Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Engeström, Puke, Sandels, Adlersparre, Skjöldebrand, Wirse'n och Björnstjerna, samt den i samma kategori sig befinnande adliga ätten von Nieroth) eller, rättare sagdt, icke minskadt med de 8 slägter, hvilka der ägt ett flerårigt inträde, utan att möjligen kunna lända till något prejudicat i framtiden, enär lagrummet nu är tydligt, borde vara af så mycket mindre vigt, som fullmagter i alla fall icke saknas, att der under riksdagarna finna säte; åtminstone torde olägenheten icke vara af den vigt, att R. o. Ad. derföre vill uppoffra en princip, som utgör sjelfva grundvalen för all lagskipning, den, att lag ej kan verka rotroactivt. Ehuru de uppgifna facta visserligen icke erfordra tillägget af några ytterligare bevis till frågans afgörande, skall jag dock anföra prejudicatet af flera familjer, hvilka, uppf höjda i adligt stånd före nuvar. Reg.form, men icke introducerade förrän efter dess antagande, likväl nu åtnjuta adelskap för alla deras barn, ehuru den nya grundlagen frånkänner en sådan rättighet. Det enkla skälet för detta förhållandet är, att lag ej kan verka retroactivt. Äfven får jag vördsamt hemställa, på hvad grund man yetroactivt kan tillämpa ordalydelsen efter hans död på *34 Den i3 April c. m. ofvannämnde 8 familjer, då den icke tillämpas på de slägter, hvilka, äfvensom vi, upphöjda i grefligt Stånd efter antagandet af 1809 års grundlag, men voro Friherrar förut (såsom Adlercreutz, Tauast, Anckarsvärd m. fl.), och hvilka förblifvit i deras besittning af den friherr liga representationsrätten? Upphöjd i grefligt Stånd efter antagandet af 1809 års Reg.form, borde ordalydelsen efter hans död tillämpas antingen lika på den som på oss, eller ock, hvad rättare är, på ingendera.
Del är väl sant, att den indivuella sjelfskrifvenheten skulle gå förlorad, men Adeln i sin helhet bibehölle likväl sin bördsrätt till represenlanlkallet och detta är väl hufvudsaken. Hvarje Svensk adelsman, hvilken för öfrigt äger de qvalifikationer, som äro för riksdagsmannakallets utöfvande 4 H. 5 06 Den 15 Februari e. m. erforderlige, har ju, i och för sin adliga börd, rättighet att välja och väljas. Alla de adelsmän, hvilka äro boende i landsorten och icke hafva råd eller lägenhet att sjelfva infinna sig vid Riksdagarne, utöfva ju f. n. en slags valrätt, då de utfärda fullmakt åt dem, som äga deras förtroende. Skillnaden i detta fall emellan det nuvarande och det föreslagna ligger således deruti, att denna valrätt hädanefter icke skulle komma att utöfvas af hvar och en adelsman för sig, ulan gemensamt med hans ståndsbröder inom ett visst distrikt. Man har sagt, att genom stadgandet att valen skola ske distriktvis, tillfälle beredes K M:s Befh:de alt obehörigen derå inverka. Denna farhåga tror jag vara temligen ogrundad och innebär en förnärmelse emot desse embetsman. Hr von Hartmansdorff bar sökt afskräcka oss fran förslagets antagande, derigenom alt lian sagt, att, ehuru förslaget redan förfallit genom den utgång saken lins de andra Stånden erhållit, borde likväl R. o. Ad. undvika, att genom ett bifall till förslaget binda händerna på sig för framtiden. Delta är likväl eli falskt raisonement, ty hvart förslag måste betraktas med afseende å den tid, då det afgifvits, och de förhållanden hvilka då ägde rum, och om raan ansett något vara nyttigt tinder en viss tidpunkt, är man ingalunda förbunden att i-en framtid, då förändrade förhållanden möjligen inträdt, vidblifva den förut bysta åsigten. Under den tid, då revolutionsyran herrskade i Europa, stod Svenska Riddarhuset fast emot påtryckningen af de grundsatser, hvilkas antagande troligen skulle hafva medfört ganska vådliga följder för fäderneslandet. En annan tid har nu inträdt.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Augusti 1854. 174 Expeditions-Vtskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 96. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Aug. 1854. Preste-Ståndet den il Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett för hamnbyggnaden vid IVadstena beviljadt ytterligare lån. (Stats-Utsk. Utlåtande, N:o 98 och Meni. N:o 198.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens Riksdag beviljat ett lån af 32,000 R:dr B:ko för anläggningen af en hamn vid staden Wadstena, hvarefter, jemlikt E. K. M:ts Nådiga lörordnande den 11 Augusti nästlidet år, ett dylikt understöd af 10,000 R:dr B:ko för samma ändamål utgått från Handelsoch Sjöfarts-fonden, har vid innevarande Riksdag blifvit hemställdt, att åt nämnde stad, som icke, i likhet med flera andra städer, för sin hamnbyggnad åtnjutit något Stats-anslag utan återbetalningsskyldighet, måtte i och för denna anläggnings återstående utförande och fullbordan förunnas ett ytterligare lån å 10,000 R:dr B:ko, enär de förra låne-understöden vore derför otillräckliga, i anseende dertill att, jemte det de uppgjorda kostnads-förslagen befunnits vara allt för lågt beräknade, utgiflerne blifvit än mera förökade genom flera svårigheter för arbetets plan-enliga verkställande, hvilka tid efter annan inträffat och sednast företett sig deri, att under nuvarande låga vattenstånd i Wettern ådagalagts nödvändigheten att, för åstadkommande af erforderligt djup i segelleden, verkställa en större och vidsträckare uppmuddring utanför hamnen, än förut ansetts behöflig.
— Nå? — Hvad skulle jag ha sagt? Vi sågo på Juno Ludovisi tillsammans, det minns jag. — Du förstår ju Wanda, att det vore mycket otrefligt både för Säfve och mig, om det komme till en brytning er fruar emellan. Om du således inte har fullkomligt rent samvete, vore jag dig tacksam, om du ginge upp till fru Eleonore och ställde allt till rätta — för min skull. — Hvad du är löjlig, rent samvete, hvem har rent samvete? Nej, det vill jag inte. Jag har ingenting sagt, hvarken till henne eller om henne. — Inte, nå du kan väl gå upp och göra det godt i alla fall! — Nej, det kan jag inte. Å, Wilhelm plåga mig inte! — Jag vill ogärna tala med Säfve om det här, jag vet inte, hvad som går åt honom, han är sig inte lik. Har du inte märkt, att han ser sjuk ut? — Nej, visst inte. Hvarför skulle han vara sjuk? — Nog har han orsak till förargelse. Han kommer att förlora betydligt på Mazère. Det går inte många dar. — Jaha, visst, det är mycket obehagligt. Följande morgon omtalade Eleonore för sin man Junohistorien, vederbörligen färglagd. Hon ville visa honom, hur storartad hon varit, som tegat och lidit. Konrad tycktes emellertid alls inte ha blick för det rent personliga i historien, han kände mycket väl till tankegången från forna samtal med Wanda, som brukade tala om sin Junoaversion i samband med andra aversioner och sympatier, lika opersonliga som denna. — Och man påstår, att du flera dagar i veckan sitter timtals uppe hos henne, kom det slutligen. Eleonore trodde knappt själf, att det var möjligt, och väntade ett nekande svar. Han svarade emellertid genast: — Det är sant. Fru Kurt har målat mitt porträtt. Det var meningen som en öfverraskning åt dig på din födelsedag. — Såå. Kan man få se det? — Det är inte färdigt — och blir det inte heller, tror jag. — Nej, det är klart. Penelopes väf blef heller inte färdig. Han rodnade af vrede och såg skarpt på sin hustru, i det han sade:
19 vigtigaste angelägenheter att befordra städers uppkomst oell bidraga till deras förkofran;' hvadan Birger Jarl, Sturarne, Gustaf den förste, Gustaf den andre Adolf och Axel Oxenstjerna, med flere, måste i statsmannaklokhet anses stå efter desse nye statsmän, Nils Strindlund och Lars Olsson; alt, under medeltiden samt äfven derefter städerna, i det öfriga Europa väl mer än i Sverige, erbjödo allmogen en sköldborg mot förföljelser från hierarkiska och aristokratiska maktegande, hvilkas tjenst städernas fiender nu synas uträtta;, samt alt just inom dessa nu så skaddige ansedde och såsom idel revolutionsoch osedlighets-härdar betecknade städer uppspirade broddén af de första frön till odling, upplysning och frihet inför lag, hvilka derifrån utbredt sina välgörande verkningar öfver alla länder, så vidt upplysning och lagbunden frihet få anses såsom välgerningar, och utom hvilka, från städerne sig utbredande, helsosamma verkningar, Sveriges och andra ländersallmoge i närvarande stund sannolikt icke egt den politiska betydelse, som den nu innehafver och hvaröfver den kan vara stolt, dock ulan öfvermod. Här dömmer den ojäfviga häfden, med få undantag, till städernas fördel, mot det vilseledda tjeiistenitet, Kunna handel, fabriksoch handtverks-näringar, kunna väl vetenskaper, skön konst och det högre industriella vetandet trifvas och uppblomstra i ett Iand utan städer? Ett obetingad! nej måste härtill blifva svaret, som icke behöfver motiveras. Om nu allt detta är nyttigt, och om denna nytta icke kan finnas till utan någon uppoffring, förutsatt, att någon sådan verkligen egt eller eger rum; är det väl då något skäl att deröfver uppstämma så beskaffade jeremiader, som ifrågavarande, och månne icke dessa genom sin egen beskaffenhet antyda ett annat ursprung, än det så anspråksfullt framhållna fosterländska nitet? Jag endast frågar.
Jag ber att få fästa Hr Cederschiölds upmärksamhet derpå, att om frågan skulle omfatta det vidsträcktare beslut, som af honom är yrkadt, nemi. att hvarje RiksSt. skulle hålla 2: ne Kanslister för Tidningsreferater, så skulle det blifva en allmän fråga, hvilken skulle komma att gå till Utsk. och behöfva återremitteras, hvarigenom skulle kunna hända, att af denna enkla oskyldiga fråga blefve ett ärende, som icke kunde afgöras på ett par månader, och sålunda till hela dess ändamål förfelas. Jag såg i gårdagens Tidning, att samma fråga redan blifvit väckt i ett annat Stånd, nemi. PresteSt., och föreställer mig att, om detta visar sig vara ändamålsenligt i ett eller ett par Stånd, äfven de andra Stånden komma att följa samma exempel. Tager man nu saken enkelt, på sätt jag föreslagit, nemi. att hvarje Stånd beslutar öfver sitt Kansli, hvartill det äfven eger rättighet, så är frågan afgjord nu i dag, annars skulle det kunna draga ut en serdeles lång tid. Af denna anledn. vänder jag mig ännu en gång till Hr Cederschiöld med anhållan att han ville vara god afstå derifrån, Den 22 Oktober. 17 ifrån, på det man icke måtte tillkonstla en fråga, som i sig sjelf är så enkel och klar. Hr Cederschiöld: Då frågan, sådan den blifvit af mig framställd, visserligen är en allmän fråga och således bör komma till Utsk., kan jag icke afstå derifrån, serdeles som min åsigt är, att kostnaden för dessa Kanslisters aflöning skall bestridas af allmänna medel, hvilket jag icke tror kan blifva fallet om den icke behandlas som en allmän fråga och således går till Utsk., och det är, som jag nyss förut haft äran nämna, af vigt, att icke allenast K. o. Ad;s förhandlingar, utan äfven samtlige
Halländska kyrkornas hemman, hvartill ej vidare må för Kronan väckas anspråk på eganderätt, få, så framt kyrkans eganderätt ej kan med köpeeller donationsbref styrkas, och de ej äro anslagna till boställen, stom-, annexeller mensalhemman, under följande vilkor till skatte lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, af åboen, och de, som äro utarrenderade, af arrendatorn. 2:o. Vilkoren för denna skattelösen äro: a) i stället för erläggandet af skatteköpeskilling åsättes hemmanet en årlig spanmålsränta, motsvarande efter medelpris under det år, då skattelösen sökes, två femtedelar af det från hemmanet utgående årliga landgille; b) derjemte skall i den ordning och efter de grunder, som för bestämmandet af maximi-arrende finnas stadgade i Kongl. Brefvet den 26 April 1826, och med Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 100. 31 fästadt afseende å öfriga hemmanet ålagda utskylder, en viss årlig, äfven i spanmål bestämd ränta hemmanet åsättas; c) kyrka eller prest, som ensamt åtnjutit landgille af hemmanet, får ock ensam, jemte landgillet, uppbära de i förestående moment omförmälda räntor, men, der landgille är deladt emellan (lere, åtnjutas räntorna i förhållande till hvarderas andel i landgillet; d) genom skatteköpet sker icke någon ändring uti de till Staten af hemmanet utgående allmänna skatter eller i de allmänna besvär hemmanet åligga eller i de friheter detsamma förut åtnjutit; <?) den, som till skattelösen finnes berättigad, eger att, sedan räntorna å hemmanet blifvit bestämda, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskopen erhålla skattebref å hemmanet; dock att, då utarrenderadt hemman varder skatteköpt, de i arrende-kontraktet bestämda vilkor angående afgälder skola under den återstående arrendetiden förblifva gällande, så framt icke annorlunda varder öfverenskommet.
Man skulle nästan vara färdig alt tro, det Utsk. genom dessa Författmrs uphåfvande skulle vilja lägga en ännu större makt i Pre sternes händer, än de förr haft, och hvilken makt är absolut stridande mot Protestantismens idée. Jag tror derföre, alt dessa förordna höra qvarstå. Den första punkten i förslaget önskade jag oförändrad bibehållen. 1 fråga om den andra åter, förenar jag mig i hvad Hr Tersmeden, P. R., föreslagit, nemi. att §:n må lyda sålunda: ”vilja eljest medlemmar af den Evangeliskt Lutherska bekännelsen för allmänt tillgänglig an dakts-öfning’’, i st. f., såsom Etsk. föreslagit, ”gemensam andakts-öfning.” Vidare önskade jag, att nr 2:dra §:n mätte alldeles utgå den sista punkten, så lydande: ”ej må någon föranstalta dylik sammankomst, eller dertill oplata plats i annan församling, än den, till hvilken han hörer. 3:dje §:n önskar jag, att R. o. Ad. måtte antaga oförändrad. Äfvenledes förenar jag mig hufvudsakligen med Hr Tersmeden, P. R., i fråga om 4;dfi §:n, men då han i sitt förslag intagit något, som kunde tydas till fördel för Presterues oprotestantiska makt, så anhåller jag, att §:n måtte få denna lydelse, och anhåller om propos. derpå, nemi.: ”Hålles allmänt tillgänglig andakts-öfning utan sådan anmälan, som i 2:dra §:n föreskrifvits, eller å tid som i 3:dje §:n sägs, skall den, som sammankomsten föranstaltat, eller dertill uplåtit plats, böta som i 8 §:n af K. Förordn. d. 6 Febr. 1849, aug:de olofliga sammankomster stadgas.”
Med Herr Gråå hafva sig förenat Herr Friherre Oxenstjerna, Carl, Herrar Reuterskiöld, C. L., Bergman, L, Lagergren, P. J., Östberg, Carl, Palander, C. IV., Hörnstein, C. C, och Roth, C. R. Hr Biskop Heurlin har ansett, att frågan bordt hvila, till dess Bankoutskottet, i enlighet med 5 §. i instruktionen, lill Rikets Ständer afgifvit sitt betänkande angående Bankens låneoch kreditiv-rörelse på det hela; hvaruti Herr Professor Selander, Herr Doktor Norström och Herr Gillberg instämt. Anis. till Exp. Utsk. den 26 Febr., kl. 4 e. na. Memorial, i anledning af åter remiss af Utskottets utlåtande, N-'o ta. Heder v. Bonde-ståndet har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat berörde utlåtande, hvaruti Utskottet, i anledning af riksdagsfulimägtigen Lars Larssons från Elfsborgs län motion om skyldighet för hankens tjenstemän att afsäga sig tjenstebefaltningar i andra verk, hemställt, att nämnde motion ej måtte till någon åtgärd föranleda; men som de 3:ne öfrige riks-stånden, jemlikt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag för den 12 och 16 innevarande månad, denna hemställan bifallit, anser Utskottet, på grund af föreskriften i 49 §. 3 mom. Riksdags-ordningen, något yttrande i anledning af den skedda återremissen icke erfordras. Stockholm den 25 Februari 1848. Ank. tilL Exp. Utsk. den 26 Februari, kl. 4 e. tn. Utlåtande, i anledning af mjölnaren Isak Forssells ansökning om eftergift af straffränta samt rältegångskostnads-ersättning till Banko-diskontverket.
Lag, stadgas att "alla, som å landet hemman ega eller bruka skola, vägar lödja och broar bygga.’’ 12 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N-.o 122. Och då sålunda det synes Utskotten uppenbart, att, sedan Kongl. Maj:t genom Utslag den 6 April 1824 förklarat, att bro skulle byggas öfver Hallsnäs sund al samtlige Westra Häradsboer gemensamt, häradsboerne icke i detta hänseende ega någon annan eller större skyldighet änden, som allmänna Lagen påbjuder, samt Hallsnäs hemmansegare sjelf yrkat att blifva befriad från åliggandet att hålla färja öfver Hallsnäs sund, emot åtagande att ingå uti rotering; alltså och då, i allt fall, Westra Häradsboer, derest de anse sig ega lagligen grundade anspråk på den förmon, som motionen åsyftar, ega att derom sin talan i vederbörlig ordning utföra; finna Utskotten, med stöd jemväl af hvad de i sitt omförmälde Utlåtande anfört, sig icke böra frångå det afstyrkande af motionen, som Utskotten i samma utlåtande meddelat. Stockholm den 13 Maj 1845. STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, 1845. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottens Utlåtande, tf:o 123. 1 N:o 123. Änk. till Exp.-Utsk. den 13 Maj, kl. 6 é. m. Utlåtande, angående rättighet för brukare af mensal-hemman att lösa desamma till skatte. Riksdagsfullmägligen Tobias Lind från Götheborgs och Bobus
Aflöning och omkostnader vid Riksgälds-Verket och Justitite-Ombudsmans - Expeditionen samt för Deputerade vid Ofver-Revision af KrigsRäkenskaperne m. m. - 63,828:34* — Påförde Interessen utöfver hvad Contoiret under Interesse-Tittel fått uppbära - i83,668: 6. io. Summa Utgifter 631,496: 4°*10* Deremot hafva för år 1S1S, Fonderne härtill endast varit: Bevillningen, som efter det anslagen deraf till Banken och Statsverket blifvit bestridde , för 1817 och föregående åren lemnat en behållning af ig4,3o6: 10. 8, Skatterätts medel 7,685:27. 8. Observations medel 2,746:45. 9. Licent medel 4^,000:—• — Lån och betalnings afgift samt Krigsgårdsoch Auctions medel ^3: 26. Behållningen af en, jemlikt Rikets Ständers Beslut vid 1808 års Riksdag, tillRiksgålds-Contoiret aflemnad under Kongl. Bergs-Collegii vård förr varande Gassa 28,471: 47* 4* Hemfallet LifrånteCapital, insatt af framlidne Öfversten von Schwartzer - 2000. Diverse smärre Inkomster 168: 34-11* Summa Inkomster R:d. 280,523: — 6. Så att totala Skuldtillokningen får år 181S utgjort 35o,973:4o. 4* Och besteg sig alltså Riksgälden vid 181S års slut till 6,373,544"43* 4* Betänkanden, År 1819.
Om denna förebråelse riktas personligen mot mig såsom föredragande för FinansDepart:tet, så är den fullkomligen oförtjent, emedan frågan om EmbetsVerkens reorganisation icke hörer under det Depart., som blifvit mig i Nåder anförtrodt. Men för öfrigt tror jag, att man icke gerna kan undgå att inse och erkänna, att det varit nära nog omöjligt att vid detta tillfälle framlägga en allmän, omfattande organisationsplan. Må man besinna huru djupt ingripande en sådan måste vara; och det skall finnas tydligt, att man icke — så att säga — improviserar en dylik, och att tiden icke medgifvit den grundliga pröfning och undersökning, som härtill erfordras, allraheldst då det är nödvändigt, såvida någonting väsendtligt skall vinnas, att i sammanhang härmed äfven grundlagen i flera delar förändras. Den andra frågan, som jag upställde, nemi. huruvida en sådan organisation, som man nu yrkat, vore med våra öfriga institutioner samt våra grundlagars bokstaf och anda öfverensstämmande, tror jag böra besvaras allt eftersom man önskar att reorganisationen skall blifva mera eller mindre omfattande. Svårigheten af en reorganisation anser jag, i likhet med den förste talaren, i denna fråga, ligga deruti, att man väl önskar den förändring man finner vara af behofvet påkallad, men icke vill underkasta sig de konseqvenser, som deraf blifva en följd. Yi hafva redan haft 2 särskilda Utsk. och en komité för att utreda dessa frågor, och deras arbeten äro utan tvifvel af ganska stort värde; men de hafva Den 4 April e. m. 127 samtliga kommit till det resultat, att någon kraftigt verkande förändring icke kunde ske, så framt den icke ställdes på basen af MinisterStyrelse. Denna åter förutsätter en helt annan förvaltningsgrundsats än den här i landet nu gällande, och medförer äfven i afseende å embetsmännens oberoende vissa inskränkningar, som jag icke tror kanna vinna bifall hos oss.
Jag har på sådan grund inom Utskotten påyrkat ärendets återförvisande till afdelningen, med uppdrag till den att utarbeta förslag till lagstadgande i den riktning, jag föreslagit; och vågar nu i samma ändamål hos Rikets Ständer vördsamt anhålla, att frågan mätte varda till Utskotten återremitterad”; Samt af Herr Tersmeden, P. R., Herr Prosten kV ens joe, Herr Doktor Nordlander, Herr Prosten Traneus, Herr Professoren Bring, Herr Prosten Eurén, Herr Prosten Arosenius, Herr Lektor Söderberg, Herr Mteckel, Herr Boman och Herr Wetterberg, hvilka instämt uti Herr Hasselrots reservation. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. htufmuni Ailm. Jhrm/u#ch Eko... Alik. till Esp.-Utsk. d. 27 Juli 1S54, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning a/' väckt fi nga derom, -.'att Rikets Stunder mätte, i underdånig skri/belse, hos liongL Majit anhålla om vidtagande rtf skyndsamma åtgärder lill lugnande af de separatistiska rörelserna inom Kyrkan, och upphörande af förföljelser emot dem, sorn i borgerligt afseende fora en stilla och oförvitlig vandel.» Penna fråga, sorn blifvit vackt hos vallo fl. Borgare-standet af Hr L. f •
– Ja, rörelsen och den friska luften hafva varit välgörande ... jag behöfver verkligen någon gång lemna denna enslighet ... för min helsas skull. – Ni behöfver det ej blott för er helsas skull, min mor: liksom er kropp fordrar rörelse och ombyte af luft, fordrar er själ någon gång förströelse. – Förströelse ... du kallar det förströelse, att en gång i veckan göra några slag på Monte Pincio i en vagn, passande för en borgarhustru, under det jag ser mina jemlikar i rang rulla fram i lysande ekipager ... att vara utsatt för nyfikna, kanske medlidsamma blickar ... att mottaga halft ironiska helsningar ... Åh, du bedrar dig ... vore det icke för Annunciadas skull, på det att hon ej skall alldeles tvina bort i vårt ödsliga palats, så skulle jag aldrig visa mig på Monte Pincio för personer, hvilkas sällskapskrets vi tillhöra genom vår börd, under det att vår fattigdom ej tillåter oss att deltaga i den. – Ni har olyckligtvis rätt, min mor, men, som ni säger, för Annunciadas skull ... stackars syster ... Prinsen använde halfva meningar, i förhoppning att hans mor skulle gå honom till mötes genom att fylla fraserna och således hjelpa honom in på det ämne, dit han ville vända samtalet; men som prinsessan icke gjorde min af att yttra sig, återtog han: – Hvad skall väl hennes framtid blifva ... Hon kommer att tråna bort obemärkt och glömd, ehuru hennes skönhet och hennes börd berättiga henne till en lysande plats i samhället och hennes ädla egenskaper göra henne förtjent af en lyckligare lott. Prinsessan såg upp, förvånad öfver dessa ovanligt deltagande uttryck af den broderliga ömheten. För att säga sanningen, hade prinsen hittills aldrig visat det ringaste intresse för sin syster och hennes framtid. Så mycket mera oväntadt kom detta utbrott, hvars motiver prinsessan ej straxt genomskådade. – Det är mer än troligt, sade hon suckande, att Annunciada ej finner en henne värdig man, då hon ej kan erbjuda någon hemgift.
Denna uppgift visar, att Ridd.cassan för närvar, äger ett årligt öfverskott af 2407 r:dr 38 sk. 7 r:st. b:co, af hvilken anledn. Ridd.direcUn jemväl tillstyrkt den af Hr Bråkenhjelm för Ridd.secret. föreslagna lönförhöjning. Och då TJtsk. anser en förhöjning af Ridd.secretrs contanta lönebelopp både af behof och billighet påkallad, så framt nemi. R. o. Ad. skall kunna erhålla en secret., som åt R. o. Ad:s tjenst uppoffrar icke blott hela sin tid, utan äfven sina anspråk på vidare fortkomst å embetsmannabanan, samt, enligt hvad ofvan är framstäldt, Ridd.cassan till en slik förhöjning med den af Hr Bråkenhjelm föreslagna summa, äfven i händelse af penningeräntans nedsättning till 5 proc. samt en betydligare minskning i inkomsterna genom uthyrande af Riddarhusets lägenheter, lemnar full och säker tillgång, har Utsk. ej tvekat tillstyrka, alt Ridd.secretts från Ridd.cassan utgående contanta lön må ökas från 600 r:dr till 1200 r:dr b:co årligen, berbknadt från månaden näst efter den, då H. R. o. Ad. behagar tillsätta ordinarie Ridd.secreterare; hvilket dock allt heniställes H. R. o. Ad:s vidare ompröfning. Stockholm d. 5 Juli 1834. På RiddarhusUtskottets vägnar H. F. Strömfelt. W. F. Dalman. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. ao8 Den 5 Juli e. m. Måndagen den 7 Juli 1834- Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdrag för denna dag f. m. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 3o sist).