Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom iiafva desse kommit i tillfälle att få sina egna affärer bibehållna i det skick de voro, och kyrkan har äfven vunnit, derigenom att de underhållit dess lägenheter i bästa skick, utan att de behöft gå från den ena personen till den andra. Det är under sådant förhållande med de missbruk som förut existerat, i afseende på dessa auetioner, sorn jag ville hafva äran föreslå, alt Ulsk. måtte taga dessa contraeter i betraktande, och ville föreslå ett någorlunda lika förhållande vid de Kronans lägenheter, hvilka framdeles skola förarrenderas. Detta kan icke ske utan återremiss. Jag anhåller således derom, med tillägg, att målet måtte få gå tili den afdeln., sorn just har sådana ärenden till behandling. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den siste talaren har inför Ståndet gjort en anmärkning emot StatsUlskts behandling af detta mål, oell har sagt, att det kommit på en villostig. Jag kan icke deruti instämma. Jag tror, att StatsUtsk. i det fallet har behandlat frågan, som det trott sig kunna och böra göra, då Utsk. lemnat det till en afdelning. Det är icke alldeles rätt, såsom den siste talaren sagt, att målet blifvit beharidladt samtidigt med andra ämnen, som visserligen dermed stå i något sarnmang, men likväl derifrån hafva många skiljaktigheter. Jag vill ej motsätta mig återremiss, emedan jag äfven tror, att de anmärkningar, som blifvit gjorda, ej sakna all grund; men jag tror likväl, för min del, att det ligger utom Ståndens egentliga befattning att föreskrifva Utskcn hvilka afdelntr, som böra behandla målen, då Utsktn sjelfva häst lära kunna bedomina hvilka afdeln:)', som lämpligast dermed kunna befatta sig. Hr af Ekenstam: Det är visserligen icke min mening att klandra Ulsk:s förfarande, och jag anser Gr.
Ut” skotts öfverläggningar och pröfning må ”icke uti något annat fall eller pä något ”annat sättj än denna Grundlag bok”staf ligen före skr ifverkomma jr ägor ”om Regerirtgsmakteiis beslut &tc ” Men i RegeringsFormen finnes icke" ett enda ord nämndt om Revisorerna eller deras åliggande, emedan deras inrättande då icke ens var påtänkt; och denna 90 §. är således alldeles icke på dem tillämplig. Så länge Kongl; Majrts, i slutet af 18 §. af Förslaget till Instruction för Revisorerna införde,' förklaring af 90 §. RegeringsFormen qvarstod, kunde hvar och en se, i hvad mening stadgandet borde tagas, nemligen att Revisorerna icke lingö ingå i något klander af Kongl. Majrts gjorde anordningar. När nu deremot detta är uteslutet ur Instructionen, och 90 §. RegeringsFormen helt enkelt åberopad, följer 57 H. n* if>4 Den 15 J a n u a r i i f. m. att frågor rörande anmärkningar vid beslut om anordningar ej få af Revisorerna väckas. Jag hemställer då hvad det är som Revisorerna skola göra? Eller är det blott ziffror som Revisorerna skola collationera? Utskottet har således, genom utelemnandet af den anförda meningen i Kongl. Maj:ts Förslag, förvandlat Instructionen för Revisorerna till ett fullkomligt bländverk. Utskottet har, pag. 23o af Utlåtandet, ej ansedt mödan värdt att ens redogöra, hvarföre Utskottet utelemnat den ifrågavarande meningen med citationen af go §, utan blott sagt att den såsom öfverflödig är borttagen. På nu anförde skäl anser jag således Instructionen i högsta måtto förderflig. Men då 3 Stånd redan bifallit Utlåtandet, tjenar det till intet att återremittera detsamma. Jag tillstyrker derföre afslag derå. Om saken ej varit genom 3 Stånds beslut redan afgjord, skulle jag af nit för mitt fäderneslands väl hafva yrkat afslag. Men när detta mål nu mera ej kan vinnas, så är det blott mitt Stånds ära, som jag ifrar för.
Med anledning häraf och under åberopande af 2 mom. 1 5 § uti Kongl. Stadgan om försvarslöse personer den 29 Maj 1846, så lydande: ”När och huruledes försvarslös, som icke är att hänföra under 6 § 1 inom., men tigger eller visar fortfarande lättja och liderlighet, må genom annat tvång, än i förra mom. sägs, hållas till ordning och arbete vid inrättning inom orten, derom vill Kongl Maj:t serskildt förordna;” har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl Maj:t i underdånighet anhålla, att ett dylikt förordnande måtte, såsom tillägg till 1847 års 4’attigvårds-stadga, varda i nåder meddeladt. Efter föredragning af denna motion inom Högv. Presteståndet, har Herr doktor Säve uti afgifvet skriftligt anförande sig yttrat och, jemte framställande af de missbruk och obehöriga anspråk, som förekommo vid fattigvårdens anlitande, fästat uppmärksamheten på otillräckligheten af det korrektiv mot tiggares kringstrykande, som är afsedt med det i 20 § 2 mom. uti Förordningen om Fattigvården förekommande stadgande, att bettlaren vöre förfallen att behandlas såsom försvarslös person, eller att, förpassad till hemorten, hållas till arbete under socknens polisuppsigt. Tillsyningsmännens husbondemakt förmådde nemligen oftast icke något för att tvinga det till vana blifna dagdrifveriet till sysselsättning; allvaret och noggranheten i uppsigten öfver de försvarslöse inom en socken verkade tvärtom derhän, att dessa desto förr utvandrade för att i andra socknar söka tillhåll för sin sedeslöshet.
Men samskolan har afven en annan uppgift och denna är den sedliga. Deri ligger enligt mitt förmenande idhens tyngdpunkt. SAvidt jag känner, fiunes föga att i detta fall med fog förebri flickskodan; jag tvtirtom kanner, att man med samvetsgrannaste omsorg vakar 4fver den unga flickan just i detta hanseende; men hvad jag ocksil vet, ar att förhiillandena inom gosskolan Atminstone p&amp; mAnga h&amp;ll .lemna i detta hanseende mycket öfrigt att önska. Skolans ledare och darare göra nog kanske hvad göras kan, men rektor och larare &amp; ro ej alltid narvarande i klassrummet och under lekarne. Gif flickan tilltrade till dessa bAda och det skall nog visa sig, att hennes person .s&amp;sorn Jlicka är for gossen ett sedligt stöd af stor blrkraft, och ett moraliskt varn mot mycket, som ej eger det höfviskas natur. Ingalunda tror .jag dermed, att ynglingen genast och hlirigenom skall blifva ett sedligt ideal - kanske torde han and&amp; komma i beröring med ocb .kanske duka under för lifvets siimre krafter ty har han icke yt+terst som v&amp;rn mot lifvets onda makter ett hem, der far och mor aro: hans förtroligaste och basta vanner, s&amp; kan det handa att alla andra skyddsvgrn brista. Ja, men har har ju fickan ingenting vunnit, sivida man ej antager, att afven hon behöfver ett liknande moraliskt stöd i gossens narvaro, inviinder man. Sant; hon har ingenting vunnit for detta skede af sitt lif, men vinsten ä r henne förvarad for framtiden. I en make med renare sedligt lif och dermed ocksi med större förm8ga att skapa lycka kring den husliga harden fAr hon en rik belöning. Och kvins a n s utbildning m&amp; nu gA i hvilken riktning som helst., en faktor bör hon aldrig utelemna: möjligheten att nA sin högsta uppgift - den att blifva maka och moder. Hon har d&amp; att vilrda sig derom, att hon som hustru kan bliha lycklig och göra lycklig.
Jag beklagar blott, hvad mig sjelf angår, att jag numera är så gammal vorden, att om jag också hade tillfälle att slå under samma förträffliga inspeelion, hvilket jag likvisst icke har, så är nu åtminstone den tiden förfluten för mig, att kunna göra mig den lill godo och fromma. Jag får afven säga, att om det ingått i undervisningen i afseende på huru man skall yttra sig, att dervid så gå tillväga som Hr Lefrén i dag exempelvis ådagalagt, så bade jag icke, äfven om jag varit hans discipel, kunnat taga efterdöme deraf. Det må val vara ganska oratoriskt, att med den ena handen peka på hedenhös och med den andra på lännstenarna vid Riddarhustorget, men för min del anser jag en sådan oratorisk form icke för mången vara öfvertygande. Det må äfven höra till del rätta sättet att behandla frågor, att lösrycka vissa ord uren talares dictamen och deremot göra anmärkmr; så har Hr Lefrén behagat förfara emot mig. Han har ur ett mitt yttrande uttagit ordet försåtligt, under förklarande att ett sådant uttryck, ej borde begagnas ens af den, som har rännstenen till sin lägerstad, och ännu mycket mindre af någon ledamot af detta Hus och inom detta Hus. Jag bekänner att jag icke minnes att jag nyttjat detta ord; jag har derom frågat åtskillige personer, som sitta här omkring mig; jag har frågat Hr Ridd.Secreltn, men alla dem, jag tillsport härom, hafva förklarat att de ej kunna sig sådant erinra. Det är således förlåtligt, 0111 jag ej heller kommer ihåg att jag fullt detta ord; men hvad jng säkert minnes, är, alt jag icke sade det så, eller i den mening, alt jag {gjort mig förtjent af dylika kraftyttringar, sorn dem hvarpå Hr Lefren gifvit R. o. Ad. ett så eclatant prof. Har jag begagnat detta ord, så var det säkerligen på det sätt, att, då jag i förra plenum sökte vederlägga Frih.
Maj afgifvit infordradt utlåtande, deruti Komitén, under åberopande af dess vid flera föregående tillfällen uttalade, af erfarenheten nogsamt bekräftade, åsigt, att ett årligt anslag af 1000 r:dr banko icke vore tillräckligt för att med något anspråk på fullständighet i afseende på lärarepersonal, undervisningsämnen m. m. ordna en läroanstalt af ifrågavarande beskaffenhet, hvadan ock de flesta bland dessa skolor fått sig för de sednare åren i nåder tillagdt ett extra bidrag af 1,000 r:dr, hemställt, att på det dessa skolor må kunna uppfylla sin bestämmelse och motsvara de 42 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. stegrade fordringar, sorn en mer och iner utvecklad kunskap i landtkruket naturligen måste medföra, Kongl.
Utskottet å annat ställe i detta betänkande upplyst, Kongl. Krigskollegium, Förvaltningen af Sjö-ärendena och Stats-kontoret fått sig anbefaldt att gå i författning, får Utskottet i sådant syftemål föreslå, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att hvad i denna fråga rörande afskrifningsprocentens belopp förekommit måtte tagas i öfvervägande vid utarbetande af det nya afskrifningsreglementet. Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt stuteri-inrättning. § 17. (1863 års Rev.-ber. pag. 147. — Utlåt. pag. 300.) Af 1863 års Revisorer har i afseende å räkenskapen för denna inrättning blifvit anmärkt, att de vid räkenskapen fogade medikamentsräkningar icke, i enlighet med gällande föreskrifter, ingifvits till granskning i Kongl. Sundhets-kollegium, i anledning hvaraf vederbörande redogörare uti afgifven förklaring anfört, att, sedan uti Kongl. Kammar-rätten anmärkning vid samma stuteris räkenskaper för år 1832 förekommit derom att rabattering å medikamentsräkningar icke iakttagits, samt Kongl. Kammar-rätten ålagt vederbörande att godtgöra hvad såmedelst under åren 1827 till och med 1832 icke blifvit rabatteradt, Kongl. Majit, uppå häröfver anförda underdåniga besvär, genom nådigt Bref den 28 April 1837 förklarat de till stöd för Kongl. Kammar-rättens utslag åberopade författningar icke vara å då förevarande fall tillämpliga samt befriat klaganden från den honom ålagda ersättningsskyldighet, och då apothekare således, enligt redogörarens tanke, ej voro förbundna att å de till stuteriet levererade medikamenter lemna rabatt, droge redogöraren deraf den slutsats, att de icke heller voro skyldiga att till Kongl. Sundhets-kollegii granskning ingifva sina räkningar. Då uti Kongl.
Som jag för min del icke finner någon skillnad uti naturen af capital-skuld eller rän-' teskuld, synes det mig naturligt, att då jag har rättighet att med obligationer liquidera capitaler, bör jag äfven väl dermed få liqvidera räntan. 3. §. 7 mom. föreskrifver till slut, att d© redan uti Disconterna såsom hypotbek deponerade 3-p ocents reverser böra upptagas i liquid med räntan beräknad till den 1 October 1817. Det är angeläget, att vid reglementariska stadganden inga omöjligheter föres skrifvas; af sådan egenskap är detta stadande} dessa papper äro till en del emottagne afDisconterne och i liquid beräknade med ränta till depositionsdagen, i stöd af Domaremagtens Resolution och Utslag; en annan del åter är deponerad , utan att inom Discontverken kan utredas af hvem, huru skall då den räntan kunna återfordras, som en gång blifvit beräknad , enär man icke vet af hvem den skall å* terfordras Uti 3‘dje afdelningen af Förslagets a.-dra moment föreslås en anhållan hos Konungen, om en kungörelse rörande tid af ett år, inom hvilken Disconternes fordringsägare böra sina fordringar anmäla; dervid får jag anmärka, att jag ick® kan fiona skäl till denna afvikelse Den 2 Jutii. SI från de lagliga formerne, och jag tillstyrker derföre, att i stället för den nyssnämnde kungörelsen, en årsproclama måtte blifva föreslagen.
— Skola vi väl påtaga oss den ansvarigheten, att i egenskap af Ständer vilja granska och fälla omdöme öfver den Plan, hvarefter dess Resultatcr äro tillvägabragte. Mig synes att en jemföring mellan Rikets Politiska ställning 1809 och i8i7> sorn ligger fattlig för hvar man, undanrödjer bebofvet af all vidare forskning. Hvad behöfver jag som Riksdagsman känna Justitiae StatsMinisterns Plan för sig om Lagformerne. Ordningen är etablerad huru ändring skall kunna äga rum i hvad sorn nu gäller; och emedlertid synas vi ej böra anse oss alldeles obelåtne dermed , emedan vi känna det och hafva erfarenhetens vittnesbörd. Det nya brafver varsamhet redan derföre att det är nytt. Bekymmersamma äro tidens omständigheter i det Financieia och i det Oeconomiska: Döijom det icke, men glömmom ej heller, att Riket nu först efter nära tolf års snart sagt oafbrutne 216 Den 8 December. krig och skakningar, återfått Lugn; och erinidrom oss tillika, att i vår tillstädesvaro ligger det förnämsta beviset på Konungens faderhga önskan att tiden må begagnas till rättelse och hjelp. •— Månne det emedlertid icke yore orättvist'att fro , att hvar och en, som innehar en Embetsrnanna-plats , derföre skulle mindre lik ligt sentepa Landets ställning, än den enskilte Medborgsmannen. Äfven jag är Embetsman; Den värde Talaren var öcken utmärkt Embetsman: Jag apellerar till hans egen ädla känsla; Är det billigt detta uttryck , att i underdånighet skall begäras frugten af den Embetsmanna-verk» samhet, som Foiket dyrt betalar. Mates ock den redlige Embetsmannes sqmnlösa nätter, hans bekymmer och mödor ällenäs^ efter dagsverkspris, så äfven i detta fall är hara ej dyrt betalad; men i synnerhet inom deft^ Hus hat han dessutom rätt att påfordra bedömmande efter en annan måttstock. — Embetsman» nen har ansvarighet inför Lagen och inför Opinionen för sina gerningar:
Detta antal utgjorde, under läseåret 1847—48, 63—82, samt uppgick under sednaste hösttermin till 100. 32 Då Hernösands numera förenade läroverk, der lärjungarne icke lära i talrikhet mycket öfverskjuta de härvarande, äger 16 ordinarie lärare, så finnas vid Östersunds elementar-skola icke flera än 6 sådane, jemte en blott terminsvis påräknelig Duplikant. Af desse lärare äro tvänne upptagne i de två lägsta klasserna, hvilka blifvit »slutna« lill följd af hvad en tvingande erfarenhet gifvit vid handen. Skolans allmänna afdelning, svarande ungefär emot halfva f. d. Lärdoms-skolan och hela Gymnasium, måste derföre skötas af endast 5 lärare, ehuru de särskilda läroämnena äro 11, och några af den beskaffenhet, att de taga en persons hela lärareförmåga i anspråk. För denna skolas tillväxt och framtida bestånd är derföre önskligt, att lärare-personalen ökas och förses med fullgoda löneförmåner, hvarigenom en högre lärdom och utmärktare skicklighet städse kunna vara att påräkna; ty så länge samma, om ej större fördelar annorstädes lättare kunna erhållas, torde svårligen någon med öfverlägsna egenskaper förmås välja ett ställe, som genom sin aflägsenhet och sina försvårade kommunikationer hvarken erbjuder någon billigare lefnadskostnad eller särdeles uppmuntran och näring för den litterära verksamheten. Enligt öfvergångs-stat utgöra lärare-lönerna för närvarande: 1,200 R:dr jemte boställe för rektor eller förste läraren, 1,000 för andre, 800 hvardera, för tredje och fjerde samt 600 P»:dr banko likaledes för hvardera femte och sjette; hvarförutan Duplikanten erhåller i årligt arfvode 300 R:dr. Särskild Folkskola finnes, der omkring 70 barn årligen erhålla undervisning. Då den lokal, som för närvarande lill skola begagnas, är nog inskränkt, kommer nytt skolhus att nästa år uppföras.
Sonens minspel i det ögonblick han fick syn på den unga flickan hade varit så påtagligt; det uttrycket hade hon aldrig förr sett i hans ansigte; och i samma ögonblick hon såg det visste hon hvem den unga flickan var. Han hade aldrig talat om henne, mer än den ena lilla antydningen i brefvet; hon hade aldrig hört hennes namn och hon anade icke hur hon såg ut; men ändå kom det öfver henne med en ingifvelses omedelbara visshet, hvem hon var. Underligt det kändes som smärta. Hur hon än önskade honom allt godt, hur mycket hon än längtat efter att detta skulle ske det var något inom henne som uppreste sig deremot. Hon kunde icke göra sig reda för hvad det var; dunkelt och oklart rörde det sig inom henne en instinktlik ångest, hon tyckte sig aldrig ha älskat honom så högt som just nu, hon tyckte sig aldrig förr ha känt en så obändig längtan att taga honom i famn och skydda honom emot lifvet det allvarliga, lifvet, som smeker den ene och slår den andre, smeker och slår i blinde, som ett okynnigt barn. Så snart föreläsningen var slut reste hon sig hastigt upp och gick. När William vände sig om och såg efter henne var hon försvunnen. »Nu följer jag er hem», sade han när de hunnit ut på gatan. »Så får jag med detsamma se, hvar ni bor.» »Nej tack. Jag går ensam. Farväl!» Hon nickade och trippade af, men han höll jemna steg vid hennes sida, »Små fröknar ska' inte vara nyckfulla», sade han. »Ni har ju sällskap. Skynda er; sök upp det.» »Hon är nog redan gången; det var min mor.» Fröken Hagberg tvärstannade midt på trottoaren. »Er mor?» »Ja.» Hon satte sig åter i rörelse. »Det hade jag aldrig trott», sade hon. »Hvarför det?» »Hon såg så ung ut.» Det var som om den unga damen efter detta meddelande blifvit mera tillgänglig och snart var samtalet mellan dem förtroligt som mellan gamla vänner. De gingo genom en oändlighet af gator, der lyktorna strålade i långa linjer, gingo förbi skimrande butiksfönster, som kastade stora ljusfloder uti öfver folkmassorna hvilka böljade förbi i mörka vågor.
En följd af detta förslags antagande bade blifvit, att de fleste formar vid Tumba måst omgöras, alt förråden af sedlar, efter gamla formulären, blifvit obrukbara och att en tillverkning efter nya måst företagas. Då denna vigtiga fråga vid den tid, förslag till arbetsplan för år 1841 skulle upprättas befann sig i den ställning, att Rikets Ständer bifallit den föreslagne förändringen, men Konungen ännu icke fattat sitt beslut, kunde, under dessa förhållanden, ingen arbetsplan för år 1841 med någon ändamålsenlighet uprättas. 2:o ”Då en del af de Tumba Hufvudbok åtföljande verilicationer funnits ”försedd med Inspecterande Fullmägligens godkännande underskrift och ä ”en annan del åter är tecknadt endast, att räkningen blifvit för samma Full ”mägtig upvist eller företedd, men, efter Revisorernes tanka, Inspectörens ”påskrift i detta hänseende måste åsyfta att lian ikläder sig ansvar för ut”giftens behörighet; anse Revisorerne ifrågavarande påskrift böra vara af ”likartad beskaffenhet och föreslå alt dervid må begagnas ordet ”godkännes.” Först får undertecknad uplysa, all den egentliga granskningen af ziffrans behörighet i hänseende till de utgifter, som vid Tumba förekomma, tillhör Bankens Controlloch Revisions-Afdelning der såväl Estrad af hvarje månads Gassa räkning med tillhörande verificationer, som, efter fulländadt bokslut, Hufvudboken i dess hela vidd, undergå granskning. (Se Ordnings stadgan för de serskildta Afdelningarne inom Banco-Verket sidcl. 185, 186, 197). Afsigten med den Inspecterande Fullmägtigen i vissa fall ålagda skyldighet att påteckna verificationer kan ingalunda vara att på honom från Bruksförvaltaren öfverflytta ansvarsoch redovisningsskyldigheten för de utgifter, hvarå räkningen finnes försedd med ifrågavarande Fullmägligs på Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket.
Delta är en liberalitet, som icke synes vara af någon våda för författuingarnes efterlefnad, och hvilken jag derföre skulle tro böra bifallas. 7:0 Att, om obehörig person gör undersökning efter olofligen inför dt gods, och anträffar sådant, detsamma må vara förbrutet, sä vidt dess egenskap af förbuden eller t lill för snillad vara kan bevisas, och dess värde uppgår till minst 100 R:dr B:co, men utan vidare påföljd för innehafvare!! ; samt att, om intetdera af dessa förhållanden inträffar, Undersökaren bör plikta för olaglig visitation. Med detta ansvar afses, att förekomma husliga fiscaliska forskningar, ledande till fridsförstörande förhållanden emellan husbönder och tjenstefolk. 8:0 Att i beslag taget gods skall vid Domstolen värderas efter det pris, som å varan i Talita jean är utsatt; och att om varans värde der ej finnes bestämdt, tillkallade behörige Värderingsmän då må den värdera, efter allmänt gångbart pris. 58 H. 7 93 Den 11 Januarii f. m. g:o Att alla i beslag tagna och förbrutna dömde varor, af utländsk eller inhemsk tillverkning, genom offentligt utrop må till den mestbjudandes fria disposition försäljas; och att deremot, å Kronans behållning af försäljningssumman för gods, som är till införsel förbjudet eller vid införseln med Skyddstull belagdt, FabriksFattigCassan må äga att åtnjuta 10 proc. Genom detta stadgande följer visserligen, att varor, som till skydd för inhemske näringarne äro till införsel förbudne, utspridas i landet. Men först och främst kommer detta icke att verka på Fabrikernes financiella tillstånd, emedan de njuta derföre den föreslagne ersättningen; och för det andra, kunna sådana varor, som vid utländska Fabriker äro med skicklighet tillverkade, när de till en ringa del spridas i landet, tjena såsom modeller för våra tillverkare.
Den 04 Januarii. ven och LandtMarskalken bedömmer rättare ån jag, den åtgärd som dess kall tillhör att lemna ; men om Grefve von Schwerin gjordt ett öfverflödigt steg, då han begärt proposition i ett årnne, der den icke behöfs; så står det lyckligtvis i Herr Grefvens och LandtMarskalkens skön , ett, utan proposition, tillfredsställa den ena sidan, utan att såra den andra. Jag bekänner att min känsla svider vid denna föreställning, att allmänheten en dag skall låsa i våra Protocoller, att en Ledamot blott begärt upplåsande af en §. i Grundlagen, men dock rönt ett sådant motstånd , att proposition va. rit af nöden. Må Herr Grefven och Landt-' Marskalken tillåta, att upplåses, och dermed år också discursen, å denna sidan slutad. ' å Grefve Lövenhjelm'. Efter det upplysande och vackra tal, som Herr Grefve voa Platen i ämnet hållit; vet jag ej något som redigare och båttre skulle utveckla den förevaran de frågan. Mitt syftemål kan derföre endast vara att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på Grefve von Schwerins och Friherre Boijes senare yttranden , i afseende på den först-' nämndes motion. Enligt dessa yttranden skulle Grefve vori Schwerins afsigt med motionen egentligen vara blott att få 4i §. uti Riksdagsordningen upplåst. Efter min tanka borde det anses öfverflödigt att påminna Ridderskapets och Adelns Ledamöter oin Grundlagarnes innehåll. Något hvar lärer vål kånna dem. En begäran om $:s uppläsning år dock visserligen ingalunda lagstridig, och denna uppläsning bör Den 24 Januarii, 93 eller kan således icke vågras. Men jag måste för min del reservera mig deremot, att uppläsningen skulle afgöra sjelfva Lagfrågan; ty derom s frides nu. Yore jag uppmanad att framställa min enskilda tanka i ämnet; så skulle jag förklara, att jag med fullkomlig likgilltighet motser utgången.