Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl emellan dessa näringsidkare förekommer en väsendtlig skilnad derutinnan , att de förre eller bruksägarne tillverka tackjern för eget behof för sina smiden, utan skyldighet till afsalu, men bergsmännen deremot, emot åtnjutande af vissa fördelar af Slaten, äro förbundne att sälja deras tackjern lill bruksägare, hvilkas smiden äro grundade på dessa tillgångar, och således icke utan orättvisa kunna heröfvas dem, hvilket troligen kommer att ske, om bergsmännen, på sätt förslaget innehåller, få rättighet att smida, synes det mig vara med billighet och rättvisa förenadt, att, äfven i sådant fall, bergsmännen icke frikallas från skyldigheten att, hädanefter som hittills, fournera de på köpe-lackjern anlagda bruk med deras behof, hvilket i annat fall skulle förorsaka mycken rubbning och oreda öfver hela landet; och blir detta så mycket mera nödigt, som jag både hoppas och tror, att bergsmännen, vid närmare öfvervägande af alla hit höjande omständigheter, ej komma att begagna denna rättighet, emedan de, utan allt tvifvel, bättre skola finna sin räkning vid att ensamt sköta blåsningarna, för att kunna-åstadkomma de nödiga tackjerns-behofven, hellre än alt med betydliga uppoffringar kasta sig in på en för dem främmande och osäker tillverkning, hvilken dessutom foi'drar en helt annan och mera omsorgsfull behandling, än hvad erfarenheten hittills visat kunnat åstadkommas vid våra bergsmanshamrar. På ofvan anförda skäl, och då jag lifligt önskar, att Svenska jernhandteringen, utan rubbning i 1111 var. rättsförhållanden, ostörd må utvecklas och framgå på förbättringarnes bana, hvilket nu för tiden på många ställen utgör Hrr bruksägares ifriga bemödanden, såsom den enda utväg att kunna täfla med andra ländei-s tillvei kningar i denna väg, vågar jag i afseende på Utsk:s föYslag, rörande smidets utvidgning i allmänhet, göra följande anmärkningar.
Helena började söka efter näsduken. ”Ett rum gult – är det vackert?” ”Rödt är min färg.” ”Således ljusröda bägge ... Nya möbler Men att sitta ensam ...” ”Gud bevars, klockan slår 6!” ”Kära mamsell Helena – om jag hade mod ...” Helena pinades svårligen för sin stackars friares skull, men hon kunde rimligtvis icke hjelpa honom. ”... så skulle jag säga: Var så god och sitt på mina nya stolar som om de vore egna! Tacksammare hjerta än mitt kunde då icke finnas.” ”Än mitt då – en fattig obetydlig flickas!” ”Icke så ... Jag vet att jag är felaktig, usel, fördömlig i visst fall, men jag har ej velat ändra mig, innan jag fick något att ändra mig för – har jag fått det nu?” ”Om löjtnanten vill anse det på det viset, så tala med fosterföräldrarna. Men glöm aldrig det goda löftet!” ”Se här handen ... den skall aldrig svika och aldrig behöfva draga sig ifrån den, som hädanefter blir min bästa högra” .. Frieriet mötte visserligen många kloka invändningar från fosterföräldrarnas sida, men Borgmans hedersord hade aldrig varit sviket. Och under de två nu förflutna pröfvoåren hade det visat sig att han fullkomligt gjort sig förjent af det visade förtroendet. En blygsam lycka. Omkring tre veckor efter det vi gjorde bekantskap med mäster Björkelunds hus, stodo de tvänne kyliga klosterkamrarne utstyrda i sin brudståt. Den yttre och större kammaren, på samma gång förmak, matrum och herr jaktlöjtnantens kontor, hade Helena, med skyldig uppmärksamhet för brudgummen, ändtligen fått se i gul färg; och aldrig – så funno åtminstone de båda – kunde det finnas en mera passande bottenfärg till bakgrund för de femtio till sextio qvartersstora taflor, som Borgman under lång tid samlat, mest bestående af porträtter. Det hade utgjort både hans egen och jaktkarlarnes stolthet att gnida upp de smutsiga ramarne och glasen, så att de skeno som allt annat.
Om seminarierna skola rätt uppfylla sin bestämmelse, erfordras derföre, alt sammanhanget emellan undervisningen i nödiga kunskapsstycken och öfuingen i att rätt fullgöra de åligganden, som en skolmästare tillhöra, är säl ordnadt, samt att denna sednare öfning begynner, så snart eleverna dertill äro tillräckligt förberedde och sedermera under en bestämd, icke alltför kort tid fortgår. Utskottet hemställer derföre vördsamt, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit närmare bestämma löi hållandet emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid skollärare-seminarierna, samt dervid i nåder stadga, att daglig öfning i lärarekallet vid på stället varande folkskola måtte med den theoretiska undervisningen förenas, åtminstone under loppet a_f en läsctermin. 4:o Bland ålla undervisningsämnen, som i seminarium böra in hem las, är intet af större vigt än krislendomsknnskapen. Den bör utgöra kärnan af det kunskapsförråd, som den blifvande läraren ur bildningsanstalten medför, och det är i den han skall linna vägledning och kraft att fullgöra det ansvarsfulla uppdrag, som är honom lemnadt i afseende på ungdomens äfven sedliga bildning. Då den företrädesvis stora vigten af detta undervisningsämne synes böra af sjelfva författningen utmärkas, är det tillika väsendtligt, att kristend o msk unskapeti inhemtas förnämligast ur den källa, sorn i högsta renhet innehåller dess väsende, nemligen ur bibeln sjelf, och att en bekantskap med densamma herodes seminariKeleverne, hvilken desse sedermera kunna åt silia blifvande lärjungar meddela. Utskottet får på grund häraf tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det i 5 § 3 mom. af folkskolestadgan måtte intagas följande föreskrift: Domkapitlet bör äfven vaka öfver det sätt, hvarpå föreskrifna undervisningsämnen i seminarium behandlas och serskildt deröfver, att Bibelläsning, med nötliga förklaringar, af läraren dagligen i seminarium förekommer. 5:o
Banco för Pensions Staten, efter Högstsalig Hennes Majit Enke Drottningen; ansåg Hederv. Bonde-Ståndet sig ej kunna denna inbjudning antaga eller göra någon ändring uti sitt, i anledning af Stats^Utskottets den 27 sisth Juni afgifna Betänkande, rörande nämnde PensionsStats anslags summa, fattade beslut, hvarom vederbörande skulle, genom Utdrag af Protocollet, vördsamt och vänligen underrättas. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Instämde Hedervärda Bonde - Ståndet rjti det af Höglofl. Bidderskapet och Adeln, enligt nu ankommet Protocolls-Utdrag för den 7 Juli, fattade beslut, att Bevillnings - Utskottet skulle anmodas till Biksens Ständer inkomma med Förslag till sådana grunder, hvarefter Kongl. Majit, till förekommande af öfverflödiga Utländska - Den g Juli. 95 5 ska varors införsel i Biket må, vid sig företeende omständigheter, hafva rätt att Tull afgif» terna i lärnpelig mån förhöja. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S D. Efter uppläsande af Bevillnings Utskottets, sistl. dag meddeldta, nu ankomna Memorial, i anledning af Herr Friherre A. Cederstroms väckta motion, angående project till ett förbättrad t Bevillhlngssätt, blef detta Memorial af Hedervärda Bonde Ståndet bifallet. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S D. V id ytterligare föredragning af Stats utskottets den 4 innevarande månad meddeldta och sista pleni dag på bordet lagda Betänkande, angående Krono hemmanet Hindö, beläget i Härads Socken , Akers Härad och Södermanlands Hän, fann Hederv. Bonde Ståndet för godt, att, med afslag å den af Utskottet gjorda hemställan om options rätt för Herr Bergs Badet von Wahrendorff, Betänkandet i öfrigt bifalla. Ut supra. Ex Protocollo Oiof Werlin.
Jag måste medgifva att ingen kan bättre än Hr Lefrén känna hvad som utgjorde föremålet för krigsbefälets önsknigar i fjol, men det mäste väl medgifvas att krigsbefälet icke kunde yttra sig öfver något annat än hvad som dä fanns. Det förslag, som då fanns innehöll reduktion af indelta räntor till Statsanslag i penningr och borttagande af de boställen, som äro anslagna till löningsdirektionerne. Detta är allt borta nu. Persedelräntorna äro bibehållna och indelningshafvarne tryggade emot alla förändringar, som kunde förnärma deras rätt. Det enda som qvarstår, som kunde gifva anledn. lill någon liten betänklighet är alt uppbörden skall ske af kronans embetsmän i st. f. räntetagarnes egna. Jag hemställer huruvida man icke kan hafva den lankan, att de stora och rättmälliga betänkligheter som då visade sig vid det dåvar:de förslaget, hade kunnat blifva högst betydligt mildrade om icke upphäfda, i händelse förslaget varit sådant som det ifrågavar:de hvilket bland annat tillförsäkras ersättning för den förlust, som kunde uppkomma i händelse uppsägningsrätten komme att afskaffas. Frih. Palmstjerna: Då här återigen är påstått att PresteSt. redan har pröfvat det förslag hvarom här är fråga, så måste jag upprepa att så icke är händelsen. Det förslag, som PresteSt. skulle bifalla, det lönerna finge till fixa penningelöner förvandlas, och på detta sätt utgå, utan att blifva förvandlade efter markegång; hvaremot detta förslag, som nu af mig är framstäldt, innehåller alt PresteSt:s nuvar:de lönevilkor skulle hädanefter qvarstå i persedlar, som efter markegång komma att lösas. Det torde således vara en temmeligen stor skillnad emellan dessa både förslag. Om detta förslag skulle kunna komma under PresteSt:s pröfning, så beror det dä af PresteSt. att afslå detsamma och då om PresteSt. så finner för godt åberopa sina privilegier; men något brott mot PresteStis privilegier, eller den aktning man är detta Stånd skyldig, kan jag icke finna deruti att ett förslag är framstäldt till öfverläggning.
Vidare förekomme, att, om icke en viss tid för hvart kompani bestämdes, hvarifiån hvarje slags klädespersedels slitningstid beräknades, så uppkomme i anseende till den omständigheten, att persedlar förskingras eller ginge förlorade, det besynnerliga förhållande, att hvar och en persedel kunde få serskild slitnings-beräkningstid, hvarigenom inträffade, att för de serskilda persedlar, som kronan bestode, olika sfilningstider kunde uppkomma, så att ett kompani af 170 man kunde få lika många och flera serskilda dagar, hvarifrån manskapet egde att beräkna persedlarnes slitningstid, hvarigenom det syntes nästan omöjligt för kompani-befälhafvaren och det öfriga befälet att i hemorten hafva reda på hvilka persedlar båtsmannen finge bruka till paradeiler släp-kläder; och har motionären vidare ansett, att, då båtsmannen af kronan endast eihölle ett par skor, som blott finge nyttjas till parad, han icke kunde under ett års tjenstgöring vara belåten roed det par skor, som roten ålåge att bestå. I anledning af allt detta har motionären föreslagit, att brukningstiden måtte få beräknas från kompaniets inmönstringsdag utan afseende på den tid, som åtginge för vakant nummer att inställa karl vid kommenderings-stationen, äfvensom att, dä någon klädespersedel ginge förlorad eller förskingrades, enahanda beräkningsgrund malte följas för persedlarnes slitningstid, samt att 1 § i Förordningen måtte erhålla den förändring, att båtsmannen biefve berättigad att af kronan erhålla tvänne par skor; men att, om detta förslag icke vunne bifall, båtsmans-beklädnadsbestyret måtte få af rotehållarne återtagas, och det vid sista riksdagen beviljade anslaget af 28,000 ralr för båtsmansbeklädnadens öfvertagande af kronan upphöra. Vidare har Riksdagsfullmäktige!) Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, uti en likaledes til!
Petit Bourgognen gör så småningom sin verkan, kungens ögon glänsa af uppsluppenhet, och de spasmodiska ryckningarna i hans munvinklar tyda på, att hjärnan arbetar. I detsamma kommer Gourmand och lägger, tiggande, sin nos på hans knä. – Se! – säger Brandt, skrattande, till sin dam. – Se bara på den där gynnarens ögon! Han känner, att just nu serveras favoriträtten, och han gör sig påmint. Han intrigerar som en äkta hofhund! Lilla Anne-Sophie skrattar så hjärtligt, att det väcker kungens uppmärksamhet. – Hvad var det för en kvickhet, kammarherre Brandt fann på? frågar han. Brandt svarar själf: – Det var ingen kvickhet, E. M:t. Jag sade, att Gourmand intrigerar som en äkta hofhund. När han vill utverka en gunst af E. M:t, väljer han listigt just det rätta ögonblicket. – Ja – säger fru Lühe, menlöst småleende – Och hvad han vill utverka af E. M:t är tydligen en titel! – En titel? – skrattar kungen, som erinrar sig Holcks sarkasm före middagen. – Nåja, han saknar säkert icke den nödiga kompetensen. Han är ett kärleksbarn, af halfnobel börd, resultat af en illegitim förbindelse mellan en engelsk furstehund och någon tysk, fyrbent landsvägsstrykare. H. M:t tar ett kycklingben från sin tallrik, håller det upp mot hunden och frågar: – Kan du skälla? Gourmand öppnar sitt stora gap och visar sin röda tunga men tiger. – Nå? Kan du skälla? – upprepar kungen otåligt, och tilldelar samtidigt sin favorit en eftertrycklig spark. – Vawaw! protesterar hunden, ovan vid detta slags traktering. I detsamma flyger kycklingbenet in i hans gap, och kungen stryker honom förnöjd öfver ryggen. – Så där ja! Visst kan du skälla. Och kan du skälla, kan du också bli konferensråd. – Monarken lyfter sitt glas, vänder sig till de närvarande och föreslår i ett väl pointeradt litet tal en skål för konferensrådet Gourmand. Allas blickar vändas mot Struensee och drottningen.
153 nian af motionen för detsamma den uplysning: att PrivatBankerna iiro ”öfverklagade” oell ”hatade”, hvarföre man, i ändamål att ”ordna penninge-väsendet på bättre och solidare grunder”; vill ”hålla läne-fonderna mera jemna och lämpade efter ortens och rörelsens behof” än efter en PrivatBanks vexlingskassa”; vinna för delen af ett enda sedelmynt i Riket ”och låta läntevinsten tillfalla R. 8t:rs Bank eller det stora hela, Staten.” För alt lättare öfverskåda den inconseqvens hvarmed man går till väga, må man jemföra dessa uttalade principer med de i PrivatBankslagen af d. 13 Jan. 1824. Det heter der: ”att som K. M:s och R. St:rs upmärksamhet blifvit fästad derpå, hurusom den öfverklagade förlägenheten i den allmänna rörelsen skulle kunna minskas genom uprätlande af enskildta bolag till bestridande af en sammansatt uplåningsoch utlånings-rörelse, hvilka oberoende af R. St:rs penninge-verk, skulle förena de kapital-egandes och kapitalbehöfvandes intressen och småningom göra den vidsträckta kreditrörelsen umbärlig, som hittills måst för allmän räkning bedrifvas och att fördenskull Diskont-rörelsen heldre borde öfverlemnas åt den enskildta omtankan än utgöra föremål för Statsförvaltningens omsorg”: så förordnas etc. etc. Stats-Makternas här uttalade mening, att uppoch ullåningsrörelsen hellre borde öfverlemnas åt den enskilda omtankan, än utgöra föremål för Statsförvaltningens omsorg, har igenom K. Kungörelsen af år 1851, sålunda blifvit väsendtligt rubbad. Om orsaken härtill skulle varit ”att PrivalBankerne vore, som orden lyda öfverklagade och hatade”; så får man emedlertid väl trösta sig dermed, när man i samma motion vidare underrättas, att egentliga skälet härtill består deri, att vinsten på detta företag slädnät hos privata personer och icke tillfallit Rikets Ständers Bank eller det stora hela, Staten.
1 Wester-Fernebo socken förorsakas öfversvämmngar af Wagnsån, men till följd af lågt vattenstånd i ån under några år hafva försök blifvit anställde att bearbeta de förut öfversvämmade fälten, hvilka försök haft goda resultater. Man har derigenom vunnit den öfvertygelsen, att om vatten-öfversvämningar, förmedelst upprensning och sänkning af vattendraget, blefve förekomna, odling skulle kunna företagas å vidsträckta, nu vattendränkta marker, och att derigenom ganska stora fördelar skulle tillskyndas orten. I följd häraf, och sedan Eder Kongl. Maj:t under den 23 6 December 1852 beviljat bidrag af 566 R:dr 32 sk. B:ko för plan till sänkning af Wagnsåns vattendrag, har nivellering och undersökning af detta vattendrag blifvit af Chefen i medlersta vägoch vattenbyggnads-distriktet, Majoren och Riddaren Olivecrona, verkställd; men på yppad rättegång beror huruvida, genom borttagandet af en hålldam vid Hellsjön i detta vattendrag, erforderlig sänkning af vattenytan kan vinnas. Vid Fagersta och Sembla Bruk i Westanforss socken äro tvänne sjöar sänkta, samt omkring 70 tunnland mossar genom afdikning bragta i odlingsbart skick. A den vid Engelsbergs Bruk aftappade Myrsjöns botten voro, redan år 1853, 36 tunnland genom odling gräsbärande. Samma år blefvo 11 tunnland å samma sjöbotten, efter verkställd odling, med råg besådde. År 1851 uppodlades i Säby socken 8 tunnland kärrmark, samt 10^ tunnland dels sank och dels stenbunden skogsmark vid Brunnby uti Ihrsta socken. År 1852 blefvo skogbeväxta myror vid egendomar inom Ihrsta socken odlade, nemligen vid Greflinge 25 tunnland, vid Gillberga 7 tunnland, vid Geddeholm 5 ä 6 tunnland, vid Marsta 6 tunnland. 1853 odlades vid Greflinge 19 tunnland myrjord, och å Kyrkmossen i Karbenning 12 tunnland. Vid de flesta Bruken hafva årliga nyodlingar skett.
Utsk:s pluralitet synes väl hafva ansett det stadgande uti inteckningsförordnm, som Hr Cederstråhle omnämnt, utgöra en tillräcklig ledning för bedömande af denna fråga och lill undanrödjande af all tvetydighet ; men jag ber att få påminna, del man, vid lagars stiftande, icke kan gå nog försigtigt tillväga, då det nemi. icke är fråga om att stadga minutiösa detaljer; hvilket här icke är händelsen. För min del anser jag del ganska troligt, ali många domare skulle tolka det nämnde stadgandet i inteckningsförordnm annorlunda än Utsk:s pluralitet, i fall det föreslagna tillägget icke göres. Ty ehuru bolagsmannen icke uti sitt eget namn begärt lagfart å den andel i bolagets fastigheter som han äger, så är dock hans äganderätt till denna andel, genom den ågångne lagfarten, ovedersägligen bekräftad. Om således inteckning deri af bans enskilde gäldenär sökes, tror jag det skall blifva svårt att vägra densamma, enär de vilkor för dess erhållande, som inteckningsförordnm föreskrifter, mäste anses vara förhanden. Jag tror således det vara nödvändigt, alt förtydliga denna del af lagen och tillstyrker derföre återremiss af betänk., hvilken åtgärd redan, efter hvad vi hört, blifvit af ett Stånd beslutad och hvaraf den förhoppning hos mig väckts, all Utsk. skall å de gjorda anmärknme fästa behörigt afseende. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sedan 2:ne lagfarne ledamöter af detta hus upplyst, alt det förslag lill ny §, som reservanlerne emot förevar, betänk, framlagt, icke egentligen tillhörer den lag, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och alla synas erkänna vigten och nödvändigheten af alt få en lag ang:de aktiebolag antagen vid denna riksd., så hemställer jag, om det icke vore önskligt att nämnde betänk, nu blefve antaget. Åtminstone kan jag för min del icke inse hvartill en återremiss. skulle tjena. Undert. Ridd.sekreterare hade äran upplysa, att prohlitdr.
Och om, genom bränvinsbrännings-afgiftens inlefvererande till Riksgälds-Contoiret, de summor, som äfven för närvarande mäste från Kongl. Stats-Contoiret till ett och annat Läns Ränteri öfversändas, komma att hädanefter i någon mon ökas, synes i sanning denna omständighet och det härigenom förorsakade obetydliga besvär förtjena föga afseende i jemförelse med den enhet, reda och ordning vid uppbörden och redovisningen af samma sorts medel, hvartill den föreslagna förändringen otvifvelaktigl kommer att leda. I anledning af hvad, som blifvit erinradt rörande saknaden i Riksgälds-Contoiret af de räkenskaper, som verificera uppbördens egentliga belopp, får Utskottet för öfrigt upplysa, att de, för Riksgälds-Contoiret6 räk - Stals-UtsTcottets Utlåtande, JS-O /[ii. 3 ning, i Landt-Ränterien influtna medel redovisas inför delta Verk på alldeles enahanda sätt, som de så kallade Statsmedlen inför Kongl. StatsContoiret, nemligen genom månads-rapporterne och summariska räkningarne; så att det förra Embetsverket, lika väl som det senare, varit och är i tillfälle att, genom dessa handlingars granskning, controllera de detsamma anslagna inkomsters behöriga redovisande. Slutligen får Utskottet jemväl meddela den af yttrandet, angående omöjligheten för Riksgälds-Contoirets styrelse att hålla hand deröfver, att vederbörande uppfylla sin redovisuings-skyldighet, påkallade upplysning, alt, åtminstone under senare tider, de åtgärder, som denna Styrelse egt alt för berörde ändamål vidtaga, visat sig både ändamålsenliga och tillfyllestgörande.
Således skulle jag vilja föreslå tillägg af en stroph, alt den nu gällande 112 §, hvarigenom all möjlighet af missförstånd kunde undanrödjas, och hvilken innehåller, alt priset aldrig får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt mynlbestämningslagen, med mer än hvad som motsvarar transporten af silfver från uppköpsorten till Banken. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att få veta huru Borgareoch BondeStm i frågan beslutat och att derefter få bibehålla ordet. I anledn. häraf tillkännagaf undertecknad Ridd.secret., att BorgareSt. bifallit 59 §, samt att densamma af BondeSt. blifvit gillad med den förändrig, att orden ”inom Riket eller” skulle införas framför orden ”från främmande länder.” Frih. Cederström: Det af BondeSt. beslutade tillägg an ser jag vara högst besynnerligt, i det att Banken enligt detsamma skulle komma att betala transportkostnader för silfver inom Riket," och det lärer icke vära behöflig Det är emedlertid i alla fall två Stånd, som sålunda bifallit §, och i fall R. o. Ad. instämmer med PresteSt., 2 Stånd, som afslagit densamma. Således kommer i allt fall den frågan att förfalla, och endast den obetydliga frågan om BondeSbs redaclion, ifall BorgareSt. skulle derpå ingå, vore då öfrig att afgöra. Det vore således icke mödan värdt att yttra sig i frågan; men jag anser mig likväl icke kunna instämma med PreslSt:s beslut, hvilket finnes motiveradt uti Hr von Hohenhausens förslag, hvarigenom Banken skulle komma att erhålla säkerhet för de förskotler, som den lemuade åt de handlande, hvilka åtaga sig silfverleveranser. Säkerheten kan ofta vara bra och således detta förslag bättre än det andra; men att Banken skulle på en kortare tid öfverlemna millioner r:dr i förskott åt enskilda i och för silfverleverans, vore egentligen att blifva deras commisionärer. Detta måste komma att ådraga Banken en helt annan förlust, än den, som härflyter ifrån transportkostnaden af silfver.
Denna betalning skulle Expeditionshafvanden uppbära, och endast deraf behålla skrifningskostnaden, likasom lian nu behåller Chartae-försäljnings-provision, och resten redovisas, såsom ChartaeSigillatae-medel, Å utskrifter borde minst 3o rader med minst 12 stafvelser på hvarje rad finnas, deräst ej uppställning af Räkning med columner eller dylikt gör omöjeligt, att å hvarje sida rymma detta innehåll. Häraf följer, att de, som till större eller mindre del aflönas genom Expeditions-lösen, skulle hafva motsvarande lön på Stat, hvartill ökade Chartae-Sigillataemedel lemnade utväg. Lösen, som icke härleder sig från Rättegång, eller beror af mer eller mindre dragen stil, utan till visst belopp är bestämd, såsom för Fastebref, Boupptekningar, hvarjehanda bevis om Lagfart, Intckning m. m. dylikt, skulle dock qvarstå. 344 Den 32 November e. ro. Jag anhåller ödmjukast att denna Motion pröfvas i sammanhang med frågorne om CivilStatens nu förestående löne-reglering, till hvilken fråga jag framdeles återkommer, och att förhöjning af deras löner, hvilkas inkomst för närvarande till större eller mindre del utgöres af Pappeislösen, icke mätte beviljas, utan med villkor a£ denna förändring derb Om Communicatron af denna rarin Motion med de öfrige Respective RiksStånden, samt Remiss deraf till vederbörande Utskott anhåller jag vördsammast Lades på bordet. Herr Ribbing> Arvid * anförde skriffeligen: