Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. öfverrumplade sig sjelfva och nationen, om så vigtiga ärenden, utan den sednares vetskap, finge börjas och afslutas vid en och samma riksdag; men en uppenbar misstydning är det både af grundlagens ordalydelse och anda, då man yttrar såsom grundsats, att likstämmiga beslut vid tvenne riksdagar äro nödige. Denna misstydning är dock mycket allmän och härflyler från en oriktig föreställning om beskaffenheten af ett beredi förslag, hvilket icke må såsom beslut anses — då grundlagen uttryckligen förbjuder att besluta — ehuru resultaterne af öfverläggningarne och af voteringarne förekomma såsom fattade beslut. Det skulle icke hafva ringaste stöd i sundt förnuft, om grundlagen bade erkänt beredningsåtgärderne såsom beslut, emedan, vid det välkända förhållande, att menniskorna i hvarje fattadt lagsliftningsbeslut, ehuru nöjda de än månde vara med hvad de nyss antagit, likväl alltid hafva både benägenhet och förmåga att efteråt inse möjlighet till ytterligare förbättring, det vore en orimlighet alt begära af R. St., att de skulle, efter att en gång hafva fästat sig vid ett beslut, besluta om igen vid en sednare tid, då de insett många rättelser vara af nöden.
Sedlarne öppnades, och sunnos wara gifne af Bonde-Ständets Ledamöter 1 Ja och 2:ne Nej; af Borgare-Stättdcts 1 Ja och2:neNej; afPrcsteStändcts 1 Ja och 2:ne Nej; samt af Nidderskäpets och Adelns i hwardera Classen 1 Ja och 1 Nej. Och som Nej wnnnit, skulle pä sätt för detta fall blifwit proponeradt komma att förhällas. Herr Cancellie-Rädet och Commcndeuren af Kongl. Nordstjerne-Ordeu G. Adlerbeth uppläste ett Memorial, som, wid detta Protocoll bilagdt, flulle ätfölja Utskottets Betänkande till Riksens Högloft. Ständers Plena. in gäem "Under det Constitutions-Utskottet warit sysselsatt med det wigtiga arbete att föreslå en ny Regeringsform, ett arbete, som pä det betydligaste sätt blifwit förswäradt af den Utskottet älagda pligt, att anwända skyndsamhet, i en tidpunct, dä hwarje dags förlust anses för en ökad Rikets wäda, hafwa Motioner i Niks-Ständen blifwit gjorda och Memorialer till Utskottet remitterade om sädanc SamHälls-Classers intagande i Ständernes Representa - 84 Expeditioner till Riks StLnden. tion, som, genom sin delaktighet i Statens allmänna bördor och ur flere skal, dertill synas berättigade. Men denna i och för sig sjelf ganska ömtäliga fraga bar blifwit sträckt än widare. Påminnelser emot hela Representationen äro wäckta; tryckta skrifter hafwa dem yrkat och uppdagat nödwändighetcn af rättelser. Jag bekänner, att min öfwcrtygelsc blifwit bekräftad om nyttan af en förbättrad Representation, och att en sadan torde blifwa ett framtida fäste för beståndet af Swerigcs Statoförfattning. Men all öfwerläggning om Reform förutsätter twänne considerationer: fragan om och frägan huru.
Drages nu ifrån samtliga skulderne 5,722,067: 13. 8. verkliga tillgången 4,929,502:38.10. dä visar sig större skuld än tillgång Bifalla R. St. K. M:s nåd. propos. att den del af mindre kreditivet, som är använd till undsättningar, må disponeras för framtida undsättnings-anstalter, kommer bristen att ökas med 250,000: 792,564: 22. 10. och blifver dä 1,042,564: 22. 10. Den 12 Februari f. m. 409 I denna äro ändock icke inbegripne 70.391: 4. 9., hvilka nyligen blifvit af riksg.-kont. ytterligare utbetalte till fyllande af bristerne i 1845 års förslagsanslag. Sedan jag nn framlagt riksg.-kont:s verkliga ställning vid innevar. års början, följer deraf, såsom corollarium, alt jag i allo tillstyrker bifall till det af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström framställde förslag. Gr. Cronhjelm: Jag har begärt ordet hufvudsakligen för att rälta en af Frih. Cederström lemnad uppgift eller rättare förmodan. Frilen trodde nemi. alt orsaken hvarföre Utsk. föreslagit att bankovinsten skulle först vid årets slut aflemnas varit den, att Utsk. velat att banken skulle för den under året inflytande vinsten uppköpa obligationer, vid hvilka obligationers försäljning, dock enligt hans förmenande, vid årets slut skulle kunna inträffa, att genom kursering kunde uppkomma en förlust, öfverstigande det belopp hvartill räntan å obligationerne under året uppgått. Detta har visserligen icke varit Utsk;s mening. Utsk. har, i afseende på obligationerne, endast afsett att få bibehålla de obligationer, banken redan för närvar, äger; men icke att man för den ärliga vinsten skulle ytterligare köpa obligationer, utan endast att man vid hvarje års slut skulle i kontant utbetala denna vinst.
Jag föreställer mig, alt den Högloft RiksRätten torde finna betänkligt att inlåta sig i någon afgörande pröfning af Hr Justi tieOm buds mannens ifrågavarande grundlagstolkning, enär densamma vidrör en Statsrättlig principfråga, hvaröfver, om också Regeringsformens derom handlande ordalag ansåges medgifva skiljaktiga meningar — hvilket jag bestrider — , det dock icke lärer tillkomma någon domstol att fälla ett, inom de lagstiftande makternes område, möjligen ingripande utslag. Flera bland de anklagelser, dem Konstitutionsutskottet uppdragit åt Hr Justitieombudsmannen att utföra, eller, rättare sagdt, de flesta kunde synas hafva till syftemål, att påkalla en sådan utöfning af den Högloft. RiksRättens vigtiga kall, hvarigenom Domaremakten skulle småningom komma att stadga grundlags förklaringar > i stället alt endast tillämpa grundlagarnes hud. Men jag gör mig förvissad, att någon sådan, emot Svenska Statsförfattningens anda och syftning vidrig afsigt, derest den kunnat ingå i anklagelsernes beräkningar, icke varder af den Högloft. RiksRätten främjad genom något prejudikat, hvilket möjligen kunde förr efter sednare leda till vådliga följder i en helt annan riktning, än den, som man måhända nu deraf väntat. Ehuru öfverflödigt det sålunda torde vara, vill jag likväl med några få anmärkningar blotta svagheten af de skäl, som Hr Justitieombudsmannen framställt mot den redan afgifne förklaring, hvars hela lydelse jag i öfrigt åberopar. Hr Justitieombudsmannen har sökt gifva en blott tillfällig betydelse åt Piikets Ständers uti deras underdåniga skrifvelse om Statsregleringen af den 10 April 1810 yttrade, samt vidare uti 12 § af Riksdagsbeslutet den 2 Maj samma år upprepade och högtidligen bekräftade erkännande af Kongl. Maj:ts höga rätt, enligt 62 och 64 §§ Regeringsformen, att inom hvarje bland de fastställda hufvudtitlarne af RiksStaten ”fritt och obehindradt disponera” de å densamma uppförda anslagssummor.
Dä Boktryckarens skyldighet är owilkorlig, att förskaffa sig namnsedel, och således ej blott har afseende pä den händelse när auctorn för Boktryckaren will wara okänd, utan tvid alla tillfällen utgör för denne sistnämnde deri egentliga säkerheten till befrielse, att sjelf answara för en skrifts innehäll, och dä ordet röjer utmärker tillräckligen endast det fall dä författaren will wara okänd, anser wäl Utskottet, enär äfwen, såsom nyst sagdt är, namnsedel» utgör Boktryckarens förnämsta säkerhet, något särskildt answar för uppbrytandet icke bchöfwa föreskrifwas, hwadan Utskottet anser rcdactionen, sädan anmärkaren den föreslagit, mindre lämplig; men deremot, under erkännande af nödwändigheten att ifrägawarande namnscdlar alltid mä äga möjligaste tillförlitlighet, fär Utskottet, med anledning af hwad anmärkaren för öfrigt i detta ämne an - 666 Expeditioner till Riks-Ständen. fört, föreslå att i detta moment framför ordet Män införes: Swenska och inom Swerige boende. 1 F 6 moni. Rörande detta moni. anför anmärkare»: "Manne ej tydligare: Den hwilken "utgifwer öfwersättning af Utländsk mans "arbete etc.? Men om Utländsk mans arbete ut"giswes i Original och detta är förgripligt? Ett sa"dant finnes till exempel skrifwet pä ren och tydlig "Swensta? Utgifwarcn mäste wäl wara answarig derföre da författaren, ehuru känd och bewislig, ej "kan tilltalas; således torde man rättast böra säga: "Den hwilken utgifwer Utländsk mans arbete eller öfwersättning deraf eller Inländsk "mans etc." I enlighet med hwad anmärkaren här föreslagit och uppå de af honom anförde skäl, sär Constitutions-Utskottet wördsamligen till Rikse no Högloft. Ständer hemställa, om icke början af detta moment ma salunda förändras: Den hwilken utgiswer Utländsk mans arbete eller öfwersättning deraf eller Inländsk mans etc. 1 tz 7 mom.
Juni i P. 156, 533, 607. i anledning af Revisorernes år 1820 fram* slälda anmärkning, rörande 11,000 R:dr förskjulne medel till Lyckeby Qvarnars reparation. Junii P. ?56, 533, 607. — i anledning af Revisorernes åren 1820 och 1822 framslälde anmärkning, rörande utlemnad koppar till taktäckning A Kongl. Slottet, och H. K. H. Prinsessans Palais i Hiifvudstadeu, Juni! P. i56, 533, 607. Julii P. io45. fi anledning af Revisorernes anmälan, rörande det för BagareEmbelef i Hufvudstaden år 1818 anslagne partie Räg. Junit P. i56, 533, 607. *— i anledning af Revisorernes Ar 1820 framslälde anmärkning, rörande föihöjning i Spanmåls-upphandlings-prisen för Skaraborgs Län. Junii P. 157, 533, 607. «_ i anledning af Revisorernes Ar 1820 gjorde hemställan, rörande Spanmåls upphandling j de orter, der klen skörd inträffat. Juuii P. jSy, 534. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: i anledning af Revisovernes år 1830 anmärkning vid ett Öfverste Conrad Åkerhjelm heviljadt Spanmålslån i Umeå Magazin.
I allt fall varder, om nämnd alltid tages från närmaste härad, denna nämnd, hvarje gång det brott, hvarom ransakas skall, blifvit begånget inom annat härad än det, till hvilket nämnden hörer, eller inom annan domvärjo, än som lyder under den häradsrätt, till hvars ledamöter nämnden blifvit kallad, besvärad med en tjenstgöringsskyldighet utöfver hvad den rätteligen åligger, utom det att en och annan ledamot i samma nämnd, om än ransakningen tillkommer häradsrätten i orten, ej kan undvika betydligen längre resa än till häradets vanliga tingstad; och hvad länsmännen angår, så enär den länsman, inom hvars distrikt det brott, hvarför den häktade är anklagad, blifvit föröfvadt, måste, såsom allmän åklagare i orten, under ransakningen föra talan, följer, att de i nu ifrågaställde fall, ofta måste för berörde ändamål begifva sig utom deras distrikter. l’å dessa ökade besvär och kostnader för nämnd och länsmän, har nu motionären fästat uppmärksamhet, under yrkande, att ersättning derför måtte af allmänna medel utgå. 6 Slalsoch Lag-Utskotlens Utlåtande, M 86. Utskottet, som för behandling af ifrågavarande ärende sammanträdt, medgifva jemväl billigheten i berörde yrkande. Del synes visserligen, som om 1845 års lagstiftare betraktat flere härader, hvilka gemensamt utgöra en domsaga, ehuru hvar och en innefattar en serskild domskrets, såsom en jurisdiktion; men ostridigt är likväl, att nämndens förbindelse att, utan ersättning, deltaga i lagskipningen, af våra äldre lagar, likasom af 1734 års, varit begränsad af det härad, hvarföre den blifvit vald. Då emedlertid redan denna förbindelse, förenad med den mängd åligganden, som inom häradet måste af nämnden bestridas, medför så mycket besvär, att klagan deröfver ofta försports, följer, att anledningarne till sådan klagan skulle ökas, derest nämnden ålades de ökade göromål, motionären anmärkt, utan alt derföre åtnjuta någon godtgörelse.
Detta misstag skall dock blifva rättadt uti de tryckta uppsatserna öfver voterisproposinas innehåll, som komma att före förstärkta StatsUtskls sammanträde utdelas. W. Karström. Hr Gunther, Carl Gust.: Sedan den oss genom Hr Ridd.Secret. lemnade underrättelse sålunda nu vunnits, har jag icke någon anmärkn. att göra; eljest hade jag ämnat yrka återremiss. IIr Dalman: Äfven i denna punkt har Utsk. varit inconsequent, då det icke inbjuder R. o. Ad. att förena sig med PresteSt. Jag begär nu directe propos. till ett sådant instämmande. Hr von Hartmansdorff: Sedan nödig upplysning från StatsUtsk. vunnits, lärer all anledn. till återremiss saknas. Jag förmodar således, att R. o. Ad. här förfar på samma sätt som uti andra punkter, der inbjudn. icke blifvit framställd, och anhåller följaktligen om godkännande af den föreslagna voter:spropos:n. Hr Cederschjöld: Jag kan icke begripa, huru Utsk. kan föreslå votering öfver ett anslag, som blifvit af 3 Stånd afslaget; och det kan ju icke bestridas, att den högsta summan, hvilken blifvit af R. o. Ad. antagen, är afslagen af de öfriga 3 Stånden. Den 26 November f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det H. Ex. i anleda, af Hr Dalmans begäran ansåg sig skyldig förklara, att, då ingen inbjudn. till R. o. Ad. blifvit gjord att frångå sitt i ämnet förut fattade beslut, Ii. Ex. icke ansåg sig berättigad att i sådant afseende framställa propos.; utan hemställde II. Ex., om R. o. Ad behagade godkänna votenspropostna i 6:te punkten med den redactionsrättelse, som af Ridd.secret. blifvit anmäld. Ropades ja. Hr Dalman reserverade sig emot det fattade beslutet. 7tde punkten. Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. 8:de punkten.
»Det är sista aftonen», sade hon, sträckande ut sina armar med en förtjusande åtbörd, »spela i qväll så som jag vet att ni kan, jubla, hota, bed – ah, som endast er fiol kan det! – jag vill taga de tonerna med mig till Paris, de skola vara mitt minne af denna sommar.» »Jag kan icke», svarade han brutet och klanglöst, »ni anar icke, ni kan icke göra er en föreställning om ... Ni vet icke hvad jag varit och hvad jag är.» »Jo», svarade hon bestämdt och de blå ögonen gnistrade till under den askgrå frisyren, »jag vet det, jag vet framför allt hvad ni är. Ett enda kraftigt ryck, och ni är på er plats.» Åter kände Agda den lilla handen darra. Men han skakade sorgset på hufvudet. »Ni missförstår mig», sade han, »lifvet är mig intet, och jag fryser till döds.» Han ryste och äfven främlingens kinder miste något af sin färg. Men hon svarade icke. »Pas un seul rayon de soleil, pas un seul», sade han, och strykande med handen öfver sin panna vände han sig om och gick. Agda förstod ej orden, men den obekanta böjde sig framåt och såg henne in i ögonen, frågande, nästan bönfallande. »Och ni?» sade hon, »ni är ett barn ännu och förstår honom icke. Vet ni väl sjelf hvad solsken vill säga!» Hon lutade sig hastigt ned och kysste hennes panna. Det föreföll Agda som vore denna kyss invigningen till ett hemligt uppdrag. Förbryllad stod hon och såg efter den okända, som med en ledig rörelse förde sitt släp åt sidan och gick ut i musikrummet. Hon drog sig åter in i nischen och i detsamma kommo tvenne damer förbi. »Jag finner honom helt enkelt beklagansvärd», sade den ena. »Ja det är att hårdt få böta för en ungdomsförvillelse», svarade den andra, »man säger att det är af svartsjuka som ...» De gingo längre bort och Agda hörde icke mer. Då de återkommo hördes orden tydligare. »Och att efter allt detta begrafva sig som landtbrukare i Skåne!»
Han utbad sig af Valeria att med egen hand få fästa detta pärlband omkring hennes hals. Det kändes henne ovanligt tungt och varmt, och det liksom häftade sig fast vid huden. På aftonen, då de slagit sig ned på terassen i skuggan af oleander och lagrar, började Muzio berätta o m sina resor. Han talade om af honom skådade, fjärran aflägsna trakter, o m skyhöga berg, om floder, s o m mera liknade haf. Han beskref kolossala tempel och palatser, tusenåriga träd samt i alla regnbågens färger skimrande fåglar och blommor. Han berättade om de städer och folk, han besökt, och hvilkas blotta namn klingade sällsamt och sagolikt. Hela Östern var för Muzio bekant. Han hade genomrest Persien, Arabien — det land, där hästarne äro skönare och ädlare än alla andra lefvande varelser. Han hade trängt djupt in i Indien och till o c h med uppnått gränserna af Kina och Tibet, hvarest den lefvande guden själf, under namn af Dalai-Lama o c h i skepnad af en stum människa med smala, sneda ögon, bosatt sig på jorden. I sanning underbara voro dessa berättelser, och liksom tjusade åhörde h o n o m Fabio o c h Valeria. Egendomligt nog hade Muzios drag föga förändrats. Hans af naturen mörklagda ansikte hade visserligen af en varmare sols strålar ytterligare förmörkats, och hans ögon hade fått en djupare glans. Men detta var också allt. Däremot hade uttrycket i hans ansikte blifvit ett annat. De energiska stränga anletsdragen lifvades ej ens då, när han erinrade sig öfverståndna faror om natten i skogar, som genljödo af tigrarnes tjut, eller o m dagen på ödsliga vägar, där fanatiska, grymma hedningar lurade på främlingen, utsedd som offer åt någon oblidkelig gudom. Äfven Muzios röst hade fått en djupare klang; händernas, j a hela kroppens rörelser hade förlorat den förra otvungenhet, som är sä egendomlig för den italienska folkstammen. Med tillhjälp af sin malajske tjänare, som snabbi och automatiskt fullgjorde alla hans befallningar, visade Muzio sitt värdfolk några konststycken, hvilka han lärt af de indiske braminerna.
Jag förstod nog att det var fråga om det finska folket och dess ädla kamp för sitt andliga sjelfbestånd och jag kände inom mig att den ena af de två verkande krafterna måste ådagalägga mycken hängifven kärlek för den stora saken, och, väl icke afsäga sig sina minnen, sin färg och sitt namn, men dock i viss mon strida under den andres baner. Det var den svenska kraften, medan det finska elementet deremot i fulla andedrag insöp det nya lifvet och med väckt hopp gick sin framtid till mötes. Men der uppträdde en annan talare och sade att bredvid det finska folket fanns, och det just inom dess eget land, dess allra farligaste fiende. Denne bar skepnaden af en vän, men var likväl genom hela sin ställning i samhället så mäktig och framstående att han hotade qväfva det egentliga folkets utveckling, och denne falske vän var det svenska elementet i Finland. Då, Erik, vredgades jag och såg mig om efter dig, ty jag hoppades att du skulle uppträda och med ett manligt ord tillbakavisa beskyllningen om falskhet, men jag såg dig inte, och då jag gick att söka dig, fann jag dig omsider i en krets af muntra unga flickor, med hvilka du skämtsamt bytte ord om samma sak, för hvilken derborta hjertan och hjernor glödde. Jag vände om och, man är så underligt stark i drömmen, uppträdde sjelf inför den stora församlingen och sade högt att jag skulle bevisa dem huru hjertligt och uppriktigt svenskarne menade väl med Finland och att de båda folken ingått ett evinnerligt fostbrödralag, som beseglats i hundrade blodiga strider. De församlade männen bugade sig blott artigt leende, men den förste talaren störtade ut och en underbar, oemotståndlig makt förmådde mig att följa honom. Då jag kom ut befann jag mig i en vacker trädgård och der såg jag dig gå arm i arm med ett ungt fruntimmer. Jag förstod då att I voren förlofvade med hvarandra. Jag vaknade." Erik såg brydd ut, men Jenny fortfor, och vid det hon talade antog hela hennes väsende ett sällsamt uttryck af inspiration: "Jag inslumrade dock snart åter och en annan dröm framställde sig för mig, helt olik den förra.
KammarRätten, men ännu icke voro lörsedde med påteckning om granskningens fulländning.. 2:o för 1800 års MötesPassevolanceFond afl enm ad. serskild Hufvudbok, hvilken undergått granskning i Kongl. IiammarRätten, med anmärkningar. Anledningen till den sålunda afgifne dubbla redogörelsen för 1829 års MötesPasSevolanc e-af gift har igenfunnits i Kongl. Majrts den 27 Augusti 1831 till Kongl. KrigsCollegium aflåtne Nådiga befallning: ”att till Revisorerne;’aflemna redogörelse för nämnde afgift, utan balancerad brist eller behållning från föregående årets, Gamla PassevolanceFondens, Räkenskaper: att uti denna redogörelse i Credit borde upptagas alla de utgifter, som blifvit för 1829 års vapenofuingar och Yerkets aflöning utbetalde, eller det i öfrigt efter i Nåder stadgade grunder tillhörde PassevolanceCassan att bestrida: att denna redogörelses utgående Balance, så i Debet som i Credit derefter borde upplagas i en ny för äret i83o upprättad redogörelse, jemte de utgifter, sorn blifvit under är 1800 af föregående årets MötesPassevolance-afgift utbetalde: att i83o års Räknings utgående Balance åter borde upptagas i en ny redogörelse för 1831 , och dermed sedan fortfaras, utan all sammanblandning med nya PassevolanceFonden: att hvad som i i83o års räkning befunnes vara en behållning, sedan alla utgifter, sorn af 1829 års MötesPassevolnnce borde utgå, blifvit liqviderade, skulle anses såsom ett den gamla Fonden tillhörande räntebärande Capital, hvarå den belöpande räntan borde upptagas i hvarje års Debet, samt användas till a bonande af så många bland de på gamla Påssevolancelnrättningens IndragningsStat uppförde personer, som årets ränteinkomst med - ( 6, ) gifver; Kongl.
S. D. Eft er afl hafva genomgått de af Herr Kapitenen Nordenfelt, Herr Majoren Adelsköld och Herr Grefve von Rosen afgifna och uti Afdelningens Protokoll för d en 9 sistiidne Februari intagna skriftliga anföranden, beslöt Afdelningen göra hemställan derom, att såväl nämnda, som de inför Afdelningen den 9 och 25 sistiidne Januari förda Protokoll måtte få ingå i Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, för att på sådant sätt komma till Rikets Ständers kännedom. Som ofvan. Ex Protocollo Oscar Arehn. Reservation. Af Herr Hierta: Ibland de handlingar hvilka med förestånde Memorial finnas genom trycket ölverlemnade till Rikets Ständers kännedom, förekommer äfven ett memorial som Utskottets Riksgälds-aldelning fått emottaga från f. d. Chefen för Statens järnvägsbyggnader, Friherre Ericson, med en dervid fogad rapport af Herr Ofverste-jöjtnanten Beijer angående den med afseende på frågan om smalspårigare jernbanors användbarhet flera gånger såsom exempel åberopade jernbanan emellan Antwerpen och Gent. Med anledning af förenämnda memorial och rapport framställde jag hos Riksgälds-afdelniogen några anmärkningar vid åtskilliga delar deraf, angående hvilka jag ansåg erfordras en närmare granskning; men som något särskildt protokoll icke för hvarje gång föres på Afdelningen, och jag derföre i stället hänvisades att vid tryckningen låta mina anmärkningar åtfölja i form af reservation, så anser jag mig böra begagna denna utväg i anseende till den vigt såväl Herr Friherre Ericson som Herr Öfverste-löjtnanten Beijer lagt på sina, med anledning af undersökningen om Antwerpen—Gent-hanan framställda slutsatser, hvilka deremot synas mig vara i flera afseenden origliga, och, om de lemnades utan anmärkning, tilläfventyrs hlefve vilseledande för läsarens omdöme. (58 Stats-Utskottets Memorial M 77.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottens gemensamma handläggning remitterad motion, har Herr Friherre Sprengtporten, i sammanhang med det förslag till fattigvård och lagstiftning derför, hvilket af serskilde committerade blifvit utarbetadt, föreslagit, att, till afhjelpaude af de olägenheter, sorn en ojemn fattigvård medförer, och det inflytande, en sådan måste utöfva på den lattiges billiga rätt, inom hvarje Län mätte stiftas en fattig-cassa för Länet, hvars ändamål vore att jemna fattigvården inom socknarne och att således meddela uppfostringshjelp till barn efter aflidna eller utfattiga föräldrar, hvarförutan samma cassas verksamhet borde utsträckas till alla fattigvårdens föremål, utom de egentliga fattighjonens underhåll, och i följd deraf bekosta utgifterne dels för bildandet af arbets-inrättningar, förutan hvilka alla författningar om bettlande skola förblifva ord utan betydelse, dels för stiftandet af folkskolor. Motionären, som icke äskat att communerne skulle betungas af någon ny afgift för bildandet af nämnde cassör, liar deremot ansett, att mantalspeoningarne, hvilka öfver hela Riket uppgå till ett belopp, af omkring 829.000 R:dr Banko, måtte upphöra att ingå till Statsverket, och ställas till Länens disposition, för att i ofvan berörde ändamål under stränga sparsamhets-grunder förvaltas och disponeras, utan att några afdrag derå borde ega rum i och för medlens förvaltning, hvilken skulle besörjas af Länens valde ombud.