Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
10,000 528,110 131,810 528,384 130,960 118,030 ?.3 110,439 59,194 1,820 50 28 1,805 230 ?! 16 11 5,994 8 23 45,000 30,861 18,083 -113,007 7 2)1,344,610 si 31 107,110 369,863 Hör tiU Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N;o jf. 5 och det är möjligt, att för eli på vissa arbitraira siffror byggdt förhållande i ett visst exempel, man finner sig nöjd med calculen ; men för mig står delta lagbud, såsom en ruinlik hälft qvar af en ramlad byggnad, hvartill fordom hörde en annan för det hela oumbärlig hälft i viss cassaföreskriftt men som, egentliga yrkaren af beslutet om den 6:le §., icke varit i stånd att emot majoritetens veto, kunna i Laeförslaget någorstädes intränga. Jag gör honom den rättvisa att erkänna detta, i fall det vid hans reservation kan något båta, men jag kan för öfrigt icke recommendera, att en proportion föreskrifves i Lag emellan contant cassa och utelöpande creditsedlar; emedan flucluationen i vexlingsväg gör sådan Lag omöjlig att efterlefva, emedan hvad sorn å en local vöre en alltför stor cassa vore å en annan alltför liten, och emedan slutligen Bankernes egen existens gör det lill ett hufvudmäike för dem, att med försigtighet inhemta erfarenhet uti denna punkt. T)et latituden, att få utgifva creditsedlar och assignalioner till ett belopp 5o proc. större än lillgångarne, är alltför liberal och farligt missledande, trodde jag ieke skulle bli min lott att ådagalägga.
M:t för dem föreslagit lika lönevilkor: att för närvarande dem emellan icke gåfves någon annan primarite', än den som grundade sig på äldre fullmagt: att den gamle tvisten om Uppsvearnes företräde framför Götherne icke åstadkommit något godt i Landet: att för öfrigt lefnadssättet i Stockholm ej skulle vara dyrare än i Jönköping och Christiansstad, hälst i Jönköping, hvarest, såsom medelpuncten för Communicationen emellan Norra och södra Sverige, månge resande inträffade, samt Presidenten vore den ende höge Embetsmannen som representerade derstädes , samt slutcligen att om högre priser på lefnadsmedel skulle blifva skäl för en högre aflöning åt Presidenten i Svea HofRätt, samma skäl ock borde gälla för större Löne-vilkor åt Ledamöterne och Betjeningen i denna HofRätt, hvilken skillnad K. M:t dock icke funnit billig eller af behofvet påkallad. Och sorn Utskottet, hvarest fråga förut varit väckt om en ytterligare tillökning af 5oo R:dr för Presidenten i Svea HofRätt, fastän Utskottets pluralitet densamma icke bifallit, vid pröfningen af ofvnnberörde anmärkningar funnit sig böra, på grund af de skäl som emot tillökningen blifvit åberopade, förblifva viddess tillstyrkande af lika löner för alla 3 HofRättsPresidenterne; så varder ock det 26 Stats-Utskotlets af Utskottet i afseende på desse Jöner redan afgifne förslag till R. St:rs sluteliga pröfning, oförändradt åter öfverlemnadt.
England, som icke har några betydbga ekskogar, köper från alla länder, från Italien, Ostindien och Amerika; men vi böra komma ihåg att ett land kan göra detta, som på de sista 7 åren användt 7 00,000,000 på sitt sjöförsvar. När vi komma så långt, kunna vi också taga vårt ekvirke hvar som helst; men intill dess förhållandet blir sådant, tror jag att man bör göra något för att inom våra egna gränser hafva åtminstone till en del tillgång på hvad vi behöfva. Jag anhåller om bifall till K. M:ts propos. och afslag å Utskfls Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke neka, att de skäl, som Utsk. anfört för sitt afstyrkande, inverkat på mig och frambringat den åsigt, att man svårligen kan bifalla K. M:ts Propos. oförändrad. Till dessa skäl hafva åtskilliga andra här under diskussionen blifvit lagda, och jag må säga, att om man anställer en jemförelse emellan ekens beskaffenhet i de norra delarne af Sverige och de södra, der jag lång tid vistats, så skall man finna dem emellan en stor skillnad. Den siste värde talaren har sagt, att redan år 1825 en besigtning anställdes på Kållandsö; men någon jemförelse emellan ekens växtlighet derstädes och i södra Sverige finnes icke anstäld och åberopad. Då vi dessutom i vårt land hafva stora sträckor, som äro oupodlade, torde väl dessa framför allt böra användas till det nu ifrågav:de ändamålet. Af dessa skäl må jag erkänna. att jag vore böjd att bifalla Utsk:ts Betänk. Men jag kan icke instämma i Gr. Sparres åsigt, att ingenting bör göras, derföre att frukterna icke kunna skördas förr än efter 200 år. Det är ett faktum, att eken försvinner från vårt land; vi åro icke i samma ställning som England, som kan hemta ek från sina kolonier. Om också ekvirke icke skulle erfordras till vårt skeppsbyggeri, är det ändock af vigt, att detta dyrbara trädslag finnes qvar i vårt land. Regeringen har onekligen kunnat framställa detta förslag på grund af det bemyndigande, som R.
495 en för begången stöld häktad person på sig be* känner ätt hafva ett eller llere dylike brott å. annan Ort foröfvat , tror Utskottet sig endast behöfva anmärka, att, vid ett närmare betraktande af hvad Utskottet i denne del uti dets Betänkande föreslagit, det torde blifva nog klart, att deruti icke finnes något, som kan anses störa den i Lagen fastställde Rättegångs-Ordning eller åstadkommande af undersökningarnes utsträckande till vittnesförhör uti den tilltalades frånvaro, eller andra sådane åtgärder, vid hvilka han bör få vara tillstädes för att sin rätt bevaka, hvarföre ock Utskottet anser öfverflödigt att tillägga något vid det som Betänkandet härom innefattar. Utskottet finner sig jemväl härvid höra vördsamt anmäla, icke allenast, att de Ledamöter uti Utskottet, som vid beslutet vid berörde Betänkande varit af derifrån skiljaktig mening, förklarat sig dervid förblifva, samt alt Utskottets sedermera tillkomne Ledamot Herr Lagmannen v. Stahl åberopat sitt i frågan hos Hoglofl. Rid-j derskapet och Adeln afgifne yttrande, utan ock att Betänkandet väl blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet den 4 i denna månad afslagit, mert att detsamma deremot är vordet af Hogvördige Preste - Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet den «4 sistlidne Martil bifallit. Vördsamt Memorial! Vi(1 det af Eag-Utskottet deri igtde nästledne Martti afgifne Betänkande öfver Herr Gustaf Grönhagens gjorde Förslag, att Ofver-StåthållareErnbetet i Police-äreruler hädanefter må stallag under Hof-Ratteris granskning, samt de Protocoller och Domböcker, som der hällas, till Hofrätten varda inlämnade, hafva väl, vid skedd föredragning deraf hos Högloft.
Herr LaNtman, Otto Lrellric, Utbad sig, dä han nu först hade hört uppläsas Herrar Banco-Fullmägtiges öfwerläagnings-Protoeoll, hwaruti han tyckt sig röja nägon anmärkning emot det förra Banco-Utskottets ätgärd i detta mäl, att, säsem han sjelf warit Ledamot af samma Utskott, fä förklara det han för sin del icke widkandes det Banco-Utskottet wid Reglementets författande hade öfwerskridit gränsorna för sina rättigheter. Efter förnyadt föredragande af Stats-Utskottets, sedan d. 7 September, pä bordet hwilande utlätande öfwer Kongl. Maj-.ts Nädiga Proposition, angäende medel och utwägar till godtgörande af de oförutsedde utgifter i afseende pä Hamnstängniugen, samt äterställandet af lugnet i Hufwudstaden, blef Stats-Utskottets berörde utlätande, pä gjord proposition, bifallit. Föredrogs ä nyo det särskildta Utskottets, den 11 September, pä bordet lagda Memorial, i anledning af den, utaf Riksdagsmannen Oxelberx wäckta fräga om Riksdagens snara afflutande; och blefwo de i samma Memorial innefattade utlätanden, uppå gjord proposition, bifallne! Upplästes ett ifrän Constitutions-Utskottet inkommit Memorial af den 15 dennes, innefattande anmälan att Constitutions-Utskottet utfär - L96 Ben 13 September?. Utfärdadt den i 105 §.
Hon förklarade sitt nöje öfver min ankomst och berömde Professor Lipman som, efter hennes sätt att uttrycka sig, ”haft mycken bonté för hennes son i det han procurerat honom ett sådant sällskap som mitt, under dess resor” m. m.; härvid presenterade hon sin son Grefve Jaques Pancrace, hvilken, oaktadt ganska ung, var en skrumpen gubblik figur, mera lik en dverg än en yngling, men vid närmare betraktande upptäcktes lätt, att han verkligen var i de så kallade slyngel-åren. De öfriga af sällskapet, för hvilka jag äfven i ordning presenterades, helsade alla artigt, dock kunde jag lätt inse, att åtminstone fröknarne och den unga officern, det oaktadt trodde inom sig att de voro af något ädlare gryt än jag, skallige studiosus. Den sednare, Löjtnanten och Kammarpagen Eggstjerna nemligen, tilltalade mig likväl genast angående väglaget, och behagade äfven yttra ett par ord om vårt Universitet och Alarmisterna, förmodligen för att välja ett ämne passande åt mig; men sjelf, så tyckte jag mig finna, hade han ej serdeles reda på hvad han talade om. Nu har jag troget och kanske nästan för omständligt meddelat dig berättelse om mitt emottagande; – Hvad unga Grefven, hvars beskrifning jag förnämligast ville ge dig, beträffar, kan jag deremot för närvarande nästan intet utlåta mig mera än jag gjort, ty ännu känner jag honom ej vidare än till utseendet, hvilket ej är det skönaste: han är, som sagdt är, småvext, har en nedåt lutande näsa, bred mun och öfre läppen betydligt större än den undre, tittar något under lugg, ser ond ut, samt förefaller ögat likasom han vore hjulbent. Hans själsegenskaper torde vara mera intagande, och det var i detta hopp jag, efter att hafva gjort den första bekantskapen, åter förfogade mig till mitt rum och började detta bref – Vår resa är utsatt att ske inom ett par dagar; jag får kanske således ej så hastigt något tillfälle att ånyo skrifva till dig; emedlertid har du nu de första begreppen om Grefve Jaques Pancrace von Himmel och Jord. Mera härnäst.
Det är icke för Utskottet obekant, hurusom man uppställt den sats, att med frälse-skattejord förstås den frälsejord, som frälse-egaren sig afhändt, under förbehåll om ränte-egande-rätten, samt med skatte-frälse den krono-skattejord, hvars ränta kronan öfverlåtit till frälseman ; men Utskottet eger äfven kännedom derom, att någon skillnad i juridiskt hänseende eller i sjelfva verket ej eger rum emellan ränte-egarnes rättigheter; och Utskottet är ölvertygadt derom, att motionären ej eller tänkt sig en sådan skillnad, utan under nyttjade benämningen frälseskatte innefattat all jord, derifrån frälseränta utgår. Utan afseende derå, att räntan är vorden af jordegaren sjelf skiljd från jorden eller af kronan upplåten, har den ock blifvit af våra lagstiftare lika betraktad. Genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810 förklarades nemligen, att frälseränta, såsom innebärande en beständig real-rätt, har Lag-Utskottets Utlåtande AT.o 32. 11 egenskap af fast egendom; oell på sådan grund skall den ock vid köp lagföljas såsom annat fast gods. Ursprungligen ansågs ock ränte-egares rätt betydelsefullare än jordegarens; och derföre hade den förre lösnings-rätt, men den sednare ej. Nyare tiders lagstiftare hafva emellertid, på sätt redan är anmärkt, gjort rättigheterna ömsesidiga; och ifrån den grundsats, som härigenom hyllats, finnér Utskottet ej skäl att afvika. Då således ränte-egares ifrågaställa rättigheter äro äldre, än jordegarens, då båda hafva samma mål eller en spridd egande-rätts konsolidering, hvars nytta för det allmänna ej lärer kunna af någon med framgång bestridas, torde hvad i detta ämne blifvit anmärkt ej förtjena vidare afseende. Det återstår således för Utskottet att bemöta de anmärkningar, som äro riktade emot sednare delen af Utskottets, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, afgifna förslag, eller den del, som innefattar ville/ boendes och vabos lösnings-rätt.
Genom nådig remiss den 9 sistlidne November har Eders Kongl. Maj:t, med öfverlemnande af transsumt af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers be 36 - — 282 — rättelse om verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, i hvad samma berättelse afser fångvården, anbefallt Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket att i anledning deraf underdånigt utlåtande afgifva. Revisorerne hafva, jemte annat, som Styrelsen icke ansett påkalla något Styrelsens yttrande, anmält, dels uti 6 § af ofvanberörde berättelse, att år 1855 vid Götheborgs arbets-fängelse 218 LM. 12 M. ohäckladt lin vid förarbetningen lemnat affall till belopp af 41 IM 5 M. 8 lod, men att under samma år vid straffoch arbets-fängelset på Långholmen af 764 LM. dylikt förarbetadt lin affall uppkommit af endast 49 LM. 5 M. 22 lod, samt att vid straffoch arbets-fängelset i Malmö behållningen å buldans-tillverkningen år 1854 utgjort 8,297 R:dr 33 sk. 3 rst, men år 1855 endast 102 R:dr 15 sk. 4 rst, dels uti 7 §, att det olika bokföringssätt, som vid serskilta fångvårds-anstalter iakttages, icke obetydligt försvårade gransknings-arbetet; hvarjemte Revisorerne omförmält, att vid Malmö straffoch arbetsfängelse, i olikhet med hvad vid de öfriga straff-fängelserna eger rum, föres en serskild arbetsjournal, som befunnits ganska upplysande i fråga om fängelsets ekonomiska förvaltning, hvadan det ansetts önskligt, att sådant iakttoges jemväl vid andra fängelser, der arbete för Statens räkning verkställes.
I alla Länder har Penninge-räntans nedsättande utgjort första och kraftigaste medlet till idoghetens upplifvande; och mig synes, att då Banquens procenteri-väsende redan visadt sin olyckliga följd, att, allt mer och mer, insvepa Nationen i Skuldsättning, så borde också Nationen påminna sig, att Banquen tillhör Nationen; samt derföre förminska dess förmåga, att procenta på Nationen. Att på en gång klaga öfver höga Varupriser, och ändå bibehålla den höga Förlagsräntan, innebär dock en så märkvärdig motsägelse i begrepp, att den, kan hända, icke borde undfalla Lagstiftande Maktens omsorg att afhjelpa. 6‘:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Deri i5 dprit. 409 DiscontRegleringen; äfvensom Betänkandet derom, innebär en rätt för de personer, som ärö skyldige i Filial-Disconterne, att få, på deras Jord öfverflytta deras DisconLSkulder; oell detta förslag var oändeligen välgörande. Förmoneii att slippa med en tiondedels afbetalning om året, vore dock för Jordbrukarb af stor nytta; och jag vågar derföre ödmjukast hemställa, om icke åtminstone den kunde Jordbrukaren förunnas, äfven för Skulder till RiksDisconten. Då Gäldenärer i Filial-Disconterne få den serskilta fördel, som Gäldenärer i Banco-Disconten icke kunna få, att betala med Discont-Papper, för att, efter Lagens tillåtelse, gäld mot gäld qvitta, så hafva också FilialDisconternes Gäldenärer vunnit all den serskilta rätt, som de kunna åberopa 1 Och tiar det öfriga skälet, allmänna Penninge-fÖrlägenheten, är lika för alla, samt Penninge-bristen således icke mera talar för Gäldenärer i Filial-Disconterne än för Gäldenärer i Banco-Disconten; så vet jag icke hvarföre man skulle neka somliga, hvad man bifaller andra.
I ett dricksglas tages sönderkrossad is, några teskedar strö- socker, 2 spetsglas konjak, litet smultronsaft och en droppe citronsaft. Denna angenäma dryck uppsuges med små vasseller halmstrån; somliga begagna sig äfven af dertill gjorda glasrör. Sigrid. Marquise. I kilo toppsocker lägges i en porslinsskål och litet vatten slås öfver sockret, så att det smälter. Deri slås en butelj rhenskt vin och två flaskor seltersvatten. Ilägg sedan skifvor af 2 — 3 citroner. Drycken bör serveras iskall. Sigrid. Vild fågel vidlåder ofta en viss obehaglig transmak; denna kan man taga I r\ I I K l I U \ J IN till billigaste pris och på bästa sätt utför alla möjliga uppdrag til I tjentt för Iduns ärade läsarinnor. vännens plats, kunde hon på samma gång utesluta hans; han ämnade då icke äta hemma. Hon snyftade och försvarade sig; han ville ej höra derpå, utan slog dörren igen och gick upp till Klas. Vännen var mycket bedröfvad öfver Sigfrids vrede. » Stackars fru, » sade han. » Hon har alldeles rätt, det går inte med mig. Låt mig endast åter vegetera som förr, for många menniskor duger intet annat; de äro födda till ensamhet och skola förbli det och ej tränga sig in i lyckliga förhållanden. » » Jag förstår inte Käthe, en sådan öppen och hjerteglad natur. » » Jag förstår henne mycket väl, » svarade Klas, » hon vill ensam ega dig. » » Som om mitt hjerta vore så litet. » » Vore det också aldrig så stort, Sigfrid, den, som älskar, ertappar sig lätt med att icke unna någon annan den allra minsta plats. Jag har också gått igenom den krisen. Men nu vet jag, att om jag också på nytt ' måste ut ur huset, ur ditt hjerta fördrifver mig intet. » Det var eu vacker, varm afton; solen strödde här och der sin rodnad öfver ett grått litet moln, som i sin obetydlighet aldrig hoppats på en dylik glans. Klas vandrade tankfull fram genom den skuggiga trädgården. Hvad han borde göra hade han klart för sig, han måste bort, bort ur huset.
Bonde-St. återfinna den lugna besinning, det sunda omdöme, som i förening med storsinnad frihetskänsla alltid i vårt land varit odalmannadygder. I denna öfvertygelse och under förhoppning att gemensamt med Hederv. Bonde-St. få medverka till en för fäderneslandets sanna väl tillfredsställande lösning af de ärenden, som äro beroende af R. St:rs afgörande, tillförsäkrar R. o. Ad. det Hederv. Bonde-St. om R. o. Ad:ns högaktning och vänskap. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm, begärde härpå ordet och yttrade: Vid uppläsningen af den helsningsadress, som å R. o. Adms vägnar blifvit framförd till det Hederv. Bonde-St., har jag fästat u Den 31 Oktober. mig vid en deri förekommande, så lydande mening: »I vår tid, mer än tillförene, är jordbruksintresset högt uppburet; faran är nu icke att det kan undertryckas, utan snarare den, att det icke nog minnes det myckna, som behöfver lefva både öfver och bredvid detsamma.» Som jag emellertid icke anser denna framställning öfverensstämmande med min uppfattning af vår jordbruksnärings närvarande ställning och syften, och för öfrigt icke finner den förebråelse, som häri innefattas, förtjent, anhåller jag att i lt. o. Ad:ns protokoll få anmärkt, att jag i dessa omständigheter icke biträder den mening, som sålunda blifvit uttalad. Föredrogs och remitterades till det blifvande Riddarh.-Utsk:t Frih. Raabs, Adam Christian, den 23 dennes väckta och bordlagda motion angående åtgärders vidtagande för skyndsammare uppsättning och offentliggörande af 11. o. Ad:ns diskussions-prot. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § 11 f. m. In fidem, 0. Brakel. Tisdagen den 31 Oktober 1865. Plenum kl. 12 middagen. Justerades 3 prot.-utdr. för den 26 dennes. Öppnades
På det att vederbörande hemmansegare måtte kunna befrias ifrån skyldigheten att ifrågavarande ved leverera, samt denna del af hemmansräntan, lika med deri öfriga, blifva förvandlad för att lill Staten liqvideras, anse Comiterade lämpligast vara, om, sedan rättigheten till berörde förmäns åtnjutande funnits ostridig, pä lika sätt som med vissa räntor och praestationer till Ortala Bruk och Löfås Silfververk förut egt rum, med innehafvaren af ifrågavarande kalkugn öfverenskommelse kunde trätfas att emot viss capitalersältning ifrån vidare begagnande af nämnde rät tighet afstå. På detta sätt blelve den enskildes rätt bevarad och Staten vunne dén fördelen att, sedan så lång tid förflutit, som för detta förskotts godtgörande erfordrades, för all framtid vara af den återvunna afgiften i åtnjutande. e) I afseende å de räntor och förmoner, som för Fahlu Bergslag med 7,706 R:dr l l sk. 4 r:st. aflöras, åberopa Comiterade det serskilda underdåniga utlåtande, hvilket, i fråga om upphörandet af Bergslagets rutt till disposition af skattekol inom Stora Kopparbergs Län, varder afgifvet. f) De för Sala Bergslag afförde 2,607 R:dr 4 2 sk. S r:st. utgöra räntor, som i äldre tider till Sillververket blifvit donerade, äfvensom grufvedrängshjelpen af Salbergs Län samt dagsverkspenningarne af de till Verket arrenderade sex nedre socknarne i nämnde Län; om hvilka alla förmåners framtida tillgodonjutaride till KonstStatens och Hytteverkens underhållande, Sillververket genom Kongl. Transporten den 9 September 1741, 6 §. och KammarCollegii perpetuella ArrendeContract den 20 September 1743 blifvit försäkradt.
Med förmälan hurusom Tullinspektören Henrik Julius Tham,—hvilken, född år 1805 och 1833 befordrad till Tullinspektor vid Klintehamn å Gottland, genom den till sin beskaffenhet för helsan menliga tjenstgöringen, redan år 1836 ådragit sig en giktsjukdom, som slutligen nödgade honom att år 1851 taga afsked från sin befattning, — den 7 November 1858 aflidit, dervid efterlemnande enka samt tvänne oförsörjda barn utan annan tillgång för sitt lifsuppehälle, än det årliga understöd å tillhopa 180 R:dr, som han dels från Tullstatens enkekassa och dels af Tullverkets medel egde att uppbära, har, genom en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, som blifvit till Utskottet öfverlemnad, HenE. G. Klingenstjerna hemställt, att af den pension å 400 R:dr, som vid nästlidna riksdag blef Tullinspektören Tham beviljad halfva beloppet, eller 200 R:dr måtte anvisas såsom pension för hans efterlemnade enka och barn; — men då Tullinspektören Tham endast en kort tid utöfvat omförmälda befattning och dervid ej kunnat inlägga sådana förtjenster om det allmänna, som påkalla någon särskild gärd af erkänsla till förmån för hans efterlemnade familj, har Utskottet, jemväl med afseende å de mångfaldiga anspråk i likartad syftning, som skulle föranledas af den nu väckta motionens bifallande, ansett sig böra hemställa, att den begärda pensionen ej må beviljas. 62:o. Uti en hos Preste-Ståndet väckt motion har Kyrkoherden Wennerström anhållit, att ett årligt understöd, till belopp af 500 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas f. d. extra Kammarskrifvaren hos allmänna Magasins-direktionen Per Emanuel Palmqvist; till stöd för hvilken framställning motionären hufvudsakligen åberopat det förhållande, att Palmqvist, som omkring tio års tid med utmärkt beröm tjenstgjort hos nämnde
Innehafvare eller brukare af tvänne eller flera hemman, hemmansdelar eller lägenheter, som till bränvinsbränning berättigade äro och af innehafvarens folk och dragare skötas, vare öppet lemnadt att, såvida hemmanet, hemmansdelen eller lägenheten är försedd med egen ladugård, der utfodring sker, på hvardera af dessa egendomar idka bränvinsbränning med så stor panna, som emot jordvärdet svarar. Skulle åter innehafvare eller brukare af flera till bränvinsbränning berättigade hemman , hemmansdelar eller lägenheter vilja på ett ställe utöfva bränvins-tillverkningen förderas sammanslagna värde, vare sådant tillåtet under vilkor, att ifrågavarande egendomar äro belägna inom en mils afstånd, ifrån åbyggnad till åbyggnad räknadt, ifrån det ställe, der hränvinsbränningen utöfvas, samt att pannerymden i intet fall får öfverstiga den i fjerde §. bestämda höjd. Bränvinsbrännings-rättighet för jord å -landet och i Städerne må icke i något fall förenas eller efter sammanräknade taxeringsvärde på ett ställe utöfvas. ^ Bea., Lagsamt Allm. Bcsp.- och Oecon. Utsk'.s Betänkande. På liindet vare tvänne eller flere åboer i samma hemman eller i serskilda hemmansdelar eller lägenheter inom samma byelag obctagel att, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvinsredskapen belöpande bränvinsbrännings-afgiften och behörig anmälan vid mantalsoch skatt skrifningen , deras bränvinsbränningsrätlighet utöfva med en gemensam panna på en viss uppgifven lägenhet inom hemmanets eller byelagets område, hvilken panna dock aldrig må öfverstiga högsta tillåtna pannerymden. Åboer å sådane hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 3oo R:dr i taxeringsvärde, men i öfrigt hafva de egenskaper, sorn, enligt 2 §., erfordras för rättigheten alt utöfva bran vinsbränning, åtnjute äfven samma förmon, med vilkor, att det sammanslagna jordvärdet uppgår till minst 3oo R:dr. All öfverlåtelse af bränvinsbränningsrätlighet vare förbjuden. 7 §•