Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad förfäder under seklers tid skonat, vårdat oell derigenom åt oss öfverlåtit, och som beliöfver sekler för att åter uppväxa till nödvändiga och nyttiga be - 13 hof för kommande slägten, Lör väl ej af en generation lielt och hållet få förstöras. Om lagarne äro i detta fall återhållande, synes det ej vara orättvisa deri. En ökad folkmängd och ökade hushåll hafva äfven bidragit till en ökad konsumtion. Dock, äfven om den kunde minskas, blef ändå skogarnes förfall lätt förklarad!, så länge ingen återväxt befrämjas. Tiden bär äfven inom sig en förstörande kraft, och så länge vår enda skogshushållnings-maxim inskränker sig till att spara pä skogen, utan att bereda någon återväxt i stället för hvad som förgår, står vår okunnighet örn en rationel skogshushållning i full dager. Brännvinsbränningen fortgår deremot med ett jemnt och oafbrutet tilltagande. Den har blifvit nutidens vigtigaste husbehof. Den är dock landthushållningens kräfta. Denna så näringslösa näring förvandlar till brännvin hvad som både kunde och borde användas till menniskors föda, till boskapens utfodring och ladugårdarnes verkliga förbättring. Den drifves med den öfverdrift, att, under det brännvin både finnes och njutes till öfverflöd, är mången i saknad af de kraftigare födoämnen, som åker och ladugårdar borde producera. Och, oaktadt den ej sällan drifves med verklig förlust för producenten (hvilket gäller i synnerhet med de mindre brännvins-pannorne) de år, priserne på råvaror, som förbrännas, ej stå i motsvarande förhållande till brännvinspriset, fortgår likväl tillverkningen med en fanatisk ifver, som upptager landtmannens hela omtanka. Bevis härpå är, att år 1838, då en nära nog varande missväxt höjde både sädesoch potatespriserna lill ovanlig höjd, tillverkades likväl brännvin här inom Länet med 7,012 stycken —■ säger Sju Tusen Tolf—till bevillnings-afgift anmälda b rännvins -pannor, eller nära nog en panna för hvarje tolfte mantalsskrifven person af båda könen.
429 som den roterade bär, emot hwarje inköps pris; dä tyckes Ridderffapet och Adeln swarat emot Let förtroende Hanz Maj:t dragit till Ständerne, att Riket kan winna förswar, utan uppoffringar af den enas walfärd för att winna Len andras bifall. Omöjligheten äfwen att uppfylla austaf» fandet af manskap, dä en National-Armöc borttager ung» Lomen frän si till 45 Ars Alder, bor göra Utskottets plan betänklig att antaga, oberäknad det säkra elände totastteten af wär mindre bemedlade Adel skulle pä ett öfwerraffande sätt räka uti, blott för att beweka nägon del af allmannhetcn till eN lika conscriptions-styldighet, som den, hwilken wi uti förenämde matto stulle Åtaga osi; sädant torde i stället för Patriotisme fä Namn af swaghet och cf« tergifwenhet. Detta Memorial, derest Ridderffapet och Adeln sinner det wara passande, önskar jag mätte blifwa med det förbehäll cvmmUniceradt wära respective Med-Stander, att detta beflut ej ändras genöm andragande af sofismer, utan af billiga skal, i synnerhet som Rikets frälsning äfwen stä klart ingär uti denna plan , som uti OeconomieUtffottets förflag. Sjelf ägare af 227 oförmedlade och 0- berustade Hemman, tärer jag kunnä komma i jemlikhet med de fleste, som talat uti detta ämne. Jag tror mig hafwa Ådagalagt opublicerade bewis pä patriotisme; med känslan af desse tankesätt, höjer jag med skäl min röst Mot synbar krvssning genom förwillade utwägar. Stockholm den ig April. Öar! HVranZEl. Herr, ffrivteensliölä, Lsil Vreäric:, anförde ffrifkeligen följande:
Bland ”andra inkomster” bör ej räknas det hö, — några L2é af hvarje hemman — som preslen får af bonden för att den sednare må slippa att hemta prest, men preslen sjelf bestå sig häst vid socknebud och öfriga embetsresor. Se härom min vöidsamrna anmärkning vid iZj.5 §:u. § 8. De fem proctr, hvilka här äro bestämda , anser jag, i likhet med Hr Westman, — Pag5a bland reservationerna, — vara en orättvisa och böra till 4 proc. nedsättas, om Taxer cömite'erne uppskatta den skatlsky Idiges åtnjutna inkomst enligt verkliga förhållandet. § io torde böra heta: ”Efter denna art. må bevilln. icke ”under nedanstående belopp påföras § i3. Efter ordet ”upptages” tillägges: ”å en in dupp”lo inlemnad förteckning, ställd till Taxer.comitcen i den ”ort, der den skattskyldige mantalsskrifven är.” § ig. Till enskildes nöje och beqvämlighet uppförda åbyggnader böra ej uppskattas högre än i anseende till den hyra de inbringa. Man hör ej motverka fäderneslandets förskönande genom de medborgares trefnadssihne , hvilka äga låd, lägenhet och lust dertill. 5 20. Tillhörer hemmanet enskild man, vare denne då från bevillning fri; detta torde behöfva att tilläggas, på det att ej för samma jord bevillning må dubbelt erläggas. Med lifstids-städja besiltes af tjenare månget hemman, såsom pension ifrån en ädelmodig husbonde, i hvars tjenst besittningsägaren grånat. 5 22. Orden ”då rustningen Uppsattes” torde böra förtydligas medelst ett tillägg, bestämmande, huruvida rustning är uppsatt eller ej af den rusthållare, som årligen proesterar häst till artilleriet. § 27. Auetionister saknas. De böra uppskattas till den inkomst de af orten anses hafva uppburit, netto betraktad.
Till undanrödjande af den farhåga för Stadsjordarnes större deltagande, än hittills, i Båtsmanshållet, som af några Ledamöter inom Riks-Stånden yttrad blifvit, hafva R. St., för deras del, beslutit och till E. K. M:s Nådigste bifall skolat underdånigst öfverlemna, att, ehuru det Förslag till Båtsmans-styrkans framgena fördelning, Städerna emelian, som, i öfverensstämmelse med föreslagna grunder och Formulairet Litt. A, före nästa Riksdag, kommer att af Kammaroch Commerce-Collegierna upprättas, skall i serskilda columner utvisa den del af Båtsmans-styrkan, som belöper på jorden, och den del deraf, som svarar emot Bevillningen af borgerlig näring, hus och tomter, detta Förslag likväl blott kommer att tjena till grund för bestämmandet på det hela af det antal Båtsmän, som af hvarje Stad bör utgöras; hvaremot fördelnin - 316 Exp.-TJtsk. Förslag till und. Skri/v. IV:o 457. gen af detta antal emellan jord, borgerlig näring samt hus och tomter inom hvarje Stad, må uppå Stadens Autoriteter och Invånare ankomma, till beredande af den högsta billighet och rättvisa i praestationens. utgörande, Stadens Invånare emellan, och med iakttagande af de öfverenskommelser, sam, i detta afseende, redan kunna inom hvarje Stad vara frivilligt träffade. I afseende å verkställigheten äf de förberedande åtgärderna för Båtsmanshåll lets framgena indelning å Städernas jord, tillstyrka R. St. i underdånighet, att, uppå vederbörande E. K. M:s Befallningshafvandes pröfning må ankomma, huruvida ny uppmätning, gradering och skattlägga, ning i hemmantal må kunna undvikas å de orter, der sådant, sedan år 1810, i vederbörlig ordning, blifvit förrättad t; men att, å de ställen, der dessa förrättningar blifva oundvikliga, den dermed förenade kostnad kommer att af hvarje Stad enskildt vidkännas.
Serskildt har Herr von Troila Emil, lastat uppmärksamhet å den omständighet, att åtskilliga innehafvare ai ifrågavarande slags hemman nu endast betala den gamla räntan, roen andre deremot måste erlägga ett temligen högt uppdrifvet arrende, samt att följagtligen, i händelse, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, den af hemmanen till kyrkor och presterskap nu utgående afgäld klefve fastställd att för all framtid fortfarande erläggas till nuvarande belopp, dessa tvänne olika classen af hemman komme att tillskyndas väsendtligen skiljagtiga förmoner, hvilket jemväl klefve förhållandet med de serskilde kyrkorna. Till åstadkommande af jemnkning i detta hänseende, har bemälde ledamot derföre hemställt, att samtlige kyrkorna skulle behålla hvad de nu åtnjuta, och samtlige hemmans-innehafvare erlägga detsamma, som de nu erlägga, men de arrenden, som äro alltför högt uppdrifne, nedsättas, och de deremot, hvilka nu äro alltför låga, i samma inon höjas, hvilken förändring borde gå i verkställighet allt efter som de bestämda arrendetiderna löpa tili ända. Inom Preste-Slåndet, hvarest de ledamöter, som i ämnet sig yttrat, sökt ådagalägga kyrkans och presterskapets jordegandeoch dispositionsrätt till de Halländske kyrko-hemmanen, hvadan det icke eller kunde tillkomma Kronan alt för sin räkning hemmanen till skalle försälja eller, utan kyrkans medgifvande, lemna åboerne fri disposil.ions-rält öfver desamma i likhet med den, som tillhör åboer å kronohemman, — har Herr Biskopen Doctor Bruhn, under åberopande af sitt vid sistförllutne
Ielgonskylden skulle upphöra; och då, på sätt Kongl. Maj:t äfven föreslagit, det är af högsta vigt, att församlingarne beredas tillfälle att inrätta folkskolor eller förbättra de redan varande, för hvilket ändamål den förut till Cathedral-skolans behof afsedde andel uti IIelgonskylden lämpligen bör kunna användas, tillstyrker Utskottet, att de församlingar inom Lunds stift, af hvilkas Helgonskylds-korn påräknats bidrag till Cathedral-skolan i Lund, böra, så vidt de förbinda sig att uteslutande till folk-undervisningens befrämjande inom församlingarne använda berörde bidrag af ifrågavarande span mål, bibehållas vid oqvald besittning deraf, men att deremot de församlingar, som ej vilja antaga ett sådant vilkor och ej eller kunna lagligen styrka sin rätt att disponera denna del af Klockare-helgonskylden, skola, i enlighet med Kongl. Brefvet den 9 December 1836, i moa af de dermed aflönade klockares afgång, densamma inleverera till Lunds Cathedral-skola s hvars statsanslag i förhållande derefter då kommer att minskas; kommande, i den händelse Rikets Ständer detta utlåtande bifalla, anslaget å Riks-Statens 10:de Hufvud-Titel till Elementar-Läroverken att ökas med ofvanberörde belopp 3,856 R:dr 45 sk. 4 r:st Banco. Stockholm den 11 Maj 1840. Reservation: Af Riksdags-fullmägtigen Nils Strindlund från Westernorrlands Län. N:o 113. Slals-Uishollels Utlåtande, N:o t'3. *7 N:o 113. Ank. till Exp. Ut sk den 11 Maj , kl t e rit. Utlåtande, i anledning af Herr Prosten Sidners motion, om understöd till de fattige i Lappmarken. (U. A.)
43 nadstomt hade valet fallit å en intill den gamla kyrkan närbelägen s. k. kronotomt med fast och stenbunden grund, men föga användbar för odling, till hvilken tomt församlingen af hemmanet Gallegården i Warola by, hvarunder kronotomten alltsedan år 1848 verkställt laga skifte brukats, mot erlagd ersättning förvärfvat sig dess rätt, så att församlingen kunnat besluta om kyrkans uppförande derstädes utan att äfventyra kyrkans bestånd. Berörda kronotomt, som, enligt skifteshandlingarne, innehölle allenast 16,3 kappland, hade, jemlikt Kongl. Kammar-kollegii utslag den 11 April 1843, sig åsatt en ränta af 3 skillingar fjj r:st Specie; och hade motionären föreslagit att, med öfverlåtelse för everldelig tid af nämnda kronotomt åt Warola sockens kyrka, ifrågavarande ränta måtte kyrkan efterskänkas. Af de för Utskottet tillgängliga handlingar inhemtades, alt berörda s. k. kronotomt, hvilken i Jordeboken förekommer under benämningen: »en åker i Warola», redan i början af förra sekiel brukats under Galleoch Snickarcgårdarne i Warola, hvilkas åboer hade skyldighet att betala den derå fastställda ränta, som år 1843 bestämts till och ännu utgjorde ofvanuppgifna belopp samt vore Kronan behållen; äfvensom att krono-åkern vöre underkastad rotering. Då, enligt Utskottets tanke, det är mindre lämpligt, att frågor af denna beskaffenhet underställas Rikets Ständers pröfning och afgörande, förrän de blifvit af vederbörande administrativ myndighet handlagda och utredda, hvarom församlingen i vederbörlig ordning bort göra anmälan, får Utskottet, helst det uppskof med frågans afgörande, som häraf föranledes, enligt hvad af motionen synes, icke bör lägga hinder i vägen för kyrkobyggnadens utförande, tillstyrka, att motionen för närvarande måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 18 Juni 1863. Stockholm, tryckt hos Sam.
Montelin måtte be viljas pension å allmänna Indragningsstaten af 800 R:dr; 109:o Paul Andersson från Jemtlands län, om dels anslag af nya löner för Provincial-läkare i Norrland och dels om förhöjning nf lönerna lör de nuvarande läkarne derstädes; 110:o Per Anton Nyström från Westerbottens län, om beviljande af anslag å 15,000 R:dr för anläggning af ny väg emellan Jörns kapell och Arvidsjaurs kyrka; samt lll:o Olof Lindström från Westerbottens län, om försäljning af de åt militärstaten anslagna boställen. S. D. Remitterades lill Be vill nings-Utskoltet följande motioner, nemligen af: l:o Gustaf Johansson från Kronobergs län, om åtskilliga ändringar i nu gällande tulltaxa, åsyftande den inhemska näringsflitens upphjelpande; 2:o Erik Andersson från Elfsborgs län, derom, att s. k. blänkets för tryckning af kattun och moleskin måtte förklaras till införsel fria; 3:o Anders August Andersson från Ostergötlands län, om upphäfvande af vissa delar af Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1860, angående vilkoren för brän vinstill verkning, i ändamål att rättighet till husbehofsbränning måtte återställas till hvad den var enligt 1857 års förordning, m. m.; 4:o C. J. L. Lönnberg från Östergötlands län, om åtskilliga ändringar och tillägg i nu gällande Bevillningsstadga, i fråga om bevillning för fisken och löntagares inkomst af boställen, m. m.; 112 Prot.-Utdrag den 3 December 1862. 5:o Per Pehrsson från Wermlands län, om åtskilliga landtmannaprodukter», såsom spanmål och fläsk m. m., beläggande med tull då de till riket införas; 6:o Jön» Pehrteon från Blekinge län, om förhöjning i införseltullen för bränvin, m. m.; 7:o J. 0.
Af dessa, eller andra personer, om hvilkas skicklighet och lefverne församlingen underrättad är, utvälja församlingens ledamöter trenne, till hvilka de hafva största förtroendet, att lemna dem sin själavård.» Slutligen vill jag tillägga, för att visa huru angeläget man fordom lät sig vara att försäkra församlingarne en värdig lärare, att så väl 1693 års Förordn. ovilkorlig! för besättande af regala pastorat, som 1748 års Förordn. för pastoraten uti Biket i allmänhet, föreskrefvo: att vid ny befordran äfven ny examen borde anställas »för att göra sig förvissad om de sökandes kapacitet, lärdom och goda gåfvor till embetets behöriga utförande.» Men tider förgingo. De stränga reglorna förföllo, uphäfdes eller kommo utur helgd. Församlingarnas inflytande på valen förlorade mer och mer i betydenhet. Huru stort detta ursprungligen var, torde vara svårt att fullt utreda. Fullständigt synes det dock aldrig hafva varit Men då man granskar nyss anförda utdrag ur Presterskapets Privilegier; då man läser uti KyrkoLagens 19 kap. 7 g följande: »Sedan må församlingen, så framt gället icke är regatt, inom 6 månaders förlopp välja en annan kyrkoherde. Om valet faller på någon, som icke är dess värdigare, och Biskopen finner att uti stiftet andra äro, som de icke känna, hvilka för sin lärdom, långliga tjenst, goda gåfvor och skicklighet, böra framför den de åstunda med befordran ihågkommas, de der gifva det säkra hoppet, att församlingen genom dem skall märkligen kunna uppbyggas och förkofras, då böra de uti det skäligt är och till deras bästa länder, låta rätta sig, och åtnöjas med Biskopens och Konsistor» förordn.»; då finner man lätteligen att samma inflytande fordom var vida större än nu. Länge fortfor likväl icke detta förhållande. Redan uti 1739 års föiordn. finner man föreskrift om uprättande af förslag uti närmaste likhet med hvad nu eger rum, dock med det tillägg uti 4:de mom. af samma förordn.; »att derest församlingen icke med förslaget var nöjd, den egde att hos K. M. deruti söka ändring.»
Vidkommande slutligen rubriken Andraslag, hvita ellerfärgadej ej specificerade, får Utskottet, med antagande, på sätt ofvan blifvit nämndt, deraf, att Borgare-Stånden afsett bibehållande för densamma af bestämmelserna i 1841 års Taxa, inbjuda Presteoch Borgare-Stånden att afstå från deras härutinnan fattade, sinsemellan skiljaktiga, beslut och förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet om antagande af Utskottets förslag, emedan i annat fall följande voteringar blifva för frågans afgörande nödige: 54:o. Om contra-propositionen: Den, som vill att till conlra-proposition i hufvud voteringen om tullvärdet och införselstullen å den under Glas förekommande rubriken Andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, skall antagas Preste-Ståndets beslut, att, med bifall till det af Utskottet föreslagna värde, införselsafgiften skall bestämmas till Bevillnings-UlskoUets Memorial, N:o Jo. 45 16 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer contra-propositionen att utgöras af BorgareStåndets beslut, att gällande Taxas bestämmelser för denna rubrik skola bibehållas, nemligen 1 R:dr tullvärde och 8 sk. införselstull per %. 55:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att för den under Glas upptagne rubriken Andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, skall antagas 1 R:dr 24 sk. tullvärde och 12 sk. införselstull skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. it-. ,.T . , fira alternativet) Preste-Slåndets beslut; Graner Ne, anlages: ^ allernalive,j Borgare-Ståndets beslut. Handskar, af alla slag.
M:s nåd. bref af den 2 Oct. 1806 anbefallde, att ny rotering skulle verkställas enligt samina grunder, som de, hvarefter liela det öfriga Sverige var roteradt. Härpå följde dock ingen verkställighet. År 180g gjorde R. St. en tind. anhållan hos K. M. om en fullständig plan till Jemtlands jemnare rotering, och 1818 förnvades samma und. begäran. Den 21 Juli 1825 fallade K. M. nåd. beslut om en interims-reglering och anbefallde en roterings-commission inom länet att verkställa densamma efter då vid samma tillfälle stadfästade grunder. Denna comtnission öfverenskora med rotehållare om jemkningsåtgärder under vissa år, som af K. M. i nåder stadfästades år 1827. Vid urtima riksdagen 1834 hafva både K. M. och R. St. erkänt behofvet af en ny reglering för Jemtlands rotering; och 4°°o r;dr b:co under frenne års tid, räknadt från och med 18J6, tillsammans 12,000 r:dr b:co, äro anslagna såsom understöd för rustoch rotehållare i Jemtland, under det roterihgsverket uppgöres. Dervid hafva dock af R. St. blifvit fästade villkor af sådan beskaffenhet, att K. M. dem icke bifallit, hvarföre dessa medel förblifvit obegagnade. —■
»Håll alltid lika mycket af mig, Kurt!» Åter stannade de och kysstes. I detsamma passerade en poliskonstapel med ett långrandigt, dödt ansigte. De sågo honom knappt, och dock fäste sig bilden af hans tråkiga, surmulna fysionomi för åratal i deras sinnen, ty de befunno sig i ett tillstånd af själslig exaltation, som inpräglade hvar minsta lilla tilldragelse ikring dem med outplånlig styrka i deras minne. Så hördes två långa, dofva slag från en kyrkklocka. »Nu måste vi gå, Hedvig ... half 12 redan.» »Ja tyvärr ... Men hvad skall jag säga der hemma?» »Du har naturligtvis superat hos föräldrarne.» »Så lätt han hittar på en lögn ... Jo du är en fin passagerare, Kurt!» »Ändamålet helgar medlet ... Eller ångrar du dig kanske?» »Tyst!» »Det värsta är, att du får lägga dig hungrig. Men något skall man lida för sin kärlek.» Hedvig skrattade. Så lemnade de med en lång suck kajen, och styrde kosan åt Hedvigs hem. Allt var så tyst på gatorna, och syntes någon menniska i ett hörn, gaf han icke akt på dem. Alla bekymmer och sorger tycktes med dubbla lås instängda inom de slumrande husens portar, och ostörda kunde de i nattens tystnad hviska och svärma, der de sakta gingo öfver trottoarernas snö. Ändtligen hunno de fram. »God natt min Hedvig, au revoir.» »God natt, Kurt! och lycklig resa ... Tänk, att jag står på perrongen i morgon bittida och viftar åt dig, när du far ...» »Det skall jag. Och i öfvermorgon har du bref. Tack nu för i qväll, lilla fästmö!» »Se här, tag rosorna här till minne!» »Tack! Sof så godt, Hedvig och dröm, du vet nog om hvad.» »Det skall jag, Kurt. Farväl!» Sedan de så i den mörka portgången vexlat ett lidelsefullt famntag, försvann Hedvig i trappan, och Kurt stod allena på trottoaren. Men han såg allt annat än öfvergifven ut.
Saul lät detta komma för folket, och talde dem i Telaim, tuhundradtusend fotfolk, och tiotusend män af Juda. Och då Saul kom till de Amalekiters stad, satte han ett bakhåll vid bäcken; Och lät säga de Keniter: Går edra färde, och gifver eder ifrå de Amalekiter, att jag icke utrotar eder med dem; förty I gjorden barmhertighet med all Israels barn, då de drogo utur Egypten. Alltså gåfvo de Keniter sig ifrå de Amalekiter. Då slog Saul de Amalekiter, allt ifrå Hevila intill Sur, som ligger för Egypten; Och grep Agag, de Amalekiters Konung, lefvande; och allt folket gaf han tillspillo med svärdsegg. Men Saul och folket skonade Agag, och hvad god får och fä var, och väl fett, och lamb, och allt det godt var, och ville icke låtat tillspillo; men det som slemt var, och intet dogde, det läto de tillspillo. Då skedde Herrans ord till Samuel, och sade: Mig ångrar, att jag hafver gjort Saul till Konung; ty han hafver vändt sig ifrå mig, och icke fullkomnat min ord. Dess vardt Samuel vred; och ropade till Herran den hela nattena. Och Samuel stod bittida upp, att han skulle om morgonen möta Saul; och honom vardt sagdt, att Saul var kommen till Carmel, och reste sig upp ett segertecken, och var omkringdragen, och kommen neder till Gilgal. Som nu Samuel kom till Saul, sade Saul till honom: Välsignad vare du Herranom! Jag hafver fullkomnat Herrans ord. Samuel svarade: Hvad är då det rop af får i min öron, och det rop af fä, som jag hörer? Saul sade: Utaf de Amalekiter hafva de tagit det; förty folket skonade det bästa får och fä, för Herrans dins Guds offers skull; det andra hafve vi låtit tillspillo. Men Samuel svarade Saul: Städ till, att jag säger dig, hvad Herren hafver talat med mig i denna natt. Han sade: Säg.
Direktion upplyst, dylika lån meddelas i så väl Spar-banken som en allmän dervarande pantlåne-inrättning, och att jemväl i flera andra städer inom riket Spar-banker lära utgifva lån mot pant af guld och silfver; hvarförutom ifrågavarande lånerörelse för Riks-bankeu medför jemförelsevis G Banko-Utskottets Utlåtande N:o 8. betydliga förvaltningskostnader. Äfven Banko-Utskottet vid scdnaste riksdag, då det framställde sitt af Rikets Ständer gillade förslag om guldoch silfver-belåningens återinförande, uttalade öppet den åsigt, att denna belåning icke borde i Banken permanent bibehållas, ehuru densamma, betraktad såsom ett tillfälligt medel att för en kortare tid i rörelsen framkalla tillgångar, som eljest skulle förblifva ofruktbara, syntes icke böra blifva utan gagn för det allmänna. Under åberopande häraf, och då de särskilda förhållanden, hvilka vid sistförflutna riksdag föranledde Rikets Ständers omförmälda beslut sedermera förändrats, och samma skäl som då lågo till grund för åtgärden att återinföra en vid föregående riksmöte såsom olämplig afsk aflad lånerörelse, icke vidare förefinnas, har Utskottet ansett sig så mycket mindre cga anledning att tillstyrka denna rörelses fortsättande, som, efter livad Utskottet inhemtat, vid nästlidet års slut i Banken återstod såsom oinlösta endast 11 panter till det jemförelsevis obetydliga värdet af tillsammans 3,022 R:dr 28 öre Runt; och hemställer Utskottet alltså vördsamt att hvad så väl af Revisorerna som i ofvanbcrörde motioner blifvit föreslagit ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 5 Januari 1860. RESERVATIONER: af Herr af Wirsen, Th. af Herr Doctor Sandberg: ”Emot Banko-Utskottets beslut, som fattades med 15 röster emot 14, att all belåning af silfver och guld skulle i Banken upphöra med detta årets slut får jag inlägga en vördsam reservation. Denna rörelse är gammal. En lång tid meddelades lån ända ned till 2 R:dr B:co.