Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Julii. confernas utredning, mätte detta likväl aldrig kunna vara rätta meningen, då denna proposition innehåller fötslag, rörande helt andra vilkor och förbehåll, än dem Riksens Ständer sedermera beslutat. Denna förutsatta sanction af de, för Discont-utredningens företagande, af Riksens Ständer stadgade vilkor och förbehåll, lärer således förmodligen icke vara annat, än den tredje benämningen å det samma, som förut kallades ett, genom Konungs och Ständers samfällda beslut, stadgadt förklar ande af det antagna liqutdationssättet, för en till allmän efterrät~ telse gällande lag, eller, som man sedermera ansåg ordet böra mildras, författning. Då i8:de puncten af Utskottens hufvudsakliga förslag till Disconternas utredning, hvaruti denna författning omförmäles, hos Högloflige Ridderskapet och Adeln lörevar, hade jag äran att, jemte flera, fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på, i hvad måtto Konungs och Ständers sammanverkan i detta afseende, enligt grundlagarna kunde och borde äga rum, eller icke} jag sökte visa, att det var icke Riksens Ständers beslut, rörande förvaliningen af deras penningeverk och användandet af de samma verk. tillhörige fonder, i och för Discont-utredningen, i händelse den af det allmänna skulle komma att bestridas , hvartill Konungens sanction behöfdes, eller någon annan åtgärd kunde af Kongl. Maj;t enligt Grundlagen fogas, än att låta, rörande dessa Riksens Ständers beslut, allmän kungörelse utgå, men att deremot Konungs och Ständers sammanverkande beslut ovilkorligeo Den 2 Julii. TI erfordrades, för att, innan Riksens Ständer genom någon sitt Ombud kunna taga minsta befattning med de enskilta liquiderna melian DiscontBolagen samt deras gäldenärer och borgenärer, genom en förändring af allmänna gällande lagar och deras tillämplighet till detta enskilta fall, betaga nämnde Bolag, med deras gäldenärer och borgenärer, de i samma gällande lagar grundade rättigheter, att, genom i laglig väg vidtagna åtgärder bereda sig ett liquidationssätt, efter deras egen tanka förmånligare, än det Riksens Ständer dem ämnat.
Förordning i så måtto missförstådt, som om det innebure, att emellan hvarje ransakningstillfälle borde förflyta i stad åtta dagar och på landet tre veckor, hvilka tider Författningen omnämner, dock endast i fråga om ran 5 - 34 sakningens företagande första gången inför domstol, efter det underrättelse om en persons inmanande i häkte inlupit; men aldrig hade jag sett eller hört uttalad fordran på ett så vidsträckt utrymme för domarens godtycke, att han skulle, för egen beqvämlighet och utan giltiga skäl, kunna uppskjuta ransakningar om häktade personer, efter behag, endast med den inskränkning, att fången en gång i hvarje månad utfordrades till ransakning. Hvar och en, som gjort sig reda för lagstiftningen i detta ämne och tillika tagit i öfvervägande brottslingens och samhällets anspråk, eller lyssnat till rättskänslans fordringar, kunde ej undgå att finna, det lag och förnuft sammanstämmande yrkade, att ransakningen med en för brott tilltalad, sin frihet beröfvad person borde behandlas med all den skyndsamhet, omständigheterna tillstadde. Derföre vore det klart, att de tidsbestämningar, som i detta afseende funnes gifna, utgjorde, hvad också deras ordalydelse tydligt antydde, maximum af tid, som finge åtgå, innan en häktad för domstol instäldes. Att detta maximum blifvit bestämdt så högt, eller att så lång tid är vorden för ändamålet anslagen, bärflöte endast deraf, att i vårt glest bebodda land, äfven med bättre kommunikationsanstalter än de, som funnos då lagstadgandet tillkom, brefvexlingen med Öfverdomstolen, der den vore af nöden, erfordrade för de aflägsnare orterna en dylik tidsutdrägt. Vid sådant förhållande skulle det innebära en orimlighet att antaga, det sagde tidsbestämningar utgjorde hinder att företaga ransakning med häktad person, när helst sådant kunde ske äfven före den tid, Förordningen sålunda utsatt; det vore fastheldre domarens pligt att börja, fortsätta och afsluta dylik ransakning med all den skyndsamhet, som af omständigheterna medgåfves.
St:rs Ranks sedlar; N:o 41, med voter:s-propos:r rörande de af Const.Utsk. uti Mern. N:o 16 föreslagna tillägg i 109 g:n Reg:sF:n och 80 §;n Eiksd:sOrdn:n, ang:de upskof i Riksdag; N:o 42, med voter:s-propos:r rörande det af Const.Utsk. uti Mern. N:o 17 framställda förslag till ändring uti 27 §:n 1 mom. och 28 §:n Riksd:sOrdn:n samt 53 g:n Reg:sF:n, ang:de tiden dels för öfverlemnande af K. M:s Nådiga Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, dels för Utsk:s-val; N:o 43, med voters:s-propos:r rörande det af Const.Utsk. uti Mern. N:o 18 framställda förslag till ändring uti 76 §:n Riksd:sOrdn:n, ang;de den af StatsRådet för dess åtgärder vunna decharge; N:o 44, med voter:s-propos:r rörande det af Const.Utsk. uti Mern. N:o 19 föreslagna tillägg till 59 §:n Reg:sF:n och 27 §:n 1 mom. Riksd:sOrdn:n, ang:de Proposm om Statsverkets tillstånd och behof; VIII H. 17 258 Den 16 September f. m. N:o 45, med voter:s-propos:r rörande det af Const.Utsk. uti Mern.
Som det möjligen skulle förekomma någon betänkligt, att propos. framställes å mitt förslag, sådant det sednast af mig blifvit upgjordt, vill jag med R. o. Adis tillåtelse formulera det på ett något annorlunda sätt, ehuru för öfrigt i samma riktning. Jag anhåller derföre om propos. på följande: lista mom. lika med det förut af mig framställda förslaget; ~:dra morn. »Hvar som föranstaltar så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdt är, å tid, då den ej hållas må, eller å sådan tid dertill uplåter hus, bote etc.» Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att med några ord få understödja LagUtsk:s förslag i denna del. Man känner den oro, som i många provinser dessa kringresande predikanter åstadkommit inom församlingarne. Vi känna äfven att den gått så långt, att man inom vissa orter, t. ex. Dalarne, ingått lill K. M. med anhållan om skydd för dylikt ofog. När man nu vet, att ifrågavide förslag är bifallet af BondeSt., så är sådant ett ännu vigtigare skäl för oss att antaga detsamma. De konventiklar, som hållas, äro sammankallade af utskickade emissarier, och vi vela att dessa äro ordentligt missiverade al personer, som jag vill kalla chefer för missionerna. De hafva bref på fickan att de äro missiverade, och det är de, som äro orsaken till alla dessa baptistiska rörelser, som nu alltmer gripa omkring sig. Jag anser således billigt, att församlingarne ega rätt att heda sig för dessa utskickade, och att Kyrkorådet får blanda sig deri, isynnerhet som Pastor sjelf sitter i detta Råd, och han är den, som bäst bör känna hvar faran är tillstädes. Jag anhåller således om propos. på bifall till Ulsk:s förslag. Hr Hjerta: Då frågan här gäller antagandet af ett utaf de två förslag, som blifvit framställda, kan jag icke underlåta att med några ord understödja Hr Pehr Reinhold Tersmeden emot Hr Nils Tersmeden. Den förre har ansett Kyrkorådet öfverflödigt, då i aila fall offentliga myndigheten eger tillträde till de ifrågavide sammankomsterna.
Och den bästa trösten för det blödiga hjertat, som såras af hårdhetpn, är att om denna uraktlåtes och förderfvet får obehindradt fortgå, dess afhjelpande också allt framgent blir svårare, ju längre det fortgår, så att rättelsen, i fall den sedan skall försökas, kommer att kräfva ännu hårdare botemedel, Tiggeri är förbudet för tiggaren; men hvem säger mig, hvarföre förbudet icke sträcker sig till almosan, icke till gifvaren, så väl som emottagaren? Är det lagbrott att begära en almosa; skulle det då icke vara lagbrott att efterkomma denna begäran och, uppmuntra den? Är det icke denna sjelfstridighet i lagen, som förlamar och gör den alldeles overksam? Den R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1853, 7 — 50 — ene deltagaren i handlingen skall straffas, under (let den andre gör sig en dygd af sitt deltagande deri. Att ådraga uslingen straff, kan icke vara frikostighetens syftemål. Således är ju klart, att man icke vill hafva lagen efterlefvad; och den blir det också icke förr, än den innehåller ansvar så väl å almosors gifvande till tiggare, som å sjelfva tiggeriet. Om i fattigvårdslagen införes ett sådant stadgande; så skall deraf troligen hända, att många, som hittills börjat med tiggeri och slutat med stöld, komma att genast börja med stöld, och stundom sluta med lifstidsfängelse, men också någon gång med förbättring, och det tilläfventyrs mindre sällan, än som nu sker. Häraf uppstår icke genast någon nedsättning i fattigvårdseller fångförplägningskostnaden. Snarare föröka sig beggedera. Men deras framtida tillväxt skall förebyggas; och den som eftersinnar, hvad detta vill säga, skall blifva nöjdy
Riksdags-Ordningen, inom jRidderskapet och Adeln väckt en till Utskottet remitterad motion, deruti blifvit åskadt, att trenne nya Lånsmans-löner måtte uppföras på Blekinge Låns Stat, till aflöning åt trenne extra Länsmän i nämnde Lån, hvilka, i följd af Kongl. Majtts den i4 December i853 meddelade Nådiga Skrifvelse, angående förändrad reglering af Lånsmans-districteri i Lånet, blifvit derstädes erforderlige, men för hvilka, uti Stats-Utskottets Utlåtande, angående Landt-Stalens lönereglering, löne-anslag icke blifvit tillstyrkt, Stats-Utskottet har ifrågavarande motion i öfvervägande tagit; och som Utskottet, i dess afgifne Utlåtande N:o 42, tillstyrkt förhöjd aflöning för Fyrahundrade Åttatiosex Länsmän, eller hela det antal, som af Kongl. Stats-Utskottels Utlåtandej IV'.o 349. 5 Maj:l, efter Kammar-Collegii och Stats-Contorets hörande, ansetts för hela Riket erforderligt, har Utskottet icke trott något serskildt ytterligare löneanslag för nya Länsmän, inom något visst uppgifvet Lån, lämpligen böra anvisas på grund af enskild motionärs gjorde framställning; hvadan Utskottet tillstyrker, att Friherre Nauckhojfs motion ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 6 October 184o. N:o 349, Ank. till Exp. Utsk. d. 7 Oct., kl. 11 f. in. Utlåtande, i anledning af erhållne ålerrerriisser å Utlåtandet N:o 246» (U. A.)
Om nu ej Församlingen kommer öfverens, så är det ej heller den som »kall ingå med förslag till öfverenskommelse, utan Kyrkoherden. Dessutom är det en märkvärdig contrast, att då Utskotten uppgifvit hvad med verkligbeten öfverens • stämmer, att Utskotten, efter öfverläggning, afslagit stt efgifterne till fattigvården skulle utgå after bevillningsgrund; förutsätta likväl Utskotten nu, att derest frivillige öfverenskommelstr icke kunna åstadkommaSi de skola uppgöras efter bevillningsgrunderne. Detta år således tvärt emot förra beslutet och kan icke godkännas. Herr Ribbing h*r tydeligen visat de elaka följdarne deraf. Dessutom är hela förslaget icke påkalladt af behofvet. Måhända att för 13 år sedan, straxt efter ett krig, skäl har varit, att sätta denna sak i fråga; lycka nog då att långsamheten i utarbetningen här gjordt något godt, hvilket den annars icke plär verka, jag tror mig veta att få Städar äro, som ej redan hafva öfverecskommelser om fattigvården; och få landsorter finnas, der ej förhållandet är det samm*. Åtminstone i de orter, der jag bor, finnas de och erfarenheten i sednare tider har och visat den goda verkan deraf, så att man callan ser andra kringstrykande tiggare, än de genom skråförfattningame privilegierade tiggande Gesäller, l6é Den 5 Augusti c. mi Af tvenne Ledamöter har redan Englands eJ£*i empel blifvit anfördt. Jag tror för öfrigt att det bästa sättet att förekomma tiggerier är, att stadga eådane Stats oeconomiske Författningar, sorn gifva näringsidkare tillfälle att sköta sitt yrke, och att betala sine arbetare. Jag förenar mig således m«d Herr Ribbing och Herr Anckarsvärd om proposition till afslag å Betänkandet så mycket mera, sorn alla de Författningar, hvilka behöfva.s, inskränka sig till PoliceFörfattningar, hvilka af Kongl. Maj.t kunna göras utan Riksens Ständer, och som äfven böra vara locala.
Börjeson föreslagit, att Lektorer i lefvande språk och naturvetenskap, hvilka förut varit vid offentligt läroverk anställda under benämning Gymnasiilärare, måtte, i fråga om uppfattning till högre lönegrad få räkna sig till godo den tid de i nämnde egenskap tjenstgjort; men, då de förbättrade lönevilkor ifrågavarande lärare såsom Lektorer erhållit, icke lära berättiga dem till den ytterligare förmån, som i motionen är för dem afsedd, helst vid gymnasierne lektoraler i omförmälda läroämnen löre den nya läroverksregleringen icke funnos inrättade, tillstyrker Utskottet, att Herr Rörjesons ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 60:o. Uti den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit gjort framställning derom, att det af Rikets Ständer, vid fastställandet af lönebeloppen för Rektorer vid de fullständiga läroverken, fästade vilkor, att Rektor icke får innehafva prebendepastorat, måtte upphöra att vidare vara gällande.
29,400 — 105,000: 3,140,400: — Utländskt mynt, efter förvandlin. och Norska specier Köp pär skiljemynt: Af äldre prägel å 1, £, \ och * sk 12,650 Riksgålds-Kontorets poletter 3,000 Summa R:dr 210,875 6. Angående metalliska kassans och sedelstockens förändringar inhemtas upplysning af såväl de vid hvarje halfårs utgång upprättade, tryckta och med allmänna tidningarne utdelade uppgifter derom, som äfven af de till Fullmäktige veckovis ingående rapporter. Till fortsättning af den redogörelse angående metalliska kassans förändringar, som förekommer i 14 § af 1862 års tryckta revisions-beråttelse, få Revisorerne meddela följande: — 13 — Inkomne Utgifne dukater. dukater. Ökning. Minskning. Efter afdrag af ökningen 12,988. uppstår en minskning på det hela af dukater 8,510. som, å 8,25 per dukat, utgör i R:mt 70,207: 50. Utgifvet mynBankens metalliska kassa i tadt Silfver i myntadt och omyntadt m. m. Silfv.-Specie. har minskats: Metalliska kassan utgjorde den 13 September 1862, med afräkning af depositions skulden i dukater 18,599, f 08: 8 3. S:gr 15,213,844: 6 7. men med tillägg af tillgången i Pund Sterling, som den 5 nåstlidne September utgjorde ■ ■ 909,001: 6 9. visar det sig, att nämnde kassa sistberörde dag uppgick till R:dr 16,122,846: 3 6. Under år 1862 hafva af dukater utgifvits 31,662. och inkommit 25,466. minskning 6,196.
Riksdagsordningen, äga rätt att af StatsContciret undlä de upplysningar och handlingar, som de i öfrigt finna nödiga j varande det icke tänkbart, att Lagstiftaren skulle öppna en oinskränkt tillgång till handlingar och upplysningar för en oinskränkt tid, utan ändamål att lå till granskningsåtgärder begagnas, samt att ningsrätt skulle vara inskränkt allena till räkenskaps granskning för tvenne långt förut förflutna år. Till detta omdöme hafva Revisorerne äfven hämtat styrka ifrån StatsUtskottets, af Riksens Ständer gillade Betänkande af den 26 Maji 18iS, som i enahanda åsigter synes instämma, och i öfverensstämmelse dermed, hafva ock alla revisioner utsträckt sine omdömen om administrativa åtgärder utöfver räken-t skapsåren, utan att någon erinran blifvit dervid gjord af Riksens Ständer, eller, förr än nu ifrån Regeringen. Beträffande åter den andra anmärkningen, att nemligen, Revisorerne ingådt i tillstyrkanden och förslag som ej böra utgöra föremål, för deras befattning, så för? modar jag den, ej böra ledas, ifrån Revisorernes instruetion af 1812, då Revisorerne ej lära kunna anses hafva meddeldt föreskrifter eller beslutat förändringar hvad Statsverket an-i gär, som i 3 af instruetionen förbjudes; och de, ifrån den revisorerne i samma §. uppdragne rätt att anmärka och gifva omdöme 01a Den 13 Martil, 74 r förvaltningen icke rimeligen synes böra skiljas den, att, i sammanhang med samma Omdöme, framställa utvägar till rättelser och förbättringar, vill det synas icke vara någon afvikelse ifrån föreskrifter, utan tvärtom att gå ändamålet till mötes att sadane framställa der de tarfvas; enär, ifrån instruetionen icke kan deremot hämtas något bestämdt förbud.
Vi försts, att det &amp; r dödens narhet, som ge dessa sista sidor deras veka enkla tonfall, deras upphöjda lugn. Och hvilken förklarad dager f&amp;r icke detta striinga ansigte, SA som vi skida det i fantasin och miniiet, när det p i detta sätt upplyses af Omhetens .solsken eller glädjens glittrande skimmer lyser fram ur det klarbruna ögat. Man tycker man mins henne, när man läser dessa bref, s s som man aldrig förr sett eller förstitt henne. Det förklarande ljuset ar der. " Hemlös fagel, vingstäckt fhgel! J a men kanske kan det komnia en tid, nar du fir trycka dig in i ditt bo och d s du ockss a r fri! " Det ä r derför vi tacka herr LundegArd, att han, hennes bäste van, gifvit oss, hennes m&amp;nga närmare och fjärmare vänner, detta kära minne, ty det har visat oss i detta dAdl6shetens och det tarfliga skvallrets hjartlösa ' och marglösa tidehvarf bilden af en kvinna, som egde b&amp;de marg och hjarta. Victoria Benedictsson klagade ofta., att hon icke hade fått talets glfva. d b denna talets gsfva! hon skulle i sttillet ha varit glad, att bon icke egde den. Ty derigenom samlade sig hos henne med en Iange instangd bergflods kraft element, som, samlade, bildade sig till, postbuma stycke, lefvande Irarakt$irsi ' ulla bilder. Den B e r g t a g ~ a hennes a r troligen en bland de helgjutnaste dramatiska skapelser, vi ega p&amp; vArt spr8k. Jag talar har icke om spelbarheten, det förefaller mig namligen, som om stycken som dessa ingenting vunne gab att konirna i beröring med ett förflackande rampljus och en afventyrslysten publik. För Ofrigt torde, om försoket gjordes, stycket h0lla profvet afven i detta afseende. Styckets förtjänster tlro lika stora, antingen man betraktar. karaktarsmllningen eller konfliktens utveckling.
Genom nådigt bref den 6 nästlidne Juni, har Kongl. Majit förklarat, att deltagarne Slat*-Vtskntlets Memorial, N:o 280. 5 i eli. vägomläggnings-arbete inora Sköns pastorat af Westernorrlands Län försutit all rätt till utbekommande af större eller mindre del utaf det för detta arbetsföretag beviljade slals-anslag samt att delsammas belopp, /p8o r:dr, borde till Rikets Ständers disposition reserveras. €3 § meddelar de föreskrifter, sorn vid utbetalningen af de enligt 6i och 62 §§ återstående laneoch anslagssummor böra tjena till underrättelse, och hvilka föreskrifter finnas införda i nu gällande reglementes 74 §• Men som Riksgäldskontoret redan fåll mottaga af Kongl. Maj:t godkända skuldförbindelser, jemte tillhörande säkerhelshandlingar, för alla till vattenaftappningar och andra odlingsförslag utaf nu ifrågavarande medel anvisade lån samt de i afseende på dessa låns återbetalning gällande sladganden komma att införas i 5o § af Riksgälds-kontorels nya reglemente, så har Utskottet ansett sig kunna ur den nu föreslagna § i samma reglemente utesluta, hvad motsvarande § i 18/p års reglemente härom innehåller. 64 §, angående anslaget för upprensningsarbelena i Söderhamns skär gård, innefattar det genom Kongl, brefvet den 3 December 1845 meddelade förordnande i afseende på utbetalningen af hvad, som ännu i Riksgäldskontoret innestår utaf det, enligt nuvarande reglementes 72 §, för nämnde arbeten beviljade understöd. 65 §, angående det lån, Rikets sednast församlade Ständer, jemnlikt 73 § i åberopade reglemente, beviljat för Götheborgs hamnbyggnad, grundar sig på Stats-utskottets vid denna riksdag afgifna och af Rikets Ständer godkända utlåtande, N:o 21. 66 5, angående anslaget för Ordnandet af kapiten B.
Jag har redan i mitt Memorial om Financerna anfört mina tankar i detta ämne, och skalle nu på det högsta önska, att anhållan kunde hos Kongl. Majt göras, att Skjutsen måtte öfver hela liilet ställas på entreprenad. Vid nuvarande höga Skjutslega torde en sådan inrättning ganska väl bära sig; och jag är öfverlygad , att de Skjutsskyldige gerna med hö och halra skulle vilja bidraga till dess underhållande, hellst de ej mera behöfva frukta att i brådaste andtiden få spänna hästarne från sädeslasset för den Resandes vagn, Och derigenom ofta förspilla 20 gånger mer än skjutspenningen, så dryg den ock kan synas, inbringar. Jag afstyrker således Utskottets förslag att bibe-, hålla Hållskjutsen, och hemställer för mindel, att en allmän Forvagns-inrättning öfver hela Svea Land måtte genom Kongl. Maj:ts NädU ga omsorg varda till fullbordan bragt. Hans Excellence , Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade, att sedan Allmänna Besvärsoch Oeconomias-UtskotH tets Betänkande i detta ämne redan blifvit bifallit, justerades nu Expeditionen, vid hvil-i ket tillfälle något tillägg eller förändring, i afseende å beslutet, icke kunde äga rum, och blef derefter, uppå af Hans Excellence , Herr Grefven och Landt - Marskalken gjord Proposition, Expeditions - Utskottets iör«j 203 Den 2 5 Maji. slag till den underdåniga Skrifvelsen af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Jag vågar derföre tro, att det simplaste, billigaste och rättaste vore, att blott höja priset på Billefterna. Då finge hvar och en tillskjuta till Theaterns underhåll, jemt i samma förhållande, som han begagnade sig deraf För öfrigt förfölle härigenom den ledsamma och obehagliga Controllen helt och hållet, ty hvar och en finge vid sjelfva Billettens uttagning, i den förhöjda afgiften, tillika skatta för rättigheten att skatta för samma Bil let. Den 25 Maji. 235 Likväl får jag ännu en gång förklara min önskan, att någon utväg kunde gifvas, att af Statens medel understödja Theatern, på det ej den ringaste förökning i priset på Theater nöjet måtte bidraga till att afhålla Allmänheten från att söka det. Jag anhåller således, att Betänkandet må, tillika med dessa mina anmärkningar, varda återremitteradt. Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold : Innan man fattar något beslut i förevarande ämne , måste fästas uppmärksamhet derpå, huruvida Spectaclerne äro nyttige eller skadlige i Samhället. Till besvarande af denna fråga hafva serskilta Reflexioner mot och med, både i theologiskt och moraliskt afseende , tid efter annan blifvit framställda. Jag lemnar hvar och en serskild tanka sitt behöriga värde, och ämnar icke härstädes ingå uti en vidlyftig afhandling , utan blott i korthet yttra min öfvertygelse , som jag tror vara en axiomatisk sanning, att Spectacler, långtifrån att vara skadlige, äro oskyldiga tidsfördrif och äfven gagneliga för sederna , allenast Vederbörande göra noggrannt urval af de pieser, som skola uppföras, och genom Censur afskilja del i någon måtto anstötliga. Ungdomen behöfver efter arbetsstunderna uppmuntran ; den flitige och idoge Medborgaren är ock stundom i behof af recreation ; och den sysslolöse bör icke heller betagas tillfälle att vinna anständigt och för hans maklighet pas - 236 Den 2 5 Maji. sande tidsfördrif.
Preste-Ståndet har beslutit, ali i andra mom. näst efter orden: ”sistnämnde belopp” skall tilläggas: ”Enahanda ansvar drabbe äfven den, som under de månader af året, under hvilka bränvinsbränningen ej är tillåten, beträdes med att densamma utöfva;” äfvensom alt sista momentet bör redigeras lill öfverensstämmelse med Ståndets beslut vid t §.; hvaremot de Irenne öfrige Stånden utan förändring Utskottens förslag bifallit; vid hvilket förhållande, och då i följd afPreste-Ståudets beslut vid i §. någon ändring deruti icke egt rum, Utskotten anse detta Stånds serskilda meningar böra förfalla. 4i §, Af Hög I o fl. Ridderskapet och Adeln har beslut blifvit fattadt om följande förändring: ”Egare af Ättike-Fabrik vare ej berättigad, att bränvinsbränning utöfva, så vida han ej är innehafvare af jord för hvilken en sådan rättighet honom tillkommer; börande i sådan händelse bränvins-bränningen verkställas i någon från Äitike-Fubriken afskiljd byggnad. Beträdes egare af Ällike-Fabrik att hafva inom de byggnader, som för ätt ikehered ningen äro inrättade eller med de pannor, som dertill begagnas, tillverkat bränvin eller afytlrat förbränna, eller &c.” ”Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal än tillåtet är, för andra än pharmaceutiska behof, bote första gången, såsom för olaglig hränvinsbränning, men andra gången dubbelt, Baträdes han dermed tredje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig. Uti första momentet har Hed er v. Bonde-Ståndet antagit enahanda förändring, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln, deruti Yällofl. BorgareStåndet efter Ilederv. Bonde-Ståndets inbjudning sig förenat; och har llögv. P. este-Ståndet gillat Utskottens förslag olörändradt.