Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl för den åsigt jag tillåtit mig yttra i afseende å det Engelska och Franska consoliderade lånesystemets företräden, får jag erinra: att det icke är det nominela kapitalbeloppet, som tynger på statsverket, utan de sammanlagde räntorne, och att dessa blifva desamma för ett alpari-lån med 5 proc. ränta, och ett lån, som upptages till 80 eller med 20 proc. kapitalrabatt och 4 proc. ränta; Den 19 November f. m. 235 att om Staten kan komma att förlora en eller annan procent — i följd af obligationernas kurs-stegring — vid deras inköp för för att amortera skulden, Staten deremot genom samma stregring förvftrfvar en mätare å sin kredit, som sätter Staten i tillfälle, att vid nya obligationers utfärdande betinga sig förmånligare vilkor, och att, för öfrigt, behofvet af amortissemeut icke är så öfverhängande; att Statspapperens rörlighet just är den egenskap, som gör dem så tjenliga att bilda förlagskapital för näringarne, och att det åter är sistnämnde egenskap, som utgör motvigten emot olägenheten af sjelfva skuldsättningen; men alpari-lån, som uptagas tillden vanliga gångbara räntefoten, ega icke denna rörlighet, utan äfventyra att blifva skrinlagda kapital; emedan Staten icke, utan att underkasta sig stora förluster, om kursen å dess obligationer skulle i betydligare mån höja sig, kan utfärda sådana obligationer, utan att betinga sig rättighet till upsägning inom en kortare tid, hvaraf följer att de blott i obetydlig mån kunna stiga öfver pari och sålunda icke kunna blifva föremål för spekulation, i likhet med de obligationer, som äro utfärdade med kapitalrabatt och låg räntefot, och hvilka hafva en lång skala att genomlöpa innan de upnått sitt maximum. Ser man åter på den mer eller mindre sannolikheten, att kunna placera lånen, antingen de uptagas alpari eller med kapitalrabatt, förekommer det temligen tydligt, att den långifvare, som söker ett alpari-lån, blott har ett ändamål: att placera penningar.
Landbo utan föregången Logsäkninläka ulmäta innestäende Am>!den oä) Huerötemedel, samt sök ömgt -yusäclure t Skader icke etter äro answarige för sitt hyresfolks KronoUlffylder." lstr Lu^rg. klx protocyllo k!> 6. In^wrrn. Transsumt of Protocoll-t, källit hos Riksens Höglofllge Ständers BewilinlngsUrstokt wid Riksdagen l Slockholm deri zi December 1809. DHerr Prosten Doctor VVoiicivili inlemnade till Protokollet följande: Wördsamt Anförande! I anseende tili det af Högloft Utssotttt nu fattade beslut, att Uppgiits-Formlilalrer wld bilfwande T x-ringar bör hwad den behäilns Inkomsten angar, bistra bwtt Suwmaristt, nödgas jag förklara mig wara.of ssttjakng kanka, hcklcndeS före att bemälde Uppgiiis - Formulalrer borde wara, vw icke Specificerade, åtminstone fädane, att de paniewis upprogc det emr och det andra, som dir hörer: r:o För den orsaken, ark deri fkacrstyldPe af crc strdanr Fsrmulaire skulle äga en rättelse oci) anw! Sn-.i,g för arc Id-a en rättskaffens uppgrff, fa arr dan dwarken ffg tili skada anmälte, hwad dan efter Förorduuigen icke beböfde arc anmäla och ej eller Gcacen och Medborrrare rrlt skada underlara arr anmäia hwad som borde anmälas. Dek Den 5 Januaris.
När raan närmare granskar förhållandet, så finnér man, att, med bibehållande för hvarje län af dessa de hufvudsakligaste persedlarna, behöfde antalet af de persedlar som skola komma att i de nya markegångstaxorna qvarstå icke utsträckas utöfver 7 å 8 persedlar i något län, men att för ganska många af länen de komma att inskränkas till endast 3 ä 4. Jag hemställer nu till Eder Mine Hrf, huruvida man kan bestrida att en högst väsäntlig förenkling och lättnad för de skattskyldige att kontrollera sina debetsedlar skulle npstå, då i st. f. att nu på denna debetsedel ett antal af 30 ä 40 olika persedlar påföras, den skattskylldige endast finge der upfördt 3, 4, 5, Den 5 Juli f. m. 305 3, 4, 5, högst 7 a 8 persedlar. Då derjemte SlatsUlsk. föreslagit, att för helt hemman alla de s. k. bråken på dessa persedlar skulle utgå, så tror jag alt del icke skall behöfvas någon serdeles stor räkneförmåga för att kontrollera huruvida man blifver rätt eller orätt debiterad. Den siste värde talaren bar yttrat, att under en längre följd af år upstår förändring i småpersedlarnes värden, och han har på denna grund icke velat medgifva alt dessa nu skola bestämmas i penningar, utan begärt, all de skulle blifva i taxan qvarstående, men att deras värde skulle hvart 20:de år bestämmas, och att de under loppet af dessa 20 år icke skulle komma att undergå någon förändring. Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå alt just derigenom att dessa småpersedlar försvinna ur taxan, skulle den hufvudsakligaste förenklingen åstadkommas. Skulle de qvarstå ehuru med oförändradt värde under loppet af 20 år, så ålerstode i alla fall svårigheten för de skattskyldiga att kunna rätt upfatta, huruvida de blifvit debiterade såsom sig bör eller icke, ty en mängd af dessa persedlar utgå i bråk, och huru kan räkningen derigeuom blifva annat än högst invecklad? Den värde talaren har äfven frågat, hvad man menar med småpersedlar och med hufvudpersedlar.
Inrättningens framtid tillfredsställande sätt afgöras. så framt ej Barnhuset, med de ständigt ökade anspråken på detsamma från allmänhetens sida, skall nödgas för längre eller kortare tid inskränka eller inställa sin välgörande och oumbärliga verksamhet. Stockholm deD 22 December 1864. H. A. Abelin. 373 - Linköpings stifts Konsistorium, med underdåniga förklaringar, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid stifts-bibliothekets och Linköpings högre elementarläroverks räkenskaper för år 1862. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Under den 23 nästlidne Novetnher har Domkapitlet blifvit i nåder anbefaldt att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af de uti Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående verkställd granskning af statsverkets jemte andra at allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, förekommande anmärkningar vid dels stifts-bibliothekets och dels härvarande högre elementarläroverks räkenskaper för samma år. Och får Domkapitlet, som från vederbörande räkenskapsförare infordrat förklaringar öfver hvad som blifvit anmärkt, desamma härhos underdånigst öfverlemna, samt lika underdånigt tillkännagifva, att Domkapitlet icke har något utöfver hvad förklaringarne innehålla att för sin del tillägga rörande förberörde anmärkningar. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåtar: E. G. BRING. J. H. W. STEINNORDH. L. E. RUSÉN. AXEL BROMAN. ISANDER. Linköpings Domkapitel den 7 December 1864. J. Friedleif. 374 — (Linköpings stitts—bibliothek.) Till Högvördiga Domkapitlet i Linköping.
Med språkvetenskapens och andra här ifråga-kommande forskningsarters framsteg under det sista århundradet hafva anspråken på en svensk ordboks beskaffenhet efter hand vuxit, och vuxit till den grad, att arbetet tvifvels-utan blifvit ett samfund, sammansatt så som svenska akademien, öfvermäktigt. Ordboksarbetet är emellertid icke en enskild svenskakademisk fråga utan en verklig nationalangelägenhet, så väl ur det allmänna gagnets som den fosterländska hederns synpunkt. Det samfund, åt hvilket vården om denna angelägenhet och medlen att befrämja densamma blifvit anförtrodda, utan att detta samfund på ett helt sekel lyckats föra verket vidare framåt än som skett, kan ej stå ansvarsfritt för nationen. Det är ej blott så, att akademien icke fullgjort det henne tillkommande åliggandet Nej, äfven den omständigheten, att akademien bibehållit ett uppdrag, till hvars utförande hon på grund af sin organisation hvarken varit lämpad eller skicklig, har verkat hindersamt för uppgiftens lösande afandra. Enskilda personer eller sällskap, utan tillräckliga medel, kunna ej lätteligen inlåta sig i täflan med en af det allmänna understödd statsinrättning. Det torde derfor varit lyckligast, om akademien längesedan skaffat sig en kompetentare efterträdare, som uteslutande kunnat egna sig åt det stora arbetet. Visserligen må det nu anses, att en så radikal åtgärd ej anstått ett samfund med den svenska akademiens traditioner, — ehuruväl öfvertygelsen om arbetets olämplighet för akademien redan tidigt spåras hos en del af dess ledamöter; — men den metod, akademien följt och som faktiskt ledt derhän, att arbetet uppskjutits ad calendas grcecas, är också på sitt sätt af temligen radikal natur och derjemte till sina följder lika ofördelaktig för akademien som för det allmänna. Det kan väl ej betviflas, att, om akademien under de första 30 till 60 åren af sin tillvaro framkommit med ett fullständigt ordboksarbete, detta längesedan varit föråldradt. Men under förutsättning att arbetet för sin tid varit åtminstone försvarligt, hvilket tvifvelsutan kunnat påräknas, hade vi i allt fall haft en stomme för vidare bearbetning; och verket hade då med all säkerhet lättare kunnat ändamålsenligt och värdigt fullföljas.
Man tiar visserligen invändt att, om regleringen skedde för hastigt, skulle brist på läkare uppstå, men om detta också förut varit fallet, eger nu ett motsatt förhållande rum, emedan ett ej obetydligt antal unga läkare numera finnes att tillgå. Jag vågar vidare hänvisa till den frikostighet, R. St:r visade vid riksdagen 1859—60, då anslag beviljades till 20 i st. f. de af K. M:t begärda 12 lönerna, och vill slutligen tillägga, att heisten på läkare är serdeles kännbar i norra och nordvestra Sverige. Till följe af hvad jag nu anfört, vågar jag anhålla, att Ridd. o. Ad. måtte bifalla Betänk:t på det sätt, att i st. f. summan 4,500 insättes 9,000 och att antalet 3 läkare måtte förändras till 6, så att hvardera får 1,500 rdr. Jag tror mig tala i det allmänna intressets namn, och ber endast få tillägga, att Presteoch Bonde-St:n bifallit Betänk:t på sätt jag här föreslagit. Jag anhåller således hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. pä det. förslag, jag uti den åberopade reservationen framställt: att sex nya prov.-läkare-löner, hvardera af 1,500 rdr, anslås med tillsammans 9,000 rdr, under de vilkor i öfrigt, som K. M:t föreslagit, Gr. Mörner: Jag täger mig friheten lästa det Högloft. Ståndets uppmärksamhet på att K. M:t endast begärt anslag till 3 nya prov.-läkare-löner, samt att enskilda motionärer gjort framställning om anslag till löner för två läkare, som skulle tillsättas i af dem uppgifna distrikt. Betänk:t upplyser visserligen icke, om det af K. M:t begärda anslaget skulle användas till löner i ettdera eller båda af de distrikt, motionärerna uppgifvit, men äfven om så icke vore förhållandet, finnes dock icke i grundlagsenlig väg begäran framställd om anslag till flera än 5 löner.
Det underhåll, som, enligt äldre Författningar tillkommit afskedade Verkmästare och Sjudare af gamla Saltpetersjuderi-staten, har blifvit betydligen förbättradt, äfvensom de grander fastställde, hvarefter enkor och barn efter Båtsmän i Vester-Norrlands Fän skola erhålla pensioner af dervarande Uddeiöks Cassa. Samma uppmärksamhet, hvarmed Kongl. Maj:t omfattat alla till landtförsvaret hörande delar, har äfven blifvit lemnad åt sjöförsvaret. Finieskeppet Konung Carl XIII om 84 kanoner har blifvit fullbordadt, kopparbeklädt, armeradt, och finnes nu i fullkomligt stånd till actif tjenst. Finieskeppet Konung Carl XIV om 84 kanoner är, till mera än hälften, färdigt, och dess bestyckning anskaffad; Finieskeppet, Kronprins Oscar, är på stapeln uppsatt och mycket af dess byggnad medhunnet; Fregatten Jarramas om 20 kanoner nybygd, zink-förhydd, samt utrustad till Medelhafvet; ett mörsarefartyg med mörsare af 80 lispunds caliber nybyggt; trenne af de äldre Finieskeppen och en Fregatt hafva blifvit förbyggde och beklädde, Fregatten med koppar, och Skeppen med zink , samt försatte i fu 111 tjenstbar stånd. I dockorna äro nu insatte tvänne Finieskepp och en Fregatt, för att undergå svåra reparationer, hvilka under nästa år blifva fullbordade, hvarförutan alla öfriga Finieskeppen, Fregatter och mindre Fartyg, tillhörande ÖrlogsFloftan , blifvit underhållne, samt ett erforderligt nytt Fastdragarefartyg af ek uppharidladt. Alla öppna Kanonslupar, hvilka, efter sednasie Konungens Nåd.
Om i besittning af förvärfd egendom hvar och en kunde oroas och rubbas, då, efter längre tiders förlopp, lians egen, hans förfäders eller företrädares åtkomst sjunkit i glömska, då i tidens vindkast skriftliga åtkomsthandlirigar antingen blifvit förskin. grade eller alldeles gått förlorade, då de vid öfverlåtelsen 'närvarande vittnens ögon tUlslutits^i den långa sömnen, då skulle ett rysligt fält af outredliga rättegångar öppna sig, och Bil.uSt,Lag• s.Allm.Besv>o.Oect-Utsk.Bei-N. 56. 43 jordegande-rätten för många medborgare komma att stå på ganska vacklande fötter. Den Danska fornhandlingen, Lunds Landebok af år 1569, hvilken varit tvungen att tjenstgöra uti bevisningen både emot och för Kyrkornes rätt, upptager likväl Halländska Kyrkornes hemman under den till deras egenskaper och bestämmelse rakt hänvisande benämning Kirkegaarder. Och Danska Konungen Christi' an IVts ofvan åberopade Recess upplyser, att Kyrkorne 1643 uppburo icke allenast Landtgille utan äfven Städsmål af 'sina hemman. När Halland, genom freden i Köpenhamn 1660, slutligen för alltid och definitivt afträddes till Sverige, aflemnades ur Danska Archi verne åtskilliga, provincen rörande, handlingar, och ibland dessa 1646 års Jordebok för att upplysa hvilka hemman vid Hallands öfvergång till den nya Styrelsen voro Kyrkorne tillhörige. Denna fornhandling, hvilkens vitsord egande bevisning aldrig blifvit ifrågasatt, upptager ifrågavarande hemman, hvarken såsom Kronoeller såsom Frälse-hemman, utan tvärtom ganska bestämdt såsom Kyrkohemman, ibland hvilka de visserligen icke fått sina rum, med mindre dispositionsrätten redan då, 1646, varit ifrån Kronan eller ifrån enskild egare till Kyrkan öfverflyttad, med iakttagande af alla den tiden gällande Danska öfverlåtelse-lagar.
II. boställen finge likasom hittills, förvaltas af lönings-direktionerna för bättre inkomsters skull, så borde väl äfven andia Statens egendomar, hvilkas arrenden äro till särskilda ändamål anvisade, fä för samma orsaks skull öfverlåtas lill vård af dem, till hvilkas aflöning de äro anslagna. Om de skola genom kronans embetsman för hennes räkning utarrenderas, så gifva väl äfven dessa mindre afkastning. Hr von Troil: Efter ytterligare genomläsande af den i frågava r:de punkten, medgifver jag visserligen, alt redaktionen ej är sä tydlig, som jag skulle önskat; hvarföre jag ej heller vill motsätta mig den äterremiss, som i anledn. deraf torde vara af bebehofvet påkallad. Jag vill blott taga mig friheten nämna, alt det varit Utsk:s mening, det uttrycket skulle omfatta såväl de s. k. bostads-boställena, som äfven de utarrenderade. Hr Printzensköld: Det förslag, som i förevande punkt förekommer, synes mig, långt ifrån att medföra en förenkling af kronoräkenskaperna och en lättnad vid deras uppgörande, snarare åstadkomma motsatsen; likasom jag tior, att det leder till vida större äfventyr för Staten, än det som med nu varande förhållanden är förknippadt. Det faller sig nemi. ganska tydligt och klart, hvad sjelfva bokföringen beträffar, att den snarare blir mer invecklad än förenklad genom arrende-beloppens upptagande lill redovisning lika med den vanliga krono-uppbörden; då dessa arrenden nu deremot afföras under anordningstitel. utan att uppbörds-förvaltningen har med dem vidare att skaffa.
Såsom, dä man onäpst kan upstå inom ett RiksStånd och stämpla, den i landet förtryckta Gudsfruktans fromma nit, med den smädande benämningen: ”en plantskola för bypokriter och tartuffer,” — dä man tolererar sådant, liksom det i smädelsen, hänel och förföljelsen yttrade hatet, emot hvarje annan företelse, som kan ådagalägga blott en gnista lif i christendomen, hvilken likväl icke offentligen aunoncerar sig, utan i all stillhet ställer framgången af sina fromma önskningar och sin verksamhet i Herrans hand; men derunder ej blott tolererar, utan gillar och prisar högtidligen annoncerade sammankomster, klubbar, — ja riksdagar — på sidan om alla lagar och författningar, för att söka frambringa ett likväl och lyckligtvis falskt uttryck af opinionen i landet; ty hvem har utsett och befullmågtigat de på reformklubbar och Orebromöten samlade oroliga lmfvuden, bland hvilka flertalet säkerligen ej skulle kunna konseqvent redogöra för hvad de vilja — och det återstående antalet, som väl kanhända kan detta, dock ej, som jag hoppas denna dagens resultat skall visa; hvarken har, eller kan hafva några sympathier ibland de stilla i landena, utan blott inom några tidningsredaktioner; men dessa må ej utgifva sig som ”allmän opinion,” ej som ”Folkets Röst,” derföre alt de hos åtskilliga lyckats, med denna välberäknade list, bearbeta och inympa sina villomeningar. Nej! ännu står det ej så illa till i Sverige att denna tryckpress är Svenska folkets organ; ännu finnes dock någon christendom qvar, den ställer sig åfvan all mensklig ordning till efterrättelse för Herrans skull och de som äga den, tillhöra Svenska folket och skola, om än förvillsen, derifrån Gud oss nådeligen bevare, skulle komma derhän, på bålet med bilan för ögonen lugna böja Den 18 December. 11 sina hufvuden derunder och förneka den organ, som med frihet pä läpparne och despotism i hjertat, söker hos dem utplåna christendomen oell påtruga dem sjelfsvåldels ok, hvilket med eller ulan medvetande skenbarligen är målet för nävar, tiders reformbegär.
Att författningar gifvas, som äro bristfälliga, i anseende till medlen för ändamålets vinnande, lär nogsamt inhämtas t. ex. af Lurendrägeri-förordningen, hvarest fästningsarbete och förlusten af medborgerligt förtroende utsättas för handlingar, hvilka endast lagstiftarens godtycke stämplat såsom brott ; Den i§ Februarii. 473 samt af åtskilliga Polis-författningar här i Stockholm, hvarigenom t. ex. den på svag is drunknade förmenes att Christeligen begrafvas; den som utkastar sopor eller annan orenlighet på vissa fridlysta ställen fälles till viss tids stående i halsjern, hvilket senare straff utsträckas ända till 3 timmar för den, som grafvit sand på ett visst ställe, och ej genast mägtar erlägga de utsatte böterne 3 R:dr 16 sk. B:o. Att vära lagar och författningar ej alltid öfverensstämma sins emellan, i anseende straffens gradationer, kan bäst inhämtas t. ex. af Luren drägeriförordningen jemförd med allmänna lagen; samt till öfverflöd, af nyssnämnde polis-författning om ståendet i halsjern. Att de skulle kunna öfverensstämma i anseende till plan och syftning, kan man ej begära, då de på så olika tider, och under så olika förhållanden, samt så styckevis tillkommit. Att sluteligen vära lagar och författningar ej alltid i laglig väg tillkommit, torde bäst kunna finnas deraf, att Polis-lagstiftningen, hvars område blifvit så ofantligt utsträckt, och hvars alster så talrika, är för Grundlagen obekant annorlunda, än.såsom allmän civiloch criminal-lag, i hvilken egenskap den likväl ej kan stiftas af Landshöfdingarne i Länen , ej af ÖfverStåthållaren i Stockholm, ej ens af Kongl. Maj:t, utan gemensamt med Riksens Ständer. De allmänna Polis-författningar, som Kongl. Maj:t kan, emellan Riksdagarne, blifva nödsakad att låta .vidtaga; synas derföre 474 9en 18 Februarij, närmast kunna jemföras med lag-Jörklariiigar> och således icke kunna gälla längre än till Riksdag, då det bör ankomma på Riksens Ständer, att författningen fastställa eller ogilla.
Vi hafva kommit i det ledsamma förhållande här, alt nära nog behöfva åberopa vittnen på hvad som yttras, eller hvad som begäres. Jag får då äran förklara, att jag 2:ne gånger yrkat votering; försl utan att höras af llr Gr. o. Landtm, och sedermera, då jag ropade om igen, med mera framgång. Alt jag icke, då jag första gången hade ordet, sade att jag 2 gånger begärt votering, kom sig deraf, att jag icke ansåg och ej ännu i detta ögonblick anser mig kunna fordra, att ett yrkande af mig hvilket ej hördes fram till bordet, skulle hafva vitsord. Jag gjorde dock mitt sista yrkande af votering i samma ögonblick, som cancellisten började uppläsningen. Det var derpå jag egentligen grundade mitt yrkande af att votering borde mig beviljas. För öfrigt har jag framställt de skäl, hvarpå jag tror att man ej grundlagsenlig! kan förvägra mig den ifrågavar. voteringen; och jag öfverlemnar nu till Hr Gr. o. Landtm, att dermed förfara, huru Hr Gr. o. Landtm, finner lämpligast vara. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att 53 § Riksd.Ordn. visserligen stadgade, att votering, då den begärdes, ej finge förvägras, 490 B*n 10 Maj. men likväl förulsalte, att Ståndets beslut ieke blifvit faltadt, innan voleringen ifrågasattes, ock att frågan när detta beslut vore faltadt berodde på tolkningen af den i närande § förekommande period: ”Besvaras propostn med ja, blandade med några nej, eller Iverlom, oell de, som öfverröstade äro, ej begära votering, lale de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i prot. anteckna, kunnande sådant dem ej i något fall förvägras.” Enligt den praxis, som bos R. o. Ad. varit iakttagen oell sora borde följas dä grundlagen icke innehölle någon deremot stridande föreskrift, hade Ståndets beslut ansetts vara fattadt, då Landtm, förklarat, burn lian ansett sin propos:n besvarad, och öfvergått lill en annan punkt eller särskildt föredragningsämne.
ConstitutiousUtskottets granskning och pröfning ödmjukeligen öfverlemna ett ämne, som i afseende på mig sjelf väckt i Bondeståndet skiljaktiga tankar och ett tvetydigt begrepp, om förfarandet i de ämnen, som 110 § Regerings-Formen och 78 § Riksdags-Ordningen omtala och hvars förhållande korteligen är detta: Den 12 och 13 i denna månad förekom i Bondeståndet den af Kongl. Majit i Nåder anbefalte pröfningen af mitt Memorial under den 30 sistlidne Augusti, vid uppläsandet hvaraf jag straxt, eller den 12, uti inlemnadt dictamen äskade votering. Den 13 blef mig ålagdt att inkomma med min förklaring, det jag, ehuru kort tiden var, hörsammade, och till följe af Kongl. Maj:ts, då till min kunskap komne Nådige Bref, som uttryckeligen säger, att 110 § Reger in gs-For men borde tjena till grund, hvarefter Ståndet ägde förfara, begärte jag äfven vote - Bilaga H till Mein. N:o 8. 125 Den 18, då Protocollet justerades, begärte jag, innan justeringen företogs, få göra de tillägg, som den mig förelagda korta tiden den 13 hindrat, men det vägrades. Riksdagsmannen och vice Talemannen Hyckert begärte och erhöll Herr Häradshöfdingen Welins betyg, att iian den 12 äskat votering, och att han protesterat emot och intet kunde godkänna sättet, hvarpå denna sak blifvit behandlad, hvaruti äfven, jemte yrkandet af votering, samma dag, eller den 13, instämde Riksdagsmännen Bengt Niclasson, Anders Jönsson och Ahlqvist från Bohus Län, Eric Andersson från Svartsjö Län och Eric Ludvigsson och Anders Ludvigsson från Upsala Län, som i Protocollet läto sig anteckna, utom flere, som jag vet visst härmed sig förenat, så vida ej den föreställningen mellankommit om faran att bestrida Protocollets riktighet.