Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om I~on, som sagdt, Bppnade den riig fbs sina landsmanninnor, som forer till den bildande konsteus stora, fria vidcter, torcle det verlrningsfiilt, som siirskilclt l~lef hennes, och diir hon nedlagt ett lifsl %ngt plikttroget, vi-irdefizllt iwbete, hlott i siillsynta fall lcomrna att ligga horn en kvinnas riickvicld. IZed: u~ hemes egenskap af att r a r a likstiilld met1 en statens emhetsm: m, gaf heme en undantagsstallning. LikasA har ~ i i l ilcn Iconstart, hon utofvede, eller medaljgravyreu, knappast met1 ndgon soln heist framgfing fore h e m e idkats af en af henlies kiin, liksom det tor&amp;-! droja innan grafstickeln, soln 1111 fallit ~ z r hemles i cliiden kallnarlo hand upptages af en kvinna. Lea Ablhorns lifsgiirning kan sdledes med skiil siigas ha varit fijr en kvinna ovanlig, pB sanlma gbng den var rikare och liilmade oforgiingligere spfir efter sig iin hvad s o ~ n iir fallet merl det stor: ~. flertalet af manniskor. Att hiir ing % p&amp; en niirmare utliiggniug ' af Lea Ahlbonls betydelse som konstniir iir ej platsen, ej lieller iiga vi cffrfiir der riitta betingelsen. Frbn vissa h U har heunes betydelse sola s i c i u r ~ blifvit bestridd. Men on1 ndgonsin en miinniskas h e h lifsverk tnlur ~ h o g t for det bestiende vardet af hvad genom detsamnla vunnits och utriittats, s % &amp; r det hennes. SQgra fakta 111.
Hr Fahnehjelm, Gustaf: Med tacksamhet erkännande Utskits välvilja att icke ifrågasätta någon nedsättning i det af Kongl. Majit begärda anslag för Allm. Institutet för döfstumma och blinda med större belopp än 4,000 rdr, måste jag dock fästa Ståndets uppmärksamhet på just denna nedsättning. Såsom Den 38 April e, m. 639 motiv lör dessa 4,000 rdrs afprutning har Utsk:t anfört, att en donation af 80,000 rdr under sistlidet år tillfallit institutet och att således institutet deraf kan beräkna en årlig ränta af just 4,000 rdr. Enligt hvad på enskild väg är bekant, har verkligen en sådan donation blifvit gifven, men beioppet har ännu icke kommit institutet till godo, och obestämdt är åtminstone ännu när så kommer att inträffa. Och äfven orri så sker, lär det ytterligare vara osäkert, i hvad slags värdepapper dessa 80,000 skola lemnäs. Det skulle kunna inträffa, att de komma att inflyta i sådana papper, på hvilka inom värt land ty värr finnes god tillgång, och hvilka ingalunda kunna lemna den ränta af 5 proc., Utsk:t antagit. Det torde således icke vara obilligt hegardt, att mari icke skall beräkna såsom säker inkomst i en utgifts-stat ett belopp, sorn mari ännu icke har i handen och icke ens är fullt säker att någonsin erhålla, åtminstone till den uppgilna siffran. Dessutom, då en enskild person visar en så dan välvilja mot en undervisningsanstalt, som tillika är välgörenhetsinrättning, får man ej förutsätta, att testator alsett att derigenom förminska statens bidrag eller lätta bördan för Staten att draga försorg om olyckliga medlemmar. Jag föreställer mig, att det varit testators mening, att räntan å det donerade beloppet skulle användas för att sätta institutets styrelse i tillfälle att intaga ett större antal olyckliga, än det den nu kan genom de af allmänna medel anvisade anslag.
Vid besvarandet uti betänkandet N:o 24 af inom Riks-stånden väckta motioner om inrättande af Lånekontor i städerna Wisby och Gelle, tillkännagaf Utskottet ock, att det, vid granskning af föreskrifterne i Banko-reglementets 6 artikel 5 afdelning, om sättet att fylla Privatbankernas sedelutgifning, i fall en eller flera af dem skulle före nästa riksdag upphöra, komme att taga under behörigt öfvervägande frågan dels om flera filial-afdelningar af Riks-banken må kunna anses vara af behof påkallade, och dels angående den organisation, som bör gifvas åt dylika afdelningar, på det att desamma närmast må motsvara sin bestämmelse. Utskottet får, i följd häraf nu till en början närmare redogöra för de i detta ämnet inom Borgareoch Bonde-Stånden väckta, samt till Utskottet hänvisade, motioner; nemligen: af Hr C. C. Hörnstein, som anför: att den låga ståndpunkt hvarpå Sveriges indu" stri och näringar i allmänhet befinna sig, hafva sin grund deruti, att förlagskapital nära nog saknas eller måste sökas under dryga vilkor på 20, 30 till och med 50 mils afstånd: att, som
Besvoch Ekon.-Utshottets Betänkande N:o 27. 9 reglering af presterskapets löneinkomster, hvarom vid denna riksdag fråga är under behandling. Nuvarande indelning af postoraterna sammanhänger ock med åtskilliga andra förhållanden, i hvilka en sådan rubbning, som motionärens förslag skulle föranleda, icke torde fullt rättfärdigas af det anförda motivet, och då dessutom, på sätt Utskottet i ett föregående Betänkande sökt ådagalägga, det egentliga presterskapet hädanefter, till följd af de förbättrade lönevilkor, sorn numera blifvit beredda åt skolstatens tjenstemän, icke bör kunna befara så stor konkurrens från de sistnämndes sida, som hittills varit förhållandet, linner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att Herr Kyrkoherden Otterströrns motion ej må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 14 Juli 1860. Riksdags-fullmägtigen J. M. Lundahl frän Skaraborgs län har anmält, att han i Utskottets behandling af detta ärende icke deltagit. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 28. 1 28. Ank. lill Exp.-Utsk. den 31 Äng. 18G0, kl. 11 f. in. Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 2, rörande väckta förslag, alt den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas.
Gubben hade med sig en hund, som var mycket stor och stark. Vid nu pojken fick se den stora hunden, tänkte han för sig sjelf: »godt den som hade slik en hund till sällskap här i ödemarken, då vore det ingen nöd!» När gubben märkte sådant, tog han till orda: »fördenskull är jag kommen hit, att jag vill byta min hund emot någon af dina galtar.» Pojken var genast redo, och gick in på handeln; han fick så den stora hunden, och gaf sin grå galt i stället. Derefter gick gubben sina färde. Men vid afskedet sade han: »väl tänker jag att du blir nöjd med vår köpslagan, för det är inte med denna hunden som med andra hundar. Han heter Håll, och hvad helst du ber honom hålla, det håller han, vore det än det grymmaste troll.» Så samtaladt skiljdes de åt, och pojken tyckte att lyckan den gången icke varit honom emot. Sedan det blifvit afton, lockade pojken sin hund, och dref galtarne hem ur skogen. När nu den gamla gumman fick veta, att hennes son hade bytt bort den grå galten för en hund, blef hon öfvermåttan vred, och öfverföll pojken med hugg och slag. Vallgossen bad henne gifva sig tillfreds; men det halp inte, utan ju längre det led, dess mera ökades gummans vrede. När så ingenting annat stod att råda, ropade pojken sin hund, och sade: »håll!» Genast lopp hunden fram, fattade den gamla qvinnan, och höll henne fast, att hon icke förmådde röra sig; men han gjorde henne för öfrigt ingen skada. Käringen måste nu lofva sin son att låta sig nöja med hvad som skett, och de blefvo så åter förlikta med hvarandra. Men gumman tyckte att hon lidit en stor skada, när hon mistade den feta galten. Andra dagen gick pojken åt skogen, med sin hund och sina begge galtar. När han kom fram, satte han sig ned, och lekte på sin pipa som hans sed var, och hunden dansade dervid så konstigt, att det var stor under att se uppå. Bäst han nu satt, kom det gamla grå-skägget åter gåendes utur skogen, och hade med sig en annan hund, som icke var mindre än den förra.
Med hvad skäl äga Herrarne rätt, att hindra remiss af min Motion? Jag anhåller hos Herr Grefven och LandtMarskalken, att den måtte blifva remitterad. Hans Excellence Herr Grefve af JVilter stedt, Gustaf: Lika med Grefve von Schwerin och Motionairen sjelf, anser jag emot Grundlagens tydliga föreskrift, remiss Den 19 December f. m. 333 ä i frågavarande Motion, ej kunna nekas; men begagnar derjemte tillfället att anhålla, det jag måtte antecknas såsom den, hvilken afstyrker nämnde Motion. Nedannämnde Herrar Ledamöter förenade sig med Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt i afstyrkande af Grefve Hamiltons Motion: Herr Coijet, Carl Fredrik. Grefve Piper, Carl Claes. Grefve Ridderstolpe, Carl. Grefve Lewenhaupt, Mauritz. Grefve Lewenhaupt, Gustaf. Grefve Posse, Eric. Grefve Frölich, Eric. Herr Montgommerie, Guslaf. Herr Montgommerie, Fabian. Grefve Gyldenstolpe, Ulric. Herr Lind af Hageby, Carl August. Grefve Ehrensvärd, Gustaf Carl Albert August. Grefve Adelsvärd, Eric Reinhold. Grefve von Rosen, Axel. Friherre von Albedyll, Carl Gustaf. Herr Rothlieb, Axel. Friherre Klingspor, Fredrik. Herr von Köhler, Christer Wilhelm. Herr Estenberg, Pehr. Grefve Oxenstjerna, Eric. Frih erre Rudbeck, Alexander. Grefve Cronhjelm, Carl Dellof. Herr Rosenborg, Carl Johan Emil. 334 en 19 December f. m. Herr Lagerhjelm, Pehr. Herr Brunow, Charles Emil. Herr von Schulzenheim, David. Friherre af Nordin, Carl Johan. Grefve Lagerbjelke, Axel. Friherre von Knorring, Gustaf Isaac. Grefve Spens, Carl Gustaf. Friherre Rantzou, Johan Albert. Grefve Mörner, Carl. Herr von Vegesach, Ernst. Herr Nordenanckar, Gustaf. Friherre Silfversköld, Carl.
Bonde-ståndet ingifna memorial, hafva Herrar Sundler, Agrell och Winge samt Riksdagsfullmäktige Petter Haraldsson från Elfsborgs län och Carl Nilsson från Östergöthland föreslagit dels förklaring, dels ock förändring af åtskilliga stadganden i konkurslagstiftningen; och får Utskottet öfver dessa förslag sig utlåta i den ordning, hvaruti ifrågaställde stadganden förekomma. Under förmälan, att en del domstolar liilämpat 6 § af Konkurslagens Esta kap. på sä sätt, att borgenär, som velat tvinga gäldenär till konkurs, ansetts böra göra sitt påstående derom gällande genom lill Rät'en ställd ansökning, och ej medelst gäldenärens instämning, samt att, för ändamålets vinnande, det icke varit tillfyllest att förete bevis derom, att gäldenären saknat tillgång till godtgörande af borgenärens fordran, har Herr Sundler, enär en sådan tillämpning, enligt hans åsigt, vore stridande emot lagbudets anda och mening, yrkat att deröfver måtte meddelas den förklaring, ''att en gäldenär, sorn icke gitter uppgifva tillgång för domfäst skuld vid anstäldt ut/nätningsförsök, måtte anses skyldig att antingen ställa antaglig borgen för siri skuld eller afträda och uppgifva sina tillgångar och skulder, då någon af hans borgenärer, efter stämning i behörig ordning, det yrkar.” En sådan förklaring kan dock Utskottet icke tillstyrka. Till begreppet konkurs hörer nemligen, att flere borgenärer samtidigt göra anspråk på en gäldenärs egendom, och i öfverensstämmelse dermed stadgar ifrågaställa § alt borgenär må tvinga gäldenär till konkurs, då den senares egendom, till någon del eller hel och hållen, är i fråga att utmätas för annan borgenärs fordran, så att anledning är att befara, det egendomen skall användas för en eller annan borgenär med andras uteslutande. Att den omständighet, att gäldenär, vid anstäldt utmätningsförsök, saknat tillgång till gäldande af domfäst fordran, af domstolar ansetts icke innefatta tillräcklig anledning att bringa gäldenären till konkurs, har folj.ktligen varit öfverensstämmande med omförmälda lagstadgande och då en förklaring i den syftning, motionären påyrkat, således vore stridande emot samma stadgande, samt en förändring derBih. till R. St.
hvilka icke ”böra vara upprättade förr, ån år efter det, ”för hvilket Skatterne utgöras, hvarföre ock detta ”Riks-Bokslut först q5 år efter det, för hvilket, ”intraderne debiteras, kan företagas till upprättande, ehuru genom den vidtagne framflytt”ningen af års-beråkningen, skulle synas, som ”sådant kunde ske efter ^ | års förlopp ; att då ’’denne Riks-Hufvud-Bok endast utvisar verklige inkomsten eller behållningen, men icke de ”disponerade eller afkortade indeldte Råntorne ”och Krono-Tionden, hvilke i en särskild del ”af Boken utan egentligt sammanhang med de ”förre upptagas, samt för öfrigt icke innefattar ”större del af Uppbörden, ån Stats-Verkets, så ”saknas härutinnan den fullständigare upplysning om skatternes beskaffenhet och belopp ”på det hela, som i Statistiskt hänseende, eller ”för öfversigten af Nationens allmänna bidrag år ”af väsentlig vigt; äfvensom att detta Riks-Bok”slut , så vida en total och för Uppbördssåker”heten ganska vådlig förändring af Landsoch ”Militiae-Boks-Råkenskaperne skall undvikas, år ”förenadt med det vidlyftiga och kostsamma arbe”tet af förberörde Råkenskaps-Omslut, som dertill erfordras, och icke skäligen kunnat åläggas Revisorers Berättelse.
Sterbhus-afgiftens åtagande afsett ett och samma ändamål, nemligen Justitiaj-Statens aflöning, men åden andra, att dessa bidrag, hvart försig, dels icke trafta alla, som behöfva ålita vederbörandes Embetsbiträde, dels ock till olika belopp utgöras af dem, som skola desamma erlägga, hvilka skiljaktigheter möjligen haft en skälig anledning uti fordna särskildta förhållanden, finna Riksens Ständer en jemkning, så i ena som andra afse - 4°8 Underdåniga Skrifvelser. endet, vara af både billighet och rättvisa påkallad, samt kunna, utan rubbning af de med egandet af viss slags jord i öfrigt förenade förmåner, lämpligast åstadkommas, på det sätt, att emot indragning af den, såsom bevillning för Hof-Rätternes aflönande anslagne, Sterbhus-Procenten, samt af mailags-afgiften i Stockholm och Götheborg, ej allenast Ridderskapet och Adeln för sig och sine underhafvande, utan ock Ecr.lesiastique Staten, med de flere å Landet boende personer, som hittills icke erlagt Lagmansoch H äradshöfdinge-räntan, sig densamma ntoge, samt att merberörde ranta derefter, till lika belopp öfver hela Riket, eller med i 2 sk. af hvarje matlag på Landet, erlades; genom hvilken reglering Riksens Ständer anse äfven större säkerhet skola vinnas i heräkningen, uppbörden och redovisningen af ifrågavarande Stats-inkomst. Enär likväl den nu beslutna förändring med så väl Mantalspeaningarnes som Lagmansoch Häradshöfd!nge-räntans utgörande synes så väsendtligt röra de Skaudragandes rätt, att samma förändring icke bör vidtagas, utan föregången undersökning om förhållandet i särskilde Landsorter, särdeles till upplysnings vinnande, om icke tilläfventyrs de orters innevånare, som uti desse afgifter hittills njutit lindring, för närvarande utgöra några deremot svarande tjenstbarheler, få, af sådan anledning, Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
Hof-hällning för nästa är 1810 i underdånighet erbjudas Kongl. Majtt i ett för alt en Summa af 270,000 „ samt utfodring iu natura för 150 Hastar, hwilken, jämte utfodring för 9 Drabant-Hästar, uptages tillhopa pä Förflag till . 15,383 41 tz Hwarförutan Stats Werkst kommer att ätaga sig följande utgifter, som förut blifwit bestridde dels as Hof-Stats^medleu och dels af Kongl Maj:ts Hanö-PeNningcs Summa, Nämligen: Aflöningar för Öfwer Intendenten och Hof-Intendenten tilft hopa » t,35o - Dito för Museum 450 Till Dramatiflka SpectaklrkS underhåll . 4,522 ^ ^ Transp. 6,As» — 285,383 4i 1220 Den 22 November» TranSp. 6,Z02 285,383 41 s samt Läner, Aefwoden och Pensioner m. m. för AcceurerochAckriser med siere Personer tvid de Kongl. Spec taklerne, som förut Utgäkt af Kongl. Majus Handpennin gar, tillhopa . 16,726 214 2Z,S26 21 4 Rdr 328,412 rz l StatS-Werkeks besparing för nästa ar sikall således blifwa en Summa as 43,996
Staten måst godtgöra och de der olvifvelaktigt genom tillåtelse till nya Theaterinrättningar i hufvudstaden skolat ökas; hvaremot öfrige Herrar StatsRådsLedamöter andragity att sjelfva afslagsresolutionen vid detta, likasom vid flera föregående lika beskaffade tillfällen, ingalunda hvilade på antagandet, än mindre på erkännandet af någon uteslutanderätt för den Kongl. Theatern, utan innehölle endast en vägran för det närvarande, hufvudsakligen på de i underdåniga tillstyrkandet åberopade skäl, att de år 1818 åter upprättade Kongl. Theatrarna uppfyllde allmänhetens behof och rättmätiga fordringar i detta hänseende, men än - 191 dock icke kunnat utan betydliga bidrag uppehållas: att det i allt fall matte vara Kongl. Maj:ts ostridiga rätt att bifalla eller, efter sig företeende skäl och omständigheter, vägra TheaterinräIlning i Stockholm; och att ingen tids erfarenhet visat, att Kongl. Theatrarnas tillvaro beredt någon vinning för Kongl. Maj:t och Kronan, utan tvertoin för Kongl. Maj:t föranledt årliga utgifter och för Staten, intill närvarande Riksdag, utgiften af ett årligt anslag. Vid öfvervägande af hvad sålunda å svarande sidan är anfördt, och enär de äldre Riksdagsförhandlingar, angående Theaterinrättning i hufvudstaden, hvilka dervid åberopats, ligga utom gränsen af det åtal, jag är pligtig att i denna sak utföra, finnér jag öfverflödigt att derom yttra annat, än att, å min sida, någon tillämpning af dessa förhandlingar ej kan medgifvas; hvaremot nu för mig återstår att granska svaromålets innehåll i öfrigt.
Göres nemligen någon anmärkning mot den derför sökta inteckningen, måste det för honom vara lättare alt dä styrka sin rätt än sedan måhända en lång följd af är gått förbi och han icke mera har tillgång lill deri bevisning, han förm varit i tillfälle ali förebringa ; och skulle del äfven befinnas, att upplåtaren varit till upplåtelsen obehörig, har den, till hvilken upplåtelsen blifvit gjord, naturligtvis dä också lättare alt för den kostnad och skada, sorn derigenom kan hafva blifvit honom tillskyndad, erhålla godlgörelse af upplätaren, äfvensom han undgår all ä den upplalna jorden förgäfves nedlägga kostnader lör odlingar och andra förbättringar. Då emellertid det motsatta förfaringssättet, att ulan någon pröfning i inteckningsprotokollet intaga ifrågavarande slags upplåtelsehandlingar, icke kan anses stå i strid Expedition!;-Utskottets Förslag till underd. 15 emot ordalydelsen i gällande lag, torde, för vinnande af nödig enhet i lagskipningen samt reda och säkerhet i förhållandet emellan jordegare och upplåtelse-innebafvare, erfordras ett i lagstiftningsväg meddeladt förklarande, att då inteckning sökes för dylika upplåtelsehandlingar, sådan inteckning ej må beviljas derest icke dels afhandlingen är behörigen bevittnad eller i annat fall upplätaren blifvit hörd, dels ock upplålarens lagliga åtkomst till egendomen blifvit styrkt. På grund häraf, och med anledning al hos Rikets Ständer i detta ämne gjord framställning, samt då enahanda stadgande i berörde hänseende lärer höra gälla för fastighet i stad sorn på landet, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning af följande innehåll; “Inteckning, som sökes lill säkerhet för beståndet af lifstidsstädja eller undantagsaftal eller annan afhandling om nyttjanderätt lill fast egendom, må ej beviljas, derest icke dels afhandlingen är af två personer bevittnad eller i annat läll upplätaren blifvit hörd, dels ock upplålarens lagliga åtkomst till egendomen blifvit slyrkt.“ Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 December 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den S Dec. 1863.
Härigenom lemnäs en andel i denna Riks-rätt äfven at det sistnämnda Hufvudstycket, och just detta öfverenstämmer här med den framställda grundsatsen, att när helst en sådan dom, som Riks-rättens, skall falla öfver en del af samhällets högsta betydenheter, bör den vara, så vidt möjligt är, ett uttryck af alla de ölrigas samverkan. Af samma orsak, som man, för det ena slaget af Riks-rätter, låtit Representationens delegation, Constitutions-Utskottet oell Justitice-Ombudsmannen åtala, och de inamovibla embetsmännens döma, bil (ver lör det andra slaget Representationen (genom en annan dess delegation: Justitite-Ombudsmannen ensam) åklagare, och den dömande myndigheten sammansatt af en fraclion inamovibla embetsman, och en annan, sorn består af StatsRads-ledamöter. Man ihogkomme ytterligare härvid, att, eftersom Konungens Justitioe-Canzler äfven kan vara åklagare inför denna art af Riks-rätt, har den tillika det ändamålet att ut Konungen bibehålla en controll öfver rättvisans skipande i landet; det synes för mig vara ganska lämpligt, att denna controll blif ver i sitt slag så bestämd sorn möjligt, serdeles när Folk-representationen har, uti Opinions-nämnden en annan controll, som för vårt lands Grundlagar är egen. Det är på dessa theoretiska grunder, sorn nedanstående förslag stödjer sig till en omarbetning af på samma gång nuvarande Regerings-Forms 102 §., och 120 §. i det förslag till sammanföring af Regerings-Formen och Riksdags-Ordriingen, som Utskottet i Betänkandet, N:o 08, framlagt. Jag har härvid endast sysselsatt mig med den del af §Ten, sorn bestämmer domstolens beståndsdelar; i allt öfrigt kau naturligtvis Regeriugs-Formens nuvarande lydelse blifva antingen helt och hållet eller i det närmaste oförändrad. ”§. 102. (§. 121.)” ”Uti den Riks-rätt, hvarom 101 §. (120 §.) förmäler, är Presidenten i Svea Ilof-Rätt Ordförande utan rösträttighet.
— Nämnde olägenhet torde dock motvägas af den omständigheten, att väglagnings verkställande sommartiden anses falla sig heqvämligast, för de väghållningsskyldige i allmänhet och fördelaktigare i det lall, att den inträffar på en tid då jordbruksarbetet lemnar mera ledighet dertill, än vår och höst, i synnerhet när missgynnande väderlek för brukning och skörd försvårar detta sednare angelägna arbete. Hvad tabellerna upptaga under rubriken: Diverse afgifter, onera och allmänna besvär, utgår på landsbygden för kyrko-, prestegårdsoch tingshusbyggnad, inqvartering, skallgång och andra jagtanstaiter, tingsgästning och häradstjenares aflöning, kurhusmedel, barnmorskeaflöning, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel oell riksdagsmannaarvode, samt i städerne för kyrko-, skole-, rådhusoch andra publike byggnader, brandredskaps underhällande, magistraters och stadsbetjentes aflöning, inqvartering, kurhusmedel, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel och riksdagsmanna-arfvode, med flera tillfällige kommunalutgifter. Beloppet af samlelige desse afgifter, både i det hela och för hvarje del särskildt, är allt för olika orter och städer emellan, att kunna sammanföras och beräknas till något visst å hvarje hemman, bruk, inrättning, näring eller person med den tillförlitlighet i kalkylen, som för ändamålet skulle erfordras. I fråga om statsbidragens verkan på näringarne genom den tyngd de direkte medföra, finnes icke anledning att nu, mera än förr, anse ständiga räntorne tryckande i och för sig sjelfva, ej heller någon viss näring framför den andra utaf dessa räntor belastad. Hvad jordbruksnäringen särskildt angår, borde det väl snarare vara tvertom, sedan, genom bemmanens fortgående klyfning i sednare tider, hemmansskatlen blifvit för hvarje jordbrukare betydligt mindre än fordom, då hemmanen vanligen innehades hela eiler klufna i halfva och fjerdedelar och nyodlingar sällan egde rum, emedan odaljorden ansågs vara för brukaren tillräcklig.