Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Framåt m e d ett hvin och ett dån och ett rassel, genom fält, genom skogar, genom ängar, genom berg, en b y g g n a d syns, som liknar mitt hem, den är fjärran, n e j, nu är den här, nu är den borta redan, en bro kastar en snabb skugga öfver mig och är försvunnen för m i n blick, bort m e d ett hvin o c h ett dån och ett rassel, en skymt af gårdar, af människor, af strömmar, af vägar, röken vältrar fram svart och tung o c h rullar ut öfver nejden och (Illustratör: V. Andrén.) IDUN 412 S * tecknar, vårt spår genom luften, medan folk hejdar sin gång och ser efter oss, som rusa bort snabbt och säkert, trotsande storm och snö, bort med ett hvin och ett dån och ett rassel, närmare och närmare kända och kära bygder. A h, det är en lisa att vara framme, att få krypa ned i fällarne i vår gamla släde och höra gamla Jan Axels prat om allt och alla där hemma, orden ha en troskyldig klang och hjärtat värmes vid dem och vidgas. Ah, hvilken njutning att känna, hur släden glider på skaren, och höra den klangfulla bjällran ljuda öfver snön med sin klara, hemtrefliga ton och se den bygd, där allt är ett välkommen för min känsla. Och så köra vi upp på gården, och i öfverströmmande fröjd känner jag mig hemma till julen. Det är julafton. Far och mor och syskonen och jag sitta i den sena kvällstunden, sedan alla julklappspaketen brutits och det yra jublet och skämtet flutit öfver i lugn glädje och munterheten hvilar midt ibland oss, då ljusen i granen tindra som mäktigast, i stora salen och halfdrömma. Det är ett stort, djupt rum med tre fönster ut mot viken, väggarna äro klädda med ek till manshöjd, och ofvanför sitter en gammaldags väggbonad med egendomliga skepnader. På ömse sidor om det väldiga matbordet stå granar, jämnhöga, med bomull och glitter på alla yfviga grenar och flaggor och konfekt och tunga rödgula äpplen, hvilket allt småsyskonen fäst upp.
För sin fader erfor hon städse en viss rädsla och var alltid i hans närvaro tyst och lydig; detta lade dock intet tvång på hennes lif, ty hon såg honom endast några minuter under dagens lopp, då hon fick komma och kyssa hans hand, hvarefter hon genast, efter erhållen tillåtelse att aflägsna sig, skyndsamt försvann genom dörren, der någon af hennes gamla vänner alltid väntade på henne. Blott ett enda annat barn fanns på slottet och det var den lilla Alice, hvars bekantskap vi redan gjort i mrs Johns rum. Hon var dotter till den första Ladyns fordna kammarjungfru, och det leende barnaansigtet hade en sådan tjusning på Lucy, att man slutligen ej kunde uttänka något hårdare straff, än att på en hel dag ej låta henne få se Alice. Lucy var tio år gammal då lord Suffridge en dag, efter återkomsten från den första utflykt från hemmet han företagit sedan sin hustrus död, förkunnade mrs Johns att allt på slottet skulle ställas i ordning, emedan han snart ämnade hemföra en ny Lady Suffridge. Detta skulle de underrätta den lilla Lucy om, samt tillika lära henne att kalla sin nya styfmoder mamma. När de båda trogna tjenarne efter att ha hört denna nyhet, lemnade lordens rum, sågo de förskräckta på hvarandra. Black följde mrs Johns tätt i spåren, då hon med brådskande steg ilade upp till sitt rum; väl anlända dit, stannade de och betraktade en stund hvarandra under ljudlös tystnad, hvilken slutligen bröts af Black i det han sade: Hvad tänker ni härom? Hvad jag tänker? Alldeles detsamma som ni sjelf, mr Black, att vi aldrig hade tänkt oss möjligheten att lorden ännu engång skulle företaga sig någonting dylikt. En fru i huset som skall intaga Lady Lucys plats! och som jag skall måsta niga för; nej, det gör jag då bestämdt icke. Jag kan lefva ett oberoende och bekymmerslöst lif och lemnar derföre utan vidare detta hus. Ni, mr Black, kan göra hvad ni behagar, men jag stannar icke qvar. Black närmade sig mrs Johns, fattade hennes hand uti sin och sade mildt:
Och sedan Stats» Utskottet, i anledning häraf, uti afgifvet Utlåtande under N:o 12, förklarat, att, då allt yttrande öfver anvisandet af nödige till» gångar för en sådan större Stats-utgifl, sora af bifall till Botvid Jonssons förslag blefve en följd, icke kunde komma i fråga förr, än pröfningen af nyttan och fördelen af berörde Förslag föregått, Utskottet, med stöd 44 §• 3 Morn. Riksdags-Ordningen, endast trott sig böra anmäla, att det ansett en slik pröfning ej tillhöra Utskottets befattning; så hade, vid skedd föredragning af nämnde Ut - låtande; detsamma blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln återremitterade, äfvensom Högvördige Preste-Ståndet remitterat Motionen till Lag-Utskottet, Vällofl. Borgare-Ståndet till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotten , samt Hedervärda Bonde-Ståndet åter förklarat Motionen böra behandlas af sistnämnde tvänne Utskott jemte Stats-Utskottet*
Hr Grefven anser helt visst behörigt att tro mig på mina ord, då jag försäkrar honom, att vi åselt hvad hederliga män åse bort; och att andra driffjedrar än vinstbegär ursprungligen verkat mångas åtgärder. Måtte nu det hafva blifvit väl förslådt, alt det är endast bolagets moralitet jag i dag velat emot alla tillmålen vindicera. Dess och canalens samtliga Öfriga förhållanden till Staten, till landet och till enskilda, liar jag i fjol, och äfven nu sednast den 3o April, från denna bänk på det fullständigaste utvecklat; och samtliga mina anföranden i ämnet kunna läsas tryckta, bolagets direction lärer dessutom snart utgifva en försvarsskrift. Riksrätten granskar nu som bäst de K. rådgifvarnes åtgärder i detta mål. Den civila rättegången kan af de dertill berättigade embetsmyndigheter när som helst anställas, och bolaget skall emottaga stämningen tryggt, ja i så måtto gladt, att det då motgår ett ytterligare constalerande af sin moraliska oförvitlighet. Emedlertid (oell delta är för landel di t bästa af allt hvad i ämnet ordadt blifvit), emedlertid, säger jag, öppnas om få dagar slussverket vid Brinkebergs-kulle; och då har hälften af detta riksgagneliga företag blifvit fullbordad. — Såsom saken bör och måste, så går den således nu och allt mitt vidare språkande förutan, hvadan jag nu icke velat skänka ett enda ord åt dess techniska, administrativa 44 B« n S Maj f. m. och juridiska capilel, och skall ej heller vid denna riksdag mera förmås att deli från bänken tala, med mindre dock denna fosterländska sak, åt hvilken jag redan egnat 8-åriga bemödanden, imperativt skulle kräfva ytterligare handtag. Det enda jag således velat och vilja bort och nu absolverat, har varit framställandet huru som omoraliletsbeskyllningen hade varit grundlös, om den än varit befogad, och obefogad 0111 den än varit grundad , men verkligen är sa väl grundlös som obefogad. Mig återstår blott att vördsamt tacka Landtm, och Ståndet, sorn behagat tillåta detta afbrott i ordningen fördagen.
Jag har anhållit, att Hr Frih. o. Landtm, mätte på en gång framställa propos., i afseende på remiss af dessa 3 likstämmiga motioner; men om Hr Landtm, finner för godt att dela dem, så har jag ingenting deremot; ty jag är öfvertygad, att det beslut, som Ståndet fattar öfver den första af dessa frågor, skall äfven fattas öfver de öfriga, emedan de blifva allt värre och värre, ju längre man kommer. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag anser, att remiss af Gr. Anckarsvärds motioner så mycket mindre bör kunna vägras, som Gr. Anckarsvärd sjelf ej tyckes lägga någon vigt på oftanämnda uttryck, och dessa således af en händelse torde hafva tillkommit. Frih. Boye, Ludv.: Annat är discussion i sak, annat discussion om hur propos. bör göras. Den förra discussionen är slutad, den sednare skulle jag tro, att Hr Frih. o. Landtm, icke lärer vilja betaga oss. En ledamot, och, såsom jag tror, äfven en annan har gjort en skilnad i frågan och hegart, att en del af innehållet måtte borttagas, samt att remiss af motionen endast med detta villkor borde medgifvas; och jag tror, alt Hr Landtm, icke är berättigad att vägra den yrkade klyfningen, Ståndet likväl obetaget att dertill lemna bifall eller afslag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han ej ansåg med ordning öfverensstämmande, att på en gång framställa propos. om remiss af flera motioner, utan hemställde nu, om R. o. Ad. behagade till Stalsoch Bevi!In.‘sUtsk:n remittera Gr. Anckarsvärds motion N:o 3, att, derest, genom Konungens vägran, hemmantals-räntans upphäfvande icke verkställes, beslutet ang:de bevillningens nedsättning för städernas borgerskap inställes. Ropades ganska starka ja och nej. Frih. Den 5 Februari. Frih. Boye:
Alla de , som und rläto att sjefva uppgifva värdet uppå sina Fastigheter, erhölio^io procents sänkning deta, men icke jagMan torklarade, att man icke ansett sig tillåtit, att låta mig få till-, godonjuta den beviljade nedsättningen , efter sorn jag sjelf uppgifvit värde på min Fastighet. Sådana äro följderna, när man, ledd afen origtig välvilja , vill mildra, der ingen mildring behöfs, och der den ej kan ske, utan på bekostnad af en principe. Herr Cederskjöld: T anledning af några Ledamöters anmärkningar vid mitt uttryck: att Låntagaren plundrat Langifvarén, torde jag blott få erinra, att detta uttryck, såsom K sammanhanget tydeligen utvisar, ingalunda innebar någon beskyllning emot Låntagarens afsigt, utan blott emot Myntförsämringens verkningar. Dessutom har jag fällt om Lån tagare och Långifvare i massor , eller såsom moraliska personer, hvilka varit till från alla tider, och således äfven deltagit i den senare tidens förändringar i Myntvärdet. Att vissa Individer skuldsatt sig för sent, för att kunna vinna Dea 24 MwtH, f. W. 38 5 vinna på Myntets försämring , kan således ej blifva någon vederläggn ng af mitt påstående, att massan af Låntagare har, sedan år 1810, genom Myntförsämringen vunnit pä Lå^gifva. rens bekostnad , mer än hälften af de lanta , Capitalen, hvilken förlust för Capitalisten varit - för honom en plundring. Friherre fVirseri, Gustaf Fredric:
Krigs-Academien, bar blifvit ogilladt af Ridderskapet och Adeln, men bifallet af de öfr ige Riks-Stånden, hvarvid likväl Preste-Ståndet, som icke godkänt den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen, serskildt beslutat, huru den borde uppställas. Så framt icke Preste-Ståndet skulle finna skäligt att, med frångående af sistnämnde beslut, medgifva, att skrifvelsen må uppsättas i öfverensstämmelse med Utskottets yttrande, torde votering få anställas, enligt följande proposition : Den, som bifaller, att Rikets Sländers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, angående en förändrad organisation af Kongl. Krigs-Academien, uppsattes i enlighet med Stats-Utskottets hemställan uti loide punkten af Utlåtandet N:o 44» voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Siats-Utskottets Memorial, N.o 3of. 23 vinner N<q, kommer skrifvelsen alt. enligt Preste-Ståndets beslut, erbella följande lydelse: ”Sorn Rikets Ständer anse, att de ynglingar, hvilka vid Kongl. Krigs-Academien intagas, kunna et hålla sin förberedande bildning vid de Allmänna Elementar-Lärovei ken, så anhålla Rikets Ständer i underdånighet, att Kongl. Majit i Nåder läcktes vidtaga de åtgärder, i följd hvaraf Academien kunde småningom förändras till och blifva en Tillämpnings-skola, till bildande af Befäl för Armeen och Flottan.” 20:0 Den af Kongl. Maj:t äskade tillökning af 20,000 R:dr uti anslaget till Exel cis-sqvadronei nes underhåll har, enligt Utskottets tillstyrkan, af Borgareoch Bonde-Stånden blifvit afslagen; men deremot af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beviljad. Votering torde således få anställas, enligt följande proposition:
Den, som förskaffar sig flere, större eller annorlunda beskaffade bränvinsbränningsredskap, ån dem, till hvars begagnande han berättigad är K)0 Bil. till Expedit ions-Utskoltels Förslag till und. Skrifvelse V.o 33S. är eller sig anmält, vare skyldig att, inom 8 dagar i stad och \/\ dagar på landet, elier det han egare deraf blifvit, sådant hos Magistraten i stad, eller hos närmaste Kronobetjent på landet anmäla, och dessa redskap antingen försegla låta, eller ock till förvar å allmänt ställe aflemna. Astundar någon att, i stället för den redskap, som han innehar och är berättigad att bruka, få begagna annan redskap, som hansig förskaffat, vare detta tillåtet, så vida hans uppgift till mantalsskrifningen berättigaF honom att sådan redskap få begagna, eller han hos Konungens Befallningshafvande dertill erhållit tillstånd; åliggande honom dock, innan lian får begagna den senare redskapen, att låta försegla eller under allmänt förvar ställa den redskap, som han förut innehaft, eller också inför Magistraten eller kronobetjeningen styrka, att densamma blifvit till bränvinsbränning obrukbar gjord, eller till annan person öfverlåten. Då någon tillhand lat sig nya eller förut brukade bran vinsredskap, och dem afhemtar eller afhemta låter, bör han, för att icke, genom innehafvandet af sådana redskap, åtal och ansvar underkastas, derå taga forsedel af sälj iren, samt, när bränvinsbränningen är förbjuden, tillika under transporten hafva berörde bränningsredskap behörigen förseglade. 26. §. Försegling skall sålunda verkställas, att allenast pannor med fast bröst, hattar, lösa pannebröst, slang eller andra afkylningsredskap sättas ur stånd att nyttjas, så att egaren må kunna begagna de pannor, hvilka ej hafva fast bröst, till andra hushåilsförnödenheter. De i smärre brännerier till ångornas afkylning begagnade pipor vare från försegling frie.
Fröet ligger redan i de första raderna af Genesis, och utvecklingen kan spåras såväl genom gamla testamentets skrifter, som i den sednare palestinska och judisk-alexandrinska litteraturen. Skapelseakten, sådan den antropomorfiskt skildras i Genesis, utfördes af den talande Gud. Gud sade: „varde ljus, och det vardt ljus“. Ljuset, genom hvilket kaos (חהו ובהו Gen. 1, 2) gestaltades till en ordnad verld (kosmos), tillkom genom Guds skapande Ord. Guds skapande Ord (ךבך יהוה) blir snart personifieradt af den hebreiska poesien. „Himmelen är gjord genom Herrens Ord och all dess här genom Hans muns anda“ (Psalm 33, 6); „Ordet, som utgår af min mun, skall icke återkomma tomt till mig, utan göra hvad mig behagar, och för detsamma skall lyckas det hvarför jag utsänder det“ (Es. 55, 11); jemför psalm. Ordet, sålunda bildligt framstäldt som ett sjelfständigt väsen, får sig de gudomliga egenskaperna tillagda, när det tänkes såsom Guds fortvarande uppenbarelse i lagen och profetian, Psalm. 33, 4; 119; Es. 40, 8 m. fl. ställen. Men Jahvehs Ord är Jahvehs uppenbarade Vishet (חכמה, σοφια). Uttrycket „Visheten“, såsom mindre antropomorfiskt än „Ordet“, mindre än detta hänförande sig till en yttre handling, vinner till en tid hos de efter-exiliske judarne insteg, såsom en naturlig följd af deras mer framskridna utveckling. Deras kommentatorer förklara uttrycket „Ordet“ med „Visheten“, och den arameiske parafrasten af Genesis återgifver dess första vers på följande sätt: „Genom Visheten skapade Gud himmel och jord“. Likasom Ordet, så personifieras nu äfven Visheten, och detta med en poetisk djerfhet, som lätt kan förleda bokstafsklibbande, för den orientaliska anden otillgänglige skriftutläggare till det antagande, att Visheten är ett sjelfständigt personligt väsen bredvid den absolute Gud.
Man envisas att tro, att jernbanorna i Sverige icke skola komma att gifva den ringaste vinst, derföre att desamma i andra länder endast afkasta 3 ä 4 proc., och så kommer man genast fram med proportionsläran och säger, alt när Den 27 Augusti f m. 445 i länder, som hafva så och så munga millamenniskor, inkomsten af jernbanorna är så ringa, så måste i det folkfattiga Sverige denna inkomst blifva så godt sorn ingen. Mine Hrr, delta är alldeles grundfalskt räsonneradt, ty om vi t. ex. kasta blicken på England, så finna vi, att jernvägarne derstädes icke gifva oell icke kunna gifva mera än den vanliga räntan i landet, ty det är klart, att när flere jernvägar gå i samma riktning oell priset för begagnandet af den ena nedsätles, så måste äfven de andra följa exemplet, oell på della sätt kommer man slutligen till den minsta möjliga proportionen. Detta är äfven lill en viss del förhållandet i Tyskland, ehuru lieie andre orsaker derstädes samverka lill den låga proc., jernbanorna afkasta. En af dessa orsaker är den, all banorna blifvit för kostsamt utförda, oell afkastningen har blifvit derefter. För att nu återk omma lill England, finnes det ej annat skäl, hvarföre de stora jernvägarne derstädes f. 11. gifva mindre afkastning än för några år sedan, det nemi. att vid den tiden eller omkring år 1847 herrskade den vunnen all öfverallt anlägga smälinier, hvilka ansågos vara de förmånligaste, och när nu de stora linierim började anläggas, måste dessa liniers egare, för att draga bela rörelsen till dessa linjer, upköpa alla smålinierna och garantera dessas egare 5 ä 6 proc. i evärdliga tider för de derå nedlagda kapitalen.
Jag vet att värdera den patriotiska dygd, som medlar mellan administrationen och de skattdragande, och jag skall icke blifva ders siste, att yrka besparingar, när de äro förenliga med rikets säkerhet, välstånd och förkofran; men jag har af historien lärt, alt intet folk, som varit värdigt sin sjelfständighet, dagtingat med sig sjelf om medlen för dess upprätthållande. Jag skulle också mycket beklaga, om de tider återkommo, då rikets sjelfständighet och högre intressen underordnades dagens inre politik.” Bih. m /«’. St. Frel: 18*9 $ ISSI. Östlund & Stats-Utskottets Memorial, N:is 14 {{'15. N:o 14. i Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Jan. 1851, kl. half 2 e. m. Memorial. Till Stats-utskottet har Högvördiga Preste-ståndet remitterat en af Lektor D. Söderberg väckt motion, hvaruti blifvit hemställdt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att en undersökning måtte ske rörande anläggandet af en Fyrbåk på nordvestra udden af Gottska Sandön; men som likartade frågor i allmänhet behandlas af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, och denna, åtminstone för närvarande, icke inverkar på Stats-verkets inkomster eller utgifter, har Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdags-ordningen, ansett berörda motion icke tillhöra dess handläggning, utan böra återlemna» för den åtgärd, Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Stockholm den 2 Januari 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Jan. 1851, kl. half 2 e. m. Memorial. Från Hedervärda Bonde-ståndet har Stats-utskottet erhållit remiss å en af Johannes JoJiansson från Jönköpings län väckt motion, angående inrättande af ett Post-kontor vid Säthälla gästgifvaregård i nämnde län; men då Stats-utskottet anser denna fråga icke tillhöra dess handläggning, får Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom.
Ständer öfverlemnat att anvisa erforderlig tillgång lill Stats-kontorets godtgörande ej mindre för det utan återbetalnings-skyldighet beviljade och af samma embetsverk förskottsvis utgifna understödet, utgörande med tillägg af omkostnader R.dr 11,948: 40. 1. än äfven för det utaf låne-understödet hittills använda belopp af 1,250 Spanska piaster, eller » 3,019: 16. — tillsammans R:dr 14,968: 8. 1. Bih. till R. St. Prot. Skrifvelse, N:o SS. har E. K. M:t Nådigst föreslagit, det Rikets Ständer måtte uppdraga åt Riksgälds-kontoret, att framdeles efter uppgörande liqvid ersätta Stals-kontoret så väl hvad deraf vidare kunde komma att förskjutas, i fall meranämnde lån skulle till hela sitt belopp utgå, som oek de till lånemedlens utgifvande genom vexeldragningar belöpande kostnader, emot' det att de lill Stats-kontoret inflytande afbetalningar å samma medel blefve uti liqviderna emellan Statsverket och Riksgälds-kontoret sistnämnda verk godtgjorda. Med hänsigt till de sålunda i Nåder anförda särskilda behjertausvärda förhållanden, och då de af Rikets Ständer fastställda allmänna vilkor och bestämmelser för låne-understöd till brandskadade släders återuppbyggande synas, så vidt desamma vid förevarande fall kunnat tillämpas, vara hufvudsakligen iakttagna, hafva Rikets Ständer, som ansett de till följd af den staden Gustavia öfvergångna eldsvåda förskottsvis verkställda utbetalningar, hvarom nu är fråga, böra ersättas, funnit skäligt lemna bifall till hvad E. K. M:t i högstberörda Nådiga Proposition föreslagit i afseende på ej mindre Stats-kontorets godtgörande för hvad sålunda blifvit och ytterligare kan varda utbelaldt, än äfven de åter inflytande lånemedlens liqviderande lill Riksgälds-kontoret. Hvilket Rikets Ständer få härigenom, till svar i ämnet, underdånigst meddela. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 Mars 1854.
I en skrift må ej flera mål af olika beskaffenhet sammanföras. § 108. Föredragningsämnen i kamrarne äro: l:o Konungens skrifvelser och propositioner; 2:o Riksdagsmäns inom ena eller andra kamaren framställda förslag; 5:o Utskotts förslag och betänkanden; 4:o Mål, som genom protokollsutdrag den ena kamaren af den andra meddelas. § 109. Allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under begge kamrarnes pröfning och öfverläggning, må ej till afgörande i kamare företagas, innan utskott deröfver yttrande afgifvit. Dock må af riksdagsman väckt fråga kunna, utan föregående hänvisning till utskott, af kamare nedläggas, om den, som frågan väckt, det medgifver eller två tredjedelar af kamarens närvarande ledamöter sådant besluta. § no I händelse, vid kamares sammanträde, fråga af riksdagsman väckes, att statsrådet, eller någon dess ledamot, eller föredragande, sitt embete på obehörigt sätt utöfvat, böra dervid endast följande ordalag nyttjas: »det är anledning till anmärkning emot statsrådet, eller den eller den ledamoten eller föredraganden, hvarom remiss begäres till gransknings-utskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas». Sådan remiss skall då genast ovägerligen verkställas. § inunder Riksförsamlingens eller dess afdelningars öfverläggningar och pröfning må icke i annat fall, eller på annat sätt, än grundlagarne föreskrifva, komma frågor om embetsoch tjenstemäns tilleller afsättande, Regeringsoch Domaremakternas beslut, resolutioner och utslag, enskilde medborgares och korporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning. § 112. Kongl. Mnj:ts j\’äd. Skrifvelse, \:o SÖ. g 112. Hvar och en allmän fråga, som i kamare första gången förekommer, skall, så framt ej kamaren enhälligt densamma genast till utskott förvisar, ligga på bordet till nästa sammanträde, då sådan hänvisning, derest frågan ej blifvit nedlagd, bör ske. Hvarje ledamot eger öfver målet afgifva yttrande, hvilket skall till utskottet åtfölja.
Ånyo föredrogs Friherre Anckarswärds, Carl Henrik, den 22 sistlidne Junii f. m. på bordet lagde Motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillkännagifvande af Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt i afseende på tiden för Bränvinsbrännings-förbudet. Herr Rothlieb, Axel, anförde skriftligen: Då jag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorde vördnadsfull hemställan, huruvida min Motion, angående branvinsbrän - Den 3 Julii. 5 ningens inställande under sommarmånaderne, såsom ej behöflig, måtte få förfalla, sedan Kongl. Maj:t, enligt dess till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, behagat i ämnet förordna, ägde jag skäl förmoda, det någon vidare discussion ej skulle uppkomma; men sedan Friherre Anckarsvärd, genom ogillandet af mina åsigter, i ett särskilt anförande sökt utveckla sin stora förmåga att klandra hvad han ej finner för godt gilla, och förfäkta egna meningar med en sjelfviskhet, som, endast en med bans jemförlig förmåga är mägtig bestrida, torde det vara ett djerft, men behöflig!, ehuru obehagligt, försök af mig att nu mot honora uppträda. Rättigheten För Representanten, att fritt yttra sina tankar och åsigter, har då anledningar till tal i detta ämne gifvits, varit den lära Herr Friherren alltid hyllat, men huruvida Herr Friherren emot mig iakttagit renlärighet i detta fall, lämnar jag åt hvarje oväldig att bedo nima. Att tillrättavisa misstag, att vederlägga stridiga meningar, sådant synes med erkänsla böra anses ej endast af de åhörande, utan äfven af den man sökt öfvertyga om misstagen; men då bör ej tillrättavisningen innefatta bitterhet, sårande tillmälen och suppositioner, främmande för den, mot ken de riktas, och endast qvarstående i Den 3 J u 1 i i. tocollen för dens räkning, sorn varit mägtig dylika insinuationer.