Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo StatsUtslcs den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 176, ang:de ett ytterligare lån utaf allmänna medel åt NoraErvalla jernvägs-bolag. Den 19 December. 349 Hr M o n t g o m m e ri e, Rob. Nils Germ.: Då R. o. Ad. genom sitt bifall till de två föreg:de understöden gifvit sin åsigt tillkänna, att sådana företag böra understödjas, så hemfar jag deraf en anledn. att yttra några ord rörande de skäl, som jag anser böra verka till bifall äfven till nu ifrågav:de ansöknjng, hvilken af Utsk. blifvit afstyrkt. Utsk. grundar detta af-tyrkande derpå, att bolaget förbundit sig, att göra jernvägen färdig, ulan några ytterligare bidrag från Statens sida; men detta skäl kunde läggas till grund för afslag å alla möjliga ansökningar om dylika understöd, sorn dock blifvit beviljade. Bolaget, påslår emellertid att arbetet kan anses färdigt, emedan vägen varit öpnad för trafiken, med undantag af en bro öfver Järla-ån, hvilken blifvit förstörd, och i anläggning kostade något öfver 30,000 Rdr Bko, som naturligtvis komma att ännu mera höjas innan bron blir fullbordad. Jag har i min reservation anhållit, att R. St:r mätle bevilja bolaget 50.000 Rdr Bko, som nu kunna sägas återstå på det ursprungliga låne-anslaget, och då denna summa i det närmaste öfverensstämmer med den kostnad, som ännu återstår innan arbetet blir fullt färdigt, samt då R. o. Ad. förut beviljat medel för jernvägars fullbordande, och här ingalunda är fråga om att på något sätt ordna bolagets affärer, vågar jag tro att det finnes billighet för den anhållan, jag nu framställt, nemi. att bolaget måtte få ett ytterligare understöd af 50,000 Rdr Bko, att utgå på samma vilkor, som förut blifvit för bolaget fastställda i afs:de å de beviljade 100.000 Rdr. Gr. Hamilton, Malcolm:
Af de 2 millioner bancosedlar, som supponeras tillverkade årligen till utbyte af ett lika antal hypothekssedlar, är för åren 1841 och 1842 endast hälften begagnad till detta behof och den andra till silfverköp, för att jemnka metalliska fondens förhållande till sedelmassan, i enlighet med 4-'de punkten af premisserna. 4:o i845 linnes ingen hypothekssedel, men sedelmassan har blifvit ökad (med 2 millioner eller) till 36 millioner genom silfverköpet 1841 och 1842, hvilken åter 1849 är minskad till 34 millioner. Räntevinsten bör derefter användas antingen till silfverköp eller till minskning af sedelmassan och icke till statsbidrag , förrän Banken är soliderad icke allenast för alla sina utelöpande sedlar, utan ock för det rörelsecapital, som är nödigt, eller 3o millioner R:dr B:co. Lades på bordet. Upplästes och lades på bordet nedannämnde inkomna betänkanden och utlåtanden från Stats-Utskottet, af den >4 dennes: N:o 3. angtde utgifternas för innevarande Riksdag omedelbara bestridande genom R:gds-Contoret; ]V:o 4- * anledning af K. M:s Nåd. remiss å handlin garna i frågan om Bankens rättighet att erhålla liqvid för i 2:ne på densamma öfverlåtna äldre Kronofordringar; af den >5 dannes: N:o 5. i anledning af arrendatorernes af Klabböle Kronolaxfiske i Umeå Elf underd. ansökning om eftergift i >83o års till Kronan utgående taxa för berörde fiske; N:o 6. i anledning af K. M:s Nåd. Remiss å f. d. Kamereraren vid Strömsholms Stuteri-inrättning, Assessoren Landströms underd. ansökning 0111 afskrifning af dess skuld till Stuteri-cassan; från Expeditions-Utskottet, af den 18 dennes:
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utlåt, dels återremiss deraf, framstälde H. Exc. propos. å bifall till Utlåt, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade II. Exe. sig hafva funnit ja öfvervägande. Ken 2Ä Januari. 21* Frill. Schultzenheim; Jag anhåller om votering. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag vädjar till Frih. Schultzen heim, om han verkligen anser, att Utsk:t, på de af honom i motionen afgifna skälen, kunnat billigtvis af fordras ett vidlyftigare besvarande af frågan. Talaren afbröts här utaf H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., som fästade hans upmärksamhet derå, att, då öfverläggningen i sjelfva ämnet redan förklarats afslutad, finge något dertill hörande icke vidare anföras. Hr LilliehöökJag hemställer då till Frih. Schultzenheim, om han vill afstå från sin begärda votering. Flere ledamöter hördes häri instämma. Frih. Schultzenheim: Som jag anser frågan vara af särdeles stor vigt och jag sett att flera ledamöter i andra Stånd delat mina åsigter, så fortfar jag i mitt yrkande på votering. Härefter uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den, som bifaller BankoUtsk:ts Utlåt. N:o 10, i anledning af väckt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 Rdrs Rmt valör under benämning af enkla och dubbla Caroliner, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, varder förenämnde Utlåt., på grund af deremot gjorda anmärkuingar, till Utsk:t återremitteradt.» Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 56. Nej — 22. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 21 och 25 dennes bordlagde Utlåt.
Uti afgifven motion, som Högloflig!» Ridderskapet och Adeln remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, har Herr Paijkull, L. (?., anfört, att till det allmänt kända förhållandet, att disciplinära förseelser myeket oftare inträffade vid de värfvade än vid de indelta trupperna, äfvensom dertill att anskaffandet af dugliga rekryter vid de förra vore förenadt med stora svårigheter, anledningen vore att söka dels i de värfvade regementenas kasernering, dels också i den omständigheten, att manskapet nästan aldrig hade någon stadigvarande sysselsättning och jemn arbetsförtjenst pä de tider, då det icke af sin tjenstgöring vore hindradt att åtaga sig annat arbete. Motionären ansåg derför, att någon anordning borde vidtagas, hvarigenom hvarje värfvad soldat, åtminstone af infanteriet, kunde beredas en biförtjenst, den motionären trott kunna lätteligen uppdrifvas till åtminstone 100 R:dr R:mt årligen. Då nu allmänna arbeten i stor skala företoges i de flesta städer och garnisonsorter, borde det ej vara svårt att förskaffa manskapet vid ifrågavarande regementen passande sysselsättning. Men till den ändan erfordrades någon förändring i de nu brukliga värfningsförbindelserna, så att den, sorn toge värfning, tillförband sig att arbeta vid sådana anläggningar och företag, der anställning kunde honora beredas; och till vinnande af berörda syftemål har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, sä framt efter en noggrannare granskning af förhandenvarande förhållanden det finnes lämpligt, och dermed förenade svårigheter kunna undanrödjas, Kongl. Majit täcktes »utfärda befallning om vidtagandet af sådana åtgärder, hvarigenom en jemn och ständig sysselsättning och dermed förenad arbetsförtjenst skulle kunna beredas manskapet vid landets värfvade och kasernerade trupper, då tjenstgöringen sådant medgifver.» G Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ko 10.
Så länge en sådan på många ställen verkligen förefinnes, synes det icke rigtigt, att Staten lemnar bidrag lill förbättring al sådane lärares vilkor, som kunna anses åtminstone någorlunda bergade. Harman deremot vunnit en sådan fast grundval, kan sedermera derpå vidare byggas. Få sätt bär ofvan blifvit anfördi hafva många motionärer föreslagit att minimum för folkskolelärarens lön måtte bestämmas till 400 R:dr. Men Slaten kan icke ensam lemna della bidrag. Den kan icke uppgifva den städse erkända grundsatsen att folkskolelärarnes aflöning hufvudsakligen åligger kommunen. Således kan Staten icke gå längre än att gifva lika mot kommunen. Gifver Staten mera, omkastas nyssberörda grundsats. Icke heller synes, om nämnda minimi-lön stadgas, uppoffringen för de församlingar, som redan gifvit lill folkskolelärarens aflöning lika mot den öfverlemnade delen af skyddsafgiflen, kunna blifva betungande om Staten gifver hälften af tillskottet. Alt deremot Staten nu skulle gifva tillskott åt församlingar, hvilka, såsom den Kongl. Propositionen upplyser, gjort intet för sitt folkskoleväsende eller till och med samlat fonder af den dem skänkta delen af skyddsafgiflen, skulle icke kunna ur någon synpunkt försvaras. På folkskolelärarnes ställning i allmänhet synes det blifva af vida mera fördelaktig inverkan, om hvar och en af dem är tryggad af ett fastsläldt minimum, än om en mindre del redan bergade skulle genom Statens åtgärd komma i åtnjutande af hällre lönevilkor vida utöfver det nu föreslagna löne-minimum, under det att det stora flertalet kämpade med nöd och betryck, såsom åtnjutande en lön långt under detta samma minimum.
Län, om cttergist af utffylder för wiste inbyggare derstädes, prov. 46g. Z09. 516. (d. XIV. 126.) 1624. Dec. 93?» ' K. Rakelugnav, oM stora Riddarhus - Salens förseende dermed, Mors 540. 586. 1410. Apr. 254.257. 54t» Rammar-Lollegium, om upphäfwande af författnirf . .. S 66 Register. gen om en sä kallad insinuations-asgifts erläggande af hwarjc derstädes rättsökande part, Mars 6z8- 1579. Apr. 2. 668- 76^. 867. — om uppdrag ät det' samma att till nästa Lagtima Riksdag inkomma med fullständig uppgift öfwer alla Rikets Domainer, steinman och lagenheter m. m. Febr. 1444- 1782. om uppdrag ät detsamma att till nasta Riksdag afgifwa en fullständig berättelse om sä wäl dc redan uppgifnc förpantningar, som ock Schlegelsta förpantningsgodsen, Maro 1094. Rammar-Rätten, anmärkningar emöt den. Aug. 876. 882. 98G om desi bibehållande wid desi närvarande organisation. Apr. ZAz.
I början af delta Riksmöte, har motion blifvit väckt, anemie Lagens mellankomst för alt skydda de för samhällets fortfarande bestånd så dyrbara skogarne, emot den gräsliga förödelse, som de i dessa dagar i vårt land undergå. Öfverlemnande åt andra att afgöra huruvida det föreslagna botemedlet emot det onda är praktiskt verkställbar! eller ej, ber jag ali få fästa npmärksamhelen på det obilliga lili, att lagen, som i värt land så foga skyddar äganderätten till skogsegendom skulle, på sätt föreslaget är, komma alf ingripa uti denna egaiiderätt. Det torde nemi. hafva hånell något hvar skogsägare, ali då deras skog blifvit plundrad af okyuniga personer, och dessa härföre blifvit lagförda, Lagen knappt nog såsom brottslingar erkänt dem, som sålunda handlat, och hvilka härföre undsluppit med eli ansvar sä lindrigt, att det på intet sätt kunnat varnas från förnyande af tilltaget. Då t. ex. personer frånlöfvat en hel skogstrakt hvar och en till manshöjd upvuxen trädtelning, och dermed tillfogat■ skogen en för framliden oberäknelig skada, har Lagen ådömt dessa, alt med åtta sk. r:gs för hvarje tjog af dessa unga träd ersätta skadan, och della af det skäl, att man i orten af andra skogsförstörare verkligen få köpa sådana trädtelningar, under namn af ”stäfver” eller ”slör”, lill detta pris; hvilket är den f. n. fullt lagliga grunden för sådan förstörelses upskattande i värde.' Af sådant Lagens snart sagdt blundande för föröfvandet af ett öndt, som med undergång hotar stora skogssträckor i värt land, har den naturliga följden blifvit, att enskilda skogsägare ej vårdat sig om en egendom, som af sjelfva Lagen synes vara ansedd till spillo gifven, utan i stället sökt så snabbt som möjligt förvandla denna egendom i penningar. Skall nu Lagen komma att förhindra detta förvandlande i penningar från ägarnes sida, på samma gång som den så godt som blundar för detsamma, då det skef genom lagbrytares åtgärd?
Men att fattigdomen blef hans följeslagare hela lifvet igenom, och till och med mångengång försatte honom i en belägenhet af yttersta nödställning, få vi dock ej alltför mycket beklaga: ty detta öde sammanhängde så väsendtligen med hans karakter, och bars af hans lynne med en så lekande lätthet, att det syntes vara en oskiljaktig beståndsdel af hans personlighet och ett nödvändigt villkor för dess trefnad. Att arbeta med ansträngning och ihärdighet, att spara, att neka sig någon njutning när en sådan för ögonblicket stod till buds, att låta dess gamman hämmas eller ens i ringaste måtto störas och inskränkas genom tankar på morgondagen, var aldrig hans sak: men också aldrig, att beklaga sig, att ligga vänner till last, att anropa välgörares ädelmod. Armodet förekom honom sjelf såsom så naturligt hörande till hans dagsordning, att han omöjligen kunde finna det mera värdt andras uppmärksamhet, än sin egen. Derför undvek han ock helst, ehuru stor sällskaps-älskare han var, att mottaga besök hemma i sin kammare. En ämbetsman, med hvilken han någon tid bodde i samma hus, anade hans knappa omständigheter, sökte hans bekantskap för att kunna hjelpa honom, och öfverraskade honom en dag i hans rum. Husgerådet bestod då af ett bord, ett par krassliga stolar, ett bläckhorn, och en butelj, som nyttjades till ljusstake: men vid bordet satt han sjelf på den ena stolen i en klädsel, hvars prydlighet sällsamt afstack mot hela den öfriga omgifningen. I denna punkt var han nämligen alltid högst ordentlig och städad. Uppoffrade han stundom något af andra nöjen, så skedde det endast för nöjet att alltid vara välklädd. Hans linne var esomoftast i torftigaste skick, men fina och välstärkta manchetter felades aldrig; när han klädde sig, för att gå ut, fasttråcklade han dem sjelf vid den söndriga skjortan; den klädning, hvari han trädde ut på gatan, var hans enda; men alltid lika elegant, som hans chapeau-bas-hatt och hans hår, hvilket ständigt befanns kammadt och pudradt med stor omsorg.
Genom Kongl. Brefvet den 5 Juli 1855, har Eders Kongl. Maj:t tills vidare medgifvit en förhöjning af rekryteringspenniogarne vid regementet, från 5 R:dr 75 öre till 5 R:dr 62 '/> öre R:mt pr man om året, samt befriat Fältjägaren från den honom förut åliggande skyldigheten att sjelf bekosta sitt underhåll under möten, hvarjemte Eders Kongl. Maj:t ytterligare, genom Kongl. Brefvet den 31 Januari innevarande år i Nåder tillåtit, att hvar och en utöfver tre mil från mötesplatsen bosatt Fältjägare må hädanefter för marchen fram och åter emellan sin sockenkyrka och mötesplatsen, tillgodonjuta aflöning efter 50 öre riksmynt för hvarje marchedag, med beräkning af 3 mils marche om dagen, dock med iakttagande, att ingen må åtnjuta aflöning för mer än 12 marchedagar, sammanlagdt för framoch ätermarchen. Dessa af behofvet högeligen påkallade åtgärder, hafva 23 Bil. Jfi 3 till Kongl. Muj:ls Nåd. Prop. Jfö 1. om Statsverket 18S6. äfven befunnits verksamt bidraga till förmån för rekryteringen, så att de till ett högst betydligt antal uppkomna vakanser. 118 st., kunnat förminskas. Men enligt hvad hos Eders Kongl. Majit blifvit i underdånighet anmäldt, hade likväl vid innevarande års möte, 32 nummer varit vakante, hvilka, oaktadt alla bemödanden af Kompani-cheferne, icke kunnat återbesättas, hvarförutan efter mötets slut 46 man begärde afsked, utan att kunna förmås att rekapitulera, hvaraf synes, att vilkoren, ehuru förbättrade, ej ännu inbjuda hvarken til! antagande af värfning eller till rekapitulation. Orsakerne häruti ligga dels uti ökade tillfällen till arbetsförtjenst och dels uti utvidgad näringsfrihet.
Uti 1782 ars Reglemente om pcnningarnes insättande och förräntande uti RiksgäldsContoiret, före, siogs af Rcvisorerne uti BrandförsäkringsWerker, atk till detta WerkS desto större förkofran Dest uti RiksgäldsCvntoiret emot Z procent innestäende Capitalev stulle till private Personer emot 6 procent utlänas: hwilket uppä Dirvctions af BrandförsäkringsWerkG hsK S62 Den November. hos Kongl Maj:t gjorde underdåniga hemställan r Niäder bifölls och Kongs. Kungörelsen af d. 8 Aug. 1808 utfärdades, som stadgar huru utlåningen borde ste.
Härtill användes ett half stop kali sirup, hvari röres litet hvetemjöl; derpå tillsättes 11 / 2 " 8 kallt smör, 4 hela ägg, (ett åt gången), 3 lod okalsinerad pottaska, upplöst i litet varmt vatten, jt &amp; socker och sist 5 12 hvetemjöl — allt i ofvannämnda ordning och under flitig omrörning utan uppehåll. Degen utkaflas till lagom tjocklek och uttages med formar. Kakorna sättas sedan på plåtar och bakas vid lagom värme. Lotten. Vill man bevara en fin, ungdomlig hy, böra alla skarpa och konstlade medel undvikas. Skönhetsvatten o. dyl. verka blott tillfälligt förskönande och efterlemna snart en grådaskig hy med förslappade muskler och tidigt kommande veck och rynkor. Vid ansigtets tvättning bör följande iakttagas: Hvarje morgon före beröringen med vatten aftorkas ansigtet lätt med en mjuk linneduk, emedan det dam, som under natten alltid faller och fäster sig i huden, genom vattnet inpressas i och tilltäpper de fina hudporerna. Der efter sker öfversköljning med kallt, friskt vatten och torkning (ej hårdt) med ren handduk. Tvål användes nå- gon gång, men först sedan huden blifvit väl genomvåt af rent vatten. Tvållöddret afsköljes noggrant. JU. 3 Upsala h ö g a r. 50 ort smör,- 40 ort fint socker, 5 ägg, 85 ort mjöl blandadt med 2 teskedar hjorthornssalt. Smöret röres, tills det blifver hvitt. Äggen och sockret inblandas. Mjölet tillsättes; smeten bör vara tjock; sedan tages med en tesked små kulor och rullas i groft stött toppsocker. Gräddas i ej för svag ugn. Britta. Huskurer. Tvätten. Denna kan lättast intagas, om man vispar den till intagning bestämda qvantiteten tillsammans med ett glas godt, bornerande öl. Det härvid uppkommande skummet innehåller hela oljeqvantiteten. På detta sätt intagen ricinolja besvärar icke magen och förorsakar ytterst sällan uppkastning. Att tvätta ä k t a spetsar. Spetsarne lindas kring en butelj, hvilken fylles till hälften med vatten.
Riksdag be* viljat följande tillökningar uti de anslag , som befunnits otillräckliga emot behofven, nemligen ; Uti anslaget till ved och ljus för Fästningsoch Garnizons-or terna 4 .ooo: Uti anslaget för Städernas Källarefriheter på Förslag och till närmare reglering 4,155:16. 6. Dito för Spinnhusen i landsorterna - 5,316: 21. 6" samt till byggnader och reparationer å Kongl. Slottet samt Kronans publique hus och byggnader i Stockholm och Xandsorterna 22,000:—™- Tillsammans 35,471:38.— Nionde Hufvud-titeln. Denna titel blef af Riksens Högloft. Ständer, enligt 10 §. i Riksdags - lieslutet af den 2 Maj 181.0 bestämd till ett belopp af 100,000 R:dr för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes befrämjande , att utgå af besparingarna på de åtta hufvud-titlarna samt Allmänna Indragnings» Staten. Vid 1812 års Riksdag kunde endast upp» föras på denna titel de då varande besparingar å allmänna Indragnings-Staten,'emedan besparingarne på hufvud-titlarna, såsom beroende på afslutade Räkenskaper, då icke voro kända och dess - I‘Sett 14 Jnfc dessutom icke kunde , såsom Osäkra och tillfälliga upptagas eller beräknas såsom éri ständig Fond för denna titel, då derétnof eri på Allmänna Indragnings Staien inträffad besparing öfver* går till inkomst ifrån att förut vara utgift. De besparingar å Allmänna IndragningsStateri, Sorn då påföides 9 hufvud-titeln utgjordes I penningar * - 278: 20. 10. Xndeidta Rentor 191: 1, j0, 5,329 tunnor 5 * kappar spannmål å 4 R:dr 21,316: 32. —» iÉL Tillhopa 21,786: 6. g. Mati på det den af Riksens Hoglofl.
För öfrigt, då pluraliteten är så gifven, hvilken mening skall blifva den gällande, skulla det vara en onödig tidsutdrägt att tvista om summan, hvarföre jag fogar mig efter Den 5 O c t o b e r e. in. iS3 Herr Rosenblads förslag, att den i Contrapropositionen må upptagas till 66,000 R:dr. Grefve Brahe: Jag har begärt ordet, för alt lill alla delar förena mig i hvad Friherre Anckarswärd nu yttrat. Jag tror, att det blir det säkraste sättet att uppfylla det ändamål Kongl. Maj:t åsyftar. Enligt hvad jag fattat af Herr Friherrens framställning, är det nödvändigt, att Konungen lemnäs fria händer, hvad Indelningarnes fördelning och Lönernes jemnkning inom hvarje Corps, vidkommer. Min tanka har varit, att lönebeloppet skall så mycket möjligt är vara lika inom hvarje Corps, men icke att Konungen på något vis skulle vara hunden, hvad verkställigheten beträffar. Herr Nordenfalk: Då två Ledamöter önskat, att den summa, jag uppgifvit, måtte förändras till 18,000 R:dr, och skilnaden blott utgör 357 R:dr 24 sk., vill jag ej vara skiljaktig, utah låter för min del gerna dervid bero. Herr Pubbingj Arvid: Friherre Anckarswärd har nyss yttrat, att han saknar grunder för sig att bestämma den summa, sorn behöfves för att fylla behofvet. För min del vet jag ej, hvarföre icke vid detta tillfälle, likasom annars vanligen, Rikets Ständer skulle begagna de utvägar de hafva, och hafva haft, att höra sina Utskott. Då 184 Den 5 O c tobeie. m.
Det kan icke ens vid ett sådant tillfälle komma i beräkning, om qvarnen är väl eller illa belägen; utan saken beror helt och hållet på qvarnegarens éget godtfinnande, om också qvarnen har det allra förmånligaste läge. Jag har mig bekant en qvarn med 5 par stenar, hvilken inköptes af ett bolag, som för någon tid sedan nedlade densamma, emedan vattenfallet behöfdes af bolaget till något annat ändamål. Uppå skedd anmälan härom, gillade K:s Beflnde nedläggningen, med förordnande, att qvarnen med sin årliga ränta, hvilken utgjorde 40 å 50 T:r spannmål, skulle utur Kronans jordeböcker och räkenskaper afföras, och detta beslut blef af Kammar-Colhra fastslälldt, så att qvarn-egarne befriades från räntans utgörande, från och med den dag, då verket nedlades. Att under sådana förhållanden hos K. M. begära utfärdandet af en författn., rör:de en såk, som förut redan är genom lag bestämd, lärer val icke vara lämpligt, med mindre, än att de utaf Hr von Troil omförmäldte olägenheter af kostnader och tidspillan, som med nu gällande sätt för ödelagde mjölqvarnars befrielse från den dem åsatte ränta skola vara förknippade, kunde genom en ny författn. undanrödjas; men jag betviflar möjligheten och lämpligheten häraf, samt vågar påstå, att de blifva det alldeles icke genom godkännande af Utsk:s förslag, enär detta i afseende på nedläggnings-frågornas formella behandling innehåller alldeles detsamma, sorn nu gällande förfaltn:r stadga; hvarföre det af Hr von Troil anförda exempel om en qvarnegare, som först efter sju års förlopp, erhöll den ifrågavarule räntebefrielsen, ingenting bevisar om behofvet af förändrade förfatln:r i ämnet. Sannolikt är, att qvarn-egaren sjelf vållat det sju-åriga dröjsmålet, genom underlåtenhet, att göra saken anhängig i vederbörlig ordning, och detta är icke lagstiftarens fel.
För Expeditions-Utskott fits Förslag till underd. För befordrande af en rationel skogshushållning å de allmänna hemman, som innehafves med stadgad åborätt, föreslog Skqgs-koinitéen, alt åbon å sådant hemman skulle, 0111 han ellerlefde föreskrifven bushållningsplan, ega att fritt använda den del af afkastningen, som ej erfordrades för husbehofvet, hvaremot, innan indelning af skogen å kronohemman skett, densamma endast lill husbehof skulle få begagnas. Då Kongl. Majit genom nådiga Skrifvelsen den 30 Maj 1857 föreslog Rikets Ständer antagande af denna grundsats, möttes förslaget, särdeles med afseende ä 'issa särskilda förhållanden med de Norrländska länen, för hvilkas kronoåbor nvlljanderällen till skogen, intilldess den blifvit till regelbunden hushållning indelad, genom det föreslagna stadgandet skulle hafva blifvit inskränkt, af sådant motstånd och sä skiljaktiga meningar, att hvarken den föreslagna grundsatsen eller någon annan i dess ställe af Rikets Ständer antogs, och Bonde-Ståndet anmälde i sin olvanberörda underdåniga skrifvelse den 27 Februari 1858, det Ståndet för sin del beslutat, att innehafvare al kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt, borde i afseende på dispositionen öfver de till dessa hemman och lägenheter hörande skogar, bibehållas vid samma rätt, som de hittills åtnjutit.