Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve A. E. N. Gyldenstolpe, som afled den 26 Maj 1864, inträdt förste suppleanten, Herr Öfversten m. m. C. G. Lagercrantz och då han, i följd af afflyttning från hufvudstaden, den 23 Mars detta år, förmälde sig vara hindrad att i Styrelsen vidare deltaga, andre suppleanten, undertecknad Lewenhaupt; inom Högv. Preste-Ståndets ledamöter har efter Kyrkoherden och Kongl. Hofpredikanten m. m. Theol. Doktor Th. Wensjoe, som afled den 6:te i denna månad, undertecknad, Lundberg, ingått i Styrelsen; och inom Hederv. Bonde-Ståndets ledamöter har efter Paul Andersson, som den 13 Oktober nästlidet år afsagt sig ledamotskapet, inträdt undertecknad Lars Ersson. § *28. Deu dagliga tillsynen öfver göromålen inom Bankoverket har undertecknad Björck, i egenskap af Eullmägtiges deputerad, utöfvat från början al nästlidet år, då deputeradens verksamhet först vidtog och till suppleant för bemälde deputerad har undertecknad. Skogman, varit utsedd. §. 29. Inventering är af Fullmägtige årligen anställd i Bankens alla kassor och öfriga förvaringsrum. Fullmägtiges deputerad har dessutom inventerat, en gång i månaden, Lilla generalkassan och dermed numera förenade dagvexlingskassa samt expeditionsoch vexlings-kassor och två gånger årligen Stora general kassans samtliga förvaringsrum jemte öfriga förråder; och har vid dessa inventeringar anmärkning icke förekommit. Besigtning å Bankens hus och inventarier såväl i Stockholm som vid Tumba bruk är a,f Fullmägtige årligen anställd. § 30. Fullmägtige komma att i särskildt memorial meddela Höglofl. Utskottet uppgift å de från Banken utgående, i Banko-reglementets 9:de artikel upptagna, anslag jemte yttrande om och hvilka så beskaffade anslag Fullmägtige anse böra under tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara. 32 Banko-Utskottets Memorial N:o 1, § 31.
— Ballbrkylningar. A f Dolly Roon. — Fosterdottern. Skiss af Elna Tenow (slut). — Hemma och ute (notiser). — En koketts bekännelser. Skiss för Idun af Mia (forts.). — Från Iduns läsekrets. Ny pristäfling. — Våra barn. — Klädedrägten. — Handarbeten. — Huskurer. — Fönsterträdgården. — Tvätt. — Bakning. — Köket. — Läkareräd af D:r — d. — Svar. — Breflåda. — Annonser. LEDIGA PLATSER. 0 " bs-! Annons-svar finnas att hemta å Iduns redaktionsbyrå af egarinnorna till signaturerna S. M., N. F. S. och — a — l. Bed. En flicka, bildad, men anspråkslös, erhåller plats hos en familj på landet nu genast för att läsa med tvänne minderåriga barn och att gå frun till hända. Svar med rekommendationer och lönepretentioner sändes till » Z&gt;, Wiskabro poststation. • ' " - [170] • PLATSSÖKANDE. Musik. En ung flicka, elev af Richard Andersson och van att undervisa, önskar öfver sommaren plats som mus klärarinna i ett bildadt hem. Små anspråk. Svar till » I. B. » å Iduns Byrå. 634x1) Enung ' flicka, som genomgått elementarläroverk och med vana alt undervisa barn i vanliga skolämnen samt språk, önskar plats. Doktor A. Sterner, Linköping, anvisar. 11860x1) Informatorsplats sökes af en Fil. kandidat, särdeles van att undervisa. Pretentionerna måttliga. Svar torde inlemnas till » C. H. » å Iduns Redaktionsbvrå, Stockholm. En ung,. bättre, anspråkslös flicka önskar plats att gå frun till banda. Ingen lön pretenderas, blott ett godt bemötande. Adress » I. B. » Hudiksvall, pöste restante. Var god observera! E n flicka, som lärt hattsömnad, önskar under vårsäsongen plats i dylik affär. Svar torde godhetsfullt sändas till » A. » Skara, pöste restante.
Der både terriloriala och fria församlingar äro sammanblandade, blifver fattigvården så mycket svårare, om man ej har en gemensam fattigvård. Lika med flera andra talare måste äfven jag bestrida Frih. Cederströms påstående, alt större fattigdistricter äro mindre fördelaktiga än de inskränkta. Frih. Raab har uppgifvit skälet hvarföre de vidsträckta districten äro bättre; och om ej så vore, så skulle man kunna komma derhän att inskränka en person inom en enda egendoms område, för att der söka sin bergning och få sin fattigvård. Om jag ej minnes orätt, så utgör landshöfdingebostället i Calmar en fattigrote af Calmar landsförsamling. Följden är, att de .personer, som bo på ägorna, äro inskränkte till den - Dan is Mars. na enda egendom; emedan rotarne anse sig nästan lika främmande för hvarandra som de särskilda församlingnrne. Jag anhåller att R. o. Ad. ville taga i ombepröfvande Hr Ribbings förslag till redaction, såsom öfverensstämmande med del som jag velat underställa Ståndets pröfning. Frih. Sprengtporten: Såvida Hr Ribbing till prot. aflemnat sitt redactionsförslag, anhåller jag att det måtte uppläsas, hvarefter jag torde återfå ordet. Förslaget upplästes, så lydande: ”Hvarje socken å landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga eller medel att sjelfva sig dermed förse; dock måga flera socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig 0111 gemensam fattigvård. Frih. Sprengtporten: Jag har visserligen ingenting hufvudsakligen att anmärka emot hvad Hr Ribbing föreslagit, annat än att det torde blifva svårt att stadga som positiv regel utan undantag, att i stad fattigvården skall för staden vara gemensam. Att det är rätt i princip, derom är ingen tvifvel; men om denna författning skall tillämpas äfven på Stockholm, så skola de befintliga förhållandena dymedelst rubbas i väsendtlig grad, der särskild fattigvård linnes för hvarje församling.
N:o Förordningen af den 13 Juli 1853 med efterföljande stadganden, innebär visserligen möjligheten att ifrågasätta en tili hela landet utsträckt statistisk redogörelse öfver dess nuvarande tillstånd, men då man tager i öfvervägande villkoret för en sådan, eller uppgifter från ett antal särskilda fattigvårdssamhällen, hvilket torde ej obetydligt öfverstiga 2,000, så lärer man svårligen kunna vänta full tillförlitlighet, åtminstone första gången. Äfven om ändamålsenliga räkenskaper allestädes blifvit förda, kunna dock dessa ej bereda säker uppgift om värdet af den hjelp, som lemnats in natura. En mängd olikheter såväl i afseende på de särskilda irikomsttitlarne och grunderna för beräkning af verkliga fattigvårdskostnaden, som ock i sjelfva sättet, hvarpå fattigförsörjningen utföres, vexlingarne i fattighjonens antal m. m. lägga äfven stora svårigheter för upprättandet af ett tillfredsställande formulär för uppgifterna, hvilka utan ledning af något sådant skulle blifva än svårare att bearbeta. Det formulär, som nu tjenat för de i tab. N:o 13 sammanförda uppgifterna, synes i allmänhet ej hafva öfverskrida gränserna för hvad man varit i tillfälle att meddela, då tabellen endast för ett och annat län 84 Allmänna fattigvården. visar luckor, ehuru i afseende på några af dess rubriker uppfattningen otvifvelaktigt varit olika på olika ställen. Hvad åter beträffar de frågor, sorn i förslaget till femårsberättelserne dessutom blifvit antydda såsom önskvärda föremål för upplysning, såsom t. ex. rörande fattighjonens civilstånd, åldrar, vexlingar i antalet under olika årstider m. m., synas i allmänhet större svårigheter hafva mött, så att härom till det mesta saknas upplysning. Då fattigvården under olika år mycket olika anlitas, kan visserligen mot det i tabellen N:o 13 meddelade sammandraget för blott ett enda år anmärkas, att det ej är nog upplysande. Formuläret för femårsberättelserne förutsätter ock uppgifter för hvarje år, och sådana finnas i flertalet af dessa berättelser. När de emellertid saknas i några och antagligen till en del äro af mindre värde för de första åren, sa har jag, för att ej taga alltför stort utrymme i anspråk, inskränkt mig ensamt till äret 1860.
- K o n t o r e t egt grundad anledning lill deras vttrade l)etänkliglle!.er, bar Kongl. Naj:t l ändamäl att utan Lsidosättande ak Ltats-Verkets skäliga anspråk pä fullkomlig säkerbet för äterbetalningen ak län, 8om l förenämnde afseende redan beviljats eller framdeles kunna blifva beviljade, tillika göra det lättsre för menigbeter, sii utbekomma sädane län oell elers fä ele pä livar oell en belöpande ränteoell eapital-afbetalninggr 1 bebörig tid fullgjorda, bärmed velat till Rikets Liander i ljäder framställa det förslag, att äterbetalningen sf län sä val sf de medel, ltiinäs Liander vid sistlidne lliksdag snvi8st till under8töd tor vattenaltappningar eller andrs förberedande åtgärder för större odlingsloretag, sone oek st' de medel, brilla llikets 8tänder bädanefter för enabanda ändamäl kunna bevilja, mä j>s det sätt fä verkställas, att, sedan det lånebelopp, för bvsrs äterbetalande bvarje betalningsskyldig bemmansdel skall ansvars, blifvit bestämdt, oell i följd deraf äfven det belopp, som ärligen skall till skuldens fulla likviderande, jemte bestämd ränta, erläggas, sistnämnde belopp under serskild rubrik, bvarvid bör utsättas sista äret, dä betalningen skall utgä, bör, såsom ett Ilemrnanet i samma antal är åliggande allmänt onus, ,ä debetsedeln upptagas, sk Kronobetjeningen uppbäras, i Ilänteriet insättss oell säsom andrs till lliksgälds-Oontoret ingående medel redovisas. Kongl. Naj:t forlildver Ilikets Llän,ler med ali Kongl. Käd ocb ynnest städse välbevägen. Datum ut supra. 086^k O/, /m. Flt/rr-Leus. Lik. mr K, Sr. Kror. 184ä.
Gr. Horn: Jag tror det vara fullkomligen öfverensstämmande med grundlagens ordalydelse rÖrjde allmänna frågors behandling, och ser icke vid detta R. o. Ad. enskildt rör:de ämne anledn. till någon skiljaktighet derifrån, att ett betänk, bör återremitteras, då anmärkningar göras, som hindra dess antagande. Jag får således anhålla, att Hr Landtm, täcktes göra propos. på återremiss. Hr von Troil: Det synes mig vara något för tidigt man har begärt votering, såvida man icke ovillkorligen yrkar bifall till betänk.; ty om det på Hr Landtm:s propos. är afgjordt, att betänk, icke bifalles, så utesluter det visserligen icke, att derpå må följa de proposrr, som kunna vara föranledda af under discussionen gjorda yrkanden, enär saken icke kan vara slut dermed, att R. o. Ad. beslutat, att en sak ej bör äga rum. Tvertom måste R. o. Ad. besluta, alt något skall göras med betänk.; antingen skall det bifallas, afslås, återremitteras, eller läggas till handlingarna. Nu har R. o. Ad., på sätt Hr Landtm, tillkännagifvit, beslutat att icke bifalla betänk.; det återstår således att afgöra, hvilket af de öfriga alternativen af Ståndet antages. Jag anhåller således, att Hr Landtm, måtte framställa propos. derå, och då de fleste talare yrka återremiss, torde propos. derom böra blifva den första i ordningen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att såvida Frih. Tersmeden, som begärt votering, frånträdde denna begäran, vore Hr Landtm, ej hindrad alt framställa propos. å återremiss. Frih. Tersmeden: Jag har redan en gång tillkännagifvit, att jag afstår från voter;n, om Hr Landtm, gör propos. på återremiss. Jag gjorde det nyss, och får nu säga det för andra gången. Gr. Frölich: Jag anser det vara ovedersägligt, att om majoriteten så yrkar, den måste först fä propos. på bi - Den 11 April c. ra fall eller afslag.
Låt vara att här blott är fråga om en jemförelsevis mindre väsendtlig uppoffring å Statens sida; det kan icke förnekas; men jag är i alla fall öfvertygad dels derom att den i för handen varande omständigheter torde vara i sin mån känbar, dels ock att man just af denna anleda, bör använda medlen endast till de vigtigasle företagen i denna väg, med förbigående eller uppskjutande till bättre tider af det öfriga. Om våra finansiella ställningar och förhållanden till nästkommande riksdag kunna väsendtligen förbättras, då, och enär jag uppriktigt hyllar den satsen, att Staten bör vid dylika företag, i synnerhet dessa som åsyfta lättade kommunikationer, träda medlande emellan, så vidt sig göra låter, blifver det en angenäm och lätt sak att samtycka lill hvarje billigt anspråk i dylikt fall; men dertill hörer likväl äfven då, att berörde anspråk icke må med alldeles så mycken frikostighet omhuldas, som den nu är i fråga. Kan man väl förete något exempel att man gifvit mera än någonsin begärts? För min del anser jag det i hög grad oformligt, men det är dock icke delta jag egentligast fäster mig vid, utan fastmera vid hufvudsaken, på sätt jag nyss haft äran utveckla: och får jag derföre, helst några verkliga skäl emot de åsigter, som anfördes hos R. o. Ad., dä ärendet förra gången härstädes handlades, icke synas hafva sedermera blifvit lagda i dagen, vördsamt anhålla ali R. o. Ad. täcktes afslä denna punkt af betänk. Sedan Hr Gr. o. Landt m:s härefter, först till bifall och sedermera till afslag å det i 7:de punkten af StalsUtsk:s betänk. N:o 194 tillstyrkta lånebidrag till Westerås stad, framställde propos:r blifvit besvarade med blandade ja och nej, förnyade Hr Landtm, sin propos. till bifall å hvad Ulsk. tillstyrkt och ropades dervid åter ja och nej; hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att denna förnyade propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Frih. Cederström och Hr Rääf, Leonh. Fredr., begärde votering.
Det kan väl Ilända, att man derigenom finge personer, som vore mera bekanta med penningeställningen hos enskilde. Alen om man öfverlemnade diskont-rörelsen alltför mycket i köpmännens händer, manne det skulle vara nyttigt? Alänne del oväld vid låne-tillgångarnes användande, hvilket man har skäl att fordra, då skulle blifva så väl iakttaget, sorn i händelse der funnes ledamöter af alla fyra Stånden? Jag betviflar det. Dertill kommer dessutom, att om ett eller annat Stånds ledamöter uteslötes från Diskont-Direktm: så skulle det icke blott väcka misstroende hos de uteslutna Stånden, serdeles om sådant skulle drabba BondeStis ledamöter, hvilka, hvad den allmänna diskonten beträffar, måhända äro de som låna mest; det skulle, säger jag, icke blott väcka misstroende, utan äfven förtrytelse. När Bankens förvaltning hufvudsakligen besörjes af Fullmige af alla Stånd, synes mig äfven skäl vara, att fortfarande behandla under-afdelningarne likaledes. Så har detta Stånd tillförene beslut il, och så hafva Fullroige nu tillstyrkt att hädanefter måtte ske. De hafva föreslagit att i Direktionen skulle, utom en ledamot af hvarje Stånd, finnas två Banko-komissarier och två andra ledamöter, af hvilka en vore affärsman och den andre en juridiskt bildad person. Alt deri skulle finnas någon af handelskorpsen, vill jag icke bestrida. Alen tvist torde måhända upstå, huruvida någon jmist äfven bör vara der. Jag får dervid anmärka, att, ehuru diskontlånen äro lättare att pröfva, än frågor om inteckningslån: så förekomma hkväl, i afseende på de förstnämnda, icke sällan juridiska frågor. Är då ingen jurist tillstädes, så händer, att öfrige direktörer draga i betänkande, att genast afgöra den under Öfverläggning varande saken. Följden blir, alt den lånesökande får vänta.
Man har till och med, såsom tänklbart, framhållit att Giillaredsgrenen åstadkommit sådan bevisning och till följd derutaf — i likhet med hvad lör 3:ne andra ätter skett — blifvit till Riddare-klassen uppflyttad. Detta skulle då hafva skett sednare än 1755, enär intill dess slägten under N:o 66 representerade. Men huru kan väl sammanslå att tillerkänna Lilliehöökska slägten noggrann kännedom om allt hvad rörer densamma och dess förfäder till en tid 350 år aflägsen, och på samma gång förutH. II. 8 114 Den 10 Januari e. m. sätta okunnighet om ett faktum, som står den nuv:de tiden så mycket närmare; ett faktum, som dertill för slägten vore af så stor vigt. Hvad som emellertid är obestridligt, är det att, i den stund som nu är, Gällaredsgrenens rättighet att för N:o t representera icke kan klart af genealogien skönjas, och då Riddarh.-Ordn:s § 7 mom. 7 ålägger hvarje adelsman, hvars slägtledning ej af Riddarhusets genealogiska tabeller tydligen utvisas, att, i och lör erhållande af representationsrätt, sin ätteledning styrka, qvarstår ovilkorligen för Gällaredsgrenen skyldighet att detta fullgöra, innan representationsrätten för N:o 1 kan såsom obestridlig anses. Detta ur rättens synpunkt. Vill åter R. o. Ad. af aktning för 50 års häfd — en aktning, måhända förstärkt af den personliga, man allmänt för Gällaredsgrenens ättlingar hyser — nu icke beröfva dem den plats, de allt ifrån införandet af vårt nya statsskick innehaft, vill jag, som väl kan fatta och dela denna känsla, icke allvarsamt motsätta mig ett beslut, af sådan anledning fatladt. Hvad jag yttrat, har endast afsett en protest deremot att R. o. Ad. såsom rätt skulle medgifva det, som på rättsgrund aldrig efter min uppfattning kan byggas. Gr. Mörner: Då jag första gången hade ordet, yttrade jag icke, att det stod på genealogierna att Brynte Bertilsson var Riks-Råd.
Hans manliga väsende och hans stora idrotter tillvunno honom snart konungens välvilja, tills han efter slaget vid Hafrsfjord år 872, under hvilket han, svårt sårad, kämpade i konungsskeppets framstam, lemnade hofvet, för att öfvertaga sin i slaget stupade frändes och vapenbroders egendom och maka, den rika Sigrid. Men ännu under det han bodde långt upp i det Nordenfjeldske Norge, fick han röna prof på sin konungs bevågenhet, då denne gaf honom i uppdrag att insamla den skatt, som Finnmarkens invånare årligen skulle afgifva. Thorolf var en storsint man, som icke kunde göra något simpelt, men ej heller kunde försaka begäret att låta denna sinnets storhet uppenbara sig i det yttre farliga egenskaper i ett land, der en ung konung nyss vunnit ett envälde mot mångas vilja. Andra hade farit efter Finnskatten med följe af 30 man, Thorolf for med 90 och lemnade derföre bättre och rikligare skatt än de, som före honom haft samma uppdrag. Mindre än 100 fria män hade han aldrig på sin gård, men när konung Harald kom med 300 man för att gästa honom, tog han emot honom med 500 och gaf vid skiljsmässan åt sin höga gäst ett drakskepp, väl utrustadt. Konungens misstänksamhet var då redan väckt och Thorolfs ovänner underblåste den, isynnerhet Hilderids söner, som mente sig hafva arfsanspråk på en del af Thorolfs egendom. Denne, som ej vet något ondt med sig, för med manlig frimodighet sin talan inför Harald, men mister en del af sina gårdar samt uppdraget att insamla Finnskatten; båda delarne öfverlemnas åt Hilderidssönerna. Men då desse ingalunda voro vuxne att lemna skatten så god, som den förut gifvits af Thorolf, skjuta de skulden derför på honom. Det slutar så, att ett skepp, som från England förde till Thorolf en dyrbar last af hvete och honung, vin och kläde, öfverfölls i Norska skären och togs för kung Haralds räkning. Förlusten var kännbar, men Thorolf var ej den, som genast fällde modet.
Bennet sedermera verkställt, och att således en stor del af R. o. Ad:s tacksamhet äfven borde falla på deras lott. Med dessa ord vill jag icke, jag uprepar det, hafva på något sätt förringat Frih. Bennets arbetsamhet, nit och outtröttliga bemödanden för att bringa allt i den bästa form och ordning, utan endast velat motsätta mig att Riddarh.Direktm i öfrigt må beröfvas det lof, den med rätta tillkommer. Jag röstar för återremiss. Gr. Wrangel, Tönnes: Med anledning af den siste talarens yttrande har jag endast velat nämna att Ridddarh.Direkt:s instruktion innehåller, att bemälde Direktions ledamöter böra fördela göromålen sig emellan. Till följd häraf har en upsigten öfver behandlingen af frågor af juridisk natur, en annan öfver kassorna, en tredje öfver det utvändiga, en fjerde öfver det invändiga. Sistnämnde detalj har Frih. Bennet egentligen haft sig anförtrodd och då detta arbete numera blifvit fullbordadt, har man ansett sig i främsta rummet böra visa honom sin erkänsla för all derpå ned - Den 2! Mars e. m lagt! möda. Detta med så mycket mera skal, som, för den Fländel se ieke Frih. Bennet åtagit sig i fråga vale omsorg, någon annan person säkerligen måst vidtalas att utföra hvad han nu verkställt; och efter all sannolikhet skulle kostnaden på detta sätt upgått titt långt högre belopp. Jag röstar ior bifall. Hr Lilliehöök, Erik Gustaf: Det är med anledning af den siste värde talarens yttrande jag begärt ordet, för att, på samma gång jag tolkar den tacksamhet, hvilken äfven jag lifligt känner för den möda och det nit, Frih.
Häruti skulle jag vilja instämma, enär jag i detta förslag finner förenadt bestämmandet af en viss period, då småsedeltillverkningen upphör, och ett successivt upphörande af dess circulerande, äfvensom att dessa bestämmelser icke komma att bero af några möjligen oriktiga och partiella uppgifter om en allmännare önskan att fortfarande bibehålla dessa små representativer| i allmänna rörelsen. Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja återreraissen af Utskfs betänkande. Gr, Cronhjelm: Gr. Liljencrantz har trott, att jag begått ett misstag vid citerandet af hans yttrande. Jag vågar dock förblifva vid den tanken, att han föreslog en aflysning af småsedlarna. Jag har ej trott eller sagt, att hans mening vöre, att detta skulle ske inom kort tid. Endast den omständjgheten, att ett ombyte af sedlar mot silfver ej kan ske annorstädes än i Stockholm, skulle göra, att allmänheten skulle söka att i god tid göra det utbyte, som den j alla fall längre fram skulle göra. Det är detta, sorn jag Den 6 Maj f. ut. 329 vägar motsätta mig, då vexling ej Ian ske i landtränterierna; man bör i detta afseende ej ålägga allmänheten något tvång. Jag är dessutom öfvertygad, att det önskade målet vinnes genom Utsk:s förslag, att tillverkningen af småsedlarna skall upphöra med år 1835. Följden deraf blir, att våra papperssedlar, när de några år varit i rörelse, blifva så slitna, att man allmänt tvingas skaffa sig nytt mynt. Jag tror således all häremot stridande farhåga vara falsk. För öfrigt får jag nämna, att då jag tror småsedlarnas utelöpande belopp gå till 2 ä 3,ooo,ooo r:dr och kanske med riksg:ssedlarna till nära 4,000,000 r:dr, finner jag det icke vara klokt alt tvinga dessa att genast gå lill bancoluckan, utan anser bättre att låta dem i naturlig väg ditkomma, sedan första förskräckelsen för realisationen är förbi. II. Ex. Hr Gr. Mörner: Jag har ej ett så frejdadt namn i financerna som Gr.
BankoUtsk. åligger visserligen att inkomma med betänk, huruvida och huru mycket som behöfves för Bankens säkerhet; men då man svarar att man afslår framställningen, så är ju svaret bestämdt gifvet och grundlagens föreskrift upfylld, sorn säger ali betänk, skall först framställas till bifall och sedan till afslag. Jag förutser väl alt miu framställning icke skall vinna serdeles sympalhier; men efter de motiver jag uttryckt, torde hvar och en finna att jag ej kan förändra min begäran om afslag. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att sedan, på sätt han redan omnämnt, numera icke någon ledamot yrkat obetingadt bifall till Utsk:s betänk, och de fleste talare förenat sig om den af Frih. Palmstjerna yrkade propos. till bifall å Utsk:s hemställan med det tillägg, som nyss blifvit för R. o. Ad. upläst, H. Ex. finge hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla BankoUtsk:s mern. N:o 12 med berörde tillägg. 478 Den 15 Mars f. m. Härmed anmälde sig och yttrade: Hr Cederschiöld: Jag minnes icke nu för ögonblicket den § i Riksd.Ordn. sorn stadgar huru förfaras skall vid elt tillfälle som detta, men hemställer huruvida icke det stadgandet bjuder, att ett betänk, först skall framställas till bifall eller afslag, innan förslagen lill dess antagande med förändringar blifva föremål för beslut. ■ Frih. Palmstjerna: Jag anhåller att då Hr Frih. o. Landtm, framställer propos. på mitt förslag, det icke sker så som skulle mitt förslag afse bifall till Utsk:s betänk, med något tillägg, utan i enlighet med min framställning derom, att icke Utsk:s motiver utan blott dess hemställan måtte bifallas. Hr Rosenblad: Då ingen begärt bifall å Ulsk:s betänk, så tror jag icke heller att någon propos. derå behöfver framställas och då Frih. Palmsljernas förslag är derintill närmast, sä torde propos. derå böra göras. Hr Cederschiöld: