Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pleuropogon Sabini R. Br. Aira cæspitosa L. Hierochloa pauciflora R. Br. Calamagrostis lapponica (Wg.) Hn. Alopecurus alpinus Sm. Eriophorum angustifolium Roth. » Scheuchzeri Hoppe. Carex aquatilis Wg, » rigida Good. Juncus biglumis L. Luzula hyperborea R. Br. » arctica Bl. I hafvet var det högre djurlifvet något rikare. En hvalross hade blifvit sedd under resan från Jenisej, och på den i sundet kringdrifvande isen sågos en mängd sälar, så väl Phoca barbata som Ph. hispida. Detta gaf anledning att förmoda ett rikare lif på hafsbottnen, hvilket ock besannades af draggningsutbytet. Ingenstädes syntes vid vår ankomst spår efter menniskor, men nu betecknar en stenvarde det ställe, vid hvilket Vega och Lena varit förankrade. Det var dock nära, att vi i detta förut aldrig af fartyg besökta hav hade stött på en landsman. Medan vi lågo för ankar i Taimur-sundet, kom nämligen kapten Edv. Johannesen i granskapet af samma ställe med sin segelskuta »Nordland» från Tromsö. Han hade lemnat Norge den 22 maj 1878, kom den 6 juni till Gåslandet på Novaja Semlja och nådde denna ös nordspets den 22 juli. Här hördes stark åska den 26 juli. Den 10 augusti styrde han från Novaja Semlja mot öster, tvärs öfver Kara-hafvet mellan 76° och 77° n. br., i isfritt vatten. Den 16 fick han Taimur-landet i sigte. Här vände han och styrde först mot vester, sedan mot norr. Vid 77° 31′ n. br. och 86° o. l. från Greenw. påträffade och kringseglade han en ny ö, som benämndes »Ensamheten». Ön var snöfri, men icke gräsbevuxen.
Tina hade ju åtnjutit så få prof på kärlek — föräldrarne hade aldrig ansett det för passande att smeka sitt barn —, och då Hain, när det föll honom in, icke hade svårt för att spela älskare, blundade Tina envist för den brist på finhet, som utmärkte den äkte mannens uppförande mot hustrun. Något öfver ett år drömde Tina sin kärleksdröm; då inträffade en af dessa oförbränneliga tilldragelser, som både i dikten ooh verkligheten förekomma så ofta, att de i all sin sorglighet fresta till löje. Tina ville en dag gifva bort en af männens gamla aflagda rockar och frågade honom om lof därtill. Han stod just i färd att tända sin cigarr och gå till sitt kontor, då frågan framställdes, och till sitt liknöjda: » Var så god! » tillfogade han: » Känn dock först efter, hvad det är som glidit ned emellan tyget och fodret; jag tyckte, då jag nyss kastade rocken från mig, att där ligger något; kanske en sedel, och då är det din. » Det var ingen sedel, utan ett bref från agent Ström, skrifvet i Hamburg en månad efter Tinas bröllop och innehållande en maning till Hain att betala honom den summa han betingat sig, för det han » tjänat honom i affären T. Ett uttryck i slutet af brefvet lämnade icke Tina Möller i tvifvel om, hvilken affär som menades, och i ett nu rycktes äfven från hennes själs ögon den bindel, som dolt hennes makes råa, lumpna natur. Tina Möller hör dock icke till dem, som erkänna för någon, icke ens för bedragaren, att de låtit sig snärja, narra och bedraga. Icke med ett enda ord röjde hon för Ludvig Hain eller agenten, att hon kände till » affären T. », men den forna försteningen i hennes väsen inträdde åter. Detta dock endast på ytan, ty i hennes inre rasar smärtan dubbelt stark, emedan den aldrig får komma till utbrott, icke ens då Tina är ensam.
Discontregleringen i Riket, sökte bevisa alt det älltförväl kunde stå tillsammans med Bänkens inrättning, att såsom Läne-Bank directe befatta sig med Discont rörelsen. * % Nu åter anser icke BancoUtskottet de vara förenligt med Bankens natur o ch grund Författningar, att till bestridande af utlänningar emottaga penningar på afskrifning*- räkning. J 558 Den 51 Juli e. ro. Jag viH irke bestrida denna sista biering, emedan jag tillförene bevisat att Banken i intet fall l)nr befatta sig nied amlia utlåningar, än af Bankens så kallade Gevinst; men detta BancoUtskottets utlåtande, jemfördt nied det förra, visar tydligen ait bemäidteUtskott förklarar Bankens egenskap pä livad sätt som held; t, blott det leder tili Utskottets åsyftade ändamål. På sådan grund föreslår BancoUtskottet, att då Malmö Discont Octroy tilländagår, skall GöthaCanal Bolag ensamt fortsätta Discontrörelsen i Skåne; emot detta förslag prostesterar jag äfven, på de skäl jag nu vördsamt skall hafva äran framställa. Då man tämligen allmänt erkänner, att den till en orimlig höjd uppdrifna Discontrörelsen i Riket i många afseenden varit menlig, icke allenast för sedelmyntets värde, utan äfven medverkat till den yppighet, som så allmänt öfverklagas, kan jag icke förklara att BancoUtskoltet vill åt GöthaCanal Bolag bereda en alldeles gränslös Disconträttighet. Hitintills hafva de 3:ne Filial Disconterna, med ett Creditiv på Banken, tillsammans af 1,100,000 R:d., rört sig med omkring 10 ä 11 millioner. När nu eftpr Utskottets förslag GöthaCanal Bolag, med en Disconträtt af 1,600,000 R:d. och således 500,000 R:d. mer än alla tr« Filial - Den 51 Juli e. m. 1539 Disconterna tillsammans innehaft, skulle få fort-ätta Malmö Discontrörelse, och blifva ensam om
Då jag nu går att besvara det anförande, Herr Tham uti Plenum den 4 dennes uppläste, innehållande framställning om ändringar i den förlidet år utfärdade Stadgan om SkiftesVerket i Riket, bör jag först hafva äran förklara, alt, ehuru jag både deltagit i utarbetandet af denna Författning och densamma contrasignerat, jag på intet sätt med något obehag kan anse de anmärkningar, som dervid göras, syftande antingen på förändring i möjligen mindre tjenlige sladganden deruti, eller förklaring af och tillägg till dem, som må finnas otydliga eller ofullständiga. Jag känner af erfarenheten alla de svårigheter, hvarmed utarbetandet af Allmänna Författningar, äfven i mindre vigtiga och omfattande ämnen äft detta, äro förknippade och att brister deruti icke kunna undvikas; och 154 Den 17 December e. m. oagtadt de, som jemte mig delat det vidlyftiga arbetet af de utkomne LandtmäteriFörfiittaingair. es uppställning, likasom de flere upplyste personer från åtskillige orter i Riket, hvilka gjort sig mödan att desamma genomse och granska, skola med mig vittna, att all möjlig omsorg, allt möjligt bemödande dervid blifvit använde, kan jag visserligen icke hafva den förmätenheten att tro, det desse Författningar icke ega ofullkomligheter, dem erfarenheten skulle till rättelse anvisa; men att, såsom Herr Tham yttrat, den genom samma Författningar lidande Allmänheten skulle med rättvisa öppet uttala sin klagan deröfverj och att desse Författningar medföra mycket ondt och många olägenheter . det bekänner jag, att jag hvarken väntat eller ens tror ega giltig grund, så mycket mindre, som de upplysningar, jag erhållit, på det hela föranleda till ett motsatt förhållande. Det ligger i sakens natur, att Stadganden i ett ämne, sådant som ÄgodelningsVerket, hvilket så nära rörer Folkets vigtigaste intressen, skola vara föremål för olika meningar, för belåtenhet och för missnöje, hvilket sednare naturligtvis snarast låter höra sig, och sådant i synnerhet vid den tidpunkt, då desse stadganden utkommit och innan de af alla hvarken rätt förstås eller tillämpas.
» Store bror, ack, ge mig vatten T » Utur renseln tar han bägarn, Hyller den med klara drycken. Hliekan dricker, ler och räcker Den tillbaka, tom, åt ägarn. Se ' n på tå hon raskt sig höjer, Lägger tvänne mjuka armar Om hans hals och räcker munnen Till en kyss. Men gossen dröjer. Artighet. Af Ellen Bergström. lefva i en forcerad tid. Sauve qui iQMF ' peut; vi hafva i vår iltågsfart icke mycken tid till tankar på andra, till att stanna och visa våra medmänniskor den vänliga artighet, hvilken i icke oväsentlig mån skulle bidraga till en behagligare samlefnad. Den nya världens kultur, karaktäriserad genom några bragder på uppfinningarnas område, tränger sig mera och mera på oss, och i Amerika har man alltid brådtom, där springer folket på gatorna, och man hinner knappt lyfta på hatten till helsning för en mötande bekant. En svensk-amerikansk pastor, som för ett antal år sedan helsade på i » Old Sweden », fann sina forna landsmän här hemma förekommande och älskvärda i jämförelse med de nya, han förvärfvat; men om vi företoge en jämförelse mellan nu lefvande generation oeh dem, som före oss byggde och bodde i vårt kära fädernesland, huru skulle månne den jämförelsen utfalla? Måste vi ej medgifva, att vi uti ifrågavarande afseende degenererats från de förfäder, som gjorde sig förtjänta af benämningen » Nordens fransmän ». Ä r icke artigheten i vår tid allt för mycket underskattad bland oss? flltfU V i kunna ej härmed sägas vara » en förgången tids berömmare » på den närvarandes bekostnad, och vi äro fullt med på det, att talet om » den gamla goda tiden », och huru mycket bättre människorna oeh förhållandena då voro, helt enkelt beror på, att minnet förgyller ett gånget skede, som icke längre kan göra oss någon förtret. Sorgligt vore det i sanning, i fall världen befunne sig i ett tillstånd af ständigt tilltagande försämring. Nej, optimist härvidlag måste man vara och tro på ett, om också långsamt, dock säkert framåtskridande; å andra sidan får man j u i rättvisans intresse ej vara blind för vare sig sin egen tids lyten eller en förgången tids förtjänster.
Ständer till gillande föreläggas,” och att i nämnde punkt må inflyta ett tillägg, så lydande: ”hvarjemte Rikets Ständer, i händelse de föreslagna grunderne för smidesrätten Kongl. Maj:t i Nåder hufvudsakligen gillas, jemväl i underdånighet vilja fästa Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet derå, alt, likasom å ena sidan någon minskning i Kronans nu varande intrader af järnhandteringen ingalunda härigenom får uppstå, det också å den andra icke är Rikets Ständers afsigt att ålägga tillverkarne någon ny eller ökad beskattning i annan väg eller proportion, än som bör vara oskiljaktig från ett ökadt smidesbelopp till erhållande af frihet inom verkstaden, hvaraf det frivilliga åtagandet är hvar och en Öppet lemnadt; anseende Rikets Ständer den minskade Stats-inkomst, som genom recognilions-smidets försvinnande uppstår, till fullo motsvaras och ersättas af den hammarskatt, hyilken i ökad mon ingår i och för fyllnadssmidet på härdame.” F r å n Hedervärda Bonde-Standet. S. D. Föredrogos å nyo Banco-Utskottets, sedanilden i i denna månad på bordet hvilande följande Memorial: N:o 64, i anledning af 3 Riks-Slånds beslut, angående åtgärders vidtagande till Riksdagens snara afslutande, lades till handlingariie; N:o 65, i anledning af Ridderskapets och Adelns samt Presle-Ståndets anmärkningar vid Betänkandet, N:oj 26, angående understöd till ynglingen Silfverstolpe, lades ock till handlingarne; och N:o fi6, i anledning afåtskillige inom Riks-Stånden väckte motioner, om beviljande af pension för aflidne Kamereraren Wallmos enka och barn, återremitterades. S.. D. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 55, med förslag till ändring af 109 §. Regerings-Formen, och 80 §.
Dessutom skulle resorna förändras, der ångbåtsfart funnes, så att t. ex. emellan Stockholm och Ystad de ginge på någondera af ångbåtarna till Norrköping och derifrån landvågen till och ifrån Ystad, och sammaledes på alla vägar, der dylika tillfällen funnos, hvarigenom mycken tid och kostnad besparades. På detta sätt anser jag, alt rätta ändamålet med paketpostinrättningen bättre och lättare skulle vinnas genom dess förening med postverket, än om den öfverlemnades till enskilda entreprenörer, hvilka aldrig kunna deråt gifva en sådan combination, sorn erfordras, oaktadt alla de onödiga förluster, statsverket finge vidkännas genom bidrag åt entreprenörerna. Med diligencer är ett annat förhållande. Ändamålet med dem måste vara, att bereda åt resande ett beqvämligare sätt Den i September. 35 siitt att Färdas, un som kan ske på de skjutsandes vanliga åkdon, och för bättre pris, än dä resande färdas med bekostnad af egna åkdon; att äfven tillskynda de skjutsande en vinst genom förskaffande af ett större antal resande i förhållande till antalet af dervid använda hästar, och att derjemte, så långt utrymmet medgifver, fortskaffa paketer. Onekligt är, att det mäste öfverlemnas åt enskilda industriens omtanka att föranstalta om sådana inrättningar på de ställen, der ändamålet dermed kan vinnas, och att de förtjena på lämpligt satt uppmuntras och understödjas, i den mån de åstadkomma nämnde fördelar och beqvämligheter för resande och skjutsskyldiga ömsesidigt. Men uti ett under olika temperatur vidt utsträckt, isoleradt beläget och glest bebodt land, med obetydlig inre handel och rörelse, möta oöl vervinnerliga hinder för underhållandet af diligencer, inrättade nied stor utsträckning, utan att förorsaka en onyttig och olämplig uppoffring, emedan de ej kunna underhållas genom ett ojemn t anlitande af resande, hvilka en del af året färdas på ångbåtar, och en annan del af året, då slädföre inträffar, med mera beqvämlighet på vanliga slädar. Ej heller kunna diligencerna här i landet underhållas genom transporterande af varor. Hvem skall då underhålla dem?
Ehuru icke heller jag förbiser det goda syfte, som ligger till grund för StatsUtsk:s förev:de Utlåt., kan jag dock icke undertrycka min öfvertygelse, att det resultat, hvartill Ulsk. kommit, väckt mina stora farhågor. Genom den utveckling af ämnet, som i går gjordes, och hvarigenom visades de stora brister och vådor, samt t. o. m. den stridighet mot Grundlagen, som vidlåder detta Betänk, hafva mina betänkligheter blifvit ytterligare bestyrkta. Jemte instämmande i hvad under berörde discussion yttrades emot förev-.de Betänk, vill jag nu endast yttra några ord i afs:de på formen för detsammas behandling. Jag anhåller således att få göra några anmärkmr vid de skäl, man förmenat skulle förefinnas för att återremittera Betänk. Gr. Sparre har sagt det vara nödvändigt att bestämma flere upbördsterminer och deruti instämmer äfven jag; men detta skäl kan ej för mig Don 3 December f. m. 59 synas tillräckligt för att påkalla en återremiss, ty ett sådant förslag kan ju framställas alldeles fristående och skildt från detta, nu förev:de, samt under sådan form vinna R. Stms bifall. Hvad deremot angår 5:te punkten, mot hvilken jag har de väsendtligaste anmärkn:ne att göra, har jag hört Utsk:s Ordf:de säga, att Utsk:s afsigt ingalunda varit, att Riksg:sKont:s Fullmäktige skulle pröfva, huruvida Statsmedel kunde utanorrlnas vid inträffande behof. Det är visserligen sannt, att sådant aldrig hittills inträffat, men blott möjligheten att det kunde framdeles komma i fråga, är för mig af tillräcklig vigt för att hindra mig från förslagets bifallande härutinnan. Den enda punkt, som jag finner Dtsk. haft skäl att framställa, och som borde införas i Riksg:sKont:s reglemente, är den 7:de, som afser, att
Hvad sjelfva beslutet angår, är hufvudsaken och det tänkvärda deraf, att Utskottets pluralitet tillagt sig rättighet att vara skiljedomare emellgn Riks-Stånden och tolk af Grundlagarne. Åt andra Utskott, men icke åt Stats-Utskottet, är någon magt uppdragen alt besluta med Rikets Ständers rätt. Om tvänne Stånd ålägga eller förständiga Utskottet att utöfva denna magt, så kan det icke berättiga Utskottet att gå utom de Grundlags-enliga gränsorna för sitt af Ständerna gemensamt erhållna uppdrag. Utskottets pluralitet har likväl genom det vidtagna beslutet tillerkänt sig magt ofver Rikets Ständer. Jag måste bekänna, att det i mina tankar återfört minnet af de tider i fäderneslandets häfder, som med skäl blifvit kallade parti-tider. Men förundrat mig har det icke, att man nu mot Riksdagens slut kommit så långt; det har bordt f.irutses allt ifrån den stund, då Utskottet tillerkände sig en motions-rätt, som det icke eller enligt Grundlagen eger. Det ena har ledt tili det andra; man har boldt vara beredd derpå. Det vore — har man här sagt — nödvändigt, att Utskottet måste ega magt att nödga till votering i Förstärkt Utskott; ty det skulle i annat fall kunna hända, att två Stånd af godtycke kunde, genom afslag till voteringen, hindra afgörandet af de under 6g §. Regerings-formen lydande frågor. Men om, i sådan händelse, der vore helsosamt, att den afgörande magten öfverlemnades åt Stats-Utskottet, och förnämligast huruvida denna magt uti nu gällande Grundlag är åt StaLs-Utskottet anförtrodd, blifver dock hufvudfrågan. Månne icke följderna af en så vidsträckt magt Stats-Utskottets Memorial, N\o 5g). 5 skuMe kunna blifva vådliga?
Borgare-Ståndet vid förenämnde beslut fästade vilkor, att anställande undersökning likaledes må sig sträcka till alla Riks-Ståndens, genom 114 §, Regeringsformen förvarade privilegier, förmoner och rättigheter , förklarade Preste Ståndet , hvilket icke innehafver andra privilegier än dem tom, i grundlagsenlig ordning tillkomna och bekräftade, äro längst för detta offentligen kungjorda och allmänt bekanta, för dess del, sig icke hafva något att emot den föreslagna undersökningen erinra, så snart, hvilket icke nu är händelsen, fråga derom, i den ordning Grundlagarne stadga, varder vackt och till Rikets Ständers pröfning framställd. I öfrigt förblef Preste-Ståndet vid sitt, i afseende på Tolagen, redan fattade och samtlige Riks-Stånden meddelade beslut. Prot.^Uulrag den 8 Februarii 1830. 85 Från VällofL Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo följande Statsutskottets Ulåtanden: N:o 372, i anledning af väckt motion, att alla frågor om återbetalningsoch ersättnings-skyldighet emellan Kongl. Majtt och Kronan, å ena, samt enskilda personer, å andra sidan, ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas, eller ock, i annat fall, det Embets-verk, som underlåtit att sådan åtgärd vidtaga, ansvara all förlust för Staten, återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar; och N:o 373, angående låne-anslag till en Brobyggnad öfver Tranarps å; med gillande af Betänkandet N:o 53 » lades Utlåtandet N.o 373 till handlingarne. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Stats-Ulskottets Utlåtanden och Betänkande: N:o 374. i anledning af ytterligare vackt motion om utgående af Herr Majoren Grönhagens f. d. innehafda Page-lön; 8 6 Prot.-Utdrag den 8 Februarii 183a. ^:° 375, i fråga om förändring i säd et för Kongl.
Armfelts reservation. Godkännandet af R. St:rs skrifvelse beror på K. M:t; men icke lärer man skäligen kunna updraga åt K. M:t, att nr lagen urplocka de §§, som böra förändras. Det vore åtminstone en alldeles ny procedur, och jag betviflar, att K. M. af egen drift lärer anse sig befogad att verkställa den af R. 8t:r uraktlåtna urplockningen. Sker åter detta icke, utan K. M:t tilläfventyrs antoge en skrifvelse, affattad i ordagrann enlighet med Frih. Armfelts reservation, så kunde häraf möjligen alstras ett eller annat förbiseende vid lagskipningen, eller olika tolkning af lagen, hvilket visserligen vore en ganska skadlig påföljd, den R. St:r bordt förebygga. An mer, det låter tänka sig, att K. M. för denna formella bristfällighet i upställningen funne sig förhindrad att R. St:rs beslut godkänna; denna risk böra väl vännerne af Frih. Armfelts reservation icke ådraga den sak, de gilla och förfäkta? 1 öfrigt anser jag, att LagUtsk:t mot motionens förslag i denna speciella del framställt en anmärkning, som jemväl drabbar Frih. Armfelts och som ej torde sakna befogenhet. Jemlikt nämnde förslag skulle nemligen giftomannarätten för qvinnan inträda så snart hon, vid 25 års ålder, anmält vid behörig domstol sin afsigt att förklaras myndig. Utsk:t har erinrat om obilligheten utaf att ålägga presterskapet pröfningen, huruvida den domstol varit behörig, vid hvilken qvinnan, för myndighets erhållande, sig anmält. I stället för vilkor af »skedd anmälan» borde man fördenskull intaga 1 förslaget den bestämmelse, att qvinnan först skulle vara af domstol myndig förklarad, innan giftomannarätt henne tillerkändes. All tvekan hos presterskapet vore häfd, då på ett sådant förklarande af domstolen rättigheten grundade sig; och såvidt jag kunnat finna, har äfven detta i grunden varit de ledamöters åsigt, hvilka i ämnet yttrat sig i enahanda syftning med mig.
(Jusleens Sami. af Kongl. Bref, pag. 107—110.) C. Kongl. Svea Hof-Rälts Universal af den 12 Junii 1776, hvaruti förmäles, hurusom Kongl. Maj:t, enligt Dess till Hof-Rätten ankomna Nådiga Skrifvelse af den 26 April samma år, i Nåder förklarat, det åtskilligt, söm i Kongl. Förordningen afd. a3 Äng. 1773 blifvit stadgadt, angående Äfträdesoch Förmons-tvister, icke hnge, så vidt det i någor måtto ej skulle instämma med de Banken före detta Nådigt förunnade privilegier och rättigheter, till Banken lämpas; samt derjemte i Nåder godt funnit, såsom orden lyda: ”Att då Banken, innan ”Afträdesoch Förrnolis-tvist hunnit blifva ”afgjord, kommit, medelst pantens försälj”ning genom offentligt anslag, utrop eller ”annars till sin betalning, och sådant an”mält, heliöfver frågan om Bankens fordran ”icke till Kongl. Hof-Rätlen öfverlemnas, sä ”framt icke tvist om bättre rätt till betal”ning sig yppat, eller något mera till Ban”kens förnöjande återstår, hvarom med art”dra Borgenärer kan vara fråga.” ("BancoFörordn. pag. 271.) Banco-Utskottets Memorial N.o 86. 17 Enligt en ordagrann tillämpning af dessa Författningar, hvilka dock, med anledning af det Stadgande i xo Cap. 11 §. Rättegångs-Balken, ”att ej någon sak må upptagas utan i rätt Domstol, ändå att Parterne sjelfve om annan Rätt åsämjas, utan att Konungen finner skjäl att gifva lof dertill,” icke alltid blifvit af
Hon for med hast ned till salens andra ända och hviskade till piltarne, att de skulle fly. Dessa ilade genast till skogs och undkommo. Andra berättelser skildra utförligt, huru framstående män visa sin motvilja emot valorna, sin stora misstro till deras förmåga men hurusom de dock till sist måste erkänna denna, i det de drabbas af eller nödgas underkasta sig just det, som blifvit dem af valorna förutsagdt såsom ödets vilja. En sådan man var den ofta omtalade Orvar Odd, som i sin ungdom råkade ut för en mäktig vala med samma namn, som den sist nämda. Liksom andra, mera betydande valor var hon, Heid, ständigt omgifven af en särskild svit. Hon hade icke mindre än trettio personer i sitt följe: en kör på femton svenner och femton mör, hvilkas uppgift var att sjunga de trollsånger, som tarfvades vid säjden. Ty »ständigt skulle det sjungas, där hon var med». En dag var hon tillkallad af Orvars fosterfader bonden Ingjald på gården Beruryd i Hålågaland. Som vanligt, mottogs hon med stor högtidlighet. Ja, husbonden gick själf emot henne med ett talrikt följe, hälsade henne och ledde henne in i huset, där ett vackert gästabud var tillrustadt. Sedan hon, enligt valornas ofvan omtalade sed, öfvat säjd om natten och nästa morgon i tur och ordning förutsagt gårdens innebyggare deras öden, »så att alla voro tillfreds», och husbonden Ingjald tackat henne för den möda, hon gjort sig, vände hon sig till denne med frågan: »Hafva nu allesamman, som dväljas här i huset, rådsport mig?» »Nog tror jag, att de mangrant infunnit sig», svarade han. »Men hvad är det då», invände hon, »som ligger under fällen därborta i sofgemaket? Mig tyckes, som om det understundom rörde på sig.» Det var Odd, som låg där, ty han ville ej visa sig för valan eller hafva något med henne att skaffa. Nu kastade han af sig fällen, satte sig upp i sängen och sade: