Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§I't Stänveks nuwaranve Secreterare fält en särskild Summa under namn af Taffel p^cuimgar w-d denna Riksdag sig anslagen, har mes arswodek intet sammanhang; ky vesta äro icke bestämda säsom en belöning, vä) han har icke möjsliyc!, dera» kunnat haima nägon besparing. Men dä faa tror mig med säkerhet weta, akt ivid alla Riksdagar k-!!sörene en wida större Summa b'!swit Bdnde^Ständeks iLecreterare tilldelad, Vä Riksvägens längwarighet, Ve förehasde ärendernaS svnneriigu wigt, Secrecelarens vermed förenade särskildta beswa: i afseende pä deras föredragning och öswerläggnmgarnes ledning till nvttiga och gagnelig!, beslut, öswerstödigt syneS bewrsa vläm» pUlghuen af att lemna honom wid ve,>na Riksväg minore arlwove än wid Ve föregående; sä skulle jag önska vet Högloflig?. Stars U skottek welat lemna ät vesta vmftändighcwr Mant afseende, att man icke tätt stalia anledning till den önskan att bestämmandet af Bonde-Ständtts Secreterare arlwode olt:d matte förbllfwa utom gransen af Utskottets Befattning. Wi känna mangrant att wär nu warande Secreterare snart Nio Mäncder warit hindrad att sköta sin tjenst, otk dan sälebcs under hela venna lid warit 1 mistning vf större delen Embetet Åtfölja-de inkomster, roorederdä Siändet wärdigt, more Vkt rätrwist, att hans befwrnlng hoö Ost ssulie Msdsöra honom en ren förlust s Ingen l bland
M. uti Nådig skrifvelse den 20 Martii 1822, förklarat det Reclamenter af ofvan uppgifne beskaffenhet icke kunde annorlunda betraktas, än såsom Svenske medborgare och undersåter den tid up pbr ilig. ningen skedde, hafva Riksens Stander likväl vågat i underdånighet hysa en annan öfvertygelse i detta fall, samt ansett att då pn person, sedan förlusten timat, afflyttat ur Riket, han ock uppsagt rättigheten till det särskildta skydd, (ian, såsom härstädes domicilierad, haft rätt att fordra, hvilket ock öfverensstämmer med hvad Riksens Ständer, i afseende på Commerce-Rådet Sederholm* i Finland boende arfvingars fordringsanspråk, vid innevarande Riksdag, beslutit. För att utröna, huruvida icke vederbörande Reclamenter må kunna förut hafva blifvit för deras förluster genom~assurance elier , på annat sätt godtgjorde, hafva Committerade, enär Reclamenten uppgifvit, att han ej å sin förlorade e. Underdåniga Skrifvelser. gendom tecknat assurance och icke eller pH annat sätt erhållit ersättning, och Comrnitterade insett omöjligheten, att ålägga anskaffande af något på. lifligt skriftligt betyg i denne omständighet , samt den negativa'bevisning, sorn vittnens hörande i detta fa il skulle innefatta, hvarken ansetts lämplig, eller kunde leda till hufvudsaklig upplysning, varit föranlåtne att vidtaga den enda återstående utvägen, nemligen; att ålägga Rei clamenterne, ätt med liflig ed inför domstol fästa, att någon ersättning för förlusten hvarken genom asäurance eller på annat sätt, till större eller mindre del, kommit dem tillhanda. Och då Riksens Ständer nu sned Comrnitterade i denne del instämma, få Riksens Ständer i underdånighet tillägga, dels att genom lika beskaffad edgång äfven bor utredas om icke Reclamenten, antingen derigenom att han emot föreskrift seglat utan Cunvoy, eller annorledes förverkat sin rättighet till assurance} dels ock att Riksens Ständer icke kunna antaga den af Comrnitterade vid åtskillig?
» Vi ska läsa korrektur och revidera och klappa af och klappa om, bland andra herr Ljungner, om han inte aktar sig. » » Gå nu bara hem och lägg sej i lugn och ro, herr Ljungner lille, » vidtog Disa beskyddande. » Vi ska rätta alla de bockar ni begått. » » Säger hon det, lilla n ä b b —, jag menar ottefågel? » stammade Ljungner konfunderad. » Men hvad är egentligen meningen? Hvad ha fröknarna att göra så här i soottan, med respekt till säj andes? » » Vi ska falsa — • falsa, sa jag, inte valsa — » den ljufva T i d e n », så den ser ut som folk, när den presenteras för allmänheten. Men adjö med sej nu, herr Ljungner! Vi ha kommit hit för att arbeta och inte för att prata som vissa andra. » Uppiggade af denna lilla förpostfäktning, stormade flickorna in på expeditionen. Taklampan välkomnade dem med sitt blidaste sken, och kaminen såg varmt på dem med 1897 sitt röda cyklopöga. En liten fetlagd, lefnadsglad änka, Lisen Bäckström, gick små- sjungande omkring bland tidningshögarna. Van vid expeditionsgöromål, hade hon af bokförläggare Loven blifvit utsedd till förestyre för hans båda döttrar vid deras blygsamma debut som tidningskvinnor. Efter en gladlynt hälsning slog fru Lisen ut två tidningslägg på disken, placerade flickorna framför hvar sitt af dessa och stack ett falsben i handen på dem. Sjä !f tog hon plats vid ett bord midt emot samt bad Disa och Rut följa hennes exempel, hvilket de äfven samvetsgrannt gjorde. Först krafsade de eftertryckligt med sina falsben på tidningarna, tills de öfversta med sin högra kant sköto öfver de underliggande, så nöpo de behändigt den första och därpå de följande, hvar efter annan, i högra understa hörnet samt veko dem dubbla, tvådubbla, fyrdubbla, allt under det de med falsbenen gåfvo vederbörligt eftertryck åt de respektive vikningarna.
Böra de iz prvCent, som Hans KonglHWel Kron-Prinfen uppå berörde fordringar i Nä dtt - Den ,8 Juli,'. k-.;/ der behagat förstjuta med en Summa af 99,864 R:dr 2; ss. Hämd. Brev, genast Hans Kongl. Höghet godtgöras. och hwilket belopp, enlig: hwad i iiästa punct omförmäles, kommer att afga frän hwad de enstilda fordringLägarena ytterligare böra undfå. 2:0. Jemlikt Eders Kongl. Majus Nådiga Proposition, komma enstilda Swensta Medborgare, att för deras hos Fransta Regeringen ägande fordringar af förut omnämnde destafienhet, hwilka af Eder Kongl. Mast i Näder warda godkände, blott till twä tredjedelar af dessa fordringars belopp, njuta indemnisation af Swensta Staten, pä det sitt, att, sedan ifrän twä tredjedelarne af hela FordriugsSumman i Frcmstt mynt först afgätt de af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen i Näder förstjutne 18 proCent, äterstoden, eller 48^:dels proCent reduceras till Swenstt Bankomynt, efter 8 ss. per Livres Tournois, hwarefter af det härigenom uppkommande belopp i Swenstt Banco ytterligare innchälles hwad till CurSdifferencc wid godtgörande: af Hans Kongl. Höghet Kron-Primens förskott erfordras. För hwad sedermera af förenämnde 48^ proCent öfwerblifwcr meddelas Fordrinasägarena Riksgälds - Contoirets Obligationer pä Tio är och med Fem proCenrs ärlig ränta emot qwittencer pä fordringarnas hela belopp, hwilka gwittencer tillika komma att innefatta fullkomlig och owillkorlig öfwrrlätelse pä Swensta Staten af Fordrinasägarenas anspråk hos Fransta Regeringen för dessa af Swensta Staten liqvidcrade fordringar.
Desiderias hofstat, enligt den vid 1859 och 1860 års riksdag fastställda Riks-stat; hvilka besparingars sammanlagda belopp R:dr 392,788: — afiemnats genom Kongl. Stats-kontorets anordning af den 19 April 1864; och Bih. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 1 Häft. 5 34 Stats-Utskottets Memorial N:o 3. det vid nyssnämnda riksdag på Riks-statens Sjunde Hufvudtitel uppförda, men till hela sitt belopp besparade ersättningsanslaget till Postverket för ökad kostnad i följd af postskjutslegans böjande ■ R:dr 210,000: — genom anordning af den 19 Januari samma år. Riksgälds-kontorcts Styrelse. (Reglementets 227—257 §§). Utaf' dem, hvilka såsom Riks-Ståndens utsedde Fullmägtige, vid sednaste riksdag fingo styrelsen öfver Riksgälds-kontoret sig anförtrodd, hafva Brukspatronen Friherre Wilhelm Fredrik, Tersmeden, Grosshandlaren Anders Berg samt förre Riksdagsfullmägtigen Samuel Ödmann under Mars och April månader detta år afgått ur nämnda Styrelse samt Kyrkoherden F. W. Öfverström i slutet af nästlidne September blifvit genom döden hädankallad. I desse sålunda afgångne Fullmägtiges ställen, hafva undertecknade Wirsén, Lindstén, Björkman och Wasmuht, vid nämnde riksdag utsedde Suppleanter inträdt. Enligt hvad för Fullmägtige efter Grosshandlaren Bergs afgång anmäldes, har den i främsta rummet af Borgare-Ståndet valda Suppleanten Grosshandlaren G. Högström funnit sig af enskilda angelägenheter hindrad att Fullmägtigs-befattningen emottaga. Vid inträffade sjukdomseller andra förfall hafva bland de öfrige vid samma riksdag utsedde Suppleanterne varit till tjenstgöring inkallade:
Jag slutar med den förklaring, att då jag, ur rättvisans, ur statens, ur jordbrukets och industriens synpunkt, finner en förändring af testamentsrätten nyttig; ur rättvisans derföre att, på sätt jag redan nämnt, det bör vara mig tillåtet att göra något för min maka eller bestämma något med afseende på mina barns olika anlag och förmögenheter; ur samhällets, emedan jag anser det nyttigt att de täta omvexlingarne i jordegendomarne böra motverkas och egendomen något mera fästas, vid slägten; ur jordbrukets, emedan jag anser att jordbrukaren med mera kärlek nedlägger sitt arbete på egendomen, då han kan förfoga öfver den efter sin död och då han vet att han kan bestämma och upkasta en plan, sora hans efterträdare fullföljer; ur industriens intresse slutligen, emedan industriidkaren ovilkorligen behöfver en utvidgad testamentsfrihet för att icke vid makans död nödgas afbryta sin rörelse; — då ur alla dessa synpunkter en förändring i testamentsrätten är nödvändig; då det förslag, som blifvit framställdt, medgifver en så vidsträckt testamentsrätt, vidsträcktare än något lands i Europa, med undantag af Englands, och då hittills bestående förhållandet), hvilka vi i allmänhet tyckas hafva föresatt oss att med varsam hand förändra, måste omgestaltas, innan de kunna medgifva ett fullkomligt borttagande af inskränkningen i fråga om arfvejord, — tror jag att Utsk. gjort rättast i att endast gå det steg framåt, som Betänk, utvisar. Jag vågar således anhålla om propos. på bifall tili Betänk. Hr Cederschiöld, Rob.Theophron; Då de förhållanden, hvilka framkallat det i nu gällande lag stadgade förbud mot bortgifvande af arfvejord. icke vidare existera, kan jag för min del icke annat än gilla lia §:n i Utskis nu framställda förslag, hvarigenom blifvit tillåtet att bortgifva ^ af all sin qvarlåtenskap, derest man efterlemnar bröstarfvinge, inen i annat fall all sin egendom.
Så kysste hon honom med den äkta kärlekens skälvande styrka — lockade kreaturen omkring sig till ett skydd och sprang tillbaka mot höjden, medan han långsamt och motvilligt steg nedåt med sitt unga, osvalkade blod! Tror du på helvetet? Jag tror på det, det är en riktig lisa att få tro på det — ibland! Det finns människodjävlar, du, som man inte kan avväga något annat straff för än helvetets eviga eld. Nu ska’ du höra. Jäntungen, hemma efter matsäck, hade mycket riktigt en brevlapp med sig tillbaka. »Styvmodern hade varit så beskedlig; lovat både arv och bröllop, fyra-dags-bröllop till — och det skulle hon kosta på. Eljest hälsade hon så mycket och var så glad!» Den kvällen blev det fest i buom — med kaffe och färska rån och extra nattfoder åt korna. Ja, Bolla fick till och med krans kring hornen! Skratta du gärna, om du så vill. Jag är mer hågad gråta, jag! På natten låg Margit på sina knän och tackade Gud, som givit henne kraft att stå Sven och sin kärlek emot, och bad den store Fadern förlåta henne, att hon varit så sträv och misstänksam mot Maja. Du djävul där nere i dalen, brände inte den bönen dig som droppande eld? Söndagsvardagarna förvandlades till vardagsvardagar nu, så lång och tung blev tiden. Men pjosk är inte våra flickors lag, och så arbetade och sjöng Margit dubbelt på förmiddagarna och stod varje kväll på sviktklippan för att därifrån vakta solens gång över Hökberget. Sven var en styv blåsare, men Margit var en utan like. Ännu talas det om, hur luren klang och jublade det året från buom! Så en dag hördes inte kärleksljuden från dalen längre. Först på femte dagen, just när Margit beslutat stiga ned, för att finna lisa i sin ångest, klang den igen. Men nu kom en ny ångest till Margit. Hon kände inte vad luren sa’: hjärtat tog inte in de granna ljuden, utan de föllo omkring henne som krossade skärvor. I darrande förtvivlan blåste hon nu fråga på fråga och fick allt »oförståndigare» svar.
Talmännen aflägge, då deras utnämning meddelas Riks-församlingen, följande ed: Jag N. N., utnämnd och förordnad att vid detta allmänna Riksmöte vara Talman för Gemensamma (Öfre, Nedre) Kammaren, lofvar och svär, vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag vill och skall med all min förmåga upprätthålla Konungens och Riks-församlingens ömsesidiga rättigheter, i öfverensstämmelse med Rikets Grundlagar, Så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ. Mom. 3. Läte då äfven Konungen uppläsa berättelse om hvad sig i Rikets styrelse sedan sisla Riksdag tilldragit. §. 49- Innan Talmannen aflagt eden, föres ordet i hvardera Kammaren af äldste närvarande ledamoten från det främsta Landskapet, enligt den ordning dem emellan, som i Rikets offentliga handlingar af ålder blifvit iagttagen. Lag samma vare under Riksdagens lopp, om både Talman och vice Talman hindrade äro, intilldess andre, i deras ställe, blifvit, på sätt i §. 48 stadgas, utnämnde. De i Talmännens ed upptagne föreskrifter gälla äfven för den, som Talmans-ställe företräder, §. 5o. Öfre och Nedre Kammaren, äfvensom den Gemensamma, v;i 1 — je hvar och en sin Secreterare. Canzli-biträden och betjening, sedan Bil. till Coristilutions-Utshottets Memorial, N:o 58. 2<) Gemensamma Kammaren god kant behofvet deraf, utses på sätt hvardera Kammaren för tillfället beslutar. §. 5i. Hvarje fråga, hvarmed Riks-församlingen sig sysselsätter, med undantag af Ordnings-mål, och dem, som röra Kamrarnes Protocoller, Canzli och Betjening, äfvensom af dem, om hvilka denna Grundlag serskildt stadgar, bör, innan beslut fattas, hafva varit öfverlemnad till utredande af ett Utskott, och dess Betänkande deröfver inhemtadt. §.
Hennes minne är kärt för alla, som i mer eller mindre mån fått göra bekantskap med den lifliga gamla, som hade sinnet öppet för allt hvad lifvet bjöd af frågor för dagen så- väl i politiska som sociala ämnen, literatur, konst m. m., och dock hjärtat inåtvändt mot det högre mål, som för henne var och förblef lifvets viktigaste tanke. Månget stort verk väger mindre i vågskålen vid det sista, stora profvet än detta — den ödmjuka och stilla förnöjsamheten efter lifvets långa, heta strid. En riddarsaga. ~jffu ligger boken sluten på mitt J hvari jag länt den gamla och i mitt öra ljuda ännu ord med klang af capen, segerrop och Jag hör, hur krigstrumpeten jag till och mig, med hjålmvisiret mig det förgångnas en okänd kvinnobild jag på hvilken sagans hela skimmer Och fåldt, tiden. åter dödens tystnad kring då jag lyfter skåda får, faller. nu det synes mig, att det var hon som, fastän gaf åt sagan innebörd och ton och ensam lefoande i minnet dröjde. Af seklers djupa tystnad från mig aldrig nämnd, hon öfver grafcen riddarskölden dock ser jag i allt sig mig räcker handen, hennes bild hennes saga ristad in i randen. Och samma kärlek, med lifvets starka förborgad röjde, skild, och som i riddarbragd låga en gång brunnit, än i dessa ord är lagd, och genom tiderna dess röst mig Du gamla, riddarsaga på mitt hvad nyfödd hunnit. bord, skönhet nu för mig du gömmer, du talar till mig lifvets varma och rår, galler, som på gällt, striden, står vålnaden af den förgångna Men klagan. smattrar ser de döde rida fram och framför bord, riddarsagan, äfven jag om riddarbragder Tor ord, drömmer! Hedberg. Kvinnomöten. ) et hade icke varit min afsikt att taga till orda eller ingripa i den sak, som här skall antydas.
Varandes af Kongl. Maj:t, som tillika emedlertid tillåtit, att hvad dittills, enligt serskildta Kongl. Bref, utgått till GardesRegementen för löntillökningar eller andre behof, finge för år i83o fortfarande utgå, äfvensom att den löntillökning, utöfver förra Staterne, som Rdrets Ständer för UnderBefälet beviljat, skulle för samma år utbetalas och emellan UnderBefälet fördelas, i förhållande till hvars och ens aflöning, efter dä ännu gällande Stater, genom serskildt Nådigt Bref af den 20 November i83o, bifallit, att den genom Kongl. Brefvet den 14 November 1829 medgifne En Skillings tillökning för hvarje Natura-portion, utöfver det faststälda Ordinarie Gaget för Troupperne finge, äfven under då ingångne nya provianterings-år fortfarande utgå, hvartill den erforderliga Summan skulle anordnas å de på Tredje HufvudTiteln till ofurutsedde Militaire ulgijter afsatte medel. Och sorn Révisorerne härjemte inhemlat: alt Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 27 Mars i83o, förordnat öfverflytta ing af kostnaderne för åtskillig# i Kongl.
I en motion, som till BancoUtsk. blifvit remitterad, har jag omständligare sökt utreda dessa af mig nu yttrade åsigter; jag åberopar densamma ånyo, emedan den af någon händelse icke synes hafva kommit till föredragning inom Ulsk. Mig synes, att Utsk. obeslöjadt bör uttala sitt erkännande eller förkastande af den hufvudgrundsats, som i denna motion uttalas, ty den innebär en vitalfråga i financelagstiftningén, som icke med tystnad kan förbigås, eller med skygghet kringgås. Man måste klart utsäga, om man vill mota en framtida bankrutt, eller blunda för dess annalkande. Jag anhåller om äterremiss. Många ledamöter yttrade härtill bifall. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Ehuru jag med nöje erkänner det förtjenstfulla i ölsk:s arbete, isynnerhet när man besinnar alla de svårigheter, som mött Utsk., och alla de olika meningar, som der skulle förenas, synes det mig likväl som om delta betänk, vore alltför mycket genomgripande i sin tendens, ty det skulle snart sagdt ändra alla vära financiella förhållanden, och jag tror icke, att den största skarpsinnighet kan förutse alla de följder, hvartill det skulle leda. Vid början af denna riksdag utgaf jag i en tryckt skrift mina åsigter i detta ämne, men jag har sedermera något modifierat dem. Kanske förledd af den vanliga faderskärlek, som författare hafva för sina arbeten, synes del mig nu, som min åsigt vore enklare och mera ledande till det sökta resultatet, än hvad Utsk. här föreslagit. Jag har derföre gjort en kort resumé' deraf, som jag ber att få uppläsa, icke såsom en ny motion, utan såsom en bilaga till återremissen af Ulsk:s betänk., till det afseende Utsk. derå behagar fästa. Härefter uppläste II. Ex. Hr Gr. Björnstjerna följande: Grunder för en Jina noer ellering : l:o Banken förblifver i sitt nuvarande skick; så äfven Riksg.- cont. 480 Den 18 December f. m. 2:0 Lånerörelsen, sorn nu bedrifves af Banken, förblifver derstädes. 3:o
Be 1 ill nin gs-Ut skuttet : l:o af Gustaf Pettersson från Östergöthlands Län, angående bran vinsbränningen; oell i sammanhang, härmed etL från Ridderskapet och Adeln communiceradt memorial i samma ämne af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf\ hvilket memorial, såsom eget, antagits af Gustaf Bernhard Appelqvist från Blekinge Län; 2.0 af Mathias Hjort från Götheborgs och Bohus Län, om förbud mot införsel af, eller förhöjd tull å utländskt glas; 3:o af Johannes Samuelsson från Jönköpings Län, om förhöjd tull å utländska victualievaror och lyxartiklar; 4:o af Lars Larsson från Gefleborgs Län, om ändring af 1 art. 1 § Bevillnings-Förordningen; 5:o af Sven Jonsson från Jemtlands Län, angående förhöjd lull å utländska machinerier; 6:0 af Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, om lindring i bevillning för fiskare i Bohus Län; 7:o af Anders Trysen från Östergöthlands Län, om förhöjning i tullen å utländsk ull; hvaruti sig förenade Ola Jeppsson från Blekinge Län och Per Jönsson från Christianstads Län; 8:0 af Hans Pehrsson från Gefleborgs Län, 0111 förändring i Kongl. Förordningen den 18 Febr. 1843, rörande stångjerns-smides-skatten; 9:o af Måns Månsson från Calmar Län, om ändring i BevillningsFörordningen; 10:o 3:ne serskilde af Jonas Johajisson och Petter Pehrsson från Jönköpings Län samt Efraim Larsson från Elfsborgs Län väckte motioner, angående upphörande af eller nedsättning i personliga skyddsafgiften. lith. till R. St. Prot. 1844. 9 Sami. 15 Prot.-Utdrag, dea 20 Augusti 1844- S. D. Föredrogs Stals-Utskottets memorial; N:o 9, innehållande, att, sedan Bonde-Ståndet till: berörde Utskott, gemensamt med Bevillrti/igs-Utskottet, remitterat tvenne serskilda utaf Jonas Johansson och Peller Pehrsson från jönköpings Län samt Efraim Larsson från Elfsborgs
Det vore att förvandla staten till en sluten korporation, och att handla i strid mot den lag, som vill, att allt menskligt bör, för att utvecklas, vara i vexelverkan. Så vigtigt derföre indigenatet, eller infödings-förhållandet, ock är, för den djupare kännedom af landets seder och inre, nationella lif, för den trofasta kärlek till staten, det grundlägger, hafva dock de flesta europeiska samhällen funnit, att det, i betraktande af samhällets behof, lika litet bordt fastställas såsom ett absolut vilkor för anställning uti statens tjenst, som man kunnat göra det till vilkor för sjelfständigt bedrifvande uti landet af den materiella verksamhetens serskilda arter och yrken. I afseende å statens tjenst har den naturaliserade blifvit ställd bredvid den infödde, jemnlik med den sednare, om ock ej allestädes i alla afseenden, så dock i de flesta, och naluralisationen blifvit gjord antingen till en lagstiftningsakt, och således beroende af national-representationens medverkan, eller till en regeringshandling, beroende i utöfningen af en derom utfärdad serskild lag. I Sverige har rättigheten att i statens tjenst anställa utrikes födde män af utmärkt förtjenst, varit, under olika tider, än som ett jus majestaticum, upplåten åt Konungen, än i grundlag på olika sätt inskränkt, under det naturalisation till medborgare i allmänhet alltid ansetts vara en enkel regeringshandling. Norrige är naturalisationen en lagstiftningsakt; men, ehuruväl äfven norrska grundlagen bjuder, att endast Norrske, antingen födde eller naturaliserade, borgare må till embeten i staten utnämnas, tillägges dervid likväl, att ”fremmande kunna beskickas till lärare vid universitetet och de lärda skolor, till läkare och till konsuler på fremmande orter;” och uti detta undantag från regeln anser Konstitutions-utskottet ett vigtigt statsbehof vara visligen föresedt. Man kan väl i viss mån tillegna och tillgodogöra för landet utländska vetenskapsmäns forskningar, genom begagnande af 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. de skrifter, de utgifvit.
Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 §. stadgar. 14 lior lill Constitutions-UtskoUets MemorialN.o 26. §. 44. Hvarken Svea Rikes Kron-prins och Arf-furste eller Prinsar af det Konungsliga Huset skola hafva något Lifgeding, eller civilt Embete; dock kunna, efter gammalt bruk, Titlar af Hertigdömen och Furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära. §• 45. Landet skall förblifva indeladt i Höfdingedömen, under den vanliga Landt-Regeringen. Ingen General-Gouverneur inom Riket må hädanefter förordnas. §• 46. Rikets Hofrä-tter och alla andra Domstolar skola efter Lag och laga stadgar döma; Rikets Collegier, Landt-Regeringar tillika med alla andra Verk samt högre och lägre Embetsman skola förvalta de dem åliggande sysslor och värf, enligt de Instructioner, Reglementen och föreskrifter, sorn redan gifne äro, eller framdeles kunna gifvas, lyda Konungens bud och befallningar och räcka hvarandra handen till fullgörande deraf och af allt hvad Rikets tjenst utaf dem fordrar; blifvande de Konungen i laga ordning ansvariga, om något utaf dem underlåles och försummas eller olagligen behandlas. §. 47. Konungens Hof står under dess enskildta styrelse; kunnande Han häruti förordna som Honom godt synes. Alla beställningar vid Sitt Hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. §. 48. Riksförsamlingen består af Svenska Folkets Ombud, hvilka lill Allmän Riksdag sammanträda på Två Afdelningar: den Äldre och den Yngre Kamaren. För utöfning af Riksdagsmanna-befattning, gälla inga andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar. Äldre Karnaren består af Sjuttiofem Ledamöter. Ledamot i Äldre Kamaren behåller sin befattning intill slutet af den femte Lagtima Riksdagen efter den, då han vald blifvit. Ledighet i Äldre Kamaren fylles genom val af Yngre Kamaren.