Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta correctiv kan väl af mången an - Den 3o Mars e. m. 33i ses för strängt; men då man med smärta och harm ser, huru långt tilltagsenheten och föraktet för Lagen nu för tiden kunnat gå, och då man af en hederlig, rättskaffens och samvetsgrann Embetsman aldrig kan förmoda, att han i sitt Embete skickar sig så, att den nu föreslagne Lagen på honom tillämpas, så vet jag icke, hvarföre en malplacerad ömtålighet skulle vilja hindra, att en Lag finnes, som skyddar medborgare emot Embelsmanna-våld, då Lagen redan har så många och svåra straffbestämmelser mot medborgare, som förgå sig emot Embetsmän under deras Embets-utöfning. Någon reciprocitet måste äga rum; ty på den fot det nu står, och på det sätt som det, enligt Herr JnstitiaeOmhudsmannens Berättelse, tillgått på många ställen i Landet, torde det icke bära sig i längden. Konungen Sjelf och Hans Rådgifvare, jag är viss deruppå, skola med välbehag se, att Sveriges Lag, der den är mörk eller ofullkomlig, varder klar, bestämd och kraftfull, och att alla tillfällen för Lagskiparne, att sjelfve efter godtycke göra tillfällighetslagar, varda, såsom högst vådliga, alldeles undanröjde. Detta Memorial torde remitteras till Lagutskottet. Lades på bordet. 332 Den 3o Mars e. m. Till pröfning företogs BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o 8 afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt Motion om Bevillning å hvarjehanda utländska öfverflödsvaror.
Till hvad jag nu anfört emot realisationen med nuvarande tillgångar, anhåller jag vördsammeligen att få foga några betänkligheter, hämtade från ekonomiska förhållanden, som sig nu förete. Allmännare är den mening erkänd, att penningeförlägenhet existerar i landet, och svårighet att utväga sig till afbördande af allmänna utgifter, som efter allt utseende lära, åtminstone denna Riksdag, icke nedsättas. Erkändt är äfven, att de gäldbundne genom Credit eller penningebrist sakna tillgångar att uppfylla deras förbindelse, och, med afseende derpå, synes mig tiden icke nu vara för handen till vidtagande af Författningar, som åtminstone för någon längre tid skulle verka till ökade svårigheter och bekymmer i desse afseenden. Erfarenheten vid föregående realisationer har upplyst, att den förorsakar en choque eller skakning i penningerörelsen, som föranleder till ökad dyrhet i visse afseenden, och till minskning i penningetilIgångar, till sin effect detsamma, som minskning i rörelseCapitalet. Förhöjning Den i5 Januarii. i pris å Stadsmannavaror, arbetslöner, tjenstefolks löner m. m. hafva varit följder af föregående realisationer, och man har snart måst betala lika mycket till Riksdalertal i silfver, som man förut betalt i Bancosedlar; sannolikt skall ock speciemyntet efter realisationens början icke blifva så gångbart som sedlarne , och derigenom en stagnation i penningerörelsen uppkomma, emedan det utkomna speciemyntet för nyhetens behag torde till en del skrinläggas, der förmögenheten sådant medgåfve och i synnerhet hos Capitalisterne, i början åtminstone, i speculation eller förhoppning om vinst, vid en framdeles förmodad högre cours. De på Banken i sednare tider ställde större creditiver för JernContoiret och Manufacturfondcn föranleda äfven till betänkligheter emot realisation. Icke kunde de efter realisationen vidare utgå ifrån Banken, men den sednare större lånerättigheten åtminstone kunde omöjligen indragas, och livar skulle utväg för densamma sökas, som likväl vid myntets nuvarande skick oafbrutet kan begagnas till dess välgörande föremål.
Maj:t skulle finna någon af dem dermed för högt betungad, och dels flere arriclar blifwit särskildt föresiagne, at med Tull beläggas, som förut icke warit til införsel tillatne; och kan altja urur förestående skäl Utffottet i denna del af förra Betänkandet icke tilstyrka någon ändring. 2:0. At taga i beräkning den förhöjda kostnaden af en, efter Landt-Tullarnes afstaffande, högst angelägen och oundwikelig utwidgning af Sjö- och Gränse-Tullssamt Kust-bewakningen, och ansta nödige medel dertil. Ut - 92S Den 22 Mars. Utstotttt kan wisserligen ej annat an medgifva, at denna kostnad oumgängeligen erfordras, och tror sig derföre böra föreflä, at de 66,000 N:d., hwilka för närvarande aro afsatte til Land-TullsBetjeningens aflöning, men som, efter hwad förut blifwit, wid Betjeningens afgång stulle indragas och komma Landet samt Städerne lil godo, matte afstäs lil Kongl. Majus Nådiga clisxosition, at dermed bestrida de Utgifter, som stola anwändas til en förbättrad Sjö- och Gränse-Tullssamt Kustbewakning; och enar jemwäl ibland berörde 66,002 R:d., aro uptagne Landt-Tulls-Betjeningens i Finland Löner, hwilka gifwa genast en besparing, winnes efter Utstottets tanke, härigenom wisserligen de tilgangar, som för i fraga warande behof bäve blifwa anwändbare och tilräcklige. z:o.
Jag vill visserligen icke bestrida, att vår nu gällande lag i detta hänseende är allt för mild; men jag tror, 4* 52 Den 14 November. att det beslut, PresteSt. fattat, leder snarare och bättre till målet, än det förslag Utsk. framlagt. Likväl torde det vara nödvändigt att, i fall PresteSt:s beslut skall hafva någon utsigt att vinna bifall, framställningen gjordes något annorlunda än som skett. PresteSt. har nemi. begärt, att K. M. skulle omedelbart utfärda författning i ämnet, hvilket väl vore hvarken riktigt eller lämpligt; och derföre skulle jag för min del anhålla, att PresteSt:s förslag måtte bifallas, med den förändring, att'R. St. anhålla, det K. M. täcktes för R. St. framlägga ett förslag, innefattande skärpta ansvarsbestämmelser för skogsåverkan. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Så vidt jag vet, har det i hvarje utbildad lagstiftning varit en princip, att tillgrepp ute å marken af t. ex. växande säd eller annat borde beläggas med högre och strängare straff, än annan tjufnad. Så är äfven i Sveriges lag stadgadt, ehuru det varit mycken oegentlighet i afseende å bestämmelserna. Vid denna Riksdag har regeln i detta afseende gjorts allmännare och konseqventare. Det torde då äfven vara lämpligt att, sedan man ordnat straffbestämmelserna för tillgrepp af säd och rotfrukter, man äfven på samma sätt förfar i afseende å skogens produkter. Rån man väl tänka sig något orimligare än att den, som nedhugger ett masteträd, till hvars updragande fordras 100 år och ganska mycken skötsel, skall straffas endast såsom åverkare, under det att den, som tillgriper några uphuggna vindfällen under trädet, straffas såsom tjuf. I fordna dagar, då ländernas odling ej långt framskridit, ansågs skogen hafva föga värde, ja t. o. m. vara odlingens fiende.
2:ne år derefter, eller i Republikens utte år, inlemnades ett nytt förslag till juryns organisation, enligt hvilket någon delning ej skulle äga rum af frågan: skyldig eller icke skyldig. Dock skulle domaren bestämma meningen af ordet skyldig, som juryn uttalat. Domaren skulle säga, hvarföre och hvartill den anklagade var skyldig. En sådan afsöndring af denna fråga är dock otänkbar och onaturlig. Då juryn förklarar någon skyldig, mäste den väl också tänka sig någon viss slags förbrytelse, hvartill brottsligheten kan refereras. Hvartill tjenar juryn, hvad garanti medför den, om domaren är berättigad förklara den för förrädare, som endast förnärmat en embetsman, den för dråpare af vållande, som begått verkligt mord ? Man har äfven insett olämpligheten häruti och företagit en ytterligare reform af den Franska juryinrättningen, 94 Den 17 Octeber f. m. som för närvar. är bringad i närmare öfverensstämmelse med den Engelska. Denna korta framställning om juryinrättningens öde i Frankrike visar, liuru vacklande och bristfällig denna instutition der varit, och jag befarar, att otn vi vilja införa densamma fullständigt hos oss, skall förhållandet äfven blifva enahanda; hvadan och då jag, på skäl jag redan anfört, är öfvertygad, att denna inrättning, från en juridisk sida betraktad, är ganska bristfällig samt vida ofullkomligare, än vår nuvar. domstolsinrättning, kan jag icke annat än afråda bibehållandet af denna institution, fastän inskränkt till tryckfrihetsmål. Emot densammas utsträckande till andra mål finnas åter, enligt min tanke, än större betänkligheter. Gr. Frölich, Da v.: Jag får börja med den förklaring, att jag i sanning icke vet, om, roed deri sammansättning Riddarhuset äger, det tjenar till någon ting att gå på djupet med ämnet. Mycket kunde här vara att säga, och jag kunde visserligen på samma sätt, som tvenne värda ledamöter före mig, företaga mig att säga allt, hvad jag vet om ämnet; men jag skulle tro, att R. o. Ad. hvarken har benägenhet för eller behof af att höra frågan behandlad annorlunda än practiskt.
Beträffande slutligen det af Utskottet sist anförda skälet, eller att kostnaden för forslingsmaterialet blifvit uti den kostnadssumma inberäknad, hvilken jag anfört, då jag anhållit, att lån till ett belopp, motsvarande halfva kostnaden, skulle af staten meddelas, så kan väl ett sådant skäl icke vara anfördt för att derpå grundlägga ett Rikets Ständers afslag, utan måste detsamma anses stå såsom en förebråelse för motionärens räkning, men jag kan icke erkänna mig deraf träffad, alldenstund nödigt forslingsmaterial med skäl alltid utgjort ett item uti sådana kostnadsförslag, som det af mig följda, och nu sednast vid denna riksdag blifvit af Kongl. Majit uti Dess nådiga proposition Nio 39 uttryckligen nämndt, fcåsom ingående uti en af Kongl. Majit gillad beräkning af kostnaden för en jernvägs an - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 66. ö läggning. All förslaget lill anläggande sf en jernväg mellan Götheborg och Mölndahl blifvit uppgjordt för lokomotivers användande i stället för hästkraft, har varit nödvändigt för att af denna anläggning draga all den nytta, som deraf kan åstadkommas, och förklaras bland annat med största lätthet deraf, alt stenkol i Götheborg kunna erbållas till låga priser, men kostnaden för hästars underhåll deremot är serdeles dryg. Jag har icke inom Utskottet begärt ett ovilkorligt tillstyrkande nu genast af min motion, ehuru jag ansett densamma deraf förtjent, utan inskränkt mig till den begäran, att motionen malle behandlas i sammanhang med andra förslag till allmänt nyttiga arbetens understödjande medelst lån eller anslag, oell först då Riksgäldskonlorets tillgångar för sådana ändamål blifva kända, hemställas till besluts fattande af Rikets Ständer. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 1 Mars. 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förklaring af den i Kongl. Cirkulärbrefvet den 20 April 1S50 meddelade föreskrift, rörande befrielse i visst fall från Mantalspenningar s utgörande. (/. A.)
När jag kom till Götheborg i går afton, sprang jag genast till det ställe, der ni pläga bo under Larsmessan, i förhoppning att en dag förr få träffa dig. Hvarken Birger eller Erika voro hemma; men jag fick likväl af husfolket veta att endast fru Haraldson var med. Hela aftonen flög jag omkring för att få reda på dem; men allt förgäfves. Och i dag, då jag tingat en båt hitut, ernade jag ej spilla tiden på vidare sökande; men händelsen gjorde att jag då träffade Birger på Stora Hamngatan. I min glädje aktade jag ej på den envishet, hvarmed han bad mig vänta till andra dagen, då han föreslog att vi skulle resa tillsamman; och hans förvirring, som jag nog märkte, ansåg jag härleda sig af öfverraskningen vid vårt oförmodade återseende. Emellertid var det omöjliqt för mig att vänta eller ens höra honom, sedan jag fattat att du lefde, var frisk och bar min ring. Du borde ej ha burit den, då ditt hjerta blifvit mig otroget!” Gabriella kände sig ej vidare behöfva något försvar. Och Rosenberg, som af hennes utseende såg hvad hon tänkte, tillade mildare: ”Förlåt mig, Gabriella; jag är sjelf orsaken till min olycka: min egen envishet har skymt ljuset för mig. Men nu måste jag bära mitt öde som en man! Jag ville väl än en gång ha träffat gamle Haraldson; men här kan jag ej stanna Vi ha nu sagt hvarandra allt; hvarje stund längre skulle bli alltför plågsam. Helsa gubben! Min trogne Petter, den ärliga själen, råkade jag i Götheborg. Gud vare lof att åtminstone han blef lycklig! Hvar ligger deras stuga?” ”På nordvestra udden.” ”Då skall jag ge mig dit. Jag vill se Petters hem och hans hustru; dem kan jag göra någon glädje. Men jag återvänder i natt till Götheborg, och går med första segelklara fartyg tillbaka till Amerika, för att aldrig mer återse det land, som väl födt mig, men icke gifvit mig någon sällhet. Kanske är jag ändå för orättvis: en gång var också jag lycklig .. Nu är det förbi: sällhet, hopp, äregirighet, alltsamman icke värdt mera än en brusten kabelgarnsända. Men det får gå!
Det syntes nemi. af Hr Gr:ns framställning, som om han trodde att alla kanoner och nickhakar inbegrepos under denna rubrik. Så är icke förhållandet. Denna rubrik omfattar endast tackjern, ballastjern samt oborrade kanoner och nickhakar, hvilka naturligtvis icke äro att anse såsom något annat än tackjern. Således tror jag att någon delning af punkten icke är behöflig, utan får jag anhålla att den måtte föredragas i sin helhet. Hvad sjelfva saken beträffar, så är om den mycket yttradt, och, som jag tror, temligen fullständigt. Jag vill likväl fästa uppmärksamheten på några förhållanden. Hvad tackjern beträffar, så veta vi att denna artikel varit förbuden till utförsel ända till år 1856. Det är således nu icke mera än 7 år sedan detta förbud borttogs. Sedermera har vid efterföljande riksdagar tullen blifvit nedsatt, ända till dess den vid sista riksdagen bestämdes till 25 öre. Följden häraf har varit att exporten af ifrågavarande artikel har sedan 1860 ökats med 60,000 centner. Stångjernstillverkningen har af gammalt varit omgärdad af mångå privilegier. Det hufvudsak ligaste af dessa var förbudet mot utförsel af tackjern. Dessa privilegier hafva så småningom bortfallit, sedan stångjernstillverkningen under deras skydd blifvit spridd vidt och bredt kring landet. Jag anser visserligen, att det var en riktig åtgärd att borttaga exportförbudet å tackjern, men å andra sidan tror jag, att det är att gå alldeles för långt, om man helt och hållet vill borttaga det lilla skydd, som stångjernstillverkningen i detta afseende ännu har qvar. Vi veta att vårt Svenska tackjern kan förvandlas till smidigt jern på (lera olika sätt med olika slag af bränsle, så väl med stenkol som med träkol. Vi hafva således att i detta afseende täfla med utländningen, i första rummet med Engelsmännen, hvars stora jernverkstäder äro baserade på stenkol, hvilket gör tillverkningen der vida billigare än den kan blifva här i landet. Onj tullen borttogs, så skulle deraf blifva en följd att stångjernstillverkningen bär måste inskränkas till de orter, hvilka hade någorlunda fördelaktigt läge och lätt att få tackjern.
Kom, min son. I detsamma slogs dörren upp, och båda utträdde till det väntande folket, för hvilket fru Catharina högtidligt föreställde sin son, under det att starkt julöl kringbjöds. De gröfre arbetsdrängarne skrapade golfvet med foten, pigorna stodo förlägna och täcktes ej ens bjuda till att hälsa; och ett par nättare „inpigor“ nego helt beschäftigt. Ingen sade ett ord, utom trädgårdsmästaren, som steg fram och såg den unge herrn dristigt i ansigtet, i det han yttrade: „ja, väl är ni samme herr Göran som ni var förr, men bättre hade varit om ni hållits hemma och klubbat ryssarne och ej låtit dem bränna upp godset. Nå, nå, välkommen hem! En bra herre har ni alltid varit, och lik er salig far som en slant, och så Gud välsigne er!“ Göran tackade gubben och hälsade vänligt på alla. „Och nu,“ sade fru Catharina, „är en traktering anrättad nere i stugan för eder. Ännu ett par timmar mågen J roa eder med lek och glam och sedan bereda eder att i Guds hus fira julottan.“ Dörren öppnades och ut skyndade sig skaran, karlarna med tunga, ljudeliga steg, och qvinnorna med sidan förut hastigt stickande sig ut genom dörren, och alla glada att komma ifrån högtidligheten. Under helgen tillät fru Catharina intet ordande om julaftonens tilldragelse. Men såsnart helgedagarna voro förbi, kallade hon Carl och Göran i sitt rum till enskildt samtal, slöt dörren och tilltalte dem på följande sätt: „för dig, min blifvande måg, behöfver jag ej säga det, och äfven om dig, min son Göran, förmodar jag, att du, nu då du haft tid till besinning, icke tvekar att anse, liksom vi, att den olyckliga förbindelse, Margaretha ingått, är lika så vanhedrande som olaglig. Min högsta önskan vore derföre, att ingen måtte få kännedom om att den någonsin existerat. Jag har derföre, oaktadt
Läa blifvit rekvirerad, för att genom LandsRäntemästaren derstädes utvexlas, fästat Stats-Utskottets serskilda uppmärksamhet, då, efter hval Stats-Utskottets Betänkanden. i8ii Konungens Befallningshafvande» aflåtne Svar pi Commissariernes gjorde erinran om redovisning för desse 5,000 R:dr vid handen gifyef, endast omkring i skulle blifvit utvexlad, ehuru något mera än Sex månader förflutit, sedan utvexljngén kunnat företagas; och hvilket förhållande tyckes bevisa, antingen, af t orten icke varit serdeles besvärad af gamle försl inse Riksgälds - Sedlar ,■ eller ock att medlen till utvexling icke blifvit begagnade. I anledning af ofvan anförde händelse med den till utvexling i Vestmanlands Län uttagné Summa, hafva Herrar Fullmägtige anmodat Konungens Befallningshafvande derstädes, förständiga vederbörande, hvilka framdeles kunde få sig ombetrodde Vexlings-medél, att, när tiden inträffar, då dylike medel skola redovisas, ovilkorligen fullgöra inbetalningen till Riksgälds* Contoiret uti gamla förslitna Små-Sedlar , eller ock, derest hela Summan då icke kunnat utvexlas, aflemna skillnaden uti samma öfverblefne Små-Sedlar , Som från Riksgälds-Contoiret blifvit uttagne; Och, på det Commissärieme måtte komma i tillfälle,' att närmare confrollera verkställigheten häraf, skulle det åligga vederbörande Commissicrnair för vexlingen, att anmäla sig hos Comroissarietne, innan någon insättning i Contoirets Cassör får göras. Men äfven detta försigtighetsmått, ehuru visserligen nyttigt och nödvändigt , kan likväl icke bereda tillräcklig säkerhet, att de gamla omå-Sédlar, hvilka aflevereras, blifvit invexlade 1 Lands-orterne, enär erfordérliga gamla Sedlar, utan ringaste svårighet, kunna erhålla» &
Då försvunno tårarna ur hennes ögon och hon log sitt himmelska leende i glädjen öfver att hafva beredt mig en fägnad. Jag läste lexorna med henne, så att hon utmärkte sig i sitt lexlag likasom jag i mitt. Så blommade vi uti vår barndoms oskyldiga vår som tvenne blomster på samma stjelk. Men de okynniga och afundsjuka Kröplingebarnen kunde naturligtvis ej länge se vår lycka, utan till att vilja blanda en droppa gift i bägaren. De togo sig för att kalla mig för Krontorpafar och henne för Liatorpamor. Och så sjöngo de och dansade till sången: »När som Liatorpamor gör slåttöl, Då ska’ Krontorpafar va’ med. Och hvarför inte det? Jo, tacka dem för det. Då ska’ Krontorpafar va’ med» Det var en gammal ringdans, som de ändrade om på detta viset efter sitt behag. Jag kan ej neka till, att jag blef förbittrad öfver detta skämtet, hvarföre jag ock drog mig ur dansen. De andra gossarna voro deremot mycket beredvilliga att dansa med, då dessa orden sjöngos, hur tröga de eljest kunde vara. Deras skratt stack mig som tusen nålar, dock ej så mycket för min egen skull, utan fastmer för min lilla väninnas, ty hon blef alldeles öfver sig gifven och gret, så att hennes vackra himmelsblå ögon blefvo röda. Hon ville ej låta trösta sig af mig, ty då jag gick till henne och ville smeka henne och bad, att hon intet skulle vara ledsen, då skrattade de andra barnen och skrålade sin slagdänga än ohyggligare, och hon, den arma, oskyldiga lilla varelsen sprang då långt bort ifrån mig, sin bästa vän, och skydde mig värre än busen, för hvilken man plägar att skrämma barnen. O, hvad mitt barnahjerta led! – Men sådana äro menniskorna, små såväl som stora: de tåla ej att se sina medmenniskor lyckliga, utan äro straxt färdiga att göra allt för att grumla deras lycka. Men så snart vi blefvo ensamma, vi begge, på hemvägen, då var all sorg liksom bortblåst. Då togo vi igen vår skada. Vi sjöngo och dansade stigen framåt.
Hr von Troil, Emil: Lika med de sista tvänne talarne tror jag att deras yttranden icke kunna kallas motioner och jag tror äfven, att Hr Printzenskölds förslag är af den beskaffenhet, att det fordrar Ståndets enhälliga beslut, enär, enl. min åsigt, om blott en enda ledamot opponerar sig, protocollet måste uppsättas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att hvad den begärde bordläggningen angiuge, den väckta frågan icke vore af beskaffenhet att ej kunna genast afgöras, men att då bordläggning blifvit begärd, densamma ej kunde förvägras. Hr Hjerta: I händelse jag icke skulle vara närvar:de då denna motion ånyo förekommer, anhåller jag att nu få till prot. anmäla min protest, i den händelse Ståndet skulle besluta att discussionen utgår utur prot., rör:de de artiklar jag uppgifvit. I öfrigt öfverlemnar jag åt Hr Gr:n o. Landtm:s bedömande huruvida Ståndet emot en sådan protest kan afslå min begäran. Frih. Palmstjerna: Enl. min åsigt kan det icke förvägras någon ledamot af R. o. Ad. att få sina yttranden uppsatta, men hvad öfrige ledamöters yttranden angår och hvilka ledamöter icke 5 H. 30 466 Den 5 Juni e. m. begärt någon uppsättning af deras anföranden, skulle jag tro, att det tillkommer Ståndet att derom besluta. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att såvida han rätt uppfattat Hr Hjertås begäran, den afsett artiklarne fläsk, garn, jern, lin, ost, porslin, smör och socker; hvilket af Hr Hjerta bejakades. Hr Wästfelt: Jag anhåller, att äfven discussonen rör:de kläden och väfnader må, såsom särdeles märkvärdig, blifva uppsatt. Frih. Palmstjerna:
Af slogos. Afslogos. Punkten 17, mom. d. Med afslag å Utskottets hemställan biföll Ståndet Kongl. Moj:ts Proposition i ämnet. Punkten 19, mom c. Afslogs. Bifölls med de förändringar, hvilka af Ståndets från Utskottets förslag afvikande beslut må föranledas. Afslogs. Punkten 31. o Återremitterades. Punkten 45, momenten a och b. Utskottets tillstyrkande bifölls med anslagsbeioppens förhöjning till 60,000 Riksdaler för instruktörers aflöning och 20,000 Riksdaler för beredande af tillgång å målskjutningspremier. Jemte det denna punkt bifölls, beslöt Ståndet, det skola Rikets Ständer ingå till Kongl. Maj:t med underdåning anhållan, att det af enskilde motionärer framlagda och till Stats-Utskottet aflemnade samt i dess Utlåtande omförmälda förslag till kasern för Svea artilleri-regemente mätte underkastas Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och att Kongl. Maj:t måtte till nästkommande riksdag afgifva nådig Proposition med tillhörande kostnadsförslag och ritningar till ett kasern-etablissement för Svea artilleri-regemente, förlagdt på höjdsträckningen emellan Fredrikshof och Lifgardets till häst kasern eller någon annan lämplig och i närheten af exercisfältet belägen plats. Afslogs. Återremitterades. Utskottets näst efter 6:te punkten och på några andra ställen i Utlåtandet gjorda beräkningar. Lades till handlingarne, med erinran om de förändringar, som följa af Ståndets från Utskoltets förslag skiljaktiga beslut. Tabellerna A. och B. Återremitterades. Prot.-Utdrag den 1 Mars 1866. 183 Den 1 Mars, Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. På derom väckt fråga beslöt