Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskts tillstyrkande ej lägger något hinder emot införselsfriheten, utan utgår från den synpunkt, att salu-accisafgiften bör upphöra, så snart full och ovilkorlig införselsrättighet allmogen tillätes. Att sedermera Utsk. i sitt tillstyrkande nyttjat de ordalag, som betänk, innehåller, kommer deraf, att Utsk. ansåg, att då saken i vissa afseenden stod på samma punkt som vid sista riksdagen, borde äfven Bevilln.Utsk. tillstyrka R. St. att nu ingå med en likartad skrifvelse; och jag tror, att icke stor skillnad skall finnas emellan ordalagen i TJtslus tillstyrkande och beslutet vid förra riksdagen. En återremiss motsätter jag mig icke; men jag har ansett mig skyldig att upplysa förhållandet för att ådagalägga, att Utsk. svårligen kunnat eller bort göra på annat sätt, än det gjort, enär författningen, tolkad på sätt Hr af Billbergh äfvensom minoriteten önskat kunna göra det, icke för hvar och en är tydlig och klar. Frih. Boye, Ludv.; Jemte det jag i allo instämmer i det yttrande, Hr af Billbergh afgifvit, anser jag mig pligtig att gifva all den rättvisa, som är förenlig med sjelfva frågan, åt motsidans tankar. Jag kan visserligen icke fatta K. M:s kungör, af d. 28 Aug. detta år annorlunda, än att då K. M. tillåter landtmannen att få i städerna försälja ej al - JOO Den 8 December. lenast sina naturalster, utan äfven sina tillverkningar ”af hvad namn som helst,” så måste deruti äfven vara inbegripet dricka, brännvin och bröd; jag kan icke förstå annat, än att detta måste vara inbegripet under orden: hvad namn som helst. Men å andra sidan måste jag medgifva, att jag aldrig last någon olyckligare redaction, än denna författning äger; ty det är en alldeles ovanlig logik att säga, det landttnannen till följd af gällande författningar, som förbjuda försäljningen, medgifves försäljningsfrihet. Detta var också skälet, hvarföre Ulsk:s pluralitet säde: ”Här står ju, att de förra författningar äro gällande.
Derigenom hafva de förslag, som medföra verkligt gagn, vid behandlingen, ofta med de förre sammanblandats, och den mindre benägenhet, man i allmänhet eger, att lemna bifall till nya förslag, torde måhända genom detta förhållande kunna förklaras, helst de farhågor, som vid något nytt, med eller utan skäl, uppkastas, så lätt äro hulpne genom den tillgängliga utvägen alt förslaget afstyrka. För mig synes afstyrkande af ett förslag böra, liksom ett bifall dertill, vara faltadt i följd af moget öfvervägande samt noggrann och fördomsfri undersökning af den nytta, som med förslaget åsyftas och med detsamma kan åvägabringas, hvarvid man synnerligen torde böra fästa sig vid dessa hufvudpunkter: 1:0 om förslaget är ledande till ett nyttigt och af behofvet påkalladt ändamål; 2:0 om saken genom det föreslagna medlet vinnes på det ändamålsenligaste, lindrigaste och enklaste sättet; 8 BevillningsUtskottets Betänkande N:o Å. 3:o ora de olägenheler, sorn förslaget medförer, kunna anses uppväga del nyttiga, sorn detsamma åsyftar. Med tillämpning af denna undersökning till här förevarande förslag, torde i första rummet uppmärksamheten för några ögonblick böra fästas å hvad Motionairen uppgifver som ändamål lill den begärda afgiften af 2 sk. banco för hvarje kanna bränvin, som sjö- eller landvågen till Hufvudstaden införes. Motionairen uppgifver sjelf härvid bränvinets fördyrande och i följd deraf minskade consumlion, äfvensom att bereda ett byggnads-anslag till sådane byggnads-företag, hvilka, genom deras egenskap och ändamål, det tillhör Statsverket att bekosta, och hvarvid Motionairen fäster sig serskildt vid följande företag: a) ombyggandet af Södra Slussen , b} uppförandet af ett Riks-Museum med National-Bibliothek, c) reglering af Kronans hus och byggnader å Helgeandsholmen, till fullkomnande af ordning och mera smakfullt utseende af den af naturen danade vackraste delen af staden.
Reservation i ämnet af tvänne Ledamöter bifogas. Stockholm den i3 Maji 1829. Bih, till R. St. Utsk. Reservation: af Herr Grefve Posse: Då det är upplyst och af Utskottet medgifvet, att de klandrade föreskrifterne, angående så väl Malmvågarne, sorn förändrade methoden med kol-inrättningen i ugnarne och kostpenningarne, medföra obestridliga fördelar framför de utvägar, hvaraf Bergsmännen förr sig i dessa hänseenden betjenat, synes det mig orätt att föreslå en åtgärd, som otvifvelaktig! skalle motarbeta dessa förändringars införande i allmänhet; — och på sådan grund hade jag hoppats, alt Utskottet, i anledning af de mot dess första Betänkande gjorde anmärkningar, skulle frånträdt sin hemställan, om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit anmäla deras underdåniga önskan, att det må på vederbörande Hytte-delegares godtfinnande och fria val få ankomma alt antaga meranämnde förändringar eller icke; men då Utskottets pluralitet icke delat min åsigt i detta fall, återstår för mig icke annat, än att reservera mig mot det fattade beslutet. Häruti instämde Herr Friherre Stjerncrona* Hest), och Oecoti. Utsk. Ull.cle. lY. o i1^< i 9 N:o 114* Ånkom till Expécl. Utskottet den 20 Maji 182c}* Ytterligare Utlåtande, rörande yrkadt förbud mot otillåtna Landemark* nader samt om Militaire marknadsvakter, och inställande af en marknad i Borås, ötkottets uti detta ämne, under N:o 38* förut afgifne Betänkande har af samtlige respective Riks-Stånden blifvit återförvist} tued deremot gjorde anmärkningar.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till §:n under nyssberörde förbehåll; och blef denna propos. med talrika ja besvarad. Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på antagande af Frih. Klinckowströms förslag att ordet »ordförandens» skulle utbytas emot ordet »adelsmarskalkens,» och derefter propos. på bibehållande af ordet »ordförandens,» hvilka båda propos:r besvarades med många ja och nej i blandning; hvarefter och sedan propos. på antagande af Frih. Klinkowströms meromnämnde förslag förnyats samt likaledes med många så väl ja som nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering äskats, uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Frih. Klinckowströms yrkande, att i § 11 af Riddarhus-Utskits förslag till ny Riddarhus-Ordning, ordet »ordförandens» utbytes emot ordet »adelsmarskalkens,» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bibehålies den af Utsk:t föreslagna benämningen »ordförandens.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda. Ja — 40. Nej — 42. Slutligen hemställde Hr Gr. o. Landtm., att ordet »sammankomst» skulle ändras till ordet »adelsmöte;» hvilket bifölls. § 12. lista mom:t. Frih. Klinckowström: På grund af de ändringar, jag föreslagit i föregående §§, får jag anhålla att ordet »sammankomster» måtte utbytas mot »adelsmöten» och ordet »sammankomstens» på näst, sista raden emot »mötets.» m Deu II April f. ra. Gr. Oxenstjerna: Ehuru det kan synas underligt att en ordförande inora Utsk:t uppträder mot Utsk:ts förslag, utan att hafva reserverat sig, så måste jag dock göra detta för att söka gå dem till mötes, som klandrat den s. k. alltför stora apparaten. Här vore just tillfället att få den mindre.
Der §88 Den 2Z Mars. anföres at Nöel Lommiss-Stiftelser kunna aldeles uphäfwa gll 6i8position8 ftiher af fast egendom, och göra Arfda-Balken onyttig. Hwarföre suoonera ven aflägsna och nästan omöjligen inträffande händelsen, at all fast egendom kan förwandlas til O01NMI88, dä arfwe-jord, itttecknad och för wederlag gi-averacj jord icke hartil får anwändas? Hwarföre antaga som säkert, at alla innehafware af förwärfd Jord nödwändigc stola stifta ikHe, c:ommi8!,er? Hwarföre grunda en Lagförandring pä dylika 8uppo3itioner? Utan twifwel derföre, ar nägra werkliga stal aro fwara ar upleta. Om den hittills gällande Testamentsoch Oon2tio>i8-friheten wore sä högst stadlig och förderflig som Utstottet förmenar, tyckes som wära fordna Lagstiftare, hwitkas wishet med säkerhet kan jemnföras med de nuwarandes, stuile hafwa insett stadligheten af denna frihet, skulle hafwa instränkt densamma. Som detta icke händc, hade jag trott at uröfningen af denna rättighet förtjente et mildare, et rattwifare bedömande, an at kallas en lystnad atäswenpä et opatriotistt sätt göra sitt namn odödligt, et ondt, som begynt smitta alla Lisber: det wil säga, ehuru man ej tydligt welat yttra sig, et ondt som egenteligen warit utöfwadt af Ridderstaper och Adeln. Utstottet har wäl medgifwit, at dennuwarande Dstamenrs-frihet icke är stridande emot Riksens Ständers beflut, at all jord, af hwad natur som halst, mä af hwar man förwarfwas; men wil likwäl förklara denna frihet wara emot samma bestuts c8pne och syftemäl.
Ridderskapet och Adeln af Herr von Kock, N. S., väckt motion (n:o 225), hvari, under förutsättning att de flera vid denna riksdag väckta motioner angående uppfostringsverket skulle komma att behandlas af el! särskildt Utskott, hemställes, att Rikets Ständer behagade besluta alt genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla att nästa riksdag för Rikets Ständer måtte framläggas en plan för ordnandet i ett sammanhang af rikets allmänna uppfostringsverk, jemte nådigt förslag till de förändringar, som deruti kunna anses behöfliga; att Rikets Ständer dervid tillika uttala såsom sin underdåniga lanke, att nämnde plan, jemte det den stödjer sig å de allmänna grunder, derom Rikets Ständer, efter af särskilda Utskottet afgifna yttranden, under riksdagen kunna öfverenskomma, och hvilka grunder böra i den underdåniga skrifvclsen angifvas, tillika borde innefatta bestämmelser lili ledning vid besvarande af följande, förmodligen nu till afgörande färdiga frågor, nemligen: ”Hvilken del af uppfostran kan och bör lemnäs endast af familjen; vid hvilken del deraf mäste kommunen eller staten biträda? Om för gossen behöfves småbarnssaiar, folkskolor, elementarskolor, universileter och tiilämpningsskolor af alla slag, hvilka bildningsanstalter böra Simas för flickor? Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande K:o 118. 37 Huru bör kostnaden fördelas emellan slaten och kommunen för uppfostringsanstalterna, och hvilka bidrag dertill böra lennäs af eleverna? Huru skall den största tillgång beredas af skickliga och framför allt sedliga lärare, med de uppoffringar man derföre kan göra, och i hvad mån kunna qvinnornas biliäde härvid påiäknas för de mindre gossarnes och flickornas bildning samt den indelta arméens befäl anlitas för de äldre gossarnes undervisning jemte deras fysiska utveckling och beredande till fullgörande af sin pligt såsom fosterlandets försvarare? Gifva de nuvarande skolorna grundade anledningar lill klagan öfver s. k. ”mångläseri” och deraf följande ytlighet, öfveransträngning och sjuklighet?
Fienden, redan »vandrande mot Rikets hufwudstad, äkcrförde stna steg ät egna kuster. Na.ionens Fullmägtige kallades att rädflä om dess tillkommande öde. Med enstämmiga röster flilljde de för alltid frän Thronen si'n förra Dynastie. En Statsförfattning, lagbunden för Regent och Folk, erböds Swerigeblygsamma Niks-Föreständare, och Kronan ät ännu en Återstående Son af den gode ^OOOR taga denna dubbla stänk. En Thronföliare utkorades, Eder Majits dagar till stöd och Nationen till trygghet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 18 Julii e. in. likväl ett StatsRåd varit af motsatt mening; hvilket förordnande synes strida emot stadgandet i RegeringsFormens 34 §. att intet StatsRåd må tillika bekläda något annat civilt Embete. d) att en Professor blifvit utnämd vid ett Universitet, utan förut till tjensten upprättadt förslag; hvilket synes icke vara enligt med det stadgande i 28 §.
På samma sätt är det personliga värdet af tvänne slag, beroende antingen på inre egenskaper: lärdom och upplyft anda, eller på yttre: tapperhet, upplyst nit i statsrådslagen o. s. v. — Dessa fyra utgöra Slatslifvets elementer, kunna omöjligen vara hvarken flere eller färre, och äro således det, sorn genom Ständerne måste representeras. Att bos oss det varit meningen att, med våra fyra Stånd, representera dessa Elementer, då BondeStåndet skulle föreställa Statens production; BorgareStåndet, Statens förädling af sin production; Preste-Ståndet, Statens lärdom; och Adeln Statens ära, är lika påtagligt, som alt de nu mera, till följe af vissa utaf tiden framkallade förändringar, icke alldeles adequat och fullständigt uttrycka den idee de skulle uttrycka. Jag upprepar således ännu en gång, att jag, för mili del, anser det högst berömligt af Höglo fl i gc ConstitutionsUtskottet, att det icke föreslagit någon förändring i det grund väsend tliga af våra Slåndsförhållanden och således alldeles lemnat utan uppmärksamhet de framställningar om en omstöpt organisation hvilka då och då låtit förnimma sig. Ilufvudsakligast vända sig dessa framställningar omkring tvänne åsigter. Enligt den ena, önskas att till de redan varande fyra, skulle läggas ännu ett 372 Den 27 Maji. femte Stånd, hvilket enligt några skulle utgöras af jordägande så kallade Ståndspersoner, enligt andra åter af ofrälse Militaira och Civila embetsman. Fördelen af detta femte Stånd, menar man, skulle visa sig deri, att aldrig mera två Stånd skulle stanna mot två, emedan det egenteligen, om det kom att bestå af jordägande Ståndspersoner, skulle i alla vigtigare fall, hafva samma interesse med Adeln och BondeStåndel och med dessa rösta lika. Först måste jag förklara, att jag icke kan inse någon slags fördel af ett sådant förhållande, som skulle gifva jordägandet och produetionen en oproportionerad öfvervigt i Stats-vågskålen, mot productions-förädlingen och insigter, som den icke tillkommer.
Neck bekymmer A^.-v 96. 9 lisi linnel luiovul iulieintsl, iitt, vslitiidt elt 8toooe rintsl mälsn ^li to, Nt! blilvit :d Ksmmsi-('.oll> ^>uin lirindlsAile, brilsnven r,> oss»jooils äoenilen inom nän>n,le Kinbetsvei!i, i !'ö>^l i>l Aöi'omälen8 tillväxt, ärligen t'IltsAlt vell »umeos vöre nä väA ett olrss till <itz» »osd, ritt je«i vä! en mänAil , >>ä ollniän voll tz»8i<ili! lätt inveilisnde, loä»oo inäsle len>n:>8 ulsn lisnd1ä'A»nin»; voll dä <let 8608liildts sdlliäil.ilvle v» inloäNd, stt lov iis Ksm1»i, v-(7vIIo^H 8ex Kedsinoteo Aenom sjulidom blilUt vol, t,olj»en söolän»ie li>I äoo liiudor«de stt sins Ksmnisi-bälls Krnbeten be8tolil3, 65 de us>^>ä dem indeldii mäl säledes liommki Litt vtteillAii,6 olis mvvlienlielen iis ordAjoodii äienden, !,e>8t, siä sätt Ksnnns,-<I.olIe»iuiu
Den 14 jfngusti f. m. 171 fasta egendomar, gjort visse stadgeräntor, som varit långt ringare än efter Jordboken och Markegången skulle belöpa, och efter eget behag förmedlat hemmanen, genom hvilka missbruk en ansenlig minskning i Hospitalernes hemman och räntor uppkommit; äfvensom Riksens Ständer uti en den i5 October 1766 till Kongl. Majit i underdånighet a flåten skrifvelse, sjelfve intygat, att den tid, som enskildte Directioner för Hospitalerne varit i orterne tillförordnade, hushållningen vid desse verk blifvit mycket vanvårdad. Dels af denna anledning, dels i anseende till särskilta beskaffenheten af de vid Hospitalsvården förefallande ärender, dels ock på den grund att Riksens Ständer funnit styrelsen öfver Hospitalerne böra] handhafvas efter något vist system, hafva Ständerne vid 1766 års Riksdag förordnat en Deputation, som skulle äga öfverinseende öfver Hospitalerne och deras hushållning , jemte flere andre barmhertighets-inrättningar samt hålla hand deröfver, att hvad rö. rande dem vöre stadgadt, blefve af vederbörande iagttagit, Vid 1766 års Riksdag, då alla Deputationer, Comtnissioner och Directioner utom den för Banken afskaflades; upphörde af sådan anledning äfven HospitalsDirectionen. Riksens
Utskottet har derjemte undfått remiss å följande, härmed sammanhang egande motioner, nemligen af Herr Liljenberg, D. F. G., om ordinarie lön för den nuvarande Extra ProvincialLäkaren i Wernamo; af Herr Doctor Bruhn, om anställande af Provincial-Läkare i Nya Kopparbergs, Hjulsjö, Hellefors och Grythytte socknar; af Herr Prosten Ahlcjvist och Sven Isaks - son , hvar för sig, om anställandet af en Läkare inom Norra delen af Öland, hvilken Läkare-befattning Prosten Ahlqvist ansett kunna och höra förenas med Gurhus-Läkare-tjensten i Borgholm; af Herr Prosten Agrell, om högre aflöning för Provincial - Läkaren i Ljusdahls district; af H. Akesson, om anställande af ytterligare en Provincial-Läkare i Halland; af Petter Pehrsson om arne nya Provineial-Läkares anställande uti så väl de socknar, hvilka omförmälas i Herr Prosten Bruhns motion, som Nora och Lindes Bergslager, samt af Pehr Sahlström, om anställande af en Extra Provincial-Läkare för Södertörn, med station i Södertelje. Hvad först angår den af Kongl. Majit föreslagna aflönings-tillökning för Extra Provincial-Läkarne, så, enär ordinarie Provincial-Läkare ej innehafva i lön mera än 3p5 Rrdr 24 sk., med derunder beräknade Zq tunnor spanmål, och det synes mindre lämpligt, att Extra Provincial-Läkare skulle erhålla förmonligare löne-vilkor, än de ordinarie, har Utskottet funnit sig icke böra tillstyrka det af Kongl. Majit äskade anslag till förhöjning i redan befintliga Extra ProvineialLäkares aflöning. Deremot anser Utskottet sig höra föreslå Rikets Ständer att, för aflönande af ytterligare Åtta Extra ProvincialLäkare med 25o Ridr till hvardera, låta å Stat uppföra en summa af 2,000 Ridr, med förbehåll likväl, att dessa arfvoden ej må tilldelas sådane Läkare, som förut af Staten eller någon
Nämndens beslut härflutit af nyck, enskildt agg eller beräknad anläggning, kan eller bör Han då öfvergifva den eller de, som blifvit offer derför ? Ålägger honom icke 16 §:n att godtgöra den oförrätt, som blifvit tillfogad en aktningsvärd Medborgare, och beror det icke af Konungen att i sådant fall kalla honom till andra Statens högre Ämbeten? Hvad anseende återstår väl då för Opinions-Nämndens åtgärd? Och är det väl lämpligt att blottställa Riksens Ständers beslut för ett så beskaffadt Konungamagtens ogillande? Till hvad redan blifvit anfördt kommer ytterligare en vigtig omständighet. Lagstiftarne, år I809, hafva ej beräknat den händelsen, att Opinions-Nämnden möjligtvis kunde, hel och hållen eller till en del, komma att bestå af personer, hvilka vid Högsta Domstolen haft Rättegångar anhängige och dem förlorat. Dessa skola då i sin ordning döma öfver sina Domare, De kunna törhända vara ölvertygade, som vanligtvis i tvistemål, den Äng. upph. af 103 §. Reg. F. m, m. tappande Partén, att dessa Domare gjort dem orätt, och denna öfvertygelse kan möjligen väcka ovilja emot Högste Domstolens Ledamöter , som dömt emot deras fördel och om saken uppfattade åsigt, ty man beräknar illa menniskohjertat, om man tror, att de, som anse stg förorättade, ej lätteligen kunna omfatta ett gynnande tillfälle att hämnas deras förmenta lidande. Opinions-Nämndens Utslag kan således tilläfventyrs endast blifva uttryckt af den ovilja och det hämdebegär, som enskilda rättsökande kunna hysa emot sina Domare. Denna ovilja kan få en ännu större utsträckning, ty utan att sjelf hafva varit invecklad i någon Rättegångssak, kan man hysa deltagande för en väns, eller ock genom falska framställningar blifva ledd bakom ljuset. Det är icke tänkbart, att alla Ledamöterne i den Nämnd, som eger att fatta ett oåterkalleligt beslut, kränkande fören Medborgares heder , kunna döma med sakkännedom, ty då skulle helt andra villkor fordras för denna Nämnds sammansättning.
Då repre sentationsfrågan tili sin princip bär behandlades, yttrade jag mig endast tillfälligtvis och af en särskild anledn. öfver en punkt deruti. Jag bade äfven nu tänkt iakttaga tystnad, men då ulskillige mine yngre ståndsbröder tillkännngifvit sina åsigler till en del skiljaktiga från mina, och då jag visserligen icke hvarken betviflar eller bestrider deras högre insigter och skarpsinnighet, men likheten i ålder torde berättiga mig att jemföra min erfarenhet med deras, så anhåller jag att i korthet få gifva mina åsigter tillkänna öfver representationsförändringen i allmänhet och sedan lika kort öfver delta betänkandes behandling. Som princip godkänner jag för min del riktigheten af allmänna val; ly den grund, hvarpå de hvila, är rättvisans. Jag hoppas således att de allmänna valen äfven i vårt land skola göra sig gällande, emedan rättvisan omsider öfverallt gör sin rätt gällande. Deremot saknas här den grund, sorn är lika nödvändig som den theoretiska, nemi. den praktiska. Jag tror att införandet af dessa allmänna val bör föregås af mera utvecklade communalförhållanden samt en större och allmännare intellectuel och moralisk bildning, än som hos oss finnas, och jag fruktar att om man uppför byggnaden före grunden, så skall den förra, om icke ramla, åtminstone innan kort komma att visa betydliga sprickor i murarna. Dessutom hafva de allmänna valen att strida mot en betydlig makt, icke mot en statsmakt blott, ty den skulle väl kunna besegras, utan mot en farligare makt, en universal makt, som sträcker sitt välde lika mycket öfver det himmelska riket som öfver Norra Amerikas frista ler. Denna makt, mine lierrar! är fördomarnes, sorn måste respecteras i den mån den är stark, i den mån den historiska grund, på hvilken den hvilar, är djup oell framför allt i den män dessa fördomar förmått inom ett land bereda kraft och lycka, sådan man då föreställde sig den sistnämnda. Det är på dessa skäl jag önskat, att ståndsrepresentationen icke hade blifvit underkänd i det förstärkta Const.Utskottet.
Öfverdirektören härom gjorde underdånig anmälan redan den 31 December nyssnämnde år, med hemställan, huruvida ej i nåder kunde stadgas, att ifrågavarande slags böter och vitén borde, i enlighet med hvad i afseende å förvandling af böter, ådömda Postverkets tjenstemän blifvit genom Kongl, kungörelsen den 6 Mars 1849 föreskrifvet, vid bristande tillgång förvandlas efter de grunder, sorn innefattas i 10 kapitlet 1 § Utsöknings-balken samt 8:de punkten af Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, och förvandlingen göras af Eders Kongl. Maj;ts vederbörande Befallningshafvande omedelbart efter det att visshet vunnits derom, att den bötfällde saknade medel till böternas och vitenas betalande; — att emedan? nådigt svar å denna underdåniga hemställan icke erhölls under åren 1850—1859, Öfverdirektören varit nödsakad att låta fortfarande balansera de ifrågavarande medlen, som tid efter annan ökats o o • derigenom, att flera Landtmätare under nämnda tio ar blifvit adömda böter eller vitén, hvilka de icke kunnat gälda; — samt att, så snart Öfverdirektören mottagit Eders Kongl. Majits nådiga kungörelse af den 7 Februari 1860, angående förvandling af böter eller vitén, som, på grund af Kongl, instruktion för offentlig myndighet, blifvit ådömde, hvilken kungörelse i sig innefattar nådigt bifall till (^Verdirektör|h<? jftlrtfbrifrfla underdåniga hemställan, så vidtog Öfverdirélvtörén genast efföriJferti^ åtbära för de iiälärfiö - (i — 29e — rade böternas och vitenas förvandling på föreskrifvet sätt, derest tillgångar till deras gäldande af vederbörande Landtmätare fortfarande saknades, till följd af hvilken åtgärd den ifrågavarande balansen nu betydligt minskats. LUDVIG B. FALKMAN. Ph. H. Öhrwall. Stockholm i General-Landtmäteri-kontoret den 19 November 1861. Kongl.
Äammarfjenaren Sfi. Sfi. S5etjenf.cn Sfiammarjungfrun 9fi. 3fi , jQuéOåtlcrfFna Sfi. Sfi. spigor 9fi. 9fi, ... Snfafrt&JonV. Sfi.' ‘ ; £>drfo'rufa« uppgifroeé: .$:rS 25rdnt»in3panna, enfe! Dito SDfidjTmdrinare Dito bifo meb enfe! reeftftcafton^aparaf Dito bifo meb bub&e 1 bifo . Dito bifo SPiflorijT £marmeb forlebit dr tiflroerfabeé ooo f:r O&feroeraO. Om någon af ben ©fattjtolbigeg ?5ant, ?5Jti>nbItngat etter Jbugfotf åger fåbtnto ggenbontor ocb lägenheter, 30erf ocp 3nr<ittningar, |roarfére afgift lemlift 2. gtrt. erlägges, ufmdrfsg fohant breimnb namnet, oeb om »agon «f bern dr gift, upptaga inmnm »ad efter mannen. Q5d mtna agor 65 för dfrigt Sfi. Sfi, «3«tta got-mulaifc bdfiaS in roib 7:6* fiixm af iz:tc aefet.) got* milia iré. $)?äntoté? bd) @faitfPtifnmö^S<5ngb uti 0?. &. 0ocfen (@Wb) för ar i$ ; ; hemmantal jjemmmnnefg 3?nmn. j ©(. §aH —! a © &! Serline. 'e 3 C3 Sen ffaitfTylbi.qcé m. ni; fattin. It o« rr** q 2 3 -& C3 g © -eg c» e» —-T' » 3 ,(