Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De nu på denna afgift anvisade 732 r:dr 16 sk. äro altså någonting fullkomligt nytt; och jag tror, att den motvilja, sora hittills i landsorterna visat sig för afgiftens utgörande, skulle, i händelse derpå nu öfverfördes hvad genom statsmedel förut blifvit bestridt, verka derhän, att Ständerna vid en kommande riksdag icke åtoge sig densamma. Jag yrkar derföre afslag å lit. b). Ilr Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig med Hr Tham. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser Hr v. Holienhausens anmärkning fullkomligt billig och riktig. I de län, der maximi-afgiften i alla fall utgår, är det nog hårdt, om kostnaden för läkares resor till veneriska sjukdomars upptäckande och förekommande skulle tagas af curhusmedlen ; i de län åter, hvarest curhusens underhåll icke erfordrar, att afgiftens maximibelopp utgöres, böra af dylika medel omförmälda resekostnader jemväl bestridas. Jag vet ett län, hvarest curhusafgiften utgick endast efter 3 sk., men der det dock föll den rikaste possessionaten in att åstadkomma nedsättning till i-J sk., hvarigenom det redan befintliga curhuset måste inskränkas, och ett annat, sorn behöfdes, blef den öfriga delen af länet betaget. Detta torde visa, att D en ii Augusti e. m. ibland är det icke oförmåga att betala, utan äfven nycker, som vålla, att man vägrar betala erforderliga afgifter. Jag instämmer med llr v. Hohenhausen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det nu föredragna i mom. i i i:te punkten af utlåt. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla samma mom. med följande af Hr v. Hohenhausen föreslagna tillägg vid slutet af lit. b): dock med undantag för de län, i hvilka curhusafgiften utgår till maximibeloppet och för curhusets underhåll ensamt erfordras.
Herre Gud af himmelen, du store och förskräckelige Gud, som håller förbund och barmhertighet dem som dig älska och hålla din bud; Låt dock din öron höra härtill, och din ögon öppne vara, så att du hörer dins tjenares bön, som jag nu beder inför dig, både dag och natt, för dina tjenare Israels barn, och bekänner Israels barnas synd, som vi emot dig gjort hafve; och jag med mins faders hus hafvom också syndat. Vi äre vordne förderfvade, att vi icke hafve hållit din bud, befallningar och rätter, som du dinom tjenare Mose budit hafver. Men tänk dock uppå det ord, som du dinom tjenare Mose böd, och sade: Om I förtagen eder, så vill jag förströ eder ibland folk; Men om I omvänden eder till mig, och hållen min bud, och gören dem; och om I än bortdrefne voren allt intill himmelens ända, så vill jag dock dädan församla eder, och skall låta eder komma till det rum, som jag utvalt hafver, till att mitt Namn der bo skall. De äro dock dine tjenare, och ditt folk, som du förlossat hafver, igenom dina stora kraft och mägtiga hand. Ack! Herre, låt din öron höra till din tjenares bön, och till dina tjenares bön, som begära frukta ditt Namn; och låt lyckosamliga tillgå i dag med dinom tjenare, och gif honom barmhertighet för denna mannenom. Ty jag var Konungens skänk. Uti den månaden Nisan, i tjugonde årena Konungs Arthahsasta, då vin stod för honom, tog jag vinet upp, och fick Konungenom; och jag var icke lustig för honom. Då sade Konungen till mig: Hvi ser du så illa ut? Du är ju icke krank? Det äret icke, utan du äst bedröfvad. Men jag fruktade mig svårliga. Då sade jag till Konungen: Konungen lefve evinnerliga! Skulle jag icke se illa ut? Den staden, der mina fäders begrafningshus är, ligger öde, och dess portar äro med eld uppbrände. Då sade Konungen till mig: Hvad är då ditt begär?
På detta sätt skulle jag tro, att ordnandet af denna personal af departementschefer borde ske; men som jag äfven tillstyrkt, att ministerbenämningen mätte försvinna och att alla Statsrådsledamöter med portfölj må erhålla lika värdighet, följer deraf, att jag anser R. o. Ad. på förhand böra vara betänkta uppå, att i stället för den Just.Statsminister, Som ej komme att bibehållas, en annan chef för Statsrådet må finnas, och derföre föreslår jag, att han må heta Conseilpresident, och att Konungen dertill må utnämna hvilken som helst bland departementscheferna, eller den bland dem, till hvilken Konungen har det förtroende, att han med största fördel för ärendernas gång skall kunna leda Öfverläggningen vid Statsrådets förberedande förhandlingar. Jag har vid denna § ingenting mer att tillägga, utan får endast till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida icke särskild pl-opos. rÖrtde hvarje af i frågavar. departementer, kan framställas, ellef oni propos. bör göras å § i sin helhet, sedan alla dess mom. blifvit discuterade. Frih. Ehrenborgh: Jag liar tagit mig friheten att begära ordet i anledn. af Gr. Horns anmärkningar emotUtsk:s förslag. Om det skulle förklaras för Ståndets gemensamma tanke, att Just.Statsministern ej bort fortfarande vara ledamot af Högsta Domstolen, skhlle jag tro, att allmänna åklagaremagten ändå bör qvarstadna hos denna person. Jag kan ej föreställa mig, huru man verkligen kan vara chef för Just.- departementet eller den statsadministration, som äger att tillse, huru rättvisan skipas i landet, utan att äga denna magt. Hvarföre Constit.Utsk. och jag för min del icke ve - Den C> October f. m. 83 lat öfverlåta denna magt till Jnst.Statsministern i dess nuvar. egenskap, torde hvar och en kunna inse hafva härrört deraf, att han nu är högste domaren, i hvilken egenskap han ej kan vara högste åklagare; men i samma stund han upphör alt vara högste domaren, bör han blifva högste åklagare.
Å belälhafvares och skeppsfolks hyra vare bodmerilån förbjudet. § 127. Befälhafvare!) vare ej berättigad att upptaga bodmerilån å fartyg och frakt i den hamn, der fartygets angelägenheter af rederiet sjelft besörjas, eller å last i den hamn. der lastegaren är närvarande. Å annan ort ege han rätt dertill, på sätt i § 42 stadgas. § 128. Upplager befälhafvare!) bodmerilånet i lastegarens interesse, kan han förpanta lasten allena. Upptages lånet för fartygets behof, kan han väl pantförskrifva fartyg och frakt allena, men lasten endast tillsammans med fartyg och frakt. Ar fartyget förbodmadt, utan uttryckligt tillkännagifvande att frakten jemväl häftar för lånets säkerhet, anses fartyget allena pantförskrifva!. Aro både fartyg och last pantförskrifva, innefattas derunder äfven frakten 31 § *29 Bodmeribref skall, der längifvaren det äskar, innehålla: 1. längifvarens namn; 2. kapitalets och premiens belopp; 3. uppgift om de för lånet pantförskrifna föremål; 4. fartygets och befälhafvarens namn ; 5. uppgift om resan, för hvilken lånet upptages; 6. tiden när, och orten hvarest lånet skal! betalas; 7. uppgift om handlingens egenskap af bodmeribref; 8. uppgift om de omständigheter, hvilka föranledt lånets upptagande; 9. dagen när, och orien hvarest lånet afslutes; 10. underskrift af den, som bodmerilånet upptager. § 130. Bodmeribref kan ställas till order och utfärdas i flera exemplar, då i hvarje skall utsättas, huru, många exemplar utfärdade blifvit. Afven emot den, på hvilken bodmeribref blifvit öfverlåtet, må den betalningsskyldige göra invändning att befälhafvaren ej varit till länets upptagande berättigad.
Af hela båtsmansstyrkan beklädas 441 man af kronan och 3 man af rotehållarne. Kostnaden för en roteringsbåtsman upptages i markegångstaxorna 1856 till 122 R:dr 71 öre, 1857 till 118 R:dr 80 öre, 1858 till 110 R:dr 24 öre, 1859 till 123 R:dr 22 öre och 1860 till 125 R:dr 54 öre Runt. ') Utom 13 nummer, nu tillhörande Nordmalings härad i Westerbottens län. Tali. Litt. Cc. Afvittringsarbetet. Ar. Ägor i q Utstakade rå- eller skifteslinier. Fot. Mantal afvittrade och skattlagde. Antal afvittrade. Undersökta och beskrifna efter förut upprättade kartor. Använde åt gamla hemman, torp och lägenheter. Afsatte som öfverloppsm ark er. Inrösningsjord. Afrösningsjord. Summa. Inrösningsjord. Afrösningsjord. Impedimenter. Summa. i p e O: O CO n aq co i > H* O co' • 3' crq 1 Impedimenter. Summa. 1 Kronotorp. 1 Öfverloppsmarker. Rd. Ivflutne statsmedel m. m. Statsmedel. fiiksgäldsmedel. Diverse verks medel. Annorstädes debiterade medel. Restantier. Kommunalutskylder. Länsresidens. Kyrkobyggnader m. m. 41 Öfrige onera äro hufvudsakligen vägunderhållet, skjutsningen, presterskapets och kyrkobetjeningens aflöning samt bidrag till folkskola och fattigvård. Utgifterna för dessa onera kunna icke ined någon tillförlitlighet uppskattas. Hvad som i föregående underdåniga femårsberättelser i dessa afseenden är uppgifvet grundar sig på allmogens åsigt och är oftast alltför högt tilltaget och det af förut uppgifven orsak, att jordägaren, af fruktan för ökade skattebördor försöker visa sina onera så stora som möjligt.
Kronan må skylla sig sjelf derför, att hon ej inom den stadgade praescriptionsliden uttagit sin lagliga rätt, och att det är orimligt och obilligt alt hemsöka den skattskylldige med dylika kraf, vore också rättvisan deraf å Kronans sida aldrig så uppenbar. När man ej kan eller vill låta billighetskänslan gälla för båda, så bör 22 H. 70 554 Den 3i Mari. det icke eller ske för den ena på den andras bekostnad, och dä blir också det svar, sorn bär på de skattskyldiges pietention bör äga rum, ej något annat, än alt skadan må stå för deras egen räkning, då de försummat att sin rätt i behörig tid bevaka. Den der enfalldiga allmogen, sorn en värd talare har omnämnt, är sannerligen icke så enfalldig, som man har velat förespegla, och dessutom finnes det väl ibland uno rotar, som utgöra Uplands reg:te, säkerligen många personer, som ej kunna räkna sig till allmogen. Om jag ej bedrager mig, så är måhända den värde motionären sjelf en ibland de roteringsskyldige derstädes. Frih. Gederström, Jacob: Med motionären kan jag ej instämma deruti, att rotebållarne skulle komma i åtnjutande af ifrågavar. restitution, så framt icke en hvar af dem kan visa sig hafva utgifvit den afgift, som skulle restituera*; men sedan frågan nu verkligen blifvit utredd, och det är erkändt alt rotebållarne äro berättigade till restitution inom den prsescriptionstid, som författningarne bjuda, så finnes det väl ej något annat hinder för R. St. alt medgifva en sådan restitution ända ifrån det datum, då den oriktiga uppbörden skedde, än åsidosättande af författningarne om praescriptionstlid in casn, men om det sker, måste det blifva med det villkor, att för utbekommande häraf skall en hvar genom behörig debetsedel styrka sig hafva erlaat denna afgift, ehvad han för närvarande är rotehållare eller ej, d. v. S., styrka att han är den Svenske medborgare, som har denna afgift betalt, ty det är ej säkert att det är den nuvarande rotedelägaren.
dröm piii siden, Smekande konstverk och eldigt spann; Frasande drä,gter och pjlne smiden - Allt med ett ögonkast blott hon vann. Kojan bland björkamas hvita stammar V a r hennes hem, medan barn hon var, Kullen hvars ekskog i solen flammar, Se ’ n hennes slott på sin Iljässa bar. Leende ’ tjasandc f r a m hon candrat, Varit huart öljas, hvart hjärtas fröjd. Ingen den kärlek förtydt och klandrat, Som henne lyfte till 7yckans höjd. Ä r det då sanning, att natt och dagel. Delas till jorden i lika mått? Hon, som så strålande vur, så fager, Har hon af ljus ej f ö r mycket ftitt? Har hon, skuldlös, oändligt brzctit, Har hon slösat uårt slugtes skatt? Få, för den lycka hon ensam njutit, Tusen försmäkta i sorgens natt? Selma Lagerlöf. *) Vi tillägga här, att Stockholm icke ar den enda stad, hrarsflickskolor anordnat sommarvandringar för sina elever. Vi veta särskildt, att en liten vandiareflock f r h Norrköping, med fröken Gerda von Friesen i spetsen, tinder sommaren stälde sin kosa åt samma håll som I;. Sed eller osed? Nya Dagligt Allehanda för den 11 maj förlidet år förekom bland " Fria ord " en uppsats med öfverskrift: " Skydd åt vår ungdom ", undertecknad " Mödrar ", hvilken sökte väcka allmänhetens uppmärksamhet på den i huf vudstaden rådande seden, att en mängd cigarrbodar hållas öppna ej blott söndagar, utan äfven långt in på nätterna. Den påvisade det demoraliserande inflytande, som i sedligt hänseende kan befaras af en sådan natthandel, och framstälde tvänne frågor att besvaras af dem det vederbör. Dessa lyda sålunda: " Hvarför skötes cigarrhandeln företrädesz,-is af qvinlig betjening och hvarför göres i valet af denna ofta afseende på ungdom och fägring? " " Hvarför äro cigarrbodarna öppna på tider, då alla andra bodar måste vara stängda, hvilket ej endast gäller om sönoch helgdagar, utan äfven om nattens första timmar ")? "
Ad. meddelad, men att BondeSt., enl. under förevande discussion inkommit prot.utdr. ansett 1845 års tulltaxa höra i afseende på art. socker tillämpas, yttrade Frih. Rehbinder: Jag vill endast säga några ord, i anledn. af Hr Printzenskölds påstående att mitt yttrande det Slaten ailönade både embetsmännen och fabriksidkarna vore oriktigt. Hr Hjerta har, sedan jag anmälte mig, i öfrigt till någon del förekommit mig. Man måste väl medgifva, alt om Slaten antingen genom förbud eller allt för höga tullar, skyddar näringarne, så är 428 Den 5 Juni f. m. det detsamma som om Staten eller folket aflönade näringsidkaren, ty folket betalar näringsidkarne directe vid inköp af deras varor och indirect på så sätt, att de, genom det lemnade skyddet befrias från den konkurrens, som eljest skulle kunna nedtvinga priserna på deras tillverkningar. Det tyckes också vara billigt, att så väl embetmäns som näringsidkares aflöning borde vara lämpad efter den nytta de göra. Jag anhåller nu att få erinra R. o. Ad. om ett yttrande, som en värd talare här midtemot, Gr. Gyldenstolpe, hade då det var fråga om tullen å smör. Han yttrade, att konsumenterne voro många flere än producenterne, och använde detta bland andra skäl, för nedsättning af smörtullen. Deri hade Gr:n visserligen rätt; men smörproducenter finnes otaliga i Sverige. Deremot finnes det icke mer än 12 å 16 sockerproducenter. Sockret har dessutom numera lika med smöret, blifvit ett slags nödvändighetsvara som begagnas i de lägsta hyddor, synnerligast i städerne, och i afseende på denna vara är det således äfven nödvändigt att iakttaga konsumenternes fördelar. I öfrigt förundrar del mig att Ilr Printzensköld, hvilken tvistade med dem som voro liberala i afseende å tullen på smör, icke då också talade om afund. Orsaken var likväl måhända den att det råkade vara egare till stora landtegendomar och således smörproducenter i stor skala, som vid fråga om tullen på smör, yrkade nedsättning deri.
Härtill kommer sist, men kanske i betydelse främst, vanan och förmågan att sköta de vapen, vare sig artilleri eller handgevär, örlogsmatrosen måste handtera. Må man besinna, till huru stor del vården af Statens dyrbaraste intressen ligger i händerna på denna klass och må man sedan granska lämpligheten af Depart:sChefens förespegling att vilja anskaffa 600 sådana karlar mot en aflöning af 25 öre om dagen, utom förmåner in natura, då kofferdimatrosen f. n. erhåller 142 ören med ingen annan egentlig skillnad dem emellan, än att den förre till anskaffande af kläder erhåller en summa, motsvarande den sednares aflöning för en månad, och, oförmögen att längre arbeta, en pension af 13 R:dr 50 öre runt årligen. Corpsens antal har hittills varit beräknadt till endast 400, men huru och i hvad mån har det väl blifvit fylldt? Derom bära Rudorna vittnesbörd, och, vidkommande beskaffenheten af de anställde, vädjar jag till alla här närvande sjöofficerares omdöme. Det sednare förhållandet kan icke heller vara annorlunda, ty med den föreslagna aflöningen kan ingen vara belåten, och derföre ingår matrosen heldre i enskildt tjenst, der han kan påräkna 6 gånger högre aflöning än vid Flottan. Det synes mig således hafva varit vida bättre, om man verkligen anskaffat desse 400 karlar innan man gjort sig förhoppningen att kunna öka detta antal med ytterligare 200 emot de föreslagna vilkoren. Jag uprepar det ännu en gång, att örlogsmatrosens aflöning och pension äro sådana, att det förundrar mig, att ens någon kunnat förmås till anställning, och då jag bestämdt känner, att K. M:s upmärksamhet varit rigtad just på denna pensionering, samt att i detta afseende Revisorer af AmiralitetsKrigsmans-kassan jemväl framställt anmärkn:r, bade jag hoppats att någon förändring i pensioneringen blifvit föreslagen; men då så icke skett, är jag öfvertygad att så väl StatsUtsk. som R. St:r skola genom bifall till en af mig i detta hänseende väckt motion, behjerta gemenskapens i detta hänseende usla belägenhet.
I sammanhang härmed bar Utskottet lill pröfning förehaft en bos Preste-ståndet af Prosten Melén väckt och af doktor Sandberg biträdd motion, att Rikets Ständer ville, vid anvisande af de i den nådiga propositionen äskade medel, besluta, alt så stor del deraf, som tillkomme hvarje församling, mätte varda till densamma öfverlämnad, då b varje komun säkerligen skulle på bästa sätt använda medlen, hvilka väl behöfdes vid ordnande af fattig-, arbetsoch skol-inrättningar inom ön; varande det, efter motionärens förmenande, de hittills orättvist beskattade hemmansegarnes ovilkorliga rätt alt, i mån af erlagd större skatt, komma i åtnjutande af större utdelning vid återbärandet af medlen, helst denna landet så obilligt pålagda skatt utgått till ett ganska olika belopp från olika församlingar, hvarföke ock, genom det föreskrifne vilkoret för medlens restituerande, en stor orättvisa skulle tillskyndas vissa församlingar, då deremot åt andra bereddes fördelar, på hvilka de aldrig kunnat göra anspråk. Flvad sålunda förekommit, jemte de vid remitterandet af den Kongl, propositionen bos Bonde-ståndet afgifne yttranden, bar Utskottet tagit i öfvervägande; och enär Rikets Ständer för sin del redan medgifvit återbäring utaf statsverket af hvad från och med år 1841 blifvit i ränta för ifrågavarande utmark, utöfver det för framtiden bestämda belopp, ei lagdt, återstår för Utskottet endast att tillse om eller i hvad måtto de af Kongl. Maj:t föreslagne vilkor för medlens anvisande kunna, på sätt motionären, Prosten Melén, förmenat och ofvanberörde yttranden jemväl innefatta, vara stridande emot hemmansinnehafvarnes rätt. 14 Slals-Ulskollels Utlåtande, N:o 156.
Det förstås, att kostnaden för denna befrielses sökande bestrides af dem som nu debiterats och erlägga så kallade afradsräntorne. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. År 1838 d. 13 junii var, efter pålysning kyrkorådets ledamöter och sexmännen samlade i sockenstugan, då beslöts att af fattig-cassan skulle tilldelas socknens fattige: nemligen Pär Ersson i Storgård 4 k.p.r korn el. 1 24 Hans Pärsson i Backegård 2 d:o 36 Ingebor Pärsd:r i Storgård 2 d:o 36 79 Måns Wikholm i Munkflohögen Isak Larsson i Österåsen Hans Snygg i d:o Maria Ersd:r i d:o Maria Mattsd:r i d:o Olof Jönsson i Storhögen Matts Qvist i d:o Pär Sebrelius i Kougsta Brita Jonsd:r i d:o Pär Öberg i Huse Måns Qvick i Österåsen Ol. Ståhls barn i Stafsgård eller tillsammans 2 k:p:r el:r 2 k:r R.d:r Banco Kornet skulle Johan Mattsson i Österåsen, af eget förråd, utlämna, och erhålla betalning af fattig-cassan samt således i räkningen endast upptages här ofvan utsatta summa. In fidem N. S. Edlund Förestående protocoller upplästes offentligen i Häggenås sockenstuga och erkändes till alla delar, d. 1 julii 1838 intyga på församlingens vägnar: Erik Svensson i Nygård Nathanael Ersson Stafsgård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 8 julii 1838. S.D. Som flere af socknemännen yttrat den önskan, att en ny kyrkoklocka måtte anskaffas i stället för den spruckna och obrukbara mindre klockan, voro nu, efter förutgången vederbörlig kallelse, församlingens ledamöter samlade, för att rådgöra om denna angelägenhet, hvarvid, och sedan församlingen af klock-gjutaren m.m. P.
S. D. Efter erhällen del genom krorocollsUtdrag den 19 och 23 i denna mänad af respective Ständens i fä mätto sammanstämmande bestick, som under denna dag til Högloft, ckuncoUtftottet ankommit, det hade Deras Deputerad i Lanco Utffottet at, under fortsättning, intildesi Riksens Högloft. Ständer derom annorlunda förordna, af det biträde, som i hwarje mecka, til Rikets trängande behof, jfrän Langusu aflemnats, med deras utlåtande til de respecckvs Standell inkomma, sä wäl til hwad sammantagit belopp, ofwanbcrörde biträden mä kunna sträckas? som, angäende den säkerhet Uanguen til ersättning deraf bör blifwa meddeldt: Och, sedan Hans Kongl Höghet Hertigen, tils widare Niksförestända'-en, uti en ifrän Högloft. Ridderftapet och Arein til n-uico Utftottet förwist framställning, i Räder förklarat, at utan fortsättning af 8angn ns understöd, til förut bewiljadt belopp i hwarje wecka, Riket blefwe blottställd för de wädligaste följder: fann Högloft 8 ,nco Utftottet sig ej böra underläta, at utan uppehäll hos desi respectivs Ui-incip-rler wördfammeligen anmäla, huruledes, dä Rikets och tillika r räddning ej an nor - 462 Den 3 Iunir. norlunda kunde winnås eller blifwa möjelig, än igenom öanguens an widare fortfarande biträde; kan och bör Rikets Landus ej undandraga sig, at til det Allmännas och desi eget uprätthällande, i förrberorde mätto medwerka och sadant intil desi Riksens Högloft. Ständer utan all twifwel med det första efter upfunnen och widtagen annan säker utwäg, sinna ffäl at derom annorlunda förordna. Högloft.
M:s önskan lill mötes; och då Utsk. möjligen skulle kunna komma i tillfälle att utfinna nödige medel, ifall någon del af baucovinsten kommer att till Riksg.- cont. öfverlemnas, så anhåller jag, på delta och de skäl, som af Frih. Palmstjerna blifvit anförda, om ålerremiss af denna punkt. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Det kan icke vara någon af R. o. Ad:s ledamöter obekant, att stora och mäktiga behof, både för försvarsverket till lands och sjös, för uppfostringsverket och för en mängd andra af förvaltningens grenar finnas, hvilka, vid uppgörandet af K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, sökt göra sig gällande och till en del blifvit af K. M. pröfvade. Vid läsningen af nämnde propos. torde äfven hvar och en finna, att den noggrannaste jemkning sökt göras, för att icke begära af R. St. större anslag, än som skulle motsvara befintliga tillgångar. Jag tror mig äfven känna, alt ett noggrant öfvervägande skett emellan sådane anslag, som borde utgå till de ändamål, som egentligen afse administrationens gång och förbättringar deruti, och sådana, som afse productiva företag och näringarnes förkofran. Jag tror mig veta, att om man å ena sidan var angelägen om fyllandet af Statens, för dess raska verksamhet, oundvikliga behof, man å den andra i statsekonomiskt afseende var angelägen att icke förbise sådane anslag, som, om de biföllos, kunde för framtiden alstra högre inkomster för samhället. En proportion söktes derför emellan desse begge classer af anslag, och man ville dervid i möjligaste måtto afse de productiva företagen, eller sådana anslag, som kunde i framtiden återkomma lill Staten genom näringarnes förkofran. Bland dessa voro de canalföretag, som af K. M. blifvit föreslagne; minst af allt hade man kunnat tro, att desse anslag icke skulle äf R. St. beviljas.