Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOll. RECKMAN, 1857. Lag-Utskoltets Betänkande N:o .77. I I:o ST. Ant. till Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående stiftande af en lag emot misshandling af djur. Dessa motioner äro väckta, inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Hagströmer, J. J., inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Prosten Carlander samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmäktige Sven Ersson från Stera Kopparbergs län, Gustaf Johansson från Kronobergs län, Paul Fritz Mengel från Upsala län och Pehr Östman från Wester-Norrland, af hvilka de fyra förstnämnde blott yrkal, alt en lag måtte utfärdas emot misshandling af husdjur, under hemstäl lan af Gustaf Johansson om icke straffet för dylikt förfarande må bestämmas till böter från fem till och med tjugufem Riksdaler Riksmynt, med rätt för hvarje välfrejdad person, att till åtal angifva förfarandet, hvaremot det af Paul Fritz Mengel och Pehr Östman, af hvilka den sistnämnde ansett misshandling af djur i allmänhet böra bestraffas, blifvit föreslaget, nemligen: Af Paul Fritz Mengel, ”att, med upphäfvande af straffbestämmelsen i 22 Kap. Byggniuga-Balken, stadgas måtte: Hvar som misshandlar eget eller annan tillhörigt husdjur, vare sig genom att vid arbete uppenbarligen öfveranstränga dess krafter, så alt det deraf lider mehn, eller genom uppenbar missvård, eller otillräcklig föda, då rätter nöd ej dertill skuld är, eller genom ändamålslös eller öfver behofvet sträckt hård behandling och medfart — straffes med böter, efter som om ständigheterna äro, ifrån fem till tjugufem Riksdaler Riksmynt. Bik. lill B. St. Den sorn andra resan, eller oftare, beträdes med sådan brottslighet, plikte efter omständigheterna tio till och med femtio Riksdaler. Tillhör kreatur annan person, vare dess rätt till skadestånd efter lag alltid förbehållen.
Frih. Liljencrantz, Johan: Hvad först beträffar den formella delen af frågan, hvilken af en värd reservant blifvit berörd, eller huruvida det skulle vara lämpligt att representatio nen inginge till K. M:t med en underdånig hemställan i detta ämne, då, enligt reservantens åsigt, K. M:t vore bäst i tillfälle att bedöma, när, i hvarje särskildt fall, rätta ögonblicket vore inne lör öppnande af underhandlingar med främmande makter, rörande ömsesidig näringsfrihet, så kan ju denna hans åsigt tillämpas på alla underdåniga skrifvelser, som innefatta ett önskningsmåi. Det anförda skälet kan mycket fördelaktigt begagnas under en diskussion, då man ogillar sjelfva saken och således äfven vill undanskjuta hvarje framställning, som kan befrämja densamma; men R. o. Ad. har ju vid flera tillfällen godkännt det förfaringssätt, att, då R. o. Ad. hyst den åsigten, att en viss fråga borde utredas, uti en underd. skrifvelse till K. M:t anhålla om en sådan utredning. Om jag icke alltför mycket missminner mig, yttrade en Konungens rådgifvare i plenum sistkne Lördag, då fråga var derom, att landtränterierna borde få deponera sina innestående medel i enskilda bankerna, att det vore af största vigt för K. M:t att få inhemta representationens tankar i de ämnen, som den önskade få utredda, och att K. M:t derigenom finge anledning att åt frågan lemna en noggrannare och grundligare pröfning. Detta angående de skäl, som af den värde reservanten blifvit framställda mot en underd. skrifvelses aflåtande till K. M:t i detta ämne. Hvad åter sjelfva sakfrågan angår, eller huruvida det skulle vara lämpligt att i Sverige inrymma samma näringsfrihet åt Dansk man som åt Svensk, så får jag bekänna, att jag trott det vara lämpligt af det skäl, att jag under långa tider, vid denna riksdag, vid föregående riksdagar samt man och man emellan hört så mycket klagomål öfver, huru kapitalfattiga vi äro, huru ringa arbetsskicklighet vi ega och huru omöjligt det är för oss att konkurrera med främmande nationer.
Fru Gulbransons valkyria har, s o m bekant, skaffat sig en erkänd rangplats bland de senare årens mest framträdande gestalter på den wagnerska scenen, och kontinentens fordringsfullaste musikkritici hälsade vid 20-årsfestspelen i Bayreuth — juli, augusti 1896 — hennes Brunnhilde s o m helt enkelt » Sällan har på någon skådebana personlig adel i apparitionen så harmoniskt förenats med öfvertygande innerlighet i känslan till en verklig sångstorhet o c h beredt en så hög och ren scenisk njutning, » skref bland annat den framstående Dresdenkritikern Arthur Seidl. Och sedan vi nu haft glädjen m e d egna ögon o c h öron från vår hufvudstads scen njuta denua framställning, vilja vi gärna skrifva under. Det är något på samma gång storvulet o c h inträngande innerligt i denna konst, glans o c h känsla i en äkta wagnersk sammangjutning. Och stämman synes oss o c k vara en idealisk wagnerröst, klingande som stål, stark, ren o c h fyllig. Bredvid fru Gulbransons himmelska sköldmö med hennes ädelt stora mått verkade n o g de öfriga framställarne ofrivilligt något förkrympta. Erkännas måste dock tacksamt, att ensemblen i det hela var värd bästa erkännande. Närmast 127 i lin o c h stilriktig illusion syntes oss fru Linden nå u p p m e d sin Fricka, m e n goda prestationer, både vokalt o c h dramatiskt, voro äfven fru Östbergs Sieglinde, hr Bratbosts Siegmund o c h hr Sellergrens Hunding. Däremot förmådde hr Sö- derman ej gif va nödig auktoritet åt W o t a n; det blef en nästan parodisk västticks-valfader, detta, bland de resliga valkyriorha. I ett som allt har detta framförande af det mäktiga verket i förbindelse m e d ett så intressant gästuppträdande varit ett événement i vårt musiklif, för hvars tillkomst direktionen förtjänar all tacksamhet.
Alun är belagd med 100 procents inkömmande och 4 procents utgående tull. I afseende på Bark , är införseln belagd med 25 procents, Och utförseln med 5 procents tull. Deraf försvåras , att bark af sådane trädslag , sorn ej finnas inom Riket, kan införas till nytta för näriagärne , och ehuru tilläfventyrs nödväridige. Jag hemställer, om det instämmer med landets intresse, att belägga sådan bark med sd hög tull, som 25 procent , då dari är nyttig för Riket. Mot utförseltullen , har jag ej något att erinra. Det är föreslaget af Utskottet, att bilder förfärdigade al Svenska Konstnärer, skola beläggas ined lo procents full. Det ar i sanning icke Ridd, 0, Ad, Prof. VII. Band. ä 9 45« Den 14 Augusti f, ni. något uppmuntrande proemium, att belägga deras arbeten med tull då de jnkomma. Jag skulle förmoda , att alla Svenska konststycken borde få tullfritt inkomma. I afseende på bly , har Utskottet i stället för den gamla afgiften , föreslagit 10 procents tull. Detta är mångdubbelt högre än förut , och dertill finner jag ej orsaken af Betänkandet. Blyerts är föreslagen till 50 procents inkommande , en procents utgående tull. Deraf skulle man tro, att blyerts vore en af våra förnämsta producter , och likväl kunna de finaste sorterne deraf icke här tillvärkas. Boksvärta är föreslagen till 5o procents inkommande, ingen utgående tull. Likväl vete vi, att åtskillig boksvärta af den godhet som fordras till de finaste sorter tryck , ännu nödvändigt måste införas , och då frågar jag , om det är billigt, att belägga en sådan artikel med så hög tull , som 50 procent. Hvad Cacao beträffar, är det satt till lika tull med Caffe, ehuru det förra är råämne som här förädlas , och som således borde vara belagdt med mindre tull. Citroner har Utskottet föreslagit skulle beläggas med 25 procents tull , Pomeyanser deremot blott med 10.
Alla fyra Stånden hafva ingått uti det som rörer tullbevillningen derföre , men de hafva skiljt sig så vida i önskningsrnåbt , att BorgareStåndet vill hafva credit-upplag utsträckt till alla Stapelstäder , celi Ridderskapet och Adeln har blott fästat det vilkor, att när creditupplag beviljas, det måtte bestämmas, att Magazineme blifva så inrättade, att ej våra fabriker lida mehn genom underslef. Dessa båda saker äro rena önskningsmål, och deruppå äro 3 Stånds beslut. Det förekommer då det besynnerliga fall, att man i önskningstnål skulle komma att votera , blott på grund af ett Stånds beslut. Slutaligen livad tullumgälderne angår, har BorgarsStåndet ingått deruppå, att de skola utgå uti Svenskt Banco men beräknas i Hairib. B;co. När Ståndet uti ett visst fall uttryckt sig olika, lär det vara ett undantag derifrån, och om jag ej misstager mig , är detta ock särskilt i voteringspropositionen up tagit. Afven torde det icke vata rätt att uti en propoBition upptages, huruvida votering skall anställas angående flere särskilta tullartiklar såsom handskar, cabiljo &c. och jag tror att om BorgareStåndet icke fioner sig deruti, kan det halva rätt att fordra särskildte voteringar öfver dessa saker. Detta torde ej böra bero af de öltige Ständen* Den 27 Oclober e. m. beslut i ämnet, och jag anhåller derföre om återremiss. Herr Hjerta, Johan Gustaf \ För min del fean jag ej tro återreraissen behöflig. Jag finner vis. serligen med Herr von Hohenhausen, att det synes underligt, att sakfr, som vid första betrak, tandet anses som önskningsmål, sedan komma att utgöra föremål fcr votering i Nämnd, men jag tror, att när vi tagit för gifvit, att tulibevillningen hörer till liksens Ständers bestämmande, så är det ej orätt, att behandla målet såsom en bevillningsfråga uti allt annat, än det, sorn är rent oeconomiska detailler, om ock det skulle kunna hänföras till önskningsmål.
Det har äfven blifvit sagdt, att betänklighet kunde komma att uppstå mot fondernas, på de olika afdelningarne, förvaltning af dessa afdelnings-chefer, emedan man kunde befara konsiderationer vid utbetalningen. Jag kan för min del icke finna anledning att frukta sådant, derför att en militär står i spetsen för en förvaltning mera, än om en civil tjensteman innehafver befattningen; emot en sådan insinuation måste jag på det kraftigaste protestera. Huru skola väl dessutom konsiderationer kunna göra sig gällande, der ett reglemente är uppgjort för hvarje afdelning? Någon mannamån kan eller får der icke finnas. 106 Den 24 Oktober t. m. Det har vidare af reservanten inom Utsk:t och äfven här blifvit nämndt om behofvet att afskilja boställsvården och fondförvaltningen ifrån Krigs-Collegium. Hr Björck stödjer sin reservation på, att han anser, det staten icke bör taga med den ena handen och gifva med den andra, utan endast betala sina tjenstemän kontant. Inom Sverige eger dock det förhållande rum, att staten anslagit jord åt så väl civila som militära tjenstemän, samt deraf befunnit sig väl. Om en person får sig en större uppbörd, skall han hafva en stor uppbördsprovision. Dessa medel skola remitteras till Riksgälds-kontoret, hvarvid uppstå afbränningar. Det blir derför billigare, då staten gifver aflöning till en del i natura-prestationer. Hvad beträffar öfverlåtelsen åt Kammar-Coll. af en mängd ärenden rörande indelningsoch roteringsverken, vill jag ej precist motsätta mig densamma, men jag inser ingalunda nödvändigheten deraf. Det yttrande, som Rrigs-Coll. afgifvit efter inhemtandet af 1858 års komités betänkande, tyckes visa, att det finnes olika åsigter om lämpligheten af åtskilliga ärenders öfverflyttning, i synnerhet i afseende å fondförvaltningen; ty det gifves många svårigheter vid öfverflyttningen af dessa, då åtskillige fonder inom Krigs-Coll. finnas anslagna till särskilda ändamål.
Vid slutliga afgörandet vann den första åsigten, men då just den högre beskattning, som Ståndet derigenom beslöt, har mött så starka klagomål hos en dass af mindre jordbrukare inom Representationen, så skulle jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. vidtoge den medelbeskattning, som då af Gr. Elom föreslogs, eller i sk. b:co kannan, för att dermed visa, att R. o. Ad., oaktadt Bonde.St. med en möjligen obehöflig värma uppfattat denna fråga, ändock vill, i hvad R. o. Ad. kan, gå sina medbröders önskan till mötes. Hr von Rosen, Georgi Jag förenar mig med den sista värda talaren i det afseende, att skatten kan nedsättas till hvad Gr. Hamiltons reservation innehöll, dådetta mål förra gången förevar. Jag skulle önska, att R. o. Ad. ville till denna grad ingå på BondeStis inbjudning och nedsätta skatten till nämnda belopp, men ej frångå principen för brännvinsbränningens förändring till en fri näring. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Då denna fråga sist förevar, hörde jag ej allenast till minoriteten; jag var den enda, sorn anförde en reservation. Jag var således icke af den tanke, som blef gällande, men instämmer likväl nu i den meningen, att R. o. Ad. ej bör frångå ett redan fattadt beslut. Deremot anhåller jag, att vid delta tillfälle i afseende på skatten få förena mig uti hvad Frih. Elamilton och Hr von Rosen nyss anfört. Frih. Hamiltoni Jag tager mig friheten att göra de tvänne sista värda talarne, sora behagat instämma i mitt yttrande, uppmärksamma derpå, att jag ej föreslog det skattebelopp, som innehölls i Gr. Hamiltons reservation, emedan det utgjorde 6 rist., utan det skattebelopp, som under dåvar. discussion härstädes af Gr. Horn föreslogs nemi. i sk. blco, såsom en medelväg emellan de olika beskattningar, som föreslogos af Gr. Hamilton och af mig. Jag hemställer .9 H. 8 58 Den 9 Januari e. m. alltså, oia de värde ledamöterne behagade derutinnan instämma. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Landtm, samt H. R. o. Ad. ödmjukast anhålla att med afsägande af det förtroende, hvarmed jag såsom ledamot i Allm. Besvärsoch Oecon.Utsk. varit hedrad, likväl få bibehålla min riksdagsmannarätt såsom ståndsledamot. Bifölls: Hr Crusenstolpe, Magn. Jac.: Det är anledn. till anmärkning mot Statsministrarna, Statsrådet samt Föredragande, hvarom remiss begäres till Constit.Utsk., inför hvilket anledningarna uppgifvas skola. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna anmärkn:sanledning komme, till följd af 29 § Riksd.Ordn., att till Const.Utsk. remitteras. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller att uti R. o. Ad:s prot. få nedlägga min reservation mot R. o. Ad:s beslut i frågan om lagmansrälterna. Skälen för min reservation äro tillräckligen utvecklade under discussionen. Jag har ingen - Dcm 8 Augusti f. m, ting att tillägga, utan får blott förklara, att då jag slädnät i minoriteten, är det likväl en tröst för mig att få behålla den öfvertygelsen, att en klok och rättvis efterverld skall döma emellan mig och pluraliteten. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Jag anhåller vördsamt att uti prot. få nedlägga min reservation emot R. o. Ad:s uti sista plenum fattade beslut, hvarigenom LagUtsk:s betänk. W;o 82 blifvit afslaget.
Jag minnes ett särskildt sådant fall, nemi. efter uphörandet af kolerafarsoten år 1834, då R. och Ad. beslöt, att en lyckönskningsdeputation skulle afgå till Konungen och att de öfriga Stånden skulle inbjudas att deruti deltaga. Detta beslut fattades utan föregående remiss till Utsk. Hr Gripenstedt har visserligen rätt deruti, att då bestämd föreskrift saknas hvarthän en väckt fråga skall remitteras, kan remissen ske till Ekon. Utsk.: men, oafsedt det af Gr. Lagerbjelke redan ådagalagda förhållande, att intet Utsk. finnes med behörighet att nu förevarande fråga till behandling uptaga, får jag hemställa lill Hr Gripenstedt, hvilken utredning han anser Utsk. hafva att med detta ärende företaga ? Jag för min del kan åtminstone icke fatta, hvaruti utredningen skulle bestå, då frågan endast är, huruvida Ständerna anse tillsättandet af ett särskildt Utsk. nyttigt eller icke, och den äskade utredningen således torde komma att stanna vid ett enkelt ja eller nej, som Ständerna likaså gerna kunnat i första hand afgifva. R. o. Ad. behagade således finna, att man endast på omvägar och genom förvridning af sakens rätta sammanhang kan komma till det resultat, att nu ifrågaställde förslag måste till Utsk:s förberedande åtgärd öfverlemnas. Jag slutar nu med att uttrycka min önskan, att denna formfråga icke måtte föranleda till någon långvarig debatt, då det i alla händelser uti sista hand heror på Hr Gr. o. Landtm, att bestämma, huruvida den ena eller andra talaren riktigt upfattat Grundlagens stadganden. Skulle Hr Gr. o. Landtm, finna frågans afgörande utan föreg:de remiss till Utsk. strida emot Grundlagens föreskrift, lärer han ej underlåta att vägra propos. derå, och, i motsatt fall, beror det ju på flertalet af Ståndet att antingen bifalla det behandlingssätt Gr. Lagerbjelke föreslagit eller vidtaga den åtgärd, som Hr Gripenstedt anser vara den rätta. Hr Gripenstedt:
Allmänna MagazinsFonden tillhör , med Folkets allmänna rätt, ganska exclusivt ett stort allmänt Interesse det nemligen, att till skäligt medelpris hålla Allmänheten Spannmål tillhanda, och det med lika rätt på Statens alla geographiska puncter } allt ensidigt topa - De» 4 Maji, e. m. L37 graphiskt företräde måste således förnärma äganderätten och leda dertill, att den ena Medborgaren får beskatta den andra. Och i den mohn MagazinsFonden derigenom medtages , i samma förhållande undergräfves både det ena och andra ändamålet, och hela anstalten går sluteligen öfverända. Men skulle af Ma» gazins ÖfverskottsMedel några biträden åt Hufvudstaden kunna lemnäs, borde likväl sådant ske efter en mer välgörande plan. Om således understöden direcre tilldeltes sådana subjecter af Stadens Arbetsclass, sorn blifvit efter rigtig Scrutin dertill urskiljda, på såda. na grunder, som antingen en genom sjuklighet, ålder eller bräcklighet minskad arbetsförmåga, eller genom minderåriga barns underhåll ökade behof, och hvarvid personlig fräjd äfven borde ingå i b? räkning, skulle, efter en större scala, methoden blifva välgöranc de och de missbruk undvikas, som nu äro o» undvikliga, och hvarigenom lättjan, liderligheten och egennyttan draga af anstalten storsta fördelen. För kortheten skull får jag i öfrigt corn formera mig med och åberopa hvad Herr Hertzenhjelm i serskilt votum, detta ämne angående, andragii, och anhåller på alla dessa grunder ödmjukast om återremiss. Grefve Mörner, Adolph Goran; Det är ej ovanligt i andra Länder, och det kan ej heller vara det i Sverige, att i de större Städerne, der fattige hopa sig utan tillgång till 138 Den 4 Maji, e. m. uppehälle, och genom deras belägenhet hota att störa det allmänna lugnet, Regeringen nödsakas, till oredors förekommande, att utdela Spannmåls understöd. Det har från långliga tider varit iöremål för Regeringens omsorg , att förse Stockholms fattignre Folkclasser med groft bröd mot nedsatt pris.
N;o 14, i anledning af väckt fråga att prestman, som inhafva prebenden, måtte, i stället för desse, erhålla viss tillökning i förut innehafvande löner och att jura patronatus måtte upphöra; N:o 15, i anledning af väckt motion om tillhandahållande, på allmän bekostnad, af ett offieielt dagblad å vissa uppgifna ställen; N:o 17, i anledning af väckta frågor, om vidtagande af åtgärder till lindring i rustnings-skyldigheten; samt N:o 18, i anledning af väckta frågor att rustningsoch roterings-skyldigheten i Småland måtte nedsättas eller lindring deri ega rum; bifollos; N:o 16, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande Nto 2, angående väckt fråga om inrättande af ett statistiskt embetsverk samt anslag dertill, afslogs ; och lät Ståndet bero vid samma Utskotts Utlåtande N:o 19, i anledning af väckta frågor, att krono-brefbäringen måtte bekostas af postmedlen eller bestridas af allmänna medel; samt Statsoch Bevillnings-Utskottens Memorial N:o 20, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 11, angående väckta motioner om den personliga skydds-afgiftens användande för kommunala behof. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 29, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Memorialet N:o 27. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets
Lag-utskottet har, genom tillägg till della kap. af 15 och 16 <§§ i lagförslaget adopterat det af Herr Expeditionssekreteraren Richert i dess reservation (ill Lagberedningens protokoll (sid. 149) yrkade lagstadgande, hvilket äfven jag ansett riktigt och nödvändigt, men deremot förbigått den af Herr Expeditionssekreteraren föreslagna §, som mellan de förenämnda bort såsom den 16 införas, så lydande: »Beträdes någon med fylleri, i ty att han sä öf~ verlastar sig af drycker, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg, gata eller annat allmänt ställe; straffes med böter till 25 r:dr. Sker det 3:dje gången, eller oftare; vare straffet böter eller fängelse (enl, 2 kap. 18 §). Emot uteslutandet af denna § bar jag reserverat mig, emedan jag, lika med Herr Expeditionssekreteraren, anser, att »lagstiftningen skulle illa vårda sin egen värdighet och folkets allmänna säkerhet, om den icke, äfven genom strafflagen, sökte motverka detta vederstyggliga sedlighetsbrott, i samma mån förfärligare, än en stor del andra, som både frestelsen dertill, och möjligheten att få begäret tillfredsställdt, stundeligen äro för handen.» Hvad invänningen angår, att detta brott bör upptagas icke i strafflagen, utan i polisförfattningarna, erinras, att af samma skäl skulle ock till dessa kunna hänföras andra brott, som i detta kapitel omtalas, samt att »i Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, lS:o S8. 101 strafflagen måste man upptaga äfven de gerningar, som man, för upprätthållandet af hvad man förstår med allmän sedlighet, aktar nödigt att med straff belägga» Af Herr Agrell, C> Th.: Uti följande hufvudsakliga punkter af förestående betänkande är jag från Utskottets beslut af skiljaktig mening: Strafflagen, 2 kap. 1 §■ Utskottet har antagit en särskild straffart under namn af »straffarbete.»
Bfhde förete förteckningar, samt bevis deröfver till Kongl. Hofrätten ingifva inom sex månader, allt vid vite af femtio daler silfvermynt, eller ock att, i händelse laga hinder derföre mött, sådant inom samma tid uppgifva och styrka; och har under den 11 sisth Augusti Kongl. Majits nådiga Utslag uppå dessa underdåniga besvär blifvit meddeladt, af innehåll, att Kongl. Majit funnit klaganden icke hafva anfört skäl,» som kunde verka ändring i Hofrättens utslag, varande klaganden ålagdt att, vid deruti stadgadt vite, inom sex månader efter det nådiga utslaget, fullgöra, hvad genom Hofrättens utslag blifvit honom förelagdt. En häktad och för förfalskningsbrott tilltalad person, om hvilken Ivämnersrätten i Malmö den 31 Oktober 1849 afslutat ransakning och hänskjutit pröfningen af målet till Rådstugurätten, hade icke förr än den 15 Januari 1850 blifvit inför sistnämnde domstol inställd; och sedan jag, i anledning häraf, begiirt och erhållit Rådstufvurättens utlåtande, hvarigenom blifvit upplyst, det Kämnersrättens protokoll först den 31 December 1849 till Rådstugurätten inkommit; så har jag mot Kämnersrättens Ordförande, hvilken erkännt, att dröjsmålet bordt honom ensam i egenskap af Expeditionshafvande tillräknas, låtit för detta dröjsmål anställa åtal inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, som häröfver genom utslag den 22 Juni 1852 sig utlåtit, att som Kämnersrättens Ordförande medgifvit, att ifrågavarande ransakning varit afslutad den 31 Oktober 1849, men det dervid förda protokoll icke förr än den 31 påföljande December blifvit till Rådstugurätten aflemnadt; alltså och då Kämnersyiittens