Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Joachimsson upplåtelsebref å nyttjanderätlen för tio år till en Kronan tillhörig, vid Grönegatan i Malmö stad belägen, tomt om 25 alnars längd och 23 alnars bredd, eller 575 qvadrat-alnars areal innehåll, emot en årlig tomtöresafgift af 2 r:st banko för qvadratalnen, eller inalles 1 R:dr 47 sk. 10 r:st banko, samt skyldighet att, vid arende-tidens slut, eller, när tomten af Kronan behöfves, densamma sex månader efter skedd uppsägning från Kronans sida, afröjd och planerad, utan ersättning, frånträda, hade bemälde Joachimsson, uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift, i underdånighet anhållit, att få inköpa nämnde tomt, af skäl, att den derå uppförda, 1 sökahden tillhöriga, byggnad tarfväde en större reparation, hvilken han ej vågade utföra, i anseende till äfven tyrat att blifva från tomten uppsagd; och hade derefter Krigs-kollegium, till följd af erhållen nådig befallning att sig i ämnet utlåta, infordrat och till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlémnat, dels ett anbud af Joachimsson, att lösa berörde tomt efter 12 sk. banko qvadratalnen, dels ock Magistratens i Malmö uppgift, att för en af staden år 1846 inköpt tomt, belägen i samma trakt, som den nu ifråga varande, då i lösen för qvadratalnen erlagt 6 sk. 1,8 runst. banko, på grund af hvilka upplysningar, och då för öfrigt Chefen för Ingeniörkorpsen, uti afgifvet underdånigt yttrande, förmält merberörde tomt, i anseende till dess belägenhet och inskränkta areal, icke kunna antagas någonsin komma att' för Kronans räkning bebyggas, samt dessutom Förtifikations-befälhafvaren på stället Bih. till R. St.
Regeringsformen är stadgadt, att Konungen bor skydda hvarje Medborgares säkerhet så till lif som egendom s vågar jag hoppas, att ingen efterräkning af Bytesbrister hos enskildta för Kronans räkning efter 100 års förlopp merå tillätes * Utan att alla de, som rtu äga hemman, hvilka häfta för ännu oafgjorda Bytesbrister, frikärinaS ifrån ali vidare betalning deraf till KongL Majit och Kronan.” I anledning deraf, att Riksdagsmannen Bag*, ge begärt remiss å detta Memorial till StatsWtskottet, ut det skäl, att det skall angå Krö* nant Den 2 g Maj, nans tillförväntande inkomster, får Stats-Utskottet vördsammeligen vid handen gifva, att ersättning för Bytesbrister aldrig varit eller kunnat vara i Stat påräknade, såsom inkomst, emedan de alltid godtgöras med motsvarande antingen Frelse, och Skatterättsfordringar hos Kronan, eller ork med jord eller renta in natura, då sa beskaffade fordringar icke kunna anskaffas. Efterräkni ngs skulder godtgöras väl understundom med contanta penningar , enär slika fordringar ej kunna pratsteras; men Kronan har häraf ingen inkomst att påräkna, ty dess fordringar i ett Byte qvittas alltid emot dess skuld i ett annat, och om någon gang efterräkningsskulder varda af enskilda Bytesägare contant ersatte, så får Kronan deremot vid ett annat tillfälle äfven ersätta slika fordringar med contanta penningar, som då utgå af influtna Bytes; och Beductionsfonds medel. Hvad angår Riksdagsmannens hemställan,' att alla Bytesbrister hos enskilda för ännu oafslutade Byten måtte försvinna och all vidare betalning deraf till Kongl. Maj:t och Kronan nu upphöra; så emedan Kongl Maj:t, uti dess Nådiga Kungörelse af den 16 November 1813» fastställt en tid af 10 år, räknad ifrån samma dag, inom hvilken alla pretentioner i och för Bytesfordringar, så å Kronans söm privatas sida, böra vara utredde och afgjorde; ty anser StatsUtskottet någon vidare åtgärd härvid nu icke Vara nödig, utan at£ vid hvad sålunda stadgadt är,.
Tron på Var-ulfven eller Man-ulfven är urgammal i norden, och lefver ännu uti Svenska allmogens ~sägner~ och ~visor~. Samma förhållande eger rum hos de flesta andra Europeiska folk. Deremot ha vi icke inom den egentliga ~sagans~ område funnit något motstycke till den förtäljning här meddelas. Det var en gång en konung, som rådde öfver ett stort konunga-rike. Han hade en fager drottning, och egde med henne blott ett enda barn, en dotter. Häraf hände, att den lilla blef sina föräldrars ögonsten, så att de höllo henne kär framför allt annat, och tänkte inte så gerna på någonting, som på hvad fröjd de skulle få när hon blifvit vuxen. Men mycket går emot förmodan; ty innan konunga-dottern hunnit till någon ålder, blef drottningen hennes moder sjuk, och vardt död. Nu kan man tro der blef en bedröfvelse, icke blott i kungs-gården, utan öfver hela riket; ty drottningen var mycket älskad af alla. Men konungen sjelf fick en sådan hjerte-sorg, att han efter den tiden aldrig mer ville gifta sig, utan hade sin enda tröst och glädje af den lilla prinsessan. Det led så en rund tid bortåt; konunga-dottern blef större och fagrare för hvar dag, och allt hvad hon någonsin ville önska, det fick hon genast af sin fader. Dertill voro många tärnor satte, bara för att passa henne och uträtta hennes befallningar. Ibland tärnorna var en qvinna, som tillförene varit gift, och hade två döttrar. Hon var behaglig till utseende, och egde en talande tunga, så att hon visste väl foga sina ord: dertill var hon mjuk och böjlig som ett silke; men hennes hjerta var fullt med ränker och all slags falskhet. När nu drottningen var död, började hon straxt öfverlägga huru hon sjelf skulle bli konungens gemål, så att hennes döttrar måtte bli lika aktade som konungs-döttrar. Till den ändan begynte hon lockas med den unga prinsessan, rosade henne öfver höfvan hvad helst hon sade eller gjorde, och allt gick hennes tal derpå ut, huru lyckliga de skulle bli om konungen sökte sig en ny gemål.
Jag får således vördsamt föreslå, att, från och med nästa års böljan, ledamöterne i Konungens Högsta Domstol på riksstaten uppföras till en årlig inkomst af sextusen r:dr b:co hvardera, på sätt att det nu var. lönebeloppet stadgas såsom lön, men fyllnaden utgår såsom taffelpenningar, på det att, genom denna för de tjenstgörande åsyftade belöning, ingen ökad utgift må drabba Staten för pensionerna. Och får jag vördsamligen anhålla, att detta mitt förslag måtte till StatsUtsk. remitteras. o. Vid l83o års riksdag aflemnade R. St. en skrifvelse till Konungen, hvarvid de, med fastad uppmärksamhet på behofvet af en författning, hvilken med lika ordning och fullständighet, som det lill närvar, statistik mindre lämpliga tjenstebelänk. af år 1756, omfattade alla i afseende på civila befordringsmål nödiga föreskrifter, till undanrödjande af de allmänt kända och öfverkiagade olägenheterna af de obestämda, under olika slyrelsätt utkomna, förordningar, som nu skola tjena till ledning vid sådana frågors behandling, anhöllo, att Konungen, i sammanhang med styrelse-verkens organisation, måtte låta utarbeta en fullständig författning rörtde civila befordringar och dermed omedelbart gemenskap ägande ämnen. Jag vågar föreslå , att denna begäran nu måtte förnyas, sedan ett riksmöte passerat, utan att frågan om styrelseverkens organisation blifvit af Regeringen till definitivt afgörande åt R. St. öfverlemnad; men behofvet af denna angelägenhet är så allmänt erkändt, att Konungen förmodligen nu lärer befordra den till ett slut. Det är då af vigt, att äfven befordringslagarna i sammanhang dermed afgöras; och får jag således vördsamt föreslå, att R. St:s JjagUtsk. måtte gemensamt med Ekon.Utsk. upptaga sjelfva frågan derom till ny behandling i de delar , der Utsktn kunde finna sig befogade att föreslå R. St. några grunder för befordringslagen ; men att, ifall Utsktn icke ansågo sig, på grund af de vid i83o års riksdag andragna skäl, böra ingå i vidare åtgärder, än att tillstyrka R.
Majit ingifven underdånig skrift hafva bemälde embetsoch tjenstemän anfört: att, ehuru de, efter det ofvanherörde nådiga beslut medelals, icke vidare kunnat ifrågasätta alt loide efter år 1837 följde åren anmäla någon klagan öfver bevilluingsalgifternes debitering, hvilken alltså fortgått och i enlighet hvarmed afgifterne blifvit, medelst innehållning å traklamenls-beloppet, till stals-verket erlagde, hade likväl numera det förhållande inträffat, att Rikets sednast församlade Ständer, genom bifall lill bevillnings-utskottets betänkande af den 2 Januari 1845 (Nio 19) rörande en i delta ämne väckt motion, förklarat: att det vore ulredt, alt bevillning blifvit till Svenska stats-verket erlagd af hela den till de utrikes beskickningarne anslagne aflöning; att lika ostridigt vore, det sådant icke varit en följd af något stadgande i bevillnings-förordningen, utan endast härrört af en saknad upplysning om de belopp, som Kongl. Mnj:ts Nåd. Proposition, N:o 30, 21 lill minister-slalen fran svenska slats-verkel rätleligen ulgått, men alt, enär någon föreskrift, åsyftande befrielse från bevillning å den på norrska statsverket belöpande andel af beskickningarnes aflöning icke lämpligen kunnat eller kunde inflyta uti Sveriges Rikes Ständers Bevil/nings-Stadga, Rikets Ständer ansåge nödig rättelse i afseende på det anmärkta förhållandet kunna vinnas derigenom, att Utrikes Departementet vore i tillfälle vidtaga så da ne åtgärder, som bereda en säker och fullständig upplysning lill huru stor andel, i förhållande lill Konungariket Norriges bidrag till minister-staten, de utrikes beskiekningarnes löner utaf samma bidrag utgöras. På grund häraf och då Rikets
Jag vet väl, att det på förhand är bestämdt huru det skall gå, men då är det en representants skyldighet, som tror sig ana hvart det bär, att åtminstone söka åstadkomma något motstånd, eller att nedlägga sin protest mot ett så hejdlöst förfarande. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund: Jag anser att man har orätt i att påstå det Utsk. icke behandlat denna fråga med tillbörlig upmärksamhet. StatsUtsk. har aldrig bestridt den nytta som Landtbruksinstitut i allmänhet kunna medföra, ehuru Utsk, icke ansett tillräckliga skäl förefinnas för att bevilja en så stor summa som den, hvilken här blifvit begärd. Om hela motiveringen förefaller sväfvande, så torde det komma sig deraf, att det icke är så lätt, att motivera ett afslag af en fråga, som man i hufvudsaken gillar, ehuru man icke anser det föreslagna sättet vara det rätta. Hvad Den 15 April. 257 Hvad mig beträffar, så har jag, utom de skäl som förekomma i Betänk., haft åtskilliga anledn:r hvarföre jag icke kunnat obetingadt bifalla den K. Proposm. För det första har vid landtbruksmötena yttrats den åsigt, alt ett Landtbruksinstitut borde anläggas i södra Sverige, och dermed måtte väl icke förstås endast Skåne, utan äfven åtminstone Blekinge, Halland, Kalmar och Kronobergs län. Dessutom hafva meningarne vid landtbruksmötena varit delade så tillvida, att somliga ansett det vara lämpligare att utvidga det redan befintliga Institutet, ehuru jag gerna medger, alt pluralitetens åsigt varit, att man borde anlägga ett nytt i södra Sverige. Ehuru nu, som sagdt är, södra Sverige icke endast utgöres af Skåne, så hafva likväl undersökningarne om anskaffande af lämplig plats för Institutet icke sträckt sig utom denna provins. Deraf måste man således draga den slutsats, att med »södra Sverige» endast bör förstås Skåne, och dervid hyste jag en betänklighet. Slen icke nog dermed; man har velat förlägga Institutet i sydligaste delen af Skåne, (y Alnarp ligger helt nära Malmö. Vidare; när fråga först upstod att i Skäne finna en lämplig plats för ett Institut, så ansågo både Hushållningssällskapet och K.
Ilanells afgifne skrifteliga Utdrag; efter andra sakkunniga mans uppgift skall dock Boställsantalet stiel högre. 554 Statsoch Banko-Utskottens Betänkandeti'. ringar till Boställs-Reparationer och Nybyggnader. Om långvarige arrenden för enskilde, så väl sorn för det allmänna, äro vida förmonligare, an derinom kortare upplåtelse eller på obestämd tid; så kunna de likväl ej i fördelar jemnföras med en everldelig besittning, ehvad frågan vore om Kongsgårdar eller Officers-Boställen. Vid en ombytlig förpacktning kunna icke, såsom vid en orubblig egande rätt, som i arftägt gå kan, lika stora enfrepriser företagas med vattenledningar, sprängningar, stora mechaniska inrättningar, samt med en, egare endast tillåtelig, upplöjning och odling af nästan all Hage ellec Betesmark, till befordran nemligen af en oafbruten Stalloch Ladugårds-utfodring och stillning, sorn dock utgör höjden af all Randhushållning. Väre vidsträckte Hedar och Betesmarker, uppå hvilka kreaturen vid första vårdag utsläppas, och där knappt lifnäras, intill dess ängarne efter skedd Slotter upplåtas, samt sedan till mycken skada utgnagas, och hvarest öfver allt gödseln utan nytta kringsprides, skulle alle likasom de Catholske Nederlänningars ardenne Skog, hvilken utgjorde deras fordna Betesmark, kunna förvandlas till fruktbärande åkrar och ängar, med en tillika förbättrad all slags kreaturs Afvel och Radugårds-afkastning. Vid förpackningar förödas vanligen den allt mer och mer dyrbar blifvande skogen; och emot slutet af Arrendeåren plär all åker utsugas genom tvesäden, och ingen upplöjning igenläggas med gödning. Ponulationen, som utgör hufvudgrunden till ett Rikes styrka och förkofran, befordras säkrast genom sjelfegande Hjonelag, som nitfullt biträdas Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden 555' af egna Barn, och hvilka ofta genom en laglig hemmansklyfning blifva besuttne sjelfegare inom samma Mantal.
Bergsmän, om rättighet för, att lösa Kronans Tionde Tackjern; StatsUtskottets Betänkande, återrem. af Adeln, s. 213. af Borgareståndet, s. 219, af Bondeståndet, s. 221, af Presteståndef, s. 230. Förnyadt Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 477, af Presteståridet, s. 491. af Bondeståndet, s. 498* mästare, om förbud för, att utfärda ekonomiska Författningar; EkonorniUtskottets Betänkande, bif, af Adeln, s. 156. af Presteståndef, s, 169. af Bor* gareståndef, s. 172. af Bondeståndet, s. 178. •— handteringen, rörande åtskilliga frågor angående; EkonorniUtskottets Betänkande återrem. af Bon» deståndet, s. 552. — Sexmän, om befrielse för, att deltaga i skjuts, ningsbesvär; EkonorniUtskottets Betänkande ,bif af Preäteståndet, s. 54i. af Bondeståndet, sr 549, af Borgareståndet, s. 568. af Adelil, s. 596» —- tingsrätterne om indragning af; Särskildta Utskottets Betänkande bif. af Presteståndef, s, 299 af Adeln, s. 3o4. ÉagUtskottens Utlåtande, bif. af Borgareståndet, III. s. 58. afs!, af Presteståndef, III. s. 51. bjf, af Bondeståndet, lil. s. 76.
Utskottets pröfning, hafva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och livad först beträffar den af Sven Heurlin och Bengt Ericsson yrkade Lagförändring, så enär Kyrkoherdarnas rättighet att erhålla, och församlingarnes skyldighet att bygga vissa hus å prestgård, utan tvifvel varit beräknad och måste betraktas såsom en lill Presternas aflöning hörande förmon, den der äfven från urminnes tid presterskapet tillkommit, samt något gällande skäl för dess borttagande och nu deraf föranledd förminskning i nämnde Embetsmäns löner icke är vordet anfördt, finna Utskotten icke lämpligt att understödja de i sådant hänseende väckta motioner, utan tillstyrka att desamma icke må vinna Rikets Ständers bifall. Hvad åter angår yrkad förklaring öfver 26 Cap. 2 §. Byggninga Balken, så har olika tillämpning af detta Lagrum vid Domstolarna egt rum, sålunda, att en del ansett Kyrkoherdens skyldighet,att bättra och underhålla de hus, församlingen till honom färdiga öfverlemnat, icke böra utsträckas längre än till ersättnings-skyldighet, i händelse skada derå genom hans vållandeskelf, hvaremot andra, med församlingens befiielse, ålagt Kyrkoherden eller hans ratts innehafvare, att ansvara för alla mindre bristfälligheter, som antingen genom tidens åverkan, bristande eftersyn eller andra orsaker tillkommit. Denna senare tolkning öfverensstämmer, efter Utskoltc-ts omdöme, med rätta förståndet och meningen af lagstadgandet, hvilket utl-ryckes med orden vare han (Presten) skyldig, att hålla dem (husen) vid magt, med L< igsamt Allm Bes v - och Occon.-Ulsk. Betänkande N.o 4l - $ med egen kostnad. När de af ålder och bruk och ej af Prestens vanrykt förfalla, dd skola socknemän dem bygga och bättra pä deras kostnad. Del liirer nemligen vara tydligt att ”hålla vid magt” utmärker ett vidsträcktare åliggande än ersättningsskyldighet för förorsakad eller förvållad skada, ty den senare måste ju alltid drabba hvar och en, som skada åstadkommit.
Och när han talade, väckte det Emilies förvåning, huru en ung man, som säkert ej varit mycket med i verlden och blott åtnjutit bokvett, kunde tala så öfvertygande, huru han ömsom med alfvar eller skämt kunde intressera så. Och när han sjöng, förstod Emilie icke huru han med denna medelmåttiga röst kunde så fängsla hennes öra, om icke hela hennes själ. Af allt detta gjordes Emilies gissning ganska rimlig och naturlig. Hon sade till sig sjelf: – Säkert har Irene blifvit litet förtjust i denne informator och derföre är hon väl litet «nådig» emot Emil. Men det har väl ingen fara. Huru må det vara med honom, med herr Thalberg; han tyckes icke betrakta henne med just särdeles förtjusning ... vill jag tycka åtminstone, mån’ jag misstar mig? Om man kunde få honom helt och hållet likgiltig, så kanske vore mycket vunnet. Låt mig se, om jag skulle ... Irene är dock blott en landtflicka i det hela; hennes makt kan väl icke vara oöfvervinnerlig. Nej, men hvad tänker jag ... nå nå, ja ja ... hvarför inte. Han är väl inte något parti för mig, men för tidsfördrifs skull ... någon kyss eller så ... hvad gjorde det. Och kanske han också kan bli någonting stort med tiden ... Nej hvad tänker jag ... men till tidsfördrif. Hon ville icke medge ens för sig, att hennes förhoppningar hade aftagit med åren. Vid sjutton års ålder drömde hon om excellenser! Hvad de der årena äro ledsamma för flickor, isynnerhet för fåfänga flickor. Vid sjutton års ålder förakta de djupt en pojke om sjutton år; vid tjugutvå år bry de sig icke stort om en tjugu års yngling ... men vid tjugusju års ålder se de icke mera onådigt på en tjugufyra års ung man. Vid sjutton år är ingen excellens; vid tjugu år icke ens major, men vid tjugufyra år är man hvad man är, kanske ... ingenting. Uti Emilies fåfänga hufvud uppstod sålunda redan på andra dagen den planen att locka Haralds hjerta till sig.
Ferna blifvit omgifna af en graf med deröfver lagdt enkelt gallerverk af en tvärstock och tre stänger efter längden. Denna hägnad afhåller boskap och hästar, som icke fått alltför inrotad vana alt hoppa. Bergsoch Bruksrörelsen. tr uppgått till följande belopp: 128,005 Skpd Tackjernsvigt. 141,409 Dito dito. 143,287 Dito dito. 131,426 Dito dito. - . 131,218 Dito dito. Per medium utgjorde således årliga Jernmalmsbrytningen 135,069 Skpd Tackjernsvigt. Jernmalmsbrytningen lia för år 1839 1840 1841 1842 1843 99 » 99 99 99 99 99 Tackjernsblåsningen upplyses af följande tabell: — K <<j BlåsningsTackjerns> Tionde Tackjern. c i C© o tid. tillverkmng. cl 15 cro £33 3 CfQ dygn. tim. Sh%. L%. %. crq 3 Sk%- L%. I medeltal har således den årliga Tackjerns-tillverkningen uppgått lill 34,229 Skepp. 10 Lisp. 2 Skåip. Tionde-tackjernspriserna hafva varit: för år 1839 „ „ 1840 „ „ 1841 „ „ 1842 7 R:dr 36 sk. Tackjernsvigt. 1840 507 „ 17 „ 10 Sklpd. 1841 , 896 „ 18 5 „ 1842 1,227 „ — „ _ „ 1843 107 „ — _ „ Slångoch Åmnesjernssruidet har ulgjorl: Härdar Privilegieradt smide, inberäkad Hammarskatt. Uppgifven tillverkning. Hammarskatt. St®. x®. ®. 51® 13. ®. sm x® ®. För Står sFör ÄmnesFör Bergsjcrnsverken. jernsverken. manshamrarne. R:dr sk. r:st.
Jag instämmer uti alla de af Hr von Rosen framställda anmärknrr, både i fråga om slipulationen of tiden för sockenstämmas utlysning och äfven hvad angår bestämmande af ställe för sammanträde med flera socknar och utseende af ordförande vid dylika sammanträden. Hr von Hartmansdorff, A ug. : Jag instämmer väsendtligen uti det yttrande, sorn Frih. Hamilton afgifvit. t afseende på redaetionen kunde mycket vara att önska; men jag anser förgäfves att ingå uti granskning deraf, hvarigenom svårigheten att sammanjemka Ståndens olika beslut blefve så mycket större, Jag måste bestrida utsättandet af en viss lid, t. ex. .4 dagar, inom hvilken sockenstämma bör efter pålysningen hållas. Stundom kan kungörelsen behöfva utfärdas en hel månad eller kanske en längre tid förut, på det sockenboerne må hafva tillräckligt rådrum alt betänka ämnet, 0111 det är af vigtigare beskaffenhet, såsom t. ex. en fråga om brandstodsförening. Icke heller bör man inskränka tiden Dan 8 Mars f. m. till 8 dagar såsom minimum, ty, pa satt Frih. Hamilton och lieie talare anmärkt, förekomma ofta ärenden af den brådskande beskaffenhet att sockenstämma måste hållas samina dag hon pålyses. Jag tillstyrker således att R. o-. Ad. 'måtte väsendtligen bibehålla förslaget sådant det afUlsktn blifvit framsläldt. Om en godsägare liar egendomar på flera orter i Riket och derföre önskar alt på förhand känna hvad som i sockenstämman skall förekomma; så förblifver sådant alltid ogörligt för dem, som hafva egendomar både i Norrland och Skåne. Men för dem återstår den utvägen, att en gång för alla tillsäga sina förvaltare att städse anmäla besvär mot sockenstämmobeslut, beroende del på husbonden, sedan han fått del deraf, att fullfölja besvuren eller icke. I fråga om sockenstämmas hållande i sockenstuga eller sacristia eller på annat ställe, afstyrker jag allt närmare bestämmande un Utskin föreslagit. Hr von Rosen har redan anmärkt att sockenstuga icke finnes i Skåne. Dertill vill jag lägga, att sacristia i allmänhet icke finnes i Halland.
Ljusa och mörka hufvuden höjdes och sänktes, smidiga gestalter smögo sig mjukt under de höjda armarne, och den lefvande väfven skiftade i alla upptänkliga färger. » Väfva vadmal och slå tillsamman, Låta skottspolen gå, gå! » Friska, ungdomliga röster ljödo genom rummet, och justitierådinnan satt vid pianot och ackompagnerade. Men plötsligt hördes ett utrop, och det blef stagnation i rörelsen. En tråd i inslaget hade brustit. » Margits halsband! » Öfver musikens toner ljöd detta utrop i smärtsamt tonfall, och när de dansande vidgade kretsen, såg man midt i densamma Elsa med en del af sitt korallhalsband i handen; en annan del hängde fast i doktor Borgs urkedja, och dessutom låg en del af de röda pärlorna kringströdd på golfvet. Då Eva krupit under hans upplyftade arm, hade halsbandet fastnat i kroken på hans urkedja och slitits af, innan hon kunnat hindra det. Doktor Borg stod ett ögonblick som paralyserad med blicken oafbrutet fästad vid Elsa, hvilken med nervös ifver skyndade att samla ihop pärlorna, biträdd därvid af de andra flickorna, löste därefter varligt den del af halsbandet, som ännu hängde fast vid hans urkedja, och gick fram under taklampan för att taga det i närmare skärskådande. Hvad han såg i denna stackars sönderbrutna länk, visste ingen, men hans läppar drogos till ett melankoliskt leende, och en fuktig glans beslöjade hans mörka ögon. » Vill ni lämna mig äfven den andra delen af pärlbandet, fröken E l s a? Min klockkedja var orsak till missödet, och jag håller nu på min rätt att låta sätta det i godt stånd igen. Kanske är det till pä köpet något dyrbart minne för er? » » Ack nej, icke för mig! Det vill säga — det är inte mitt. Min syster rår om det, och jag hade lofvat att vara mycket aktsam om det. » 1893 » Säg henne, att jag är mycket ledsen öfver hvad som händt, men att hon snart skall ha det felfritt i sina händer igen.