Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har genom detta utlåt, icke upptagit och vederlagt de af mig anförda skäl om nyttan för staten i statsceconomiskt afseende af kungsgårdarnas oell kronolägenlieteruas försäljande till skatte, utan endast, på grund af hvad förut i detta ämne förekommit, ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till förslaget i sin helhet. Betraktar man frågan så inskränkt, att man blott jemnför den blifvande skatten med det utgående arrendet af en kungsgård, så är det klart, att det skall visa sig för staten nyttigast, att förhållandet derutinnan förblifver vid hvad det nu är; men selman saken ur vidsträcktare omfattning , med afseende å jordens allmännare bättre skötsel, på köpeskillingscapitalet och den derå belöpande årliga ränta, på fördelen af eti tillökad folkmängd, som trifves och verkar under eget sjelfbestånd, och sotn ökar statsinkomsterna i samma mån, den tillväxer, samt fördelen för den skattdragande jorden att genom fleras deltagande uti de densamma åliggande allmänna skattebesvär vinna någon lättnad, så blifver utslaget ej tvifvelaktigt, att det är en allmän statens nytta, att kungsgårdarna och kronolägenheterna försäljas till skatte, om sådana föreskrifter för försäljningen varda gifna, att de icke försäljas till vanpris. Alt så partielt, sorn Utsk. föreslagit, tillvägagå, afstyrker jag helt och hållet. Det är blott fråga om tillämpning af en princip, som iårs Ständer redan gillat och sorn igenfinnes uti samma års skatteköpsförordn. Man har ännu aldrig hört någon klandra beslutet att försälja kronohennnanen till skatte. Till dem hade också staten äganderätten, likasom till kungsgårdarna och kronolägenheterna. Enda skillnaden består deruti, att kungsgårdarna hafva friheter från de allmänna besvär, hvilka ålågo kronohemmanen. I andra stater har det varit erkänt fejr en stats nytta, att kronogodsen blifvit försålda. Jag erinrar mig också hafva läst (om jag minnes rätt, uti det på 1790-talet utkomna förtjenslfulla arbetet:
tel. 58 98 2 2 C H R I S T I A N S T A D S H U S H Å L L S S K O L A meddelar åt bildade flickor undervisning och öfning i enklare och finare matlagning, bakning, syftning och inläggningar samt öfriga inom ett hem förekommande göromål. Trätfas kl. 10 — 2 och V * 6 — VS6 e. m. Christianstad. PRENUMERERA ä (G. A. 43912) NÄRMASTE POSTANSTALT Å Plomb, och insättning af artificiella tänder. H CHRISTIANSTADS E M PRAKTISK E N S K I L D A I B A N K STOC3SH.OL » Ä, Drottninggatan 2, hörnet af Strömgatan emottager penningar på SPARKASSERÄKNING mot godtgörelse af högsta despositionsränta. Utan uppsägning kunna å en bok sammanlagdt 1,000 kr. i månaden uttagas. Denna tidning FÖR KUINIAIL är grundad af framstående damer i Stockholm och har till ändamål att vara en vän och rådgifvare i hemmet i såväl matlagning och sömnad som hälsooch sjukvård, barnauppfostran m. m, m. m. Hos den bildade allmänheten anhålles om benägen medverkan till Hemtrefnads spridning. Ärlig hyra för fack, beroende af storleken, 20, 25, 35, 50 kronor. Testamenten, Gåfvobref och dylika handlingar emottagas till förvaring; äfvenledes emottagas värdepapper i öppet förvar. (S. T. Å. - B O L A G S OBLEKTA, Inreg. varum. BLEKTA OCH FÄRGADE FÖRSÄLJAS I.PARTI FRÅN KOMMISSIONSLAGRET B F Ö S T -, Skyddsstämpel. I STOCKHOLM HOS ADOLF BODELL. H. A. SL (S T.A.06992) I i har den niodejournal, hvaraf en svensk upplaga sedan flere år utgifves under namnet IDUNS MODETIDNING och som år för år undantränger alla andra modejournaler.
Hvilket vanvettigt lif!» utropade Apollonides, och han skyndade fram åt för att komma till lugnare delar af staden, men Davidsonsgatan var mycket lång, och de gator som utmynnade i henne ej just mindre bullersamma. »Hvarför stannade jag icke i det uråldriga Karlsborgs ruiner!» klagade den olycklige skalden. Han var denne afton olyckligare än någonsin förr, tyckte han. Kärleken till Aromasia var hopplösare än under någon föregående tid. Han hade icke kunnat undgå att märka konstnärinnans köld mot Oxygen, och detta hade gifvit honom nytt mod, lifvat honom till nya ansträngningar för att vinna den sköna flickans kärlek och låtit honom se verlden med gladare blickar. Men han kunde snart ej dölja för sig, att om Aromasia också icke mer visade Oxygen någon sådan tillgifvenhet som förr, hade hennes uppförande mot honom själf likväl icke ändrats. Det var fortfarande samma vänlighet, men en vänlighet utan någon ömmare känsla, utan någon uppmuntran, utan tecken till hopp, att det vänliga skulle en dag förbytas i det kärleksfulla. Det fans ingen utsigt mer, icke någon enda liten ljusglimt. Alt syntes Apollonides svept i ogenomträngligt mörker, under det han trefvade sig fram midt i ljushafvet på Davidsonsgatan. Och så stod Oxygens bild åter för honom. Denne förskräcklige man, som från att vara hans vän förvandlats till hans bittraste fiende, hade ju en gång sökt döda honom. Apollonides trodde bestämdt, att sådant varit Oxygens afsigt den morgon, då de sväfvade öfver Vettern, och Oxygens fordon sänkte sig rakt öfver skaldens velociped. Orsaken till att afsigten icke utförts, kände han icke, men tänkte ej häller mycket därpå. Hade icke Oxygen nu senast, denne afton, låtit Apollonides förstå, att denne tillhörde en afdelning af människor som stod på förslag att afskaffas? Hade den hänsynslöse materialisten icke påstått, att det vore flertalets pligt att gå fram åt öfver de andras döda kroppar? Alt detta tyckte Apollonides sig höra ännu en gång, och han hörde äfven det öfriga sällskapets bifallssorl och såg det hånande leendet.
Då jag förliden gårdag begärde på bordet Expeditions-Utskottets förslag till Riksens Ständers ifrågavarande underdåniga skrifvelse, skédde det af den anledning, att jag på ett ställe i nämnde skrifvelse, ■ som innefattar Riksens Ständers underdåniga anhållan om upphäfvande af Förbudet den 3o November 1820 emot bildandet af Talare-sällskap, tyckte mig sakna en mening, sorn jag ville erindra mig fanns i Lagoch Oeconomie-Utskottens i denna omständighet af Riks-Stånden bifallne Betänkande Nio 92. 2É> Den i6 December. Jag har sedermera haft tillfälle jemnföra skrifveisen med berörde Betänkande, och dervid funnit, att en mening, som uti Betänkandet förekommer, ej blifvit i skrifvelsen upptagen. Skrifvelsen innehåller nemligen följande period : ”På dessa grunder få hos Eder Kongl. ”Maj:t Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att högstberörde Förbud mot bildan”det af Talare-sällskap, måtte i nåder upphäf”vas. ” Hvaremot, enligt Betänkandet, Utskotten tillstyrkt, att Riksens Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, ”att ”högstberörde Förbud, Så vida detsamma skul”Ui kunna anses innefatta hinder emot bildan”det af ifrågavarande Talare-sällskap, mätte i ”nåder upphäfvas.” Jag medgifver visst, att skrifvelsen hufvudsakligen är öfverensstämmande med Betänkandet, men anser mig dock böra underställa, om icke, åtminstone för meningens fullständighet, det i Betänkandet förekommande af mig nu anmärkte uttryck: sä vida detsamma skulle kunna anses innefatta hinderj jemväl bör i skrifvelsen inflyta. Friherre Åkerhjelm_, Gustaf Fredric: Vid justeringen i Expeditions-Utskottet af detta Förslag, ansåg Utskottet den af Grefve Posse anmärkte mening kunna utgå, emedan man fann densamma redan i det föregående vara yttrad.
Den som tredskas i uppfyllandet af de sa skyldigheter, måtte då kunna1 lagligen dittill förbindas, och om öfverenskommelser härom icke kunna träffas eller ej efterlefvas; måste någon Auctoritet finnas, som kan bringa Lagens föreskrift till verkställighety nttn något bestämdt förordnande, huru vid ;adana tillfällen förhållas bör, saknas uti våra FörfattningarJohannes Arfvidssons Motion är således verkeligen påkallad af behofvet, äfvensom ledandetill ändamålet, och likväl innehåller Utskottens Betäckande ett afslag, egenteligen på den grund, att något stadgande om Byevägars anläggande, rödjande och underhållande icke skulle kunna antagas , enär det helt och hållet berodde på öfverenskommelse. Men då man icke äger laglig rättighet att undandraga sig det å» 204 Den 7 Martii. liggande, som utgör ämnet för sådana öfver-' en^kommelser , mäste man ock lagligen dertill kunna förbindas : Och då Utskotten förbigått att, med anledning af den väck'a Motionen i detta ämne, föreslå en lämpebg Författning, är min önskan, att Högloflige Lag och OeconomiasUtskotten må med Förslag till en sådan Författning till Riksens Ständer ännu inkomma, och anhåller jag fördenskull att Betänkandet må varda till Utskotten aterremitteradt. Grefve Mörner, Carl Stellan : Med all den aktning jag hyser för den sista värde Ledamoten, måste jag dock motsäga honom , som icke synes mig hafva riktigt fattat Meningen af Utskottens Betänkande. Riksdagsmannen johannes Arfvidssons ifrågavarande Motion , åsyftar endast ett Förordnande af Riksens Ständer, att Byevägar öfverallt borde undergå delning. Då uti Allmänna Lagen 6amt Kongl.
Dessa sedlar, hvilka vid slutet af år 1834, då realisationen tog sin början, utgjorde, efter afdrag af inneliggande riksmynt, endast 570,000 r:dr, hade nemligen uppgått vid slutet af år 1838 till 2,531,249 r:dr, år 1845 till 4,088,207 r:dr, år 1848 lill 6,811,125 r:dr samt vid slutet af 1849 till 7,019.935 r:dr; att detta förhållande syntes motionären betänkligt för realisationens bestånd, då Riksbanken numera icke egde förmåga att reglera landets penningcväsende och sedelstock,; att Privatbankernes kreditsedlar vore af så mångskiftande slag, att allmogen hade svårt att igenkänna dem alla; att de icke alltid blefve emottagna i Kronans uppbörd och aldrig kunde användas till inbetalningar i Riksbanken, samt att de för sin stora mångfald och olikhet öppnade ett vidsträckt fält för efterapning; och har motionären, med anledning häraf, hemställt det vederbörande Utskott mätte få sig uppdraget alt undersöka, huruvida de af motionären yttrade betänkligheter kunde vara grundade; samt att, i sådant fall, inkomma med förslag lill sådana förändringar uti Privalbanks-lagstiftningen, att Riksbankens hufvudsakliga ändamål, sorn är upprätthållande af rikets myntvärde, icke genom någon Privatbankernes verksamhet måtte äfventyras. 3:o hos Vällofliga Borgareståndet: a) af Herr Bergman, som med förmälan, hurusom Kongl. Maj:t genom nådig resolution af den 30 Oktober sistlidne år, uppå underdånig framställning af Direktionerne för Privatbankerne, i så måtto förändrat stadgandet i 8 § 1 mom. af Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda banker,' hvilka utgifva egna kreditsedlar, att tiden för utg-ifvande af sådana sedlar, ljdande å minst 3 r:dr 16 sk. banko, hvilken, enligt nämnde Kongl.
Efter ägnas de åt fyra årens förlopp flyttade Sofia 1842, o c h arbetsam o c h hade väl bättre 19 kunnat och fick tjänst i nämnda officerssörja för de sina, o m år gammal, öfver förstugan han ej bortryckts af d ö d e n refamilj. dan vid 42 års ålder, då vård o m det första barnet, s o m Sofia endast var 6 år gammal. barn ålder, syster blefvo j ä m t e henne faderlösa. I tanke bror att dött och lättare i Fyra späd en hade en kunna som sjuksköterska dals Invalidinrättning vid " Ulriksmot en dagspenning af 18 skilling samt fria husrum o c h vedbrand. S o m emellertid denna ringa förtjänst ej kunde räcka att lifnära henne och barnen, blef allt knappare sända ut i ålder. en det f ö r henne och den äldsta tjänst termin hon måste dottern Sofia redan Först hade fått då väntades, vid dock besöka 13 års Sofia Solna s k o l a; att h o n där använde lärotiden väl äfvensom att hon drao c h i denna familj har hon sedan kvarstannat hela sitt lif. Hur hon fyllde sin plats där, vill j a g nu söka skildra. Hennes matm o r har mången gång berättat, hurusom hon o m nätterna kunde timtals bära barnen för att ej störa modren, o c h aldrig hördes ett häftigt från eller ovänligt hennes läppar. hade också från ord H o n innebörjan en förtroendepost i huset. Med barnens tillväxt förändrades hennes ställning i huset, hon blef husjungfru barnjungfru, farande fastän i hon st. f. forthade barnens vård sig V i l l du icke blifva bättre, så upphör du snart att vara god. S:t anförtrodd och ingen annan än » F i a » har nå- gonsin haft förtroende att hjälpa d e m. Hon benämndes äfven af d e m » B l o m » o c h gick då och gällde för deras betjänt. O c h snart blef det så, att Fia skulle » allting bestyra ».
Lika varmhjertad som Adolf sjelf och föga mindre häftig, då hans rättskänsla och deltagande blifvit upprörde, omfamnade Erik sin vän, och tillkännagaf i de lifligaste uttryck sitt bifall till hans tankar och handlingssätt, om ock detta, såsom man kunde vänta, ej varit fritt från inflytelse af mensklig svaghet. Det enda, som Erik ogillade, var Adolfs hat till Suenonius, hvilket framlyste ganska bjert, då han talade om denne. Erik fann detta hat förklarligt, men orättvist. – Suenonius, sade han, – är beklagansvärd, men på samma gång förtjent af aktning. Han strider oegennyttigt och utan menniskofruktan för hvad han anser vara rätt. Om huru mången kan man väl säga detsamma? Hvarje oförskräckt man, som rätt lifligt och innerligt känner sin pligt att verka för det sanna och goda, blir i verldens ögon en fanatiker: han kan icke hysa fördragsamhet med det onda, utan måste bekämpa det, hvarhelst han ser det framträda. – Nog! inföll Adolf otåligt. – Du söker förgäfves mildra min afsky för denna menniska, hvars hjertlöshet och grymhet uppfyller mig med fasa, hvars bestialiska dumhet ingifver mig äckel. Jag har svurit en dyr ed att ... Men nog af! Låtom oss tala om annat! Jag vill taga din hjelp i anspråk för Ellen och hennes mor. Du är prest och bör kunna få tillträde till deras fängelse ... – Jag har redan tänkt derpå, sade Erik. – Desto bättre, utbrast Adolf och tryckte hans hand. – Gå dit, helsa dem från mig och gif dem den tröst, som religionen och ditt hjerta kunna erbjuda! Om de äro i behof af något, som medlidandet är berättigadt att skänka dem, så gör mig derom underrättad, och återvänd snart och omtala allt, hvad du sett och erfarit! Erik uppfyllde sin väns begäran. Det blef honom tillåtet att i fångpredikantens sällskap besöka Ingrid och Ellen. Han fann dem inspärrade i samma rum med giftblanderskor, barnamörderskor och liderliga qvinnor.
Utom de skäl deremot, som jag redan andragit, finnas visserligen många flera, hvaribland jag må nämna, alt förökade besvär skulle förorsakas så väl högre auctoriteter, som Landsh.embelena och kronobetjeniogen genom dessa ofta förnyade afvikelser från allm. lagstadganden, hvarmed möjligen inrättandet af nya tjenster eller löneförhöjningar för de förutvar. skulle kunna följa, och vidare att nya stadganden skulle föranleda till nya förhållanden och nya tvister. Man har sagt, att, genom anställande af nya auclioner för bortarrenderandet af kronolägenheter, förlust för Kronan ofta kunde uppkomma, då mindre vederhäflige personer, hvilka icke frågade efter huru mycket de gåfvo i arrende, voro de, som gjorde de högsta anbuden; hvaremot burgne och skicklige jordbrukare måste stå tillbaka för dessa. Så tror jag likväl ej att förhållandet är; ty först måste väl den person, som gjort inropet, af vederbör, vara temmeligen känd, och dessutom skall han för arrendets utgörande ställa en till vederhäftigheten godkänd borgen , ingången af mer än en person. I delta fall ser jag således intet skäl för Kronan att ingå på en undantagslagstiftning, utan öfvergår jag alt helt och hållet förena mig med Gr. Wrangel i begäran om afslag å utlåtandet. Gr. Horn, Claes Fredr.: En värd ledamot har ganska riktigt sagt, att det icke passar Ständerna att regera Riket; men han vill väl icke bestrida, att sådant passar K. M., Den aa Maj. M., oell dep sednar.e satsen vill jag drifva längre, fin den värde ledamoten, och de som med honom dela mening, då det påstås, att ingenting vore menadt med en K. remiss af ett mål till It. St. Jag deremot tagelför afgjordt, att Konungen icke upptager något enda mål och remitterar det till Ständerna , utan att hafva någon mening dermed. Hvad kunde väl meningen vara annat med dessa handlingars öfverlemnande, än alt Konungen, efter att hafva inhemtat vederbör, anetoriteters tilleller afstyrkande i frågan, vill låta Ständerna för deras del äfven taga samma omständigheter i öfvervägande.
Kän vid 1829 är8 Rikadag beviljat, med bewmanaägarnea befriande frän denna dagaverkaak^ldigbet, pä Rik8-8taten8 ^ndra Ilufvud-litel, 8Z8om ersättning härföre» till Ksndaböfdinge-Iönerne an8lä en mot ciagaverkenaa i Kandaböfdinge-Regieringen beräknade värde i penningar 8varande 8umma, utgörande för 2,29^ 5/>6 dsgaverken tillbopa 89/s R:dr 22 ak. ii rat.; —- Kx Rrotoeollo 3 ö/ver /^a^rmar-^z-enr/en^ /n?//er zn/öe //zrzrr zl/zzTlcizzzzzz^^z-zz zztz ä^tzzt^-^zzz/bit d Aoe/l/zo/zzzl' ^/ott z/ezz /<- ^Vsrzezzröe/- /§^A.
Hvad saken för öfrigt angår, synes det mig ock kunna ifrågasättas, om icke det må vara snarare en fördel, än en olägenhet för Bonde-ståndet att vid riksdagens början få emottaga en af Konungen välbepröfvad och enligt Grundlagens fordringar dertill väl qvalificerad sekreterare, heldre äh att ståndet genast vid hitkomsten från skiljda landsorter skulle underkastas äfventyret af ett val på måfå, mellan, troligtvis, många okända, ofta kanske inkompetente, men af något parti-intresse framhållne, sökande. Ehuru förhållandet i de öfriga stånden kan vara något olika, skulle det måhända äfven för dem varit en förmån, om den ifrågavarande utnämningsrätten hos dem äfven varit i Grundlag åt Konungen förbehållen. I allt fall synes mig i närvarande tidepunkt, då frågan om upphörandet af all stånds-representation hunnit så långt i utveckling, som vid denna riksdag, hela detta förslag, såsom ingalunda »högst nödigt», gerna kunnat hafva och bordt förfalla.« Uti denna reservation instämde friherre Paykull och herr Garlheim Gyllensköld. 4 Konslitutions-Ulskollels Memorial, N:o 16. Memorial till Rikets Stander, med förslag till förändringar i 53, 69, 70, 71 §,§ R. F. och 31 § R. O., angående åtskilliga BevillningsUtskottets åligganden. En bland orsakerna till den långsamma gång, riksdagsärendenas behandling är underkastad och hvaröfver klagan allmänt förspörjes, är utan tvifvel att finna i det föreskrifna arbetssättet, och bland de deraf härflytande, till onyttig tidsförlust ledande, olägenheter, förtjena isynnerhet äfven följande förhållanden en noggrannare uppmärksamhet. Enligt 55 och 70 §§ Regeringsformen samt 31 § Riksdagsordningen är det nu Bevillnings-Utskottet ålagdt, att opåmindt vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för bevillningens fördelning och derefter utarbeta förslag till dess utgörande.
Köttet ilägges och får sakta ket litet vatten mjuka, det hela pressas koka i 10 minuter, hvarefter lök och genom saftlinne eller press och den kryddor upptagas; man tillser, att povunna saften kokas öfver stark eld 15 tatisen är fullkokt, och att rätten är a 30 minuter (pr liter 175 gram strö- lagom salt, innan den serveras. det använda garnet och det öfriga masocker). Kokas det långsamt på svag O. H. D. terialet äro mörkare nyanser att föreeld, blir gelét ej klart. draga framför ljusare. Till afvigsidan Stenia. Soppor. af täcket bör alltid tagas siden, som stickas i tvärrutor eller endast i linier. Inläggningar. Sparrissoppa. Några knippor frisk Till rätsidan bör helst väljas kläde, fin sparris rensas, skäras efter bortsom mellanlägg tages mjuk vadd, ej Sparris är onekligen bäst att bibeskaffandet af alla hårda delar i stycken allt för tjock. Täcket monteras rundt hålla i lödda bleckdosor. Man kan af en ärtas storlek, tvättas i friskt vatomkring med en kordong, som döljer dock göra åtskilliga andra försök. 1) ten, afsilas och läggas i en kastrull sömmarne. Man lägger väl skalad, förut hastigt med 2 till tre liter kraftig, ljus bulförvälld sparris i höga glasburkar, korkar jong, helst i hönsbuljong, och kokas och öfverbinder väl samt kokar burkarna Syltning-. däri långsamt, ungefär en halftimme. 2) Man sveder snitten på Soppan saltas därpå efter smak, afreDå det blir fråga om syltning, torde glödgad metall och förvarar den oskades med några äggulor och ett stycke mången husmoder tillika behöfva fråga lade sparrisen i en låda mellan pulvifärskt smör och serveras med rostade sin kassa: har jag råd därtill? Ty i serad träkol; hufvudena skyddas för kolhvetebrödstärningar. allmänhet är detta viktiga sommarkapulvret genom inlindande i silkespappital ganska dyrbart, tidsödande och per. Lådan tillslutes ordentligt. 3) vanskligt, när man besinnar, huru Väl skalad sparris sköljes och aftorkas. Toaletten.
Mitt enda hopp, att i mitt fädernesland för en tapper mans hand finna döden, har ni således på det nedrigaste beröfvat mig!” ”Om förlåtelse”, svarade Gustaf, ”jag vet i sanning ej, hvad som kunnat föranleda er till dessa anspråk på min person och komma er att tro, att jag, för att göra er en tjenst, nödvändigt skulle sätta mig i den obehagliga ställningen att välja mellan stupstocken och evig landsflykt. Kort och godt, min herre, jag inser ej, hvarföre just jag skall erbjuda mig till offer för era fixa och besynnerliga idéer.” ”Usling! Hvad frågar den verkligt store mannen efter, hvilka och huru många offer hans idé kostar, när idén är sann och stor?” ropade Albert, i det hans ögon rullade förfärligt i sina djupa gropar. ”Med all aktning för denna sanna och stora idé, försäkrar jag, att som jag ej är nog skarpsinnig att kunna uppfatta densamma, frånsäger jag mig också den äran att, i hvad egenskap som helst, deltaga deruti. Möjligtvis kan ni finna någon annan, som har lust att skjuta ihjel er; men jag – nej jag tackar! Farväl min herre!” ”Stanna menniska! Kom i håg att det finnes något mera än löst krut i min pistol och löst prat på min tunga. Tror ni er verkligen kunna gå härifrån, med nöjet att hafva dragit en hederlig man vid näsan, för att sedan skryta med en lätt bragd inför era kamrater? Nej, så sannt som jorden rullar sig kring solen, och solen i detta ögonblick ligger inbäddad i moln, skall ni icke gå från detta ställe!” Gustafs af naturen ljusa polisonger och mustacher blefvo i en hast mörka – mörka i förhållandet till ansigtsfärgen. ”Skulle det vara er afsigt – att här begå ett – mord!” sade han, med ängslan i blick och tunga. Albert svarade ej, men riktade pistolen mot hans bröst. ”Herre! vid den allsmäktige Guden – hvad tager ni er före!” fortfor Gustaf, skälfvande i alla leder, under det ångestsvetten droppade ner från hans panna. Intet svar; men den hotande mynningen bibehöll sin riktning.
— Eggegrunds fyr-påbyggnad omkring 70,000: —- men om fyren på Björn i stället uppföres . 15,500: — Fyren på Högklint 58,500: — Dito på Sandsänkan 210,000: — men om fyren i stället på Häradskär anlägges, borde kostnaden kunna betydligt minskas. Fyrar på Gottska Sandön 130,000: — Enligt Lots-direktörens sednare förslag, föreslagna Sjömärken m. m. 16,325: — tillsammans 538,325: — 14 Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 45. hvartill komme underhålls-, lysningsoch reparations-kostnader, tillhopa 56,345 R:dr, allt Riksmynt. 1 afseende på Käunings-båkar med flera Sjömärken, som i sistberörde förslag blifvit upptagna, ansåg Förvaltningen dem alla vara af nytta och vigt, väsentligen för kustoch inomskärs-seglingen; men enär dessa sjömärken, då de komme till stånd, skulle, på samma gång de underlättade seglingen och gjorde den tryggad, utan att så ofta som nu vore fallet lotsars biträde behöfde begagnas, föranleda en minskning i dessas inkomster, torde en billig omtanka om lots-personalens bergning påkalla ej blott en förhöjning i lots-taxorna, utan äfven förbättring i samma personals lönevilkor i allmänhet. Slutligen har Förvaltningen af Sjö-ärendena funnit sig höra i underdånighet hemställa, att, innan Nådigt beslut fattades i afseende på nya fyrars anläggande, undersökningar å derför såsom lämpliga uppgifne ställen måtte få ske samt att mera detaljerade och tillförlitliga kostnadsförslag, än som beträffande ifrågavarande vidlyftiga arbeten hittills hunnit uppgöras, varda infordrade, äfvensom Förvaltningen anhållit, att, om nya fyrars uppförande eller andra med fyrochbåkväsendet sammanhang egande arbeten anbefallas, på samma gång måtte anvisas nödiga medel till bestridande af de årliga underhålls-kostnader, som deraf blifva en följd.