Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sveriges naturliga tillgångar samt industrioch konst-skicklighet, afsättningen af landets produkter otvifvelaktig! befrämjades på samma gång landet vunne i yttre anseende, hvarföre E. K. M:t, sorn hyste den säkra tillförsigt, att Rikets Ständer, i hvad på dem ankomme, icke skulle vilja undandraga sig alt med E. K. M:t samverka lill uppnående af det mål, hvartill första stegel blifvit taget genom tillförordnandet af nämnda kommitté, nemligen att Sverige vid denna storartade, men fredliga tädan mellan de civiliserade nationerna måtte blifva på ett värdigt sätt representeradt, samt tillika var öfvertygad, att de härtill erforderliga medel, äfven om de komme att uppgå till ett icke obetydligt belopp, blefve til! Rikets sanna fördel använda, pröfvade nödigt att lill Rikets Ständer göra Nådig framställning om anvisande af den tillgång, som för ändamålets vinnande kunde finnas behöflig; Och då den för expositions-artikiarnes afsändande och återhepilande beräknade kostnad blefve betydligt högre, derest kommittéen icke kunde få dertill begagna något Kronans ångfartyg, utan blefve nödsakad att förhyra ett af de få härtill lämpliga enskilda ångfartygen, samt det på förhand icke kunde med säkerhet bedömas, huruvida omsländigheserna nästa år medgåfve begagnandet härtill af något kronofarlyg, har E. K. M:t nu i Nåder föreslagit, att, tdl bestridande af kostnaderne för sammanbringandet och afsändandet till Frankrike och återhemtningen derifrån, äfvensom för värden i expositions-lokalen af Sveriges bidrag till 1855 års allmänna industrioch konst-exposition i Paris, Rikets Ständer mätte å Riksgäldskontoret, såsom kreditiv, anvisa en summa af 50,000 R:dr Banko, att af E. K. M:t, i den mån behofvet det fordrade, för ändamålet användas; i sammanhang hvarmed E. K. M:t Nådigst förklarat, att af detta belopp otvifvelaktig! en ganska betydlig del komme att besparas, om, såsom E. K.
Om räntenedsättning skulle försökas: så borde väl början göras med Discontlån och lån på namn i allmänhet, och icke med lån på inteckning; ty de sednare såsom förmonligare för låntagaren, särdeles ur Cassör, af hvilka han nästan aldrig äfventyrar uppsägning, kunna bära högre ränta, än de förra, som städse skola omsättas, eller ofta uppsägas, och för hvilka räntan på förhand afdrages. Men att nedsätta penningeräntan i det hela vore ett företag så stort, att Staten förr skulle ruinera sig sjelf, och Rikets penningeverk, än han dermed någorledes kunde lyckas. Han måste derföre inskränka sig till'de inteck - Betänkanden, N:o 382. v nade lånen, eller dem som minst trycka gäldenären, och följaktligen längst borde vara skonade. Men som den enskilde penningeägaren kan rädda sin inkomst genom de uppsagde Capitalens utlåning på namn eller genom deras användande i egendomsköp, handel eller andra näringar, så drabbar åtgärden förnämligast de inteckningshafvare, hvilka Staten mäst borde skydda, eller dem som äro till för allmänna ändamål, såsom Staten sjelf, näml. fromma Stiftelser och Försäkringsanstalter, hvilka antingen icke kunna vara näringsidkare eller, enligt författningar, dem Staten sjelf utfärdat eller stadfästat, äro förbjudna att göra sina Capitaler frugtbärande annorledes än genom intecknade lån. De måste underkasta sig den rärate-förlust, Staten tillskyndar dem, likasom de förut, genom sedelförsämringen måst lida en Capital-förlust af 62J proc:t. Innan den ena prässningen slutade genom realisationen så skulle den andra vidtaga. Kyrkor, Fattigvårdslnrättningar, Hospital, Barnhus, Läroverk, StipendiiPensionsoch Försäkrings-anstalter skulle se sina tillgångar förminskade. Hvem skulle ersätta bristen? — Om It. St:r bade viljan dertill: så skulle de dock svårligen hafva förmågan, derest de skulle godtgöra alla, och hvem skulle i annan händelse hafva företräde?
Och då jag om morgonen bittida med folkena talat hade, blef mig om aftonen min hustru död; och jag gjorde i den andra morgonen såsom mig befaldt var. Och folket sade till mig: Vill du icke kungöra oss, hvad det betyder, som du gör? Och jag sade till dem: Herren hafver talat med mig, och sagt: Säg Israels huse, att Herren Herren säger alltså: Si, jag skall ohelga min helgedom, den edor högsta tröst, edor ögons lust, och edor hjertas önskan är; och edra söner och döttrar, dem I öfvergifva måsten, skola falla genom svärd. Och I måsten göra, lika som jag gjort hafver; edar mun måsten I intet skyla, och intet sorgebröd äta; Utan skolen sätta edar skrud uppå edor hufvud, och draga edra skor uppå; I skolen intet beklaga eder, eller gråta; utan försmäkta öfver edra synder, och sucka hvar med annar. Och Hesekiel skall allstå vara eder ett tecken, att I göra måsten lika som han gjort hafver, när det så kommer; på det I förnimma skolen, att jag är Herren Herren. Och du menniskobarn, på den tiden, då jag ifrå dem tager deras magt och tröst, deras ögons lust, och deras hjertas önsko, deras söner och döttrar; Ja, på den samma tiden skall en, den der undsluppen är, komma till dig, och förkunna dig det. På den tiden skall din mun, emot den som undsluppen är, upplåten varda, att du skall tala, och icke mer tiga; ty då måste vara dem ett tecken, på det de skola förnimma att jag är Herren. Och Herrans ord skedde till mig, och sade:
Statsmagternes rättigheter och functioner äro i Grundlagen noga åtskiljde; och Domaremagten, som det tillhörer, att tillämpa de af de hegge förra gemensamt stiftade Lagar, är således underordnad Statsmagterne. Det förefaller mig alltså, som skulle Domaren, hvilken är till för folkets skull, icke vara så alldeles behörig, att taga någon äfven den mest aflägsna del i styrelsen och förvaltningen af de hela Nationen tillhörige Penningeverken; likasom jag tror, att då det är Rikets Ständer, som antaga Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, samt Directeurer vid LåneContoren, hvilka alla, enligt 66 och 67 §§. i Riksdagsordningen , böra ovilkorligt rätta sig efter de Instructioner Rikets Ständer för dem utfärda, så kan ock ingen annan än Rikets Ständer tillkomma, att återgifva sina Fullmägtige det förtroende de ägt, men förlorat. På dessa skäl anser jag den Kongl. Propositionen icke kunna bifallas. Frånvarande, då Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslöt remiss å den Nådiga Propositionen, anhåller jag vördsamt, att detta nu afgifne yttrande äfven må blifva till Utskottet remitteradt. Lades på bordet. Den *21 April c. m. Föredrogs ånyo och bifölls ConstitutionsTJtskottets, den 20 sisth Mars under N:o 11 aflåtne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver åtskillige motioner, om ändringar och tillägg i JustitiaeOmhudsmansInstructionen. Till remitterande föredrogs Hr af Uhrs, Gustaf, den 3o sisth Mars f. m., på bordet lagde Motion, att Fullmägtige i Banken eller RiksgäldsContoret måtte anmodas, att, genom en sakkunnig person, låta undersöka localen mellan Sjöarne Wettern och Hjelinaren, i afseende på en Jernrailvägs anläggning. Herr af Uhr, Gustaf , hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande:
Högwälborna Fru Grefwinna, Riks-Marstalkinna och Riks-Rädinna. Det wärdiga efterdöme af försakelse, som Fru Grefwinnan och Riks-Marstalkinnan behagat gift wa genom afsägelse af dest rättighet til en pä gällande stal hitkils upburen pension af Stats-medlen, har hos Riksens Ständer wäckt den upmerksamhet, som ädla gerningar förtjena. Riksens Ständer erkänna uti detta steg et Utmerkt kacriotjstt ädelmod, och hafwa, med förklarande af detta tankesätt, welat betyga Fru Grefvinnan och Riksmarstalkinnan deras gemensamma aktning för den Medborgeliga känsta, som egnande en person af detz kända egenskaper, mäste hafira warit drif-fjädern til den upoffring, som pä detta sätt blifwit, ril förman för ett betungad! Stats-Werk erbnden. Stockholm den Konungen underdanigst. Stormägtigste Allernädigste Konung! Af de undersökningar, hwilka säsom en följd af atstillige Ledamöters i hemliga Urstolter wid i8°o ars Riksdag nitista bemödande, blifwit hällne, rörande beskaffenheten af Sala Silfwer-Grufwa, detz drift och privilegier, samt deffes förhällande til en motswarande afkastning för Slaten och det ali.
Nio 158 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande. Ropades ja och nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej vid svaren å den sednast framställda propositionen, begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande voler:sproposition: - 344 D e n 24 M a i - Den som bifaller Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s betänk. ]N:o 158, voterar ia; den det ej vill, voterar npi; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda betänk. N:o i58 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos löslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 26. Nej — 53. Frih. Hamilton reserverade sig emot det fattade beslutet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag anser det för ett af de största misstag, som kunna begås af deni, hvilka uro vänner af en representationsförändring, om denna fråga skulle blifva hänskjulen till en comité'. Erfarenheten har alltför tydligt visat, huru de arbeten blifva utförda, som åt comitier anförtros. Vi hafva uti frågan om lagförslaget ett talande exempel på denna sats. Att de personer, som äro fiender till ali representationsförändring, vilja instämma uti Hr Rydins motion, det förundrar mig icke; men att de, hvilka säga sig ifra för denna förändring, skulle vilja biträda en åtgärd, hvilken utgör det säkraste sättet att störa den enighet, som bör råda vid afgörandet af denna fråga, och som har en så reactionär syftning, det skulle jag icke hafva förmodat. För min del anhåller jag att emot det fattade beslutet få nedlägga min protest. Hr Löwenström, Joh. Jacob, reserverade sig emot det fattade beslutet. Föredrogos å nyo och biföllos BancoUtskis den i5 och 19 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 179, i auledn. af erhållen återremiss å betänk.
Län serskildt^ Memorial om yrkad ändring och tillägg i StängselFörfattningarne; af Fullmägtiges från Halland, angående Skattemäns rätt till Ekeskog å deras Hemman; af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående en föreslagen och utarbetad ny författning om Mått , Mål och Vigt, samt rörande frågan om Näringsfriheten; af Nils Håkanssons från Christianstads Län, om förbud för Befälet vid CavalleriRegementerqe, att anskaffa RustningsHästar; af Fullmägtiges från Gottland, angående rättighet att utan föregången besigtning å stället uppföra husbehof Vederq varnar; af Olof Håkanssons från Elfsborgs Län, om verkställighet af 1810 års Consessioner; af Anders Berntssons och Anders Maltessons från Bohus Län, om rättighet till försäljning af färskt Kött i Götheborg alla tider på året , jemte Olof Månssons från Blekinge med fleres yttranden, så väl i detta ämne, som rörande en allmän Näringsfrihet; af Anders Danielssons Memorial, om upphäfvande af Landshöfdingarnes Domsrätt i enskiftesmål; af Anders Hanssons från Upsala Län, angående ändring i EnskiftesStadgan; af Olof Jonssons från Elfsborgs Län , angående Kyrkoherdars innehafvande Boställen; af Pehr Knutssons från Malmöhus Län , om rättighet att obehindradt få uppföra VäderTullqvarnar; af Olof Carlssons fran Östergöthland, angåen - Xtrn i4 Junii f, m, de Wadstena Arbetshuslnrättsing; af Johannes Michelssons från Upsala Län, rörande en allmän näringsfrihet; af Nils Håkanssons från Christianstads Län , om mindre antal Nämnd vid Qvarn-undersökningar m. m ; af Anders Berntssons från Bohus Län, angående redogörelse för Saköresmedlen; af Anders Anderssons från Calmare Län, rörande ny gruod för delning af Byavägar; af Pehr Ericssons från Kronobergs Län, om rättighet till svedjande å ali slags mark; tillika med Eric Brobergs från Södermanland och Anders Larssons från Elfsborgs
Flickorna åherviinde efter sina saker till kontoret, der man rådde dem att Atminstoile fordra skriftlig uppgörelse, men då detta af flickorna sattes i fråga, försvann frun helt hastigt och det hela gick om intet. J a g har så lange uppehlllit mig vid fästekontoren, emedan jag anser, att många af de faror för hvilka våra svenska flickor utsättas härleda sig från dem. I nästa nummer vill jag redogöra för de svenska flickornas stallning å de danska egendomarna samt för utvandringens svåra följder för såväl individen som för landet. (Forts.) Från e t t skånskt fiskläge. af Cecilia Holmberg, f. BUth. Det har ett par Ar varit min basta sommarnjutning att resa ned till den gamla kara sklnska kusten med dess mAnga mer eller mindre tilldragande fiskliigen. Och ehuru jag ingalunda skulle vilja saga nigot förringande vare sig om " Böste löjen eller " Srnyge huk, " som ligga och sola sig nere pA Söders1att.s ljungbevuxna 1Aga östersjökust och till hvilka jag star i skuld för mtingct godt glas mjölk efter mAnget parlfriskt bad, sA tillhör dock min basta fisklageskarlek det vackra Brild pA Kullens norra sluttning At Schelderviken. Det &amp; r ej min afsigt att har skildra hvarken detta stalles egendomliga friska skönhet eller Kullabergs vilda klippbranter; det vore endast att förtaga öfverraskningen för alla dem, som jag hoppas skols söka upp denna vackra lilla flack i gamla Sverige, ty öfverraskningen &amp; r stor och alldeles ovantad, d i man SA godt som i ett nu slungas friln den rika Hoganassliktten in i denna lilla varld af idyll, klippor och branningar. Jag kom endast att sil lifligt t h k a p&amp; en sommarmorgon, dA jag, nyss anland till stallet efter flera Ars bortovaro, företog min alsklingspromenad kngs strandklipporna.
I Umeå Stad .. Mantalsfrie i irsta och ardra Fögderierna, Mankön Dito Dito Qvinkön Dito i Umeå Stad 10,122 807 -2o,35i. 9,693 9,858 586 20,! 07. I Lappmarken, der Skattskrifning icke förrättas, uppgår Mans och Qvinspersonernas antal af Svenska Nationen samman räknadt efter uppgift till . 8,460 Dito Lappar i,65q —10,119. Summa 50,607, hvaraf inhämtas, alt folkmängden under sistförflutne fem åren ökats med 5,i 63 personer. Att tillökningen är 3o3 personer mindre än på fem år derförut, härleder sig från större utflyttningar under de inträffade missväxterna. Folket, som i allmänhet är härdadt, bildadt, sedligt och anständigt i sitt uppförande, har särdeles fallenhet för alla slags slöjder och handtverk, hvaruti en del ofta förvärfva sig utmärkt skicklighet, utan hänledning af andra. Med den jordbrukande delen af Lappmarks-invånarne, är förhållan det nästan enahanda, ehuru de i åtskilliga fall äga mindre upplysning. De Landsh. Femärs-Berättelse för Westerbottens Län. I missväxter som ifrån och med år 1829 lill närvarande tid i mer och mindre mohn öfvergått landet, har beklagligen verkat högst menligt på välmågan hos invånarne, af hvilka en stor del, särdeles sådane som förut varit något skuldsatte, nödgats se sin egendom utmätas och försäljas vida under dess verkliga välde. Genom den undsättning Kongl. Maj:t i Nåder täckts dels af enskilte medel dels af Statens tillgångar lemna, jemte gåfvor från välgörande medmenniskor uti de af lyckligare skördar välsignade trakter inom Riket, hafva väl de nödlidande blifvit räddade från hungersnöd; men med bekymmer motser man den tid, då skulderna till Staten skola afbördas.
1889 den komité, för h d k e n hiir lainnas redogiiselse. Komiterades första htgärd, sedaii de fömistalt * d t oin en inidersökning för a t t erfara, f r h h d k a församlingar iit.vaiidringeii &amp; gde rum, v m a t t i skrifvelser till (lessa fijrsaniliiigiirs presterskap, med iramhiillande af i~tva,iiili.iiigens sorgliga följder, mhhlla, att, där deras förmaningar oc * li \ - miiingar visat sig fruktI ösa, till iitvandrerskorna iitiiela. exem$w af meilsaiida an&amp;- ningskort till det af Dansk Rvi~iilesamfund i .Köpenlia.mn griincllagda af myndigheterna goclkända kommissionskontoret för kviiinor, i förhoppning a t t de p&amp; detta satt iniitte nndgii de fördiirfbringande komn~issionärerna. Af inlieintade iinderriittelser liar det visat sig, a t t dessa anvisnings1~oi.t flitigt begagnats och så- lun da uppfyllt sitt ändamhl. För a t t ännu kraftigare upptriiila mot utvaiidringen o (* li för a t t söka inverka p&amp; de unga kvinnorna, inilan de fattat sitt för dem sk ofta olyclisbringaiicle berlnt a t t lammafädernej orden, ansågo kokterade lämpligt. att genom utsiindandet af smärre skrifter, belysande utvandringens följ der, 1å.ta andra flickors sorgliga erfarenheter tj ana sBnom vaniaiide exeinpel. hvarvid, för a t t dessa skrifter mitte verka ratt kraftigt oitlr med öfvertygelsens hela styrka. de i cleni förekomnitinde skililringar, borde vara hemtade iw det verkliga lifvet i tlickoinan egen hembygd. För '. a t t samla det härför esfoderliga.
St:s, hos då regerande Konung, gjorda lind, tillstyrkan, samt af Ständerna anslagen fond, kunde man väl knappast förmoda att denna gemensamt stiftade inrättning en dag skulle kunna, utan K. M:s nåd. medgifvande, af Ständerna ensamt afskaflas; men icke dess mindre har SlatsUlsk. kommit till den slutsats, alt endast en lind. anmälan derom behöfdes, för att få verkställighet åt detta beslut. Jag kan icke tro, att, då lotterimedlen, som, sedan längre tid tillbaka, varit räknade till Statens ordinarie inkomster, den ena Statsmakten skall vara berättigad alt, tvertemot grundlagens tydliga föreskrift, ensidigt kunna besluta om dessa inkomsters upphörande. Visserligen är det raisonnement, som ledt pluraliteten inom Utsk. till detta beslut, extraordinärt; meu Den 8 April f. m. huruvida Utsk. kan lyckas att öfvertyga någon, det de från lotteriet härflylande medel äro af samma natur, hoppas jag skall komma att höra till de misslyckade försöken. Under begäran om återremiss af ofvanberörde utlåt., anhåller jag, att StatsUtsk. matte taga saken i närmare öfvervägande, innan Utsk. ånyo inkommer med någon så beskaffad hemställan, sora den nu gjorda, samt att detta anförande måtte få åtfölja handlingarna vid en blifvande återremiss. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komroe att fortsättas på e. m. kl. 6. Hr Cederschjöld, Robert Theophron, uppläste följande: Jagar fullkomligt öfvertygad, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, lika med mig, ogilla den af StatsUtsk. i allmänhet tillkännagifna åsigt, att R. St. skulle äga rätt att allena besluta i frågor om minskning eller förändring af Statens ordinarie inkomster. Jag anser mig derföre i denna de! af ämnet böra hufvudsakligen instämma uti de yttranden, som flere värde talare redan afgifvit till bevis derför, att R. St. ej äga denna rättighet.
Instämmande för öfrigt hufvudsakligen i hvad Rikets Ständers Revisorer, med anledning af Stats-kontorets och Kammar-rättens vid Rikshufvudboks-förslaget framställda anmärkningar, yttrat, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat: l:o att en kapital-räkning bör i Rikshufvudboken intagas, för sammandragande af alla de special-fonder, i hvilka Stats-kapitalet fördelas, och med bifogande af 2:ne hjelp-konti, det ena ett sammandrags-konto för all inkomst och det andra ett dylikt konto för all utgift, från hvilka hufvudsummorna böra ingå till kapital-räkningen, för att der sammanställas med inoch utgående balanser; 2:o att den i Kollegiernes förslag till kapital-räkning, äfvensom i de flesta af förslags-hufvudbokens fond-konti, förekommande sammanföring under högst fyra hufvud-delar, nemligen inoch utgående balancer samt inkomster och utgifter, böra å alla fonders konti tillämpas; 3:o att de i förslags-hufvudboken använda benämningar: missväxt-undsättningsfonden och allmänna magasins-fonden eller fonden för äldre missväxt-undsättningar må ändras, den förra till undsättnings-Jonden och den sednare lill rnagasins-fonden; 4:o att å konti för Stats-utgifterne bör anmärkas, när anslaget är förslags-anslag eller reservations-anslag eller ock bäggedera; samt 5:o att i Rikshufvudboken skall intagas redogörelse äfven för den förvaltning af allmänna medel, som Rikgälds-verket tillhör.
I sådant fall tillstyrker jag den Önskan till ConstitutionsUtskottet, att Utskottet i sitt nya utlåtande måtte använda ett bestämdt och tydligt språk, värdigt det Utskott, som, vid tvifvelsmål om GrundLagarnes mening, skall gifva dem en bestämd tydning, och hvars yttrande skall i anmårknings-mål tjena Riksens Ständer till ledning. Jag hoppas då, att når Betänkandet återkommer, man skall med säkerhet kunna utröna, om Utskottet tilleller afstyrkt decharge för StutsRådets Ledamöter. Afven föreslår jag återremissens beledsagande af den önskan, att Utskottet ville utur Betänkandet utesluta alla de anmårknings-mål, som ej böra efter den 107 utan efter den 106 §. RegeringsFormen behandlas, och således ej böra af Stånderne, utan af RiksRått afgöras, hvarigenom vi kunde undgå att fä här höra rättegångsmål discuteras, hvartill Utskottets förevarande Betänkande gifvit anledning. Slutligen får jag protestera emot den hår yttrade inconstitutionella och farliga läran, att Riksens Ständer icke skulle hafva rått, att inför Konunga-timonen 454 Den io Juli i e. m. framföra önskningar i mål af den beskaffenhet^ som detta. Herr von Qvanten, Carl: Det är emot Betänkandets återremitterande som jag ämnar yttra mig. Herr Grefve von Platen har på ett så värdigt och kraftfullt sått utvecklat vårt sanna förhållande till Constitutions-Utskottets Betånkande, och det förhållande vi böra iakttaga mot nationen, då vi nu gå att afgöra detta magtpåliggande ämne. Flere värde talare hafva sökt öfvertyga och bevisa oss olåmpligheten af de anmärkningar, som ConstitutionsUtskottet af. gifvit, ehuru vål detta Utskott bäst varit i tillfälle att bedömma riktigheten af dessa anmärkningar, enär det ensamt haft att tillgå alla upp. lysande handlingar i dessa ämnen. Också tror jag att bemålte
Förmånligast af denna orsak, eller att man icke må anse studierna afslutade med en examen, utan ega tillfället öppet, att, så till sägandes, hela lifstiden igenom fortsätta dessa, är det af omätlig vigt för den allmänna bildningen att universiteten förläggas i de större städerna, der de icke begagnas ensamt af yngre alumner, för hvilka de behöfvas för examina, utan äfven sedan dessa blifvit undergångna, och tillika af öfrige bildade personer, som intressera sig för inhemtande af kunskaper och vilja följa med vetenskapernas tidsenliga utveckling. Man bör härvid ej helier förgäta den kontroll, som i hufvudstaden utölvas öfver sjelfva lärarne och deras vetenskapliga och litterära verksamhet. Vid universiteten inträffar det nu ganska ofta, att då en mer eller mindre lycklig examen vida mer beror på lexläsning än på studier och verklig kunskap, på ett godt minne mer än på ett klart hufvud, med håg och kärlek för vetenskapen, lärosalarne ofta stå tomma och föreläsningarne mera paradera i katalogerna och på svarta taflan än i verkligheten, emedan de studerande anse sig kunna utan afsaknad undvara desamma och i stället plugga i sig s. k. kollegier. Att sådant skal! leda till både ett lösaktigt och ytligt vetande hos de studerande och till sjelfva vetenskapernas förfall, är obestridligt, om än ett och annat lysande undantag kan i detta hänseende citeras äfven från våra nuv:de universiteter. Också har erfarenheten visat att det är särdeles svårt att finna lämpliga aspiranter till lärareplatser både i Upsala och Lund, då deremot våra förnämsta vetenskapsmän sjelfmant utöfva sin verksamhet i hufvudstaden,—-ja inom en och annan fakultet vid universitetet står det i dessa hänseenden alltför bedröfligt till. En talare på bänken, Hr Ehrenheim, har visserligen uppgifvit, att under de sednare åren våra universiter i flera hänseenden gått framåt och höjt sig. Sådant vill jag ej bestrida; men orsaken till detta förhållande ligger just deruti, att först under sednare tiden allvarsamma anmärkningar blifvit framställda mot den gamla slentrianen vid Dsn 20 April.