Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfwcnsom Herr Lagmannen förmälte, att sedan Lag-UtstottetS öfrige Herrar Ledamöter, ingått t Pröfning och beswarande af de gjorde anmärkningarne sa beropade Herr Lagmannen för sin del endast hwad han förut da detta amne hos Lag, Utskottet förewar, särskildt yttrat. Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Lim de. Och fkulle denna Herr Lagman Röngwists * ? yltM< «7oS Den »8 Augustt. yttrade mening, särskildt, Utskottets Betänkande, till de Respcctive Standen åtfölja. ^ Lx krotocollo, luIIZrsiz. Utdrag af prstscollet, kälket hos >6Zglofl. Rrdderfkavet scch Adeln, wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 Aug. 1312. S. D. §öredrogos och biföllos det Särssildta Utskottets den ro Augusti pä bordet lagda Betänkande, angående de emellan Hederwärda Bonde-Standet och de ötriae Resp. Standen uppskjutna twistioa frågor: äswensom, i anledning af Herr Rådmannen K »ellan ders Memorial, angående Höglost. ^ Nidderssapet och Adelns samt Högwörd. PrestStåndets deltagande i nybyggnad och reparation af Kyrkoherde, Capellans, Klockare, Rectors och Scholhus-byggnader i Städerne. Ut supra. Utdrag af prstscollet, hället hos Högwörd. ^resi, Gtändet, wid Urtima Riksdagen i Orebro -en 15 Aug. 1312. S. D^öid förnyad föredragning af Särssildta Utskottets Betänkande i anledning af Radman Kjelland ers Memorial, angående Högl. Ridderff. och Adelns samt Prcst-Standets deltagande uti uppbygLande och reparationer af Kyrkoherde, Capellans, Klvc - Den 18 Augusti. 2709 Klockare, Rectors och Scholehus-byggnader i Städerne, och med afseende deruppå, att
Skanfelt må er()åfta £n)potl)cfåBanfcnå obligationer tift Belopp jamt mcb ränta od) förfaftotib, font genom öfiverenåfotntnelfe eitteftait Sitftmäftige od) »ftppottjefåBanfen fan toarba Beftämbt. 4:o förlaget för .pattbe(ö Ian å eital)anba flagg fä* fernet, utan äfmett för fatnttige Sigfont* ocf) Sånc*ålontorcn. Söib utlåning från Stltmänna ®iffontfonben [falt räntan utgöra fem procent. Sör be [muntor, forn tpftaö etter tnfättag å jfafiafrebitio, incbbelabc enffitba pcrfottcr, femmer att krafttag ben ränta, font Sutlmäftige, inom t tag ftabgabe gräitfer, ^afma att, nteb affeettbe å pemungcftättningcn, beftämma. 6:0 Slngaenbc btéfontering af mejel är ben jentftttng i förcffrifterita beront mibtagen, hvarigenom fåban biofontcriitg fan ntfträcfaö titt mcjtar, förut icfe an* tagtiga tjog ©igfontmerfet. 7:o Utlåning från [panbetg* oct) 9(täringg Sör uttag å ^ahafrebitio får bcgagnag antingen på mifj matt ftättb in* migning, å bnutfen fumtna batum od) atta pcrfoiterg namn äro banbffrifita, etter ocf på loij) man etter orbreg ftättb mejel, hvitten icfe får in blanco trangporterag; £)dj [fota behörigen fotierabe och nttiitercrabe mcjelbtanfetter frebitiobafmare, mot qoitto, titthanbahåÄag, utan afgift.
Huad dygd thz haffuer, sägir iagh tigh, At aldrigh fan man något tes lick. 16 Ho ther aff äther han varder så vis, Som then tigh skaffte i paradis. Got och ont han vetta får, Thz är then visdom som aldrigh förgår. Huad vill mann mer at begära, En haffua vishz, loff, heder, och ärha. Som gudh sielff i himmelrich bor, Huilken som tiänte all ängla kor. O huad tu from vara måtte, Om tu then stora visdom åtte. Och tå måtte tu väll heta en fruu, Och bära thet nampn som tu bär nu. Var vis, var vis, vill tu migh sättia, Och vthaff thetta äplet äta. Medh min handh will iagh thz bryta, Aff huilket tu måtte mykyt got åtniuta. Som iag tigh nu haffuer sagt, Fulkonma thz medh alla mackt. Och thz säger iagh tigh Eua, Tu må här aff inthz leffua. Giff och tin bonda Adam, Så må han väll bära konungs nampn. Var nu fullsnar och tagh strax, Eua Eua tagh till tack. Effua Suarade. Iagh tror att tu säger migh sant, Migh inthz annat henda kan. Iagh tager thz äplet i mina handh, Icke mister iag förty then helge andh. 17 Jag varder vijs och klock fför gudh, Och alla ängla skola lyda mit budh. Ach huad migh skall varda stor heder, Jag glädies i mit hierta vidher. At iagh skall åtskilia bådhe goott och ilt, Effter thz tu migh thz lära vilt. Tå iag haffuer äthit tå får iag velle, Och en nu mykyt större vppehelle. Ach huad iag varder vellig tåå, Aff alt mit hierta iagh tenker vppå. Migh lyster här nu lenge att leffua, Medan iag skall så vis att bliffua.
1 öfrigt bör man härvid icke lemna ur sigte, att realisationens bestånd i längden hvilar på en i8o Don 21 No vera b or f. ra. stigande produetion med minskade tillverkningsoell transportkostnader. Utsk:s förslag under litt. b vill jag nu yttra mig öfver. Finna R. St. att statsverkets behof ovillkorligen kräfva dessa medel; då är intet annat val, än att anslå den» dertill. Men kunna medel, sorn hufvudsakligen ingått lill banken ifrån näringarna, återgå till industrien ; så skall ©tvifvelaktigt dess ökade liflighet visa sin tacksamhet i en stigande välmåga bos det folk, för hvilket banken sjelf endast är medel, icke ändamål. En mängd naturhinder motverka ännu inom Sverige, ej blott sjelfva produetionen, men äfven och isynnerhet transporten så väl af råämnen som af varor. Dessa binder äro val understundom af så ringa art, att näringsidkarena sjelfve förmå häfva dem; men så gifvas ock andra, hvilka till den grad öfverstiga ortens samlade krafter, att hela Riket mäste lemna sitt understöd åt ett företag af allmänt nationell intresse. Dessa åtgärder till industriens öfvande ådraga sig uppmärksamhet v/d denna tidpunkt, den lyckligaste i detta afseende, som Sveriges häfder kunna förete; eller när hafva väl R. St. ägt så stora summor till sin fria disposition? och hvilka åtgärder kunna väl föreslås af ett mera välgörande inflytande på Rikets produclionsförmåga i framtiden, än understöd, som framkalla nya krafter och spar dem, hvilka nu förspillas på transporter, sorn orimligt betunga den Svenska tillverkaren , under det att hans medtäflare i det industriella Europa njuter ’af ett motsatt förhållande? Det är ur denna synpunkt jag anser dessa medel böra komma den Svenska industrien till godo; i sammanhang hvarmed jag icke kan tillstyrka, att bankens räntevinst skall ingå uti bankens lånerörelse, hvarvid man i öfrigt anmärkt, och med skill, att densamma redan är alltför stor att finnas concentrerad på några få stallen i Riket. Jemför man fördelen af lån åt näringsidkarne med fördelarna af förminskning uti tillverkningspris och af fraktkostnader , lärer väl ingen tveka hvaråt företrädet skall gifvas.
Silfverstolpe anmält, det Kongl. Maj:t under den 3. dennes i Nåder behagat utnämna honom tili Cornett vid Kongl. Skånska CarabinierRegementet, och tillika anhållit, att då denna dess nya befattning ej, enligt dess tanka, lärer kunna förenasmed dess, genom Höglofiige Ridderskapets och Adelns godhet, vid Riddarhuset ägande befattningar, honom måtte derifrån meddelas afsked, hvarjemte han anhållit det RiddarhusUtskottet täcktes vid samma tillfälle inför Ridderskapet och Adeln anmäla uttrycket af dess varma tacksamhet för den godhet dess aflidne Fader af Höglofiige Ridderskapet och Adeln städse åtnjutit, och hvilken till hans närmaste efterlefvande slägt ^blifvit utsträckt. Då RiddarhusUtskoftet, med stöd afsa väl 49* § kiddarhusOrdningen, som 13. §. af den för Directionen fastställde Instruction, ansett sig ej kunna vägra bifall till Herr SillVerstolpes ansökan, ehuru det med saknad ser Ridderskapet och Adeln förlora en Tjensteman , som förenar kunskaper med nit och skicklighet^ så får Utskottet detta till Höglofiige Ridderskapet och Adeln vördsamt anmäla, med hemställan, om ej det må vara Utskottet tillåtit att Den 24 Mavtli3 e. m. 411 uti afskedet, i anseende till Fadrens förtjenster, få uttrycka Ridderskapets och Adelns välvilja, hellst Sonen genom Höglofl. Ridderskapets oeh Adelns eget beslut blifvit i denna Tjenstebefattning insatt. Stockholm den 24 Maitii 1S18. ' ' « I ' På RiddarhusUtskottefs vägnar. C. F. Posse. C. W. Riben. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition , blef RiddarhusUtskottets i berörde Memorial gjorda hemställan af Ridderskapet och Adeln bitallen.
Posses motion, och på grund häraf yrkar jag, i likhet med många andra, återremiss. Talrika rop på propos. hördes ånyo. Hr Estenberg: Jag finner mig upmanad att besvara Frih. Creutz. Han påstår att Apostelen Paulus skall hafva straffat de Galater, derföre att de hållit sabbaten helig. Jag tror mig hafva läst Guds ord lika noga som Frih. Creutz, men att Guds ord på detta sätt förvränges, kan jag omöjligen med lugn afhöra, utan att försöka en vederläggning. Apostelen bestraffar Galaterna derföre att deras gudstjenst började förfalla och öfvergå till en tom formalism, men detta är icke detsamma, som att säga att de skulle H. IV. 11 162 Den 14 Mars e. m. ohelga sabbaten och bryta emot Guds bud. Något sådant har aldrig Apostelen Paulus sagt, och det förundrar mig, att .Frih. Creutz, som vid så många andra tillfallen talar för Guds lag, nu kan vara så förblindad att tro, det tio Guds bud, som äro gifna såsom en lag för alla tider, böra trampas under fotterna och våldföras. Jag förvånar mig öfver detta, och jag tror icke att någon bör söka att blifva independens af Guds lag. Det måste alltid finnas samma åliggande för menniskau att lyda den. För öfrigt har jag intet annat att tillägga än att vi hafva här i dag förglömt ett förhållande i afseende på de Engelska jernvägarne, nemi. att allmänneligen trafiken uppå jernvägar uti England under helgedagar är betydligen inskränkt, och likväl lemna jernvägarne der ansenlig vinst. Likaså minnes jag från f. m:s plenum att det lades på våra sinnen att bemärka en synnerlig Guds nåd, som varit vårt land beskärd framför alla andra kristna protestantiska länder, nemi. att vi varit fria från de hemsökelser af religionstvister, som inträffat i andra länder. Just derföre, M. Hrr, tror jag att vår Herre har en särskild fordran på oss, att vi skola tacka Honom och hålla Hans budord heliga.
Detta sker ej, eller kan åtminstone ej väntas af Ekon.Utsk., der personalen är alltför stor och icke tillsatt för att ingå i en sådan granskning, och der dessutom tilläfventyrs förut fattade ideer af dem, som varit ledamöter af comite'en, kunde till men för saken göra sig gällande. Jag vill, i anleda, af Frih. von Kraemers yttrande och comite'ens ordförts afgifna särskilda tanke, fästa uppmärksamheten på följderna af en central-styreise för fattigvården. En sådan styrelse, under Seraphimer-ordens-gillet, en s. k. Inrikes minister eller hvilken annan auetoritet som helst, skulle medföra de rysligaste olägenheter. Frågor, deri personers välfärd och hela existens aro beroende af hastiga beslut, skulle löpa lill denna central-styrelse, och innan de blefvo afgjorda, och besluten hanno expedieras, kunde personen, som skulle underhållas, hinna svälta till döds, och saken sålunda, genom naturens lagar, blifva afgjord. Det måste tillhöra communerna att, hvar för sig, ordna sin fattigstyrelse efter grunderna i den allmänna stadgan, då vid /rågans utveckling kan till dem öfverlemnas, att ställa så till, att hvar och en får hvad han behöfver för sin försörjning ; men det måste tillses, att hinder icke möta för en sådan åtgärd , och dertill hörer ovillkorligt, att ingen individ må kunna vägras att flytta från ort till annan , så länge lian icke genom brott gjort sig förlustig af medborgerliga rättigheter. Derföre måste hvar och en direct eller indirect lill fattigförsörjningen bidraga, och gör han det icke direct såsom hemmansägare, husbonde,capitalist, o. s v., måste han göra det indirect såsom tjenstehjon, yngling eller uppväxande och ogift qvinna; ty endast på detta sätt kan och bör, efter den öfverenskommelse Ständer och Konung gjort, hvarje individ sättas i tillfälle att sjelf bereda sig möjligheten att komma i åtnjutande af de rättigheter, som i 16 §:n Reg.F. äro hvarje Svensk förbehållna. Jag kan således, för min del, icke annat än bestrida de grunder, som af åtskillige
Våra unga flickor få lära allt möjligt, men det, som de skulle hafva verklig nytta och välsignelse af för hela lifvet, kunskapen om sin egen kropp och dess vård, därom lämnas de i beklaglig okunnighet. Tänk nu bara, o m du t. ex. som flicka fått genomgå en kurs i sjukvård, hur lätt det skulle varit för dig att sköta ditt lilla barn, i stället för att du nu ofta står där rådlös och liksom med förbundna ögon måste trefva dig fram, och det är bra hårdt, då det gäller det käraste, du äger. » &gt;Men, faster, hvad tänker du p å? Borde jag ha genomgått en sjukvårdskurs, » utropade fru Skog skrattande? » Hu, det var ohyggligt, men lyckligtvis är det öfverflödigt, ty j a g tror, att man godt kan reda sig därförutan, o m IDUN 1899. - man endast rådfrågar sitt förnuft. Den praktiska erfarenheten får man nog också med åren. » » Öfverflödigt! Rådfråga sitt förnuft! — Sätt dig här bredvid mig, barn, och låt oss spraka litet om detta, ty det är viktigare, än du tycks tro, » sade fru Ahlberg allvarligt. » Ser du, vårt förnuft är oftast detsamma som en rad af föreställningar, som under ungdomsåren inpräntats i våra hjärnor som riktiga, och när vi blifva äldre, sköta vi våra barn och våra sjuka efter detta vårt förnuft eller precis på samma sätt, som vi blifvit vårdade af våra mödrar, hvilka vi i blind kärlek anse som de förståndigaste af kvinnor. Låt oss nu se, hurudan en sådan vård kan vara. Den unga flickan ingår giftermål och blir efter en tid moder, men där står hon nu hjälplös med den lilla varelse, som hon bragt till världen, utan en aning om, huru den skall skötas. Hon rådfrågar visserligen läkaren då och då, men för det mesta söker hon — som du sade att hjälpa sig med sitt förstånd. Hennes förnuft lär henne, att det lilla barnet är ömtå- ligt och behöfver skyddas för förkylningar, följaktligen stänges det in i den kvafva barnkammaren, hvars temperatur hon själf finner outhärdlig, och redan härigenom lägges grunden till en svag hälsa.
Jag fin. Den 2 Martil. 43 ner mig vara förekommen af Herr Grefve von Schwarin, och amer derföre, åtminstone för min del, något vidare Yttrande i denna fråga öfverflödigt, sunt inskränker mig derhän, att, under åberopande af de skäl, som innefattas ej mindre i LagUtskottets Betänkande, än det af Herr professoren, Doctor Hagberg till Utskottets Protocofl afgifne Yttrande, som Höglo!), Ridderskapet och Adeln nyligen hört sig föreläsas , och hvilket är med Betänkandet i fullkomlig öfverensstämmelse, ödmjukast begära Proportion till bifall deraf. Grefve von Lantingshau&en, Albrecht , förenade sig äfven med Grefve von Schwerin, och anhöll om Proposition till bifall af LagUtskottets Utlåtande. Herr Grefven och LandtMarshalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade, med godkännande af LagUtskottets ifråga; varande Utlåtande, bifalla Utskottets den 17 sistledne December i detta ämne afgifna första Betänkande. Ropades Jci jemte några Nej. Då Friherre Wrangel, Henning, härvid anmärkte, att Propositionen blifvit med Ja och Nej besvarad , förklarade Herr Grefven och Landt Marskalken, det han tyckte sig höra långt flere Ja än Nej, samt att LagUtskottets Betänkande således vore af Ridderskapet och Adeln bifallet. 44 Den 2 Martn. Företogs till pröfning StatsUfskottets, den 16 sistledne Februarii afgifne, samt den 19 och 24 eftermiddagen i samma månad på bordet lagde Förslag, till beräkning af StatsVerkets Intrader i den RiksStat, som af Riksens Ständer vid denna Riksdag skall uppgöras , för att tjena till efterrättelse intill nästa Riksdag. Herr Anckarspcirre, Ingemar August , anförde skriftligen: I den händelse att Höglofl.
Det var en ljuf ovisshet, — som den, hvilken man känner i unga dagar och hvari hela lifvets fullhet sväller, — som den, med hvilken ungmön far till sin första bal. Det kändes så varmt att så der stå der med den inom sig; och hon visste af ingenting, visste icke hur länge hon stått der. Hon vaknade upp, som ur en rent kroppslig sömn, vid att någon kom gående fram emot henne nere å trädgårdsgången. Först ännu långt senare kom det för hennes medvetande, att det var brodern, som vände tillbaka efter att ha följt sina gäster ett stycke på väg. Hon hade liksom glömt det alltsammans; den låg redan liksom så långt, långt borta, hela kvällen, — alldeles som färden till balen och dennas första timmar tyckas ligga så långt bakom oss, när man på morgonen reser hem derifrån. Hon stängde fönstret och gaf sig till att ordna smått i rummet. När brodern kom in, rödde hon undan på toddybordet. Mekaniskt; fingrarne förrättade det vanda verket, men det öfriga af henne var icke med dervid; hon var som tvedelt; hon visste icke sjelf af, hvad hon företog sig, och när det hela var slutadt, var hon förundrad öfver, att det var gjordt: det var som om främmande eller osynliga händer verkstält det; att hon utfört det, hade fullständigt undsluppit henne. Brodern tilltalade henne, — det tycktes henne, som om rösten tillhörde en främmande person. Hon betraktade detta ansigte, hvarifrån orden kommit, — och fann på ett stort afstånd inne i en sky några otydliga drag, ehuru hon kunde säga sig, att de vore kända; det vore det sjelfklara, att det var han, Nils, hennes bror, men på samma gång tyckte hon, att det var besynnerligt, att det ock verkligen så förhölle sig. Hon strök sig öfver ansigtet, som för att se bättre; hon tyckte, hon fått vatten i öronen, som det ibland händer den badande.
Prop. N:o i, om Statsverket 1856. Transport: Post-Styrelsen 7,350: — men ett år uppgått till 9,000 R:dr och har derföre, då Beskickningarnes antal tarfvar en tillökning, ansetts icke kunna anslås lägre än till 5:o. Befordring af telegraf-depescher. Under sistlidet år, det enda som kan tagas till utgångspunkt för beräkningar, uppgick kostnaden för telegraf-depescher till 13,444: — som påfördes förslags-anslaget å 3:dje Hufvud-Titein. Då det ligger i förhållandenas natur, att detta konmiunikations-medel blir allt mera och mera af diplomatiske tjenstemän begagnadt, har jag icke trott mig kunna anslå utgifterna å denna titel lägre än till 6:o. Reseoch kurir-kostnader beräknade äfven till 7:o. Expeklans-löner och tillfällige uppdrag d:o d:o 8:o. Equiperings-penningar, som Missions-cheferne erhålla i enlighet med särskildt Nådigt reglemente, då de utnämnas till belättningarne och som utgå med större eller mindre belopp i förhållande till vakansen under året, men derföre också icke kunna anslås till någon viss summa, utan synas böra utgöra ett reservations-anslag till framtida behof, har jag beräknat till hvad de utgöra för en Minister vid någon af de mindre Beskickningarne och hvartill de äfven i medeltal uppgått under de sednaste 5 åren, eller 9:o. Vexel-omkostnader. De hafva i medeltal visserligen endast utgjort 625: — men komma att ökas i samma mån som staten ökas och hafva derföre upptagits till 10:o. Hemliga utgifter Summa R:dr Runt Af den framställning jag haft nåden göra, angående behofven för tementet, äfvensom af i underdånighet biiagde sammandrag af de terne, täcktes Eders Kongl. Maj-.t finna, att dessa behof uppgå till sammanlagdt R:dr
B etan} and en. dela närmare upplysning om beskaffenheten af dea Donation von Scheven gjort af sin egendom, Jemte det StatsTTtskottet i anledning häraf får uplysa, att, enligt de Utskottet meddelade Handlingar, RegeringsRådet von Scheven anslagit af sin enskildta Förmögenhet ib,ooo R:d till Stipendier, 5,000 R:d till Gustafvianska Barnhuset och 5,000 R:d till ArbetsUndérstöd för fattigt arbetsfört folk i Norrköping, har Utskottet beträffande de i ofvanberorde matto gjorde erindringar skolat andraga, att som Kongl, Kungörelsen af den 9 December 1812, hvarigenom föreskrifves viss tid för dem, hvilka hos StatsWerket äga fordran, att sig till utbekommande deraf anmäla, icke förklarar en fordringsägare vid försummande af denne tid sin rätt förlustig, utan blott att med utbetalningen skall upskjutas tills Riksens Ständer komma tillsammans och pröfvat huruvida godtgörandet deraf beviljas; och vid en sådan nu ifrågavarande åtgärd i afseende på von Schevens Pension förekomma de af Utskottot redan anförde skäl, hvaruppå Utskottet funnit sig böra, enligt den af Riksens Ständer vid sista Riksdagen följde Princip, tillstyrka bifall, att nemligen von Scheven vid sin höga ålderdom varit utur stånd, iagttaga den, först i senare åren gifne och troligen till hans kunskap ej komne, föreskrift att innom viss tid lyfta den honom tillagde Pensionen; så och enär vid det förhållande sorn dessutom här inträffar, att han till fromma och nyttige Stiftelser donerat sin ijyarlåtenskap, det ej synes skäligt, att en salum StatsUtsk. Betänhanden. 75 da tillkommen besparing af hans Pension skulle af Staten påräknas, har Utskottet ansett sig ej kunna frångå dess ofvanberörde tillstyrkande om utbetalning af desse StatsWerket tillgodokomne medel.
Sparre, Erik: Motiverna lill denna § äro af Utsk.angifna pag. 5 i betänk, så lydande: ”!Jet är af vigt, att hvarje inteckningsansökan från början till slut behandlas af den domstol, hvarunder egendomen lyder; ty det är der, som alla upplysningar höra vara att tillgå om de åtgärder som i anledn. af en sådan ansökan vidtagas; der sorn det säkrast kan undersökas om gäldenärer har så beskaffad rätt till egendomen, att den lagligen må intecknas. Vid sådant förhållande har Ulsk. jemväl trott det vara lämpligast att, om egendom afträdes till borgenärer sedan inteckning deri är sökt, ansökningen ända till slut pröfvas af den rätt, till hvilken den från början hört. Att bestämma inteckningens verkan i fråga om förmånsrätt tillkommer deremot konkorsdomstolen” Domstolens förfarande vid beviljandet af inteckning är egentligen icke en domare-åtgärd, utan domstolen handlar der såsom en notariatsinrättning. Inteckningen är blott ett intagande i rättens prot., att egendomen är för en viss summa graverad, och någon pröfning vid domstolen förekommer ej i något annat fall, än att domaren undersöker huruvida inteckningshandlingarne äro lagliga, riktigt upprättade och behörigen bevittnade, samt huruvida den person som skall lemna inteckningen, har laga åtkomst dertill Om dessa reqvisila finnas, så beviljas inteckningen. Det måste således vara otvifvelaktig!, att det är riktigt att den auktoritet, som först handlagt ärendet, äfven beviljar inteckningen. En annan fråga blir den, hvad verkan denna inteckning sedan kan vid konkursen medföra mellan gäldenärens borgenärer, om den verkligen kan medföra prioritets, eller om, i anseende till gäldenärens kända obestånd den beviljade inteckningen ej kan medföra prioritets-rätt. Och denna pröfning är hädanefter, som hittils, öfverlemnad ät konkurs-domstolen, och är en helt annan sak än att bevilja sjelfva inteckningen, hvilken, under sådana förhållanden som jag nyss anfört, alltid måste beviljas, men ändock kan vara tvistig i anseende till sin verkan.
Till denna har Utskottet trott sig vara befogadt, ej allenast med anledning af de föredömen af enahanda syftning, som Konstitutions-utskottet vid riksdagarne 1815, 1818, 1823 och 1828 gifvit, utan ock på grund af 37 S 2 mom. R. O., hvars bokstafliga lydelse Utskottet ansett dertill berättiga detsamma. De ärenden af nämnda beskaffenhet, Utskottet på dessa skäl hos Rikets höglofl. Ständer vördsamt får framställa, äi;o följande: B. i. Åtskilliga regeringsbeslut i frågor om beviljande af Svensk medborgare* rätt åt utländske män, som derom ansökt. För den tid, Utskottets granskningsrätt denna gång omfattar, hafva uti protokollen för Justitie-departements-ärenden en betydlig mängd ansökningar af utländske män om Svensk medborgarerätt förekommit, hvilka uppå rådgifvarnes tillstyrkande blifvit i nåder bifallne, dels med, dels utan förbehåll af skyldighet för sökanderne att, innan de i behörig ordning såsom Svenske medborgare kunde upptagas, ådagalägga, att de från sina förra nationalitelsoch undersåtlighetsförhållanden blifvit behörigen frikallade. Ehuru det olika förfarandet härvid kan förklaras genom de serskilda omständigheter, som bestämde beskaffenheten af hvarje enskildt fall, har det dock fästat Utskottets uppmärksamhet i anseende dertill, att närmare bestämmelser om vilkoren för naturalisation i lagarne saknas, så behöflige de än äro i ganska många afseenden. Rättigheten att utflytta är väl numera af den nyare statsrätten i de liesta länder erkänd såsom en allmän medborgerlig rätt; men den är dock likaledes i de Konstitutionsutskottets Memorial, .V.o 6. Hesta bunden, dels vid vissa förbehåll, som förpligta utvandraren att dessförinnan ådagalägga sig hafva uppfyllt vissa serskilda skyldigheter mot moderlandet, dels vid vissa andra iakttagelser, som hafva till ändamål att göra ulllyttningen såsom ett faktumbestyrkt.