Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. af Ugglas har sagt. att om staten ville bygga en bana, men några enskildta jordegare satte sig på tvären, så skulle byggnaden blifva inställd. Detta medgilves, och om staten har något stort ändamål, hvarför den vill bygga en bann, så måste jord till sådan b. na exproprieras, om kommunerna eller enskildta ej godvilligt afstå den; men för närv:de vet jag ingen bandel, som det brådskar så med, att den icke i nödfall kunde uppskjutas en statsregleringsperiod, under hvilken tid man kunde göra experiment med att tillämpa förslaget. Expropriation kan blifva mycket dyr, när vissa byggnader skola bort, isynnerhet i städer; men äfven på landet, t. ex. då » Giresta—Sala » Stockholm—Upsala . » Stockholm » Porla—Christinehamn » Arvika—ltiksgränsen 218,230 » 333,000 » 602,242 » 153,900 » 1 S1.4U0 » Summa 2,039,872 rdr. Den 0 Maj e. m. 183 vattenverk eller qvarnar skola rifvas. Vid sådant fall anser jag billigt, alt staten lemnar bidrag, dock med det förbehåll att staten aldrig skulle betala mera, än hvad åbyggnaderna verkligen äro värda. Delta är redan mycket och vår expropriationslag borde för längesedan varit ändrad enligt det förslag, som lagberedningen uppgjort. Detta skulle på mångå ställen förekommit tvister, sorn i vissa trakter uppstått, t. ex. den om att få banan till Clara sjö eller till Ladugårdslandet, för att få 50 proc. vinst för de hus, som borttagas. Jag skall icke längre upptaga tiden, utan anhåller blott, på grund af hvad jag anfört, om bifall till Betänkt.
Herr Rydins anförande, i anledning af Herr Carl Printzenskölds motion, angående tiden för nästa riksdags början: Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig Herr Printzenskölds förslag, utan endast för att fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att tillse, huruvida icke tilläfventyrs den 15 Oktober 1862 infaller på en helgedag, i hvilken händelse riksdagen bör utsättas att börja näst inträffande söcknedag. S. D. Föredrogs nieddeladt utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets Protokoll den 51 sistlidne Mars, genom hvilket Borgare-Ståndet inbjöds att förena sig uti Preste-Ståndets, vid pröfning af Bevillnings-, Lagsamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4, angående vilkor för bränvinslillverkning, fattade beslut, hvarigenom dels Utskottets förslag å Betänkandets tionde sida blifvit föräadradt till följande lydelse: ”att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, vore 300 kannor, det tillverkade bränvinet, beräknadt efter 50 procents styrka vid 15 graders värme, efter Celsii thermometer, allt i medeltal, under ter minen räknadt, dels tillstyrkandet å femtonde sidan blifvit bifallet, med den ändring, att afgiften för bränvinstillverkning höjdes från 60 tili 75 öre för hvarje tillverkad kanna; men Borgare-Ståndet fann detta Protokolls-utdrag icke till annan åtgärd föranleda, än att detsamma till handlingarne lades. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utskoltet följande Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner och Skrifvelser, nemligen: l:o Proposition, angående indragning till Kronan af det Kronofogden i Gottlands läns södra fögderi på lön anslagna boställe Luxe, mot kontant ersättning till boställshafvaren; Bih. tiU R. St.
(Sid. 31 i Rev.-ber., sid. 3 i Fullmäktiges vid innev. riksdags början afgifna berättelse.) I anledning af Rikets Ständers vid sednaste riksdag i underdånighet gjorda anhållan, att Kongl. Maj:t under loppet af år 1848 täcktes låta utfärda allmän kungörelse om den af Rikets då församlade Ständer ånyo fastställda preskriptionstid, med hänsigt till betalningsskyldigheten för ofvanstående gamla skuldposter, utgörande ett sammanlagdt belopp af 4,918 R:dr 33 sk. 3 rst., har Kongl. Maj:t, under den 8 December 1848, förklarat, att Kongl. Maj:t, med gillande af Högsta Domstolens, likasom Justitie-Kanslersembetets, infordrade utlåtanden öfver den underdåniga skrifvelse, Rikets Ständer vid 1844 och 1845 års riksdag rörande samma Stats-Vlskoltrts Utlåtande, M 61. 9 samma ämne ailåtit, ansåg frågan utgöra ett sådant lagstiftningsärende, som enligt 87 § Regeringsformen borde behandlas; hvadan och då Rikets Ständers beslut rörande omförmälde preskriptionstid tillkommit i annan ordning, än samma § föreskref, Kongl. Maj:t fann detsamma icke kunna bifallas. På det frågan om den särskilda preskriptionstid, hvilken Rikets Ständer vid de 2:ne sednast förflutna Riksdagarne ansett böra bestämmas, för att omsider kunna ur räkenskaperne afföra ofvanberörde skuldposter, må under innevarande Riksdag varda behandlad på ett sätt, som med högstberörde nådiga förklarande öfverensstämmer, vill Utskottet för sådant ändamål begära sammanträde med LagUtskottet, hvarefter särskildt utlåtande härom kommer att afgifvas. 8:o. Angående inteckningar i Riksarkivets hus. (Sid. 32 i Rev.-Ber.)
Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, nuvarande afgift å Bokbindare-cloth, med hänseende till denna varas verkliga värd^, kan anses vara alltför betungande, men billighet och rättvisa fordra, att detta för bokbindareyrket nödvändiga beredningsämne måtte kunna till skäligt pris erhållas, helst en del tryckta böcker, hvilka i bundet skick till riket införas, äro från införselafgift befriade; 16 Bevillnings-Ulskollels Betänkande N:o S '."H samt någon svårighet att vid tullbehandlingen särskilja bokbindare-cloth från andra väfnader icke lärer mota, hemställer Utskottet att afgiften för nämnda artikel måtte nedsättas till 20 öre skålpundet, samt taxe-rubriken erhålla följande lydelse: »Bokbindare-clo!h, eller klistrad och pressad bomullsväfnad, — som införes såväl under bokstafven B som under väfnader, bomulls-, med hänvisning från förra till det sednare stället. BrefRmerter. Bland sednare tidens införsel-artiklar hafva, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, förekommit Brefkuverter, hvilka för närvarande förtullades såsom pappoch pappersarbeten, alla slag, olackerade, med 40 öre per skålpund ; men då denna afgift, i betraktande af varans enklare beskaffenhet samt att högsta tullsatsen för papper utgjorde 18 öre per skålpund, syntes vara alltför dryg, hafva bemälde embetsverk i underdånighet föreslagit, att desamma måtte under följande nya rubrik i taxan införas: »Brefkuverter 1 skålpund 20 Öre.-: Och hemställer Utskottet att nämnda förslag måtte af Rikets Ständer godkännas.
StatsUtskottet synes mig härigenom hafva tillstyrkt en friare dispositionsrätt öfver de under särskilda titlar till bestämda föremål af Rikets Ständer beviljade anslag, än Grundlagarne hitintills medgifvit. Jag hade härvid väntat mig, att StatsUtskottet antingen ådagalagt grundlösheten af de af Rikets Ständers Revisorer gjorde anmärkningar, eller att de af StatsUtskottet blifvit befordrade till sådan åtgärd, som för framtiden kunnat åstadkomma rättelse. i8i Den 5 Mars f. m. Jag kan icke neka mig att uti StatsUtskottets åsigter finna en afgjord böjelse till undseende med Styrelsens förhandlingar, på den stadgade ordningens bekostnad, och jag tror mig böra fordra, att Utskottet bestämt förklarar på hvilka grunder Revisörernes anmärkningar varit otillbörlige, eller att Utskottet åt dessa anmärkningar lemnar det afseende de i annat fall förtjena. Angående beviljad löneförhöjning för Öfverste Hallencreutz, hade 1827 års Revisorer utgått ifrån den synpunkt, att då anslag i detta ändamål var Rikets Ständer affordradt, men af desse ej beviljadt, så kunde en utgift i och för ett föremål, som Rikets Ständer icke godkänt, ej annorlunda anses, än som ett otillbörligt intrång åden besparingssumma, som i annat fall skolat uppstå, och om hvars behandling Rikets Ständer förordnat. StatsUtskottet förklarar i anledning härutaf, att Kongl. Maj:ts höga rätt, att inom hvarje Huvudtitel till dit hörande föremål disponera de derå upkomne besparingar, ej kan ifrågasättas. — Jag skulle vilja bestrida ett sådant förhållande, och motsatsens bevisning blefve icke svår, men jag inskränker mig till att härvid blott påstå, att den ifrågavarande dispositionen så mycket mindre bordt hänföras inom den af StatsUtskottet framstälda slutsats, då föremålet Den 5 Mars f. ra. l83 för utgiften var af Rikets Ständer såsom icke nödvändig ansedd.
c28ill man fäga upp burjfap; gore Det inför SSorgmäfkre och 9cåb, fep månaDer förr, än f>an fin borgerliga näring afträDer, eller från orten flpttar, od) voifc, att f>an fin borgarcpligt fullgjort l)afmer, font fagDt är. $(pttar b an utrtfeö; gifroe ut fjettc penningen af all fin egenbom, konungen od) ©tabén till troäfFtfteö, ber ej anttorlunba emellan begge 3\ibcn flutet år. §örer l)an egenbomen ut, eller bjttber hun till att jfaffa ben bort, förr än afgiftcn betalb är; t>afvr»c Då förmerfat hälften Deraf. (3Bifer h«n ocf fjelf af, innan hatt i betta fall rätt för ftg gjort; roarbe för menebare förflarab. glpttar hatt till annan ort inrifeö; mare för afgift fri, ber ej anttorlunba farjfilbt ftabgabt är. §(pttar hatt förr, än batt bitrjfap uppfagt och bemiö unbfått, att hatt fin bor* garepligt fullgjort; bote femtio baler och njure Defjförinnan ej burjfrap i annor f4aD.” «£)marjemte c2Si föiflarat, att ftabganbet i 32 § af fXiDDerfFapetö och Slbelnö bett 16 Dftober 1723 utfärbabe privilegier icfe utgör hinber för^ongl. ISftajrt att ont upphöranbe af beri omnämnba utflt)ttning<5*afgift träffa aftal meb utlänbjf maft. §. 49. ^eb affeenbe
Torkade murklor kokas i tre ä fyra vatten, urkramas väl, hvarefter stjälkarne afskäras. Ett stycke godt smör fräses i en kastrull, murklorna iläggas och omröras, tills de bli väl genomhettade. Användas till garnering. Stufvade murklor. Murklorna rengöras och sköljas väl, urkramas, läggas i en kastrull tillsammans med salt, hvitpeppar och hackad persilja, spädas litet emellan med buljong, så att de ej brännas, stufvas omkring en timme, litet socker och citronsaft eller franskt vin tillsättas, afredas med några äggulor och litet grädde. Torra murklor fordra fem gånger så lång tid till kokning som de färska. Griljerade murklor. Murklorna rensas o c h sköljas, förvällas o c h uppläggas på linne att afrinna; doppas i vispade ägg, rullas i rifvet bröd och stekas gulbruna i smör. Murklor med vin. Murklorna rensas och förvällas, kramas väl ur, stjälkarne afskäras. Fräsas i smör i en kastrull; franskt vin, blandadt med litet socker påhälles, omröres väl. Murkelsås. Murklorna förvällas, urkramas, stjälkarna borttagas, och murklorna sönderskäras och fräsas i en matsked smör; två matskedar madera eller franskt vin, en half matsked socker och litet hvitpeppar tillsättes, hvarefter alltsammans blandas med den sås, hvartill de skola användas. Stufvade kantareller. Kantarellerna rensas, sköljas i 3 ä 4 vatten och urkramas; läggas i en panna med lock öfver, få koka tio minuter. Det spad, som bildats, afhälles, smör, peppar och salt tillsättes, får koka fem minuter, söt eller sur grädde tillsättes, omröres. Serveras varma. Färs af kantareller. Färska eller saltade kantareller hackas mycket fint och stötas; fint stötta skorpor blandas med mjölk, peppar, nejlikor o c h salt samt några äggulor, de hackade kantarellerna tillsättas, alltsammans blandas mycket väl, sist iröres de vispade ägghvitorna, profvas, och om färsen skulle vara för lös, tillsättas några stötta skorpor.
Hvad det formella beträffar, sä vill jag ej derom yttra mig, då så skicklige och i grundlagarne bevandrade ledamöter i det hänseendet yttrat sig. För egen del finner jag likväl icke behandlingen vata så oriktig, derföre att Hr Lagergren, hvilken väckt motionen är ledamot af BankoUlsk. Gr. Lagerbjelke har sagt att de förenade Utsk:n icke hafva motionsrätt: men BankoUtsk:s ledamöter mätte väl icke hafva förlorat rättigheten att väcka motioner derföre att de sammanträda med LagUlsk:s. BankoUlsk. har alltid varit i tillfälle alt uptaga frågan, och om äfven två Stånd hafva understödi det förra betänk, så har åtminstone R. 0. Ad. blott med pluralitet af en enda röst gifvit sitt afslag derå tillkänna, och sedan frågan var afgjord syntes det mig alt resultatet hade bordt vara annorlunda, äfvensom jag hoppas det framdiles skall visa sig att resultatet verkligen kommer att blifva annorlunda. Frih. Stjernstedt, Aug. har åberopat Doktor Sandbergs reservation: det är besynnerligt huru man på samma grunder i samma Den 21 Augusti. 339 sak kan komma till olika resultater. Mig leder denoa reservation lill det påstående alt Privatbankerne fortfarande böra ega rum och jag hoppas kunna göra detta för talaren tydligt. Dokt. Sandberg påstår att rörelsekapitalet ökats med 6 a 7 mill. under de 10 sednare åren, utan att häri inberäkna Privalbankernes sedlar. Ehuru jag vet detta icke vara med förhållandet enligt, antager jag likväl detta påstående till stöd för min sats. Om jag nu antager rörelsekapitalet vara 7 mill. högre än 1834, men från alla provinser höres klagan öfver brist på penningar, så hemställer jag om det vore klokt och om man med godt samvete kunde vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom Privatbankerne icke mera skulle kunna existera. All deras rörelse hämmats kan man icke undgå att märka, då deras vinst aftagit i samma mån som förbudet inträdt mot mindre sedlars ingifvande.
Jag förstod ej, hur denna tanke i detta ögonblick kunde falla lugnande öfver min själ, som en svalkande hand, hvilken lägges öfver en feberhet panna. Men det kom en känsla öfver mig, hur lycklig jag blifvit genom Pierre. Det föreföll mig, som om ingenting kunde rubba denna lycka. Det var någonting inom mig, som sade, att allt endast berodde på mig själf. Jag tyckte mig höra det som en aflägsen hviskning, på hvilken jag ville tro, men icke kunde. Och som en stor välsignelse, hvilken jag aldrig kunde återgällda, föreföll det mig, att jag funnit en man, som lärt mig, hvad lifvet är värdt. Hvad var allt det andra? Hvad var det väl värdt? Och hvad hade det varit? Det var ingenting. Det hade fallit bort dag efter dag. Jag hade lefvat mig så lycklig, att det plånats ut ur mitt lif, nästan ur mitt minne. Jag kom att tänka på den dag, då Pierres och mitt första barn föddes. Jag mindes hur Pierre då satt vid min säng och lindrade mina plågor, bara genom att han satt där. Jag tyckte, att han burit mig genom lifvet, så att jag aldrig behöft känna dess tyngd. Hvart jag såg, upptäckte jag ingenting annat än Pierre och Pierre och Pierre. Jag kunde icke annat än glömma, jag måste glömma, hvad som ingenting varit, när jag nu tänkte på hvad som var. Inom mig steg något af samma förtviflans kraftkänsla, som ville jag kämpa om min lycka med lifvet för att få behålla den, våga allt för att icke mista Pierre. Jag kände mig med ens så stark, som om ingenting kunde hända mig, och ljudlöst smög jag mig in i vårt rum och gick frysande till sängs, utan att han märkte mig. Men när jag åter var i hans närhet, då svek mig styrkan. Jag måste hindra mig själf med våld, för att jag ej skulle kyssa honom vaken, ropa till honom, hvad jag förtegat så länge, kasta mig på knä och tigga honom, att han icke skulle förskjuta mig. Jag låg vaken, till dess att solen sken på de tunga gardinerna, och när den första strålen kom, var det, som om små osynliga väsen tassat öfver golfvet och försvunnit åt alla håll.
I Preussen t. ex. börjar Medborgarens Beväringspiigt med 3:ne års ständig tjenstgöring i Fästning eller Garnizon; derefter ingår han i reserven, som varar i 5 år, färdig att inträda i Linien, så fort han blir påkallad. Efter dessa 6 år kommer han till usta Classen Landtvärn som vara i 5 år och under hvilken tid han hvarje höst och vår exerceras i flere veckor 896 Den 25 Martil, och hålles färdig att gå i Fält; derefter kom^ mer han i Landtvärnets 2:draClass, som varar i 10 år och kan äfven påkallas, samt slutligen tillhör han Landtstormen, till 50 års ålder: sådant är Conscriptionssystemet i hela dess utveckling, ett förfärligt ok för Continentens Folkslag, föga att jemnföra med Svenska BeväringsManskapets 10 dagligå öfning. De fjnartciella uppoffringar ett sådant system erfordra, äro lika kännbara som de personella, och, då en conscriberad soldat i Preussen, Befälet och hela Krigsmåterielen inberäknad, kostar 249 R:dr Svenskt Banco om året, och en Fransk 464 R:dr, så kostar en Svensk Soldat, efter enahanda beräkningsgrund 127 Rtdr *) och således ej mer än hälften af den Preussiska och blott ^:del af den Franska, Då en Preussisk undersåte betalar 4f R:dr årligen till Krigsmagtens upprätthållande, betalar én Svensk, som tillika äger en dess handel skyddande Flotta, icke mer än 2§ R:dr5 således föga mer än hälften af hvad den förre erlägger. Svenska Krigsmagtens kostnad är, jemförelsevis med andra Rikens, således mycket låg, dess sammansättning en medelväg af VärfningConScriptionsoch MiliceSystemerne, dess *}
Man säger att Hamnbyggnads-direktionen icke vetat att arbetet skulle blifva dyrare än man beräknat; må så vara, men dä måste man dock medgifva, att 14. St:r och 14iksg:skont. ändå mindre kunnat veta det, dä de. som i första hand borde hafva reda på hvartill arbetskostnaden kunde komma att upgå, väl borde varit Arbets-direktms ledamöter, och icke 14. St:r. Det är just för att tvinga Arbets-Direktionerna till en sådan noggrannare upmärksamhet, som R. St:r blifvit strängare i sina vilkor. En värd talare har sagt, alt då K. M. funnit' skäl att medgifva förlängning af arbetstiden, så vore det äfven skäl att man medgåfve förlängd räntefrihet. Om den värde talaren behagar fästa sin upmärksamhet på huru »med dessa mål vanligen tillgår, så skall han finna, att Konungen för de aldra fleste beviljat en sådan förlängning af tiden, utan att derföre någon tagit sig anledn. att yrka att äfven öfriga förmåner skulle vara dermed förenade. Arbets-direkt:na böra på förhand undersöka, om de tilltro sig att kunna fullborda arbetet med de medel, de fått sig anslagna, och om de icke kunnat det, så bör väl förlusten drabba arbetsbolaget och icke Statsverket. Om åter under arbetets fortgång oförutsedda hinder möta, som göra det omöjligt att på föreskrifven tid fullborda detsamma, hvarföre skulle då icke Konungen bevilja förlängning af denna tid? Dessa båda saker stå således icke i något sammanhang med hvarandra och hafva aldrig så betraktats i de tusentals fall då arbetstidens förlängning blifvit begärd, utan att någon förbättring af vilkoren i öfrigt dervid ansetts böra medfölja. Jag förenar mig i den af Hr Rildt gjorda hemställan om återremiss af detta Betänk. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Norrlandshandeln snarare minskas i stället för att ökas. Stockholm, såsom varande Sveriges hufvudstad — med säte för Regeringen, Banken, de vigtigaste Embetsverken och de i allmänhet största samt inflytelserikaste inrättningarne i landet — med eli befolkning större iin den sammanlagde i de dernäst (6) sex folkrikaste, samt till och med. större än den sammantagna befolkningen uti 64 stycken af de mindre städerna, bör, just i följd af denna relativt större folkmängd, uti merkantilt och industriel! hänseende kunna teioligen vidt omkring sig utöfva en proportionaliter vida större och mera välgörande inverkan å både städer och landsbygd, än någon annan ort inom Riket. Det synes mig således vara med en sund statsekonomi öfverensstämmande och ligga i hela landets intresse att. i hvad på det kan ankomma, medverka till denna stads förkofran. Sedan jag nu anfört några af de hufvudsakligaste skälen för denna jernvägs-förbindelses snara fullbordande, torde jag få anföra en del af hvad Kgl. JernvägsKommitén uti denna fråga yttrar: så säger Kommitén sid. 91. »En sådan förbindelse emellan hufvudsta»den med 100.000 invånare och Upsala stad med nära 10,000, »hvilka ömsesidigt hafva behof af en liflig kommunikation sins»emellan, kan ej annat än åstadkomma den måhända största passa»geraretrafik, som på någon lika lång jernväg i Sverige upkommer; »Genom de manga vägar, sorn från flera sidor leda till Upsala »och äfven från den östra delen af Stockholms län träffa samma »linie vid Rotebro oell Norrsunda samt flera ställen, måste denna »traflk dessutom väsendtligen ökas.» — och sid. 96: »Att stam»banan i nordlig rigtning från hufvudstaden med förslå må kunna »komma till utförande, är säkerligen ett mål, dit icke allenast huf»vudstaden och de norra provinserna, utan hela landet hoppas hin - »na, och om Staten, i anseende till de betydande jernvägsbyggna»der, som redan blifvit påbörjade och väl i första rummet böra ut»föras, saknar medel att snart bygga denna bana, så synes det vara Den 1 December f. m.
Besvärsoch Oecon.Utskottet: N:o 127. i anledn. af väckt motion om upphörande af det s. k. viaticum eller djeknegången inom Westeroch Norrbottens län; N:o 128. i anledn. af väckt motion om inrättande af en ångbåtsfart emellan Gottland och Öland; N:o 129. i anledn. af väckt fråga om förbud mot försäljning af lottsedlar till utländska lotterier; N:o i3o. i anledn. af väckt motion om utfärdande af en författning till förekommande af olyckshändelser vid ångbåtsfart; N:o i3r. till jemnkning uti RiksSCns beslut i frågan om enskilda theatrars inrättande, om censur å theaterstycken samt örn upphörande af de afgifter till K. Theaterns och Hofcapellets pensionscassor, som för representationer i landsorterna erläggas. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 17 October i834. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 16 dennes e. m. Upplästes till justering och godkändes följande från Ridd.Utsk. inkomna förslag till und. skrifvelse från R. o. Ad. till K. M.: St. A. K. I anseende till bestridandet af kostnaderna för en oundviklig och ganska betydlig reparation å Riddarhusets tak med flera utgifter har R. o. Ad. under d. 12 sisth Maj beslutat, att den capitationsafgift, hvilken Ståndet vid sista riksdag sig åtagit, må intill slutet af det år, då nästa riksdag upphör, fortfarande utgöras med 1 r:dr b:co årligen af hvarje mantalsskrifven adlig mansperson, som erlägger bevillning för lön eller förmögenhet; och får R. o. Ad. derföre hos E. K. M. i und. anhålla, det R. o. Ad:s sålunda fattade beslut må varda genom E. K.
Och har motionären ansett, att äfven dessa senare olägenheter skulle, i väsendtlig måtto, kunna undanrödjas, om den modification uti förra beslutet om beräknandet af lösen för räntorna egde rum, att, i stället för medelprisets bestämmande hvarje år, detsamma fastställdes för en längre tid, hvarigenom, utan att utskyldsbeloppet på det hela underginge någon förändring, den fördel vunnes, att de vidlyftiga uträkningarne å ordinarie räntan icke behöfde årligen förnyas SlalStrUlskoltets Utlåtande, N.-o ijo. 17 förnyas samt; debiteringen ej, som nu, uppehållas till den tid, då årets markegång blefve satt, äfvensom olägenheten af räntepersedlarnes stora antal då blefve föga känbar och frågan om deras reduetion kunde antingen förfalla eller tills vidare anstå; på grund hvaraf motionären föreslagit, att lösniugsprisen för ordinarie räntan och kronobonden måtte bestämmas för i år i sender, grundade på medium af nästförutgångue io års markegång. c) Af Herr von Troil, E., som föreslagit, att hela jordeboksoch mantals-räntorna, äfvensom kronobonden, måtte förvandlas till ständig penningeränta, och denna förvandling omfatta ej allenast, hvad som är Kronan bespardt, utan ock hela det civila och militära indelningsverket, uti det senare augments-räntorna inbegripna, äfvensom alla donerade räntor till elerici och läroverken, fromma stiftelser m. m, eller, med ett ord, allt hvad som, enligt sin natur, är jordeboks-ränta, mantals-ränta eller kronotionde, hvartill fordrades, att verkliga penningevärdet af dessa räntor utröntes och att, i händelse Staten, i sammanhang med förvandlingen, ville förunna räntegifvarne någon nedsättning, de Verk eller enskilde personer, till hvilka Kronan öfverlåtit sin rätt att räntorna uppbära, erhölle en deremot svarande ersättning; och har motionären trott rätta sättet för utrönande af kronovärdet till grund för räntornas framgena utgörande, vara, att inom hvarje