Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
W. 2: —; F — é 5: —; H. H. 1: —; A — 1: —; Enkans skärf 3: 50; Lova 1: —; Lille Conrad 10: —; E. 3: —; Onämnd 1: —; Axel och Otto 1: —; Hildur 3: —; Fru Carl Smith, Trelleborg 10: —; A. Romare, Helsingborg 5: —; M. A. Karlshamn 5: —; Ernberg 3: —; Emmy Evert, Sandviken 4: —; Adolf 5: —; Hla, Högfors 1: —; Familjen K., Malmö 5: —; E. P. Ekeby 5: —; Avek 5: —; H. &amp; A. E., Halmstad 2: —; Några af lduns prenumeranter i Valdemarsvik 3: 60; Skatunge 1: —; » Redbar » 10: —. (Forts.) feVår. Stämningsbild af John En. «IT \ te var det starkt solsken, drifvorna hade för längesedan smält, och gräset låg bart, grått och gult. Häggen och vinbärsbuskarne i trädgården började se vårliga ut med gröna, svällande knoppar, stararne byggde i sina holkar, och uppe i alléens almar hade skatorna nästan fullbordat sina bon. Ini den unga guvernantens rum föll solljuset ymnigt och varmt, glittrande mot skrifställets stålglans, ända bort till bordet, där småflickorna sutto lutade öfver böcker och kartverk, medan en ung, blond dam i mörkblå dräkt stod framme vid fönstret och förströdt såg ut. Framför henne bredde sig nejden, vid och vän, med tinande mark och rykande mylla, en flock barn lekte nere på vägen, och från brygghuset kommo gårdens pigor med tvättbaljor och klappträn, rödkindade och bararmade i det varma solskenet. Hon tog upp sitt ur; — gudskelof bara en kvart kvar, tills lektionerna för dagen voro slut och man kunde få rå om sig själf en timme eller ett par. R å om sig själf — huru obeskrifligt ensamt och fattigt lät det icke! Rå om sig själf — ja, det hade hon nog fått göra mest hela sitt lif.
455 pande af rättigheten att varda dömd af behörig Domstol, och det betungande i de långväga resorne till LandsCaccelliet, in» stämdt uti enahanda yrkande. 4:0 Af RiksdagsFullmägtigarne Anders Berndtsson, Eric Svensson och Anders Mattisson från Bohus Län, hvilka påstått att endast den, emot hvilken det kan göras bevisligt, att han förtärt så mycket rusgifvande drycker, att han derigenom felar på tal, ragglar eller gör oljud, eller är fullkomligt urståndsatt att sig sjelf sköta, bör anses öfverlastad och derföre sakfållas, samt att en Åklagare alltid bör nämna angifvaren, heldst sorg, uppbragt sinnesförfattning, och andre tillfälligheter ofta förorsaka sådan sinnesstämning, sorn nara liknar öfverlastadt tillstånd, och angifvaren , såsom okänd, ofta kan begagnas till Vittne, då han likväl, vid bristande bevisning* bör gifva reconvention. 5:0 Af RiksdagsFullmägtigen, för Lidköping, Herr C. G. Arvidsson, som yrkat det tillägg uti Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813: att ingen med halft skäl, eller bindande omständigheter och liknelser till fylleri besvärad person må åläggas att med ed sig värja, utan bör den, som i eådant fall ej erkänner, förklaras icke kunna åt Saken fallas; såsom skäl hvartill blifvit anfördt: att den som går ed bör hafva egt fullt bruk s£ sina sinnen, så att han rigtigt vet och fattat det förhållande, hvars beskaffenhet lian genom edgången skall be; 456 LtigUtskottets Betänkanden. trafta, hvilket ej inträffar med en person, som skall bedamma sitt eget tillstånd un* der det han varit rusig.
B:ko icke blifvit inom behörig tid redovist och lagsökning derföre anställd så väl emot honom, som ock, då han omedelbart derpå afstått sin egendom till borgenärers förnöjande emot hans löftesmän, hvilka genom Konungens Befallningshafvandes, af Kongl. Götha Hof-Rält fastställda utslag blifvit ålagde, att förskottsbeloppet jemte kostnadsersättning återgälda, men fullföljt målet hos Kongl. Maj:t, på hvars pröfning detsamma ännu är beroende; varande emedlertid medlen i taka händer nedsatta samt åtgärd vidtagen för desammas lyftning, hvarförutan beloppet är vordet i Kapitenen Rosenblads konkurs till bevakning anmäldt. §. 42. För fullgörande af det genom 141 §. i Banko-Reglementet FullT Åtgärder för mäktige gifna uppdrag, att lala från och med detta 'års början i ^dét^indrf landsorten tillhandahålla Allmänheten silfvermynt af £ och TV R:dr Silfvermyntet. Specie i ulbyte mot sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, hafva Fullmäktige, under den 14 December 1848, ej mindre förordnat, att till de antagne Vexlingsförrättarne inom Länen jemte Götheborgs och Malmö Lånekontor borde, vid reqvisitioner å vexlingsrnedel, afsändas dylikt silfvermynt, för att till utbyte mot sedlar å de lägre valörerne användas, än äfven hos Kongl. StatsKonloret anhållit, att, vid antingen de Landt-Ränteri-kassa-förstärkningar eller de vexlingar på grund af Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, som kunde ifrågakomma, vederbörande måtte af Kongl. StatsKontoret förständigas, att uti silfvermynt af valörerne ^:dels och Tedels R:dr Specie afsända åtminstone någon mindre del af omförmälda förstärkningsoch vexlingsrnedel; i anledning hvaraf Kongl.
St. mätte vidtaga kraftiga åtgärder på den väg, som säkrast leder till målet, och som i min ianka är den enda vi äga, att genom samma medel upprätthålla så väl myntvärdet som rörelsecapitalet; jag menar en med klokhet verkställd, af behofvet högligen påkallad inskränkning uti bruket af utländska varor. Realisationens bestånd, i förening med upprätthållandet af eli någorlunda ymnigt rörelsecapilal för landels inre marknad, kau icke vinnas förutan att en del af de i den yttre marknaden gående vexlar komma riket till faveur, hvarigenom deras valuta mäste indragas uti silfver, för att här myntas eller i banken utbytas mot dess sedlar och sålunda i naturlig väg öka bankens silfverfond och rörelsecapitalet. Man behöfver visserligen icke bekymra sig derom, oaktadt att Sala grufva ej gif - Den 10 Augusti, 141 ver stor afkastning, att varan silfver icke skulle inkomma i riket i erforderlig mängd i jemförelse med andra importvaror, i den mån behofvet och förmågan att silfver köpa till varuJorbrukning förefinnes; men icke inkommer silfver, för att förvandladt i mynt ingå i rörelsecaprtalet, med mindre än att den utländska handeln inbringar silfret från utlandet såsom ett ofrivilligt öfverskott utaf rikets varuexport, utöfver värdet af dess importer i andra varor än detta silfver. Det är alltså ej endast ifrån BancoUtsk., utan hufvudsakligen af Bevilln.Utsk., som II. St. kunna förvänta förslag till de kraftigaste och för ändamålet mest tillfyllestgörande åtgärder lill rörefseeapitalets upprätthållande. Förutan en allmän inskränkning i förbrukningen af umbärliga utländska varor, är det en ren omöjlighet, under en i flera år fortfarande ofördelaktig handelsställning, synnerligen oro derunder denna förvärrades genom en svår missväxt, att med bankens nu ägande silfverförråd och medel att det föröka, bibehålla sedelstocken oförminskad och ändock upprätthålla realisationen. På grund af hvad jag haft äran andraga, hemställer jag till R. St:s Bevilln:Utsk., att det måtte taga saken i allvarligt öfvervägande, och med afseende på densamma föreslå R.
Bifölls. 4^8 Den 31 Juli f. m. b) till viss bestämd proc. och med vilkor, att antaglig borgen tillika fordras, dock endast för den brist, som vid hypoth ekens användande möjligen skulle kunna uppkomma: ej mindre actier i Södertelje canaloch slussverks-bolag, enligt deras hittills åtnjutna belåningsrätt, 5o pi*£>c. af det ursprungligen tecknade capitalet, än äfven actier i Götha canalbolag, enligt deras nurat, be 1 åningsrä 11, 25 proc. å primitiva capitalet. Hr Lagerhjelm: Som det är bekant, att Götha eanalactier blifvit sålda till lägre pris än 23 proc., synes mig delta böra verka till någon nedsättning i dessa actiers förut bestämda belåningsbelopp; och jag vågar derföre föreslå, att de hädanefter endast må belånas med 20 proc. Hr Cederschjöld: Jag kan ej erinra mig annat, än att R. St. lofvat Götha canalbolag, att dess actier skulle få belånas i Banken till 25 proc., mot vilkor, att canalen blef färdigbyggd; och jag fruktar således, att man nu icke kan genom nedsättning i detta lånebelopp bryta ett gifvet löfte. Frih. Cederström: I afseende på belåningen af de actier och publika papper, som bär äro i fråga, äger det särskilda förhållande rum, att antaglig borgen tillika fordras för den brist, som vid hypothekens realiserande kan uppkomma, och jag tror med hänseende härtill, att Utsk:s förslag gerna kan antagas; dock anser jag nödigt att tillägga ett särskildt stadgande, ang:de borgensförbindelsernas antaglighet. Då man för andia discontlån ej får borga för mera än 6000 r:dr, borde samina maximum äfven gälla här; och jag tror, att det skulle vara väl för Bancofullmäglige, om en bestämd summa fastställdes, hvarutöfver samma persons borgensförbindelse icke finge antagas.
En trovärdig man har uppgifvit, att han, med en 10 kannors panna, på 12 timmar, afverkat 120 kannor, eller ungefär det belopp, 125 kannor, hvilket i Konungens proposition upptages såsom lägsta gräns för medgifven ångredskaps afverkning på dygn. Lika litet, som förstoringen af den enkla redskapens pannerymd må förhindras, lika litet bör det ske med den sammansatta. Ju större och färre brännerierna blifva, ju lättare äro de att bevaka. När man, af en genom vår Beskickning erhållen berättelse, ser, att brännerierna i det egentliga England voro, år 1852, blott 13 samt alt 3 af dem voro så stora, att hvartdera skattade 200,000 £. (2,400,000 R:dr B:ko), samt då man vet, att Engelska näringsidkare pläga veta, bättre än andra, beräkna sin fördel: så bör man icke befara, att stora brännerier skulle lända oss till skada. u Bil. J)i 2 till Särsk. Utsk. Bet. JYi !!. Sakkunniga personer påstå tvärtom, att det endast är genom dylika brännerier, sorn man lättast kan åstadkomma sprit, hvilken i handel är användbarare, än svagare vara, § 6. Om den vid 3:dje § föreslagna rättelse i bränvinsredskaps klassifikation anses vara rigtig: så bör ordalydelsen af 6 § rättas derefter. § 8- På de skäl, som vid 3:dje § blifvit anförda, ogillar jag den enkla redskapens begränsning inom 12, till och med 20, kannors pannerymd. Derigenom skulle 9,991 enkla pannor af de förbjudna slorfekarne, hvilka funnos år 1852, på en gång göras obrukbara, och deras egare följaktligen nödgas upphöra med sin tillverkning, eller förändra sin redskap. Då denna består, icke blott af kopparkärl, som Kronan skulle inlösa, utan jemväl af flera andra, som blefve iner eller mindre oanvändbara: så komme förändringen att alltför bardt drabba en stor mängd näringsidkare, hörande särdeles till de mindre bemedlade.
Den för rullgardiner af målad bomullsväfnad i nuvarande taxa stadgade tullbestämmelse synes ändamålsenligt kunna omfatta äfven rullgardiner så väl af linne-och hampväfnad, som tryckta, och redaktionen i följd deraf böra blifva följande: »gardiner, rull-, af bomullseller linneoch hampväfnad, målade eiler tryckta». Då, efter hvad upplyst blifvit, de ä hvitt bomullsgarn utförda tullvärden, nemligen 32 sk. å det under N:o 26 och 1 r:dr skålpundet å de finare slagen, icke obetydligt öfverstiga de verkliga, samt den till 6 sk. per skålpund å det förra nu bestämda tull, i följd deraf kan antagas motsvara ungefärligen 23 procent å rälta värdet, hvilken tullprocent dock icke skäligen lärer böra tillämpas å en vara, som, ehuru i icke ringa mån förädlad, likväl utgör ett råämne för den både såsom fabriksnäring och husslöjd inom landet vidt utsträckta tillverkningen af bomullsväfnader, så och enär, enligt officielt gjord anmälan, en bomullsspånadsfabrik, hvarest de finare garnsorterna, eller de öfver N:o 26, hvilka tillförene ej i allmänhet vid de inhemska spinnerierna åstadkommits, äro afsedda att tillverkas till en årlig quantitet, som vida skulle öfverstiga den hittills varande importen deraf, nu ar under anläggning, hvarföre ock en eljest af den stora förbrukningen påkallad nedsättning i den å berörda slags garn gällande införselstullen, 5 sk. skålpundet, icke nu synes böra föreslås, hemställes i underdånighet, att, med nedsättning af införselsafgiften å de gröfre sorterna från 6 till 5 sk., allt otvinnadt, ofärgadt bomullsgarn må sammanföras under en gemensam rubrik med sistberörda införselstull per skålpund.
Lån emot pant af Låne-BankoObligationer 45,365 15 11 Till Städer och Korporationer 44,277 24 5 Viii jemnförelse emellan det för hvarje Lane-rörelse-gren bestämda maximum samt beloppet al ulestående lån, visar det sig, alt ofvanberörde dag, den 25 näsllidne September, fanns oanvändt: lili Låne-iö!elsen mot pant af Guld och Silfver, Jern, Koppar m. fl. vågförda effekter samt Tackjern 2,547,470: 32. 7. Uti Låne-rörelsen inut pant af inteckning i Landtoch Slads-egendom samt mot återbetalnings-skyldighet i Silfver °) 13,025: 42. 10. Af Fonden för Lån till Skiften och Odlingar 8,677: 2. 7. „ de lill Fahlu Bergslag, Stockholms Stads Brandförsäkrings Kontor och Spar-Bankerne i Riket anvisade Kreditiv 242,547: 24. 6. Uti Diskont-rörelsen: <7) vid Banko-Diskont-Verket: Belåning af Publika papper .. 154,373: 15. 3. />) vid Götheborgs Låne-Konlor: Handelsoell Närings-Diskonten 247,730: 41. 9. Belåning af Publika papper 77,591: 16. 5. c) vid Malmö Låne-Kontor: Allmänna Diskonten 356,885: 40. — Handelsoch Närings-Diskonten 224,300: Belåning af Publika papper . 10,000: Summa Banko 5,751,444: 44. z * Appolinia tift» Revisor er nes Berett, ang.
Vidare medför detta lagstadgande en olägenhet af så stor vigt, att jag anser densamma vara den rätta anledningen till mången aktningsvärd mans undergång, och denna består deruti, att den, som är stadd i penningeförlägenhet och som ej har en fullt lika god säkerhet att erbjuda, som andra medsökande på penningemarknaden, utan måste upväga denna brist genom en högre ränta, tvingas att vända sig till personer af mindre samvetsgrann — jag må väl säga mindre hederlig — karakter, enär de äro lagbrytare, i st. f. att, derest penningehandeln varit fri, han kunde anlita aktningsvärdare personer, hvilka visserligen skulle fordra en skälig vinst, svarande mot det större äfventyret, men som säkert icke skulle missbruka hans nödställda belägenhet till den grad, som nu så ofta sker. Om då till allt detta äfven lägges den återverkan som den omförmälda lagen utöfvar på den enskilde genom sitt menliga inflytande på landets penningeförhållanden i allmänhet, så tror jag mig icke siiga för mycket, då jag påstår, att den enskilde, till hvars skydd och bästa lagen är stiftad, i stället genom samma lag tillfogas väsendtliga olägenheter. Betraktar man åter denna lag endast ur hela samhällets synpunkt, så äro de skadliga verkningarne deraf i min tanke ej mindre uppenbara. Det är nemi. klart, att vid de tillfällen, då en allmännare penningebrist eller en s. k. penningekris inträffar, så upkommer äfven i allmänhet en större osäkerhet i penningeförhållanderna; och kapitalisten har, under sådana omständigheter, en viss fruktan att utlemna sina fonder, så framt ej lockelsen till en betydligare vinst besegrar hans farhåga. Men då denna större vinst, bestående uti en högre ränta, af lagen förvägras honom, så blifver häraf en naturlig följd, att kapitalisterna vid sådana tillfällen hålla sig tillbaka, oell att penningarne, åtminstone till en del, icke framkomma i rörelsen just då, när de som bäst beliöfdes. Huru förlamande detta måste inverka på handeln och på näringarne, och hvilken skada derigenom skall tillfogas landet i sin helhet, är lätt att förstå.
Jag är likväl af den fullkomliga öfvertygelse, att om R. o. Ad. för sin del godkänner motionen och bifaller formerandet af ett särskildt Utsk. samt, på sätt jag äfven tagit mig friheten föreslå, communiccrar motionen med de öfriga Stånden, sä skall, om ett sådant Utsk. kommer alt hildas, ehvad resultatet deraf än må blifva, likväl med visshet den stora förde - Den 4 September f. m. 147 Ion vinnas, att II. St. vid denna riksdag erkänt som princip att hädanefter behandla financerna icke annorlunda än i et t sammanhang. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, för att icke vara osäker huru ärendet borde behandlas, finge till Gr. Frölich framställa den fråga, om afsigten var att återkalla sednare delen af motionen, så att all fråga derom förfölle, helst bifall till motionärens begäran i sådant fall vore beroende af Ståndets medgifvande. Gr. Frölich: Jag tror, att det ordet ”återkalla” icke just var det som af mig nyttjades. Då jag första gången yttrade mig, anhöll jag, att R. o. Ad. ville medgifva, att jag framdeles fullföljde den andre delen af motionen, och jag väntade verkligen, att Hr Gr. o. Landtm, skulle inhemta Ståndets bifall till en sådan tillåtelse för mig, i enlighet med hvad jag tror att grundlagen tillåter. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt dess nyss gjorda fråga just varit föranledd af uttrycken i Gr. Frölichs framställning, samt alt derest Grefven nu ville återkalla, men framdeles fullfölja sednare delen af motionen, det svårligen kunde ske annorlunda, än på grund af 56 § Riksd.Ordn., som tillåter att efter motionstidens slut väcka nya frågor, då de af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas. Gr. Frölich:
Utskottt och kommunikation med öfriga riks-stånden begäres vördsamligen Stockholm den 22 November 1862. Gustaf Carl Witt, Af Herr HllFéli: 1 fråga om medgifvande af en i möjligaste måtto oinskränkt näringsfrihet. Frihet är dagens lösen, och, om det endast gäller tänka, tala och skrifva rörande kommunens och Statens angelägenheter, hyllas friheten nnmera nästan af alla. Så långt klingar ordet behagligt och populärt, men vill man göra friheten gällande inom uäringalifvet och yrka erkännandet af naturliga rättigheten till ärligt arbete, d. v. s. till näringsfrihet, då har, åtminstone hitintills, inom vår Riksförsamling synts, som skulle det annars så välljudande ordet förlorat en stor del af sitt behag. Ja det har stundom till och med mött ovilja. Erkännes ingen annan frihet för eftersträfvansvärd än den, som kan förvärfvas genom Konstitutions-utskottet, så måste det vara ett misstag af mig att nu likasom flera gånger tillförene söka den äfven genom Ekonomi-utskottet. Afven jag värderar högt den konstitutionella friheten, men med bundna händer kan den hvarken försvaras eller rätt tillgodonjutas; handbojor hafva aldrig utgjort någon symbol af friheten, utan af motsatsen; vill man icke upplåta vårt inre näringslif åt välsignelserna af den frihetsgudintians milda regemente, som man föreger sig så ifrigt dyrka, så måste denna dyrkan vara stadd på villoväg och föga lärer då hjelpa oss att ega huru fri representationsform som heldst. Huru bristfällig vår nuvarande representation än är, så har dock erfarenheten visat att vi äfven under dess tunga former kunna uträtta mycket. Jag är öfvertygad att vi icke behöfva afbida en representationsförändring för att vinna allt hvad som i detta fall återstår att göra för återställande af en under århundranden oss beröfvad, i vårt Motioner i Borgare-Ståndet 1862 JV& 55. 105 i vårt kära fädernesland infödd och på sin tid blomstrande frihet i vårt inre näringsliv
Om nu föräldrar eller förmyndare föredraga att heldre till FörmyndareKammaren aflemna låneoch säkerhetshandlingar för de omyndigas medel, och således undgå besväret oell äfventyret vid deras förvarande, så torde ej heller kunna förnekas att FörmyndareKammaren, som får detta besvär på sig öfverflyttad! och för handlingarne står i ansvar, derigenom bevisar den omyndige och hans förmyndare en tjenst samt bereder den förre en ökad trygghet, och den sednare ett minskadt ansvar, hvarföre ersättning billigtvis kan ifrågakomma, utan att denna vedergällning bör kunna hänföras till hvad med beskattning förstås, lika litet som derunder kan inbegripas det tillskott hvilket påbjudits för den händelse att genom testamente ellerannat förordnande blifvit stadgadt, att penningar skola för omyndigs räkning, genom särskild persons försorg, för visst ändamål göras fruktbärande, utan att ingå i FörmyndareKammarens allmänna fond, enär upsigten öfver dessa sistnämnda medels förvaltning medför för FörmyndareKammaren ett särskildt sysslande utöfver hvad i allmänhet åligger densamma i afs. på omyndige och deras medel, och hvilket sysslande skulle kunna blifva ganska vidtomfattande, om hågen att tillsätta sådane särskilda sysslomän för förvaltningen af mera eller mindre betydliga summor blefve mera allmän. Genom det nu anförda hoppas jag hafva visat att den ifrågavrde förvaltnings-proc. verkligen utgör ersättning för förvaltningskostnader, såsom den äfven i instruktionen benämnes och att genom densammas påbjudande man icke trädt för nära K. St:rs beskattningsrätt hvarunder, enl. 3 § i den för StatsRådets ledamöter utfärdade ansvarighets-lag, icke inbegripas sådane, ej till förökande af Kronans inkomster afsedde afgifler, hvilkas föremål äro inrättningar lill enskildes gemensamma nylla och beqvämlighet. En jemförelse m. fl. andra i administrativ väg utfärdade stadgar, såsom t. ex. MäklarOrdnm af år 1853 m. fl., der rätt till likartad proc. är vorden för vissa fall medgifven, kan än ytterligare styrka detta.
Endast den, som sjelf sett eller rättare hört honom dirigera, kan fatta den tändande makt, hvarmed han förstod att samla orkesterns massor till en enda stor enhet, huru han förstod att hos hvarje medlem i orkestern ingjuta den glöd, som beherskade honom sjelf, och likasom han ur pianot lockat förut ej hörda toner, så spelade han nu på orkestern såsom på ett enda kolossalt instrument, hvilket ända in i de finaste skiftningar återgaf de uttryckets och stämningsskalans vexlingar, som hans fullkomligt sjelfständiga konst äfven på detta område erfordrade. Härifrån stego nu den klassiska musikens heroer fram i en ny eller snarare i sin rätta, under tidernas dam bortskymda gestalt, hvilken bar det lefvande lifvets prägel; härifrån framfördes månget bortglömdt eller dittills ej till fullo uppskattadt konstverk, härifrån var det, som den tidens unga andar, nu grånade eller redan bortgångna mästare, första gången fingo tala till folket; härifrån var det ock, som han gjorde det sjelf i sina stora tondikter, med deras rika idéinnehåll, deras utvidgning och fulländning af den symfoniska stilen. Och han gjorde det så, att klangen deraf genljöd öfver hela Tyskland, ringande in den nya tidens konst, samt allt efter den olika ståndpunkten väckande jubel eller skräck öfver hvad som komma skulle. Bland mängden af hans kompositioner nämna vi här utom de rent symfoniska endast de tre märkligaste inom kyrkomusiken: hans » Granser Fest-messe », » Kristus » och » die heilige Elisabeth », emedan de på kyrkostilen inympat nya, friska skott och i sin art kunna betraktas såsom höjdpunkten af hans skapande verksamhet Till Weimar drogo årligen skaror af läijungar för att hemta visdom vid mästarens fötter. Liszt ville, att hvad han sjelf uppnått i konsten, ej skulle vara bundet vid hans person allena, utan göras till hela samtidens egendom, och sålunda mottog han med öppen famn, alla som ville och kunde taga andligt arf af honom, sålunda har hans inflytande som pedagog befruktande sträckt sig öfver ej blott gamla utanäfven nya verlden.
KYRKOGATA 12, 1 TR. HVAR OCH EN FÅR S I TT YLLE TILLBAKA I FORM AF GARN. JIILDUR .ANDERSSON, INACKORDERING SOPPA PÅ SVINÖRON. 2 å, 4 öron skollas eller svedas, vattnas ur och kokas i 2 0 minuter i mycket vatten, upptagas och doppas så i kallt vatten. Några gula rötter, lök, selleri och persiljeblad hackas och brynas lätt med litet smör, spädes med Jliter enkelt hvitt vin eller matvin och 2 liter god buljong. B. - O I — ^ kan erhållas i godt hem för en eller tvänne ynglingar eller flickor, annars Endast 1 3, 0 0 0 kr. fordras för att äldre personer, som sätta värde på köpa en verkligt god landtegendom, vänlighet och omvårdnad. Priset moderat. Ut märkta referenser finnas. Svar hvarå blott finnes hypotekslån Upplysningar af egaren E. O. L., till » A. B. », Iduns redaktionsbyrå. [087] Axvall, p. r. 6838] F I N A F F Ä R! 2 [697] å 3 möblerade mattbelagda rum, tambur, kök, nutidens beqvämligheter. Servis, godt piano. 1 4 A. Stadsgården, 2 tr. till venster. [USÖ När detta kokas, iläggas öronen och en knippa persilja, timjam, körfvel, gräslök och lagerbärsblad, endast några blad af hvarje sort. Det kokas sakta, tills de äro möra, då soppan silas och det feta afskummas. — I en annan gryta brynas 2 skedar smör och 3 skedar mjöl, uppspädes med buljongen, kokas upp, hvarpå man ilägger ett stycke skinka och kokar en timme. Det feta afskummas, och soppan silas; derpå iläggas de finskurna öronen, en knifsudd cayenne och 1 vinglas madeira tillsättas '; allt kokas några minuter. Soppan anses god. B Hur jag packar mina julklappslådor.