Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-anslag 14,000; 14,000: Dito till inköp af lärokurser , . 1,000: Afgifter af åhörare 413: 16. — 278: 16. — Stipendie-medel 660: 721: 16. Credit-. Utgifter: Mekaniska dito 190: 43. Inköp af lärokurser 1,067: 40. Balans till påföljande år: — \ 80 — § 1- I afseende å Institutets verksamhet under revisions-åren, inhemtas af Styrélsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelser, att undervisningen, utan annat afbrott, än de i stadgarne föreskrifna ferier samt 6 veckor af höst-terminen år 1853, då läroverket, i anseende till kolera-farsotens utbrott i hufvudstaden, varit tillslutet, under terminerna fortgått alla söcknedagar och omfattat följande läro-ämnen: ren mathematik, mekanik (allmän och tillämpad), landtmäteri ochi nivellering, machin-ritning, beskrifvande geometri, fysik (allmän och tillämpad), allmän kemi, kemisk och mekanisk teknologi, kemiska laborationer, äfvensom afvägning och kartläggning; och hade undervisningen vid Institutet begagnats af följande antal elever och åhörare: Elever. Åhörare. Summa. Uti den underdåniga berättelse, som, till upplysning för nuvarande stats-revision, blifvit till Kongl. Majit afgifven, har Styrelsen derjemte anfört: att det, efter Institutets år 1848 verkställda reorganisation, alltjemt ökade antalet af ynglingar, som derstädes sökte inträde, syntes vara ett säkert tecken, att
Ett annat förhållande måste, efter mitt förmenande, anses såsom ett våld såväl mot eganderätteu, som emot hemfriden. Har jag t. ex. på min egendom sökt, såsom rättsinnig husbonde, att åstadkomma ordning, tillhör jag en kommun, inom hvilken det bor åtskilliga välsinnade medborgare, som äfven sökt uprätthålla densamma och bland ungdomen sprida goda seder, skola frukterne af dessa prisvärda bemödanden, till följe af ofvan antydda anledningar, snart spårlöst försvinna. Föreställom oss vidare, att, på grund af vår nu gällande lagstiftning, en mängd medborgare komma in till Regeringen och säga: vi, som önska, att sabbatens helgd uprätthålles, anhålla att, genom Regeringsmaktens mellankomst, sabbatslagarne tillämpas; eller, vi socknemän i N. N. socken utbedja oss, att den sabbatsfrid, som Guds lag och våra författmr tillförsäkra oss, måtte blifva en sanning. Jag frågar, Mine Hrr! hvad skulle Regeringen svara? Skall Regeringen svara: J, som viljen njuta skydd af lagen, hafva visserligen lagen på Eder sida, men denna är numera urmodig, och man kan således icke förekomma, att Statens jernvägar också användas till förlustelsemedel, om än sabbatsfriden för mången derigenom störes? Jag frågar: skulle en Rege - 13* Den 14 Mars f. m. ring derefter skäligen kunna förtjena namnet af kristlig? Att sådana framställningar komma att ega ram, derom 8r jag fällt öfvertygad, och om icke Svenska Representationen, på skäl, som jag icke tillåter mig bedöma, skulle upfatta denna ömtåliga frågas vigt, är jag förvissad, att hos Svenska folket finnes ännu så mycken rättskänsla och känsla för sabbatens betydelse, att det skall veta att, med Regeringens biträde, framkalla ett skydd, som det har rätt att påräkna. Det var en tid, då Svenska folket med skäl hade namn för att framför andra vara ett allvarligt och sedligt folk; detta folk var den tiden stort, ej blott i tal, men, hvad bättre var, Afven i handling, och på den tiden visste man ock att vörda sabbaten.
N:o 194; N:o 233, rör:de tiden och sättet för utgående af de vid innevarande riksdag för en gång eller för 3 år anvisade anslagssummor; N:o 234, i anledn. af väckt motion, att de till Riksg.cont. nu ingående bevillningsmedel måtte i stället inlevereras lill K. Stalscont.; N:o 235, i anledn. af väckta motioner om låneunderstöd till städerne Westerås och Köping i och för undersökning ronde Strömsholms canals ledande lill dessa släder; N:o 236, i anledn. af skiljaktiga beslut i frågan om Commissarien Törnemans och Revisor Nyströms bibehållande af sine löner vid conloret för allmänna magasinsärendenas utredning; Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskotten: N:o 54, ang:de väckt fråga om sättet för båtsmäns förskaffande till och från tjenstgöringsorterne; N:o 55, i anledn. af väckt fråga om förändring i sättet för fångars transporterande; N:o 56, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 10; N:o 57, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 17; N:o 58, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 18; N:o 59, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 24; N:o 60, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 25; N:o 61, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o26; N:o 62, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 30; N:o 63, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 31; N:o 64, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o33; 'N:o 65, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 36; N:o 66, i anledn. af återremiss å utlåt.
Denna motion, som understöddes af hela Preste-Ståudet, afslogs först af Höglofliga Stats-Utskottet på uppgifven grund, att Komministrarnes och Kapell-predikanternes aflöning vore ett Motioner i Preste-Ståndet 1862. 263 församlingarnes åliggande samt att den nya regleringen skulle af sig sjelf bereda hjelp, och denna åsigt delades af de öfriga Stånden. För det Högvördiga PresteStåndet, som likväl fortfor att anse den väckta frågan i högsta grad förtjent af afseende, återstod då ej annan åtgärd, än att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om församlingarnes tillfrågande, huruvida genom dem nöjaktig hjelp skulle kunna vinnas, men i motsatt fall om nådig Proposition till Rikets härnäst församlade Ständer om statsanslag till nödig löneförbättring åt dessa lärare, men med vilkor att statsanslaget skulle indragas i den mån ifrågavarande lärare genom den blifvande regleringen komme i åtnjutande af nöjaktig lön. Det af Kongl. Maj:t anbefallda vädjandet till församlingarne har, såsom bekant är, blifvit v or lysfäldt, men med få undantag blifvit utan resultat, oell någon Kongl. Proposition till Rikets nu församlade Ständer om anslag har ej afhörts. Det torde sålunda vara skäl, att det Högvördiga Ståndet tager de förra skälen till afslag i betraktande och ånyo framställer detta ärende såväl till Med-Ståndens behjertande som till Höglofliga Stats-Utskottets pröfning. Förra riksdagens Stats-Utskott ansåg “en stor del af dessa tjenstemäns aflöningsförinåner ganska ringa och i många fall för en tjenstemannafamiljs nödtorftiga bergning otillräckliga" — men fann likväl icke tillräcklig anledning för Rikets Ständer att frånträda don grundsats, som hittills varit gällande och som Kongl. Maj:t i nådig
Ständers LagUtskotts Protocoll, hållet i Stockholm den 14 Januarii 1829. S. D. å nu å nyo föredrogs Herr JUesterstrancls till Utskottet remitterade Motion, angående den ändring i 35 Cap. j §. RättegångsBalken: ”att enär en person under en och samma lagsökning, blifvit tilltalad för serskildte brott, af hvilka ett eller flera aro af understäilnings-egenskap, men andra åter icke, målet i hela sin vidd må, i följd af underställningen, utaf ÖfverRätt pröfvas, förenade sig Utskottets fleste Ledamöter, med tillstyrkande af Motionen, uti det yttrande som innefattas i Betänkandet N;o 13, Herr HofRättsRådet Berg von Unde var härifrån skiljaktig och afgaf ett så lydande serskildt yttrande: Då uti det fall, sorn Herr JU est er strands Motion afser, olika praxis i Rikets ÖfverRätter eger rum, instämmer jag visserligen deri, att en förklaring öfver Lagens rätta förstånd och mening är af behofvet påkallad; SS Bil. till LagUtsiottets Betänkande N.'o 13» men den af Modonairen föreslagna ian jag för min del icke tillstyrka, ty efter min öfvertygelse rubbas derigenom helt oell hållet den till grund för undersökningen antagna princip, att endast i grofvare brott OfverRätts pröfning af UnderRättens Beslut ovilkorligen erfordras, innan verkställighet derå må följa ; och OfverDomarens göromål skulle genom ett sådant behandlingssätt icke obetydligt ökas. Till stöd för denna min öfvertygelse torde det göra tillfyllest att fästa upp.' märksamhet å det förhållande, sorn icke sällan inträffar, att nemligen en person tilltalas vid en eller två serskilde Domstolar för stöld första gången , vid en annan för förfalskningsbrott, vid en tredje och fjerde för slagsmål, fylleri, sabbatsbrott, oljud å allmän väg eller gata, oqvädinsord m, fl, dylika mindre brott.
323 se och finna obehörigheten af sitt förfarande och leanna hos sig uppriktig ånger deröfver, jemte föresats af ett förbättradt lefverne, samt i sågdam fall det synes blifva äfventyrligt, och när* mast ländande till hans förhärdelse, att förneka honom en sökt tillgift för sin förseelse och försoning med den Christna Församling han förtörna!, samt gemenskap ined densamma; Så borde icke eller för denne enär han sjelfvilligt, vid fullbordan af Kyrkoplikten, afgifver berörde bekännelse och försäkran, absolutionen till* bakahållas blott af det skal, att d&ss begrepp 1 Salighetsläran finnas mera inskränkte, helst för Presten, då han sådant erfår, ändock sedermera är öppet att innehålla med en sådan persons admitterande till nyttjandet af Nådemedlen, intill dess Presten finnér honom äga de insigter i sin Christendom, som för ett värdigt bruk af desse Medel äro nödvändige, och i öfrigt härvid i betraktande bör komma de mer och mindre vidsträckta fordringar, hvilka i afseende på berörde kunskap kunna hos den ena eller andra Prestmannen uppstå; Men å den andra sidan åter förments, att hvarken en verkelig upriktig ånger och botfärdighet hos btottslingén, eller kännedom hos honom, så väl utaf behofvet att vinna Guds Nåd och förlåtelse samt försoning med den Christna Församlingen, som ock af den våda för dess eviga salighet, hvilken i annat fall är oundvikelig, troligen icke kunna förväntas, utan i förening med en tillräcklig kunskap i Salighetsläran och de delar deraf, hvarifrån grund skall hämtas till öfvertygelsen härom; I följd hvaraf, oph då en ab - 3*4 LagUtskottets Letankandeni solution, som skulle meddelas brottslingen, enär han, vid saknad af berörde kunskap, icke kände värdet af en sådan välgerning, skulle blifva olämplig och obehörig, det ansetts nödigt, att bristande erforderlig insigt i Christendoinen äfven borde utgöra ett hinder för Kyrkopliktens fullbordan i afseende på absolution.
Brefvet den 2 Februari 1833, rörande indelta arméens lönereglering, innehåller, att vid indelningsverkets införande tunnan spanmål utgjorde 36 kappar, hvaraf sedermera 2 öfvermålskappar behöllos för Statsverket, men att tunnan nu beräknas till 32 kappar fullrågadt mål, hvaraf j2ff, eliel1’ kappe, utgöra Statsverkets behållning; att fastän vid flere regementen denna behållning blifvit uppgifven till 2 rågade kappar pr tunna, densamma dock icke vid löneregleringen beräknats till högre belop än lj kappe, samt att för de regementen, der kronans behållna s. k. öfvermålskappar utgå med mera än 1| kappe pr tunna fullrågadt mål, beräkningen af denna behållning borde rättas till detta, enligt författningarne, bestämda belopp. Bill. till R. St. Med anmälan om detta förhållande, hvilket sedan äldre tider egt rum och är genom det åberopade Kongl. Brefvet ytterligare stadfästadt, får Utskottet hemställa, att herr Westfelts motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 23 Febr. 1854. Ank. till Eip. Utsk. den 23 Febr. 1854, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om en gratifikation dt Rege/nents-skrifvaren Carl Leopold. (U. A.) Till Stats-Utskottct har Borgare-Ståndet remitterat en af herr L, kV. Henschen inom bemälda Riks-stånd väckt motion, deruti blifvit anfördt, hurusom det lyckats Regemenls-skrifvaren vid Kongl.
Föreståndarinna, utom husrum oell ved R:mt R:dr 1,500: — En studii-direktör „ „ 500: — 5 lärare (beräknadt efter 1 R:dr 50 öre per timma i ... „ » 5,850: — Materiel och diverse utgifter „ „ 1,650: — Summa R:mt R:dr 9,500: — hvartill under första året komme för seminariets ordnande, inköp af möbler med mera, ett särskildt anslag af 5,000 R:dr. Den årliga kostnaden åter för ett institut berodde naturligen af åtskilliga omständigheter, hvilka, i fråga om ett seminarium, föga eller alldeles icke behöfde ingå i beräkning. Sådane vore t. ex. lärjungarnes antal, den större eller mindre enkelhet, som antages kunna vid anstalten vara rådande, och i högst väsendtlig måtto, de afgifter, sorn eleverna erlägga. I afseende på dessa sednare måste tagas i betraktande, att ganska få bland de fruntimmer, som egna sig åt lärarekallet, kunna för sin egen undervisning göra någon synnerligt stor uppoffring. Det borde redan anses nog, om man antoge att flertalet förmå bekosta sitt underhåll under lärotiden. Tille man ej utesluta de öfriga från det öppnade tillfället till undervisning, måste Staten i någon mån träda emellan med sin hjelp, lämpad efter behofvet och de förhoppningar, den medellösa lärjungen genom vid inträdet i läroanstalten ådagalagde kunskaper och anlag gifva anledning att vid sig fästa. För att emellertid, oaktadt mängden af till en del på godtycke beroende förhållanden, komma till någon slutsats, hade Departements-chefen, såsom grund för bcräkningarne antagit ett fullständigt institut med treårig lärokurs och 45 Ö © o o vid inrättningen boende elever, af hvilka 25 skulle betala en afgift motsvarande de utgifter, inrättningen för deras vistande derstädes hade att bestrida, 10 betala half afgift och 10 vara alldeles afgiftsfria. De afgifter, som möjligen borde erläggas af dem, hvilka, utan att tillhöra institutet, erhölle tillåtelse att bevista dess föreläsningar, vore icke tagne i beräkning, då de skäligen borde såsom en extra inkomst mellan lärare och lärarinnor fördelas.
Samtliga fonders belopp uppgick vid utgången af 1896 till 13,528 kr. 92 öre och fondernas förstärkning under året utgör 1,273 kr. Stipendiater för år 1897 voro fröknarna Edith Åkerberg, med. kand. Anna Ahlström, Thyra Jansson, Betty Eskilsson, Elisabeth Lundvall, Selma Aström och Terese Malmström. I tur att afgå ur förbundets styrelse voro fru E. Ankarsvärd, fröken L. Dahlgren, riksantikvarien H. Hildebrand, fröken G. Hjelmerus, fru A. Montelius och fröken Sigrid Ulrich, hvilka samtliga återvaldes, hvarjämte efter fröken E. Fries, som anmält sin afgång nr styrelsen, valdes fröken O. Wahrolin. o Kristliga föreningens af unga kvinnor första världskonferens kommer att äga rum i London den 14 — 18 juni. Inbjudning har utgått till alla länder att deltaga genom ditsändande af ombud, hvilka under konferensdagarne åtnjuta gästfrihet hos Londons K. F. U. K. Äfven från Sverige afresa delegerade såväl från Stockholm som landsorten. Ur det program för konferensen, som stått att läsa i engelska föreningstidningar, finna vi att dagarna komma att upptagas af möten, föredrag, diskussioner från kl. 10 f. m. till 10 e. m. med undantag af ett par timmar för måltider. Första aftonen är mottagning hos viscountess Portman i Portman House; andra aftonen firar Londons K. F. O ". K. sitt årsmöte; tredje aftonen är mottagning hos lordmayorn och hans fru; sista dagen är anslagen till utfärder till tvänne landtgods i Londons närhet. komma till detta num mer. dubbla » stjärnfall » i nästa Vasateatern gaf i går torsdag för första gången Max Halbes drama » Moder Jorden ». Först nästa vecka äro vi i tillfälle lämna ett närmare omnämnande. * h Ett landsmansmöte. Skiss för Idun af H. (Forts.) •Kej, skrifstil kan jag icke läsa. I engelska böcker och tidningar tar jag mig lgt fram, men ur de kråkfötter, mor Brita, grannhustrun, hjälpt mor rita till, kan jag omöjligt få fram något förståndigt.
Men äfven om man helt och hållet lemnar ur sigte alla dessa sistnämnda, först efter hand uppkommande fördelar, och endast tager i beräkning hvad i siffror kan uppskattas, så visar sig en årlig vinst af nära en half million Riksdaler Riksmynt eller en 24-faldig skörd å det utsäde, som Staten sålunda ej låtit falla på hälleberget, utan i Norrlands förunderligt bördiga och mot odlaren tacksamma jordmån. Sedan detta förslag med dess grundliga motivering biet bekant, utsågs bland de lör företaget inom Medelpad intresserade en interiinsbestyrelse för bildande af ett bolag, som under namn “Sundsvalls—Bräcke kommunikatiotts-aktieboläg" skulle hafva till ändamål att med de medel, som dels genom aktie-teckning, dels genom möjligen erhållande statsbidrag kunde beredas öfvertaga utförandet af företaget. Upptagande till alla delar Herr Adelskölds förslag, har sagde Bestyrelse både utfärdat inbjudning till aktie-teckning, som nu fortgår, och till Kongl. Maj:t i sistlidne Juli månad ingått med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande under föeslagna vilkor af både de anslag och de lånebidrag, som här ofvan nämnde äro. Samtidigt dermed h afva äfven Konungens Befallningshafvande både i Jemtlands och Westernorrlands län med enahanda underdåniga anhållan ingått. På nådig befallning har ock Vägoch Yattenbyggnads-styrelsen i ämnet afgifvit underdånigt yttrande, hvaruti Styrelsen med särskildt tillkännagifvande, att den ansett detta företag vara bland dem, som företrädesvis äro förtjente af statsunderstöd, underdånigst tillstyrkt de begärda anslagen. Kongl. Maj:t har ock uti dess till Rikets Ständers Stats-Utskott aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att Rikets Ständer skulle bevilja till ifrågavarande chausséanläggning och kanalisering ett belopp af 200,000 R:dr
General-Tull-Styrelsen aflevereras directe till Riksgälds-Contoret; börande Fondens nuvarande och blifvande tillgångar af Fullmägtige i nämnde Contor sedermera hållas Kongl. Maj.t tillhanda för fullgörande af de dispositioner, som redan äro eller framdeles kunna varda i Nåder anvisade för Svenska Handelns och Sjöfartens utvidgande och befrämjande, så väl utom som inom Riket; och torde, i händelse detta Utskottets förslag skulle godkännas, Rikets Ständer tillika hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla sitt beslut i detta ämne, med underdånig begäran, det täcktes Kongl. Majrt dertill lemna Nådigt bifall och derjemte till vederbörändes iagttagan - Stats-Ut skottets Utlåtandej /V:o 113. 7 de i Nåder meddela de föreskrifter, hvilka För verkställighet af samina beslut kunna pröfvas nödige och lämplige* Stockholm den 16 December 1844- Reservationer. Af Friherre von Kreutner: ”Jag reserverar mig mot Utskottets beslut i följande hänseenden: i:o Det torde vara äfventyrligl, äfven i händelse af ett fredligt uppgörande med Marocco om Tributens upphörande, att förminska Handelsoch Sjöfart s-fondens tillgångar, genom nedsättning i de io procent å tull på inkommande varor, hvilka nu erläggas, emedan behofvet af Handelsflottans skyddande mot sjöröfverier troligen ändå alltid kommer att fortfara, äfvensom tillfällen att yppas till befordrande af vigtiga företag för vår handels och sjöfarts upphjelpande, så inom, som utom Riket; i sednare fallet synes Chinas tillgänglighet för veildshandeln med skäl påkalla kanhända kostsamma, men i en framtid lönande, åtgärder till afsättning af svenska producler. Fara är, om Handelsoch Sjöfarts-fonden åter sjunken lill den obetydlighet, som för ett halft århundrade var händelsen, att de utgifter, sorn å densamma nu anvisas, hvaribland /p.ooo R:dr årligen för Svenska flottans behof, mäste genom allmän Bevillning fyllas. 3:0
men 211 tunnor af provincens egen kyrkotionde; hvadan också billigheten skulle fordra, att, för ortens egen nytta, användes en del af de kyrkornas behållna inkomster, som från längre tid tillbaka blifvit dessa provincer afhände; — och har motionären derjemte begärt, att, för den händelse hans förslag vunne bifall, Rikets Ständer mätte bevilja ett årligt anslag af Åttatio tunnor spanmål, utgörande i penningar, efter 6 R:dr B:co tunnan, 480 R:dr B:co; samt att rum för den nye läraren måtte beredas i det nya skol-hus, som vid skolan snart komme att uppföras. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, för behandling af denna fråga, sammanträdt med Stals-Utskotlel, hafva Utskotten densamma torehäll; och få Utskotten, vid afgifvande af sitt yttrande deröfver, först redogöra för Rikets Ständers vid sisla Riksdag vidtagne beslut i förevarande ämne, äfvensom för hvad, i anledning deraf, blifvit sedermera ätgjordt.
Jag gör detta derföre, att, enligt min förmening, sjelfva grunden och målet för de Svenska jernvägs-anläggningarne, i väsendtlig mån äro olika mot hvad som utgör grunden och målet för dylika anläggningar i andra länder. Ty efter min öfvertygelse böra jernvägarne här icke, såsom förhållandet är i andra länder, hufvudsakligen afse att uptaga en redan befintlig rörelse, utan deras syfte måste härstädes i främsta rummet vara att lifva och tillskapa en ökad produktion, d. v. s. gifva tillfälle till verksamhet för olika näringsgrenar, hvartill här finnes anledning i ymnighet, men som hittills ieke kunnat upkomma i anseende till de långa afstånden och bristen på kommunikations-anslalter. Och om man ur denna, såsom mig synes, enda riktiga synpunkt betraktar frågan, torde det vara svårt att förneka K. M:s förslag ett bestämdt företräde framför alla de öfriga; och denna grundåsigt är för mig ett hufvudskäl, hvarföre jag anser den norra Mälarestranden icke hafva samma behof och följaktligen icke heller bör kunna hysa samma anspråk att få en jernväg, som de inre delarne af landet, hvilka den södra banan är ämnad att genomskära. Ett ytterligare skäl för mig att föredraga denna sträckning har äfven varit, att Statens jernvägar ej måtte komma i någon sammanblandning med KöpingHult-vägen, hvilken, sedan bolaget lemnat sina förbindelser oupfyllda och derigenom blifvit fullkomligt skiljdt från Staten, numera utgör en helt och hållet enskild bana. Dessutom, då mången tviflat på att jernvägarne här skulle komma att bära sig, derföre att vårt land är mindre folkrikt än andra, så vill jag påminna derom, att det är icke folkrikheten allena, som betingar möjligheten för jernvägar att bära sig och göra nytta.
En bildad styfmoders takt förbjuder henne helt säkert att mot dem göra sin myndighet gällande på något stötande sätt. Men skulle så vara, att de fullvuxna icke kunna förlika sig vid tanken, att en annan intager deras moders plats, må de då lemna hemmet och icke ådraga sig en dom genom att förbittra en medmänniskas tillvaro med sin egen afvoghet och genom att uppfostra sina yngre syskon till hätskhet och upproriskhet mot den, hvilken af Gud insatts i det heliga föräldraembetet. Må mannen äfven betänka, att han ej har rätt att bjuda en kvinna sin hand och bedja henne blifva mor för sina barn, så framt han ej hyser oinskränkt förtroende för hennes karaktär, och hennes rena afsikter. I annat fall försyndar han sig djupt mot henne och drager henne ned i mycken olycka. Man och hustru böra i ett sådant äktenskap vara ett om någonsin. Och för att återkomma till sagorna: många bland dem äro af hedniskt ursprung och icke så alldeles ofarliga för barnen och i det förhållande, vi nu afhandlat, hafva de säkerligen utträttat mycken skada. Huru rördes man ej i sin barndom af den stackars lilla Cendrillons sorgliga lott i hemmet, men vi veta oss ej hafva återsett hennes motbild i lifvet. Månne ej i vanliga fall styfdottern hålles med lenare tyglar, och att det mera krusas för henne än för den egna dottren! En moder, som haft flere styfbarn yttrade, då hennes egen gosse felat: » Gud ske lof att det var min egen, så att jag kan aga honom. » Därför, sofren sagorna! Det vore önskvärdt, att denna ringa uppsats finge verka i det godas tjänst och ej blefve missförstådd. Den har afsett att väcka på och reagera mot ett missförhållande och en fördom, men har visst ej velat framställa alla styfmödrar som felfria och alla styfbarn elaka — tvärtom äro vi öfvertygade, att styfbarnen i sitt förhållande till andra kunna vara helt älskvärda. — Men då motsatsen så ofta blifvit framhållen, fordrar rättvisan, att man må se saken äfven från den andra sidan.