Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Femton Tusen Riksdaler, fordrad ersättning till Stoekliolms stad för Kvrkholmskanalen och CJ v den staden tillhöriga mark, som utom kanalen ansetts erforderlig till utvidgning of !\lusei område, jemte Kröncriliuset och Fiskaregången; äfvensom att Komiternde, för den händelse, att quaibvggnad med troltoir utefter Ladugårdslandsviken från Skeppsliolmsbron till Sillhofstomten icke komme alt genom stadens föranstaltande och på dess bekostnad utföras, beräknat kostnaden lör detta arbete till Sjutio Tusen Fyrahundra Riksdaler att likaledes ingå bland utgifter för ordnande af Musei omgifningar; men det syntes sannolikt, att hufvudstaden, som år 1846 med afseende å blifvande försköning och fördel för staden, medgifvit kostnadsfri upplåtelse af byggnadsplats för National-muscum, icke skulle undandraga sig att med lika frikostighet bereda den numera till sitt yttre fullbordade byggnaden så stort tomtutrymme, som är oundgängligen erforderlig för att lemna anblicken deraf öppen och tillförsäkra nödigt dagsljus åt de dyrbara samlingarne i Musei alla våningar; beslöt Kongl. Maj:t att, före aflåtandet till Rikets Ständer of framställning om anslag till de ändock betydliga kostnader, hvilka för Muscibyggnadens inre fullbordande och för ordnande af dess omgifningar erfordras, låta höra hufvudstadens vederbörande myndigheter, huruvida icke staden, med afseende på berörda förhållanden jemte den fördel, som genom uppförandet af den nya bron emellan Skeppsholmen och den fordna Kyrkholmen, blifvit staden tillskyndad, numera vore benägen alt till National-museum utan lösen afstå ifrågavarande kana!- och jordområde, of hvars åbyggnader Krönerihuset under liden nedbrunnit och Fiskaregången upphört alt för sådant ändamål begagnas; och infordrade Kongl, Maj:t i sammanhang härmed upplysning, om och när en quaibyggnad mellan Skeppsholmsbron och Sillhofstomten vore afsedd att genom stadens försorg och på dess bekostnad verkställas.
S. D. Efter nu skedd uppläsning af Expeditions Utskottets under ]ST:o ia5 afgilne förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om upphafvande af spärrnings-anstaltcrne. emot Cbolera-farsolen, Lief samma förslag, på grund af dervid gjorde anmärkningar, ;d Borgare-Ståndet till Expediti.ons-Utskottet ålerremitleradt. Från Hedervärda Bosde-StÅkdet. S. D. Föredrogs 5 nyo Stats-Utskottels på bordet livilande Memorial N:o 25o, i anledning af skiljaktiga beslut i några delar af Stats-regleringen; och stannade Ståndet härvid i följande beslut: j:sta och 2:dra punkterne ; voterings-proposition erne gillades; 3:dje punkten; den af Utskottet föreslagne redacdions-föränd ring antogs; 4:de punkten; Ståndet lät bero vid hvad Utskottet häri yttrat; : 5:le punkten; voterings-propositionerne godkändes; 6:te punkten; inbjudningen afslogs och voterings-propositionep gillades; yrde och 8rde punkterne; ‘ Ståndet godkände voterings-propositionarne; p:de punkten; Ståndet lät härvid bero; jorde punkten; inbjudningen blef afslagen och voterings-propositionen gillad; iirle punkten; Ståndet biträdde Presle-Ståndels beslut, och gillade vo ferings-pro positionen; i2:te, i3:de och i4:de punkterne; inbjudningarne afslogos och volerings-propositionerne godkändes; io:de punkten; återremitterades, på grund ^af dervid gjorde anmärkningar; - Prot. Ut Jr. cl. 15 Sept. 1834.
Med framställning af de många och väsendtliga fördelar, som äro en följd af Landtmanuens egande rätt till 3g4 Stats-Utskottets den jord han brukar, och under åberopande af det exempel som blifvit gifvet, genombeviljandetaf rättigheten att lösa Kronohemman till skatte, har RiksdagsFullmägtigen från Torna, Bara och Harjagers Härader i Malmöhus Län, Anders Nilsson väckt motion om en allmännare utsträckning af nämnde rättighet, och således äfven till hemman, hvilka itinehafvas af Presterskapet i Skåne och icke äro af boställs-natur, utan emot städja upplåtas på vissa år eller viss persons lifstid, med vilkor af årliga afgifter eller prsestationer in natura. Och har Motionären sökt visa, att, utom den nytta, som för det allmänna härigenom skulle uppkomma, indelningshafvarne sjelfve deraf hade förmån, enär, i stället för den städjepenning, som nu till högt belopp för en gång erlägges och i förhållande till hvars betydlighet de årliga afgifterne äro destomer nedsatte, oftast till menligt inflytande på efterträdares rätt, de kunde påräkna en högre och för alla år bestämd inkomst. Efter hvad Utskottet i detta ämne inhemtat, hade BondeStåndet vid senast förflutne Bdksdag, genom dess Talman, hos K. M:t i under d:het anhållit, att, i anseende till de flere olägenheter som skola härflyta deraf, att så kallade PresteKlockareAnnexoch Memsal-hemman i Skåne, Halland och Bohus Län, för det närvarande stå under Presterskapets enskilda disposition, K.
Men Celestine var hos Albert och skrattade rätt godt åt hela historien. Nanna biträdde dem häruti, och det förtröt henne blott, att hon ej skulle haft styrka att på samma sätt behandla Stellan. Men hvad var det, som gaf Celestine mod? ej annat än den hemliga känslan, att hon ej var öfverstinnans verkliga dotter. Väl hade man hittills sökt hålla henne i den tanken: men naturens röst är dock den, som i längd vinner största förtroendet, och den hade hviskat i Celestines öra, att hon, utan att fela emot sin pligt, kunde lyda den känsla af oberoende, som var nedlagd i hennes själ. Kammarjunkaren reste, och korgen hade tyngt hiskligt i kabrioletten, om den ej varit något lättad af öfverstinnans försäkran, att hon snart skulle få Celestine att vara förnuftig. Jernkrona kunde inte vara väl en half fjerdingsväg borta, förr än öfverstinnan tog Celestine i förhör. För att riktigt vara i ordning att hålla en lång predikan, hade hon tagit sin stickstrumpa, och satt sig i ena soffhörnet. «Min kära Celestine,» sade öfverstinnan, «jag hade verkligen väntat, att du i dag skulle belöna mig för alla de omsorger jag på dig slösat, i stället att, som du gjort, gäcka dem. Du vet ganska väl, hvad här är fråga om, och jag vore berättigad att behandla dig strängt för din ohörsamhet att inte uppfylla min önskan, då du bordt veta den, men jag vill för denna gången ha öfverseende och betrakta ditt uppförande mot Jernkrona som en öfverilning. Jag har lofvat Jernkrona att tala med dig om saken, och han väntar ett skriftligt svar, deri du har tillfälle att reparera ditt förhastande. – «Min nådiga mamma,» svarade Celestine lungt, «det förundrar mig verkligen, att Jernkrona ett ögonblick kan vilja önska en förening med mig, då han långt för detta bordt kunna se att jag ej delar hans böjelse – i händelse jag får ge hans uppmärksamhet detta namn.» – «Böjelse!
Bref stod i harmoni med, och bereder ett utvecklingsmoment åt Utsk:ts förevarande hemställan, men jag har ej kunnat påstå dem vara identiska, ty då skulle ju den sednare ej ifrågakomma att beslutas. Att denna fråga uppfattats vara af ekonomisk natur, visar sig inom ett annat Riks-Stånd deraf, att densamma blifvit remitterad, icke till Lag-Utsk:t, utan till Ekon.-Utsk:t. Redan af tvenne föregående talare har det blifvit visadt, huru svårt det är att komma till en praktisk lösning af frågan, om icke Utsk-.ts hemställan bifalles, och då denna hemställan afser att förebygga fortfarandet af ett oregelbundet tillstånd af våldsamheter och tilltag, alstradt af nuvarande långtägtssättets mindre väl ordnade skick, — samt enär detta är ett mål, som 552 Den 10 Februari. val torde vara förtjent af R. St:rs uppmärksamhet, anhåller jag fortfarande att R. o. Ad:n behagade godkänna Betänkit. - Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till förevarande Betänk., dels återremiss deraf, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t, hvarvid svarades många nej jemte åtskilliga ja, sedermera propos. på detsammas återremitterande, då svaren utföllo med flera ja och nej i blandning, och slutligen propos. på afslag å Betänk:t, hvilken propos. besvarades med flera både ja och nej; hvarefter propos. på återremiss af Betänlut förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 7 och 9 dennes bordlagde Betänk. N:o 41, i anleda af väckt motion om rätt för fartyg att verkställa lossning vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas.
Tillämpningsskolor och Uppfostringsanstalter. 21 Slöjdskolan i Carlskrona, egentligen en aftonskola, der undervisning två timmar dagligen meddelas i arithmetik, geometri, fysik, kemi, rättstafning, ritning, svarfning, modellering och bildhuggeri, började sin verksamhet år 1860 och är tillgänglig för elever af alla samhällsklasser, mot eller utan afgift. Styrelsen utgöres af Carlskrona stadsförsamlings folkskolestyrelse, förstärkt med tre ledamöter, utsedde af Borgerskapets Äldste samt af Handelsoch Handtverksföreningarne. Lärarnes antal är tre, och lärjungarne voro under stiftelseåret 22. Skolans inkomster utgöra årligen 1,300 R:dr, hvaraf 300 R:dr till hyra betalas af staden, 750 R:dr utgå af Danielssonska fattigfonden, för hvilken närmare redogörelse meddelas här nedan, samt för öfrigt ränta af 5,900 R:dr donationsmedel och betalning af elever, som ej åtnjuta fri undervisning, och hvilka er o lägga: handtverkslärling 2 R:dr, gesäll 6 R:dr och andre personer 10 R:dr årligen. Årsinkomsterna åtgå till bestridande af utgifterna för skolan, hvilken behöfver utvidgas, hvartill medel dock saknas. Efter åtta månaders verksamhet vid periodens slut kan skolan ej hafva medfört särdelse inflytelse på orten, men med säkerhet torde kunna antagas, att den kraftigt skall bidraga till höjande af den samhällsklass, för hvilken den är afsedd. Skolorna för flickors undervisande i qvinliga handaslöjder i Augerums, Nettraby, Hjortsberga och Mjellby socknar hafva hvardera en lärarinna samt tillsammans 60 å 80 elever årligen. De underhållas genom räntor å donationsmedel, årliga bidrag af enskilda personer eller församlingarne, saint en af dem helt och hållet af enskild person. Kostnaderna för dem kunna derför ej uppgifvas. Undervisningen i städernas folkskolor för flickor har dessutom blifvit utsträckt äfven till åtskilliga qvinliga slöjder.
Allt är ceremoni, eller en kall och onaturlig ärbarhet. Hvart hushåll, inneslutet inom sig sjelft, vet icke annat tidsfördrif, än att observera de andra och uppsnappa hvisk-nyheter. De förstå icke ett hjertligt meddelande af nöjen och fördelar. Då och då sväfvar ett brokigt sällskap kring gatorna, men som alltid består af seqvestrerade Mör och på lifstiden förlofvade. Denna stad borde bli en porto franco för Nunnor och Grälar. – Allt detta vill säga, att jag har ingenting att berätta om allmänna samqväm och lustbarheter; om icke, att Adj. Fremling presiderade häromdagen, och bestridde väldeliga de medfödda begreppen. Doctor Munck, sjelf närvarande, satt mörk i sin anda och hörde med tålamod. Ett hårdt prof för denne terrible Orthodoxen”! Huruvida ej – likafullt – den sedermera återkomne Hylander sjelf, med sin nog blödiga känslighet och osjelfständiga omdömesgåfva, befann sig bland dem, som föresväfvade Thorilds tankar i begynnelseraderne af det nyss införda brefvet till Lönberg? – Knappt kunna vi tvifla derpå. Visst är, att en fullständigare själsfrände, än både Arist och Corydon, hade han rönt den oväntade glädjen att upptäcka i en Juris Studiosus, den oftanämnde Heurlin. Men äfven denne, kort derefter blifven Candidat, öfvergaf Lund och reste till Stockholm, för att der ingå såsom tjensteman i Kongl. Cancelliet. Alltsedan kände Thorild sig sjelf oupphörligt och städse mäktigare dragas åt hufvudstaden. Plötsligt, i begynnelsen af 1781, träffa vi honom der; men utan att kunna utspana, hvarken hans medel att komma dit, eller de villkor, på hvilka han der under första tiden lifnärde sig. Likväl var Heurlin då försvunnen äfven från Stockholm. Denne vän, som sedan blef Lands-secreterare i Venersborg samt slutligen i Vestergötland
Gladjen kulminerade, niir han kom till foljande, ryckb nr sitt sammanhang, tamligen svlrbegripliga mening: r \ ' i skalle decideradt icke nmd ett klart r j a ~ besvara, frigan, om vi. ' gifvit den eller den det ' eller det, eller om vi af den eller den fiitt det eller clet, Inen vi skzdle besvarn det rned)) ja)) - namligen ined)) j a ~ iitfoljdt, af en forklaring.)) - Tredje opp. tog sig haraf anledning frbga forf., om nainnda bksynnerliga tidsfoljd inellnil ja-ordet och forkl~l1.ingen grundade sig pH hennes egen speciella erfarenhet; han sade sig omojligen kunna forklara saken p&amp; annat siitt. Och niir han darpl med orubhligt juridiskt all-, var frbgade, hvad i all varlden forf. menade nied en passus, anghende niigon rg.ttstransaktion, d k hon tnlar om)) hsns ja-ord eller dali8nzot sum-ande handling)), dii var det slut pi % all akadeinisk vardighet hos det akademiska auditoriet. Disputationen Tar nu slut, och for respondenten aterstod blott att mottags nBgra entusiastiska handtryckningar fr&amp;n akademiska larare och karnrater. Och s l andtligen ett par timmars hvila fore den sista hogtidliga akten, soin slrulle satta kronan pb verlzet, hvilket har betydde sii myckat s o u)) hatten p&amp; doktorn,. Jnris doktors-promotionen s h l l e hallas precis half 3 i akade~niska konsistoriets rum, och innan klockan slagit, var salen fullsatt af folk. En mangd studenter trangdes i dorren. Akten var helt Ixort, racktie endast ett par minuter, och den, som vantat sig ett langre tal, blef besviken, men det hela imponerade just genom sin enkelhet.
Jag vill visst icke föreställa mig, att Riddarhuset skulle kunna vara så illiberalt att ej bifalla Hr Landtm» propos., som var, att tillåta upläsning af den fråuvar. ledamotens inlemnade anförande; men till undvikande af ali diskussion om den frågan, anhåller jag att få uptaga anförandet som mitt eget, och pä sådan grund upläsa detsamma. Hr Sandströmers ifrågavar, anförande lyder som följer ... Härvid anmärkte Hr von Hartmansdorff: Det måtte vara Frih. Raabs anförande vi få höra! Frih. Raab: Jag torde få upläsa skriften sådan den lyder; att nu, under upläsningen ändra ordalagen, som vore jag den talande, vöre olämpligt och oegentligt, då det är en annan mans yttrande jag upläser; men jag ber herrarne bemärka att jag, till styrka för elen åsigt jag hyser i strid med Gr. Mörners reservation, bjuder de skäl för mig, som Hr Sandströmer i sin skrift anfört och ur denna synpunkt anser jag mig fullt berättigad att här meddela hvad Hr Sandströmer säger. Frih. Raab upläste härefter Hr Sandströmers ifrågavar. anförande jemte ett dervid fogadt utdrag af Stats-liggaren, sälydande: Då jag är förhindrad bevista föredragningen af StatsUtsk:s utlåt. N:o 51 och uti bilagan till detsamma Litt. A. förekomma reservationer, hvilka, i afseende å den K. propos:n, hvarom yttrande i nämnde bilaga afgifves, innefatta sådane anmärkn.-r, sora jag, pä grund af min åtgärd vid denna propos:s beredande, anser mig icke böra lemna obesvarade, anhåller jag att få meddela följande uplysningär, hvilka torde uti R. o. Ad. prot. varda intagne. Hr Gr.
Beträffande den fråga, som nu är föremål för öfverläggning, är det min åsigt, att man vid afgörandet icke får se på hvilket som kan vara fördelaktigt för den ene eller den andre samhällsindividen, utan måste betrakta hvilket som kan vara fördelaktigast för landet i sin helhet, och om en lagstiftning medför nyssnämnda resultat, bör den vidtagas, äfven om, genom följden deraf, det skulle svida litet för en eller annan enskild. När förbudet för tackjernets utförsel upphörde, och densamma af Ständerna först medgals, sattes derpå en ganska hög export-tull. Innan denna tullsats bestämdes, infordrade regeringen ett gemensamt utlåtande af dåvarande Bergs-Coll. och Kommers-Colk Genom Kommers-Colkii försorg inkommo från konsulerna i de länder, der jern-industri eger rum och med hvilka vi stå i handelsrelationer, åtskilliga uppgifter och kalkyler, på det man skulle kunna dömma, om tackjernet kunde med fördel transporteras till samt nedsmältas och förädlas uti ifråga v:de länder, så att deras behof af här tillverkadt stångjern i mer eller mindre mån kunde fyllas. 1 Kommers-Coll. satt då såsom President en man, som visserligen icke kan beskyllas för att hafva baft frisinnade åsigter rörande industri och tulllagstiftning, nemi. frami. Presidenten Skogman, och såväl han, som begge Collegiernas samtlige ledamöter, voro af den gemensamma tanke, att, om förbudet att utföra tackjern upphäfdes, det var nödvändigt att en hög exporttull sattes på denna vara, och, om jag icke missminner mig, föreslogs den till 2 rdr banko pr skeppund. Sedan har denna tull småningom minskats, och för närv:de utgör den endast 25 öre pr centner. Hvad har väl följden varit af denna låga tullsats? Jag vill icke tala om de bruk, som hafva både tackjernsoch stångjernstillverkning.
Vid sisthåjine Riksdag väcktes hos Ridderskapet och Adelil motion, 01m upphörande med Mars månads utgång år i83o af all vidare tillverkning af Creditsedlar, 111. m. p och hade, vid motionens remittering, emot den föreslagne indragningen hufvudsakligen, blifvit anmärkt, att bifall till motionen skulle medföra de skadligaste följder. Sådan allmänheten blifvit vand vid räkningen i Riksgäldssedlar vore alL befara, det indragningen af desse sedlar skulle höja alla pris Lill Banco och dymedelst göra xöielsccapitalet jemt 5o procent svagare. Uli SlalsUtskoltets öfver ofvanbeiördé motion afgifne Utlåtande N:o ,fr3., hade, till vederläggande af den gjorde anmärkningen, blifvit anfördt,. hurusom man. känner, af. erfarenheten, alt alltsedan år i8o3, då värdet af, Stals-Utsfcottels Utlåtande N;o 158. 5- Riksgäldssedlarne emot Bancomynb stadgades, håde köpslut oell andra penningeafhandlingar, fastän uppgjorde i Riksgäldssedel-, blifvit med 15anoomy 111 liquiderade, oell att allmänheten numera förstode så lätt att uträkna skillnaden i värdet af Bancomyntet emot Riksgäldssedlar, att Bankens småsedlar merändels alltid, åtminstone i den mindre rörelsen, benämndes efter deras värde i Riksgäldssedlar; och hvad åter anginge den befarade prisförhöjningen, såsom en följd af Riksgäldssedlarnes indragning, så hade
Man vågar derföre vädja till den statsmagt, som för andra inrättningar i nyttig och ädel syftning alltid medverkat; och är nu min ödmjuka hemställan: att Rikets Ständer täcktes, med behjertande af de här anförda förhållanden, till Diakonissanstalten i Stockholm för en gång och ulan återbetalningsskyldighet anslå en summa af Fyratiofyratusende Riksdaler Riksmynt, lill betäckande af den för egendomen häftande skulden. Stockholm den 14 November 1865. Theodor Ankarsvärd. Af Herr von Francken, Alfred Angust, om ett anslag å 100.000 R:dr till uppförande af en [yrbyggnad på Svenska Högarnes håkland i Stockholms skärgård. För sjöfartens betryggande vid våra kuster har under sednare åren ganska mycket blifvit uträttadt. Staten har med betydliga uppoffringar låtit uppföra dyrbara fyrinrättningar, fyrfartyg blifvit utlagda, der farliga grund legat så långt ut från land att på närmaste kust anlagd fast fyr ej skulle kunnat vara den sjöfarande till nytta; men landets vidsträckta och skäruppfvllda kuster lemna i detta afseende ännu mycket öfrigt alt önska, hvarföre man bör söka fortfarande att i den mån och ordning de för den allmänna sjöfartens gagn kunna anses vara af vigt, få fyrar först uppförda i de trakter der behofvet angelägnast fordrar. Ett område liggande oss temmeligen nära, och som i detta fall förtjenar uppmärksammas, är yttre ostligaste Bilt. till R. St. N:o 72. hafsbandet af Stockholms skärgård. — Förbi denna kust måste hvarje fartyg passera, kommande från eller gående till norrom belägna hamnar, och sjöfarandes fruktan för denna högst farliga trakt synes äfven vara naturlig, då man får kännedom om der rådande förhållanden och de ofta inträffande strandningarne. Under innevarande år har dervarande yttre skärgård och djupet utanför blifvit uppmätt och upplodadt och dervid farliga, förut okända undervattensgrund påträffade liggande öfver en geografisk mil till sjös utanför synbar öfvervattensklippa.
Den hade klingat som vanligt — lugn och sansad. Den darrade visst icke ens. Ah, han skulle velat skrika högt och kasta sig ner vid foten af ett träd — så mycket bättre, om där funnes en rot att hugga sina tänder i. Det skulle ha varit något! Ett imponerande, vanvettigt utbrott af smärta det hade varit stämning! Men nu att ingenting ovanligt förnams, ingen fiber darrade och hjärtat slog sina regelbundna slag endast denna trötta slöhet! — Det träffade honom nästan som en personlig förolämpning. Han hade tänkt sig det så helt annorlunda. “Gäckad“ besviken i kärlek de där båda egenskaperna hade alltid i hans fantasi bildat ramen om en intressant figur, som antingen rörde upp himmel och jord med sin förbannelse, eller åtminstone i nödfall gick omkring och hånskrattade åt mänskligheten på alla offentliga ställen. Och nu — hvilken karrikatyr af denna idealbild han själf framstälde! En beskedlig mes, som icke hade en enda förbannelse — en lumpen, förslöad schajas Han vände sig om och gick vidare. “Jaså.“ Nå, hvad anginge det egentligen honom! Kär? Han hade varit dum helt enkelt. Gå och bli kär i en aktris — för det hon har sympatiska roller och tar sig bra ut på scenen. Och utan att känna henne ens. Det var nog sant det där, som han fått höra på sista nationsmötet. Han var ett barn — öfverspänd och “idealfånig“. Det skulle han vänja sig af med, hade man sagt. Ja, det vore visst bäst! Den ena bubblan hade ju brustit efter den andra och icke lämnat efter sig annat än en bottenlös tomhet. Alla de granna färgerna, som speglade så vackert både himmel och jord — spårlöst borta. Till slut blef det inte mycket öfver att tro på. Han kom till torget. Från stadshuset lyste det så vänligt och inbjudande. Där fans mat, och i fickan hade han pängar. Fan måtte hålla på styfvern! När han kom ut från matsalen, stötte han på “Flunsen“, som kom uppför trapporna i sällskap med två andra herrar. Peter Karlson, allmänt kallad Flunsen, var en person som alla kände. Han umgicks med både äldre och yngre studenter, fattiga och rika. Alltid utan pängar, bidrog han till trefnaden med sitt goda humör.
N:o 10g, beslutat huru med bancovinsten skall förhållas, och en reglering af bankens rörelse således nu kan uppgöras, oberoende af de beslut, som i afseende på statsregleringen återstå att fatta, hade jag, såsom ledamot af BancoUtsk., ämnat alt i Utsk. härom väcka fråga; men då jag af enig H. 11 8a Den i3 Januari f. m. skilda angelägenheter hindras att längre följa ärendeis behandling, och jag dessutom befarar att mina åsigter vinna föga understöd af den i BancoUtsk. rådande majoriteten och således skulle der undertryckas, har jag hellre velat genom särskild motion i ämnet försäkra mig derom, att denna vigtiga del af vår finaneiella lagstiftning bringas under R. Stts pröfning. Det är ej min mening att företaga en granskning af lånerörelsens alla fördelningar och deruti föreslå hufvudsakliga förändringar, emedan jag inser omöjligheten att, i strid med intressena, genomdrifva några sådana, äfven om de af behofvet påkallas, — ej heller vili jag ingå i detaljbestämmelserna, dem BancoUtsk. i alla fall, vid bancoreglementets granskning och nya redaction, mäste taga under pröfning; min afsigt är endast att genom en generel uppfattning af nuvar. regleringens inflytande på allmänna rörelsen, och en approximativ beräkning af bankens disponibla tillgångar sätta R. St. i tillfälle att bedömmn, om några ytterligare beslut i detta ämne böra fattas, samt att föreslå utvägar att åter göra fruktbara de medel, som annars skulle undandragas rörelsen. Såsom allmän grundsats för all bankförvaltning torde kunna antagas, att man bör lemna directionen så fria händer som möjligt, emedan bankens och allmänhetens sanna intressen oftast äro identiska, och så väl utlåningen som sedelstocken alltid måste följa con juncturernas omvexling; men denna grundsats blir i min tanke icke fullt tillämplig vid en statsbank, förvaltad af R. St. och beroende mera af olika intressens och tillfälliga majoriteters anspråk, än af orubbliga principer.