Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Chef för embetsverket, hvilken eger att, efter öfverläggning med Expeditions-chef uti Stats-expedition, Revisions-sekreterare uti Justitiae-revisionen, Hofrätts-råden eller Kollegii-ledamöterne uti Hofrätt eller Kollegium, samt uti öfriga verken med sin närmaste man, deraf anvisa bestämda belopp såsom vedergällning åt lönlöse tjenstemän, hvilka under tjenstgöring vid embetsverket ådagalagdt mera utmärkt llit och skicklighet, äfvensom att, der behofvet någon gång sådant kräfver, anordna hvad som erfordras för extra ordinäre vakt-betjenings biträde. 3:o Ätt, då likväl de extra ordinarie tjenstemän, hvilka redan innan den 16 Maj 1851 varit i åtnjutande af ljuspenningar, och som genom fortfarande flit och skicklighet kunna, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 15 Mars 1803, deraf anses förtjente, böra vid denna rättighets åtnjutande bibehållas, så länge enahanda förhållande eger rum eller intilldess de i ett eller annat verk befordras till någon lön på stat, och således de tillämnade gratifikations-medlen icke annorlunda än småningom blefvo för det afsedda ändamålet disponibla, vederbörande Departements-chefer ega tillse, att, i den mån rättigheten till erhållande af ljuspenningar vid till Departementet hörande embetsverk upphör, motsvarande belopp antingen blir arnandt till gratifikations-medel inom embetsverket, på sätt nu är bestämdt, eller, om den detta embetsverk, enligt förestående första punkt, tillkommande inskränkta andel icke sådant medgifver, varder öfverflyttadt till det embetsverk inom Departementet, der tillgångarne äro ringare, än de jemlikt förutnämnda reglering slutligen böra blifva. 4 Slals-Utskoltets Utlåtande, iV:o 28.
Jag tillåter mig derföre tillstyrka, att det i en blifvande flott-ningslag för de Norrländska vattendragen ej måtte stadgas något påbud om ovillkorlig barkning, utan att det öfverlemnas åt tim-meregaren att göra detta, när han finner det med sin fördel förenligt och då ej någon skada sker andra näringar. Stockholm den 17 September 1878. R. Astrup. Att hänsyn tagits till detta motiverade yttrande, framgår af den förut af oss påpekade, under vissa förutsättningar inträdande^ förinildringen i flottningsstadgans stränga bestämmelser — men ett undantagsmedgifvande är icke här tillfyllestgörande. Emellertid har saken icke dött bort. Fastän Kongl. författning i ämnet utfärdats i och med den förut anförda flottningsstadgan af 1880, anse likväl icke sågverksegarne möjligt att den i så hög grad orättvisa bestämmelsen verkligen skulle förbli gällande. Bland motionerna vid Vester-bottens landsting under år 1882 finna vi alltså följande skrifvelse. Till Vesterbottens läns landsting: Det torde icke för många af landstingets ledamöter vara obekant de snart sagdt dagliga klagomål, som höras af den skog-egande befolkningen inom länet, deröfver, att dé, enligt nu gällande föreskrifter, äro skyldiga afbarka det virke, som de skola afyttra innan de kunna få sälja detsamma. Och klagomål öf-ver samma föreskrifter kunna med skäl framställas af de som köpa virke af de skogegande inQm länet, nämligen sågverksegarne; ty erfarenheten har visat, att en mängd afbarkadt sågtimmer sönderspricker till den grad, att bräder och plankor, som tillverkas af sådant timmer, blifva utskott och således ej kunna afsättas till Ur dagens Krönika. 11utlandet annat än till priser, som knappast betäcka kostnaden för frakten; och detta af timmer, som obarkadt och således oskadadt af solens och luftens direkta inverkan skulle hafva lemnat första sort bräder och plankor. Att frågan har en stor betydelse framgår oförtydbart deraf bland annat, att den blifvit gjord till föremål vid senaste utställningen i Sundsvall, der, hvad jag här ofvan påstått om virkets försämring, blifvit faktiskt bevisadt. Under den strid, som inom länet pågått emellan myndighe * m
Län, kunna, efter förutgången pröfning, bevilja nya lån å lika eller mindre belopp, än det eller de lill inlösen ifrågakommande lånen, samt att dervid antaga de förra låntagarnes namn, under vilkor dels att all upplupen öfver och straffränta å det eller de lån, som skulle infrias, äfvensom förskotlsräntan å det nya lånet, jemte förskjutna lagsökningskostnader förut godtgjordes Diskont-Verket; dels att, ehvad låntagare eller löftesmän å de gamla, till inlösen ifrågakommande lånen, eller andre personer iklädde sig betalningsskyldighet, vare sig såsom låntagare eller löftesmän å det nya sökla länet, Landshöfdinge-Embetet intygade hvarderas fullkomliga vederhäftighet för dettas fulla belopp, tillika med öfrige i Diskont-Verket qvarvarande förbindelser; dels att Landshöfdinge-Embetet derjemte tillstyrkte beviljandet af det nya sökta lånet för inlösen af ett eller flere bestämdt uppgifna lagsökta lån inom ofvannämnde Fögderier, såsom erforderligt icke allenast till förekommande af ökadt lidande för Gäldenärerne, utan ock för alt afböja för Diskont-Verket eljest möjligen uppkommande förluster, dels ock slutligen att berörde underlättnad för infriande af lagsökt lån icke finge beviljas efter Juni månads utgång är 1846. Denna Direktionens hemställan blef den 6 November 1845 af Fullmäglige bifallen; hvarefter, uppå gjorda ansökningar, enahanda förmån beviljades af I 57 af Fullmägtige för jordbrukare inora Upsala och af Diskont-Direktionen för jordbrukare inom Stockholms Län; varande Direktionen sedermera, enligt Fullmägtiges beslut den 11 Juni 1846, berättigad, att, under noggrannt iakttagande af alla öfrige fastställda vilkor, kunna till och med den 13 nästpäföljde November bevilja den medgifna lättnaden för inlösen af lagsökta eller till Diskont-Verkels Ombudsmän i och för lagsökning utlemnade lån, tillhörande jordbrukare inom omförmälda Fögderier af Westerås äfvensom Upsala och Stockholms Län.
Actieteekning, sorn är den tredje utvägen, skulle ske af utländingar eller inhemske män, med utifrån förskaffadt Silfver. Utom det räntan årligen skulle utgå i Silfver, så vida icke en sådan handelsvinst kunde påräknas, att räntan dermed kunde liqvideras, skulle Actieägarne en gång återbetala sina utländska lån. Genom acti^rnes försäljande skulle de skaffa sig Bancosedlar, och för dessa köpa vexlar, men då vexlar till myckenhet efterfrågade, nödvändigt måste uppjaga coursen, blefve deraf en säker följd, att Silfver i stället ur Banken uttoges och till lånens återbetalande utskickades. En minskning i Sedelstocken vore häraf en gifven verkan och en ännu vådligare, en minskning 1' fonden, eom då vore på samma punct, som förut. Att detta skulle verka menligt på opinionen om Bankens säkerhet, synes mig gifvet, och de naturliga följderna af misstroende skulle åter inträffa. Man kan väl icke inbilla 6ig, att enskildtes insättningar kunde blifva så betydlida, att de motsvarade eller uppvägde en så betydlig minskning af Bankens fond. Insättning af Silfver, om än det funnes, skulle bil ganska ringa, då hvarje insatt qvantum gene - Den 17 April f. ml 325 reit ökade Sedelstockens värde, men icke serskildt garanterade inlösen af den uttagne reversen. En annan omständighet bör ännu öfvervägas. Actieägarne skulle försäkras om en bestämd ränta och skulle hoppas en större vinst, om de skulle förmås att ingå i företaget. Att öka denna vinst skulle bero af större utlåningar. Tiden och vilkoren för deras begagnr.n. de skulle bestämmas af Bankens styrelse. Egennyttan skulle troligen förleda till större Speculationer, för att öka vinsten, men när någon våda af en för långt utsträckt credit kunde befaras, skulle fordringarne indragas, och jag inser häraf som följd ett ganska förderfligt förändrande af sedelstocken.
Utdrag af Konsistorii Ahxdemici Minoris protokoll den 19 Maj 1855. § 4- I fråga om inredning af biskopshuset vid Helgonabacken, hade, till svar å Konsistorii den 14 sistlidne April beslutade, i protokollet, § 7, antecknade hemställan till Domkyrko-rådet, rörande verkställandet af en del reparationer i nedre våningen och å vinden samt uppsättning af kakelugnar, ankommit utdrag af Domkyrko-rådets protokoll för den 21 sistlidne April, enligt hvilket Domkyrko-rådet åtagit sig att, emot den föreslagna ersättningen af 170 R:dr 12 sk. Banko, verkställa de å nedra våningen och å vin" — 267 — den behöfliga, Universitetet åliggande reparationer, hvaremot Domkyrko-rådet ansett inköp och uppsättning af 3:ne nya kakelugnar saint uppsättning af 3.ne redan befintliga icke kunna verkställas för mindre än tillsammans 380 Riksdaler Banko; och beslöt Konsistorium, att medelst afgående protokolls-utdrag anhålla, det Domkyrko-rådet ville emot den ifrågasatta ersättningen af tillsammans 380 Riksdaler låta verkställa sistnämnde Universitetet åliggande inredning. Ur protokollet: G. G. Carlqvist. Domkyrko-rådet s i Lund underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers yttrande vid granskning af Lunds Domkyrkas räkenskaper och förvaltning år 1857. Stormäktigste. Allernådigste Konung! Då Domkyrko-rådet genom nådig remiss den 21 sistlidne November blifvit anbefaldt, att afgifva underdånigt utlåtande öfver en, uti berättelsen om verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders förvaltning under år 1857, af Rikets Ständers Revisorer yttrad förmodan att Lunds Domkyrka skulle af sina hemman erhålla större inkomst, om utarrenderingen af desamma skedde med iakttagande af de i Kongl, förordningen den 17 Juli 1847 för utarrendering af kungsoch kungs-ladugärdar samt kronohemman stadgade grunder, vågar Domkyrko-rådet inskränka det anbefallda utlåtandet till ett underdånigt åberopande af det underdåniga förslag till »Stadga för vidmakthållande af Lunds
SB3år frigöhär, font utgår från foffet/ ocf) forn meb SBemäringettö fern ffajier utgör öfmer 100,000 man, fatt ej annat ätt tngifma förtroenbe, tt) ben (efmer bfattb fina med - borgare. ©e|ia (töbja fig babe på fjårené tänfefätt och mebmetett het af eget ittferejie. tylin propofttiott om 0taté-3Berfetö tidflånb och keh°f fomnter tttt att tid <£ber afgifmaö. ©e eptraorbinarie atijlagett äro af|ifi(bc från 9iifé 0tatenö orbinarie utgifter, ^ag har föft itt|Tränfa bern ada inom gränfortta af reban maranbe tillgångar, Qfmermägen fammetégrant behof* met af be|ia aitjlag, få ttöbmänbiga för Sfifetö framtiba fäferhet och ftånb. ©et är uuber frebenö (ugn font en jXcgerittg bör tid $o(f*etö Olivbub oförbef)ådet fram|iäda mibbett af beraö åliggaitbett. ©efia |To(a för ©ber, ©obe Jperrar och 0men|le ?0iätt, blifma (ättabe genom måra jttnw’ eero (pcfliga tidjtåub.
Baronen bet sig i läppen, så att blodet spratt ut, och teg. Hans stolthet var sårad, hans hjerta blödde, han led obeskrifligt, och han tyckte, att han qväfdes; men han besegrade snart sina upprörda känslor, satte sig åter, och kännande, att en för långt drifven grannlagenhet här icke var på sitt ställe, och att icke till och med ett personligt förolämpande borde föra honom från sitt en gång fattade och af hans grundsatser gillade beslut, sade han med en lugn, från all bitterhet fri röst; «låt oss icke tvista, Arabella! om motiverne till mitt handlingssätt i detta ögonblick; de äro och måste förblifva en hemlighet för er; men gör mig blott den rättvisa, att tro, det de hvila på en bättre, en ädlare grund, än den ni tyckes förmodat. Jag försäkrar er högtidligt,» tillade han, i det han lade handen på sitt bröst, «detta har längesen upphört att hoppas; det är således icke för mig, det är för er. Ni tillåter mig derföre att jag upprepar min fråga?» «Och ni tillåter, hoppas jag, att jag till en annan dag uppskjuter mitt svar derpå!» «Arabella!» ropade baronen med smärtfull ton, och släppte plötsligt hennes hand, i det han tog ett steg tillbaka. Ett starkt uttryck af ovilja sväfvade på hans ansigte, och ett mörkt moln rullade öfver den ädla pannan. «Er förbehållsamhet sårar mig, kränker mig djupt; den gör detta ögonblick till det bittraste i mitt lif; dock, jag måste här försaka mig sjelf, stunden är dyrbar, svara mig dyraste Arabella, svara mig; det skall snart vara för sent, och ni skall ångra er; var säker derpå»? Ett ögonblick stirrade Arabella på baronens ädla, stolta ansigte. Nu missförstod hon honom icke längre. «O, Sonnenstern! förstår jag er rätt, ädla, trogna vän; ni vill – nå väl – jag – jag älskar honom,») tillade hon med ansträngning och en brådska, som fruktade hon att orden skulle bränna hennes tunga, och gömde sitt ansigte i sina händer. Baronen stod mållös och liksom förstenad, och betraktade henne med glanslöst öga och tätt sammandragna ögonbryn.
Al oritz, för utdikningen af sjön Ökvattnet i Skellefteå socken, å 2,200 R:dr; hvilket lån skall, jemte 3 procents ränta, under 10 års tid, från och med år 1851, återbetalas med en tiondedel årligen, » deltagarne i sänkningen af Kroksjön i Bygdeå socken, emot årlig inbetalning efter 1861 års slut af 8 procent å hela lånesumman, 2,491,729: 22. 8. 2,658,581: 19. 6. 960: 960: 250: 13,800: 13,800: 2,000: 2,000: 4,200: 4,200: 4,160: 320: 1,799: 44. 3. 1,724: 44. 3. 1,574: 46. 7. 1,539: 13: 9. 1,001: 16. 2. 801: 34. 1. 1,680: 1,680: Transport: 2,518,745: 32. 8. 2,690,017: 15. 7. — 38 Transport: till deltagarne i utdikningen af Qvarnmyren, Aljälsmyren och Tattarsmoranmom Tväråmarks bys område i Säfvars socken, dito dito efter 1862 års slut, inom Norrbottens län: till deltagarne i utdilmingen af det vid Niemiesels by i Råneå socken belägna Westi träsk, dito dito dito » dito i dito af Teurajervi: Lombolo m. fl. sjöar inom Öfver Kalix socken, dito dito efter 1862 års slut,
Att taga skatt äfven der de tillfälligtvis vistas oell uppgöra aflärer mundtligen, lärer ej vara billigt, då man icke kan göra det för den mångfaldigt större utländska handel, som försiggår medelst korrespondens. Egentlig handel med varor, som medföras få de icke drifva; de medföra endast profver och supplera korrespondensen, ofta mindre tjenlig för vissa affärers alslutande. Berörde sätt att köpslaga är brukligt i hela den civiliserade verlden, på det att man måtte undgå att, som man säger, »köpa grisen i säcken». När varorna sedan inkomma i riket, har man sig öppet att beskatta de i utlandet bosattas varor medelst tull, om och när man (inner sådant lämpligt. Endast uti ett par länder, nemi. Danmark och Belgien, tror jag några slika intrader ännu fortfara. Hvad jag deremot med säkerhet kan uppgifva är, att en fullkomlig frihet i detta fall eger rum i England, Frankrike och de flesta Tyska stater. Vid dessa förhållanden anser jag skäl förefinnas att borttaga denna lilia inkomst för statsverket, hvilken endast medför obehag, och frestar till missbruk, emedan afgiften är temligen hög; anhållande på dessa skäl om bifall till den nu föredragna punkten. Gr. Ehrensvärd: Till hvad Hr von Koch i ämnet an fört skulle jag egentligen icke behöfva tillägga något; men vill dock fästa uppmärksamheten derpå, att då K. M., uppå R. Stms hemställan, bifallit borttagandet af alla förutvarande passbestäm - Den 6 Juni c. in. 85 melser, skulle genom bibehållandet af den nu ifrågav:de föreskriften ang:de utländska expediter samma passföreskrifter i annan form återupplifvas. Ty så snart en sådan expedit kommer hit till landet, måste man ju genast taga reda på honom och han skall lösa, väl icke pass, men dock tillstånds-bevis.
Ett vida vigtigare hjelpmedel för bergshandteringen än de här omnämnda finnes, och det är bränslet. För icke längesedan har man frigifvit kolhandeln. Deröfver har man icke klagat, och skall man då icke våga, att, sedan mera än eli sekel förflutit efter utmålsförfattnms utfärdande, göra en rubbning i densamma uti enahanda rigtning, som i andra näringsförfattmr blifvit vidtagen? Slutligen bör jag tillägga, att man icke alltför mycket skall fästa sig vid auktoriteternas afgifna yttranden. Frih. Cederström tiar redan visat, hurusom en del af dem skulle kunna anses något jäfvige. Jag vill icke påstå det, men mångeit gång, då man är intresserad af en sak, rättar sig öfvertygelsen omedelbart derefter, och det kan äfven vara förhållandet med auktoriteterne, ibland hvilka Bergmäslarne äro i första hand. Inmutningen bar på deras inkomster ett icke obetydligt inflytande, hvilket möjligen omedvetet kunnat inverka på deras öfvertygelse. Jag tillstyrker bifall till Utskms förslag. 26 Den 27 Oktober. Frih. Tersmeden: Frill. Cederström liar sagt, all man bör förekomma, att malmletare, eho de vara månde, ieke må inkomma å min gård eller i min trädgård för att eftersöka malmanledmr. Jag får då hänvisa Frilnn till 2:dra §:n af Grufve-Stadgan, emot hvilken ingen änmärkn. förekommit.
R:dr 26,239: g. 4- hvaraf lör 160 sjuksängar belöper på hvarje omkring 164 R:dr och således mera än vid SeraphimerLazarettet, der en sjuksäng kostaromkring i55f R:dr årh; hvadan Utskottet anser sig böra vidhålla dess förra förslag, under åberopande af hvad dervid i öfrigt blifvit anfördi, och hvilket af H. BondeStåndet blifvit bifallet. 10:0 Löneregleringen för Indeldta Arméens Befäl sådan den af Utskottet är föreslagen, har gifvit anledning till många och vidlyftiga anmärkningar. d) Hvad hos II. Ridd. och A. blifvit anfördt, af Hr Friherre af Nordin> C. J.j Hrr Thanij IV., Dorchimont - Betänkandet), N:o a3g. 113 elli mont j TV. A., och Kuylenstjerna, Gangtde indragning till StatsVerket af Indelta räntor och KronoTionde samt Arrenden af öfverflödigt Boställen och Iitdeldta Arméens förseende med Contanta löner, äfvensom af Hr Frih. Sparre, S., ang:de afdrag afEmbetsoch Tfenstemäns löner till Bevillning m. m. är genom Betänkandet N:o 235 serskildt besvaradt. b) Utskottet har föreslagit, att Löneregleringen för "hela Indeldta Arméen borde göras generel, så att de Bättre lottade Regementerne-s indelningar minskades, för att bereda någon tillgång till de sämre lottades förbättring, samt att, der localen sådant medgåfve, omflyttning af Boställen måtte ske, till vinnande af mera öfverensstämmelse emellan deras godhet och motsvarande grader. Häremot hafva hos H. Ridd. och Ad. Hr Grefve Horn, C. F., Hrr Tham IV., Nordenankar G., Anckarsward A, och Rosenqvist af Akershult, F. L.; hos V. BorgareStåndet Herr Winberg; samt hos II.
Utlåtandej N\o 4$- länderiers inrättande, föreslagit de åtgärder, som för den inhemska hornboskapens förbättrande, i Utskottens tanke, äro de mest ändamålsenliga, få Utskotten, under åberopande af samma betänkande, vördsamt tillstyrka, att Herr Paykulls förevarande motion icke må till någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 3o Januari 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Jan . kl. 5 c. r» Utlåtande, i anledning af vackt motion, alt Directionen öfver Danviks Hospital måtte upplösas, Hospitalet ställas under SerafimerOrdcns-Gillets förvaltning och Hospitalets säkerhets-handlingar få af Rikets Ständers Revisorer granskas. Hederv. Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat ett af Riksdagsfullmägtigen Fr. von Zweigbergk ingifvet memorial, deruti han anfört, att Rikets Ständers så väl år 1841 sorn io43 församlade Revisorer gjort anmälan derom, att, vid granskning af Danviks Hospitals räkenskaper, Hospitalets säkerhets-handlingar icke hållits Revisorerne tillhanda eller blifvit för dem tillgängliga, af uppgifvet skäl, att Statens bidrag till Inrättningen icke utgjorde mer än 241 tunnor 24 kappar Kronotionde. Motionären ansåge detta skäl destomindre antagligt, som alla Danviks Hospitals hemman voro af framfarne Konungar till Hospitalet anslagne, och, om äfven Hospitalets egendom till en del utgjordes af enskilde donationer, borde sådant icke hafva utgjort hinder för vederbörande att säkerhets-handlingarne Revisorerne tillhandahålla. I anseende härtill och då Directionen för Hospitals-Inrättningen icke afgifvit någon förklaring öfver Revisorernes anmärkningar vid Hospitalets räkenskaper, har motionären, under åberopande af de, i serskild motion om
Enligt hvad Slatsråds-protokollet innehåller, hafva, vid upprättandet af aflöningsstaten för detta verk, såsom utgörande en afdelning af Kongl. Majlis kansli, enahanda grunder blifvit följde, som för tjenslemännen r Departementets Expedition tillämpats, så att, med undantag blott för Riks-arkivarien, hvilken ansetts böra erhålla något högre aflöning, än den motsvarande Expeditions-sekrelerare-graden, de öfrige tjenslemännen blifvit föreslagna till lika lön, Aktuarierne med Protokolls-sekreterare, Förste Amanuenserne med Kanslister och andre Amanuensen med Kopister. Nämnde aflöningsstat, hvilken förekommer å 9 sidan i Slatsråds-protokollet, är genomgången af Utskottet, som funnit densamma i följande två fall påkalla förändring. a) Riks-arkivariens lön, som för närvarande utgör 2,880 R:dr, är föreslagen att höjas till 5,000 R:dr. Emot denna förhöjning har Utskottet väl icke funnit något alt erinra, men i betraktande deraf, alt nuvarande Riks-arkivarien, jemlikt Rikets Ständers beslut och Kongl. Brefvet den 3 November 1848, åtnjuter, jemte sin lön, en personel löne-tillökning från allmänna Indragnings-slaten af 700 R:dr Banko, eller 1,050 R:dr R int årligen, med pensiöns-rätt tillika å delta belopp, anser sig Utskottet på det sätt böra tillstyrka den äskade förhöjningen, att aflöningen för Riks-arkivarien i staten uppföres med den föreslagna summan, 5,000 R:dr Runt, men att för nuvarande innehafvare!) af denna beställning afdrag sker med det belopp af 1,050 R:dr, som han från allmänna Indragnings-staten uppbär, så att aflöningen för honom på Riks-Arkivets stat kommer att utgå med 3,950 R:dr nämnde mynt. b) De vid Riks-Arkivet anställde två Förste Amanuenser, hvilka nu uppbära i lön 900
Grefve de la Gardie, Jacob: Sedan af Herr Påhlman Den 18 April 33 Påhlman blifvit upplyst, att Sfats-Utskoftet, i följd af den vördnad och den pligt, Utskottet vore Hennes Maj:t Enke-Drottningen skyldig, inhämtat Hennes Maj.ts yttrande öfver de af Utskottet gjorde anbud, samt Utskottets Betänkande , efter hvad samma värde Ledamot upplyst, blifvit af tvänne Ständ antagit, och enligt hvad Herr Grefven och LanötMarskalken sedermera tillkänaagifvit, jemväl är af det tredje Ståndet bifallit, anser jag all vidare öfverläggning endast onödigt borttaga tiden, då någon förändring i Utskottets Betänkande icke kan vinnas. Ehuru jag önskat att Stats-anslaget för Hennes Maj:t Enke-Drottningen måtte ö- , kas, finner jag likväl dertill ingen möjlighet för det närvarande. Frih erre Ehrenborgh, Casper Wilhelm.: Nyss uppkommen , dä Discussionen i förevarande ämne redan var börjad, får jag i anledning af hvad Herrar Skjöldebrand och Påhlman anfört, endast yttra att jag genom serskilda anledningar kanner, att Stats-Utskottet meddelat Hennes Maj:t Enke-Drottningen de uti dess Betänkande uppgifne villkor, ssmt att Hennes Majit, deröfver äfven afgifvit sitt Utlåtande, att Hennes Majit aldrig satt i fråga begagnandet af Starby Kungsgård: Att Hennes Maj:t icke eller någonsin velat göra sina rättigheter gällande, utan, med full tillförsigt till Riksens Ständers rättvisa, förklarat sig nöjd med hvad Riksens Ständer till underhåll för Hennes Majit anslogo.