Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. måtte bevilja nämnde bolag dels ett anslag af 75.000 r:dr utan återbetalnings-skyldighet, dels eli län af 150,000 r:dr. Denna propos. besvarades med starka ja jemte ett eller annat nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. Beträffande sedermera de af Utsk. föreslagna vilkoren, biet momme a, b, c och d enhälligt bifallne. Då vidare II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle mom. e, ropades ja jemte eli eller annat nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. I fråga åter om mom. / yttrade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att ingen yrkat obetingadt bifall, utan Gr. Lagerbjelke föreslagit det tillägg, att anslagssumman skulle utbetalas pä sätt K. M. i mån af arbetets fortgång bestämmer. Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Lagerbjelke: Punkten skulle då lyda: ”samt anslagssumman utbetalas på sätt K. M. i mån af arbetets fortgång bestämmer”. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde vidare, att Hr Printzensköld yrkat, att uti det ifrågavar. mom. f orden ”eller vid vissa på förhand bestämda terminer” måtte uteslutas, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. bifölle mom. / med del af Gr. Lagerbjelke föreslagna tillägg. Ropades ja. Hr Printzenskölds ifrågavar. förslag förklarades i följd af detta beslut hafva förfallit, och uppå sedermera framställda serskilda propos:! biföllos mom. g, k, i och k af Utsk:s förslag samt beslöts, alt de öfrige RiksSt:n, genom utdr. af prot., skulle vänligen inbjudas, Den 26 Juni e. m. 2il att, i afseende på den nu beslutade förändringen i mom /, sig med ii. o. Ad. förena. Föredrogs ånyo Sla!sUtsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
Uppe vid en backe försvann han snart på andra sidan grindstolparna, så att Jan Nils och Karin, som i sakta mak följt efter, blefvo ensamma. De gingo en lång stund småleende sida vid sida. Alt ibland såg Jan åt sidan och mötte hennes blick, som glänsande hvilade på honom. Det var en lukt i luften af våt jord och friska björkknoppar, och högt öfver deras hufvuden drillade lärkorna i solskenet. Och de sågo sig förnöjdt omkring och inandades den ljumma vårluften, medan Karin sakta gick framåt bredvid honom med långsamma och vaggande steg, och långa stunder stannade hon och såg sig omkring. Hon sjöng hela tiden: »Om alla buskar vore spickemat Och alla bäckar vore soppa, Då skulle jag ta ett bröd i hand Och sätta mig till att doppa.» När hon stannade, stod äfven han stilla och såg alvarligt och betänksamt ut öfver slätten, som hvilade i solljusets varma, vårliga, entoniga färg. Han gick henne alt närmare och närmare. Till sist lade han armen om hennes lif och drog henne sakta till sig. Hon lät det ske och lutade ibland ett kort ögonblick hufvudet mot hans axel, i det hon slöt ögonen. Om en stund såg hon upp i hans ansigte och smålog. Han böjde sig ned och kysste henne flere gånger. – Jag får väl kyssa dig ändå, sade han. Hon svarade ingenting, nickade bara med hufvudet och smög sig närmare intill honom. De hade kommit upp på backen och sågo nu Jonas på afstånd framför sig. Karin kastade armen om Jans hals, kysste honom igen med ett leende på läpparna och vred sig sakta undan hans arm. – Pojken kan få se oss, sade hon. Och med ett hopp knuffade hon till honom och började springa utåt vägen. Han sprang efter, och i full fart hunno de upp kreaturen och gingo sedan vidare i sakta lunk, varma och andtrutna, medan koskällorna pinglade, och den lilla bäcken nere i dälden med ett porlande ilade fram öfver stenar och granrötter.
Stadgandet är fullkomligt socialistiskt och antitheser, som häremot förekomma i 1 §:s andra moment, rörande föräldrars och barns skyldigheter inbördes, i 7 §, t, 2,3 och 4 momenten, om Fattigvårds—styrelsens målsman och husbonderält, om ersättning för lemnadt fattigunderstöd till den lättjefulles och liknöjdes hustru och barn, om husbonderällens öfverlåtande på annnan person, om dens behandling, som visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet och sturskhet, kunna genom understöds-sökandens tydning af 1 § helt och hållet neutraliseras derigenom att han öfvergifver samhället, hustru och barn, för att, som det heter, söka arbete på annan ort, men hvarest, derom lemnar han hvar ken - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 529 ken fattigvårds-styrelsen eller hustrun något besked, utan blifver det den förres lott och åliggande att taga den sednare med barnen i försörjning och vård. Huru kan fattigvårds-styrelsen vid ett sådant förhållande göra bruk af de bestämmelser, som förekomma i ofvan åberopade 7 §? Dennes pligtförgätenhet emot de sina, emot kommunen, hans lättsinne och liknöjdhet hafva alstrats af hans begrepp om sin egen frihet i handlingen och kommunens positiva skyldighet att försörja hans hustru och barn. Han vandrar derföre ut och låter icke höra af sig vidare under flera år, ja mången blifver borta för alltid, återkommen hem i lyckligaste fall emot vintern, är han merändels mera demoraliserad, försupen och arm än då han bortgick, och skulle en och annan möjligen medföra till hemmet någon besparing, så vet han nog att ställa så alt hvarken kommunen eller hustru och barn få något deraf, utan förslösas de medel under fortsatt oordentlig lefnad.
Men det är så, att de åtal Advokat-Fiskalerne i HofR:ue utföra, härleda sig antingen från misstag eller okunnighet, om författningar, eller deras uraktlåtande, hvaremot de åtal, som af KaramarR.-ns Advokat-Fiskal utföras, angå förlust af Kronans medel. Derföre anser den anklagade tjenstemannen dess åtal såsom förnärmelser, änskönt felen oftast härröra från efterlåtenhet eller misstag. Om man vill från KaramarRrns AdvokatFiskal borttaga anmärkn:s-proc:n, så bör man väl, för följdriktighetens skull, äfven borttaga bötesandelarne från HolRmas AdvokatFiskaler. Tror Gr. Sparre, hvilken, såsom HofRätts-ledamot ofta 10‘ 148 Den 14 Juni. handlagt dylika mål, att en sådan åtgärd vore nyttig. Anser han det olämpligt, så är det i förevar:de förslag ännu olämpligare. I fråga om anmärkn:s-proc:ns efterskänkQing, har Hr Bildt ganska riktigt omförmält, hvilka förluster tillskyndas KammarRms AdvokatFiskal, när Slaten eftergifver anmärkn:s-medels hela belopp, utan att förbehålla Advokat-Fiskalen hans andel. Detta blir i synnerhet händelseu när de större anmärkmsbeloppen efterskänkas, att endast de mindre få indrifvas. Dessa mål äro i allmänhet ganska besvärliga. Tillfälligtvis har jag i detta ögonblick, till min underskrift emoltagit ett utslag, rör:de en Kronofogdes balans, hvilket innehåller 30 ark. Huru mycket besvär har icke Advokat-Fiskaleu haft med detta mål, och hvad tron J, mine Flir, att han får derför? Förmodligen intet När nu R. St. bortgifva det, hvarpå något varit att förtjena, och sålunda det ena målet icke kan godtgöra det andra, måste hans lön blifva otillfredsställande. Vilja R. St. göra eftergifter åt fattiga enkor eller hvem som helst, sä må det vara deras ensak, men skänken skall göras på deras egen och icke på en annans bekostnad.
De gingo fram till den gråtande och sågo att det var en liten flicka, som halft satt och halft låg på bädden, lutad framåt öfver något de inte genast kunde urskilja. Hon vände ansiktet mot dem. Mama so sleepy, sade hon med en snyftning, som dock var halft kväfd af rädsla och nyfikenhet i förening. Då varsnade de en kvinnas ansikte bakom den lilla, ett ansikte så stelt och blåblekt, att de utan vidare förstodo att kvinnan var död. Mama get up! manade barnet ängsligt och strök det stela ansiktet med sin hand. Då intet svar följde vände hon sig igen till de båda främmande. Mama cold! sade hon trohjärtadt Katie cold too! Herre Jesus! utlät sig David och blickade rådlöst omkring sig. Huru länge må den lilla stackaren redan ha varit här ensam! I kojan fans intet bränsle, men brädstumparna från skorstenen kommo väl till pass. Inom ett par minuter hade David täljt en hop spånor från en af dem och kort därpå flammade en brasa på härden af stenar och lera i ett af jordkulans hörn. Kom och värm dig, uppmanade David den lilla på finska, så snart brasan tagit tillräcklig fart att sprida någon värme, och böjde sig framåt för att lyfta henne från sängen. Mama too, jollrade flickan, som väl icke förstod hans ord, men nogsamt uppfattade det vänliga tonfallet. Get up mama! tillade hon och smekte igen den döda modrens ansikte. Men då denna förblef orörlig, sträckte hon armarna mot David. So sleepy mama so sleepy, sade hon ängsligt och undrande och lät honom bära sig fram till brasan. En stund satt hon stilla på Davids knä och tryckte sig tätt upp till honom, men inom kort blef hon orolig på nytt. Hungry, förklarade hon Katie very hungry. Hon vill ha mat, tolkade Thomas såsom den mera språkkunnige af de två. Och därmed begynte han leta i ett litet skåp, som upptog hörnet midt emot eldstaden, samt i några skålar och kokkärl, som stodo på en hylla därinvid. Men letandet var fåfängt.
Val! menskliga uppfinningsförmågan är likväl rik, och protocollet ■—• ett papper. Till låga har just den invecklade melhoden till liqvid mellan räntetagare och räntegifvare nödgat Utskottet alt föreslå tvänne markegångssättningar hvarje år, af hvilka den förra, verkställd om hösten i vanlig lid, skall ligga till grund för årets ränteliqvid. Ett system, sorn så i alla sina delar föranleder trassel och jemk, bär vittnes - 38 Siats-Utskottets Utlåtande N.-o 2^3. börd om sig sjelft. Det är ju dessutom uppenbart att då detta höstmarkegångspris, som vanligen understiger det sanna årspriset, vid räc.teJiqviden måste ingå i beräkning af medelpriset, blifver räntetagaren lidande, utan möjlig ersättning. Det corrigerade markegångspriset, sorn i Mars bestämdes, kunde först ingå i nästa års medel-markegång. Liqviden för det löpande året kan icke, efter verkställd leverering eller lösen, undergå rubbning. Utslaget af ett system, som utgår från uppliäfvandet af ursprungliga och naturliga rättsförhållanden borde icke kunna undgå att misslyckas. Alt binda räntetagaren vid det af markegångssätlningärna beroende lösningspriset blir i högsta grad obilligt, så länge man icke för de förra kan stadga säkrare grunder. Hittills bar den ömsesidiga uppsägningsrätten utgjort det naturliga correclivet mot misstagen inom markegångs-comiteerna. Nu måste dessa förvandlas till stridsplatser för egennyttigt interessen. I de flesta händelser skall utgången blifva ofördelaktig för den parten, sorn icke mera eger uppsägningsrätt; ty i den andras magt slår alltid att välja den utväg till liqvid, han för sig finnér fördelaktig. Räntetagaren är desto mer att beklaga, som han blef lidande ej allena genom det under billigheten nedsatta markegångspriset, utan äfven i goda år, då afsättningstillfälle saknades, mäste emottaga spanmålen in natura, utan att ett annat år när markegångspriset blifvit för lågt bestämdt, genom uppsägning kunna bereda sig ersättning för skadan.
Stockholm den 2 2 Maji 1818- N:r 52, Riksens Högloft* Ständers Banko - Utskotts förnyade Betänkande i anledning af gjorde Anmärkningar, i frågan om inrättande af en ny Fond för Sillfiskare. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde Ståndet hafva under den 4 innevarande* samt den 27 och 30 sistledne månad* behagat, på grund af forekomne anmärkningar, till Banko Utskottet återremittera dess Betänkande af den 32 April uti den Väckte frågan om inrättande af en ny fond för Sillfiskare, Hos förenämnde 3tne Stånd hafva i allmänhet framställningar blifvit gjorde angående den förmånliga inflytelse på Stats - Intraderne, handelsvågen och Coursförhäl landet , samt deri flerfaldiga nytta för Landet , som af Sillfiskets uppkomst och förkofran vöre att förvänta; jemte anförande, att denna Närningsgren nu, i anse-* ende till den stagnation som deruti under de senare åren ägt rum, och hvarunder Fiskeri-lnrättningar och Redskaper blifvit förstörde, icke skall kunna åter uppbjelpas utan nödigt förlag till desses iståndsättande, så mycket mera angeläget, »om anledningar skola gifvas till den förhopp - Ranlio-Utshottets Belän&anden» 603 ning att Sillen, till mahanda lika stor mängd som fordom, återkommer till Svenska Kusterne, Och i sadan lycklig händelse, en oberäknelig förlust för Staters skulle tillvägabringas, derest förberedande anstalter ti II Fiskeriernes och Redskapernes iordningsättande icke kunde vidtagas i brist af forlags-medel, Inom Höglofi. Ridderskapet och Adeln äd serskildt yrkadt, dels att oinskränkt bidrag härtill horde anslås, och afseende endast göras på den säkeihet sorn för Lårle-bifrädet kunde erbjudas; emedan det vore omöjligt att bestämma huru inycket Sill som skall ankomma, dels att ett Creditiv af minst 200,000 R:d måtte ställas til! Nongl.
Det kapital, som sålunda erlades, bör ingå till Riksgtskonl., som skulle anmodas att derföre upköpa räntebärande obligationer. Genom dessa obligationer finge kronan säkerhet för hela det belopp, hvarmed jorden blifvit från skatten friköpt, och räntan på dessa obligationer tillfaller kronan såsom ersättning för den förlorade skatten. Slutligen torde jag få fästa upmärksamheten derpå, att ifrågavar. motion icke skäligen bör remitteras till Ekon.Utsk. utan till StatsUlsk., enär den är beledsagad af ett förslag i fråga om sättet för verkställigheten af sjelfva skattejemkningen, och enl. min åsigt endast StatsUtsk. tillkommer behandlingen af dylika frågor. Gr. Horn, Claes Fredr.: Afven jag har ansett denna motion böra remitteras till StatsUtsk., men vid närmare eftersinnande, och då jag funnit, att frågan icke gör någon rubbning i Statens rätt och inkomster, anser jag Ekon.Utsk. böra updragas behandlingen af denna motion, hvilket äfven är Gr. Liljencrantz’s önskan. Då jag nu haft tillfälle att inhemta hans tankar i ämnet, och han förklarat det ingalunda vara hans afsigt, att vilja leda fråga,n in på området af det omöjliga, eller att åstadkomma en allmän skaliejemkning, afstår jag från vidare yttrande i ämnet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: 2:ne serskilda föremål böra, i fråga om denna motion, tagas i öfvervägande. De hafva äfven blifvit af åtskilliga talare vidrörda. Den första betraktelsen rörer det ändamål man vill vinna, och den andra sättet ankomma derhän. Hvad ändamålet angar, anser jag det vara af sådan vigt, att jag icke tror, det man för utförandets svårigheter bör rygga tillbaka och låta saken falla. Ehuru jag erkänner flere bland de af Hr Sandströmer anmärkta svårigheter, anser jag oss likväl böra draga försorg, på sätt Gr. Björnstjerna antydt, att den privilegierade jordens innehafvare icke må, såsom i åtskilliga andra länder skett, blifva plundrade.
Hvad som för alla bör sig lika te. En skogens åbo, präktig till att skåda. Hvad den ej är, som ständigt är i gräl. 1393 Ännu kunde han endast med ansträngning gå, men hans ansikle lyste af en inre lycksalighet, som gaf h o n o m ett uttryck af ungdom och kraft, så helt olika det döende ansikte, som T o n y hade sett i dörren den ödesdigra aftonen. Då han räckte systrarna handen till farväl, tyckte Tony sig se något i Cordelias ögon, s o m hon aldrig förr märkt, en sorg o c h en ömhet, som hon icke trodde sin stränga syster mäktig, och med hemlig sioltliet sade hon till sig själf: » Jaså, till och med du, min stränga syster! — Men hvem skulle också kunna motstå h o n o m! » Från fönsterna såg hon slädan glida bort öfver gården och ned genom allén, och vid krökningen såg hon ännu en gång hans ansikte, då han vände sig för att vifta ett sista farväl till henne. Ända till detta ögonblick hade hon känt sig som i en högre värld. Det är nägot vid kärleken, som liknar döden. När den besöker en människa, lyfter den själen upp i en tillvaro så skild från allt, som annars försiggår här på jorden, att den tycks skänka öfvernaturiga krafter; men detta tillstånd varar icke länge, och det dagliga lifvet med alla små hvar dagsbekymmer och hvardagsgöromål sköljer fram i den vanliga strömfåran, och man känner, huru litet både döden o c h kärleken passa för detta lif. Tony började frukta och bäfva för den dag, då hennes föräldrar skulle komma tillbaka, o c h de kommo, förrän hon väntade det. Huset var prydt som till fest. Föräldrarne mottogos med den mest vördsnadsfulla hyllning af såväl barn som tjänstfolk, men fadern såg allvarligt på Tony, lyfte hennes haka o c h frågade: » Ä r min lilla flicka sjuk? Du har blifvit så blek och mager! » Onkel Jonas var naturligtvis med vid middagen.
Han känner sitt mål, och dröjer lika litet att framgå emot detsamma, så fort inre utveckling sådant medgifver, som han å andra sidan upförer framtidsbyggnader, för hvilka samma utveckling icke lemnar stöd. Dock detta i förbigående. Man säger att den frihandel, som påstås ligga till grnnd för vår tull-lagstiftning, undergräfver vår industri och Statens finanser; och man begär skydd för den förra, att de sednare äfven må upblomstra. Innan jag svarar häruppå, önskar jag, för att undvika sväfvande uttryck, å min sida få veta hvad med frihandel menas, och hvad med skydd. — Det finnes en frejdad författare, Carey, hvilken för 2:ne år sedan af trycket utgifvit åtskilliga bref till Presidenten uti Nord-Amerika, ett arbete, som gerna af det stränga Den 1 Jun i. skydds-systemets anhängare anföres. Jag har noga genomläst detsamma, dels för att erhålla uplysning om skälet till den förändring uti författarens princip, dessa bref ådagalägga, dels för att tillse huruvida den tillämpning af den på vära förhållanden, som uti en brochyr blifvit gjord, eger giltigt stöd. Hvad detta sednare beträffar, tror jag att brochyrens författare fullkomligen förbisett, eller åtminstone allt för mycket underskattat brefvens hufvudsakliga karakter. Denna är nemi. skarpt framstående polemisk. Polemisk emot England, emot Federalstyrelsen, och snart sagdt emot allt, utom det, hvaremot en Amerikanare icke polemiserar, nemi. folklynnet och landets egendomliga förhållanden. Och dock vore det emot dessa som polemiken företrädesvis holde riktas, om bot för det enda. författaren skildrar, skulle kunna beredas. Att denna sanning icke af honom fullkomligt blifvit förbisedd, synes äfven utaf på ett par ställen flyktigt anförde, och upmärksamheten liksom undanhållna, meningar. Sålunda framskymtar det uti utdrag af ett bref ifrån Clay. Men då, såsom nyss nämndt är, det föreföll sig svårt att allvarligen framhålla yttersta grunden till det onda, och författarens mål icke heller derigenom skulle blifvit upnåddt, måste andra syndabockar upletas.
Skulle nu så inträffa, så vore det nödvändigt att fördela detta element på de öfriga Stånden. Af R. o. Ad., som gör en så stor uppoffring, då den afstår från en representationsrätt af circa rooo personer, som nu äga att med sin röst deltaga uti Riksförsamlingen, tror jag ej hilligtvis man kan begära, att de ytterligare skulle inskränka sin rätt och dass genom intagande af någon del af de orepresenterade. Samma förhållande inträffar ej med de öfriga Stånden, om jag ock medgifver att BondeSt., i anseende till sin talrikhet, skulle hafva skäl att stöta ifrån sig hvarje tillökning. Derföre skulle jag, i händelse en sådan fördelning skulle ske på de Irenne Stånden, vilja medgifva BondeSt., eller den fjerde valclassen, en dubbel valrätt emot de öfriga classerna. Då skulle R. o. Ad. äga jf, Presterskapet eller den lärda classen Borgerskapet med de val berättigade i städerna ^ oell BondeSt. eller alla de valbernttigade på landet 5. Jag erkänner naturligtvis, till följe af hvad jag förut yttrat, tvåkammar-syste'met. Den öfre kammaren måste i conceqvens af valprincipen äfven bildas ur valelementernaj och jag tror, att då vi på historisk grund framgå för att bilda det nya statsskicket på grund af det gamla, så måste äfven den öfre kammaren bildas genom val ur alla valclasserna. Måhända fordrar detta öfverhus för uppfyllande af sin bestämmelse en så vida skiljd organisation från den nedre kammaren, soin det sig göra låter. Af samma skäl sk lille jag tro, att, då samma elementer formera begge kamrarna, afseende likväl bör göras på högre förmögenhet, och der ingen förmögenhet vore såsom norm att beräkna, eller inora den lärdaoch embetsmannaclassen, vore det kanske nödvändigt att utsätta en högre värdighet för inträde i representationen, t. ex. den värdigheten, som svarar mot capitaines-graden inom arméen. Jag vill för öfrigt medgifva, att de olika valclasserna må kunna välja utom sig, att det såledet icke är behöfligt att en adelsman väljer på en adelsman etc.
Företogs lill pröfning Riddarhus-Utskottets den 16 sistledne Julii aflåtne, samt den 19 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till en ny Instruction för Riddarhus-Directionen och Riddarhusets Tjenstemän. Herr Riben, Carl Wilhelm: Utskottets Utlåtande öfver Grefve Cronhjelms Motion rörande Riddarhus-Secreterare-tjensten lärer i dag vara inkommit. Det beslut, som Ridderskapet och Adeln i anledning deraf går att fatta, har ett ganska bestämdt inflytande på åtskilliga §§. i Riddarhus-Directionens Instruction. Jag hemställer derföre, om icke detta Utlåtande kunde få före Instructionen tili pröfning upptagas. Herr 'von Hohenhausen j Michael: Icke blott Riddarhus - Utskottets Memorial öfver Grefve Cronhjelms berörde Motion, utan äfven Utskottets Memorial öfver en af mig väckt fråga äro nyligen inkomne. Men jag hemställer, om det icke vore lämpligast, att företaga dem vid de §§. som de angå, då 624 Den 16 November. discussionen i alla fall icke lärer blifva vidlyftig. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde om Ridderskapet och Adelil behagade tillåta, att de af Herrarne Riben och von Hohenhausen omförmälte Riddarhus-Utskottets Memorial, hvilka i dag inkommit, finge till pröfning företagas, enär de §§. i Riddarhus-Directionens Instruction, hvilka dessa Memorial angå, förekomma. Bifölls. I Artikeln. §:ne 1 och 2 blefvo, uppå sarskilte pro» positioner, af Ridderskapet och Adeln gillade. §■ 3, 1 sammanhang härmed föredrogs Rid'» dårhus - Utskottets den 8 sistlidne October afgifne, och följande dagen eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt Motion, att Riddarhus-Directionen må inom 4 månader från Riksdagens börjnn af Ridderskapet och Adeln utväljas; uti hvad samma Memorial angick förevarande §.
St:r måtte hos K. M. i underd. anhålla, att K. M. i nåder täcktes låta genom vederbörande verkställa undersökning till utrönande deraf, huruvida en förändring af myntfoten i den angifna syftningen må finnas verkställbar, äfvensom, för den händelse K. M. skulle anse densamma ändamålsenlig, icke allenast låta underhandling med de Skandinaviska grannstaterne inledas, för till väga bringande af öfverensstämmelse mellan Sveriges och dessa staters myntfot, utan ock nådigt förslag i ämnet till R. St:r afgifva. Jag får på den grund föreslå, att R, o. Ad. äfven för sin del ville fatta samma beslut. I sådan händelse blir Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 109, i hvad det handlar om mynt, öfverflödigt, och då jag icke kan anse lämpligt att på en gång besluta 2:ne skrifvelser i samma sak, får jag, jemte det jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. på att R. o. Ad. måtte fatta sitt beslut med afseende på BankoUtsk:ts Utlåt. N:o 25, i enlighet med Borgareoch Bonde-St:ns, tillika anhålla om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. derpå, att ordet »mynt» i Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 109 måtte ur detsamma utgå. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Då nu, enligt Ståndets beslut, samtidigt blifvit föredragne Banko-Utsk:ts Utlåt. N:o 25 och Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 109, och det således är tillåtet och, som jag anser, äfven högst nödvändigt att Ståndet yttrar sig i frågan, anhåller jag att först i afseende å Ekon.-Utsk:ts Betänk, få göra några erinringar. Då frågan förra gången förevär, ifrade jag för att Ståndet, med förkastande af Ekon.-Utsk:ts då afgifna Betänk., skulle antaga Hr Isbergs reservation.