Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet föreslår en nedsättning i arrendet för Wenner ifrån 600 tunnor Spannmål årligen till 450, och det för 10 påföljande år, med föreskrift tillika, att, under den tiden, och före nästinfallande Riksdag, borde en upp. skattning af Svartsjö Kungsgårds förmåner verkställas, men, om resultatet af denna undersökning skulle visa att skäl icke varit att så betydligen nedsätta arrendet, och det för flere år efter nästkommande Lagtima Riksdag, så hade man ju godtyckligt gjordt en uppoffring af Statens inkomster, Då likväl det icke är rättsenligt, att, som sagdt är, slumpa med Statens inkomster, synes mig att uppskattning af Egendomen först bor verkställas, samt arrendet sedermera på öppen auction bör utbjudas, sedan nu varande arrendatorn erhållit befrielse ifrån fortstättning af arrendet hvilken då har öppet att göra nytt anbud. På annat sätt bör icke tillgå med bortarrenderande af Statens egendom, som ock vanligen tillämpas, och då man af erfarenheten känner, att alltför många arrenden med Staten äro träffade, som synas påkalla ändring, torde ifrån bifall till ifrågavarande betänkande, ett vådligt prejudi€at^kunna hämtas för en godtycklig bahand - Den ig Maji f. ml ling och arrende nedsättning, sora, med iagttagande af Statens rätt, icke annorlunda än ef. ter föregångne undersökningar genom utlyste Auctioner, böra kunna bestämmas. Jag hemställer vördsamligen, om icke af anförde skäl betänkandet må till Utskottet återremitteras. Friherre Bj örn fljerna , Magnus: Sedan flere värda Ledamöter under loppet af denna Riksdag fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett det vigtigaste ämne i hvarje bildadt Samhälle och framför allt i en cotistitutionel stat, den allma unn uppfofiraii, vågar äfven jag vidröra en del deraf, den som har till syfte KrigsStåndet, hvilken, ett föremål för etne motioner, väntar sitt framtida öde af Riksens Ständers beslut.
Gnupahålan och rusar mot de ankommande med blodigt bröst och fradgande gap. Der sitter Häl, girig och obarmhertig, vid städse halföppen dörr för att allt mottaga och intet återgifva. För de onda är der en särskild afdelning nere i djupet. Föreställningarna om Häls rike och lifvet efter döden äro dunkla. »Att komma till Häl» kallas öfver hufvud att dö. Balder kommer, ehuru dödad genom ett vapen, till Häl; likaså Sigurd Fafnesbane, som föll för lönmord. Hos Fröja samlas de älskande, som varit trogna i döden, till Gefion komma alla mör, till Tor trälarne, och till Rån de, som omkomma i böljorna; således hvarken till Häl eller Valhall. Ehuru Häl fasthåller sitt rof, kunna dock de döda komma såsom spöken till öfverjorden och inverka på de lefvande (t. ex. Helge Hundingsbane), eller ock (såsom Helge Hjorvardsson), återfödas. Sjelfva orten bortom grafven kallades också Häl, äfvensom Hälheim. Deraf hafva vi slå ihjäl (gotl. sla i hál) och helvete (fn. helviti, eg. Häls straff). Jfr Garm (fn. Garmr, hund) med grek. Kerberos. Lokes straff. Mycket ondt hade Loke ostraffad begått. Framför allt hade han förorsakat Balders död, samt såsom Töck hindrat hans återkomst från Häl, och gudarne hade icke vågat hämnas detta, ty Balder hade blifvit dödad på ett heligt och fridlyst ställe. Så blef Loke städse mera öfvermodig. Med triumferande hån uppträder han vid Öges gästabud mot gudarne och öfveröser dem alla med skymford. Derefter gick han bort och gömde sig i forsen Frånanger (fn. Fránangr) under skepnaden af en lax. Der fångade åsarne honom med ett nät, hvartill han sjelf gjort modellen. Nu var Loke fången och fredlös. Hans son Vale förvandlade gudarne i en ulf, som sönderslet sin broder Narfve, och med dennes tarmar fastbundo de Loke vid trenne stenar.
Skildringen ar full af händelser och afventyr, och vi anbefalla boken p % det varmaste som ungdomslasning. Ströfthg i viirldsrymilen af O. A. Bzcsch. För den mognare ungdomen, som vill utvidga sina skolkunskaper i astronomi skall denna bok säkert blifva en välkommen julgåfva. Den ä r enkelt och klart skrifven och fordrar ej större förkunskaper i matematik än livad afven vhra högre flickskolor pläga gifva sina lärjungar. Skulle det oaktadt något af de matematiska bevisen förefalla svåra eller obegripliga, kiinna de helt enkelt öfverhoppas, utan att sammanhanget namnvardt störes. E n mangd teckningar förtydliga innehhllet. Boken är så skrifven, att på samma gång den redogör för hnfvaddragen af astronomiens nuvarande ståndpunkt, medfelar den afven en öfversiktlig framställning af den astronomiska vetenskapens historia. Vi aio äfven öfvertygade om, att ininga lärarinnor, som förut letat i en mängd läroböcker i astronomi efter lämpligt stoff vid undervisningen, skola kanna sig tacksamma mot författaren, som liar samnianfört just det som de önska finna. Boken är slirdeles lämplig för skolbibliotek. Skildringar frhi fraiisk-tyska kriget 1870 af Karl Klein. Dessa skildringar äro helt olika de, nian vanligen erhåller fr %n en krigsteater. Man finner här ej någon lugnt objektiv redogörelse för de stora härarnas marscher, deras uppställning. och rörelser under ett slag. Det lilla arbetet inneli5ller en skildring af de svhrigheter den enskilde soldaten måste iitharda, då en arm6 - såsom det 1870 var fallet med den franska - saknar det nödvandiga samt af folkets lidanden i de trakter, soin äro skhdeplatsen för ett krig. Hiindelserna iiro berättade med en så gripande realitet, s %soin endast den kan berätta, som själf upplefvat de tilldragelser, själf delst de lidanden haii skildrar. Ocli det bar bokens författare gjort. H m var 1870 S, pastor i den lilla byn Fröschweiler, ej långt från Wörth i E ~ S ~ S dar de första striderna utkiimpades.
Fyra öppna bokhyllor af ek, med lutande, tämligen oordnadt och synbarligen ofta begagnadt innehåll det redan nämnda bordet med fyra draglådor, rundsvarfvade fötter med ringformiga ornamenter och massiva, i vriden form svarfvade tvärslår nedtill ett mindre bord med marmorskifva och ciselerade silfverinfattningar fyra med röd sammet och silkesfransar beklädda länstolar utan sidokarmar åtta mindre karmstolar med slät sits och rika ornamenter, medan drottningens egen skrifstol var slät, af svart ebenholts. Därnäst två pretiosa: ett litet brefskåp i två afdelningar af trä, silfver och elfenben, hvilande på karyatider af brons, samt en lång, låg kopparkista, öfverlastad med utsökta sirater och sannolikt ämnad att mottaga viktiga dokumenter slutligen en tämligen opraktisk triton med snäcklampa, några vaxljus, en öfverspunnen vattenkaraff med glas, en papperskorg, en ringklocka och ett litet skriftyg af guld. Sådana voro rummets delvis enkla, delvis kostbara mobilier. Anblicken af bokhyllorna var för en bokvurm hvad anblicken af guldrullar är för den girige: en frestelse till afund. O, att vara en drottning, att endast behöfva utsträcka sin hand för att råda öfver all världens visdom! Morgonrodnaden är sånggudinnornas vän. Plötsligt vände sig Kristina till den fattiga flickan, som afundades henne, och utropade: Kan du grekiska, du, så säg mig alla uttydningar hos kommentatorerne öfver ordet doxa! Hagar kände detta ord ej mer och ej mindre än många andra ord. Hon svarade, att det förekom hos Homerus såsom förväntan; hon hade sett Plato använda det i betydelsen af en lärosats. Andra brukade ordet i betydelsen af en persons anseende och i vissa fall ära; men därom hade man med rätta anmärkt, att där vidlådde ordet någonting ovisst och tvetungadt, så att likasom lärosatsen kunde vara en fabel, kunde också anseendet vara ett dåligt anseende. Kristina betraktade henne forskande. Denna andra examen hade utfallit lika lyckligt som den första i går. Se här! sade hon och vinkade Hagar till bordet. Vår latinska vulgata öfversätter ordet, likasom Luther, med gloria.
Ö Beträffande Rikets Ständers underdåniga hemställan, alt enskilda Verk, bolag eller inrättningar hädanefter icke matte erhålla tillåtelse att utan betalning från Kronans förråd utbekomma krut; så, enär upplyst är, att sådant hittills icke skett, och alt de i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse omförmälda utlefvereringar af krut varit grundade för Götha Kanalverk, såsom ett af Staten oktrojeradt företag, på Rikets Ständers underdåniga anhållan, uti skrifvelse den 10 October 1809, samt Kanal-Bolagets privilegier den 11 April 1810, samt, för behofvet, att i ordning bringa segel-leden emellan Wenern och hafvet, på detta af allmänna medel bekostade företags publika egenskap, fann Kongl. Maj:t Rikets Ständers underdåniga framställning i denna del icke till någon åtgärd föranleda; men förklarade Kongl. Maj:t derjemte sin önskan, det Rikels Ständer erinrat sig den af Ständerna sjelfva vid 1809 års Riksdag gjorda underdåniga fram ställning om understöd för Götha Kanal. I anledning af Rikets Ständers anhållan, om en inskränktare utdelning af bränvin åt Kronans manskap, har Kongl. Majrt, under den 14 Juli 1835, i Nåder funnit någon åtgärd för närvarande icke erfordras, enär i frågavarande bränvinsutdelning aldrig ägt ruin annat än på grund af Rege mens-Läkarnes, med afseende å bevarandet af soldatens helsa, gjorda reqvisitioner. 1835 den i5 September har Kongl. Maj:t, med föranledande af ett från Paschan i Tripolis, genom Svenska General-Konsuln derstädes, insändt Cirkulär, i Nåder uppdragit åt E11 af Rikets Herrar Stats-Rådet m. m.
Opraab ved denne votering skal saaledes {orrettes, at naar den. foelleds. Coinitées Ordform: - 18oo Den a o Juli. rer er Norsk da skulle de Svenske Comiterede först opraabes og afgive deres stenarne, og t)ernsts t de Norske, og omvendt naar Ordföreren er Svensk. Stemmegivningen skeer ved sxdler af storrelse og udseende i alle dele lige, hverpaa hver Thron-Candidats navn skal lindes trykt med lige bogstaver. Den Ordförer som ikke bestyrer forretningarne paategner sedlarne sit navn, forinden de udlevereres til de Comiterede. For at gjelde skulle disse sedler vaere enkelte, umairkede, lukkede, og sammenrullede. Enkelt pluralitet gjör Udslaget. Forinden sedlerne optaslles, skal Ordföreren udtage een af dem og aflasgge den forseglet. Om efter företaget opraab ved sedlernes aabning nogen seddel lindes, der efter ovanstaaende bestemmelser ei kan antages , skal den paa stedet tilintetgjöres. Skulde fölgen deraf blive, at stemmerne ere lige , saa aabnes den forseglede seddel, som daa gjör udslaget, saa fremt den befindes at bave de anförte egenskaber; men kan den ei antages, saa anses det passerede for uefterretfeligt, og der skrides strax til nye stemmegivning. Er pluraliteten uden dette meddels användelse alerede bestemt , skal den afiagte seddel strax uaabnet tilintet gjöres. Protocollen över stemmegivningen skal föres af nogle blandt de Comiterede sc-lv, i det Norske sprog om Ordförer n er Norsk, i det Svenske sprog om han er Svensk.
För min del kan jag då icke finna, att det vore någon egentlig vinst för jordegaren att få en kapitalskuld löpande med ränta, i st. f. en lika stor ränta i grundskatt, men utan kapitalskuld. Men härförutan måste man afse möjligheten för de skattskyldige att anskaffa de summor, som erfordrades för skatternas aflösande. Då man besinnar, att dertill, enl. motionärens förslag, skulle behöfvas icke mindre än en totalsumma af omkring 120 milhr, som skulle under loppet af 12 år anskaffas, så torde man nödgas medgifva, att stora svårigheter skulle möta den ifrågasatta aflösningen, om än densamma af de skattskyldiga på det lifligaste eftersträfvades. Man får nemi. ej förbise, att de Svenska jordbrukarne i allmänhet äro betydligt skuldsatta, att deras jord är mycket intecknad, så att stora, för flertalet kanhända oöfvervinnerliga svårigheter skulle möta den uplåning, som erfordrades för att få medel till skattskyldighetens afbördande. Den säkerhet, som för en sådan uplåning borde ställas, kunde sannolikt af de flesta ej erbjudas, och huru skulle det då tillgå? Om det bestämdes, att Staten ovilkorligen borde af jordegaren erhålla den summa, som fordrades till skattens aflösning, måste den betalas, och måhända funnes då, i många fall dertill icke någon annan utväg, än att exekutift försälja den egendom, som skulle blifva från skatten befriad. Jag tror att jordbrukarne i allmänhet icke skulle blifva särdeles belåtna med ett sådant sätt att upnå det eftersträfvade målet. Erfarenheten har dessutom ådagalagt allmogens obenägenhet att erlägga en större summa penningar på en gång, för att derigenom bereda sig framtida fördelar, t. ex. att innehafvarne af kronojord få, enl. författningarne om skatteköp, emot erläggande af en obetydlig summa eller några års räntor efter kronovärdi, skattelösa jorden och derigenom komma i åtnjutande af alla de fördelar, som äro förenade med full eganderätt; men äfven för en så obetydlig utgift drager sig ofta mången tillbaka och upoffrar hellre de påtagliga fördelarne, hvarigenom skatteköpen fortgått högst långsamt.
Med afseende härå och då genom ifrågavarande peitsions-anstalt befälhafvare och månsköp å Svenska handelsfartyg vunne säkerhet att, när, efter en längre tids verksamhet i fosterlandets tjenst, ålderdomens bräckligheter mana dem till öfvergifvande af sjömansyrket, erhålla en åtminstone emot de oundgängligaste behofven svarande lifstidspension; dä vidare genom den egentliga pensioneringens frånskiljande från sjömanshusen dessa sednares nu strängt anlitade gratialoch understödsfonder för bispringande af sjömän, hvilka genom inträffad olyckshändelse eller annorledes i förtid blifvit satte ur stånd att utöfva sin tjenst, äfvensom af sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn, varda för det dermed afsedda ändamålet i samma mån mera tillräckliga; då dessa förhållanden antagligen måste icke obetydligt inverka ej blott till undanrödjande af duglige personers betänklighet mot inträde i det äfventyrliga sjömansyrket, utan äfven till förekommande af Svenska sjömäns rymning på utländsk ort, der en större vinst för ögonblicket möjligen lockade dem att öfvergifva sin antagna tjenst; och då pensions-inrättningen sålunda kraftigt måste befrämja den för landet vigtiga och naturliga sjöfartsnäringen, anser jag, att för vinnande af ett så magtpåliggande ändamål, ett lämpligt bidrag bör från Handelsoch Sjöfartsfonden utgå, och hemställer i underdånighet, att detta bidrag må i nåder bestämmas till hälften af hvad för den ifrågavarande pensions-anstalten utom föringsmedlen erfordras, eller till 25,000 R:dr årligen.
— Jag vill såsom exempel nämna Calmar län, hvarest finnas 3:ne kurhus, ett i Calmar, ett i Westervik och ett på Öland. Del district, som begagnar Westerviks kurhus, har 70,4.96 innevånare; Calmar district deremot 67,847 innevånare, följaktligen conti ibuerar det förra districtet, med antagande af lika afgift, vida mera än det sednare. — Om nu kurhusfonden är gemensam för begge dislricten, inflyta alla medlen till Calmar, hvarifrån Westervik skulle erhålla hvad som der behöfdes för vårdandet af veneriska sjuka, i den mån styrelsen i Calmar pröfvade Westerviks behof deraf; och följden skulle blifva densamma sorn hittills, att då Calmar i proportion har vida flera veneriska sjuka än Westervik, skulle Westerviks district få vidkännas en stor del af utgifterna för Calmar district, och följaktligen öfverskottet till lazarettet i Westervik blifva mindre, än 0111 Westervik sjelf och utan gemenskap med det öfriga länet disponerade siri afgift. Jag anhåller, att Bevilln.Utsk. ville fästa afseende fl detta förhållande, som flerestädes äger rum, och anhåller alt Utsk., så väl i frågan om det exclusiva användandet af kurhus-afgiften till veneriska sjukdomens hämmande, som i den om det gemensamma bestämmandet och förvaltningen af denna afgift för hvarje län, måtte frångå sitt förslag och antaga den K. propostn, såsom utan allt tvifvel säkrare befrämjande det önskvärda utvidgandet och för bättrandet af våra civila sjukvårdsanstalter. Hr Ed en h jelin, Gillis: Såsom ledamot i Utsk., får jag nämna, att som jag tror, alt man vinner lika mycken Den 21 Ma j. ti«i med återremiss, som att här halla vidlyftiga tal; så har jag ingenting emot, att mentor, återremitteras. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Med särdeles fägnad har jag förnummit, att
Jag vill visserligen icke bestrida den yrkade granskningen, om Ridderskapets och Adelns härvarande Ledamöter af Armeen sjelfva skulle finna den ändamålsenlig; men jag tror icke en sådan granskning kunna vara ändamålsenlig. Herr Lefren bar sagt, att granskningen kunde ske på mindre än två minuter. Men om en Revision skall ske, så är det icke nog att granska en calcul grundad på några ziffror; man måste äfven efterse, att calculen grundar sig på räkenskaperne, och hvarje ziffra dermed jern föras; man måste ock efterse att ingen orättvisa vid utbetalningar af pensioner ägt rum m. m.; och Revisionen bör icke innefatta allenast en ziffer-granskning, utan äfven en granskning af förvaltningsgrunderne, oell detta sker icke på några minuter. Herr von Hartmansdorff: Jag anhåller få uppläsa de få rader i Utskottets första Betänkande, som angår denna granskningsrätt, på det Ridderskapet och Adeln må finna, huru oskyldigt den blifvit af Utskottet framställd. Utskottet yttrar sig sålunda: ”Då Statsbidrag härvid äger rum, anser Ut - 48 Den 12 O c t o b e r f. tn. ”sköttel granskningsrätten för Rikets Ständers ”Revisorer vara obestridlig; men alldenstund ”Cassans förvaltning undergår serskild revision af Cassans delägare, synes det böra ”uppå Rikets Ständers Revisorers egen pröfning bero, om anledning förefinnes till nå”gon speciel granskning rörande dispositionen af ifrågavarande anslag.” Om detta bifalles, har man för det första icke gifvit Revisorerne någon annan rätt än den de redan äga i följd af Grundlagarne, och man ålägger dem icke ens att göra denna granskning, utan säger blott, att det skall bero på egen pröfning. Således kan jag icke finna någon betänklighet vid ett bifall derå; men skulle någon tro den enskilda äganderätten derigenom förnärmad, så har jag visserligen ingenting emot, att biträda Herr Lefrens förslag.
Skånes Handlande, just för att fortare få penningar, borrtsluta sin säd till Handelshus i Danmark, hvarigenom den egentliga vinsten af ordres från England och Holland tillföll, icke Sveriges, utan Grann-rikets Handlande. Samma vinst för Stockholms Handlande inbragte äfven den Skånska Spannmålen, som af Hufvudstadens Köpmän från Skåne erhölls och sedan exporterades. Följden häraf var den, att hvarken sädes-ortens handlande eller producenter hade det gagn af Spannmålsöfverflödet, som de skulle kunnat hafva, om 174 Bil. till Banco-Utskottets Bet. IV.o 53. genom tillgång till capitaler, tillfället till direct utförsel kunnat begagnas. Ehuru förmonligt det alltså kan låta, att en Handels-Discont, med beständig rörlighet, organiseras, synes det mig dock, i afseende på Spannmåls-rörelsen, vigtigare, att den, likasom Sveriges Jernhandel, erhåller ett för dess bedrifvande nödvändigt Capital. Må det derföre förlåtas mig, att jag anser Sveriges Spannmåls-handel allsi litet hulpen genom denna Discont, hvars hela rörelse jag förutser skola concentrera sig inom Hufvudstaden. I min tanka bör, 1 bredd med denna Discont, inrättas en lika sådan understöds-fond för Spannmåls-handeln, som Jern-Contoiret och Manufacturierna hafva för sin rörelse; och om än penningarne skulle sättas på en ännu rörligare fot, än de sistnämndas fonder, så att lån i Discont-väg endast utginge på korrt tid, utan omsättning, tror jag dock, att den förlägenhet blef brutén, som hitintills så ofördelaktigt inskränkt lifvet af fäderneslandets förnämsta näringsgren. Skulle åter en sådan för Spannmåls-handeln nödvändig Understöds-Discont icke kunna inrättas, kan jag ej tillbakahålla den önskan, alt i den föreslagna Disconten minst t million R:dr B:co måtte bestämmas till upplåning och utlåning för de sädes-pro - Bil. till Banco-Uiskottets Bet.
M:t med und. anhållan, att K. M:t, med upplifvande al 12 § i 1856 års läroverkssladga, ville förordna, att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, må, på målsmans anhållan, frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, på sätt rektor Den 17 Mars f. m. 405 och lärare finna lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolau njuta sådan undervisning, som af rektor godkänries. K. M:t fann dock icke skäl att i vidsträcktare mån gå denna R. St:rs anhållan till mötes, än att K. M:t i Kung. k2 1865 förordnade, att »för yngling på elementarläroverkets klassiska linie, som befinnes icke ulan svårighet kunna följa undervisningen, må framställning om hans befrielse från läsningen af grekiska språket göras af vederbörande målsman och må, efter det läroverkskollegium yttrande afgifvit, på Ephorus bero alt den äskade befrielsen bevilja; börande den sålunda dispenserade, på de åt grekiska språket anslagna lärotimmar, i stället under vederbörande lärares tillsyn sysselsättas med skriftliga arbeten på lärorummet.» Frågan bar nu vid denna riksdag ånyo upptagits och gifvit anledning till det förslag, som här nyss blifvit föredraget. Detta förslag innehåller väsendtligen detsamma, som R. Stms anhållan vid förra riksdagen, med blott den skillnad i afseende å ersättningen, att då denna enligt den förra framställningen ovilkorligen skulle lemnäs den dispenserade lärjungen å den afdelning, der klassiska språk icke läses, har nu Utsk:t i anledning af de med detta stadgande förknippade olägenheter öfverlemnat åt rektor och lärare att lösa denna svårighet. Deremot är det en väsendtlig olikhet mellan detta förslag och nu gällande förhållanden, sådane de genom den ofvannämnda Kungörelsen blifvit bestämda, och detta både i afseende å vilkoren och ersättningen.
Herr friherre Oxenstjerna, Carl, och herr friherre Ahlströmer, Jonas, hafva vid justeringen af Utskottets förevarande utlåtande anmält, att de vid beslutens fattande icke hos Utskottet närvarit. -“WKlllll* •<$>• <8DI STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 61. N:o 61. 1 Ank. till Exp.-utsk. den 7 Juni, kl. 2 e. m. Utlåtande, öfver de inom riksstånden gjorda anmärkningar vid betänkandet N:o 48, med förslag till föreskrifter, angående bankens metalliska kassa, m. m. Jemlikt utskotlet tillhandakomna protokolls-utdrag för den 2 och 3 innevarande månad, hafva riksstånden, i anledning af de framställningar, utskottets berörda betänkande N:o 48, under 17 serskilda punkter upptager, fattat följande beslut, nemligen: 1 :sta, 2:dra, 4:de, G:te, 9:de, 12:te, 14:de, 15:de, 16:de och 17:de punkterna äro af samtliga riksstånden godkända. Den uti 3:dje punkten tillstyrkta redaktion af momentet litt. h. af banko-reglementets 113 § har höglofl. Ridderskapet och Adeln antagit med den ändring, att ordet: ”bankir-hus” skulle utbytas mot ordet: ”handels-husmen då berörde punkt, sådan den blifvit af utskottet föreslagen, bifallits af öfriga 3:ne riksstånd, lärer, enligt 75 § riksdagsordningen, Ridderskapet och Adelns beslut icke kunna till någon åtgärd från utskottets sida föranleda.
Men denna beqvämlighet, hvilken, om folklynnet bibehållit sin gamla stämpel af allvar och ordentlighet, kunnat lända till fördel så väl för de handlande, som för allmänheten, öiverväges nu af mångfaldiga och bekymmersamma olägenheter, hvilka deraf uppkommit. Hit hörer i första rummet klagan öfver opålitlighet i utborgningars bokföring, hvilken klagan, ehuru den oftast kan antagas sakna grund, likväl eger rimlig förklaring deruti, att gäldenärerne vanligen icke hafva annat medel alt kontrollera sina bokskulder, än ett osäkert minne, och att dessutom utborgningar ofta måste beviljas tjenstefolk, å deras husbondes vägnar, och således göras äfven till andre, än gäldenärerne sjelf ve. Om vådan i detta hänseende af den vidsträckta bevisningsrätt, handelsbok medför, kommer Utskottet alt nedanför vidare yttra sig; här må blott anmärkas, hurusom det lådande utborgningsväsendet i allmänhet underhåller ett mer eller mindre Öppet misstroende emellan de handlande och deras kunder, samt föranleder tillvitelser, tvister och rättegångar, som ej sällan lända till men förden allmänna moraliteten och förtroendet samt medborgares göda namn och rykte. Vidare kan det ej bestridas, alt den beqvämlighet för den dagliga rörelsen och konsumtionen, som lagen genom handelsboks bevisningskraft åsyftat, under dess allmännare begagnande grundlagt, befordrat och utvecklat mycken lättsinnighet, sa väl i utborgning, som i skuldsättning, deraf man i flera landsorter försport efterlänkliga följder.