Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ankom den 14 Julii. i8a3i Utlåtande i anledning af Herr Grefve Cronhjelms Memorial, om Löne anslag för Lärare i Statshushållnings Vetenskapen samt de fria Stats-Författningarnes kritiska Historia. Ud memorial som Hoglofl. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottet öfverlemnat, har Herr Grefve P. Cronhjelm, yttrat sig anse Statshushushållnings-Veienskapens bibringande, genom muntlig undervisning, vara nyttig och derföre föreslagit, att ett årligt Stats-anslag mätte beviljas för en eller Q:ne af Regeringen utsedde Lärare, att i Hufvud-Staden, der de fleste administrativa Verken åro förlaggde, StatsUtskottets Betänkandcn. 1779 hålla föreläsningar i Statshushållnings-Vetenskapen, samt i de fria Stats-Författningarnes Politiska Historia. Med motionairen inseende nyttan och angelägenheten, så val för Nationens Representanter, som afven dem, hvilka utgöra delar af eller Organer för den verkställande magten, att förvärfva en allmännare kännedom uti den så kallade Statshushållnings-Vetenskapen, med hvilken står i ett nära sammanhang eller heldre till hvilken hörer kunskapen om alla Constitutionella Stats-För lattningars kritiska Historia; kan Utskottet likväl icke erkänna behofvet af Lärares anställande i Hufvud-Staden, till bibringande af dessa kunskaper. De meddelas redan af vissa dertill förordnade Lärare vid Rikets Akademier och kännedomen deraf utgör en növåndig del uti en ynglings fullkomnade bildning. Fortsättning af detta Studium sålunda grundlagdt, men sorn likväl i tidens fortskridande alltid Jemnar nya ämnen att inhemta och använda år visserligen nödvändig, men därtill fordras inga särskilda Lärare, emedan den utbildade ynglingen eller mognade mannen eger inom sig en till verksamhet bragt förmåga, att af tjenliga afhandlingar i ämnet draga fördel och gifva den en gagnande tillämpning.
Amazoner med sinnrika deviser på sina sköldar till regerande drottningens ära och beröm, skulle bilda majestäternas garde vid tillfället. Man hade öfvat sig i tre månader och tänkte uppföra komedien i första veckan af December; men då konungen efter sin hemkomst från en resa fick höra talas om förslaget, afböjde han det, och, tillägger danske ministern Stockfleth i sin berättelse derom: ”om der er nogen slags lyst, som Kongen hafwer sind til, saa er det dog ikke udi deslige recreationer.” Men fruntimmerna gåfvo icke vika för det första, de ville icke hafva gjort sig besvär förgäfves. Konungen bestormades, och ”så många fröknars förnyade böner hafva äntligen bevekt hans sinne:” skrifver österrikiska legationssekreteraren de Lancier. Dagen utsattes till d. 5 Jan. 1684; men ånyo skedde uppskof, och först några dagar derefter blef festen äntligen gifven. Iphigenies roll spelades af den sedan så ryktbara Aurora Königsmark. Enär drottningen för köldens skull icke kunde vara närvarande, blef ”Iphigenie” uppförd för andra gången d. 30 April 1684 inför drottningen, vid hvilket tillfälle äfven kungen var närvarande. Erik Lindsköld skref med anledning af denna fest tre poemer och fru Brenner en gratulation381. Mot slutet af Carl XI:s regeringstid hafva dock främmande teatertrupper besökt Sverige. Ett sällskap, som kallade sig ”Nordische Comœdianten in hochdeutschen Sprache,” ingaf 1697 till interimsregeringen i Güstrow en ansökan, hvaruti säges, att sällskapet måst med anledning af Hans Svenska Majestäts död vända tillbaka från Stockholm till sitt fädernesland, efter det de i 6 år uppehållit sig i Norden382. Och bland Palmsköldska samlingarna i Upsala finnes ett i Stockholm 1694 uppfördt skådespel i 70 inträden, hvilkas innehåll finnas med några ord angifna; troligen hafva väl skådespelarna improviserat dialogen. Titlen, som har mycken likhet med titlarna på de tyska ”Hauptund Staats-Actionen,” lyder så:
Man kan icke förutsätta godvillig öfverenskommelse vid alla sådane händelser, som här äro i fråga, och då måste Lagen kunna slita tvisten; det måtte dessutom ej vara mera orättvist för två skiftes - 154 Den 27 Augusti f. in. lag, än för ett, att sinsemellan utbyta ägor, utan att det skall ovilkorligt bero af den enes ofta ensidiga vägran; begges förmoner äro genom de serskildte föreskrifterna åsyftade. Dessa stadganden hafva väl icke förut bestämdt funnits i SkiftesFörordmngen, men Högsta Domstolen har under sednare tider alltid derefter practiserat, då sådant kunnat ske till förmon för begge parterna utan någons olägenhet. All nödig varsamhet synes i föreskrifterna vara iakttagen, då deri tydeligen står de orden: då jorden är sådan, att den, ejter ordentlig uppskattning kan i vederlag tagas, och någon, genom flyttning aflägse, ej märkligt mehn lider; detta tyckes vara tillräckligt emot alla missbruk, synnerligen då målet kan dragas under ÄgodelningsRätts och Högsta Domstolens pröfning. Jag tillstyrker således på det högsta bibehållande af dessa stadganden, hvilka ock Utskotten enhälligt funnit vara nyttige och rigtige. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer äfven nu med Grefve Spens, och anhåller om proposition å den redaction han föreslagit. Om man antager stadgandet, sådant det nu är föreslaget, så blir följden, att personer, hvilka ej vilja byta ägor vid rågångarne, likväl kunna tvingas dertill, och att lika många rättegångar kunna uppkomma, som det finnes krokiga rågångar, och desse äro allt för många. Herr Danckwardt Den 27 Augusti f. m. i55 liar nämnt, att Högsta Domstolen dömt dertill, Mott då båda parterne varit öfverens om jemkningen. Om så förhåller sig, är ju ifrågaavrande stadgande öfverflödigt? Herr Danckwardt: Jag tror mig alldeles icke hafva yttrat, att Högsta
Erkännes denna sanning, så måste man väl äfven medgifva, att straffet bör i samma mån vara svårare, som missbruket är lättare att begå, men svårare att Controllera. Jag ämnar, när vi komma till 47 §> yrka mildring i straffet för borgare, som göra sig skyldiga till ansvar för oloflig brännvinsminutering; och i följd deraf vill jag äfven medgifva lindring uti straffet i förevar. morn., men kan icke medgifva, att mom. helt och hållet utgår. Jag får derföre till R. o. Ad. hemställa, om icke det rätta vore att gifva mom. följande redaction: Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller Den 26 Janu ari. 203 antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, bote för hvarje gång såsom för oloflig brännvinsbränning; beträdes han härmed 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig. Skälet, hvarföre jag anser först 3:dje resan förseelse i detta fall böra medföra förlust af privilegium, är det, att tullförfattningen stadgar förlust af borgerlig rörelse för 3:dje resan begången öfverträdelse af förbudet mot införsel af otillåtna varor, och jag icke kan medgifva, att man skall sätta förbrytelser mot brännvinsbränningsförfattningen i strängare kategori än förseelse mot tullförfattningen. Jag förnyar altså min anhållan, att R. o. Ad. ville antaga den redaction, jag nyss haft äran föreslå. Frih. Boye: Jag är egentligen förekommen af Hr af Billbergh, i hvars yttrande jag instämmer. Jag får likväl framställa den önskan, lika med en talare förut, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes gifva särskilda propos.T på dessa morn., samt att, när vi komma till 2 morn., den utaf Hr af Billbergh föreslagna redaction i anledn. af Gr.
Under de andra sluinrade de af lians kampar, som fallit, då .det stora slaget stod där på mon. Nu hade de legat dar SO länge, att dödens fruktan och vördnad vikit ifrån deras grafvar. Vägen gick fraiii mellan deras hviloställen. Den nattliga vandraren tänkte aldrig pH a t t se till Iiuruvida dimomsvepta skepiiader vid midnattstid siitto på kumlens topp, i tyst längtan ' stirrande Det var en glittrande morgon, daggfrisk och solvarm. Skytten, som virit ute på jakt alltsedan dagningen, liade kastat sig lied i 1jiliige.n bakom kung Dårskilds hög. Han låg på rygg och sof. Hatten liade lian neddragit öfver ögonen och jaktpåsen af skinn, ur hvilken harens långa öron och orrens ' krokiga stjärtfjädrar stucko frani, l %g under hans liufvud. Bågen och pilarna hade han bredvid sig. Fram ur skogen kom en flicka gående ined matknytet på armen. D å Iion trädde ut på de flata hällarna mellan kumlen, tänkte hon på, hvilken god dansplats detta kunde vara. Hon fick en innerlig lust a t t pröfva den. Hon satte ned knytet i ljungen ocli började dansa helt ensam. Ingen vetskap hade hon om att en man lag och sof bakom kungshögen. Skytten sof alltjämt. Brinnande röd stod ljungen mot den skarpt högblåa himmelen. Myrlejonet hade uppkastat sin håla tätt bredvid den sofvande. Däri låg ett stycke kattguld och gnistrade soiii om det velat sätta eld p % alla sandmons gamla stubbar. Ofvaiiför skyttens hufvud utbredde sig orrfjädrarna som en plym och deras inetallfarger skiftade från djup purpur till ' stilblått. PB den oskuggade delen af lians ansikte glödde brännande solsken. Men han öppnade ej ögonen för att skåda förmiddagsglansen. Emellertid fortsatte flickan att dansa och svängde &amp; n så ifrigt, a t t den svartnade inossjordeu, sanilad i hallarnas ojä ' mnheter, rök om henne. En gammal torr fururot, blank och.
Stokes vilkor på 3 år 7 procent årligen, allt inbegripet, men tror säkert kunna lemna lånet procent billigare än Hamburg. Till lemna silfver. Yi anmärka härvid: lånet kan ej tagas på 3 år: obligationernas medel-löpetid blifver högst 21, kanske bättre endast 2 år.“ Under den 21 Januari svarades härå: “Totties telegram utvisar befogenheten af att söka nya eftergifter hos Heine. Totties bref bör inväntas;-men i anseende dertill att en uppgörelse med Heine vore särdeles önskvärd; att skyndsamhet är af största vigt och att Riksgäldskontorcts kreditiv eller lån i England icke kan uppfylla det med statslånet afsedda ändamål, lemnäs nu ytterligare det svar, att, derest icke Totties bref innehåller bestämda utsigter till väsendtligen bättre vilkor, än hvad Heine slutligen vill medgifva, och ombuden fortfarande anse hans anbud böra antagas, så äro de bemyndigade att afsluta med honom. Afresa i annat fall genast till London. Den 23 Januari anlände brefvet af den 20 från vice konsuln Tottie. Detta bref innehöll att, under penningemarknadens dåvarande ställning, vore 6 % ränta med 2 eller 3 % provision för dyrt för ett Svenskt statslån; att, i vice konsulns tanke, om penningar erliöllos i Hamburg till 5 % med 1.) å 2 % provision, man borde vara belåten med affären, och att, äfven om penningarne erbjödos till 51 med L ä 2 % provision, det vore klokt att genast afsluta kontraktet, heldre än att söka bättre vilkor annorstädes. (I still think that if you can get your money in Hamburg at 5 procent with 1J or 2 % commission, you might be well satisficd with your bargain, and that, even if the money is offered you at 51 % with 1) or 2 % commission, it might be prudent at once to conclude the contract, rather thån tako the cliance of doing better elscwherc).
De hafva trott sig i forsta rummet böra tillse förlägenhetens mildrande; men derjemte icke uppgifva allt hopp om en småningom återkommande stadga, och i denna plan hafva Utskotten allt jemt arbetat: de hafva framgått med lugn mellan de bägge ytterligheterne, och hafva sådant öppet förklarat. Utskotten hafva uppgifvit, att Sedelstocken ifrån 1809 stigit, samt att i detta ögonblick den utgör fullt 4 Millioner iner än den var den 3i December 1814» samt äfven 1 Million mer än den 3i December 1810, som eljest antages för dess maximum. Detta är ock sanna förhållandet: det på Bankens Böcker stödda, och alldeles oemotstridliga förhållandet. Låtom oss hålla oss dervid, men här icke ingå i vidlyftiga discussioner om theorier och principer, för att undersöka verkningarne på de serskilte vägar myntet utgått: att det Den 6 Junit e. m. 271 Sora MagazinsDirection upptagit, serskilt erfordras, o. s. v. att Näringarne olika verka circulation af myntet, efter deras olika art m. m. Sådant drar oss för långt från ämnet, och vi blifva deraf ej dess iner upplyste. Böckerne och uppgifterne ådagalägga med visshet, att penningarne gått ut, och förblifvit ute: Förslagen visa, att hvad som hädanefter inkommer, också åter utgår. Detta är allt, hvad vi behöfva vara förvissade om. Man skulle eljest komma in i beräkningar utan ända. Landtmannen säljer viss tid om året. Penningarne ligga, tills de ingått i skatter: de ligga i StatsCassan, tills de utgått i löner, och så i en oafbruten kedja; utan att man derföre kan anse dem annorledes än jemt circulerande. Enär nu förhållandet med Bancooch RiksgäldsSedelstocken är sådan, som här anföres, nemligen så betydligt öfverstigande hvad man hört påstås af dem, som velat vanställa Utskottens uppgifter; och man emot detta bevista factum icke kan något vidare invända, så framdrager man vidare med all styrka, frågan om
Kungörelse, att de bland dem, som söka pass, böra med betyg, dem Konungens Befallningshafvande eger pröfva, visa ändamålet med deras tillämnade resa, hvilket stadgande så mycket mindre lärer böra vidare utsträckas, som hinder derigenom skulle uppkomma vid verkställighet af de skyldigheter, Konungens Befallningshafvande fått sig ålagde genom Kongl. Förordningen den 19 Junii sistlidet år, i afseende på försvarslösa personers förpassande, i ändamål att erhålla årstjenst eller näringsfång; och, hvad de förstnämnde angår, lärer, så länge Skråförfattningarne i deras nuvarande skick gälla till efterrättelse, och Gesäller således 4 Lagsamt Allm. Besa.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 8. äro berättigade att, utan inskränkning, bestämma tiden för deras vistande å en ort så kort de anse för sig nyttigt, samt afflyttning derifrån till en annan, när nyck eller obelåtenhet, eller andra mer eller mindre vigtiga orsaker dertill föranleda, något förbud mot deras vandringar inom Riket, meddeladt i form af passförfattning, hvarken kunna eller böra utfärdas. Ehuru de af Herr Lake gjorde framställningar tilläfventyrs må ega vigt i afseende på control å Gesällers sedlighet och uppförande under deras arbetstid , kunna Utskotten likväl deri icke finna något correctiv emot deras k ring vandringar, enär det, äfven med antagande af Herr Lakes förslag, icke emot Skrå-författningarne kan förvägras en för bättre eller sämre uppförande och arbetsskicklighet utmärkt Gesäll, att, när arbetstideu på ett ställe är förfluten, söka sin utkomst på annat håll.
Vidare är af RikSdagsfuIlmägtigeri Gustaf Larsson från Stockholms Län änfördt, hurusom, genom tillsättande af flera Serskilda Beslagare och Uppsyningsman, till har.dKafvände af författningarne angående L11 shell ofsbrän vinsbränningen och., dermed gemenskap ägande ämnen, Allmogen mycken olägenhet tillskyndas, heldst deSsa Personer ofta, dels genom våldsamheten, dels ock genom Svekfulla åtgärder Skola förorsaka hvarjehanda oredor och kostnader för den enfält* diga |Landtmannen, i anseende hvartill Riks* dagsfullmägtigert ock yrkat afskafFande af dylika serskildt tillsatte Uppsyningsman, såsom efter hang tanka helt och hållet öfverflödi 2a* -i -i t) om cle Ordinarie Krono* Aklagarne i Orten fullgöra sina tjenstepligter. 26:0 Riksdagsfullmägtigen Petter Anderå* SOn från Halland åter har Uti ingifvet Memorial äskat det stadgande, att Arrendator icke må få utöfva Bränvinsbränning för annan arrenderad Jord, än den han verkligen sjelf brukar, på det att missbruk i detta afseende mi kunna förebyggas, samt att Bränvinsrättighepen endast må beräknas i mon af den Jord, SvOih bebrukas, men å Qvarnar eller andra dj lika lägenheter, vid bestämmandet af Panneuymden alseende icke göras, Sluteligert haf\'-’a .27:0, 28:0, 29:0, i afseende på Bränvins* thinu tv ringen, Riksdagsfullmäktige Johannes 224 Besv. ock Ekon. Utsk. Betänkanden. Olsson från Elfsborgs Län, och Jon Jönsson samt Nils Mansson från Skåne anfört, den förstnämnde, att han ansåge Bränvin? minutering å Gästgifvareg årdarna böra emot lärn» pelig afgift ti!latas:
Utskotten som funnit sig i ett sammanhang böra meddela Utlåtande öfver alla sålunda väckte Motioner, om användande af de medel, hvilka förmodats komma att från Allmänna Magazins-Inråttningeri 27 4i8 Stats-Vtsköttets Ij et änkan cleti. till Banken ingå; hafva för afgifvandef af ett sådant Utlåtande trott sig böra ak bida ett bestämdt afgörande af de tili Rikets Ständers pröfning i öfrigt före-, komne frågor, rörande Allmänna Magazins-Inrättningen i allmähnhet, dess fortfarande eller upplösning, och dispositionen af de tillgångar, som för närvarande dertill höra, eller för framtiden kunde blifva till enahanda ändamål anslagne; Och alldenstund, genom Rikets Ständers rörande dessa ämnen nu mera fattade beslut, det väl finnes hafva blifvit bestämdt att Allmänna Magazins-Inrättningens samtelige öfverblefne tillgångar borde vid dess upplösning realiseras och indrifvas, så att
Adlersparres förtjenster om fäderneslandet i tvifvelsmål, utan dels emedan bemälde General m. rn. redan under sin lefnad af Slaten uppburit ansenliga emolumenter, dels emedan Utsk. ansåg, att hans eflerlemnåde enka icke för närvar. vore i behof af Statens understöd; så anhåller jag, alt min motion om pensionsanslag ut enkorna efter soldater af den s. k. vestra armeen, hvilken corps varit General Adlersparre behjelplig att göra sig förtjent af det allmänna och bidragit till den 1809 nödigblifna reg:ts-föiändring — en förtjenst, som, hvad General Adlersparre vidkom, Utsk. icke velat neka — måtte, oansedt afslag å det åt General Adlersparres enka begärdta pensionsanslag, blifva till fl. StatsUtsk. remitterad; och vill jag fästa H. Utsk:s uppmärksamhet derpå, att när lörljensterna af 180g erkännas, i hvilka man ej får frånkänna soldaten ali del, om också hans anförares skulle vara den största, så finnes vid frågan om pension till de af mig föreslagna soldat-enkor icke den orsak till afslag, som Utsk., vid frågan om pensionsanslag till Generalen m m. Gr. Adlerspares enka, tagit i betraktande, eller att deras män redan under sin lefnad uppburit emotumenler af Slaten, och att ofvannämnda soldat-enkor icke kunna synas vara i behof af understöd. Jag anhåller derföre, att StatsUtsk. ville tillstyrka R. St alt bevilja anslag till pensioner åt de behöfvande enkorna efter soldater af vestra ammen, svarande mot dea del, deras man såsom soldater, i förhållande lill Gr. Adlersparre såsom deras chef. haft uti förtjenslen att bidraga till den, år 180g, för Rikets räddning från Ögonblickligt förderf nödigblifna reg:ls-förändring.
I händelse af bifall till sistupptagne punkt, komme 5:te momentet af punk ten 5:o att uteslutas. I öfriga momenler af samma punkt erfordras jemkning i uppställningen i följd deraf, att en inom Fullmägtige utsedd Deputerad skulle utöfva tillsyn öfver göromålen inom Verket. Hvad särskildt angår andra punkten af mom. 2, har Utskottet ansett sig böra föreslå densammas uteslutning, med fästadt afseende dels å de farhågor, som uttalats derom, att vederbörande skulle, genom missbruk af den honom lemnade rättighet, kunna förordna angående åtgärder, menliga för Verket och dess säkerhet och dels derå att en deputerad af Fullmägtige lätt är i tillfälle alt från Fullmägtige erhålla den föreskrift, som må anses nödig till förenkling och fortskyndande af göromålens behandling. Beträffande deremot mom. 3; så och enär det torde vara lämpligast, att vikariat af Fullmägtige upprättas icke allenast för chef och biträdande kommissarie, utan äfven för öfrige tjenstemän, har ett tillägg ansetts erforderligt vid nämnde moment. Som, hvad slutligen angår 7:de momentet, deputeraden har att undfå nödigt tjenstemannabiträde inom Fullmägtiges expedition; erfordras icke särskildt stadgande härom. Utskottet får, på grund häraf Banko-Ulskottets Memorial M 55. 9 häraf och under åberopande af hvad ofvan anfördt blifvit om Under-styrelsens indragning, till Rikets Ständers bepröfvande hänskjuta följande förslag till föreskrift att i utbyte mot punkten 5:o och i stället för 32 § i reglementet, hvilken komme att utgå, inflyta i blifvande reglemente. 4:o. Morn. 1. Den af Fullmägtige utsedde Deputerad besörjer den dagliga förvaltningen af Banko-verket i öfverensstämmelse med detta reglemente samt de instruktioner och förordnanden, som varda af Fullmägtige utfärdade. Mom. 2. Öfver framställning af Kontors-chef, i fråga om åtgärder och föranstaltanden i och lör hans kontor, eger
Om resultatet af alla de förslag, som jag nu, i afseende på ändring i sättet för de indelda räntornas utgörande, haft nåden framställa, för åskådlighetens skull på ett ställe sammanföras, så blir förhållandet i detta hänseende följande: Rcintetagarcn kommer att frånträda sin optionsrätt till räntornas och tiondens utbekommande in natura, men erhåller alltid lösen för dessa räntor, äfvensom för tionden, i kontant efter de 10 sednaste årens medelpris med tillagd forsellön alla år. Räntegifvarcn befrias från skyldigheten att efter uppsägning leverera räntor och tionde in natura, äfvensom att vid deras lösande efter markegång erlägga forsellön, utan eger hädanefter alltid rätt att, enligt medelpriset, lösa sina räntor utan forsellön, men får likväl, när lian så önskar, leverera ränteoch tiondespanmålen in natura, efter årets markegångspris, då detta understiger medelpriset, mot skyldighet att vid sådant tillfälle kontant betala skillnaden emellan dessa pris. Kronan utbetalar den forsellön, som tillkommer räntetagarne, och öfvertager äfven den indelda ränteoch tiondespanmål, som uppsäges till leverering in natura, och icke af Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. 43 räntetagarne pä sådant sätt emottages, mot skyldighet, att för denna spanmål till räntetagarne lemna ersättning i kontant efter årets markegång. Det återstår nu för mig att i underdånighet yttra några ord angående den sista af de uppställda hufvudfrågorna, eller om Förändrade grunder för markegdhgens bestämmande. Så länge en ömsesidig optionsrätt —• för räntegifvaren att leverera och för räntetagaren att utbekomma de indelda ränteoch tionde-anslagen in natura — varit medgifven, har denna rättighet icke allenast utgjort en verksam orsak, att en alltför ensidig markegångssättning ej gerna kommit i fråga, utan den liar äfven kunnat begagnas såsom en tillflykt att, derest rnarkegångspriset verkligen blifvit oriktigt bestämdt, undandraga sig verkningarne deraf genom att antingen låta liqviden ske in natura eller betinga sig ett billigare lösningspris.
Det vore vådligt om dessa skulle kunna på andra öfverflytta ansvarigheten för egna misstag och ganska illa om vi skulle vilja det. Men jag återkommer till ämnet; för Sverige skulle kanske det nya Systemet medföra större känning, än för flera andra länder. Continentalsystemet hade gjort det till en nederlagsplats lör Englands fabrikater. Från oss fördes de till andra länder. En vidsträckt corn missionsoch frakthandel satte oss i tillfälle att bära de bördor, sorn kanske annars skulle krossat oss och gat oss en vinst, motsvarande, om ej öfverstigande den förlust, som uppkom genom en ökad Comsumtion af utländska produeter. När vi upphörde att vara Englands Commissionärer, Den 21 Februarii, försvann denna vinstHandeln, som en rym; lig tid sysselsatt en mängd menniskor, och gifvit dem alla förtjenst, afstadnade. Den i allmänhet minskade vinsten blef för hvar och en mindre, för de flesta otillräcklig, så mycket mer, som der lätta tillgångar på öfverflödsariiklar gjort dem till ett behof, som man icke hastigt kunde vänja sigutaf med. Följden häraf blef mångfaldiga banquerouter, en hämnad circulation i det inre och en rubbning i den enskilda Crediten 2:0. Den år i8rS verkställde hastiga in* dragning af FilialDi6conterne och föreskriften om deras utredning på fern år i stället för en förut nästan obestämd tid, hvilken åtgärd ma. tiverades af en felagtig ansedd förvaltningAtt Götha OnalDisconts utlåningar skulle utsträckas längre, äa man kanske förmodat, var ganska naturligt då intet correctiv var deremot gifvet. Det enda som kunnat användas, hade varit, att icke tillåta assignationernes emottagande i allmänna uppbörden, ty då hade dessas inlösen oftare kommit i fråga och treprocentssedlar troligen icke kommit att gälla, som verkligt mynt. Om förtroendet för assignationerne till en början blifvit mindre hos enskilde har det likväl småningom vunnits genom DiscontDirectionens uppmärksamhet, att icke för långt begagna Veikets credit.