Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von Hauswolff deremot uppläste ett så lydande skrifteligt yttrande: *’Efter mitt begrepp, om hvad som hör iagttagas vid stiftande af nya Lagar, så vida dessa skola blifva ändamålsenliga och hälsosamma utan kränkning af menskliglietens anspråk, måste afseende göras ej mindre på billighetens än på rättvisans fordringar, och på de såsom allmänna DomareReglor framstälde sanna erindringar, att stundom högsta rätt varder största orätt, samt att vid all Lagstiftning, så väl som vid dess skipande, noga uppmärksamhet Bör fästas på den felagtiges mer eller mindre elaka och Brottsliga afsigt och uppsåt, Lagutskottets Bttånkaniett. iagp och på den större eller ringare skada eller förlust, som varit eller blifver en följd af den beg&ngne öfverträdelsen af Lagens förbud. Denna princip finnes efterföljd i de fleste civiliserade folkslags Lagar, oell med sorgfällighet iagtlagenuti vår, år 1734, antagne Lag, till och med uti den §. af45Cap. MissgerningsBalken, hvarom nu är fråga. Deruti befinnes, att i mån af Brottens grofhet och den skada som derigenom timar, bestraffningarne blifvit bestämde, ehuru det moraliska onda stundom är af lika hallt. Således för olofligt tillgrepp af annor mans egendom stadgas böter till blott hälften af det tillgripnes värde, jemte hemlig skrift och aflösning, om detta icke öfverstiger Tio daler, men i annat fall, att den brottslige skall stånda Tjufsrätt, det vill säga böta Try gånger så mycket som det stulna värdt är, eller ansvara med kroppen, och dertill undergå uppenbar kyrkopligt med Skrift och aflösning, ehuru ofta brottet emot moralitet och sedlighet är enahanda, men endast tillfället varit mera gynnande för den sistnämnde i dess afsigt, och skadan för den lidande derigenom blifvit mera känbar. Vid frågor om ansvar då menniskolif är förspildt, stadgas, dels böter gradvis efter beskaffenheten af händelsen, dels och olika dödsstraff allt efter brottets egenskap och förbrytarens uppsåt. I slagsmåls-saker på samma sätt o. s. v.
Detta är något helt annat, än att, såsom Utsk. säger, behållningen utöfver lefnadskostnaderne, dessa må vara hura stora som helst, skulle vara underkastad bevillning. Hr Henschens motion innefattar ingenting annat, än hvad som vid de flesta Riksdagar här såsom en allmän billighetsgrund gjort sig gällande, eller att från personer, hvilka, ehuru icke hörande till dem, som behöfva anlita fattigvården, dock äro obemedlade, icke skall uttagas den yttersta skarfven. Ett bevis på, att jag har rätt häruti, är att Utsk. sjelf föreslagit, att de löntagare, hvilkas löner icke upgå till mer än 200 Rdr, skola åtnjuta befrielse från bevillning. Jag tror att lagstiftarne handla mindre välbetänkt om de, under det man å ena sidan allmänt talar om det stora välståndet i landet, likväl å den andra låta uttaga det yttersta äfven af den mindre bemedlade, utan att påtänka andra källor. Jag ber att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att det just är genom dessa till ytterlighet bragta tvångs-åtgärder i beskattningsväg som man föranleder allmänna tänkesättet till det under andra förhållanden ganska märkvärdiga och verkligen högst omoraliska blundandet för underslef i afseende å upgifter till beskattningen, som dock i vårt land f. n. är så allmänt. Det förhåller sig med detta onda på samma sätt som med den efterlåtenhet, som allmänna opinionen visat för smuggling och tullförsnillning, när tullförfattningarne äro för mycket prohibitiva. Opinionen ställer sig då emot lagen, och det finnes ingen annan hjelp än att göra denna billigare. Det är på grund af dessa skäl som jag understödjer Hr Henschens motion, och anhåller att ifrågavande punkt måtte varda till Utsk. återremitterad samt att detta mitt anförande må få dit medfölja. Hr von Koch, Nils Samuel:
: :>Den, som bifaller hvad Bevilln:sUtsk:t föreslagit uti första Mom. af dess på sidan 23 i Betänk:t N:o 20 förekommande hemställan, eller att bevillning för jordbruksfastighet ska11 utgå med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder ifrågavarande förslag, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitteradt.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 15. Nej — 54. H. Exc. Hr Gr. o.'Landtm, yttrade, att det återstode för E. o. Ad. att fatta beslut angående sednare delen af Utsk:s nu förevarande hemställan, deri föreslagits, att bevillningen för all annan fastighet skall utgå med 5 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet; hvarefter, och sedan H. Exc. framställt först propos. å bifall till nämnde förslag oförändradt, och sedermera propos. å bifall dertill med den utaf Gr. af Ugglas föreslagna förändring, eller att siffran 5 skulle utbytas emot siffran 4, hvilka båda propos:r besvarades med många Nej jemte några Ja, propos. gjordes på återremiss af samma förslag, dervid svaren utföllo med starka Ja jemte några Nej; och förklarades Ja nu hafva varite-öfvervägande. Utsk:s å slutet af sid. 23 förekommande hemställan angående bevillning för frälseränta. Erih. Tersmeden: Sedan E. o. Ad. beslutat åtel remiss af mom. 2, så torde äfven detta morn., som dermed står i sammanhang, böra återremitteras. Gr. af Ugglas: Jag hemställer huruvida meningen är att i Den 9 Maj e. m. 59 sammanhang med detta mom. hyad som står om frälseränta i 3:dje §:n äfven skall behandlas.
Då den beskattning, som är afsedd att drabba det rörliga kapitalet, synts Utskottet icke kunna på lämpligare sätt utgå än genom stadgandet om bevilinings-afdrag ä ränta, der densamma är till mer än fem procent bestämd, samt skäl icke heller torde förefinnas att nedsätta denna beskattning, hvilken Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden också bibehållit oförändrad, har Utskottet ansett Boi -gare-ståndets återremiss af berörde §§ icke böra å Utskottets sida till någon åtgärd föranleda. § 35. Välluf! Borgareståndet har godkänt denna §, med undantag af i:dra moni., som återremitterats för vinnande af nedsättning till en procent af deri stadgade bevillning af Aktiebolag, Associationer, Societeter, Verk, Hypotheksoch andra inrättningar; men som tre Riks-stånd godkänt äfven det ifrågavarande momentet, och Utskottet redan yttrat sig i afseende å den ifrågaställa nedsättningen för näring och rörelse i allmänhet, så torde berörde återremiss icke påkalla något vidare utlåtande. § 37. Med afslag af Utskottets hemställan beträffande 37 § eller att väckta motioner om borttagande af den uti berörde §. stadgade bevillning för karakters-fullmagter måtte lemnäs utan afseende, har Högvördiga Presleslåndet beslutat, att 3:dje Artikeln eller §§ 37 och 38 skola uteslutas; men då de öfriga Riks-stånden, godkännande 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 0. Utskottets omförmälda hemställan, bibehållit den ifrågavarande bevillnings-titeln, får Utskottet mlrjuda Högvördiga Preste-ståndet att frånträda sitt j ofvanberörda motto' skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Riks-ståndens. Yttrandet pacj. 17 öfver Herr Doktor Säves motion om införande af beskattning för egandet af hundkrealur, har blifvit återremitteradt från så väl Högvördiga Preste-ståndet som Vallöf]. Borgareståndet.
förordningen af den 22 mars 1889, att till ri~edlein af skolråd, fattigvirdsstj~i.else och fattigvårcisniimnd kmde inväljas såväl Itviiinor soin män, Iiittills endast vunnit tillampiiing med i~fseeiide å skolråclsvaleii, liiinnabes ordet &amp; t grefue Hamilton: D i jag tager niig friheten att inleda derina diskussion, ber jag att f i föiwtskicka den iipplysningen, att det icke sker af egen drift. Fredrika-Rreiiier-Förbi~~idet liar daroin anmodat mig, som jag antager, Iiufvudsakligeiz p&amp; den griilid, att nian dartill ej kiinnat föriiic?, någoii blanc1 ledainöteriia i var fiittigvårdsnanind och vii * n fczttigvir.dsstyi.elser, livilka, biittre 311 ii&amp;goii annan, skulle har kiinna bara vittnesbörd on1 huruvida den reform, soni ar 1889 genomfördes af koniing ocli riksdag, men sotii, livad hiif viidstaden angir, fortfarande finnes till endast p&amp; papperet, bör anses hafvtt varit af behofvet påkallad eller icke. Att &amp; ter jag, e h r u jag e) ager niigon personlig erfarenhet i den praktiska fattigvården, ' likviil atagit mig detta uppdrag, det beror uteslutande tliirpa att jag ansett det vara min plikt, sedan jag, för iingefai. ett, år sedan, i egenskap af dåvarande ordförande i 8tockliolins stads fattigv %rdsrevision, var med om att till stadsfullmaktige framföra ett beklagande af a t t fattigvårdsnämnden - såsom vi i rerisioiisberättelsen uttryckte oss - försummat att begagna en af lagstiftningen anvisad utväg att %t fattigvården förvarfva för densamma sardeles viil lämpade krafter, i det att nämnden ännu icke nagon ging iuralt krinnor i fattigvårdsstyrelserna.
Jo, så hade det varit och var väl ännu — men hon skulle aldrig kommit hit i afton — aldrig hjälpt till med att ordna de ungas bo — det hade väckt så många smärtsamma hågkomster. alkongdörrarne utåt gatan stodo halföppna, lika mycket för att insläppa den ljumma nattluften som för att fördela den blomsterrikedom, hvaraf rummet uppfylldes. Skenet från gaslyktorna utanför kastade strimmor af ljus öfver väggar, tak och enskilda föremål, lemnande andra åter i dunklet, för öfrigt var det mörkt i hela våningen — tyst också, om man undantager ljudet af lätta, snabba steg, som gledo öfver salongsmattan. Ratsch! Där glimmade en liten låga, och inom kort brunno de tolf rosenröda ljusen i kristallkronan, klart belysande » Moster Lottens » skarpa profil och skelettartade gestalt, där hon stod kvar med ljuständaren i handen, medan blickarne mönstrande irrade kring rummet. Nej! Det kunde sannerligen ej blifva bättre! Så mycket blommor, så många näpna små- ting öfverallt, och hur nytt, • — man kunde gärna säga ungt — allt såg ut härinne! En suck gled ofrivilligt öfver hennes läppar, medan hon gick att tända lampor och kandelabrar. Ljust skulle här vara och så festligt som möjligt, det hade hon lofvat. Så! Nu var hela våningen upplyst. Salongen, matsalen, fruns kabinett och herrns rum. Endast i sängkammaren rådde en mystisk halfdager — ett darrande rosenröd! skimmer från flusslampan i taket. Hon kände till hvarenda vrå, hvarenda småsak i detta hem, som hon hjälpt till att ordna, och nu hade hon lemnat bröllopsgården före alla andra för att tända ljusen och ännu en gång — den sista — se efter, att allt var som sig borde. H u r blankt, putsadt, vackert och obegagnadt var ej allt, från silfret på buffetten till grytkrokarne uti i köket! Så skulle också en gång för länge sedan Nej! Hon ville ej tänka därpå. Nu kunde de komina när som helst! Om hon satte sig här vid fönstret, kunde hon se vagnen vika om gathörnet.
Förslag till arrende-nedsättning för berörde Hemman, hvilket förslag åter icke lärer kunna Betänkande n. r3i tillerkännas något fullt gällande vitsord, då beraälde Kronofogde, på enahanda grunder, sökt en lika beskaffad förmån för det af honom arrenderade och jemväl under Drottningholms Kungsgård belägne Hemmanet Barkarby, samt det Synings-Instrument, t. f. Domhafvanden åberopat, uti det af honom, rörande sistnämnde [lemman uthändigade bevis icke blifvit bifogadt; finnér Utskottet sig ej kunna tillstyrka bifall till omförmäldte ansökningar. Betänkande, angående aflöningen vid innevarande Riksdag för RiksStåndens och deras UtskottsSecreterare, Canzlier samt Vaktbetjening. (R:gs-A.) Till Utskottet har i ofvanberörde ämne inkommit följande: Undertecknade LandtMarskalk och Talmän, jemte Utskotts Ordförande, hafva denne dag sammanträdt, för att, jemlikt 24 §• Riksdagsordningen, till StatsUtskottct afgifva Förslag till den vedergällning, som, lämpad efter göromålens vigt och mängd, vid denna Riksdag bör tillkomma RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Canzlier samt Vaktbetjening. Hittills har Tjenstemännens aflöning utgått under 2:ne rubriker: Arfvoden och Traktamenten.
Jag yrkar bifall, helst en återremiss vore utan allt annat ändamål än tidsutdrägt, sedan tre Stånd bifallit Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefve af Wetter stedt, Guslaf: Då StatsUtskottet, i det afgifne förslaget, med mindre väsendtliga förändringar antagit det förslag, som innefattas i Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, och jag i egenskap af Konungens Råd - Den i5 Jan nar i i f. ro. i73 gifvare tillstyrkt denna skrifvelse, torde Ridderskapet och Adeln finna naturligt, att jag förenar mig med de öfrige Ledamöter, som här yttrat sig för bifall till del af Statsutskottet afgifne förslag. Redan under denna Riksdag, och äfven vid den föregående, har i detta ämne så mycket blifvit anfördt, att jag tror opinionen i delta afseende hafva hunnit utbilda sig. Jag tror svårligen att något nytt, vare sig för eller emot, kunde anföras, som icke redan blifvit anfördt, åtminstone icke något sådant, som kunde rygga en redan fattad öfvertygelse. Mig torde likväl tillåtas få upptaga några smärre här anförde omständigheter, och deribland först att, som mig syntes, Grefve Horn önskade stöd för återremiss deruti, att en sådan instruction borde utfärdas för Revisorerne, som inskränkte sig till ett återupprepande af 68 §. Riksdagsordningen. Jag får likväl till honom sjelf hemställa, om icke just i denna §. de orden två års afshitade räkenskaper finnas, som utgjort ett af tvisteämnena. Grefve Horn, om jag fattade hans mening rätt, tilläde, såsom ett förslag och tillägg vid instructionen, att räkenskaper, utan inskränkning till tid och rum, skulle aflernnas. Jag hemställer, då meningen var att inskränka instructionen till 68 §., och deruti ej finnas några ord rörande tid och rum, huruvida icke uppstod nödvändighet af en vidsträcktare instruction, än blott upprepande af §:n.
» » Ett litet lindebarn, » ifyllde en kraftig basröst. » Usch, var det du, Karl! de mig! » Hvad du skräm» Hör du, hvad är det på för bazar, man köper dylika lyxartiklar? » Han drog henne retsamt i den lilla locken bakom örat. » Låt mig vara, Karl, jag har verkligen inte tid, » muttrade .hon och retirerade ut i köket. Tåget hade stannat på perrongen, löjtnant Helmer stod just i begrepp att hjälpa ned sin hustru, då han hörde Gustaf Helmers välbekanta stämma: » Välkomna, käraste vänner. Jag började nästan ^frukta, att ni inte voro med, eftersom jag inte såg till er! » Karl vände sig om. Var denne allvarsamme man med de sjukliga dragen hans barndomsvän, den muntre Gustaf Helmer? Han häpnade öfver den förändring kusinens utseende undergått. I ett ögonblick stod det klart för honom, att det var näringsbekymmer, som ristat dessa fåror i hans drag oeh ur dem utplånat den forna glädtigheten. Han visste, att vännen hade haft det, som man säger, » smått », ty en stor del af hans lön gick åt att betala gamla skulder från universitetstiden; men Gustaf hade i sina bref sällan talat om sina penningbekymmer, förmodligen för att ej bedröfva kusinen, då han visste, att denne skulle plågas af att veta sig oförmögen att bistå honom. » Du känner inte igen mig? » sade lektor Helmer, vemodigt småleende. » Nej, nej, jag har nog förändrat mig, sedan vi träffades. Dessutom låg jag svårt sjuk i blindtarminflammation i våras, och jag har aldrig repat mig sedan dess. » Karl presenterade sin hustru. » Karl har så mycket talat om lektor Helmer, att det nästan förefaller mig, som om vi vore gamla bekanta, » sade Ellen. » Jaså, brukar han tala om mig? » Hans ögon lyste. » Då har han väl tygat till mig, kan jag tro? » » Nej, han har sagt så mycket vackra saker om er, att jag fått en oerhörd respekt för edra fullkomligheter, » svarade Ellen, liksom tvekande, om hon vågade skämta med honom. Helmer smålog hjärtligt. » Nej, nu måste vi skynda oss hem, innan steken bränns vid!
Jag, för min del, anser icke blott Controllen vara bibehållen i lika kraft som hittills, utan finnér fast mer, att den nu föreslagna Styrelseformen innefattar det 7^)3 Serskildta Utskottets Betiinkanden. enda medel att göra riktigt gällande i verkligheten den ansvarsskyldighet, som Grundlagens bokstaf utstakar, men som i nuvarande sakernas skick torde oftast vara svår att utkräfva. Jag vill ni uppehålla mig synnerligen vid dst bekanta förhållandet, att ett felsteg, gemensamt begånget af ett Collegium eller Styrelseverk, om det afven rättas, likväl sällan medför någon våda för Ledamöterna. En bannstråle från högre Ort träffar inom Sessionsrnmmet så många afledare, att hvar och en särskilt föga skakas af stöten, som redan på förhand är betydligt mildrad af de i början förekommande orden: Vnr synnerliga ynnest och Nådiga benägenihet, och de likaledes på slutet ofelbart inflytande: Vi be falle Eder Gud Allsmäktig synnerligen Nådeligen, hvilkas uteslutande eller förändring GurialStylen icke medgifvey. Jag vill egentligen fästa mig vid den Corpoxation, öf hvilken Nationen ägar, genom «ina Ombud i ConstitutionsUtskottet, att diarecte fordra redo, nemligen SbatsRådet. Utom den sol klara omöjligheten, att vid nuvarande förhållanden kunna klandra någon eller aila Konungens Rådgifvare, för underlåtande af sådana Rikégagneliga åtgärder, som bordt och kunnat vidtagas, är svårigheten lika synbar, a.tt alltid kunna, med bibehållande af billighet och värdighet, göra eller fullfölja en, anmärkning, för vei-keligen i verket satta anmärkningsvärda steg, om ansvaret skulle drabba hela StatsRådet gemensamt. Antages det nu gjorda förslaget, så Serskildta Utskottets Betankanden. 709 blifver hvarje StatsRåds Ledamot specielt ansvarig för sin del af den Allmänna Styrelsen, och ej mindre försumlighet eller oskicklighet, än verkliga felsteg erbjuda sig såmedelst sjelfmant till granskning och beifrande.
Inbjudningar till Med-Stånden från Vällofliga Borgare-Ståndet: — till Ridderskapet och Adeln och Bonde-Ståndet, att förena sig uti Borgare-Ståndets beslut rörande 103:dje punkten af Statsutskottets Utlåtande N:o 123. angående stats-bidrag till en ny läroverks-byggnad i Örebro: X. 250, 289; A. XI. 23. — till Ridderskapet och Adeln och Bonde-Ståndet, att biträda Borgare-Ståndets beslut rörande 124:de punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 178, angående anslag till ett nytt läroverkshus i Fahlun: X. 250, 289; A. XI. 23. — att biträda Borgare-Ståndets beslut i afseende å Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161, i hvad det rorer förslagen till förordningar om kommunalstyrelser på landet och i stad: XI. 68, A. 71, 72, 74. 76, 77, 80, 81, 82, 83, 86, 87, 88, 90, 91, 94, 95, 96, 97, 99, 100, 101, 102, 103, 104, 107, 108, 109, 110, lil. 112, 113, 114, 122. 123, 124, 125, 126, 127, 128, 130, 131, 132, 133. — till Ridderskapet och Adeln, att förena sig i Borgare-Ståndets beslutade förändrade lydelse af §§:na 47, 48, 49 och 61 i det uti Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161 framställda förslag till förordning om landsting: XI. 219, A. 229, 230, 231, 233. — att biträda Borgare-Ståndets beslut rörande Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Memorial N:o 40, i anledning af RiksStåndens beslut öfver Utlåtandet N:o 24, i fråga om förändrad organisation af Hypotheks-Inrättningarna i Riket: XI. £90, 302, A. 303, 311. — till Ridderskapet och Adeln och Bondp-Ståndet, att biträda Borgare-Ståndets godkännande beslut i afseende å ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 19, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående de särskilda formulärer, som voro bilagda den vid innevarande Riksdag beslutade Bevillnings-Stadga: XI. 383, A. 384.
Bergscoll. kunnat förskaffa mig, trott mig böra ifrån detta antal afföra alla dem, hvilkas blåsning blifvit dels nedlagd, dels på andra hyttor indelad, äfvensom dem, hvilka äro så belägna, att troligen inga eller endast en ringa del af deras effecter och lefnadsförnödenheler komma att till en början transporteras pä den föreslagna canalen; men efter denna noggranna sofring återstå likafullt 22 hyttor, hvilkas tackjernstillverkning, efter medium af de fem åren 1838 — 1842, utgör 72,458 Skf? tackjern, och 15 bruk med en medeltillverkning af 20,386 Sk& stångjern. För hvarje ställe särskildt uppgjorda specifika tabeller öfver dessa förhållanden, får jag till StalsUtsIcs ytterligare bepröfvande öfverlemna. Troligen böra flera af de i petitionen anförde hyttor och bruk läggas till dem jag i tabellerne upptagit; men jag har föredragit att göra beräkningen snarare för låg än för hög. I alla fall lärer det ej kunna bestridas, att 00 a 100,000 Ska' bergseffecter skulle kommer att, genast ifrån canalens öppnande, föras denna väg. Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten på den i alla länder vitsordade erfarenhet, att i den män nya större communicationer uppstå, anläggas sjelfmant af de kringliggande orternas "invånare mindre vägar, som i alla riktningar leda till de'förra, hvarigenom rörelsen å dem ökas till ett belopp, vida öfverstigande den första beräkningen.
Jag har ej bestridt lagligheten af det beslut, som af den åt Prinsen af Hollstein Eutin anslagne underhålls-summa afdrager så stort belopp, sorn motsvarar rentan å det capital, han efter sin Eru Moder ärft; men det är känslan af national-ära och Politiska considerationer, här frammanföre nämnda, som låtit mig önska, att \ Dm t> 'Juli. Stt man vid detta tillfälle, häldre handlat ädelmodigt af consequence, än smått sparande af uträkning. Frågan om den nu ärfda förmögenhet må af Hertigen af Hollstein Eutin lyftas, och utur Riket föras, är väl ej af Stats-Utskottet formeligen afgjord, med afsigt att Riksens Höglofl. Ständer underställas ; men då likväl någon öfverläggning derom förefallit; så hör jag äfven öfver detta ämne uppgifva min öfvertygelse, som är: att efter detta Hands Lagar äger han rättighet, att, på sätt Författningarne det tillåta, Jyfta och utföra den egendom, han behörigen förvärfvat. Jag tillägger dervid en önskan, som, efter hvad de förr vidtagne åtgärder vitsorda, lärer delas af ganska få, nemligen den: Måtte allt hvad sorn tillhörer förre Kongl. Familjen, ju förr desto häldre, af den begäras , lyftas och ■bortföras, och dermed äfven sista anledningarna till minnen, som, på Ömse sidor , äga inga bjudande anledningar.” Och bjef Betänkandet af Höglofl. Utskottets pluralitet gilladt, att till Riksens Höglofl. Ständer insändas; hvarvid Herr Öfverste-Lieutenantens yttrade särskildta tanka, efter begäran, skulle genom Utdrag af Protocollet bifogas. Ut supr?. Ex Protocoll© C. Tunelius-, Uppläst 15£11 3 Juli. Uppläst hos Héglofl. Ridd. oeh Ad. dea 2 Juli. HPgvörd. Prest-Ståndet den 2 __ Vallofl. Borgare.Ståndet den 3 i Hederv'. Bonde-Ständet den 2 Vördsamt Memorial!
Den 7 Maji e. m. 245 Herr Ribbing, Arviel; Tilläfventyrs lian denna fråga, i fall den återremitteras till Lagutskottet, der behandlas i sammanhang med de andre dit återremitterade frågorne om förmyndarevården, utan att förorsaka Utskottet något betydligt besvär; hvaremot vi härstädes, genom den yrkade återremissens beviljande, kunde undvika det af en votering. Friherre Ehrenborgh: Ehuru jag är öfvertygad, att de emot LagUtskoltets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar, hvilka blott äro repetitioner af hvad Motionen i ämnet innehåller, icke kunna föranleda till någon ny tillstyrkan af Utskottet, vill jag likväl, endast för att undvika votering, instämma i anhållan om proposition till återremiss af Betänkandet, som säkerligen derefter återkommer i samma skick från Utskottet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde ånyo proposition till återremiss å LagUtskottets Betänkande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Herr Ribbing: Jag skulle visserligen icke sätta i fråga återremiss af Betänkandet, 346 Den 7 Maji e. m. om jag ensam vöre af den mening, att en sådan bör ega rum; men så väl jag som flere af dera, hvilka här omgifva mig, hafva tyckt sig finna, att Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition om återremiss 2:ne gångor blifvit af pluraliteten med Ja besvarad; och jag får derföre hemställa, om det icke må anses redan vara afgjordt, att Betänkandet skall återgå till Utskottet? Friherre Ehrenborgh: Om jag ej kan vinna mitt ändamål att undvika votering; så anhåller jag, att Voterings-propositionen måtte blifva ställd på bifall eller afslag å Betänkandet. Herr Tham, Wolrath: