Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ska använda all möda att s nart f å henne gift med min guson och elev e Niclas; sedan det är gjort, är åtminstone jag fri f rån bekymret; det blir sen hans sak att vakta henne, och gör h an det illa, så myc 2 ke värre för honom, det angår inte mej . Men jag måste ut och besök a mina kunder. tar hatt och käpp, men lägger dem strax tillbaka. Likväl måste j ag förs t se hvad här kommit för billetter. Ah, et bref f rån landet, ... och just if rån Niclas farbror bevars så långt det goda folket på l andet vet inte att vi stadsbor sällan ha tid att l äsa, ännu mindre att besvara så lång a epistlar. Jag mås te likväl se hvad h an sk rifver. tar en stol, sätter sig oc h lä ser. »Min kära bror. För k ära brors angenäma af »den sjunde hujus är j ag högeligen förbunden. »Nå hur går det? Tycks det som den förening »bro r tänkt på mellan cousine Julie och min brors»son Niclas, k an g å i lås? talar. D'ä svårt att säga, min kära bror; Julie är inte myck e fallen derför? läser. »J ag kan alldrig nog recommende»ra den gossen i brors bevåg enhet; han är kom»men af godt folk, brors släg ting, och bror h ar »på köpet s tått fadder åt honom. Han är verk e»ligen en god gosse i s jälen, talar. det kan jag inte neka. läser. »fast han är något enfalldig, »och detta s ednare kommer deraf att han nästan »all sin tid vis tats på l andet hos oss här i Gås»härad. talar. D 'ä sant, min kära bror, hans vett och tal och seder smak a förbannadt af häradet. läser. »Han är hushållare och fjäsk, och sådant »folk bärgar sig alltid. talar. Han har rätt. läser. »Vill nu bror visa mig ett vänskaps-prof s å l åter »bro r inte Julies ansenliga arf falla i f rämmande »händer; gifter bro r henne med Niclas så stannar »det innom slägten. talar.
Vid de uti denna § förekommande stadganden hafva anmärkningar förekommit: af Mauritz Sahlin m. fl., hvilka yrkat, dels alt socknemännen och Skol-Styrelserne målte vara berättigade att lill lärare i folkskolorne antaga de personer, sorn kunna förete tillförlitligt betyg af Presterskapet och SkolStyrelsen i församlingen om sin skicklighet att barna undervisningen besörja, och att således de, som till lärare antagas, icke ovilkorligen behöfva hafva genomgått Seminarium, eller ega insigt i alla de i denna § föreskrifna kun - 12 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande } N‘.o 4<j skapsämnena; och dels att kungörelser om ledigheter till Skol-lärare-befattningar ej matie ovilkorligen höra i tidningarne införas; af Nils Pehrsson, som yrkat, att, i det fall lärare-lönerne komma alt bestämmas efter öfverenskommelse med Lärarne, 4:de mom. i denna § måtte förändras, så vidt som detsamma innehåller föreskrift om lönevilkor till förenade Klockareoch Skollärare-befattningar; af Jöns Månssonj hvilken föreslagit, att Pastor uti församlingarne måtte vid val till Skollärare ega att beräkna endast en embetsröst och för prestgården efter dess hemmantal; af Olof Larsson, som, i sammanhang med hvad han föreslagit angående byskolors inrättande, ansett Lärarne i sådane skolor böra af byalagen sjelfve tillsättas, sedan de inför Kyrkoherden och Skol-Directionen eller Sockennämnd visat sig ega kunskaper i följande ämnen: Biblisk och Svenk Historia, något utförligare, Scand ina viens Geografi, Allmän Svensk Språklära, Enkel Regula de Tri och Bråk, Färdighet i Psalmodicons begagnande, och Correct handstil och nödig rättskrifning. Dat förslag, som blifvit gjordt derom, att socknemännen och Skolstyrelsen må kunna antaga personer till lärare, ulan att de genomgått den i denna § föreskrifna examen, eller ega insigt i alla de deruti föreskrifna kunskapsämnena, kunna Ulskotten icke tillstyrka.
besluta, att contractsprostarne må förderas bref i embetsärenden till Konungens Bef:h:de och Domcapillen erhålla fribrefsrättighet. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det lian trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. 66S Den 22 April. Föredrogs Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 99, ang:de väckt fråga om indragning af K. Hofjaktvarfvet, försäljning af dess inventarier och localens utarrenderande för Statens räkning. Hr Rafel t, Anton: Vid föregående„riksdag väcktes en motion af Hr Dalman om K. Hofjaktvarfvets indragning, som blef remitterad till StatsUtsk., men der afstyrkt. Under hänvisande till de af detta Utsk. då anförda skäl, hvilka ännu qvarstå, anhåller jag, att R. o. Ad. ville afslä denna motion. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer i den siste talarens begäran om afslag på Utskms ifråga var. betänk. En station med varf i Mälaren för flottans räkning torde icke vara obehöflig. Det är ännu icke kändt, i hvilken grad, som flottans mindre roende och seglande fartyg kunna komma att ökas efter ångkraftens upptäckande. På stället finnas byggnader och skjul, som kunna blifva nyttiga, och sjelfva varfvet kan blifva nödvändigt för Kronans behof. Jag kan således icke se något skäl alt tillstyrka denna indragning och anser alldeles obehöfligt, att R. St. taga initiativet i en sådan fråga. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms utlåt. Föredrogs Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 100, ang:de föreslagen lindring i tiondeoch räntegifvares skyldigheter. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Denna sockens befolkning utmärker sig genom ovanlig liflighet och djerfhet, samt en sällsynt ihärdighet. Med dessa anlag, rätt använda, finner man hos den större delen af dervarande allmoge glädtighet, qvickhet och ofta älskvärdhet i umgänget, jemte utmärkt arbetsdrift samt bestämdhet och redbarhet i handling; hvaremot de, som beträda brottets bana, utmärka sig genom slughet, hårdhet och den fullständigaste förställning. Inför domstol neka de fräckt för brottet; i cellfängelset förblifver deras lynne oförändradt, och de hitintills använda straff underkasta de sig utan synbar rörelse; det synes som om desse voro alldeles otillgänglige för alla ädlare känslor. Befolkningen inom socknen var fordom eller till närmare slutet af förra seklet mycket väl känd och brott voro derstädes högst sällsynta; men i början af 1780-talet inträffade der flera stölder, föröfvade dels af personer, inflyttade från andra orter och dels af fyra särskilda slägter inom socknen; och derefter hafva brotten i olika progression under olika tider så tilltagit, att, af den derstädes nu befintliga befolkning, tillsammans utgörande 3,882 personer, 3 äro straffade för dråp, i för barnamord, 116 för stöld, 12 för snatteri, 2 för förfalskningsbrott, 3 för våld å föräldrar, 4 för edsöresbrott och 3 för brott emot 10 Kap. Missgernings-Balken; och det oaktadt äro många tjufnader begångna, utan att gerningsmännen blifvit upptäckte. Af de för stöld straffade äro 16 hemmansägare, 3 hemmansägares hustrur och 10 söner och döttrar af hemmansägare, 32 torpare eller husmän, 4 torpare-hustrur, 22 söner och döttrar af torpare, 7 afskedade soldater, 3 soldat-hustrur och 16 söner eller döttrar af soldater, samt 3 icke tillhörande allmogen utan den så kallade herre-klassen; hvaraf det visar sig, att tjufnadslasten sträckt sig till alla klasser af befolkningen.
Antogs till Grundlagsenlig åtgärd på nästa Riksdag; N:o 115, angående förloppet af inom Förätä-rkta ConstitutionsUtskottet anställde voteringar: Lades till bandlingarne; och N:o 116, i anledning af Ridderskapets och Adelns återremiss på Memorialet N:o 10o: rUades till halldlingarne. Ben i3 April 1835., F rån Höglofl. Ridderskapet och Ad elit. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Lag-Utskottets den 6 dennes på ,bordet lagde Betänkande N:o 179, öfver väckta motioner .angående lagstiftning för växelrörelsen. , *■ . frih. till R. S. Trot* .i834 ock '»833 g Sami. 2 Banclet, A 1' ; v 6;fe Häftet. 26 Prol. Ut dr. d. 13 si pr il 18J5. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Utskottets den 6 dennes på bordet lagde Betänkande N:o 435r i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående afsöndring af Barnarps Prtehende-Paslorat från Rectors-bestäilningen vid Jönköpings skola och flere till lönereglering r vid Rikets Elementar-läroverk hörande frågor. S. D, Då nu å nyo föredrogs Constitutions-Ufskoftets den fp November sistlidet år på bordet lagde Memorial N;o 4pr *ned uppgift å särskilde Grundlagsförändringar, som föranledas af Ståndens gemensamma tanka, rörande Hof-Caneellerens Stals-Departcment, Lief nämnde Memorial lemnadt utan anmärkning, i följd hvaraf de föreslagne förändringarne skulle hvila till nästa Riksdag.
Att helt och hållet förneka tillvaron af ett dylikt ondt, skulle vara att allt för mycket underkänna den sunda uppfattnings-förmåga, som tideböckerne utvisa såsom ett märkbart drag i Svenska folkets lynne. Är å'er ett sådant ondt, ett sådant missförhållande verkligen till, så måste et vara Representantens skyldighet och rättighet, att, utan att derföre varda döröd såsom Jacobin, Demagog, Revolutionair, in. m., ingå, i mon af sin förmåga, uti kritik af det ämne, som frarnlägges till hans pröfning, för att efterse och utsäga, örn han deruti finner något spår af detta onda, hvilket bör vara allas gemensamma syfte att utrota. Träffar hail dervid en ötn sida, såsom oftast plägar vara händelsen, då fråga är om försvarsverket, så må han bereda sig på att till en tid blifva misskänd, hatad, hånad, intilldess interessenas och passionernas svall hunnit sakta sig och lemna på stranden räddad dea skärf af sanning, som möjligen nti kritiken funnits. Men då pligten förbjuder att sky undan ovädret, måste han med lugn gå sitt öde till mötes, mycket belåten roed äfven den ringaste gärd af rättvisa åt hans afsigters renhet. Af sådane skäl och då raan i allmänhet har svårt att rätt skåda en detaljfråga utan alt något ingå uti hufvudsaken, åtminstone i hvad principerne angår, har jag ansett mig böra uttala någon del af den militairoeconomiska tankeledning, som legat till grund för mitt instämmande i Stats-Utskottets Betänkande N:o 429. Nämnde Betänkande underkänner ingalunda angelägenheten, att full - G Stäls^UtskoUels Ullål ande iY.o ^51. borda Kungsholms befästning. Det söker tvärtom i vissa delar upphäfva det band på delta arbetes fortsättande, hvilket möjligen skulle kunna finnas i Förstärkta Utskottets voleringsbeslut.
Hon stiftade snart en allmän hjälpförening, som ännu verkar till stort gagn för många fattiga, och hvilken fru L. med sin stora administrationsförmåga slutligen fick så organiserad, att den omsluter hela staden och nu är Vardeboarnes skötebarn. I nämnda landsortsstad började hon äfven sin verksamhet i kvinnosakens tjänst, dels genom att själf utlysa möten och hålla föredrag i ämnet, dels genom att inbjuda andra talare till staden och omnejden, och snart blef rösträttsfrågan för henne den viktigaste punkten i kvinnofrågan, så att, när föreningen » Dansk Kvindesamfund » 1889 till regering och riksdag insände en adress om kommunal rösträtt för kvinnan, hade fru L. ensam samlat öfver 2,000 underskrifter på adressen. Som bekant är det så ställdt för danska statskyrkans prester, att de, liksom andra statens tjänstemän, åtnjuta pension på ålderdomen. För 3 å 4 år sedan tog Luplau sitt afsked samt flyttade in till den danska hufvudstaden, oeh det var först där, som hans hustru fick tillräckligt fält för sin ofantliga arbetsförmåga och kunde utveckla sina lysande förståndsgåfvor, sin oböjliga energi i förening med en sällspord hjärtegodhet. För fru L. voro alla de medgifvanden, som så småningom gjordes i den s. k. kvinnosaken, idel obetydligheter: politisk rösträtt var för henne det första och det sista i denna fråga, oeh de positiva resultaten af hennes sträfvanden, för att kvinnan en gång i framtiden måtte kunna nå detta mål, voro för det första grundläggandet af Kvindevalgretsforeningen, hvars ordförande hon var, ända tills hon af den sjukdom, som ändade hennes lif, tvangs att nedlägga denna befattning. Dessutom satte hon i gång den bekanta interpellation, som i januari 1890 vid valen till Folketinget egde rum i Köbenhavns alla kretsar och äfven ute i provinserna. Det var första gången i Danmark, som kvinnor uppträdde vid ett riksdagsval, men det torde ej ha fallit någon af de män in att skratta, som då hörde och sågo fru Luplau uppträda som talarinna.
Med hänseende till hvad sålunda blifvit anfördt och erinradt anse Rikets Ständer sig ej kunna antaga det nu framlagda förslaget till ordnande af pensioneringen för arméens befäl och tjenstemän; hvadan Rikets Ständer ej funnit skäl att till ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall. I den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof har E. K. Maj:t, för den händelse att arméens pensionering komme att tillsvidare besörjas såsom hittills och icke helt och hållet af Staten öfvertagas, anmält behofvet af nedannämnda anslag, nemligen: till upprätthållande af arméens pensionskassas egen pensionering 76,680 R:dr, jemte medgifvande, att de för åren 1861, 1862 och 1863 uppkomna brister, utgörande 20,925 R:dr 24 öre, äfvensom den mindre brist, som ytterligare kan uppstå för år 1864, få af möjligen blifvande öfverskott under påföljande åren kassan ersättas; för fortfarande tillämpning af nu gällande pensionsstater af den 9 Februari 1858 och den 6 November 1860, ett kreditiv å 180,000 R:dr, att användas till betäckande af den skilnad, som för arméens pensionskassa kan uppstå under år 1867 i följd af denna pensionering; och 28 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 67. till betäckande af möjlig brist för år 1866 i det vid förra Riksdagen beviljade kreditiv å 150,000 R:dr, ett fyllnadskreditiv å 15,000 R:dr.
Diskussionen inleddes med ett temligcii spetsigt föredrag af byråchefen grefve Hugo Hamilton, uppvisande lojheten och liknöjdheten hos Stockholms qvinnor, hvilka, efter att ett fjerdedels sekel hafva egt kommunal rösträtt, dock enligt senaste offentliga statistiska tippgifter endast med nigra fll röster deltagit i Damerna hade öfver hiifvud taget utmärkt sig stadsf~~lln~aktigvalen. för medborgerlig sömnaktighet med undantag blott i afseende p3 prestval. Slutligen tillades, om vi ej hörde orätt, en antydan om att det gamla ordspråket: rCe que femme veut, Dieu le veut, galde ännu i dag, och att det vore skada att begränsa dess verkan till endast det presterliga omradet. Haradshöfding Restadius uttalade sin förviening, att cn förening, stiftad i ändamal att verka för utsträckning af qvinnans eganderatt, något som tal. för sin del ville vara med om, nu uppträdde för att kasta henne ttt i det offentliga lifvet, hvilket enligt hans nppfattning vore stridande &amp; val mot hennes kallelse som mot hennes hag. Efter kortare meningsutbyten mellan flera dainer O C ~ I herrar begärde fröken Key ordet. Hon tackade grefve H. för hans anförande och herr Restadius för hans opposition. Utan niotstånd kunde sanningen ej komma fram. I motsats till b8da herrarnes påståenden; visade hon med siffror från de tv % sista stadsf~~llmaktigvalen, att hågen för deltagande i desamma voro hos qvinnorna i stigande. Hon visste, att det mindre var liknöjdhet an en öfverdrifven samvetsgrannhet som h %llit s % mariga tillbaka. Qvinnorna ville icke välju. blott efter partihansyn. De ville gifva sina röster endast 2t man, till hvilkas karaktär de hade fullt förtroende. I annat fall föredroge de att icke deltaga i valet. Men, tillade fr. Key, hur rigtig an isig .. ten måtte vara, ar detta satt att gå till vaga ett inisstag. De vall~erattigade qvinnorna hafva icke insett, att man kan öfva inflytande passivt likaväl som aktivt.
Raab icke var närvar, när jag började öppna munnen, d. v. s. tala, så får jag äran tillkännagifva, att mina ord föllo sig sålunda: Såsom enskild representant och jemväl för tillfället ordför. i Ridd.-direct:n, vågar jag till R. o. Ad:s besvarande framställa 2tne enkla frågor. Frih. Raab: Frih. Boyes sednaste yttrande styrker mig i min öfvertygelse, att saken icke bort behandlas såsom motion, utan blott såsom en för tillfället gjord förfrågan; men ifall Frih. Boyes framställning skulle såsom motion betraktas och i sådan egenskap blifva bordlagd, vågar jag anhålla, alt Hr Frill. o. Landtm, täcktes emedlertid hemställa, örn icke Ståndet ville förena sig om en sådan till Ridd.-dii ect:n yttrad önskan, att direct:n emedlertid, och intill dess Lågan hinner blifva hufvudsakligen afgjord, ville vidtaga de mått och steg, som direcUn finner ändamålsenligast för alt ju förr dess hellre bringa R. o. Ad:s beslut i verkställighet. Gr. Sandels förenade sig med Frih. Raab. Hr Prinzensköld, Carl: Jag förenar mig uti Hr von Harlmansdorffs begäran, att frågan måtte hvila. Och jag tillägger den önskan, att densamma måtte blifva hvilande intill riksdagens slut, emedan jag anser R. o. Ad:s fattade beslut både olämpligt och ändamålslöst. Hr Frih. o. L a n d t m. ansåg sig, i öfverensstämmelse med det yttrande han för en stund sedan afgifvit, böra upprepa, att då Fli r von Hartmansdorff och Printzensköld begärt saken på bordet, så koiuine den att der förbliva tili nästa plenum. Hvad anginge . Hr von Troils framställning örn fördröjande af detta ämnes afgörande, så trodde Hr Landtm, ej, att sådant gerna kunde aga rum, hvilket likväl kunde blifva ett öfverläggningsämne, då saken ytterligare föredroges. Gr. Horn hade begärt remiss af denna fråga; det berodde af R. o. Ad. att derom besluta vid nästa föredragning af målet. Frih.
1227 5:o Herr P. Lindqvists, om anslag af Stats-medlen till Hamnbyggnad vid Jönkoping. 6:0 Herr M. Bagges, om ari vodes förbättring för Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning. 7:0 Herr M. Bagges, om ersättning till Uddevalla Stad, för tertial och sextal af Accisoch Bakugns-penningar. 8:0 Herr J'. Ullbergs, om redovisning för Lästafgifts-fondén. g:o Herr E. Lagerstrands, angående uppmuddring af Upsala An. 10:0 Herr C. J. Hammars , om understöd af allmänna medel till förbättrande af Halmstads Hamn. 11:0 Herr Hammars, om befrielse för Warbergs Stad, från service till Befäl och Manskap å Warbergs Fästning. 12:0 Herr Santessons, om förenklande af Jordeboks Ränte-penningar. Statsoch Bevill ni ngs-Utskotten: Memorial af: 1:0 Herr C. F. Nordström. 2:0 Herr M. E. Ekelund. 3:o Herr E, M, Leffler. /po Herr L. J. Lundgren, an gående aflöning för dem, som med KronoUppbörden i Städerne hafva befattning ; uti hvilka 3:ne förstnämnde Memorial Ståndets samtelige Ledamöter sig förenade. 1228 Riks-Ständens Statsoch Banco -Utskotten: 1:0 Herr B. II. Santessons Memorial, angående ordning vid val till Riksens Ständers Revisorer. 2:0 Herr E. M, Lefflers, om utvidgadt tillfälle till inlösen af förslitne Bancooch Riksgähls-Sedlar i Landsorterne , hvarmed Herr Beckman sig förenat. 3:o Herr J. Fornanders, om inlösen af söndrige Sedlar i Banken och Riksgälds-Contoiret. 4:o Herr Santessons, om anstalter till Sparbank en s uppmuntrande, 5:o Herr P. U. Hultbergs, om Lån för anläggande af Hamn vid Wadstena, ■« Statsoch Lag-Utskotten:
Detta bland de besuttne odalbönderna, och det var ett folknöje, som icke behöfde dölja sig under någon förklädnad, att se dessa tåg draga fram: män och ynglingar på ystra springare, kvinnor och barn i » holstensvagnar », nymålade och skinande. Men som dylika bröllop alltid firades på söekendagar, förbjöd den tidens stränga arbetsamhet allt löpande för att få se ståten. Det var blott den befolkning, som bodde invid vägen, där » stassen drog fram », som fick njuta af skådespelet; dock måste detta ske på ett mycket diskret sätt, utan allt närgånget begapande. Voro brudparet och dess föräldrar omtyckta, hederligt folk med fläckfritt rykte, då hedrades stassen vid hvarje förbifarande gård eller koja med » glädjeskott » ur gevär och pistoler, och dessa ärebetygelser besvarades från stassens sida genom musikanterna, hvilka uppstämde » den nyaste bröllopsmarschen ». Hände det så, att stassen drog vägen fram i aftonstund, då flammade här och där tjärbloss vid vägkanterna, och man kunde äfven få se raketer beskrifva lysande bågar på himlahvalfvet. Främst i tåget redo brudsvennerna, och de voro i de dagarne något mera än en dekoration vid festen. De måste vara unga, raska karlar med förmåga att tumla en god springare, ty det ålåg dessa » förridare » att se till, huruvida vägen var klar, eller i motsatt fall skyndsamt undanrödja allt, som kunde störa festens glädje. Till äldre tiders råa oseder hörde nämligen att vid dylika fester antingen hämnas gammal oförrätt eller ock, medels uppställda sinnebilder, åskådliggöra förment eller verklig fläck på brudparets eller dess föräldrars historia. Så t. ex. kunde förridarne finna vägarnes grindar tillspikade eller rökoffer af antänd torr spillning och svinhår anbringade vid dikesrenen. Till mina barndomsminnen hör berättelsen om en storbonde i grannbyn, som af snålhet själf gjort ett så förskräckligt vanhederligt arbete som att flå en häst.
A. 46. — motion med förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla om förslag, vid nästa Riksdag till inrättande af ett sådant till behandling i 2:dra instautien af Kyrko-, Läroverks och Fattigvårds-ärenden. II. 363. III. R. 78. V. 204. Ecklesiaslik-Departementet, anslag för. Se Hufvud-Titlarne. — angående extra anslag till föremål, tillhörande dess handläggning. Se Extra Statsanslag. Eckman, P. J. Enka, pension för, angående. Se Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 74 och 186. Edeby, Landtbruksskola, om årligt anslag till. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Edelig förpligtelse; om ändring i nu gällande föreskrifter dels i afseende å Läkarebetygs bekräftande med sådan, och dels om användande af edgång i allmänhet. III. B. 385, 441. IV. 135. A. 136. E. 170. Edet eller Falkarsed, CommiDister-boslälle, angående befrielse från bronoiiondes utgörande af. Se Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 121. Edgång, angående revision af lagarne om. II. B. 183. A. 240. — om ändring i användandet deraf. II. 309. III. R. 71. B. 385, 441. IV. >135. A. 136. — vid Bevillnings-Taxering, om upphörande af. Se Taxering. Eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter INäriogs-idkerskan Johanna Emilia Hollander till förmån för Carlstads slads-försaroling. I. 48. R. 124. VII. E. 94. — för Notarien E. Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms Kungsladugård, af halfva spannmåls-arrende-beloppet för år 1852. I. 48. R. 125.
När frågor af synnerlig vigt skolat till pröfning hos It. o. Ad. förekomma, har det alltid varit vanligt, alt, några dagar innan en sådan fråga skulle afgöras, 11. o. Ad. fattat serskildt beslut om dagen då ett sådant ärende skulle Ståndet föredragas, pä det att en hvar mätte, ända in i sista stunden, hafva lid att bereda sig till behandlingen deraf. Alt följa en slik praxis anser jag vara nyttigt, synnerligast i en fråga som denna, hvilken så djupt ingriper i hela statsskickets grundvalar och tror således lämpligast vara, att, på sätt Hr Frih. o. Landtm, föreslagit, någon viss tid, och den icke alltför kort, bestämdes, dä målet borde till afgörande företagas. Vi se huru vid hvarje plenum antalet af R. o. Ad:s ledamöter ökas; flere torde ännu anlända — alla dessa bör äfven lemnäs några dagars tid att bereda sig på denna vigtiga frågas pröfning. Jag tror således att bäst vore, om R. o. Ad. behagade upskjuta representations-frågans afgörande till det plenum som inträffar först i nästa vecka, således icke företaga densamma nästa Lördag, hvilken eljest vore den dag, å hvilken den till följd af sin innehafvande ordning på föredrag:s-listan borde förekomma. Att detta mål icke i dag förekommer, derpå kan man vara ganska säker och om ingen annan begär dess ytterligare bordläggning, så skall jag göra det. Om R. o. Ad. „behagade, på sätt Frilen o. Landtm, föreslagit, besluta, att detta mål ställes främst på föredragms-]istan till afgörande i först inträffande plenum i nästa vecka, så har hvarje ledamot af R. o. Ad. det rådrum som kan önskas, för att åter genomgå denna vigliga, synnerligen ingripande fråga, hvilken säkerligen för hvar och en af detta Stånds ledamöter varit föremål för en noga granskning under de sistförflulna 3:ne åren. Jag vågar derföre tillstyrka R. o. Ad., att bifalla det förslag som Hr Frih:n och Landtm, i detta afseende gjort, på det sätt jag nu tagit mig friheten framställa.