Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparsamhet är-en medborgerlig dygd, sorn jag så väl som någon annan vet att upp - Den il Januari f. m. 153 uppskatta; men inplantas den icke genom uppfostran, eller efterdömen, icke framkallar man den genom förordningar. Skulle man icke finna tillräckliga grander för sin öfvertygelse härom frän förnuftsslut, så innefattar vår historia erfarenhetsbevis nog — och mer än nog. — Jag hoppas att med det anförda hafva tillfyllest ulredt skälen, hvarföre jag icke med Utsk. kan antaga. alt nåjron öfverdrifven varuinförsel vållat de financiella svå o i t\ o righeter, som varit föremal för en allmän klagan. Det ater står nu alt närmare undersöka den frågan, huruvida importens hämmande genom förhöjda tullafgiftcr kunde utgöra något lämpligt medel att afhjelpa dessa svårigheter. I delta afseende tvekar jag icke ett ögonblick alt uttala den mening, att man just genom detta medel skall löpa det största äfventyr alt motverka det ändamål man söker. Tullheskattningsförfattningar kunna endast i den mån handhafvas, sorn tullbcstämmelserne stå i afpassadt förhållande till den möjliga vinsten eller äfventyret af deras Öfverträdande. Detta beror dels af localernes mer eller mindre beqvämlighet för bevakningens ulgörande och dels af tillgångarne för dennas organisation. I mån af dessa förhållanden och i mån af hvarje särskild varuarlikels större och mindre lällhet alt smuglas, har hvarje afgiftsbeslämmclsc sin naturliga gräns. En stor del af de varuartiklar, för hvilka Bevillu. Utsk. tillstyrkt förhöjda tullafgifter, är af natur att beqvämligen egna sig till smugling. Denna handtering har sina egenheter, som lyckligtvis icke utgöra föremål för en allmännare kunskap, men som det icke är utan nytta för tull-lagstiftare att känna. Till dessa egenheter hörer, att i de kustorter, hvilkas närbelägenhet till utländska transitoupplag gör smuglingsyrket beqvämligast, det icke är importörerne, på hvilkas äfventyr smuglingen sker, utan de utländske varuafsändarne eller deras biträden.
Med godkännande af hvad Stats-utskottet. uti ifrågavarande hänseende yttrat och tillstyrkt, meddelade Rikets Ständer följande, genom Stats-utskottets skrifvelse af den 30 Augusti 1851, Fullmäktige tillkännagifna beslut och föreskrifter: l:o Till landningsställe för båtar borde en strandgata af femton alnars bredd, med en lägre kajmur, anläggas långs efter Riksgälds-kontorets tomt invid Riddarholms-kanalen. 2:o Denna strandgata linge, under oförändradt bibehållande af Riksgälds-kontorets nuvarande ägandeoch dispositions-ratt öfver den plats, der densamma klefve anlagd, tills vidare upplåtas till allmänt begagnande för ofvanomförmälda ändamål. 3:o Emellan samma gata och den öfriga delen af nämnde, tomt, borde, såsom stödjemur för jordvallen på gården samt till tomtens inhägnande pä denna sida, uppföras en mur af huggen gråsten, hvilken mur, på lämpligt ställe, borde genombrytas af en, med stängsel utaf jerngrindar försedd, nedgångstrappa fran gårdsplanen till strandgatan. 4:p Ifrågavarande tomt borde, genom ett jernstaket på lägre stenfot samt ett par grindar af jern, inhägnas på den obebyggda sida deraf, som gränsar till den öppna platsen vid Riddarholmsbron; och 5:o den sålunda inhägnade delen af tomten borde nara vågrätt utjemnäs samt ordnas och apteras för planteringar afträd och buskar, och skulle Fullmäktige äga att, under iakttagande af här ofvan meddelade bestämmelser, ofördröjligen gä iförfattning om alla dessa arbetens utförande på det sätt och i den ordning, Fullmäktige lämpligast funné.
Hon var med, då den sista spillran af morernas välde på den spanska halfön sopades bort, då början gjordes att förena dess söndrade stater till ett stort rike, då konungamakten med kraftig hand slog ned de gamla riksståndens friheter, men hon var också med, då trosfanatism och inkvisition togo det välde öfver det spanska folkets sinne, som de skulle hålla stadigt fast ända inemot våra dagar. Född 1451 och dotter till konung Johan af Castilien blef hon vid aderton års ålder förmäld med Ferdinand, tronföljare i Aragonien. Den spanska halfön var då ännu delad i flere stater, Portugal i väster, Castilien i midten, Aragonien i öster, medan det lilla Navarra i de norra bergen behöll sitt oberoende och riket Granada längst i söder stod kvar som den sista återstoden af morernas en gång så stolta välde. Men man lefde i en tid, då medeltidens splittrade samhällen började klunga sig samman i större riken, och Isabellas gemål var en man, som förstod att begagna sig af omstän Må allmänhetens dom alltid göra dig eftertänksam, men aldrig försagd. fr. digheterna. I Castilien voro dessa då ovanligt gynnsamma för alla planer att samla halfön. Isabellas broder, konung Henrik, var den siste manlige ättlingen af Castiliens gamla konungahus, och vid sin död 1474 efterlämnade han allenast en dotter. Men hans gemåls äktenskapliga trohet hade varit af, lindrigast sagdt, tvifvelaktig beskaffenhet, och den unga prinsessan Johannas legitima härkomst blef genast satt under debatt på ett sätt, som snart antog formen af inbördes krig. Med vapnens rätt besteg Isabella sitt fädernerikes tron, och då hennes make 1479 blef konung af Aragonien, rådde det kungliga paret öfver största delen af halfön. Fastän båda rikena fortforo att regeras hvar för sig, låg nu den tanken nära till hands att söka varaktigt befästa den tillfälliga unionen dem emellan. Till den ändan arbetade de båda makarne hvar i sitt rike med kraft och klokhet på att nedbryta hvarje hinder mot den kungliga maktens höjande.
Revisorers berättelse angående verkställd granskning af Stats-verkets jemte dithörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, åligger det Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium att öfver de i nämnde berättelse förekommande anmälanden, i afseende på Kollegii Underhålls-afdelnings räkenskaper, med underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Maj:t inkomma; hvilket åliggande Kollegium härmedelst får i underdånighet fullgöra. Vid räkenskaperna öfver statsanslaget till beväringsmanskapets vapenöfning ar hafva Rikets Ständers Revisorer fästat uppmärksamhet på den skiljaktighet, som dessa räkenskaper utvisa mellan kostnaderna för mönstring af beväringsmanskapet inom särskilda regementer, hvilken skiljaktighet Revisorerne anse icke ensamt kunna härledas från länens olika storlek och utsträckning, utan hafva uppkommit derigenom, att tider och ställen för mönstringarne stundom blifvit bestämda, utan afseende på en tillbörlig hushållning med Statens medel. Huruvida ett sådant, af Revisorerne antaget, förhållande har förorsakat olikheten inom särskilda regementer af bevärings-manskapets mönstrings-kostnader, är Kollegium icke i tillfälle att med tillförlitlighet bedöma, emedan, jemlikt Kongl, brefvet den 24 Februari 1818, det är åt Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande ensamt öfverlemnadt, att, under iakttagande, att de bevärings-skyldige icke besväras med långa framoch återmarscher, bestämma tider och orter för verkställigheten af de årliga mönstringarne med beväringsmanskapet, på sätt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande lämpligast pröfva, samt den speciella kontrollen å kostnaden för dessa förrättningar icke tillhör Krigs-kollegium, utan Kammar-rätten, dit de årliga redogörelserna för bevärings-manskapets mönstringsoch möteskostnader, jemlikt föreskrifterna i 23 och 39 §§ af Underhålls-reglementet den 20 Januari 1832, insändas genom Eders Kongl.
Sandtägt och Timmers huggande till väglagning, V. 2195. — ang. Busbehofs qvarnar, V. 2197. ang. omyndiga barns Arfsrätt, V. 2205. ang. Luderplatsar och Skallgångar, V. 2207. äng Handelsoch Seglations friheten i Ble kinge och Skåne, V, 2225'. — ang. den så kallade Kungsådern i Strömmar, V. 2231. Revisortrnes (R. Ständers) berättelse om Banco-Ver. kets tillstånd , I. 4. v om Stats-Verkets tillstånd och förvaltning åren 1810 och 1811. I. 9. __ om Riksgälds-Contoirets förvaltning, I. 35, om Manufactur Discont-fonden, I. 81- om de under Commerce - Collegii disposition stående fonder, I. i^. — om Allm. MagazinsDirections förvaltning för år 1810, I. 333. __ — (af R, Ständers Deputerade i Öfver-Revision af Krigs-Räkenskaperna) rörande 1808 och 1809 årens Krigs Redogörelse, I. 404. Rihsdags-Beslut, VI. 438. Sanction {Kongl. Maj:ts Nådiga) på ett tillägg uti 14 §. af Justitiae. Ombudsmannens Instruction , IV. 146. på de af Riksens Ständer fattade beslut, V. 2209. Särskildta Utskottets Memorial, ang. ett ökadt antal af dess betjening, lil. 395. — ang. förslag till ett förnyadt Jude Reglemente , IV. 247. _. _ äng.
Ordet alltid utur den af Utskottet föreflagna redaktion af 2 Puncten 2 Momentet af 2 Ärtsten; 2:0 Order ofelbart utur 11 Momentet 5 §. af Z Articlen,uti den tryckta Bewillmngs-Förordningen. Hwarom de öfrige Respective Ständen ffulle genom Utdrag af Protocollet manligen un, derrättas. t-lr supra. Transumt af Högloft. Ridderff. och Adelns Protokoll, den 2 October 1810. I 25 §. af Riddarhus-Utffottets Förslag till en förändrad Riddarhus-Ordning, skulle i stället för orden: ware hans-Säte tedrgt, sättas: ware hans rum fäsom Bänkman, Llectör eller Utskotts Ledamot iedigt. Ur 26 §. skulle anförandet af Z6 §. Riksdags-Ordningen utgå. Uti ZZ tz. MLe i stället för orden: muntelige anföranden till och med trll protocotlet inlemnas, sättas: wckcker någon muntellgen rn fräga fom pä bordet lägges, eller remitteras eller med de öfrige Riks Standen communrceras; eller Zoe nägou munteligen sadane anmärkningar wid ett lUskorts yt" leande, hwilka till samma yttrandes äterforwlsande werka; böra frägan eller anmärkningarne innan nästa Illsnum, skrifteliga till protocollet astemnas. Högloflige Rstderskapet och Adeln ätftiljdes klockan en qwart till 2. lullclem?rotocoIU, 6. Lilverstolpe. Torö - Den 4 OcLober. 845 Torsdagen den 4 Oktober. plenum kl. 11 förmiddagen. Justerades kleni - Protokollet för den 29 C eptember. Uppbröis Bänkmännens Lista till wal af Elcctorer i irenne affängnes ställe, och befunnos dertill hafwa bliswit utsedde: N:o 17 Friherre kleming ak I^i ebelia, klerman, Kammarherre.
Då Bevilln.Utsk. beslöt att låntagare vid sparbanker borde få tillgodonjuta bevilln.afdrag, var jag icke närvar, och har således icke kunnat lemna de upplysningar, som voro nödvändiga. Jag erkänner visserligen, att jag icke känner alla i Riket befintliga spari4 H. 18 ■ 38 Den 7 Octobcr e. m. bankers förhållande; men bestämdt känner jag Götheborgska sparbankens ställning, hvilken är sådan, att den icke bär sig, om den skall vidkännas bevilln.afdrag. Götheborgs bättre lottade innevånare måste i flera år sammanskjuta penningesumtnor till sparbankens underhåll. Numera b*-finner den sig på den punkt alt den kun underhålla sig sjelf, såvida den får tillgodonjuta sina inkomster oförminskade. Jag har mig bekant, att dess utiåningsfond uppgår till 420,000 r:dr, hvarå bevilln.afdraget utgör omkring 1,260 r:dr; hvadan och då för t. ex. t83g sparbankens nettoinkomst endast utgjorde 638 r:dr 25 sk. b:co, sparbanken, derest densamma skulle vidkännas en årlig minskning i sina inkomster af omkring 1,260 r:dr årligen, erfordrade ett årligt tillskott af emellan 6 och 700 r.dr för att kunna bära sig. I annat fall skulle den gå under. Jag medgifver gerna, att denna sparbank äger en ganska betydlig grundfond; men vi skola komma ihåg, huru svårt det är att administrera ett capital af 480,000 rd:r, så att ingen förlust uppkommer, och att vi förbundit oss att ansvara långifvare 5 proc. på deras i sparbanken insatta penningar. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad., med afslag å betänk. N:o 27, ville bifalla Utskts tillstyrkande i betänk. Nto 12, åtminstone hvad sparbankerna angår, så att de blifva befriade från bevilln.afgift för utlånta penningar. Hr von Rosen, Georg: Jag förenar mig med Hr Edenhjelm.
Jag skulle tro alt LagUtsk. bäst förfarit, om Utsk. inskränkt sig till att, på sätt en af motionärerna föreslagit, endast föreslå ändring uti i 1 §:n, som säger, att förbrytelser mot denna författning; utöfvade på landet, skola anmälas hos Konungens Béf:h:de, som äger dem upptaga och pröfva: men sedan LagUtsk. företagit sig att omarbeta författningen i sin hel - Den 2 September f. m. ket, och dervid följt samma Asigter, sorn varit gällande uli gamla författningen, endast med den skilnad att Utsk. tillstyrkt lindrigare straff för tredje och fjerde resan sådan förseelse; så vill jag icke yrka afslag ä betänk., utan tillåter in ig en anmärka, deremot, som torde höra föranleda återremiss. Nar Utsk. föreslagit upphäfvande af förordningen af den 2.4 Ang. 1813, så har Utsk. icke i och med detsamma föreslagit upphäfvande af K. brefvet den 29 April 1820, hvilket gör hufvudsaklig.! ändringar uti i8r3års författning. Det synes så mycket mera besynnerligt, alt detta K. bref kunnat undgå LagUtskts uppmärksamhet, som detsamma finnes intaget uti i83o års författnings-sainling; men när nu icke nämnda K. bref blifvit lill upphäfvande föreslaget, så måste det qvarstå till efterlefnad. Jag vill då fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, i hvilka omständigheter en domare skall komma, som måste tillämpa 2:ne mot hvarandra stridande författningar. För det första innehåller det K. brefvet, huru den skall straffas, som 4:^e> 5:te eller 6:te resan förgår sig i delta hänseende. Derom linnes ingenting nämndt uti förevar, lagförslag.
Deribland förekommer en, hvilken jag redan omnämnt, nemi. den, att landtdagarna skulle blifva mägtigare än riksdagarna, och att Landtständerna således kunde sluta med att, såsom Frih. Ehrenborgh sagt, uppfräta R. St. Detta vore likväl att inkasta oss i anarki, hvars följd är despotism. Komma vi således in i anarkien, skola vi stadna i despotismen, och att på detta sätt gå fram på reformernas väg kan jag lika litet som Hr Lefre'n godkänna, emedan detta vore en högst olycklig bana; och innan vi gå den vägen, må vi hellre med Guds hjelp stadna qvar, der vi äro. Delta ämne är verkligen för grannlaga att behandla; men jag är öfvertygad, att man endast behöfver kasta en blick på Europas politiska förhållanden för att med fasa betrakta följderna af en anarki. Frih. Ehrenborgh har tagit för afgjordt, att dessa landtdagar skulle komma att uttrycka den allmänna opinionen inom provinserna. För min del tar jag mig dock friheten att betvifla ett sådant resultat. Jag har sett många exempel derpå, att Regeringen anbefallt sammanträden i landsorterna, och att man från dessa sammanträden, hvarvid landshöfdingarna varit ordförande, fått utlåtanden, som innehållit något helt annat, än provinsens opinion. Jag befarar derföre, att landtdagar kunde leda til! samma resultat, och att de således kunde, på en mindre farlig väg än den, som skulle leda till anarki, hafva den följd, att Regeringen genom sina embetsman i landsorterna skulle styra landtdagarna och derigenom erhålla så mycken magt, att R. St. förlorade allt anseende, äfvensom Regeringen på dessa landtdagar. kunde få förslag framlagda, som hon sjelf ej skulle våga framställa. Detta vore ett resultat, som det, i följd af vår olyckliga Ståndsrepresentation, ej vore osannolikt att landtdagar kunde lemna. Ett förslag om landtdagars inrättande har vid denna riksdag blifvit frarastäldt af Gr. Spens, och jag förmodar, att det är delta förslag, som hos Utsk. väckt första tanken på ifrågavar. inrättning. Jag beklagar, att
Jag föraktar den smilande lycksökaren — äfven den af ett nyckfullt Öde mäst gynnade, och bekänner mig till rakt intet annat parlie — än rätt och slätt — Fäderneslandets: — Det tillhör min sista suck och linnes jag alltid beredvillig offra det min sista blodsdroppa; — med den redliges lugn gående Cabalen och Döden till mötes, om •— och när — min pligt det äskar. Jag slutar detta vördsamma Anförande med den alfvarliga önskan — den ljufva förhoppning — att tvedrägten måtte för alltid fly detta - Den 27 Januarii. 353 ta rum och att Höglofh Ridderskapets och Adelns Samtelige Medlemmar hädanefter, på ett dem värdigt sätt, blott må helga sådana ämnen sin åtgärd, som röra Sveas sanna väl samt bereda dess framtida sällhet och oberoende» Många yttrade härtill deras bifall. Friherre Stael von Holstein> Corfitz Ludvig: Då den nu så mycket öfverklagade hän* delse alldeles icke är ny, utan flere dylika hän* delser redan förut^ på sätt nu med Grefve Mörner inträffat, under Riksdagens lopp sig tilldra* git; så anser jag mig böra hemställa, om icke förevarande sak må, i likhet med hvad i dy* lika frågor tillförene skedt* behandlas Och afgöras. Det är af högsta vigt, att hvarje Ledamot härstädes fritt får yttra siira tairkar, äfven om desamma icke skulle öfverensstämma med Plurali tetens; ty i annat fall, om rättigheten att fritt yttra sig, på ett eller annat sätt inskränkes, uppkommer genast ett Partie> eller en större Magt, soln, för hvarje Riksdagsmans yttrande rätt blifver äfventyrlig. Med afseende härå, och då så många värda Ledamöter redan framställt den önskan, att man borde söka undvika enskildta tvister, ledande till oenighet och tvedrägt, sailrt i stället skrida till vigtigare Måls företagande, får jag hemställa, att förevarande ämne alldeles må förfalla. Många yrkade på Proposition. 'Ridd. 0. Ad. Den 27 Januarii.
Skulle åter anmärkning vid. ett communiceradr Förslag äga rum , hör juste» ring deraf vid sammanträde emellan båda Utskotten företagas. 10 §. Banko-Utskottet åligger att, före Riksdagens slut, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer angående Banko-Verket vidtagne Författnincar , hos Riksens Höglofl. Ständer föreslå Instruktion för Banko-Utskottet vid påföljande Riksdag; hvilken Instruction, sedan den af Riksens Ständer blifvit pröfvad och fastställd , skall ligga till grund och tjena till efterrättelse intill dess Riksens Ständer linna anledning , att , efter Utskottets hörande, deruti ändring göta. Riksens Högloft. Ständers Banko - Utskotts Memorial, angående val af Deputera bihang till Rih-St. Pror. 1817—181Se-.u Stml. N;r 85, 86. 666 BankoUtskottets Betänkanderil de för Riks-St änden, till förrättande af de ärliga Revisioner ne öfver Riksens Ständers Banko-Discont-Verk. Sedan Riksens Höglofl. Ständer , under den 7. 9 och 17. sistledne Februarii, med bifall till Banko-Utskottets gjorde hemställan om nödvändigheten af tillökt antal ^Ledamöter för den revision af Banko-Diskont-Verkets Förvaltning och \ Räkenskaper, som årligen vid Mart ii månads början infaller, beslutat, att ifrån och med år 1819» Atta Revisorer, 2:ne af hvardera Riks-Ståndet, böra till denna förrättning utses; har, vid upprättande af de reglementariska föreskrifterne för Banko-Styrelsen, sättet och Ordningen för desse •Revisorers väljande ej bort undfalla Banko-Ut• skottetsuppmärksamhet.
Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s nedannämnde d. 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt, och Mern. JVs 26, i anledn. af f. d. Handlanden J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-Diskont-lån; och JVå 27, med hemställan om afskrifning af 11 från Banken utgifna odlings-lån. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf m. fl. ledamöter, nedannämnde d. 11 dennes f. m. på bordet lagde Betänk:n. LagUtsk;s Betänk. J\s 13, i anledn. af väckte motioner, ang:de npbörande af bördsrätten i stad; och Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk. JYs 66, i fråga om uphäfvande af införsels-tullen på spanmål och mjöl. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåtm och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: JV2 64, ang:de beräkningen af Stats-Verkets inkomster; JV2 64, Litt. A. i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de anslag till erforderliga ersättningar för beredande af rättelse uti Salpeter-hjelpens beräkning inom Calmar, Kronobergs och Jönköpings län. 5 H. 17 258 Den 15 Mars e. ra. JV2 64, Litt. B. i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. (N:o 9) till R. St:r, ang:de nedsättning i Koppar-räntan å tillverknin garne vid Stora Kopparberget, samt i anledn. af ånyo väckta frågor dels om uphörande af Allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs bergslag in natura lefverera Hemmans-ränteoch Mantalseller
Frågan, huruvida en lönenedsåttning för alla eller några tjenstemän kan vara skälig, beror hufvudsakligen at svaret på en annan fråga, nemligen huruvida lönerna vid sista riksdag bestämdes högre än de bort hafva blifvit, äfven utan afseende på tillfälligt stegrade lefnadskostnader. Att dyrheten å lefnadsförnödenheter utgjorde en bevekelsegrund för Rikets Ständer att förhöja löneanslagen, är ostridigt. Men det är härvid nödigt att skilja emellan do prisstegringar som kunnat antagas vara tillfälliga eller snart öfvergående och de som småningom härledt sig från yttre förhållanden af mera bestående art. Till do förra äro endast spanmälsprisen att hänföra. Do hade under den närmaste tidon före nästlidnc riksdag hastigt stigit, mindre i följd af skördarnes beskaffenhet i de egentligen sädesproducerande länderna, än genom Rysslands afstängande från marknaden i följd af kriget med Yestmakterna. Då konkurrensen åter hlef fri, sjönko spanmålsprisen naturligen åter till nära de medeltal, som förut kunde anses normala. Detta spanmålsprisens fall är emellertid den enda egentliga stödjepunkten för antagandet, att den dyra tiden är öfverstånden; ty prisfallet å köttvaror är, såsom Finans-departementschefen i sin motivering för löneregleringen rätteligen anmärkt, endast en följd af den allmänna fodermissvexten, som föranledt ncdslagtning af ett större antal kreatur, och på vedprisen är konjunkturen för kustoch insjöfartygs befraktning likaledes väsendtligen inverkande. Hvad öfriga lefnadsförnödenheter angår, hafva prisen sedan sista löneregleringen näppeligen undergått någon märkbar förändring, åtminstone icke i hufvudstaden, eller den ort, der Statens aldraflesta penningelöntagare äro anställde. I trots af den hotande handelskrisen, hafva hyror och arbetslöner i allmänhet bibehållit sig och å en del produkter har värdet snarare stigit.
I et nit deraf draga den slutsats, att Utsk;s mening icke varit att undandraga denna fråga Konungens sanction. Om jag öfverlemnade mig åt denna uppfattning, och det sedan vore mig ytterligare tillåtet att öfverflytta dessa Värde ledamöters mening på de ir) ledamöter i Utsk., som röstat nej vid den åberopade voteringen; så skulle jag verkligen anse mig nära nog tillfredsställd. Jag skulle då blott beklaga, att Utsk. icke valt de ordalag, som vanligen pläga användas, då hagon fråga förekommer, sorn bör underställas Konungens sanction; Och mig skulle Sedan endast återstå att begära det Högh Ståndets undseende för det jag onödigtvis till följe af ett misstag upptagit tiden. Men jag kan dock svårligen tro, att jag så alldeles misstagit mig; åtminstone vore misstaget förlåtligt, då det varit deladt af så många ledamöter af RiksSt:n samt af de litskrsledamöter, som deltagit i den inom Utsk; anställda voteringen. Då nu i alla fall en så olika uppfattning af de ord, Utsk. användt, ägt rum, tror jag åtminstone en förklaring Vara nödig; och det är för vinnande af en sådan förklaring, jag fortfar att begära Hr Landtnäs propos. på återremiss; hvarjemte jag omfattar detta tillfälle att till dert siste af de talare jag nämnt ställa den förklaring, att jag lifligt delathans önskan om en simplification i vårt invecklade kameralverk, men med villkor att den må tillvägabringas under iakttagande af de i grundlagen föreski-ifna formerna. Hr Hjerta, Lars: Jag skall icke plåga It. o.