Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sundell sökte med nya skäl och uppgifter leda ansvars-sky Idig heten från $ig på andra, hans ansökning blifvit behandlad i den ordning med sådan* mål iakttagas, och 474 Den 2 7 Maji. att således *11 tillbörlig uppmärksamhet blifvit fästad, på bvad han sålunda till sitt urskuldande anfört. Stockholm den 27 Maj 1818. B C. Qviding. Friherre Åkerhjelm: I anledning af hvad Herr Grundelstjerna nyss yttrat, utber jag mig få tillkännagifva, att innan ConstitutionsUtskottet» ifrågavarande beslut i afseende å Herr Qviding fattades, hade Utskottet redan genom BofCancelleren från KrigsExpeditionen infordrat, så väl Herr Qvidings förklaring, sorn alla öfrige till detta ämne hörande handlingar, och först sedan Utskottet, efter granskning deraf, ärfarit, att Utskottet befann s»g på samma punct som förut, innan de sa handlingar inkommit, skred Utskottet till det beslut, som nu utgör föremål för Ridderskapet och Adelns ptöfniog. Friherre Bojie: Jag anhåller att få betyga så väl Herr Friherre Wirsén, sorn den värda Ledamot, hvilken först yrkade uppläsning a£ Herr Qvidinge Memorial min tacksamket. Ridderskapet och Adeln har derigenom blifvit satt i tillfälle att fälla ett rättvisare omdöme, än till äfventyrs annars torde kunna hafva skett. För min del anser jag Herr Qviding vid ifrågavarande tillfälle hafva gjort, hvad han bort göra. Om jag varit i Herr Qvidings ställe, hade jag alldeles icke förhållit mig annorlunda. Det är Sundells eget fel, att h*n genom sitt misstag tillskyndat sig sjelf skada. Då jag således icke tror att man med något Den 27 Maji. 475 skäl kan nyttja den föreslagne termen, att låta anmärkningen mot Herr Qviding förfalla, på den grund att Rikets väl ej kräfver någon åtgärd, får jag i stället hemställa, att Herr Qviding må alldeles befrias från berörde anmärkning, hvartill någon behörig anledning i mitt omdöme icke finnes. Herr Munck af Rosensköld:
Genom en sådan författning skulle åtminstone så mycket vinnas, att de barbariska fällningarne af den ena skogstrakten efter den andra i disproportion mot skogsvidden förekommes. Man invänder troligen alt kontrollen härpå är svår eller omöjlig, och det medgifves om man ville gå noga tillväga; men afsigten är blott alt förekomma de grofsta missbruken af äganderätten; man befarar i annat fall att landet blir obeboeligt i brist af skog, och vi hafva redan trakter som icke kunna bebos t. ex. Svältorne i Westergötland, hvilka ligga öde dels derföre, att bränsle saknas, dels derföre att vindarne der hafva ett för fritt spelrum; och af samma orsaker kunna flere sådane trakter blifva onyttige gjorde genom missbruk af äganderätten. Det gifves likväl många skogsägare som redan insett vådan af skogsbrist och derföre börjat en ordningsfull och på beräkning ställd hushållning med sine skogar, och desse behöfva inga andra föreskrifter än dem de för egen och efterkommandes väl redan underkastat sig; men just för deras skull är det nödigt, att sätta något band på misshushållaren, ty när dennes egen skog är slulhuggen kastar han 172 Den 11 December. sig pä grannarnes skogar; och man yet huru svart det är att freda en öppen skog för åverkare. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbör. Utsk. Efter uppläsningen häraf yttrade Hr af Ström: Wedan jag har ordet och då jag hört mig uppropas såsom suppleant i Utsk., får jag vördsamt afsäga mig delta förtroende, hvartill jag såsom skäl får uppgifva, att jag redan innehar så många bestyr, att jag befarar att, genom emottagandet af R. o. Ad:s mig visade förtroende, jag icke skulle kunna uppfylla dem alla, med mindre än att mina tjensleåligganden skulle åsidosättas. Hr Akerman, Fredr.: Hr af Ström har fästat uppmärksamheten på ett ämne, som är af största vigt. Litet hvar som tagit kännedom om skogarne i landet, har utan tvifvel gjort samma sorgliga erfarenhet som jag, att härmed hushållas på ett högst oförsvarligt sätt.
Jag anser den föreslagna skrifvelsen obehörig och anhåller derföre om afslag å Betänk* Den härefter först till bifall å Utsk:s ifrågav:tle hemställan framstälda proposin besvarades med starka Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hertastälde om R. o. Ad. behagade afslå Utsk:s Betänk, i denna del, samt sedan härvid svaren utfallit med starka Ja och några Nej , förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Föredrogs och bifölls Sammansätta LagSamt Allm. Btsv.- o. Ekort.Utsk:s d. 1 och 2 dennes på hordet lagda Betänk. Nio 5 5, i ani. af väckte motioner om FörlikhingsKomittéers inrättande samt om föreskrifter för deras och gode maus eller s. k. skiljomäns verksamhet. Föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda Metö* N;o 290, med förslag till voteris proposir, i atil. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om bränviusbevillnings-medlélis Omedelbara ingående till Riksg:sKont. Don i Mais. 48» Hr Printzensköld, Carl: I likartade frågor vid föreg:de Riksdagar stannade likasom nu 2 Stånd emot 2 i hufvudsaken. Utsk. upgjorde då voter:s-propos:r, men då de kommo till de 2:ne Stånd som afslogo Utsk:s framställning i hufvudsaken, blefvo de af dessa 2;ne Stånd äfven afslagne, och jag är öfvertygad att så skall ske här. Det måste vara en naturlig följd af R. o. Ad:ns beslut i hufvudfrågan, att R. o. Ad. icke godkänner en voter:spropos. sora är fullkomligt grundlagsstridig. Jag anhåller om afslag å Betänk. Erih. Raab, Adam Christian: I motsatts till siste tala ren anser jag Utsk. hafva förfarit rätt, hvarföre jag anhåller om bifall till Betänk. Hr Gr. o. Landtm, yttrade:
Jag föreställer mig, att del förslag jag gjort kan nu bljfva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, nemi. huruvjda R. o. Ad. skulle finna läll peli skäligt alt hemställa så väl lill Prestesorn IfpruleSt:n att ingå på 11. o. Ad:s samt BorgareSt;? åsigter härom. Skulle R. o. Ad. täckas fatta ett sådant beslut, anhåller jag att prpt.uklr. derom genast måtta uppsättas, justeras och lill dessa Stånd pxpedjeras, på det att inbjudningen måtte komma dessa Stånd tillhanda, innan detta StalsUfsk;s förslag hos deni blifvit föredraget. Hr Frih. p. Landtm, yttrade, alt Hf Lagerhjelius förslag vore att R. o. Ad. skulle genom prot.utdr låta afgå inbjudning till Presteoch BondeSlm alt sig med R. p. Ad. samt BorgareSt. förena i beslutet örn lönerna för hofrältslåden och assessorerne uti Hofrätterna ; hemställande Hy Landtm, nu, 0111 R. o. Ad. ansåg att en sådan inbjudnjng borde göra?. Ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Då Ståndet sjöIft liar bestämt dessa löner för hofrättsråd och qssessorpr, så lärer det yäl sket t derför att Ståndet ansett sitt beslut vara riktigt. Hvad Ståndet anser vara rikligt hundhult af sig sjellt, anser yäl Ståndet äfven böra iakttagas af andra Ständ. Det vöre pn motsägelse att vägra inbjudning i detta fall. Jag hemställer således, att R. o. Ad. mätte bifalla Hr Lagerhjelm? förslag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, ali, då han jcke af Ro.
H a n förstod nu också, hvad h o n önskade, och gick genast till hennes skrifbord för att söka efter det lilla häftet, hvars innehåll några dagar tidigare h o s h o n o m framkallat så blandade känslor. Nyckeln till skrifbordet var sliart funnen o c h m e d den äfven boken. Å t m i n s t o n e tviflade Berling ej en minut, att han hade hittat den rätta. M y c k e t riktigt, där voro Gretas fina, sirliga anteckningar. H a n hade egentligen aldrig, såsom han uttryckte sig, kunnat finna någon karaktär i Gretas stil. Hans ögon stannade vid de första raderna. D e rörde sig hvarken o m matrecepter eller annat dyligt, utan bildade ett slags förord. Utan att betänka sig läste han dem. » Jag kan lugnt tänka på min död, » hade h o n skrifvit, » e m e d a n jag ofta varit ensam o c h sökt göra mig förtrogen m e d den. Därför blir det mig ej svårt att skrifva ned, hvad jag ännu har att säga o m h o n o m. Jag är så ledsen, att jag ej kan lämna något åt Alfred, m e n han vet ju, att jag ej äger någonting, o c h mina små nipper kunna j u ingenting vara för h o n o m. Mina få böcker äro j u också utan något värde i hans ögon. Men något kan jag ändå göra för h o n o m. Därför skrifver jag noga u p p alla hans vanor o c h önskningar. a c k! hur tacksam skall jag icke ännu i min graf bli m o t henne, o m h o n g ö r allt hvad h o n kan för att vara h o n o m till glädje! » Och nu följde de små anvisningar, s o m han redan för några dagar sedan hade sett i den lilla b o k e n o c h s o m han först nu förstod. Där funnos recepter för hans älsklingsrätter, noggranna uppgifter, hur hans strumpor skulle stoppas o c h hans skjortor strykas, o c h bland annat också hennes Den 8 " ° \ ' J_ oran » t st R e d i g e r a s a f S o p h i e Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf.
„Skall det icke fylla mitt hjertas bägare med smärtans bittraste dryck, att se huru min herre och konung skymfas. Se dessa röfvare, som genomströfva vildmarken, hafva i dag vågat sig ända till portarne af din heliga stad, och hafva bortröfvat en af mina slägtingar, den sköna Alhejdi. Konung, kan du förlåta en sådan skymf, så låt aldrig mer ditt anlete lysa inom harems portar, ty dina qvinnor skola icke se dess ljus för tårar“. Och åter utgjöt hon en flod af gråt. På Schachens befallning inträdde uppsyningsmannen öfver harem, Hojar Baschi. „Hvem var denna Alhejdi, som blifvit bortröfvad?“ frågade Konungen. „O herre, den skönaste klenod. Din tjenare hade lyckats att finna denna juvel ibland qvinnor, och hon var redan bestämd för den höga lyckan att få pryda ditt harem. Hon var skön som den glänsande fullmånen, som den lysande morgonrodnaden. Hennes fader skulle blott behålla henne till nästa nymånad, för att bereda henne att värdigt mottaga sin lycka“. Emellertid anlände Storviziren, som Schachen låtit kalla; „Sadrazam“, tilltalade honom Schachen strängt: „oduglige tjenare, hvarföre underrättar du mig icke om, huru man skymfar min hufvudstad? Röfvare våga sig ända till dess portar“. Sadrazam kastade sig med pannan mot jorden och sade: „Allah är stor, konungens makt varar evinnerligen. Hvilken skulle väl i vishet och skarpsynthet kunna mäta sig med honom. Konungen täcktes låta sin nåd skina öfver sin ringaste slaf, som ätit stoft och sofvit med uppmärksamhetens öga, så att han försummat sin pligt“. „Välan, jag vill gifva dig nåd, om du, innan morgonbönen förkunnas, har återhemtat flickan och förgjort den djerfve röfvaren och hela hans anhang. Endast hans hufvud kan friköpa ditt“. På en sammetslik gräsmatta invid en källa hvilade Alhejdi. På litet afstånd slumrade en dunkel krigaretropp, knappt synlig i natten, hvar och en invid sin sadlade häst.
Vi vilja dermed ingalunda ha sagdt, alt / röken Johnsons prestation i T Kapten Fracassa » var underhaltig. Särskildt den dramatiska uppfattningen kännetecknas hos denna unga skådespelerska af godt g r y; det är den musikaliska sidan af partiet, som ej finner tillfredsställande lösning. Röstresurser saknas ej, men intonationen är osäker, och den störande benägenheten att chevrottera bör framför allt motarbetas. Att hr Warberg i titelrollen var sig sjelf, d. v. s. ypperlig, behöfver knappast nämnas. Hos denne intelligente skådespelare ersätta lifligt träffande dramatisk färgläggning o c h den bästa frasering hvad möjligen kan fela i röstväg. Hr Lundahls lilla röst är ej oäfven, men hans spel är matt och ointressant. Fröken Ekström deremot ådagalade en naturlig och täck liflighet så i sångföredrag som spel, hvilket sekunderades af hr Klinger pä ett sätt, som gaf anledning att rned intresse motse, det någon större uppgift förelägges honom. Från detta håll kan vara något att vänta. Musiken — af Dellinger — var i det hela temligen tunn. Ett par valsmotiv och Kapten Fracassas marschkupletter framträdde skarpast och slogo lifligast an. M:lle Trebellis afskedsmatiné i Berns salong sistl. söndag var talrikt besökt o c h bifallet synnerligen lifligt. Såväl matinégifvarinnan sjelf som hr Conrad Behrens emottogo efter hvarje nummer flere inropningar. Den 25 sept. Idun af A v e. (Forts.) K Klara och Anna voro ännu frånvarande, och med en pinande klarhet förstod Steinerz, att denna förlängda frånvaro var afsedd att väcka hans längtan. Och denna längtan ville ej infinna sig, det tjenade till intet att söka föra sig sjelf bakom ljuset. Den heta lågan var släckt; den skiftande, skimrande bubblan på lyekobägarens rand hade brustit, och de stänk, han fått i ansigtet dervid, kändes så otäckt jolmiga. Mor Helena var vid samma ålder som Klara och barnlös som hon; mannen var fyra år äldre.
Direktionen för anläggande af en ny kommunikations-led genom Jemtlands län emellan Bräcke gästgifvaregård och Norrige, gjord ansökan att utbekomma första andelen, 50,000 R:dr, utaf det för nämnde anläggning beviljade anslag, hafva Fullmäktige fästat uppmärksamhet på den omständighet att, enligt Kongl. Maj:ts rörande detta ämne den 2 sistlidne Juli till Fullmäktige aflåtna nådiga skrifvelse, anslagssumman för ifrågavarande arbetsföretag skulle utgöra 244,500 R:dr, men att densamma uti 131 § af Riksgälds-kontorets reglemente upptagits till blott 240,500 R:dr. Då nu förstnämnde summa ej mindre uti Hög!o(l. Stats-utskottets af Rikets Ständer bifallna Utlåtande M 144 blifvit af nämnde Utskott föreslagen, utan jemväl uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 4 November 1857 finnes upptagen såsom för ilrågavande arbetsföretag beviljad, hvaremot anslagsbeloppet i Riksdagsbeslutet upptages till blott 240,500 R:dr, hafva Fullmäktige, under den 12 sistlidne Augusti, ansett, att anmälan hos Rikets nästsammanträdande Ständer borde ega rum, för vinnande af nödig rättelse härutinnan; och hafva Revisorerne, delande denna Fullmäktiges åsigt, funnit sig böra hemställa, att Rikets Höglofi. Ständer måtte förklara, att det för ifrågavarande arbetsföretag beviljade anslag borde utgå med det uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 4 November 1857 utsatta beloppet, 244,500 R:dr, såsom utan allt tvifvel varande den summa, Rikets Ständer dertill beviljat.
Att de svårigheter, hvil - Den ii Mars f. m. 7 la förekommit emellan England och Tyska lull fölen in gen, härleda sig från samma grundsats af ömsesidiga fördelars afvägande, är lika ostridigt; och Englands återgång till ett systeme af måtta och billighet, som erkänner alla folkslags lika rätt och skänker samma hägn åt ali mensklig industri, skall länge uteblifva, oaktadt den föresyn man erbjuder åt den största handelsstat på jorden från en vrå af norden. Svenska Brukssocietetens, af Bergs-och CommerceColltna understödda und. hemställan, att K. M. täcktes med främmande makter öppna underhandlingar, ledande derhän, alt de tryckande tullafgifter, som för närv. i åtskilliga länder försvåra afsättningen af Svenska jernet, mätte blifva nedsatte, ger ett förhållande vid handen, der reciprociteten kunde bli af nytta för Raket. Månne ej den orimligt höga tullen i England på Svenska trädvaror, hvarom fruktlösa underhandlingar varit öppnade, ger den andra stora tillämpningen af ifrågavar. grundsats? Se på lagren i stapelstäderne och de låga prisen på denna, för vår export ganska betydliga artikel Så länge England finner sin räkning vid att gynna trädvaru-exporten från Canada, skola dock betydliga uppoffringar erfordras å Sveriges sida för att vinna ett mål, som troligen kunde ernås emot utbyte af hvad man nu skänker bort, sedan Canada gjort sig oafhängigt af moderlandet. Kan det vara likgiltigt för riket, om tollen på Svenska jernet blefve nedsatt i Frankrike och för trädvarorna i England?
Remman. ^etittiiang oi^ yägen(;ctcr8 toärbett C<OÖ O O o 5?arerttig8s(Sotttttttt P " ©'fr c 5, 5 5 ä c P ^ Äamtitarberrcit 9}. 9c _ 223eltnora ÄttrtgögStb . 1 3 18,000 ©ilo Qmartt, mcb 4 t-Htt fiettar, gåt tjefa Stel 30,000 48,000 ^ofiÄameteteiten g)ttgfiö ÄronofifEert, ftofjtfc — forn betalar ränta efter SotbeboEett. \ (14) S£iftt;öc 33ciM(liititg8s0ototbttingeii 1858. &<ijcrin^é S»in(jb, fcttmruti uppräf n<t$ (Bitflfltfwertcré, 335<trt>$Int$ ocft Äfrö; tift ?i. Soc* 45u86onbe3 odj (SgenbomS; egates 9?amn. 23oning8; (lätte f(3er(oner8 9?amn odj i?tfe (arnt 9MrtngarneS 6e C» 3* »s‘ o CO s 8 * »r rt tyco ver. S CO o c1' g* >rr. ao *? o1 c ts <-«■ s co §&
Lades till handlingarna» N.-o 564, (Förstärkt Siats-Utskott}, angående verkställd omröstning, i anledning af Puks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande ett ifrågaställdt anslag för uppbyggande af ett straff-fängelse efter Pensylvania-melhoden. Lades till handlingarna. S. D. Ånjro föredrogs Bevillnings-Ulskottets Utlåtande N:o 5i, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 43, angående befrielse från Bevillning för Lima sockens invånare i Vestra Dalarne. Ståndet fann för godt bifalla Utlåtandet N:o 43. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Bevillningsoch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 21, i anledning af återremiss å Betänkandet N;o , 3, angående dels controller emot missbruk vid fi ibrefs-rältigbetens uSöfvande och dels om fribrefs-rätt för Länsman, fann Ståndet för godt bifalla Utlåtandet N;o i3. S. D. Ånyo föredrogs Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsocb Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 22, i anledning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, angående föreslagna förändringar uti Kongl. Förordningen, til förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, af den 12 December 1835. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos och biföllos Banco-Utskotlels Utlåtanden: N:o 182, med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 5:te Art. af nu gällande Banco-Reglemenle; N:o 183, med förslag till åtskillige förändrade föreskrifter uti 6pe Art. 1 och 2 Afdelningarne af nu gällande Banco-Reglemente. Den 4 Juni 184 *• Från H ö g 1 0 f 1. Ridderskapet och Adeln. S. D. Upplästes Kongl. Maj;ts denna dag ankomna Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Möles-Passevolansens upphörande; Gifven Bih. till R. St.
Om man, då räntorna äro så fördelade, att somliga räntegifvare äro skyldiga att utgöra sina till flera räntetagare, uppställer stadgandet så allmänt, att räntetagare ålägges att socke nvis för räntegifvarne utsätta levereringsorter, så kan man vara säker, att stadgandet icke låter sig utföra. Uppgiften, att man här på f. m. fattat beslut, stridande emot ett föregående, lärer vara en anmärka, emot Hr Gr o. Landtm:s utöfning af sitt kall, hvilken derföre icke behöfver upptagas af mig. Frih. Cederström: Jag har svårt att fatta Hr v. Hart mansdorffs sista yttrande. Hvad jag föreslagit är, att en räntetagare icke må kunna anvisa räntegifvare till leverering å flera ställen, och då i Skåne ordet by, till följd af enskiftningen, icke kunde vinna tillämpning, anser jag stadgandet böra uttryckas så, att räntetagare icke må aga anvisa räntegifvare inom samma socken lill leverering på flera ställen, hvarigenom ali farhåga för missbruk lärer vara undanröjd. 18 IL 20 154 Den 22 Januari e. m. Hr Hjärne, Harald: Man skulle lätt kunna tro, att någon ånger fattat Frih. Cederström deröfver, att han biträdde det beslut, som fattades på f. m., då man nu hör, att Hr Frih. icke är lika mån om räntetagarnes rätt som på f, m. Jag säger icke detta för att bestrida den förändring, Hr Frih. begärt; men jag begärde ordet för att genom ett exempel visa, huru långt man gått uti förminskandet af räntetagarnes rätt genom att förändra ordet by lill socken. Det lärer icke vara någon obekant, att det finnes räntetagare, hvilkas räntespannmål uppgår ända till 20 a 3o t:r inom samma socken. Han skulle således icke kunna anvisa en del af detta belopp att levereras hos honom till användande i hans hushåll och det öfriga till försäljning i någon närbelägen stad, utan måste bestämma sig för en enda ort till leverering af hela partiet. Ehuru detta blir följden af Frih.
Man befarade nemi. alt prejudikatet, att upphäfva en på i laga ordning upprättadt kontrakt beroende förbindelse, skulle möjligen blifva vådligt för framtiden, men efter de upplysningar, Utsk. erhållit, fann man, att arrendatorn gjort betydliga förluster på fisket genom uppdämningen vid åns utlopp i hafvet, som hindrat laxen alt i ån inkomma. Det har äfven blifvit uppgifvet, att laxfisket lidit dymedelst, att valtenhöjden i den sjö, hvarifrån ån liar sitt ursprung, blifvit sänkt och vattnet i ån således fallit mera ojemt än förr, hvadan Utsk. ansåg sig böra biträda hvad lokala myndig - 408 Den 29 Mars. heterne tillstyrkt, och Utsk:s beslut är således grundadt på K. bef:des yttrande i ämnet. Man förutsatte, att desse embetsmyndigheter skulle hafva närmaste kännedomen om fiskets tillstånd, och Utsk. fann sig af sådan orsak icke böla utsträcka sill tillstyrkande utöfver hvad K. bef:de i Blekinge län hos K. M. föreslagit. Betänk, må gerna återremitteras, men jag tror, att Utsk. icke haft skäl att förfara på annat sätt än det gjort. Frih. Cederström: Jag har ånyo begärt ordet i anledn. af Hr von Hartmansdorffs återupprepande af betänk:s innehåll, nemi. att uppmuddring af Mörrums å icke blifvit verkställd. Underlåtenheten häraf har icke varit till arrendatorns förlust, utan till dess fördel; ty den, som försöker alt uppmuddra en å, hvarest laxfiske finnes, och såmedelst borttager gräset från bottnen, borde äfven veta, att lax och annan fisk vänder boi l ifrån ån och återkommer icke förr än gräset efter Hera års förlopp hunnit tillvexa. Detta är så allmänt kändt, att det icke bordt undfalla någon. I öfvigt synes hufvudsakligaste orsaken lill fiskets försämrade tillstånd böra sökas uti de oordningar, som i sednare tider ägt rum utanföre inloppet till ån, genom liskande med nät och dylikt; men arrendatorn har likväl varit berättigad, att sådant förhindra, om han så funnit nödigt.
Det är klart, att det skall inveckla räkenskaperna och försvåra göromålen för de personer, som med uppbör - Den 7 September e. m. 75 den hafva att skaffa, samt jemväl försvåra kontrollen och göra det omöjligt för de skattskyldige att, utan besvärliga uträkningar, förvissa sig om, huruvida debiteringen af deras utskylder är rigtig eller icke. Erfarenheten har också beklagligen visat att de tjenstemän, som haft att skaffa med uppbörden, just af detta system hemtat tillfälle att begå underslef. Jag tror det således vara nödvändigt att någon åtgärd vidtages för att genom räntornas förenklande undanrödja förenämnde olägenheter. Förslaget derom är ej heller någon nyhet ty i mer än 100 år har det varit föremål för Regeringens och representationens omsorger, huruledes en sådan förenkling kunde på lämpligaste sätt tillvägabringas. För att emedlertid icke gå för långt tillhaka, så får jag erinra, att, efter hvad i betänk, är upplyst, redan är 1828 ett förslag till ränteförenkling var utarbetadt af kammarcolhm. Detta förslag hvilade på den grund att de många olika räntepersedlarne skulle sammanföras till några få af de s. k. hufvudräntorne, och att således åtskilliga räntepersedlar skulle utbytas emot andra. Då kommitterade erhöllo sitt uppdrag, var det naturligtvis deras skyldighet att noga öfverväga på hvad sätt en nödig förändring skulle kunna tillvägabringas, så att den på samma gäng uppfyllde sitt ändamål att förenkla skatteväsendet, och bevarar så väl de skattskyldiges som Statens rätt. Vid öfvervägande af alla dervid förekommande omständigheter, visade det sig snart att, derest man ville följa den förut iakttagne grundsatsen, att utbyta de många räntepersedlarne emot andra, skulle en sådan åtgärd, mötas af den betänkligheten, att de nya räntepersedlarne, till hvilka skatterna skulle förvandlas ifrån de gamla, svårligen i tidens längd, skulle kunna till sitt värde fullkomligen motsvara dessa, ock i samma mån, som en dylik olägenhet egde rum, skulle en höjning eller sänkning af räntan komma att inträffa. Sådant mäste ock alltid blifva följden af hvarje utbyte utaf en persedel mot en annan.