, inte», hostade jag. »Snarare dryck då. — Men jag har litet brådtom.» Så kilade jag i väg igen, för att i nästa hörn stöta ihop med Axan, som aldrig sofver oftare än hon inte kan låta bli, för att hinna snoka åt sig alla ägg af bönderna — till och med på vintern, när de inga har. På tryckeriet brann brasa och var så städadt och fint, att jag blef helt förvånad. Styfven slingrade sig ut ur sin mörka skrubb och såg på mig med sina stickande ögon. »Kors, frun igen!» sa han med en tonvikt, som borde stå upptagen bland otillåtna uttryck i lagboken, så försmädlig var den. »Ja, just jag», sa jag lugnt. »Jag är här i stället för redaktören — » »Frun! Hi hi hi! —» »Som har rest bort», fortsatte jag utan att låtsa om afbrottet. »Han! Kommer han inte igen?» Hela Styfven var en enda spänning, så intresserad var han. »Det vet jag inte», sa jag, »men att tidningen måste komma ut som vanligt, det vet jag.» »Då reser jag efter »
Äfven har man den fördelen af Revolution att de högre Embetena bli bättre besatta - vi känna ej har annu alla utnämningarna - och en hop afgjorda uslingar removerade friin affärerna. Vi ha ej .filtt allt hvad vi kunnat och bordt vänta, men det ar redan godt att vinnanagot. Ståndens previlegier falla af sig sjelf med tiden, och för närvarande äro adelns ej afunds varde. Att fragan om ändring i Representationen blef 1. förd var ett stort fel. Ett stycke borta - Ifrån krigstheatern i Tyskland ha vi milnga rykten, men motstridiga och osäkra. Engelska Amiralen Saumaretz skickade redan för 14 dar se ' n en bnlletin till högkvarteret i Helsingborg, med underrgttelse att Bonaparte den 21 och 22 Maj vid Aspera ej 1Angt frdn Ungerska gränsen och norr om Donau skulle förlorat en Batalj och 30,000 inan. Men detta har sedermera ej vidare bekräftat sig. Sa mycket lär likväl vara sant att Bonaparte gatt tillbaka öfver Donau, som han föreger tvungen af Donaus öfversvamning. Han lär ännu, ha Wien inne. De sista tyska Avisorna skola äfven innehalla att Österrikarnes Armée i Italien ar totaliter slagen och att Fransoserna fran den sidan. söka att förena sig med Bonaparte. Ett rykte fran Helsingborg förmäler afven att Österrikarne under hertig Carl skola den 2 3 Maj blifvit i grund slagne. Jag ber helsa tusenfaldt till Mamma och alla hemmavarande och framhärdar ined outplanlig vördnad. Pappas. lydige son Es. Teg&amp;r. Bokanmälan. Fra nutiden af Emil Selmer (Cammermeyer, Kristiania). Det ar icke utan en viss tvekan man öppnar en ny norsk bok med en titel som denna, hvilken ju onekligen bar en viss klang af bohemeliteraturen. Men det &amp; r icke heller utan en viss tillfredssttillelse man ser att man misstagit sig i sin förmodan, och att man tvartom har finner en ifrig, stundom hansynslös gensaga mot den s. k. naturalismen.
Vid 1815 års l-iksdag stadgades, hvad jag önskar måtte bibehållas, alt, om skiljaktiga tankar förefmnas i något eller några Stånd, desamma skola afgöras i förstärkt Constit.Utsk., och är det i enlighet dermed, som jag önskar, att den behandling må bibehållas, som för närvar, äger rum, emedan jag anser det innefatta en orättvisa, om det Stånds mening, som antingen önskar förändring eller motsätter sig densamma, skulle blifva undertryckt; och om förstärkta Constit.Utsk. ökas till 120 ledamöter, och utom dess bifall af alla 4 Ståndens vid kommande riksdagen och slutligen Konungens sanction erfordras för att ändringen må blifva lag, tror jag icke, att en på så sätt tillkommen grundlagsändring kan kallas ett förhastande. Ingen torde dessutom kunna påstå, att erfarenheten sedan 1809 visat, att man just velat gå för fort fram på reformernas bana. Jag kan icke annat än fortfara att yrka propos. på det förslag, jag framställt. Hr Hjärne: Jag har begärt ordet för att, sedan mitt förslag i den hufvudsakligaste delen blifvit understödt, borttaga de mindre hufvudsakliga mom:n deraf. Den första anmarkn, att, då 2 Stånd stadna emot 2 uti gillande eller Ogillande af Constit.Utsk:s förslag, frågan borde häpyisas till förstärkt Constit.Utsk., frångår jag och instämmer i stället i Conslit.Utsk:s förslag i denna del, ehuru, såsom jag sagt, jag finnér mitt principenligare än Constit.Utsk:s. Likaledes frångår jag min obetydliga anmärka, vid 3 inom.; och då qvarstår den hufvudsakligaste, vid hvilken jag fäster största vigt, nemi. mitt tillägg vid ordet: anmärkningar.
Och detta intryck var ännu starkare, ty han hade ju åtagit sig att bilda henne, att lära henne det, som man bör veta på denna stoftets jord. Och nu tviflade han på sin förmåga. Ja, han tviflade äfven öfver sin rena vilja, sina bevekelsegrunder. Kanske var en af dem den romantiska idén, den fåfänga idén att bilda en qvinna efter hans eget sinne, att göra af henne en sådan, som han ville ha till Beherrskad af dessa strömmande föreställningar, såg han åt jorden. Han blef väckt af Stellas röst: – Se icke så der åt jorden, min vän. Se på Stella och på himmelen, så ser Erik icke så mörk ut. Och dessa ord hade på honom en elektrisk verkan Han såg på himmelen och varmt i Stellas öga och sade: – Ja på himmelen skall jag se och på Stella; jag skall se på Stella och på himlen, så lär jag, huru jag skall lära Stella allt sådant, som fordras för att Stella en gång skall komma i himlen. Gud, som har skapat, gjort himlen och jorden och oss menniskor och dig flicka, Gud, som ser oss, skyddar och vårdar oss, det är han, som af nåd, genom mig, skall lära dig hans vägar. Har Stella nånsin hört talas om Gud. – Gud, det är Dio. Icke ofta hörde jag dem säga Dio, men ofta nog addio. Men Stella har ändå förstått, att det finnes en Gud, och när Stella varit ensam, så har Stella ofta fallit ner så här. Och vid hon sade detta, föll hon på knä, en botfärdig Maria Magdalena, fast hon intet ondt hade gjort. Då föll äfven Erik på sina knän och förödmjukade sig inför sin Gud. Och han hemtade tröst och råd och styrka. Aspens löf darrade icke mer och solen hade gått ned. Kap. IV. Informatorn och familjen. Att draga ut på kondition, kan med skäl anses såsom den sista nödfallsplanka en yngling stadd i läroåren bör gripa i. Den kraft han så väl behöfde för att höja sig sjelf förlamas genom det förtidiga bemödandet att höja andra, sällan nog rätt tacksamma naturer.
Att vår nu varande stånds-representation icke i längden kan hålla streck, är en lätt sak att inse, och ingen önskar högre än jag att den tid snart vöre inne, då lösningen af denna för hvarje Svensk innebyggare så vigtiga iifsfråga, måtte med fridens lugna vapen först lösas och sedan befästas.” Af Riksdags-fullmäktigen Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län : ”Jag kan för min del icke finna annat än att den utsträckning af representations-rätlen inom Bonde-Ståndet, som man vill åstadkomma genom den nu föreslagna ändringen af 15 § Riksdags-Ordningen, är alltför stor. Det har blifvit sagdt, att BondeStåndet väl behöfver inom sig civiliserade män, såsom upplysande ledamöter, och detta vill jag visst icke bestrida; men sådane eger Ståndet redan; ty i alla landsändar finna* nu män med bildning, hvilka, efter slutade studier, icke ingått i allmän tjenst, utan blifvit jordbrukare, samt tili riksdagsmän i Bonde-Ståndet äro valbare, och det har redan visat sig, alt, om sådane män göra sig förtjente af förtroende, de äfven blifva till riksdagsmän valde. Deremot tror jag icke, att Bonde-Ståndet skall vilja med sig förena afskedade tjenstemän, hvilka till en del äro pensionärer, likasom jag å andra sidan förmodar, alt det för dessa bör vara likgiltigt om de hafva representations-rätt eller ej. Jag anser, på grund häraf, den af Utskottet i förevarande fråga föreslagna grundlagsändring vara hvarken nödig eller nyttig, och att Utskottet bordt afslå den i ämnet väckta motionen.” Häruti hafva instämt f. vice Talmannen Per Ericsson och Riksdags-fullmäktigen Johun Persson från Upsala län. Riksdags-fullmäktigen J. G. Wassmuth från Stockholms län har velat tillkänna gifva, att han icke varit i Utskottet tjenstgörande den tid, då beslutet om förestående grundlagsändrings-förslag fattades. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 33- 13 IV: o 355.
E. 73. — N:o 82. till Stats-Utskottet, i fråga om ersättning till Handelsoch Sjöfarts-fonden för förskjutne medel till slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy. V. B. 138. A. 158. VI. E. 73. — N:o 83. till Rikets Ständer, med förslag till ny Riksdags-Ordning jemte en dervid fogad särskild artikel, äfvensom i sammanhang dermed lill ny Regerings-form. IV. R. 349. V. B. 236, 469. VI. A. 4. VII. E. 172. — Nto 84. till Stats-Utskottet, om anvisandet af ett särskildt creditiv till betäckande af kostnaderna för de rustningar, sora af närvarande politiska förhållanden kunna påkallas. IV. B. 467, 469. A. 508. E. 545. — N:o 85. till Stats-Utskottet, angående Öfverstelöjtnanten m. m. Grefve A. E. von Rosens underdåniga ansökning om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg emellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern. VII. B. 188,203. A. 256, 323. VIII. E. 252. Prostetunnan i Bohus Län, angående densaramas godtgörande efter markegångspris m. m. IX. B. 53. A. 315. Protocoll, Ridderskapets och Adelns, vid denna riksdag, angående tryckningen af. I. B. 136. A. 142. — angående sättet för anskaffande af det för deras tryckning erforderliga papper. II. R. 96. B. 223. A. 229. — angående de vid riksdagens slut återstående ojusterade.
Vid slikt förhållande har Utskottet så mycket mindre nu kunnat frångå sitt, i Betänkandet N:o 26, afgifne, vördsamma tillstyrkande, som detsamma redan blifvit uti Hogvördige Preste-Ståndet, Vä Hofi. Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden bifallet. Stockholm den 3 Junii 182g. Ankom till Exped. Utskottet den 5 Junii 1829. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 4 Desv. och Oecon. Ut.sk. 33, rörande Lands-Fiscals-tjensternes indragning. Ofvanberörde Betänkande, hvaruti Utskottet tillstyrkt Rikets Höglofl. Ständer att hos Kongl. Maj:t anhålla om Lands-Fiscals-tjensternes indragning, vid nuvarande innehafvares afgång, har från Högvördige PresteStåndet blifvit återremitteradt. Och då de uti Högvördige Ståndet mot tillstyrkandet gjorda anmärkningar hufvudsakligen innefatta samma omständigheter, som inom Utskottet redan, i anledning af der yppad skiljaktig mening och deraf jemväl föranledd Reservation, kommit under pröfning, kan Utskottet desto mindre nu frångå Betänkandet, som detsamma redan vunnit Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt Vällofl. Borgareoch Hedervärda Bonde-Ståndens bifall. Stockholm den 3 Junii 182g. Ankom till Exped. Utskottet den 5 Junii 1829. Utlåtande, angående föreslagne medel till Boskaps - skötselns befrämjande. Uti Memorial, som Högvördige PresleStåndet till detta Utskotts yttrande remil - Besv. och Oecon.
Den starka konservatism, som stundtals’ beherrskat det Högloflig» Utskottet, bar icke efter ordet Akademi-Bokhållaren medgifvit tillägget : eller motsvarande Akademisk Tjensteman, ehuru det vid öfverläggningen bestyrktes, att vid det ena af Universiteterne Akademi-Bokliållare icke finnes, och att vid det andra dess tjeirst, såsom nu mera öfverflödig, vid lörsta läglighet indrages. De Högloflige Stånden täcktes öfverväga, om icke tillägget bör ega rum, hvilket reservanten förmenar. §. 81. Med erinran att så väl äldre Bevillnings-Förordniugar, som det Förslag till Bevillnings-Stadga, hvilket Utskottet i sitt Betänkande N:o 4 vid sistlidne Riksdag afgaf, innehålla, att, om vid votering inom Taxerings-kommitté rösterna äro lika, den mening skall gälla, sorn länder till Kronans förmån, anmäler reservanten, att han för sin del och, såsom han förmenar, på öfvervägande skäl, fortfarande gillar den äldre, i sednare tider förändrade, lagbestämmelsen. §§. 88, 89 och 90. Sedan, till svar på Herr Hagmans motion, som yrkade förändring utijden sammansättning af städernas Taxeringsoch Pröfnings-Kommilléer, hvilken vid sednaste Riksdag föreskrefs, det Högloflig» Utskottet yttrat, att, enär af denna sammansättning inga olägenheter hafva försports, så borde motionen lemnäs utan afseende, var det beslut, som dock sedermera till följe af eli, inom. Utskottets Plenum väckt, förslag, fattades rörande åtskilliga väsendtliga lärändringar uti de §§., sorn bestämma desse Taxerings-Kommitéers sammansättning, icke endast ett upprifvande af ett redan afgjordt mål, ulan äfven en högst tänkvärd förstärkning af de borgerliga elementerna, då genom antagande af samma förslag Ståndspersoner skulle ur Kommittéerna kunna utträngas af Magistralspersoner, och således äfven af sådane Magistratspersoner, som idka borgerlig rörelse. Emot desse förändringar anmäles härmedelst vördsam reservation. §. 108 mom. 2.