Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Cederschöld, Pehr Gustef: I anledning af hvad som blifvit af en värd Leda - *66 Den 11 Maj. mot yttradt, som skulle Upsala Academie vara inom vårt iand den sanna grundlighetens enda och egentliga hemvist; så vill jag blott taga mig friheten anmärka, att all anledning till Vetenskaplig Rangstrid emellan Rikets Academier endast blifvit gifven af den enas parti. Justerades följande Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofliga Ridderskapets och Adelns Plenum den 8 Maj 1815. S. D. Efter förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets, den 5 Maj på Bordet lagda, Betänkande af den 26 April, i' anledning af de utaf Herr Öfverste C. Ehrengranat väckta frågor om Landtbruks-skolors inrättande, samt 0111 utvägar till understöd för odlingars företagande. Ut supra. Upplästes och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomna förslag till underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majrt. i:o Om några för Undervisningsoch LäroVerken i Riket nödiga anslag. 2:o Om upptagande och erkännande af några Svenska Undersåtares fordringar. Den n Maj. 3:o Om vedergällning för Stånds, och Utskotts-Canzliernes betjening. 4:o Om eftergift af en yppad Balance uti aflidne Post-Directeuren Liidins Sterbhus. 5.0 Om ett närmare bestämmande af de afgifter, som Hjelp-rotarne vid indelte Regimenterna böra till Stain-rotarne betala , samt jemkning af de så kallade Planpenningarne. 6:0 Om anläggande af en landsväg för Elfvedahls socken i Öster-Dalarne förbi Sär. na till Rörås Koppar-verk i Norrige. 7:0 Om befrielse från Utskrifningspenningars erläggande af Allmogen i Skåne och Halland. I anledning af denna sista underdåniga Skrifvelse yttrade Friherre Stael von Holstein, Corjitz Ludvig:
För de minsta besparingarnes hopsamlande linnas visserligen Sparbanker mångenstädes inrättade, men der dessa banker, med vissa fastställda maximibelopp för insatsernas storlek, sluta sin verksamhet, borde andra anstalter vidtaga. — Under den öfverklagade bristen å samlade kapitaler i landet, borde ock vara angeläget, att icke låta ligga oanvända och ofruktbara sådana redan bildade kapitaler, sorn lätt skulle kunna i allmänna rörelsen utsläppas och användas, om deras innehafvare kunde vara säkra om deras återfående, när helst de sjelfva önskade hafva dem tillbaka. — Väl organiserade, kring landet utspridda depositions-banker utgöra ett förträffligt medel både till insamling af alla mindre besparingar, och lill användning af i kassa liggande ofruktbara kapitaler — och sådana Banker skola derföre af mig förordas så ofta tillfälle dertill erbjuder sig, — men äfven Hypolheks-före - Banko-Utskollets Betänkande, A\-o 3i. 91 ningarne kunna göra samma tjenst, för del nyss anförda dubbla ändamålets vinnande, om de räntebärande obligationer, som de i rörelsen utsläppa, när som helst kunna af innehafvarne fa realiseras. För att i större skala kunna sjelfve verksamt ombesörja en sådan erforderlig lätthet sid omsättningen af deras obligationer, behöfva Hypotheks-föreningarne de kreditiv i Riks-Banken, som för dem önskas, oell hvilka de, under nuvarande organisation af vårt Bankväsende, bär i landet ieke på annat ställe kunna erhålla; men, om de få sådaue kreditiv, skola de säkerligen kunna inom landet hopsamla flere millioners låneförlag, som de eljest skulle vara nödsakade att ifrån utlandet indraga.
Under vår gemensamma förnöjelse hade vi nu tillräckligt ämne till det gladaste samtal och reflektioner så väl öfver den flutna tiden som det tidehvarf, som uppdagades. Utan att deltaga i krigståget delade vi nöjet af segren och förbidade med otålighet konungens ankomst. Ett fröjdeskri, som återskallade från norra delen af staden, gaf oss tillkänna konungens antågande. Vi skyndade oss ner att jämte de andra närvarande i slottshvalfvet emottaga konungen och honom lyckönska. Min långa väntan från klockan tio om morgonen uppfyldes ändteligen klockan fem om eftermiddagen. Kedjorna för slottet föllo till jorden. Öppnade portar tillstadde mig en åsyn förtjänt att tecknas. I spetsen för en lysande kavalkad af vakthafvande officerare, regements chefer och andra frivillige ryttare såg jag konungen och såg konungen och folket allena, som i ett oräkneligt antal omringade honom obehindradt på alla sidor, uppfylde hela den yttre borggården, där vaktparaden uppstäldes, och åtföljde honom under ett fortsatt fröjdeljud till ingången af slottet, där konungen nedsteg från hästen och förunnade oss närvarande af civilståndet den vänligaste hälsning. Men två öfverstar, som uraktlåtit att infinna sig, hade ej att hugna sig af ett lika bemötande. Han frågade med en allvarsam uppsyn, hvar de hållit sig osynlige hela dagen och lemnade dem nederslagne och bestörte. Anledning till anmärkningar felades icke under hela loppet af denna dag. Revolutions olika verkan i anseende till stridiga tankesätt kunde ej undgå att iakttagas och var äfven synbar i det diplomatiska sambandet. De främmande sändebuden hade samteligen blifvit uppkallade till slottet under sken att fredas för våldsamheter af de skockade folkhopar, men egenteligen att i den allmänna oron afhålla dem från allt obehörigt och vådligt deltagande. Efter ett kort företräde hos konungen blefvo de af kammarherrn budne till den anrättade kavaljerstafflen, dit äfven vi, som varit konungen till mötes, blifvit kallade. Åt oss svenskar gåfvo dessa utländingar ett verkligt spektakel. De hade alle mer eller mindre blandat sig i riksdagsintrigerna.
Nro 410, angrde ett föreslaget låneundersöd för stadsförsamlingarna i Carlkrona; Nro 456, ang-.de föreslagna åtgärder till minskning i Carlskrona stads utgifter för presterskapets aflöning, m. m.; N:o 4^7? ang:de arfvode för emottagningen och utdelningen af de vid riksdagens slut öfverblifna exemplar utaf RiksSlrns prolocoll, samt hillänget dertill, m. m.; IST:o 458, i anledn. af BondeShs återremiss å Utskts mern. N:o 38g, med förfrågan om RiksStrns beslut, ang:de byggnadslånet till staden Wenersborg; Nro 469, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtsk:s utlåt. Nro a35; N:o 460, i anledn. af väckta motioner, angrde förhöjning i anslaget för tullverket och tullbevakningens förstärkning ; N:o 461 j angrde tiden för nästa revision af stafs-, bancooch riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper; Nro 462, i anledn. af K. Mrs nåd. skrifvelse, i fråga om mötespassevolancens upphörande och de deraf bestridda kostnaders öfverflyttande på statsverket samt i ämnet väckt motion ; Statssamt Allm. Besvärsoch EkonomiUtskotten:
En sådan fyr, om den vore af samma utmärkta beskaffenhet som den nya fyren vid Häradsskär, skulle, med 18 Engelska mils synvidd, belysa farvattnet ända till 11 Engelska mil nära Bogskären och ända till 6 Engelska mil norr om Svenska Björn, och, i förening med Sandhamns och Söderarms fyrar, bilda en sammanhängande lysande Motioner i B or g are-Ståndet 1865. N:o 34. 88 gräns af mer än 60 Engelska mils längd utefter den farliga Svenska kusten, på intet ställe mindre än 5 Engelska mil utanför dess yttersta undervattensgrund (se Svenska Björn), men på de flesta från 9 till 18 mil utanför desamma, samt sålunda utgöra icke allenast en utmärkt ledning för kryssaren utanför Svenska Högarne och skärgården norr om dem, utan derjemte vara ett fullt tillförlitligt angöringsställe just der hvarje, söder ifrån kommande, seglare helst önskar sig hafva ett sådant. Möjligtvis kan sättas i fråga att det vore bättre, att hafva en fyr på Bogskären, men deremot torde med skäl kunna anföras: att en sådan fyr skulle leda seglaren mera ostvart i farvattnet än i öfrigt vore fördelaktigt; att den farliga skärkusten från Svenska Högarne till Svenska Björn derigenom skulle lemnäs obelyst, och slutligen: att den stora fördelen af en lång, sammanhängande, fyrbelyst angöringsgräns utefter Svenska kusten skulle gå förlorad och icke kunna af en fyr på Bogskären motsvaras. __ _ —” Härvid tillägges, att Bogskären anses tillhöra Åländska skärgården och följaktligen Kyssland, samt att för omkring 15 år sedan fråga varit väckt om att der uppföra fyr, men förföll under det kort derefter utbrytande kriget utan att sedan något dervid blifvit åtgjordt, ehuru önskvärd äfven denna fyr vore, synnerligast för segling mellan Ålands haf och Finska viken. Under förflutna sommar har Kongl. Sjökarte-kontoret, som nämndt är, låtit anställa mätningar och lödningar på kusten mellan och utanför Svenska Högarne och Svenska Björn.
Vid tillräcklig inhemsk tillgång p;å denna vara, som till betydlig mängd i vissa af Sveriges norra Provinser förfärdigas, hemställer Utskpttet, att Höglofl. Stånden täckas bifalla BorgareStSndets beslut* j> 50 Senapp, malen - Ridderskapet och Adeln från. träder sin mening. ! ( 25 Sigtduk - ■ - 25 15 Sigtduk tillverkas i Sverige, och torde till skydd för denna näringsgren den först utsatta Tullén bora bibehållas, i hvilket fall Vällofl. BorgareStåndet torde låta sin mening förfalla, (" Sirup, Socker, Brun, hvit, gröf} # re och ^nare - j » 40 5° Denna förhöjning anser Utskottet förtjena Respect* Riks Ståndens bifall, såsom ledande till Sockerfat ukeHs skydd mot fremmande intrång. C Skildpadd, arbetad t 15 25 Torde, i egenskap af Fabrikat, böra enligt Vällofl. Borgare. Ståndets beslut förhöjas till h Enligt Utskottets Förslag. o 3 3 P 3 O. O Skollär Skom akar e* arbete Sten, Mergelskiffer, tjenlig till ^ lithograpliiska stenar ) Qvarn, Rehnska 5 25 f.o alla andra slag 3 Sten, SIig u 3 • Stenkol # '•? £ * 10 25 oa ko iu 3 O. Enligt H. Ridderskapets och A delns Beslut. rt 3 Pr* o 3 cu oa KO ro 3 ca OD 50 25 1 O 15 Fritt. Enligt. VällofLBor. gareStåndets Beslut 3 Pr* O 3 EJ 3 o. <T> Cta KO 50 15 10 | Jemnknings Förslag. M 3 pr o 3 la ro - Utskottet tillstyrker vördsämligen bifall till hvad arne Stånd gillat. Skomakare-arbeten äro likasom alia öfriga Handtverkeri - arbeten belagde med 50 Procents bevillning, hvarifrån Utskottet ej anser sig kunna tillstyrka bifall, utan torde frå. gan förfalla.
Deportation må hädanefter ega rum i alla de fall, då Lifstids Fästningsarbete eljest efter nu gällande Lag bör ådömmas, har Utskottet, med fästad uppmärksamhet på nödvändigheten, i händelse detta förslag antages, att den derigenom blifvande förändring i hvad allmänna Lagen hittils stadgat, i afseende på Brottslingars bestraffning genom tydlig Lag bestämmes, trott sig höra föreslå antagandet af en lag, hvarigenom komme att stadgas: Att Deportation, eller en Brottslings öfverlemnande till annan magts vård är ett i svensk lag godkändt straff, och att dertill må dömas hvar och en, som för brott, med undantag af de så kallade Politiska, dömes till lifstids arbete å Fästning, dock så, att håde straffen alltid skola i Domen utsättas och på hogsta Executiva Magten ankomma, hvilketdera kommer att gå i verkställighet; och har Utskottet såsom följd häraf ansett sig bora till Riksens Höglofl. Ständer hemställa, om icke hos Kongl Maj:t underdånig anhållan bör göras, att Kongl. Maj:t täcktes genom underhandling med någon fremmande magt bereda utväg för så beskaffade Deportationer, som nu blifvit tillstyrkte, och att vid de fördrag, sorn härom kunna slutas, måtte göras de förbehåll om skonsam behandling emot de brottslige, som menskligheten kräfver. Det Alternativ uti Utskottets Betänkande, som tillstyrker det stadgande, att 1388 LngJJtskotttts Betånkanden. en Lagford och straffad tjuf ej må få antaga tjenst hos en sådan eller gröfre brottsling, har af Högv. Prés te-Ståndet och Hederv.
Om under loppet af de tro sista åren i skolan Latinet lästes med allvar af ynglingar med fallenhet derför, skulle dessa under denna tid kunna göra ganska gruqdliga framsteg. Önskade de sedan att äfven lära sig Grekiskan och Hebreiskan, kunde sådant låta göra sig vid universitet. Jag känner af egen erfarenhet, att den, som någorlunda känner Latinet, ganska väl kan på egen hand inhemta Grekiskan. Detta sednare språk, äfvensom Hebreiskan, har jag ansett icke i något fall böra blifva föremål för elementarundervisningen. Dessa tvenne språk inhemlas af en så ringa minoritet, att för dennes skull ordningen vid de allmänna undervisningsverken ingalunda bör sättas på spel. Då jag således antager att undervisning i skolorne bör lemnäs uti Latinska språket, sker det under förutsättning af full valfrihet; och att samma språk sedermera icke skulle fordras såsom nödvändigt uti någon embetsexamen. Genom antagandet af mitt förslag komme den förenkling att inträda, att de olika undervisningslinierne upkommo först i de 2:ne sista klasserne och aldrig kunde blifva flera än två, då de nu deremot, enl. nya SkolStadgan, börja redan i tredje klassen, och uti de öfversta klasserna kunna upgå ända till fem olika linier. Öfriga i K. M:s nya SkolStadga uptagna läroämnen anser jag fullkomligt andamålsenliga. Jag har endast att dervid foga några anmärkningar i afseende på sättet för undervisningen. Till läro - Den 3 December e. m. bok i kristendomen är redan i första klassen antagen katekesen. Denna bok har likväl redan länge befunnits olämplig, åtminstone på det sätt den begagnas. Detta sker på ett sätt, som alldeles icke öfverensslämmer med förf:s afsigt. Man lär sig att ramsa up svaren, utan ringaste eftertanka eller ens aning derom, att någon verklig mening ligger uti orden. Vanligtvis får hvart stycke sin särskilda melodi, hvarefter det snarare sjunges än utsäges. Någon kunskap om kristendomen inhemtas icke på detta sätt. Om icke någon annan mera lämplig lärobok kan anskaffas, skulle jag tro att, åtminstone i de lägsta klasserna, undervisningen i kristendomen mycket ändamålsenligare kunde ske genom läsning uti Nya Testamentet, om dervid lemnades muntliga uplysningar.
Har hustru hetalt skulder för sin man, varde det antaget som laga förutsättning, att hon verkställt dessa betalningar med mannens penningar; och, derest hon icke motsatsen bevisa förmår, må hon följaktligen någon talan derför icke kunna emot konkursboet anställa. 563. Är mannen idkare af handel eller rörelse (commercant) vid äktenskapets ingående, eller har han, då utan bestämdt yrke, sådan rörelse under loppet af året begynt, utgöre endast de fastigheter, dem han vid äktenskapets ingående egde, eller som honom sedermera genom arf, gåfva eller testamente tillfallit, hypotbeks-säkerhet för hustrun : l:o För de penningar och den lösa egendom, hon genom dotal afhandling kan hafva i boet infört, eller som efter äktenskapet genom arf, gåfva eller testamente henne tillfallit, hvilka penningars utbetalning eller hvilken lösegendoms öfverlemnande till henne hon dock vare pligtig att genom vitsordsegande handling af visst datum bestyrka ; 2:o för vederlag af sådan egendom, som under äktenskapet kan hafva blifvit afhänd; 3:o för godtgörande af skulder, dem hon gemensamt med sin man kan hafva gjort. 564. Var mannen idkare af handel eller annan rörelse vid äktenskapets ingående, eller har han, då utan visst yrke, under loppet af det år, som på äktenskapet följde, sådan rörelse begynt, ege hustrun icke någon talan emot konkursboet för de fördelar, som uti giftermålskontraktet kunna vara henne af mannen utfästade, men ege icke heller borgenärerne tvertom emot henne någon talan för de fördelar, som hon till mannen kan häfva i samma kontrakt utfästat. KAP. VIII. Om fördelningen bland borgenärerne af lösöreboets försäljningsbelopp. 565. Beloppet af försåldadösöreboet, efter afdrag af kostnader och utgifter för konkursförvaltningen, af det understöd, som kan hafva blifvit till gäldenären och hans familj lilldeladt, och af de summor, som kunna hafva blifvit till laga förmånsrätt egande borgenärer utbetalde, varde fördeladt emellan borgenärerne mark om mark efter deras styrkta och beedigade fordringar. 566.
Ståndet biföll yttrandet, pag. 10, och blef Utlåtandet i öfrigt godkändt, med följande förändringar, nemligen: att uti § 113 dels mom. g må undfå denna lydelse: ”det Silfver eller Hamburger Banko, som genom vexelköp blifvit hos något eller några kända och säkra handelshus i Hamburg eller Altona för Bankens räkning nedsatt, samt det silfver, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken”, dels i mom. h orden: ”* Hamburg” uteslutes; att uti § 115, dels i mom. 1, slutorden: Hamburg betalbara” borttagas, dels i morn. 2, efter orden: ”Bankens hus i Hamburg”, tillägges: ”eller Altona”, och dels i 284 Prot.-Utdrag den 12 Juli 1854. mom. 3, efter orden: "förbindelser i Hamburg”, tilläggas: "eller Altona”, samt i stället för ordet ”siad” införes ”s/öder”; alt i 8 116 efter orden: ”Bankens hus i Hamburg”, tillägges: ”efter Altona”; samt att uti 8 120, mom. 1, i stället för slutorden : silfver” införas ”Specie jR.-rfr”; äfvensom Ståndet lät bero vid yttrandet, pag. 20, angående Banko-reglementets 112—121 88- Från Hederi'. Bonde-Ståndet. S. D. Vid skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 4, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af Decimal-system för mått och vigt, samt dels 3:ne särskilde hos Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, angående mått och vigt, väckta motioner, blef samma Utlåtande, i alla dess moment, af Ståndet bifallet. Den 12 Juli. Från Högloft.
De i följd af denna pligt afgifna redogörelser (se berättelsen för 1840 och 1841 pag» 94 och följande, berättel* sen för 1842 och 1843 pag. 129 och Allm. ber. pag. 8 och vidare) lemna emedlertid det nedslående resultat, af en ständigt år efter år fortfarande tillökning i fångpersonalen, hvilken tillökning uppgifves hufvudsakligast hafva uppkommit genom dem, hvilka för vanart eller försvarslöshet blifvit till allmänna arbetsinrättningarne dömde. Då JustiterOmbudsmannen af sådan anledning äfven nu fästat uppmärksamheten på angelägenheten af rättelse och ändring i lagstiftningen angående dylika personel’, har han likväl dermed förenat det tillägg, att ett vigtigt steg i detta afseende innefattas utan tvifvel i det af Kongl. Maj:t den 8 Augusti 1842 fattade beslut, till följd hvaraf en Krono-Arbets-corps i fyra serskilda klasser blifvit inrättad, vid hvilken i slutet af år 1843 voro anställde, jemte pionnierer å Carlsborgs fästning, andra till allmänna arhets-inrättningar dömda fångar af mankön, till ett sammanräknadt antal af ii5i, enär, om man på detta sätt, i stället för dem, som i följd af vanart eller blott lättja fortfarit att befolka Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o i. y korrektions-inrättningarne och sålunda fallit staten till last, skulle kunna bilda i doge och skickliga arbetare, h vilka derefter finge såsom frie i samhället åter upptagas, berörde inrättningar sedermera blott blefve af nöden för så dane, på hvilkas förbättring ej vore att hoppas. Hvad Lagstiftningen i öfrigt angår, så är i Regerings-Formens ioo §. ålagdt Justitie-Ombudsmannen, att i sin Allmänna redogörelse anmärka lagars och författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring.
Den 2 December 1848. ”E. K. M. har i nåder anbefallt mig serskildt, att, efter vederlndes hörande, i underd. upgifva huru läng lid, som anses kunna för Militär-författnings-samlingens slutliga utarbetande och utgifvande erfordras”. ”Till underd. åtlydnad af denna nådiga föreskrift har jag, efter skedd öfverläggning med redaktörerne, af dem infordrat en möjligaste fullständig upgift af förhållandet. Deras afgifna utlät, af d. 30 sisth månad får jag härlios underd:gst öfverlemna, samt lika underd:gst anmäla, att jag icke allenast anser den af redaktörerne upgifna tid (7 år), vara så noga beräknad som vid ett så beskaffadt arbetes utförande är möjligt att pä förhand bestämma, utan äfven att jag anser arbetets fortsättning och fulländning vara af så stor vigt för arméen och de myndigheter, som med krigsförvaltningen hafva befattning, alt jag af tjenstepligt anser mig upfordrad i djupaste underd. alt enträget förorda fortsättningen, åberopandes dervid hvad jag i tid efter annan underd:gst afgifne rapporter öfver ar betets fortgång haft tillfälle anföra, och synnerligen rapporten af d. 15 sisth Sept. deri skälen, som tala för arbetets fortsättning fullständigare utvecklas. Att gällande föreskrifter samlas och hållas tillgängliga för dem, som hafva sig förvaltningsbestyr anförtrodda, vågar jag anse som en Statens oeftergifliga pligt, emedan Staten i annat fall icke kan, utan att begå stor obillighet, fordra att gällande stadgar städse efterlefvas. Den föga betydande årliga kostnad, som för ett så maktpåliggande ändamåls vinnande användes, återgäldas mångfaldigt genom den reda och raskhet i ärendernas gång, som är en gifven följd af reda uti och allmän kännedom af gällande tj enste-föreskri fter”. J. P. Lefrén. Rätteligen afskrifvet betygar Carl Westfelt. Remitterades lill Stats-Utskottet. Anmäldes och lades på bordet Banko-Ulsk. mern.
De af utlandets stora skalder och författare, hvilka literaturhistorien ställt främst, böra icke heller saknas på deras eget språk, så vidt man kan läsa detta; i annat fall har man af Shakspeare, af Dickens, af Thackeray goda öfversättningar, så ock af Turgénjew och Tolstoy; äfven Schiller och Goethe finnas till stor del i svensk tolkning, och af franska författare finnas t. ex. Racine och Moliere tillgängliga i öfversättning, för att icke tala om senare författare. La Fontaines fabler få icke glömmas; det är en blid bok, full af stämning, och gör allt skäl för benämningen klassisk. Därnäst komma arbeten i historia, framför allt vårt eget lands, oeh geografi samt naturvetenskap o. s. v. Öfver hufvud är det skäl att ega uppslagsböcker i rätt mänga ämnen, och om man förr något försmädligt yttrade sig om konversationslexika och den bildning, som hemtades ur dem, så gör man det ej nu mera. Tiden är för en nutidsmänniska så intecknad och splittrad, att den bekväma vägen till upplysningars erhållande, som ett godt konversationslexikon erbjuder, just ett sådant, som vi nu snart ega färdigt, är en verklig fördel. Men att gifva råd i fråga om böcker, som för öfrigt böra finnas i familjens gemensamma boksamling, vore en förmätenhet, till hvilken vi icke vilja göra oss skyldiga. A t t emellertid de böcker, som representera det nu, i hvilket vi befinna oss, ieke få vara uteslutna, faller af sig själft, men ett är härvid att anmärka, att de äldre böra läsa dem först, för att, därest de äro af destruktiv halt, undanskaffa dem för de yngre. Men med böcker är det en egen sak. De måste vårdas och skötas. Låt dem ligga och blifva neddammade i vråar och hörn, blifva solkiga och trasiga, och detta deras yttre förfall skall för ens föreställning liksom förringa deras inre värde, ungefär som den orena bordduken försimplar den utsöktaste måltid.
Thamar gick åstad till sins broders Amnons hus, och han låg på sängene; och hon tog en deg, och knådade, och söd det för hans ögon, och kokade honom ett mos; Och hon tog den rätten, och gaf upp för honom; men han ville icke ätat. Och Amnon sade: Låt alla gå ut ifrå mig; och alle gingo ut. Då sade Amnon till Thamar: Bär maten in i kammaren, att jag må äta af dine hand. Så tog Thamar moset, som hon gjort hade, och bar det till Amnon sin broder i kammaren. Och som hon hade burit honom moset in, att han skulle äta, fick han henne fatt, och sade till henne: Hit, min syster, och ligg när mig. Men hon sade till honom: Icke så, min broder; förkränk mig icke; ty så plägar man icke göra i Israel. Gör icke en sådana galenskap. Hvar skulle jag blifva för mina blygds skull? Och du vorde såsom en dåre i Israel. Tala heldre med Konungenom; han nekar mig dig icke. Men han ville icke höra henne; utan vardt henne öfvermägtig, och förnedrade henne, och låg när henne. Och han fick ett stort hat till henne, så att hatet vardt större än tillförene kärleken var. Och Amnon sade till henne: Statt upp, och gack. Men hon sade: Detta onda är större, än det andra, som du hafver gjort på mig, att du drifver mig ut. Men han hörde hennes röst intet; Utan kallade sin dräng, som hans tjenare var, och sade: Drif denna ut ifrå mig, och stäng igen dörrena efter henne, Och hon hade en brokot kjortel uppå; ty sådana kjortlar drogo Konungens döttrar, så länge de voro jungfrur. Och då hans tjenare hade drifvit henne ut, och stängt dörrena igen efter henne, Kastade Thamar asko på sitt hufvud, och ref den brokota kjortelen sönder, som hon uppå hade, och lade sina hand på hufvudet, och gick, och ropade. Och hennes broder Absalom sade till henne: Hafver din broder Amnon varit när dig?