Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosenblads motion om en lag för Rikets skuldväsende; K:o 161. öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk. N:o 119 i anledn. af Riksd.fullm. Kils Strindlunds motion, att stadgas mätte, det afhandlingar, hvarigenom någon förvärfva!* sig nyttjanderätt till jord eller betingar sig s. k. Undantag eller afkomst af annans fasta egendom, böra intecknas för att vara gällande. Lades till handlingarna LagUtsk:s d. i5 dennes på bordet lagda memor. N:o i5y i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. K:o 107 öfver väckta motioner, ang:de förändring af Högsta Domstolens organisation samt arbetsordningar för Högsta Domstolen, Hofrätterna och Just.revisionen, m. m. Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. i5 dennes på hordet lagda memor. N:o 160 med förslag till sammanjemnkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s utlåt. K:o 108, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. K:o 72 Öfver väckta motioner, angide inrättande af förmyndarekamrar. 16" Hr Stuart, Carl Gust.: Då skiljaktigheten emellan R. o. A:ds samt Presteoch BondeSt:ns beslut icke synes vara af den betydenhet, att ett förstärkt LagUtsk. behöfver af Ständerna utses, endast för att afgöra ifrågavar. skiljaktighet, så hemställer jag, om icke LagUtsk:s nu gjorda inbjudning må af R. o. Ad. antagas. R. o. Ad. antog Utsk:s inbjudn., i följd hvaraf den föreslagna voter:spropos:n skulle förfalla. Företogs till pröfning Lagoch Oecon.Utsk:ns d. 15 dennes på bordet lagda betänk. N:o 21 i anledn. af gjorda anmärkningar vid K. M:s nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827 samt K. kung. d. 9 Juni i832.
Saken utmålades med de mörkaste färger, och R. St:r beslöto, att till K. M. ingå med en underd. skrifvelse deruti R. St:r anhöllo, att arrendet måtte få uphöra. Följden häraf blef, att då detsamma ånyo utbjöds, upsteg det till högre belopp än förut. 10* 148 Den 17 Maj e. m. Ehuru, sora jag nyss tog mig friheten nämna, det visserligen förefinnes flere bevekande omständigheter, såsom att de begge lägre domstolarne tillerkänt socknemännen fisket och att majoriteten i Högsta Domstolen, som afslog deras yrkande, utgjordes af 5 ledamöter, men minoriteten af 3:ne, så tror jag i alla fall, att domstolens beslut bör af R. St:r så respekteras att de anse sig icke böra till K. M. ingå med en sådan underd. skrifvelse i ämnet, som Utsk. föreslagit. Jag får således tillstyrka bifall till den första punkten och afslag å den sednare. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Äfven jag erkänner lika med Hr von Troil att förhållandet med Trysunda fiske är sådant, att man med skäl hade kunnat vänta sig ett annat resultat af den rättegång, Nijtra och Själevads socknemän hade anställt, men emedan nu Högsta Domstolen ogillat deras ansökan, anser jag, lika med nyssnämnde talare, det vara betänkligt, att R. St:r efterskänka den rätt, som genom Högsta domaremaktens beslut blifvit Kronan tillerkänd. Då jag nu således tillstyrker bifall till förra delen af Betänk., så anser jag mig, på sätt Hr Prytz äfven anmärkt, handla conseqvent, när jag yrkar afslag å den sednare punkten. Jag vill taga mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på åtskilliga omständigheter, hvilka Utsk. icke tyckes hafva tagit i betraktande. Då Utsk. föreslår: ”att R.
Slutligen må anmärkas, att 1845 års nyssomförmälte Tjenste-Instruktion för Posthållarne ställer desse under ortens Postmästares och den Kongl. PostInspektörens speciella kontroll, äfvensom att Kongl. Förordningen om fribefordringen i Sleswig och Holstein af den 17 Dec. 1845 innehåller i allmänhet enahanda stadganden, som 1844 års motsvariga Författning rörande Danmark. Af hvad sålunda blifvit anfördt inhämtas, att, i Danmark, skyldigheten att befordra resande lagligen åligger, både i städerne och på landet, Wagnmanslagen, samt Reservskjuts-skyldigheten alla innevånare, hvilka hålla hästar och åkdon för jordbruk eller annan näring; att åter den egentliga postbefordringen derstädes besörjes af Post-Styrelsen genom Entreprenörer; men att deremot i Hertigdömena både Postoch skjutsbefordringen, enligt Författningarne, åligger ve - Danmark. 2.°, derbörande Postmästai'e vid stationerne, samt reservskjuts-skyldigheten jordbrukarne i orten och i dess närhet, och i städerne åkarne och hyrkuskarne. Emellertid ifrågakommer denna tvungna skjutsskyldighet numera högst sällan, åtminstone hvad den vanliga personbefordringen beträffar (om reservskjutsen mer eller mindre anlitas, är icke bekant). Största delen af denna befordring besörjes nemligen nu för tiden, både i Danmark och Hertigdömena, af frivilliga Wagnman eller Entreprenörer och Posthållare, hvilka jemväl bestrida den egentliga Postbefordringen. Enligt de af General-Post-Direktionen den 9 Jan. 1859 lemnade upplysningar finnes således i Postkontor Mindre Post-expeditioner. Brefsamliugsställen. Extra Poststationer. Postvägarnes längd i Danska mil. (circa) oell vanliga Post-expeditioner. Posthållare. Frivilliga WagnmansLag. Tvungna Lag. Summa.
I det Armand de Caulaincourt hjelpte henne på med hennes palatine och sjal, kom han till att röra vid hennes händer, som skälfde och voro iskalla. — Men Mademoiselle de La Feuillade befinner sig icke väl ... — Jo, ack jo! Edmée tvang sig till att småle. Det är blott förskräckelsen. Det går öfver, när jag bara kommer ut. Utanför Tuilerierna höll redan en hel räcka vagnar, och när de genom trappan i Florapaviljongen blifvit införda i Madame Bonapartes våning, funno de den alldeles full af folk. Der voro konsulerna, ministrarne och deras damer, Junots, Mortiers, och flera af husets personliga vänner. Man hade låtit servera té — som på en vanlig afton efter operan — och sällskapet, som hade samlat sig i grupper omkring Madame Bonaparte och Förste Konsuln, diskuterade häftigt den förfärliga händelsen. Madame Bonaparte var alldeles öfvergifven, nästan förkrossad. Omgifven af flakoner och luktsalter, satt hon inkrupen i sitt soffhörn, sammanfallen, nedböjd, med ett utseende så förstördt, att hon förekom tio år äldre än vanligt. Hennes vänner hade slagit krets om henne, och der var ingen ända på beskärmelser och beklagelser. Hon såg knapt på Mademoiselle de La Feuillade, när denna helsade på henne och framförde fasterns helsning. Hon satt med halfslutna ögon och vaggade rysande fram och tillbaka. Ibland öfverfölls hon af nervös gråt. Strax Edmée trädde in i rummet, hade hennes blick sökt Förste Konsuln. Der stod han borta vid kaminen, med händerna på ryggen som vanligt, och talade ifrigt med en herre, hon icke kände. Så fort hon kunde, drog hon sig ditåt. Hon väntade blyg tillfälle att få helsa på honom. Nu stod hon nästan helt bakom honom, så att hon kunde uppfånga hvart ord de talade. — Ja, jag, sade den herrn hon icke kände — en mager, nästan skelettaktig man, med sluga, skarpa ögon — jag går icke ifrån min mening, att det är folk besoldadt af Pitt och pretendenten ... — Seså, Fouché!
Dess vägrande svar å Rikets Ständers hemställan, om antagande af Riksdaler Courant, såsom mynt-enhet, hemställa Utskotten, om icke, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln redan beslutat, jemväl de öfrige 3:ne Stånden skulle finna för godt antaga, det penninge-beloppen må i denna Lag bestämmas uti Riksdaler Silfver Specie. Indelningen i 3:ne Capitel, af hvilka det första skulle innefatta allmänna bestämmelser, det andra handla om Actie-Bank, och det tredje om Solidarisk Bank, lärer böra bibehållas, såsom af 3:ne Stånd godkänd. 1 $. är, ulan annan afvikelse, än den som följer af Bank-inrättningens förändrade benämning, helt och hållet godkänd af Presteoch BorgareSlånden, samt öfverensstämmer jemväl till principerne, dels med Ridderskapets och Adelns, dels med Bonde-Ståndets beslut, hvadan Utskotten hemställa, det 1 §. måtte bibehållas, så tydande: Bank-rörelse med rättighet att utfärda tryckta eiler graverade credit-sedlar må utaf enskilde personer, endast i förening till Bo - 9 2 &*»«!>- p<JÅ Lt'gUiihttens Memorial JK‘.o 6. /jg, bedrifvas, efter dera af Kongl. Maj:t meddeladt privilegium; börajule, vid ansökningen härom, till granskning och stadfästelse bifogas, éj mindre de för Hank-Bolaget uppgjorde grundreglar och utlånings-reglemente, fin äfven pr oj-blanketter till credit-sedlar, och antomine pä Kongl. Majit att,.efter pröfning, huruvida Bank-inrättningen kan vara för landet fördelaktig' eller menlig, det sökta privilegium bevilja eller förvägra.
Konstilutions-Utskottets Memorial N:o 11. 63 Jag vllrar della ingalunda i den mening, atl Sverige bordt ovilkorligen deltaga i kriget eller faktiskt afvika från neutraliteten, hvilket alltid klokheten fordrade att låta bero utaf händelsernas utveckling; men då jag icke kan skilja mig ifrån den föreställningen, att våra intressen gjorde det högst önskligt, att Vestinaklerna hade förlagt hufvudsakliga krigstheatern lill Finska vikon och Östersjöns farvatten — hvilket ock var deras eget tydliga intresse — lör att möjligen förstöra Ryska flottorna och marinetablissementen i Kronstadt, Sveaborg och Reval — hvilket sannolikt icke fordrat så stora ansträngningar och uppoffringar, som eröfringen och förstöringen af Sebastopol, — så kan jag icke heller annat än beklaga den förtidiga neutralitets-förklaringen, hvarigenom Sverige försattes i en sådan ställning, att utförandet sedermera af en sådan krigsplan biel' för Veslmakterna omöjlig, derest de beslutat sig atl den omfatta.» Vid Utskottets beslut rörande R Ik sdags-j ullm lik t igen P. V. Mengels anmärkning: Riksdags-fullmäktigen Johun Pehrsson, med hvilken Herrar Billström och !Fahlström samt Riksdags-fullmäktigen Sahlström instämt, har yttrat: “Utskottet liar grundat sitt underkännande af Paul Fritz Mengels från Upsala län mot Chefen och föredraganden för Landtförsvars-Departementet riktade anmärknings-anledning, föranledd af Kongl. Maj:ts den 30 November I853 och den 2 Augusti 1856 meddeldla beslut, rörande dispositions-sättet af den Upsala läns rotehållare tillhöriga, s. k. Enöres-kassan, förnämligast derpå, att Kongl. Majit, enligt 18:de § uti det under den 30 April 1831 i nåder stadfästade reglementet för nämnde kassa var berättigad pröfva de af rotehållarnc beslutade förändringar uti nämnde reglemente.
»Nå, mor Karin,» började han. »Törs hon inte titta på mig?» Han var egentligen inkommen för att höra hur de hade det i hans hem och om de väntade honom. De kunde ju veta, att han aftjänat straffet vid det här laget. Gästgifvarmor gaf honom idel goda nyheter. Hans hustru hade varit duktig som en karl. Hon hade arrenderat bostället af den nye innehafvaren, och allt hade lyckats väl för henne. Barnen voro friska, och det var en glädje att se dem. Och visst väntade de honom. Kaptenskan var en sträng fru, som aldrig talade om hvad hon tänkte, men det visste gästgifvarmor, att ingen fått äta med kapten Lennarts sked eller sitta i hans stol, medan han var borta. Nu på våren hade ingen dag gått, utan att hon kommit gående fram till stenen på toppen af Broby backar och sett nedåt vägen, om han ej skulle komma. Och nya kläder hade hon lagat i ordning åt honom, hemmaväfda kläder, på hvilka hon själf gjort mesta arbetet. Se, på sådant kunde man veta, att han var väntad, om hon än ingenting sade. »De tro det då inte?» sade kapten Lennart. »Nej, kapten,» svarade bondkvinnan. »Ingen tror det.» Då stannade kapten Lennart ej längre inne i stugan, då ville han gå hem. Det hände sig, att han därutanför träffade kära gamla vänner. Kavaljererna på Ekeby voro just komna till gästgifvargården. Sintram hade bjudit dem dit för att fira hans födelsedag. Och kavaljererna tvekade ej ett ögonblick att trycka straffångens hand och hälsa honom välkommen hem. Äfven Sintram gjorde det. »Käre Lennart,» sade han. »Var du viss, att Gud hade någon mening med det.» »Hut, lymmel!» ropade kapten Lennart. »Tror du inte jag vet, att det inte var vår Herre, som räddade dig från stupstocken?» De andra skrattade. Men Sintram blef inte det minsta ond. Han hade alls inte något emot, att man anspelade på hans förbund med den onde. Ja, så togo de då kapten Lennart med sig in igen för att tömma ett välkomstglas med honom; sedan kunde han strax gå vidare. Men då gick det honom illa. Han hade ej druckit sådana där förrädiska saker på fem år.
Hvar gång en actie-ägare ville uttaga någon vinst, eller bevaka någon fördel, dä skulle han nog framträda; men om något skulle fullgöras, örn någon ersättning ifrågakomme, hvar skulle man söka aclie-ägaren? Hvem innehade den? Jag förstår icke, huru ett så hufvudsakljgt hinder kunnat undfalla motionären. För det tredje har Frih. Rantzou yrkat, att Banken borde behålla sin vinst, för att dermed consolidera sig; men deremot skulle ränteberäkning å Statens skuld till Banken icke komma i fråga. Jag bekänner, att jag icke kan finna annat, än alt i denna punkt finnes både en motsägelse och en overkställbarhet. I den tableau, motionären framställt, har han beredt sig en grundad rätt att anse Banken utan vidare tillskott förmå fullgöra sina åligganden. Hvarför då fråntaga Nationen och Staten de 600,000 R:dr årlig räntevinst? Jag fritager motionären att hafva påmint sig, att på samma gång han föreslår privilegium för actie-ägare Deu 20 Febr aari i f. m. att inträda i Banken och att denna må sjelf behålla sin vinst, samt sålunda önskar bereda en vinst för dessa actie-ägare, han likväl förorsakar Staten en förlust, som måste ersättas med bevillning. Ej heller är vilkoret, att nemi. Staten ej skulle betala ränta å grundfonden, verkställbar!; ty denna grundfond medför ränta och är lemnad Banken för att hypothiseräs: och huru skulle väl räntan derå då kunna borttagas ? För det fjerde föreslår motionären förändrade stadganden i afseende å Bankens lånerörelse; och jag fäster mig i detta afseende hufvudsakligast dervid, att inga discont-omsättningar skulle äga rum, utan lånen vid förfallotiden till fullo inbetalas. Jag vill skonsamt bedomina denna fråga; men jag hemställer: hvarthän skulle väl detta stadgande leda? Afsigten mätte väl ej vara att utesluta landsorten och jordbrukaren från de allmänna Stats-institutionerne, på det Stockholmsboerna i stället skulle öfvertaga de förras fördelar.
Vid 33 af dessa bestrides skjutsningen af entreprenörer, sorn derför uppbära större eller mindre ersättning, som under sednare åren blifvit mycket stegrad och vid ett gästgifveri uppgår till Attatiofyra Riksdaler banko från hvarje skjutsskyldigt mantal. De resandes antal har under sednast förflutne fem år blifvit betydligen förökadt och å flere gästgifvaregårdar i Länet fördubbiadt; och då den ersättning, som för skjutsningen betalas efter nu gällande skjutslega, icke kan anses tillfredsställande, enär för skjutsning, hvarmed en häst med karl upptages en hel dag, betalas högst 1 R:dr 24 sk. banko, då deremot för ett vanligt ökedagsverke, hvarunder hästens skadande mindre äfventyras, betalas 3 å 4 R:dr banko; så har skjutsningen blifvit å de fleste orter i Länet öfverldagad såsom det mest betungande af de besvär, som åligga hemmansägare. Likaledes klagas öfver den ökade postskjutsen samt den ringa ersättning, som derför erhålles, och många af postförarne kunna ej öfvertygas om rättvisa uti de beslut, hvarigenom de blifvit ålagde, att utan motsvarande ersättning skjutsa de under sednare åren inrättade poster, som ej funnos den tid, då deras hemman blefvo anslagne till postskjuts och således icke kunde vid regleringen derom tagas i beräkning. Gefle sirid. Antalet af stadens invånare, som år I850 uppgick till 8,896 personer, utgjorde, enligt mantalslängden^, vid 1855 års slut 4,286 mankön och 5,286 qvinkön, eller tillsammans 9,572 personer, af hvilka 2,710 män och 3,490 qvinnor, eller tillsammans 6,200 voro skattskrifne, och 3,372 befriade från mantal. Folkmängden har således under de fem sistförflutne åren ökats med 676 personer, oaktadt kolerafarsoten tvänne gånger, nemligen 1853 och sistlidet år, hemsökt staden samt bortryckt omkring 400 personer.
Denne gamle man har, såsom jag tror, alltid varit tjensteman inom banken och hörer, efter den åsigt de fleste ledamöterne af Utsk. yttrat, till samma cathegori, som de 5 öfriga bancocommissarierna, hvilka erhållit retroactiv löneförhöjning. Det är utan allt tvifvel, att rättigheten är ingen, men billigheten synes tala för att denne gamle man icke skiljes från de öf riga, Den 23 Januari e. m. riga, sorn fått denna fördel sig tillerkänd. Det synes mig att Utsk. härtill haft goda skäl, hvarföre jag för min del får hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna, att uren sådan synpunkt bifall till Utsk:s förslag bör äga rum, dels för personens skull, och isynnerhet såsom en uppmuntran för personer, som liela sin tid egnat sig åt ett It. Sits verk. Jag får således vördsamt tillstyrka bifall å betänkandet. Hr Prytz, Lars Adolph:
Skulle sådan i fredstid ej kunna lemnäs, bör honom tillåtas, alt, emot sättande af annan karl i sitt ställe, afhända sig och öfverflytta den återstående kapitulationen på denne, jemte det han till honom betalar årets lega; att kommenderad till sjötjenst skall han från hemtnings-dagen, eller mötesplatsen för transport till stationen, åtnjuta en månadllig kontant hyra, enligt ett medelpris af de allmänna hyrorna för lättmatros å haudels-fartyg eller jungman, om hau första gån gen kommenderas på seglande större fartyg samt denna hyra fortfara till dess han aflemnas på utgångseller mötesplatsen; att under trausporten, vistelsen på station och för fartygs utrustning samt om skepps-bord skall han åtnjuta skepps-portion in natura eller det i sjö-reglementet bestämda ersättniugs-prisel under transporten af 24 sk. Banko eller 75 öre per dag; att hau skall vara befriad från all annan varfstjenst än den som är oundgänglig i och för det fartygs klargöring för sjö-expedition, till hvilket han är förut kommenderad, eller till hvilket han händelsevis blir förflyttad under utrustning; att i fredstid han skall vara skyldig att underkasta sig kommendering till sjös på minst ett helt år från Midsommaren till följande samma årstid, så vidt ske kan, eljest till sjö-exerciser emellan början af Juni till slutet af Augusti, för att ej hindras i sitt våroch höst-fiske, hvilka för honom äro de vigtigaste att sköta; * att om han kommenderas på hel årstjenst till sjös, skall honom bestås, utom hyran och portion, en parad-mundering samt en kavaj och 2 ylleskjortor. Ar han kommenderad på sommar-ljenst, får han blott begagna dessa krono-persedlar, men en ylleskjorta skall honom beslås såsom under tiden intjent. Deremot skall han sjelf vara försedd med passande släpkläder och der sådant fattas, Kronan för förråds-persedlars utlemnande, ersättas af hyran.
Ständer skulle . » Kn - 72 Den 11 October. finna för godt hos Kongs. Mast i underdänrg. bet anhälla, att Kongl. Majit, efter som för Riket ansägs förmonligast, täcktes i Räder ge. nast, antingen tills widare förbjuda införsel af Utländsk Spannemäl af alla stag, eller ock derä stadga en förhöjd Tull, att den icke till försäng för Swenska Spannemälens afsättning kan införas, samt i senare händelsen tillika i Räder anbefalla wederbörande att noga tillse, det nägon förmillning af Tullen ä Utländsk Spänne, mäl ej blifwer föröswad; hwilket synes wara sä mycket angelägnare, som en högre afgift alltid wäcker ett ifrigare bemödande att undwika dest erläggande. I likhet med hwad förut warit manligt torde ve Norr om Gefle belägne Orter böra undantagas ifrän det allmänna förbud emot införsel af Utländsk Spannemäl, eller den förhöjning i Tullen derä, som i anledning af den nu föreflagne underdäniga anhällan kan r Räder stadgas. Utskottet anser de största swärigheter möta det förslag, att äfrven de Krono.Utskyllder, som hittills med penningar blifwit betalde, skulle fä med Spannemäl in natura afbördas. Kronan skulle derigenom aldrig med säkerhet kunna beräkna fine inkomster, blottställas för ständige förluster och nödgaS anwända en betydlig del af sine anslag till underhäll af Magazins.hus och betjening. Utskottet kan derföre ej annat än afstyrka ' ett förslag som, utan att lemna de Skattskyldige nägon serdeles wigtig sörmon, skulle helt och Den 11 October. 7o lvch hätlet rubba de fastställde Stats, och FinanceRegleringarne. H.vilket till Riksens Högloft. Sländers upplysta pröfning wördsammeligen öfwerlemnas. Arebro den ii October i8ro pä Allmänna Beswärsoch GeconomieUtskottets wägnar Orri br. Lroasträt. br. borssén.
Naturvetenskapliga romaner eller kritiska framställningar af en författares arbeten eller af världshistorien i sammandrag hafva t. ex. mindre näringsvärde, än en allvarlig naturvetenskaplig bok, eller det diktverk eller de historiska källskrifter, som ligga till grund för kritiken eller sammandraget. Men ofta har man icke tid att gå så djupt med sin läsning och då är andrahands arbetet, äfven med ett ringare näringsvärde, godt att hafva, alldeles som man gärna äter potatis, när man icke har råd till kraftigare föda. Äfven den läsning, hvilken icke är näringsutan endast njutningsmedel, har sin betydelse, i fall den endast brukas måttfullt, liksom sötsaker och kaffe äro nyttiga, sedan man först ätit en mer närande måltid. Till dessa njutningsmedel hör förströelseläsningen af lättare böcker, tidningar och dylikt – hvilka kunna hafva en stor betydelse för vår allmänbildning, i fall de läsas med urval och eftertanke. Populära små afhandlingar i tidskrifter och tidningar, romaner och dylikt måste nämligen i något afseende röra vår känsla eller vår inbillning, så att de flytta oss upp i en högre sfär, eller ge oss någon ny tanke, något nytt vetande, i fall de skola vara värda att vi tillegna oss dem. I synnerhet i fråga om skönlitteraturen lönar det sig sällan att af arbeten, äldre än tjugofem år, läsa annat än det yppersta. Men däremot bör man, i fråga om nyare skönlitteratur, följa med sin egen tid. Därvid borde man dock undvika all sådan läsning, som bjudes af kolportageromaner och därmed jämförliga alster med deras spännande kärleksintriger,brottmålshistorier, äfventyr och olyckor. Dessa skildringar af underbara öden eller räddningar ur missöden äro alla i grund och botten förkastliga. Ty de ge alldeles falska meningar om tillvaron och framkalla först fantasteri och sedan lifsleda, eftersom värkligheten aldrig kan motsvara de bilder, hvilka genom dessa skildringar förespeglas en lättrörd inbillning. Sådan läsning är lika skadlig som missbruk af rusdrycker och värkar på samma sätt: först osundt eggande, sedan nedsättande för intelligensen, inbillningen, viljan och känslan. Sin egen tids goda diktvärk bör man däremot flitigt läsa. Ty utom den glädje och den tankeväckelse, som värkligt lefvande skildringar bereda oss, gifva de oss det bästa medlet att förstå och följa med vår egen tid.
Ätra-elfvens upprensning och beredande af båtled från sjön Åsunden till hafvet; 6:o samme ledamot, om pension å Allmänna Indragningsstaten för aflidne Justitie-rådet Roys enka, Fru Ulla Roy; 7:o Paul Andersson från Jemtlands län, om anslag till upprättande af ett stuteri i Jemtlands län, för uppdragande af arbetshästar; 8:o samme ledamot, om anslag till inrättande af fem nya länsmanstjenster i Jemtlands län; 9:o Jonas Andersson från Östergötlands län, om anslag till ytterligare två lärarelöner vid Wadstena treklassiga elementarläroverk; 10:o sammi ledamot, derom, att hela personliga skyddsafgiften måtte anslås åt församlingarne till folkskolornas reorganisation och vidare utveckling, m. m.; ll:o Anders August Andersson från Östergötlands län, derom, att två nya lärarelöner måtte anslås till Wadstena elementarläroverk; 12:o Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län, om anslag för myrutdikningar och vattenaftappningar inom nämnda län; 13:o Olof Nilsson från Westerbottens län, om statsanslag för åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske i Umeå socken; 14:o Prof.-Utdrag den 3 December 1862. 105 14:o C. J. Johansson frän Östergötlands län, om anslag till fullbordande af Kinda båtled medelst kanolisering af Slångån från sjön Rengen till Linköpings hamn; lö:o Per Östman fran Wester-Norrlands län, om anslag för anläggning af ny väg emellan Fjäls lastageplats och Nordanåbro i Wester-Norrlands län; 16:o samme ledamot, om anslag till lön åt en Lektor i främmande lefvande språk vid Hernösands högre elementarläroverk; 17:o samme ledamot, derom, att båtsmansrotehållare må befrias från skyldigheten att anskaffa och underhålla de s. k. småpersedlarne; 18:o II.