Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
L kring i en modern engelsk spetsborgarfamilj — är begagnadt, visar det sig till fullo uppnå syftet att försätta åskådarne i den allra bullersammaste stämning af uppsluppen häpenhet. I hög grad är effekten af det lustiga upptåget beroende af titelrollens framställarinna. I fru Hilda Castegren hade Vasateatern också varit nog lycklig att finna en utsökt representant för Niobes marmorskönhet och drottninglika patos. Af de medspelande må särskildt nämnas hr Warberg, som med smittsamt humör spelade en för säkringsdirektör, det värst utsatta offret för den tårymniga helleniskans gengångarskap. Som förpjäs till » Niobe » gifves en liten ganska lustig farsoperett, » Ut med hin! » af Paul Prandel, i hvilken särskildt fru Emma Berg samt hrr Kellberg och Scenson skörda lifligt bifall. Halsbandet. Ofvers. för » Idun » af Elin C. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) En gripande sorgeakt blef fröken Maria Holms likbegängelse i söndags middag på Nya kyrkogården. Våra läsarinnor känna det sorgliga öde, som drabbade den unga damen, då hon på resa från Paris till hemlandet dödades vid järnvägssammanstötningen i Appilly. Hennes stoft, en blott allt för ringa ersättning för det lefvande lif, den ungdom och verksamhetsförmåga som på några minuter förintats, hade i tordags anländt till den åldriga modern, och på denna höstdag med omväxling af solglimtar och gråvädersstämning skulle det nu anförtros åt jordens sköte. Nyfikenheten hade troligen lockat många af de hundratal, som vid kyrkogårdsgrinden mötte likföljet, dit ut till de dödas stad. Men af den rika blomstergärd, som efter jordfästningen offrades åt den dödas minne, var lätt att förstå, att i detta lifliga deltagande många personliga vänskapskänslor togo sig ett uttryck. Teater och musik. Kungl. operan återupptog i söndags » Mignon » med delvis ny rollbesättning. Sålunda utförde fröken Lindegren titelpartiet och redde sig därmed ganska bra. Stämman förefaller visserligen ännu outvecklad och särskildt i mellanregistret tämligen svag, men höjdtonerna få ofta en varm och fyllig klang, som är af god verkan.
Hvarje enskild är berättigad, att söka skaffa sig den största möjeliga inkomst af sitt capital, då han icke hapdlar emot Lagens bokstaf, och icke i sin egen rättskänsla finner motvigt för begäret att förvärfva på andras bekostnad; men en StatsBank måste vara inrät* tad till Statens och det allmännas gagn, och Bankens fördel således alltid underordnas det allmänna, till hvars fördel den är inrättad; alt upphöja räntan på Bankens försträckningar, strider dessutom emot det Den 27 Julli f. ra. 39 ändamål man med realisationen vill vinna, att, nemligen så snart som möjligt kunna sänka räntorna i allmänhet. Man har sagt, att nedsättningen af Disconträntan varit orsaken till Discontfondernas förmyckna påkännande, och att räntans förhöjning sknlle göra lånen tillräckliga. Jag känner ej om Disconträntans sänkande inom Stockholm lockat ockrare att söka slå under sig Discontmedlen, eller om detta der orsakat, att de 5 Millioner, som äro anslagne för StockholmsContoiret blifvit otillräckliga, men det vet jag, att Götheborgs DiscontContoir alltid hade penningar tillräckligt ända till 1826 års missväxt, hvilken jemte en afstadnad export af jernoch träd-varor gjorde lån mera nödvändiga, hvilkas antal ökades af några Commissionairers oförsiktiga bemödande att inleda en del af den jordbrukande allmogen i detta lånebegär. Det var således icke räntans nedsättande, utan egenteligen behofvet, som gjorde att lånen ovanligt påkändes. Det är dessutom beklagligt, om man i Stockholm af egen erfarenhet tror, att man på landet måste gifva gratificationer för alt der få låna. Det är endast de, som behöfva större capitaler, eller som hafva mindre godkända affairer, hvilka, om de vända sig till Commissionairer i Stockholm, få gifva gratificationer; man och man emellan brukas det icke på landet. Spdan ip«r nU tala* i «>elfva saken, ut - 4o Den 27 Julii f. m. beder jag mig att få upptaga till besvarande några af de serskildte lalarnes yttranden.
Verk existerar sorn uppmanar till hazardspel på samma gång som en allmän Författning strängt förbjuder de samma, anhåller jag blott att få framställa några anmärkningar emot de skäl , hvarpå Utskottets Betänkande är grundadt. Utskottet har ibland annat anfört, att om NummerLotteriet indroges, vöre det i alla fall en möjlighet för den spellystne, att begagna både Utländska Lotterier och inom Landet inrättade private Lotterie associationer. För den som känner, att det nästan ensamt äro de mindre bemedlade folkclasserne, som begagna Kongl. NummerLotteriet', lärer det första från Utländska Lotterier hemtade skälet vara af ganska liten vigt. Hvad sedermera angar, att privata Lotterier skulle uppkomma och begagnas, så tror jag att om desse kunna stå tillsammans med nu gällande Författningar, och således kunna utgöra en Industrie gren i enskild mans hand, det då vöre stridande emot de nu rådande liberala Statsoeconomiska principerne, att Staten öfvertag en enskild industrie-gren, kunna de å ter af Lagen ej lidås så förfaller skälet och Statens åtgärd att bibehålla NummerLotteriet Den 6 Junii f, m. 71 skall visa sig uti en ännu förhatligare dager. Utskottet har sluteligen anfort, att man genom Numme!Lotteriets bibehållande, kunde undvika att pensionera en mängd Embetsoch Tjena steman. Jag anser mig i anledning häraf böra yttra, att icke några inrättningar till beredande at inkomst lör Staten kunna tänkas så olämpliga och så omoraliska , att man icke för deras bibehållande skulle kunna låna styrka af samma skäl. Då jag således icke i något hänseende kan gilla de uti Utskottets Betänkande framlagde skäl, och då jag ej kan undgå finna, att hvarje Statsintrad som uppkommer på bekostnad af medborgares moralitet och på bekostnad af den renhet i efterdömen, sorn Staten åtminstone är skyldig att visa, om den någon gång tillåter sig att uppträda i enskild indnstrieväg, så anhåller jag att Betänkandet måtte blifva återremitteradt. Friherre Boije, Ludvig: Den öfvertygelse StatsUtskottet framställt, att
N:o 8, ang:de sättet för bestridandet af kostnaderna i och för innevarande riksdag. Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 26 dennes e. in. på hordet lagda utlåt. IV:o q, ang:de ersättningen för Hr Landtmarskalkens och Hit Talmännens riksdagskosinader. Då det ämne, sorn nu förehades, personligen angick Hr Frih. o. Landtm., aflemnade han klubban till den äldste Grefven, H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus. StatsUtskts utlåt. ]V:o 9 blef derefter af R. o. Ad. bifallet. Sedan Hr Frih. o. Landtm, återtagit klubban, blef SlatsUtsk;s den 26 dennes e. m. på bordel lagda utlåt. N:o 10, angtde aflöningen för den hos RiksSt;n och Utsktn anställda cancelli-personal och vaktbetjening, af R. o. Ad. bifallet. Hr Rosenblad, Bernhard: I dessa begge sednare nu bifallna betänkln synes StatsUtsk. hafva varit särdeles generöst — emot vaktmästarne. I afseende på det sista betänk. som angår secreterarnes och cancelli-personalens aflöning, vill jag nu icke yttra mig, då det ar tillstyrkt att framdeles må bestämmas till hvad belopp den bör utgå; men mot det föregående betänk, om ersättning för Hrr Talmäns riksdagskosinader, och dess godkännande, anhåller jng få reservera mig.
Brefvet den 10 April 181 i, jemnfördt med Kongl. Brefvet den i5 Mars 1820, är gällande, derest för Annex-, Mensaloch Stomhemman i Halland städja rättligen vid hvarje åbo-ledighet bör utgå och erläggas, densamma bör afse och trygga åboens lifstids-besittning, samt vid åboens frånfälle, äfven gälla för enkans lifstid, utan att kunna emedlertid , genom inträffande Pastors-ombyte, undergå någon rubbning eller förnyelse. 2:0 Af Christen Andersson från Malmöhus Län, hvilken, under åberopande, att allt, som kan befordra jordens öfvergående 1 egande händer, utgör en förbättring i samhället, derföre det syntes vara lagstiftarens pligt att befordra detta, då sådant kan ske utan kränkning af någons rätt, påkallat uppmärksamhet å förhållandet med Mensal-hemmanen i Skåne. — Så, som 20 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande ■, IV;o 4$- nu förhållandet är med dessa hemman, skall den osäkra besittningsrätten vålla, att de icke blifva så väl häfdade, som de skulle blifva i en egares hand. Åboerne skola vara utsatte för de beständiga försöken att böja städjan och öfverlåtelse-vilkor, och ehuru arfvingar hafva en erkänd företrädesrätt, skall denna endast vara skenbar, då alltid sådane anbud kunna tillställas, hvilka uppdrifva betalningen, så att arbetarnes efterkommande ofta nödgas att utblottade lemna den torfva, hvarvid deras hopp om bergning varit fästadt. Presterskapet åter skall på långt när icke hafva den fördel af dessa hemman, som de hade genom en säker penningeinkomst. Mången gång skola de gå miste om snart sagdt all inkomst, just till följd af v ilkorens utarmande beskaffenhet, derföre det syntes motionären, att å Presterskapets sida inga hinder borde läggas för en anordning, som kunde betrygga en säker årlig, om också mindre, inkomst.
Till en centner handgevärseller stycke-krut bestås: 79J tl. luttrad salpeter, som motsvarar 97A U. rå eller oluttrad salpeter, hvilket efter Kronans inköpspris, 5 R:dr Lispundet, gör 24: 12. 3U. Tillverkningskostnad, inberäknadt svafvel, kol, cent ner-käril, kol-torkved samt bevillnings-afgift 5: 32. — Underhållskostnad för brukets byggnader, inventarier och inrättningar, fördelad på kontraherade centner, gör på hvarje 2: 40. — Transportoch magasinerings-kostnader, kalkulations vis, 1: — Krutproberings-kostnader circa 16. 8. Förlust å kostnaden för svafvel, sorn af kruttillverkarne betalas med endast 9 R:dr 32 sk. per Skeppund, ehuru det i allmän handel gäller 26 R:dr 32 sk. Sku, som alltså för 13i U, hvilka till en centner krut åtgå, måste påföras priset med 28. $. Kostnaden för ett centner handgevärseller stycke-krut S:a 34. 33. För ett centner bergkrut utgör kostnaden 32 sk. mindre i arbetslön och 9 rst mindre i proberimiskostnad samt utföres alltså med 34: — 3^. O Vid Åkers Krutbruk, sorn har 8 sk. mera i underhålls-kostnad än Husby Kloster, k oslar en centner handgevärselier stycke-krut 34: 41. en centner bergkrut 34: 8. 3^. Tid Torsebro o c* Ja Fliseryd s Krutbruk, sorn hafva 8 sk. mera i underhålls-kostnad för alla krutsorterna och 8 sk. högre arbetskostnad per centm - :r för handgevärsoch stycke-krut, än Husby
I förmodan af bifall härtill, hoppas Kongl. Maj:t, att med användande af besparingar, som å detta anslag, innan den första regleringen hinner verkställas, kunna vara användbara, jemte dem, som på Riks-Statens fade Hufvud-Titel kunna blifva att tillgå, de till 6,800 R:dr, efter bifogade förslag, beräknade årliga kostnader för den af Comite,n tillstyrkta och i Nåder bifallna Scholas-Inrättning efter Ämnes-läsnings-melhod, hvilken redan här i Hufvudstaden blifvit inrättad, äfven kunna bestridas, och Kongl. Maj:t således undgå, att, enligt hvad Kongl. Maj:ts afsigt varit, detta ytterligare anslag af Rikets Ständer begära. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. CARL JOHAN. A. C. af Kullberg. 28 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 5g. Utdrag af Protocollet, hållet inför Kongl. Majit uti Stats.-Rädet på Stockholms Slott, vidEcclesiastik-Eocpeditionensföredragning j d2y Februarii 182g. Närvarande: Stats-Ministern för Utrikes Ärendena II, E. Hr. Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. llr Grefve Rosenblad. II. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren af Kullberg. Sedan Kongl. Maj:t beslutit att till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition, angående beviljande af ökadt anslag för Undervisnings-Yerken i Riket, upplästes till justering berörde Proposition, hvilken, uppå Stats-Secreterarens och Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, af Kongl. Majrt i Nåder gillades , och skulle till hvarje Riks-Stånd, på vanligt sätt, öfverlemnas. Ut supra. Ex protocollo Th. v. Baumgarten.
Og glade Børn sig ved hans Hjerte hang. Til Sandhed blev ham Eventyrets Lykke; Paa Tidens Strøm dog svømmed Lykkens Ø; Til landet, hvor ei Blomst og Fugl kan døe, Den lyse Skytsaand peged gjennem Skygge. To Vinterfugle kom med hvide Flor; De flagred over Nordens kolde Fjelde, Og Skjalden saae med Suk den Favre hælde Sit Hoved dybere mod isnet Jord. En Sommermorgen ved hans Bryst hun blunded – Som «Fuglen blaa» den skjønne Sjæl bortfløi. Dens Flugt var stille, skjøn og himmelhøi; Med hende var dog Lykkens Ø forsvundet. I dybest Smerte har ei Skjalden glemt At prise Magten, som os ei bedrager, Naar Kjærligheden giver her og tager Hvad evigt kun i Aandens Dyb er gjemt. Han havde grebet Traaden, som skal holde, Om ogsaa alle Stjerners Kjæde brast, Og ved en evig Haand han holdt sig fast, Da hedest Læben hang ved Læber kolde180 Og det blev Vinter, det blev Vaar paany; Et Vemodsslør omflagred Skjaldens Øie – Da saae han atter Fuglen i det Høie – Dens Vinger blaaned skjønt i gyldne Sky. Hans Aand fik Vinger; –for hans Blik forklared Sig paradisisk Salighedens Ø: I Landet, som har gjemt hvert evigt Frø, Er Herlighedens Liv ham aabenbaret! B. S. Ingemann. Noter Delen III, sidd. 664–685. Den i Stockholms-Posten för 1795 (N:o 114) tryckta och förmodligen af Lenngren författade Nekrologen säger, att han ”i Åbo fullföljde sina studier i 13 år, och vann lagerkransen”.
Bifölls; 4-'de mom. deruti Utskottet tillstyrkt att, i den händelse tullvärdeskolumnen komme att ur taxan utgå, den stapelstäderna tillkommande tolag måtte, på sätt Kongl. Maj:ts förslag innehåller, beräknas till viss procent af tull-beloppen, i stället för tull-värdena å de varor, som i hvarje stad ineller utföras, och att denna procent måtte bestämmas efter medeltalet al hvarje stads tolags-inkomster under de sista 5 åren i förhållande till tull-afgifterna, med det vilkor likväl, att någon minskning i tullinkomsterna icke måtte genom tull-afgifternas framtida, nedsättning städerna tillskyndas; samt att, intilldess denna förändring kunde komma till stånd, tolags-beräkningen fortfarande grundas på de i nu gällande taxa utsatta värden. Godkändes; 5:te mom. deruti Ulskottet föreslagit att de uti Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse antydda förändringar i afseende å beräknandet af nederlagsrekognition m. m. måtte för det fall, att lull-värdes-kolurnnen kommer att ur taxan uteslutas, varda af Rikets Ständer godkända. Bifölls; 6:te mom. deruti Utskottet föreslagit, att den af Kongl. Maj:t godkända förändring i tull-taxans form äfven måtte af Rikets Ständer godkännas. Bifölls; y:de morn. deruti Utskottet förklarat sig icke anse af nöden, att anföra några vidare skäl så väl för de i nu gällande värdes-bestämmelser gjorda serskilda rättelser, som för de mindre väsentliga ändringar i sjelfva redaktionen, hvilka Utskottet vid några få artiklar funnit lämpliga, ansåg Ståndet icke fordra någon åtgärd. Prot.-utdrag den 2 Juni 1848. 429 Hvad Utskottet tillstyrkt angående de i betänkandet omnämnde varu-artiklar från och med ”agat ”till och med ”flyttsaker,” blef afStåndet bifallet, med undantag af hvad angår arliklarne lin, blyertspennor, broderade arbeten, ”af guld och silfver", bröd, filar samt fingerborgar och syrin gar, vid hvilkas tull-behandling
Undantagen från den hos Norrbottniska allmogen tillförene befunna trofasthet i löften och allmänna redlighet äro utom allt tvifvel talrikare, i det domstolarnes annaler icke sällan utvisa, att alla nödvändiga former för aftals giltighet måste iakttagas, sä vida man med säkerhet skall kunna påräkna uppfyllandet deraf. De gröfre brottens antal är likväl ringa; och det torde förtjena att nämnas, det under de fem ifrågavarande åren icke mer än hvar 7,490:de person varit häktad. Härstammande från Birkarlarne, bibehåller allmogen ännu nog mycket begär för handel och byten, hvilket mången gång urartar till vingleri. Den Finska befolkningen isynnerhet visar en särdeles fallenhet för processer och egensinnighet i deras fullföljande, så att exemplen på rättegångar, som fortvarat under 6, 7 å 8 ting med en mängd vittnesförhör, under det värdet hvarom man tvistat knappt motsvarat lösen för ett tings expedition i saken, icke äro så sällsynta. När man fordom räknade till bevisen på ett godt värdskap, att gästerna kunde förmås öfverskrida måttlighetens gräns i förtärandet af spirituösa drycker, anses nu deremot åtminstone bland ståndspersonsklassen ett öfverlastadt tillstånd medföra skada för ett godt anseende. Men tyvärr! kan man ännu icke säga att detta exempel i allmänhet vunnit efterföljd hos den arbetande klassen. Väl finnas i länet flera nykterhets-föreningar, men man har hos dessa anmärkt, att de icke alltid drifvit sådana satser, som varit stödda på grunderna af en sund moral; äfvensom att de från sitt ursprungliga nit låtit hänföra sig till en allt för mycket i ögonen fallande intolerans, hvarigenom ändamålet med deras verksamhet skulle förfelats. Jag lemnar dock denna anmärkning derhän. Men säkert är, att den icke motsägs af det omdöme om nykterhetens sak, hvartill qvantiteten af det i länet införda brännvin kan gifva anledning.
Lekberg för Lindes och Ramsbergs samt Nya Kopparbergs Bergslager. O. Oisson för Wäse, Wissnums, Nyeds och Olme Härader. Nils Andersson för Elfdahls Öfre och Nedre samt Fryksdahls Öfre och Nedre Härader. O. Olsson för Jösse Härad. Olof Larsson för Södra Helsinglands Domsaga. Eric Mattsson för Sveg och Hede Tingslager. Joh. Westermark för Westerbottens Norra Domsaga. P. Mattsson Paul Hedström för Norra Ångermanlands Domsaga. för Södra Ångermanlands Domsaga Öfre Landet. J. P. Wallmark Gust. Glad för Westerbottens Medlersta Domsaga. för Westerbottens Södra Domsaga. J. E. Rutström för Nottbottens Norra Domsaga. 3lt'f§bag§s23ef(ut 1858. 95 A. Backström för Pitea Härad. Olof Lagergren för Gottlands Södra Domsaga. Måns Peli rsson för Luggude Härad. Merman Öbom för Neder-Luleå, Ofver-Luleå och Råneå Härader. Anders Pehrsson för Torna och Bara Härader. Per Nilsson i Espö för Oxie, Skytts och Wemmenhögs Härader. Jacob Lindby för Gottlands Norra Domsaga. Nils Olsson för Onsjö, Rönnebergs och Harjagers Härader. Pebr Nilsson i Ahlestad för Färs och Frosta Härader. Ola Månsson för Ljunits och Herrestads Härader. Nils Svensson för Ostra och Westra Göinge Härader. Sven Haraldsson för Bräkne Härad. Ola Månsson för Ingelstads och Jerrestads Härader. N. Hansson för Norra och Södra Asbo samt Bjäre Härader. Håkan Pettersson för Ostra Härad. Nils Andersson för Albo, Gärds och Willands Härader. Jöns Pehrsson för Listers Härad. N. Svensson för Medelstads Härad. Andersson för Halmstads, Höks och Tönnersjö Härader. And. Gudmundsson för Årstads, Faurås och Himble Härader. Anders Nilsson för Wiske och Fjäre Härader. O. Ericsson för Lane, Tunge, Stångenäs, Sörbygdens och Sotenäs Härader.
Maji. liet vid det jag nu föreslagit om anslagets användande, får jag äfven vördsammast föreslå, att, då ofta förnyade häst-transporter medföra förökad kostnad, förutsatt att Stamstuteri icke utan införskrifning från främmande länder kan hildas, den summa, som anslaget för dessa 5 åren utgjorde, vore disponibel att lyftas å en eller tvenne bestämda terminer, då ÖfverSlyrelsen öfver Stuterierne försattes i tillfälle, att, på ett för ändamålet gagnande sätt, kunna på en gång uppgöra större köpslut, och dessutom ej för mycket af anslagssumman komme att åtgå till transportkostnad. Dessa äro de få ord jag har att, i afseende på Statsmedlens användande till hästafvelns förbättrande, anföra, och får jag, i händelse Utlåtandet skulle blifva återremitteradt, hemställa, att detta yttrande måtte få åtfölja återremissen med vördsam anhållan hos Utskottet, att ej utan afseende lemna det af mig föreslagne bildandet af ett Stamstuteri för anslagssumman, hvilket Stamsluteri tillika med Landtstuterilnrättningen, enligt mitt begrepp, är den enda säkra grundvalen, hvarpå vi kunna bygga hoppet om förbättrandet af liästafveln uti landet. Utgående från den synpunkt, att ej häst-afvelns förbättrande uteslutande kan byggas endast på Stuterierne, utan, likasom Den 52 Maji. 5i i alla andra Länder, der denna näringsgren hunnit till någon höjd, förnämligast måste vara en följd af individens medverkan till det allmänna nyttiga och goda, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att ringa eller intet har man att inom Fäderneslandet vänta sig af den enskilda industrien i denna väg. Mången tror jag skulle medverka till det allmänt gagneliga ändamålet, hästafvelns upphjelpande, och derigenom öppna sig utväg, att på detta sätt kunna realisera de i vanvärde fallne landtmanna-producterne, om endast någon utväg vore till afsättning för de hästar, som inom Landet produceras. Brist på afsättning är vid hästculturen, likasom vid hvar annan näringsgren, det band, som mest återhåller dess fortskridande.
Jag vet att du skulle misstycka, om jag häntydde på hur olyckligt det är att utkasta en mängd stora ord, dikterade af ett uppbragt sinne. Du hade aldrig från början bort neka fru N. att dela de välsignade spanska hönsen. Hon är icke van vid oartiga afslag, och du hade fått afvel nog ändå. – Ja, men jag hade icke fått den ensam. Det var jag som genom kapten Strömsten tagit in dem. Skulle jag då lemna min idé med all dess framtida afkastning liksom till hälftenbruk åt en annan? Nej, det hvarken ville eller behöfde jag ... Nu är det dessutom icke fråga om det, utan om huru jag skall få Carl att afstå ... ty jag går bestämdt icke. – Då faller ju hans afstående af sig sjelft. Men, sanna mina ord, svärdotter, jag känner Christoffer N. Han kommer att begagna den minsta förolämpning mot hans hus såsom förevändning att icke allenast bryta, utan ock att hämnas på Carl. – Svärmor kan icke ställa till rätta på det sättet. Fru N. är odrägligt högmodig. – Och du är också en verklig markatta, som klöser hvar och en! Fru Joachima spratt till. Carl hade obemärkt kommit in och afhört en del af samtalet. – Jaså, du lyssnar ... Det gick en skarlakanssky öfver Joachimas ansigte. – ... och får höra att du tänker framhärda i din egensinnighet. De fördömda hönsen har jag lust att låta vrida nacken af, efter de fullkomligt förvridit dig ... Nå, vill du besluta? – Ja, att ej ursäkta mig, så länge jag lefver! Se der mitt sista ord. – Mitt sista ord är detta: Om du icke ännu i morgon förmiddag gått till fru N. och lagat att det söndriga er qvinnor emellan kommer i ordning, så var förvissad att du också i hela ditt lif får minnas den här förhärdade envisheten, som kommer att kosta mig, Gud vet hur mycket. – Och der sitter svärmor och säger aldrig ett ord, utan hör med god smak på hur mannen behandlar hustrun! – Var så god och inblanda icke min mor i det här, som helt och hållet rörer oss ... Med mildare ton tillade han: