Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der står nemi.: ”Till förstärkande af metalliska cassan, i händelse den genom stark utvexling någon gång skulle blifva så minskad, «tt densamma sjunker linder nyssnämnde förhållande etc. Om åtgärder till förstärkning af metalliska cassan icke vidtoges, förrän densamma sjunkit under det bestämda minimibeloppet, strede sådant emot beslutet i föregående punkt, hvilket ålägger Bancofullmägtige att vidtaga sådana åtgärder, innan cassan sjunkit till berörde belopp. 3:dje punkten, sådan den nu lyder, innebär altså en bestämd motsägelse, och förändring af redactionen deri är således nödvändig, äfven om man i öfrigt ville godkänna punkten; roen jag hemställer, om man icke kunde utsträcka förändringen ännu längre, och derigenom göra punkten på samma gång kortare och ändamålsenligare. Bancostyrelsen äger redan, enligt lianklagen d. i Mars i83o, rättighet att begagna Riksg.cont:s obligationer. 4 §• af denna Jag lyder sålunda: ”Den summa af 4,400>00° r:dr, som R. St. vid denna ”riksdag till Banken anslagit, såsom återstod af Rikets skuld ”för kostnaderna vid 1808 års krig, skall, utan beräkning af ”Bankens fasta egendomar och inventarier, utgöra en Ban”kens behållning utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ”ansvarar, och användas endast till förstärkande af Bankens ”metalliska fond, sedan silfverutvexlingen börjat, så att möjligen inträffande capitalförroinskning under året af vinsten ”ersättes.” Uti detta stadgande är således redan åt Bancofnllmägfige uppdraget att förstärka cassan medelst användande af obligationer. Men jag tror, att det derutöfver äfven bör äga rättighet att upptaga creditiv eller lån. Jag har hört, att man ville gifva Futlmägtige en generel föreskrift, på grund af hvilken nian trott, att de jemväl skulle kunna vidtaga nyssnämnde åtgärder.
Län önssat något stadgande, til förekommande af de olägenheter, som de ansett bidraga til Sillfiskets arliga minskning, i hwilket afseende blifwir förestaqit, at inga Trankokerier maga anläggas i ^trerskären och inga Grumsdammae byggas i sielfwa wattnet m. m., hwarjemte blifwic yrkadt, at Skargards-Intenäents-Sytzlan, såsom onödig, mä indragas. Riksens Luänder, som i anledning häraf tagit detta ämne under öfwerwägande, anse sig harwid böra i underdånighet framställa den öfwertygelse, som de, Veis af hwarjehanda tryckta Afhandlingar, dels af lemnade localL underrättelser derom, hämtat, nemligen: at
bopålar i staden — och de äro ej få — komma Det måste komma! Dock längre fram under varma försommardautan tvifvel för människans skull. Ty han blir gar gifva granarna i Gröngarnsskog, som ligger med tiden hvar och ens vän och det gör dem ett stycke utom staden, svalka och blommor och så godt, dessa sjuka, i synnerhet kvinnorna, att hafva någon, som känner för dem och som sprifjärilar glädja där ögat. Du skall ej tro, att fastän Enköping är samder sol i deras mörka tillvaro. Och jag vet mig lingsplats för så många sjuka, den endast ger aldrig hafva träffat någon, som kan denna älskett trist intryck. Nej, där är rätt lifligt — navärda konst såsom han. Alltid glad, alltid oriturligtvis till att vara en så liten stad. Hotelginell i sitt sätt, lämnar han kvar en solstrimma lens omnibusar och droskor skramla åstad vid i hvarje sjukrum, han besöker, och hur modalla tågs ankomst och afgång, oftast fulla med stulen än patienten var, när han kom, är det människor och koffertar, och mellan klockan 7 väl sällsynt, att han ej ler, när doktorn lämoch 8 på morgonen, 12 och 1 på middagen samt 6 nar honom. och 7 på kvällen ser du alla dessa olika promeFörsta gången jag var i Enköping, inträffade nerande sjuklingar, som ju ständigt växla. Gamla om några dagar efter min ankomst Ernst-dagen par som stödja hvarandra, förlästa ynglingar med — doktor Westerlund heter, som bekant, Ernst. glasögon och pince-nez, unga och medelålders Så det talades om denna dag i sjukhemmen! kvinnor i massa. Alla gå de nästan samma vä- Så många förberedelser, som gjordes, man sydde, gar, de flesta med trötta, långsamma steg. man beställde blommor, konfekt, tårtor och hvem Stundom bo i något sjukhem endast unga mänvet allt. Jag, nykomlingen, kunde ej annat än niskor, och då ser man dem ofta alla tillsamle, jag tyckte det låg något mycket småstadsakmans ute på promenaden. Och fastän de äro tigt i allt detta.
I hennes öron ljödo ännu de entusiastiska hurraropen, skålarne, talen för kvinnorna, för sanning, för framåtskridande. Unga tankar och varma ord! Hon strök handen öfver pannan. Tusen skiftande intryck jagade hvarandra som i feberyrsel. När hon slöt ögonen, såg hon ett haf af ansikten, som böljade omkring henne, vänner och främlingar i brokig massa. Åh, det var skönt att ändtligen få vara ensam, att ostörd söka få reda på sig själf, sina egna, innersta känslor. Hon lutade sig ut genom det öppna fönstret. Milda fläktar smekte] hennes panna och kinder, vårens ljusa natt hvilade öfver jorden. Det blef så stilla inom henne. Hvar hade den svindlande känslan af hänförelse och entusiasm tagit vägen? Alla de stolta, starka tankar, som dagen väckte till lif, svunno bort, och en känsla af tomhet och vemod smög sig öfver henne. Hvad var må- let, som hon hunnit fram till? Från den hvita sammetsbaretten i hennes knä gick blicken drömmande ut i den ljusa vårnatten. Ett minne från en svunnen sommar kämpade sig fram i hennes själ. En midsommarafton nere på floden; de voro många unga, som tillsammans skulle hålla midnattsvaka i båten. Stojet och glammet tystnade efter hand, och de allvarsamma tankarne funno ord i nattens stillhet. Hon satt tyst och lyssnade, samlande de hvita neckrosorna, medan båten gled sakta framåt. Han, som satt bredvid henne, hade talat länge och varmt om, huru han tänkte sig en sann, stark och god kvinna. Hon vå- gade icke se på honom, hon tyckte, det var, som om han hade talat endast till henne, som om han sade henne, hvad hon skulle kunna blifva, som om han tecknade hennes lif i varma, klara färger. H o d hörde endast otydligt det meningsutbyte, som sedan följde. Hans ord fyllde hela hennes själ, hennes egen synvidd vidgade sig. Den gamla sägen, att på midsommarnatten kan man i en syn få se, huru ens lif skall gestalta sig, tycktes henne blifva till verklighet. Med en sorts underlig klarsynthet tyckte hon sig se in i framtiden, och hennes hjärta klappade våldsamt.
Ank. till Exp. Utsk. den 18 December, kl. 3 e. m, Utlåtande, i anledning af Herr Petrés motion , angående befordrande till verkställighet af den ordinarie Stats-regleringens definitivt af gjorda delar. (U. A.) Uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Ståts-Utskottet remitterad motion, har Herr Petre" yrkat., att alia de intill närvarande lid definitivt afgjorda delar af ordinarie Stats-regleringen må, ulan hinder af alla dermed iner och mindre sammanhängande, dels ännu omtvistade, dels på omröstning i Förstärkt Stats-Utskolt beroende frågor, nu genast varda i behörig ordning till verkställighet befordrade, på det att desamma må kunna från och med 1841 års ingång, lunda lill efterrättelse; i anledning af hvilken motion, dels af Herr Halling blifvit gjord framställning derom , att SlatsUlskottet måtte, så fort möjligen ske kan, besvara de återremisser, å hvilka Stats-regleringens definitiva afgörande beror, dels den anmärkning afgifvits af Herr Ha/lströnij att Expeditions-Ulskottet varit betänkt på uppsättning af expeditionen om Stats-regleringen i de delar, hvarom definitiva beslut blifvit af Riks-Stånden fattade, men alt hinder mött deraf, att Stats-Utskoltet förbehållit sig att uppgöra en förändrad reglering af Hufvud-Titlarne.
— Prosten erhindrade sochnemännen på det alfwarsam-maste, att efterlefwa hvad både allm.(änna) Lagen och Herrar Lands-höfdingars Kungörelser föreskrifvas om swinkreaturens ringande, så snart kjälen är ur jorden. J anledning hwaraf en hwar, som då eger oringade swin, kommer att böta 1 Rdr, utom de böter 8 s (sk) för hwardera swinet, som allm.(änna) Lagen ålägger egaren. Brofogden tilsades efven alfvarl(ige)n, att hafva noga akt härpå och at han är förfallen till 1 Rdrs böter wite, om han det försummer. § 7. Förteckningen på insochnes tiggare fick tilökning af husman Eric i Narven och enkan Kerstin i Korsshellstug(an). § 8. Angafs, at åtskillige utsochnes tiggare beswära denna församl(ingen) med tiggande, såsom från Flöda sochn: afsk(edade) soldaten Näström, en inhyses dot(t)er i Siggetorps soldattorp, en inh.(yses) hustru Anna Stina i Skogstorps Krogen och sold.(aten) Åkermans son; från Sköldinge: en gubbe och dess dot(t)er från Larstorp och 2ne gossar från Åsbodal; från ö. Vingåker: ä. Kerstin med flere i Smedstorp, en piga med 2 barn i fattighuset, en gosse i Gropphella och en gubbe i Hagen; från V. Vingåker: en gosse i Vads soldattorp; från Lerbo: pigan Kerstin hos sold.(aten) Tollström; från Björkvik: en hustru i Löfgölet. Sochnemännen begärte, at Prosten ville skrifva til dessa personers Pastores, att de måtte afholla dessa från tiggande här i sochnen och tillkännagifva, om någon från denna sochn besvärer deras sochnar med tiggande; hkt. (hvilket) lofvades, at så skje skulle. § 9.
14 Kap. 43 §, ■ ,e, Med förkastande af Utskottets förslag antog Ståndet nämnda g sådan den lyder i Kongl. Maj:ts förslag till Straff-lag. -f §• Återremitterades. 18 Kap. *,* §• Återremitterades. 14 § : Afslogs, och Ståndet beslöt att denna § skulle erhålla följande lydelse: »Fäller, syrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, t uppsåt att sig eller annan gagn bereda, eller olofligen tager ris eller gren af vexande träd eller der vexande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter; straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter eller fängelse. Aro omständigheterna synnerligen försvårande, då må till straffarbete i högst ett år dömas.» 25 Kap. 12 §. Återremitterades. Beträffande Utskottets hemställan, sid. 38, förklarades Usta punkten icke kunna godkännas; hvaremot 2:dra punkten bifölls. Den 17 Juli. Från Vallofl. B or g are-Ståndet. S. D.
Ehuru den af Herr Bagge föreslagne förändring i betalnings-grunderna komrne att medföra den påföljd för Banquen, att Tio års längre tid åtgår, innan Rånet är till fullo liqvideradt, ärt med bibehållande af det förut stadgade betalningssättet erfordrades; likväl och då säkerheten för Banquen blifver enahanda, sorn förr och i det hänseendet ingenting äfventyras, finner Banco - Banco-ZJtsköttets Betänkanden, 105 Utskottet ej något hufvudsakligt hinder mot medgifvande af den förändring, som i ofvanberörde måtto blifvit föreslagen; och torde Ifikets Ständer alltså finna godt besluta, att, så vida Capital beloppet af Uddevalla Stads Banco-Lån, genom erforderlig betalning före innevarande års slut nedsättes till eller under 20,000 R:dr, den arli. ga inbetalnings-skyldigheten i Bärna obh Capital, procerlt för framtiden får beräknas till 6 för hundrade, af nyssnämnde summa och således blifva j 2 o 0 R:dr årligen. Öfver hvad Herr Bagge vidare andragit, finnér Banco-Utskottet sig för närvarande ej kunna i något utlåtande ingå, Och underställes detta vördsamt de respectiye Ståndens upplysta pröfning och godtfinnande. Stockholm den 26 April 1823.
Sedan jag förutskickat dessa anmärkningar, ber jag att få öfvergå till sjelfva saken. I afseende på denna, är jag af olika öfvertygelse med åtskilliga af mina äldsta och bästa, såväl enskilta som politiska vänner, och jag ber att få anföra, hvad som bestämt mina åsigter i denna sak. Jag är motionär i denna fråga och jag tror att det just för den Svenska jernhandteringens egen skull är nödvändigt att exporttullen borttages. Statsrådet Malmstens yttrande till Statsrådsprotokollet, som nyss blifvit uppläst, innefattar så giltiga skäl, att föga torde vara att tillägga i afseende på den theoretiska delen af frågan. Man har sagt att de grundsatser, han uttalat, äro riktiga i theorien. Örn de äro riktiga i theorien, så måste de äfven vara det i praktiken. Härom hafva också alla Statsrådets ledamöter varit ense, och det är blott i fråga om tiden för tillämpningen som det uppstått någon skilnad i tänkesätten inom Konungens rådkammare. En talare, som före mig haft ordet, har framkastat att Statsrådet Malmsten visserligen var en utmärkt man, isynnerhet på det theoretiska gebitet, men att föredraganden för finans-ärendena var en verkligt praktisk man, och han hade framställt betänkligheter i afseende på tiden för förslagets tillämpning, hvari de öfriga Statsrådets ledamöter instämt. Då denna talare åberopat Frih. Gripenstedts yttrande till Statsrådsprotokollet, torde det tillåtas mig att å min sida åberopa hvad en annan Statsrådsledamot härpå har svarat. Sedan föredragande Departements-Chefen yttrat sig på sätt Frih. Rappe uppläste, svarade Statsrådet Lagerstråle och förklarade sig instämma uti de af Statsrådet Malmsten i dess anförande uttalade åsigter. Han ansåg ock, för sin del, deras tillämpning på frågan om borttagandet af all utförseltull icke böra lemnäs å sido för det osäkra inflytande på vilkoren vid en traktat med Frankrike, som möjligen skulle kunna påräknas, om, hvad trävaror egentligen beträffade, tullen för dem tills vidare bibehölles.
Jag anhåller vördsamt om Proposition, alt tullinkomsten må beräknas brutto till 2,200,000 R:dr om året, på sätt i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslås. Den 3o April f. m. 9^ Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å hvad StatsUtskottet angående beräkningen af SjöTuIlsmedlen till bruttoinkomst af 2, 100,000 R:dr B:co föreslagit. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med förkastande af StatsUtskottets ifrågavarande förslag, behagade bestämma, att inkomsterne af Stora SjöTulIen borde beräknas brutto till 2,200,000 R:dr B:co. Ropads äfven Ja och Nej. Herr Lagerhjelm ^ Pehr: Inom StatsUtskottet har man ansett det icke vara möjligt, att med säkerhet påräkna en så stor Tullinkomst, som i Konungens Proposition är uppförd. Orsaken dertill är, att ehuru de förra årens inkomst af Tullen betydligt öfverstigit hvad man i RiksStaten beräknat, kan man dock ej vänta, att samma förhållande framdeles skall fortfara. Till den ökade Tullinkomsten har ej litet bidragit den mängd Lux-artiklar, som sedan sista Riksdag blifvit till Riket införde, men hvilka nu inkommit till så stor myckenhet, att införseln icke kan lika starkt fortsättas, helst afsättningen blifvit mindre. Äfven tror jag många politiska förhållanden kunna inträffa „ hvilka verka till lägre Tullinkomster. Beräknar man Statsinkomsten der - 96 Den 3o April f. m. af så lågt, att ett öfverskott uppkommer, så är dermed icke så mycket förloradt, som om man upptager den så li ö g t, att en Statsbrist visar sig, lill hvars betäckande man kan råka i förlägenhet. Jag anser derföre bäst, att StatsUtskottets förslag godkännes. Herr Thanij Wollrath:
Och man må ej tro, att sjömännen försummade att behänga skeppssidorna med mattor, hvilkas fransar släpade på vattnet, eller att vira de tunga årorna med guldband. Icke heller behöll skeppsfolket de saltdränkta kläder, som de burit under resan och som stormarna och hafsvattnet gjort sitt bästa att förvandla till trasor. De iförde sig hvita dräkter, virade purpurskärp kring lifvet och satte blänkande ringar om håret. Äfven Silvius Antonius reste sig ur sin slöhet. Det tycktes, som om han gladde sig att nu ändtligen få syssla med något, som han förstod sig på. Han lät raka och klippa sig samt lät ingnida hela sin kropp med doftande essencer. Därpå hängde han öfver sig en fotsid dräkt, fäste en mantel på sina axlar, satte en bred guldring om håret, och ur det stora smyckeskrin, som Galenas öppnade för honom, plockade han upp ringar och armband, halskedjor och gyllene bälte. Då han var färdigklädd, rullade han upp sidentältets purpurgardiner och lade sig på en låg hvilobädd i tältöppningen för att bli sedd af strändernas invånare. Under dessa tillrustningar hade skeppet glidit fram genom allt trängre och trängre sund och till sist märkte sjömännen, att de hade råkat in i mynningen till en flod. Man seglade i sött vatten. Fastlandet utbredde sig på ömse sidor om skeppet. Triremen gled långsamt fram på den glittrande älfven. Vädret var det härligaste, hela naturen var strålande lugn. Men hur ljuft upplifvades ej den stora ödsligheten af det praktfulla köpmansskeppet! På båda älfstränderna växte hög och tät urskog. De mörka barrträden stodo nedträngda ända till vattnet. Under sitt eviga lopp hade det lyckats älfven att bortföra jorden mellan deras rötter, och än mer än vid åsynen af de uråldriga träden stämdes sjömännen till vördnad vid anblicken af de nakna rötterna, som liknade väldiga jättelemmar. Här, tänkte de, skall det aldrig lyckas människan att odla säd, aldrig skall här röjas rum för en stad eller ens en landtgård. Milsvidt omkring är ju marken genomväfd af detta nätverk af stålhårda rötter.
Men sedan man väl från svensk sida gått in härpå, begagnade Monrad — äfven detta framgår tydligt nog — unionsförslaget som ett » skrämskott » mot de » staters regeringar, som ej önskade något föreningsband mellan Nordens folk » — hvilken idé kung Karl, under förutsättning att Monrad möjligen alls icke ville upptaga unionsförslaget, oegennyttigt framkastade i sitt första bref till honom — för att söka förmå dem att bevara både Holstein och Slesvig åt Danmark. Hvilka staters regeringar eller rättare hvilken stats regering detta var, kan ej finnas tvifvel om. Att danska regeringen under tiden mellan d. 28 april, då Monrad aflät sitt första, och d. 13 maj, då han skref sitt andra bref till kung Karl, under hand erhållit löften till förmån för danska » monarkiens integritet », visar sig af både ton och innehåll i sist nämda bref. Brefvet d. 28 april är uppfyldt af entusiasm öfver det steg Karl XV tagit. Annorlunda d. Monrad förebrår icke otydligt Sverige att hafva gifvit upphof * åt Slesvig-holsteinismen, då det beröfvade Danmark Norge. Han förbigår fullkomligt, att unionsförslaget äfven innebar krigshjelp åt Danmark, enär denna hjelp gälde endast norra Slesvig. I förra brefvet lofprisade Monrad konung Karl för den » outtröttliga uppmärksamhet », hvarmed han följde Danmarks öden, och den » varma sympati », han egnade Danmark. Nu tager han dessa ej längre i anspråk. Londonkonferensen, anmärkerhan torrt, skall i alla händelser ordna Danmarks angelägenheter. I förra brefvet konstaterar han ifrigt den » fara, som alltid från mäktiga grannar hotar små stater, om de icke i riktigt erkännande af gemensamma intressen med all sin förenade kraft stödja hvarandra » samt anhåller om att för sakens vidare främjande fa » så snart som möjligt » träda i officiel förhandling med svensk-norska regeringen. Nu öf-verlemnar han blott åt denna att » bestämma tiden när underhandlingarna må bötjas ».
Då det visat sig, att den ordinarie jägeristats-personalen haft föga tillfälle att, jemte behörigt fullgörande af sina tjensteåligganden, utföra dylika förrättningar, hafva, uppå derom af m'§ »jorcla framställningar, först en och sedermera, efter dennes afgång, under innevarande år tvänne extra öfverjägare blifvit af Eders Kongl. Maj:t nådigst förordnade att inom Länet tjeristgöra. De å ofvannämnde egendomar erforderlige förrättningar hafva derefter med drift fortgått. Med de inom Länet befintlige kronoparker och under jägeri-statens vård ställda allmänningar har förhållandet varit följande: Areal Behållen afkastning. Summa, j Kronoparker: Tiveden Dito. Klyftamon Furubacka Mösseberg 1,016 I Under besåning, \som är lill hälften f verkställd. Under beredning och beså- ning, hvilken är ' nära afslutad. Areal i Tunnland Behållen afkastning. år 18ii}. Mösseberg i Wilske härad. 855 Gryten, dito 1,578 Rolken | 1,983 i Wiste härad. 83 16 - Hökensås i Wartofta härad. Uppmätt för trakthvgges-indelning. Un [ der reglering. För närvarande skogs lös, men tinder reglering. f Ställd under förbud mot hygge till år 1870. j Hushållsplan fastställd. Under reglering. Trakthuggningsplan fastställd och tillämpning i år börjad. Under reglering. & tratt elne öfver Skaraborgs Län för åren 1851—1855. 26 Att den här ofvan upptagne areal för några parker och allmänningar utvisar mindre skiljaktigheter emot hvad sednaste berättelsen upptager, härrör deraf, att den sistnämnde grundats på uppgifter i enlighet med äldre kartor, men den nu upptagne på den areal, som vid skogskartornes upprättande verkligen befunnits.
Deremot angår nu frågan från BondeSfåndet, att saintelige RiksStånden skulle instämma att som principe stadga, att Utskotten skulle inkomma vid alla tillfällen med detaillerade utlåtanden. Jag har redan nämnt, att om något Stånd så uttryckehgt fordrar för något bestämdt fall, så kan det enligt 44 § Riksdagsordningen vända sig till de öfrige Stånden, som kunna ålägga Utskottet, att med utlåtande inkomma, ifall Utskottet icke skulle hörsamma dess begäran. Om man skulle göra ett sådant tillägg, så uppfylles allas Önskan, Herr Hjerta'. Jag tror mig verkeligen oskyldigt hafva förlängt denna discussion. Jag anser att mitt yttrande varit ganska tydligt, men jag har blifvit missförstådd. Man sätter likväl i fråga, att Utskotten skulle glömma sin skyldighet emot Riksens Ständer samfällt, för att uppfylla den emot ett Stånd. Jag tror det vara Utskottens skyldighet, att icke ändra sitt beslut, och icke inkomma med något nytt förslag som kan leda till ändring, då 5 Stånd fattat sitt beslut uti sådan® frågor, der det gäller som Riksens Ständers. Hvad skulle följden väl blifva; jo att kanske då två Stånd stannade emot två, istället för att Stånden lörut varit enige. Här är ej fråga om annat, än för mycken uppmärksamhet för ett Stånd, och derigenom för liten för de öfrige. Jag tillstyrker således bifall på Herr von Hartmansdorff* förslag. Undertecknad RiddarhusSecreterare: Herr Hjerta gjorde nyss en skillnad emellan återre - Den 27 Aubust i /. m. misser, som åstadkommas af enskilfe StåndsLedamöters anmärkningar, och sådane, som äro en följd af Ståndens beslut. Denna skillnad tyckes vara obekant för Herr Lefrén, som bestridt dess verklighet, och jag anser mig således skyldig vördsamt upplysa, att det verkligen finnes en sådan skillnad. Det är nemligen i 56 §.
R:dr 50 uti den nuvarande Vaktmästarelönen vid Corpsen, hvarigenom denna lön komme alt förhöjas till 500 Rdr, utan äfven anvisandet af en ny Vaktmästarelön derstädes, med » 500 eller lika med den för Krigs-Kollegii Kammardrängar här ofvan af mig föreslagna aflöning: och skulle derigenom Topografiska Corpsens aflö nings-anslag ökas med tillhopa Rdr 550. Krigs-Akademien. Uti underdånig skrifvelse den 11 Augusti 1860 hafva RiAk^'f^en kets då församlade Ständer, i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af nu varande Krigs-Akademi å Carlberg, tillkännagifvit sin åsigt vara, att denna krigsskola borde blifva en Militär-tillämpnings-skola: — Och då med detta ändamål icke öfverensstämde, att krigsskolan till en del förblefve en läroanstalt nästan endast för sådana humanistiska ämnen, hvaruti undervisning meddelas i de allmänna elementar-Iäroverken och rättast der inhemtas; då genom den hittills bibehållna organisationen tillämpnings-kursen för eleverna onödigtvis förlängdes, så att endast ett mindre antal, än hvad eljest skulle blifva fallet, kunde vid statens krigsskola utbildas och, till skada för Olficersbildningen, behof uppstode af en mängd enskilda läro-anstalter för nämnda ändamål; då denna organisation dessutom medförde den väsendtliga olägenhet, att de ynglingar, som vilja genomgå krigsskolan, nödgas alltför tidigt bestämma sig för val af lefnadsyrke, innan de uppnått den ålder, att deras större eller mindre anlag för militäryrket kunna med säkerhet bedömas; samt då, Bih. till R. St. N:o X till Kongl. Maj:ts Nåd.