Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är hvad å ena sidan med skäl kan och bör sägas, men å den andra bör man icke förbise, att då dessa afgifter äro dryga för fartygen, är det betydliga inkomster som gå till lotsoch fyrverksinrättningarne i riket. Det ligger mycken vigt uppå att icke lotsarne blifva klent aflönade och att man får skickligt och nyktert folk till dessa platser; men man bör äfven tillse att icke något kapital samlas utan att användas för sitt ändamål. Nu hafva lotsoch fyrmedlen, på sätt inhemtas af revisionsberätselsen, stigit betydligt med hvarje år, synnerligen sedan den ökade lotstaxan blifvit fastställd, hvilken, såsom Frih. Tersmeden yttrat, blifvit fördubblad; någon reduktion i denna inkomst, som tillkommit på dylik väg, synes mig billig, rättvis och nödvändig, om vi skola bibehålla vår ångbåtsflotta i dess närvarande skick, men till hvad belopp det bör ske, derom törs jag icke så här på stående fot yttra mig. Det fordras att tillse hurudant förhållandet är mellan debet och kredit för denna inkomst. På det denna fråga måtte tagas i noggrannt öfvervägande af sammansatta Utsk:t, anser jag att en återremiss af den ifrågavide punkten bör sga rum. Jag hoppas att R. o. Ad. beviljar den, och då R. o. Ad. visat sig så intresseradt för kommunikationerna till lands, skulle det verkligen vara en stor inkonseqvens, om man nu skulle låta en så vigtig fråga som denna, hvilken i och för sig sjelf innebär fröet dertill, huruvida vår ångbåtsflotta skall bibehålla sig eller ieke, få ett så snöpligt slut, som Utsk:t synes hafva önskat den. Hr Skogman: Det skulle verkligen fordras temligen lång tid för att besvara de anmärkningar och rätta de misstag, som blifvit af den siste värde talaren gjorde. Jag vill till en början besvara den anmärkningen att lotsverkets inkomster blifvit ökade genom den förhöjda lotstaxan. De pengar, som genom denna inflyta, gå icke till lotsverket, utan stanna i lotsarnes egna händer och synas aldrig i statens räkenskaper.
Detta vore en åtgärd, som leire står i någon motsägelse med Utskottens tillstyrkande, att göra 150,000 R:dr Banco årlig Capital afbetalning till Banquen af Statsverkets skuld; utan är den derifrån alldeles afskiljd och ganska verkställbar genom öfverskotten på StatsIntraderna, utan att derföre rubba lilla Creditivets tillgångar; emedan om detta inom 5 år beliöfde lyftas, kunde sådant ske på sätt Utskotten föreslagit; då Rikets Ständer, som dessförinnan sammankomma, i thy fall kunna derom annorlunda förordna, Bil. Lit. H. De delar af Högloft. Utskottets betänkande, hvaruti jag anser förändringar vara af stor nödvändighet, äro ; utom hvad angår myntvärdets bestämmande genom inoch utvexling, och rätta förståndet af Grundlagens föreskrifter i 72 och 7g ^§, Regeringsformen; hvilket i mitt särskildta betänkande finnes närmare utredt; isynnerhet beslutet om Discont-Räntans nedsättande till 5 procent, och jnskränkningen af Export - varors beläning till endast Metaller och Alun, (Hvart 50m' i afseende härpå blifvit anfördt, f tines bland de vid justeringen af Utskottens Utlåtanden rörande »dessa åmnea yttrade tankar.) joS Bancö-Utskottets BetSnkanden. Bil. Lit. I. Da det ä ena sidan är Representantens pligt, att handla efter bästa veit oell samvete, är det för honom å andra sidan en förbindelse, att icke lägga sina händer i korsg derföre, att hans åsigter icke af alla delas, eller hans meningar icke blifva hos alla gäl land». Jag har, för att fullgöra denna, framställt en plan, grundad pä ett fast metalliskt mynt. Jag har gjort det, emedan jag vet, att mängden anser ett sådant nödvändigt; och jag har gjordt det, som man häraf lärer finna, utan åberopande af vidlyftiga theorier, hvilka tillräckligen äro kände af dem, som med kraft kunna deltaga i Financiella Lagstiftningen! men hvilka icke kunna redas i ett betänkande för sådane, hvilka icke förut äro dermed bekanta.
:sta Afdeln. af i83o års Baneo-Reglemente, icke förefunnes uti Utskottets afgilna förslag till reglementariska stadganden; hvarförutan någre Ledamöter af samma Riks-Stånd yrkat, att, på det Banken måtte, så vidt möjligt vore, kunna undvika behofvet att från främmande länder inköpa silfver till metalliska eassans förstärkande, det borde vara en hvar tillåtet, att, emot det i Myntbestäronings-Lagen utsatte pris, vid Låne-Contoren aflemna controleradt verk-silfver, och att följaktligen! ett stadgande borde införas uti det nva Baiieo-Reglementet, hvarigenarn Låne-Contoren erhölle rättighet att kungöra, det controleradt verksilfver derstädes emottoges och beta Ides efter dea i Myntbestämnings-Lage® Banco-\Jiikct-(t‘ 'Utlåtande N:o 126. fastställda grund; äfvensom för samma ändamål borde stadgas, att den, som skall verkslställa ny inbetalning i Banken, skulle ega rättighet att, "bos Låne-Conloret i orten der han bor, deponera en motsvarande summa i silfver, och med depositions-beviset vända sig till Banken-” Vidare hafva någre Ledamöter af Ridderskapet och Adeln dessutom fästat Utskottets uppmärksamhet derå, att de förslaget bilagde Tariffer för utoch invexling af utländskt silfvermynt icke i allo upptogo de serskilde myntsorterne till deras lätta värden, samt en Ledamot anmärkt, alt öfverskriften å Tariffen N:o 2 vore otydlig, och följaktligen borde till redactionen rättas. Hvad sålunda blifvit anmärkt har Utskottet i noggrannt öfvervägande tagit, och hvad först beträffar anmärkningarne emot det i 4
Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Not. 1854, kl. 1 e. nu Utlåtande, i anledning af vackt förslag om förändring i Bankens sedelmynt. Uti en inom Ridderskapet och Adeln väckt samt till Utskottet remitterad motion förmäler sig Grefve Sparre, P. A., hafva utxänkt ett slags Banko-sedlar af den beskaffenhet, att deras eftergörande blefve allt för kostsamt och fordrade allt för mycket utrymme, för att efterapningen skulle kunna i hemlighet verkställas; att kostnaden för papperet till nämnde sedlar, likasom för allt annat papper, sorn vid Bankens pappers-bruk Tumba nu tillverkas, skulle blifva 25 procent billigare, än för närvarande, samt att motionären vore beredd att inför Banko-Utskottet uppgifva så väl det sätt, hvarpå Bankens nu brukliga sedlar kunna eftergöras, sorn grunderne för det af honom uttänkta förslag till nytt sedelmynt; och har Grefven sedermera lemnats tillfälle att inför Utskottet i detta ämne vidare sig yttra, hvarvid lian, bland annat, afgifvit förslag å de formar, sorn tili papperets förfärdigande borde begagnas och i hvilkas tillverknings-sätt största säkerhet ansåges ligga mot efterapning, äfvensom, då en förbättrad gravyr å Bankens sed-elmynt syntes vara af behof påkallad, Grefve Sparre föreslagit att, i sammanhang med papperets förändring, åt honom måtte uppdragas att utföra nya stämplar för sedlarnes tryckning, i hvilket afseende ritning till en sedel å 100 rrdrs valör af honom till Utskottet öfverlemnats. Sedan Utskottet, med anledning häraf, funnit för godt anmoda föreståndaren för Kongl. Teknologiska institutet hr Öfv er-direktören L. J. Wallmark, samt herrar professorerne C.
SS. DD. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 52, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 40 öfver dels Kongl. Majlis Nådiga Proposition med förslag till författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels ock enskilda motioner i enahanda syftning. Det af Utskottet i förevarande Utlåtande framlagda lag-förslag godkändes med följande förändringar: 4:o. Det i 12 § föreslagna 2 morn., som begynner med orden: 71 är ej bruk gjordt”, m. m. uteslöts. 2:o. Ordet ”månader1'1 å sista raden i 4 mom. af § 44, hvilket genom tryckfel synes hafva inkommit, beslöts skola utgå. 3:o. Såsom följd af sistberörda beslut skulle den i 43 § åberopade § 34 utgå. Den 9 December. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Slats-Utskotlets den 5 och 7 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 467, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvud-titel, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1 och 2 punkterna biföllos. 3, 4 och 5 punkterna lades till handlingarne. 6 punkten bifölls med det tillägg, att Kommers-kollegii embetsoch tjenstemän uttryckligen tillerkändes enahanda pensions-rätt med deras vederlikar i rikets öfriga Kollegier, änskönt för åtskilliga bland bemälde embetsoch tjenstemän lönefyllnad utgår i form af arfvodes-anslag från Manufaktur-diskontens medel; och skulle de respektive Med-Stånden genom Utdrag af Protokollet vänligen inbjudas, att i detta tillägg eller förklarande sig med Ridderskapet och Adeln förena. 7 punkten bifölls. 8 punkten afslogs. 9 till och med 12 punkterna biföllos. 13 punkten lades till handlingarne. 18 och 19 punkterna biföllos. 20 och 21 punkterna lades till handlingarne.
Slutligen anhåller jag, att denna min motion, med de öfrige Respecfiv» Medstånden Den 6 Februarii, *39 måtte communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, åtagande mig, att om så på* fordras, framdeles dit ingifva omständlige pro, ject till sältet, huru som, med minsta kostnad och tidsutdrägt ifrågavarande väganläggning må kunna verkställas. Herr Monfgnmmerie, Fabian: Då det är en Riksdagsmans ovilkorliga pligt att fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet på de tryckande bördor och olägenheter sorn äro rådande i hembygden; så är det icke en mindre, att föreslå alla de medel och utvägar han, efter sin öfvertygelse anser kunna gagna Fäderneslandet. BevillningsFörordningen är tillkommen under missväxtår och höga sädespiiser; i följd hvaraf jordegendomar uppdrefvos till möjligen hogsta värde, som åstadkom dryga afgilter, hvilka i 5 år varit oförändrade. Vi hafva sedermera haft 3 ne goda skördar och hvad sorn förefaller oväntadt, är, att just dessa goda skördar varit bidragande till Landtmannens obestånd, derigenom att Kroroutlagorne äro lika höga och alia varor lika dyra; men säden ensamt fallit i vanpris, och det tili den grad att nu mera all afsättning deraf upphört. Lägger man nu härtill det förderfliga systéma som MagazinsDirectionen följt, att för und - lia Den 6 Februarii. sälfningsspanmålen låta utkräfva 3 Tunnors värde för hvarje lånad tunna; så igenfinner man snart orsaken till den allmänna nöd, hvarunder jordbrukaren för närvarande suckar. Sättet, att till en god del afhjelpa denna nöd, går jag nu att uppgifva.
Men om man vill invända, att det i sådant fall ej är judarne, utan de liberale man här bör angripa, ligger svaret nära, att judarne, som så nyligen sjelfva voro förtryckta och förföljda, borde hafva visat större frihetskärlek. Det var billigt, att man entusiasmerades af den tanken, att staten ändtligen skulle rycka skolundervisningen ur de andliges händer. Men det var sorgligt, att man lät förleda sig till att följa regeringen i sådana steg, som jesuiternas och » de beslägtade ordnarnas » utvisande. Mycket medverkade härvid utan tvif-vel de af protestanterna utbredda enfaldiga fördomarne mot jesuiterna till denna judarnes hållning. Många bland dem betraktade på protestantiskt sätt jesuiterna helt enkelt som dåliga menniskor, hycklare, menniskor som anbefalde lönmord o. s. v. Men man har icke lof att vara enfaldig, och den ursäkten: » jag var dum », är ingen. Man behöfver icke hafva rest mycket i Europa för att bland de mest skilda lands jesuiter hafva funnit så öfvertygelsefulla, så fint bildade och så uppoffrande män som man ytterst sällan finner bland protestantiska andlige. Jag för min del liar umgåtts med en 20-årig engelsk jesuit, som var en afde renaste och eldigaste svärmare jag har känt, och har hos italienska jesuiter funnit själsfinhet och hjertegodhet. » Jesuiter » i protestantisk mening, d. v. s. lömska hycklare, voro de icke. Jesuiterna borde derför ha samma rätt att lefva i landen som alla vi andra hafva. Jag har personligen, när jag fått tillfälle dertill, alltid förfäktat denna uppfattning, men den blef förnekad under kulturkampen. Dock är det anmärkningsvärdt, att den ende medlem af framstegspartiet, som röstade mot jesuiternas fördrifvande, var Franz Duncker, som på mödernet härstammar från judar. Jag har slutligen hört den anklagelsen mot judarne, att de genom sin öfverdrifna lojalitet och sitt ifrande mot socialismen hafva förtjent sitt öde, det nämligen, att arbetareklassen är bragt i harnesk mot dem. Här är nu först att anbringa ett stort frågetecken i afseende på arbetareklassens stämning i denna sak.
Maj:ts » 6 ». 34 & 35 » » Tullkammareförestånden » Tullkammareföreföres tändare 26 » 32 » )) ett » att » 33 » 4 » )) oeftergiltiga » oeftergifliga » 37 » 1 & 2 » » senare » den senare » 40 » 25 » » angifva » afgifva » 60 » 18 » Poliskammarers » Poliskammaren » 63 » 9 » » mig icke » mig, icke » 64 )) 13 » » Öfverståthållare-embete » Öfverståthållareem betets » » » 21 » » och >j ock » 71 » 3 » » befattning » befallning » 93 » 21 » » föreskrift; om » föreskrift om » 102 » 19 » » förlägga » förelägga » 106 » 36 » » allerfarenheten » erfarenheten » » 37 » » männa » allmänna » 108 » 16 » » berättelser » berättelsen » 114 » 19 » » den sistlidne » den 2 0 sistlidne » 128 » 4 » » Rikets Ständer vid till » till Rikets Ständer vid » 129 » 23 » » brott » fel » 130 » 6 » » skall » skola » 139 )) 35 » oriktig; att » oriktig; samt att » 140 » 3 » » och efter Bilagorna: » och om efter » 14 32 » » (139) » (193) » 16 » 2 » » (184) » (181) 35 26 32 (149) (14 7) (153) Dessutom förekomma några bokstafsfel och oriktigheter i kommatering, hvilka, såsom icke vållande otydlighet, torde af läsaren benäget öfverses. Till Rikets Högloft Ständer.
Och det skall förmedla öfvergången för mig sjelf. Jag skall veta att finna en eller annan ersättning under tiden. Hon kände i luften att om hon nu icke kunde hålla mig qvar, så var det jag som skulle gå min väg. Följande dag var en Söndag. Jag skref då mitt långa bref till Hellen Lindgren, hvilket aldrig blef afsändt. Det talar om min saknad af att icke ha något egentligt öfveroch underordnadt i mitt förhållande till menniskorna, min stämning vid Mattis förlofning etc. Hon blef ledsen och när jag erbjöd mig att icke afsända brefvet, upptog hon förslaget med stor belåtenhet. Hellen Lindgren skulle få det intrycket att ingen håller af mig, sade hon. Karl hade talat om att hans behof af könsumgänge plågar honom till den grad, och det är honom så vidrigt att gå till dessa köpta damer, att han brukar taga in något för att motverka detta sitt behof. Matti tillade med förtrytelse: Gustaf tycker att han är dum som går och tar in beständigt, han borde bara basa åstad. Karl hade sagt åt henne att den första stämningen med dess oro och tvifvel nog skulle komma igen många gånger. ”Men gå bara till lille mor med det.” Det lät allt bra rart och förtroendefullt det der! På Ida Lundegårds födelsedag hade hon bref från Axel.404 Till mig fans det icke så mycket som en helsning eller ett ord. Och bara på kif ville hon inte säga mig hvad han skref, om han har det illa eller väl. Det enda hon sade var att detta bref var ovanligt långt till att vara från honom. Och en gång har hon låtit undfalla sig ett ord som om jag skulle ha hängt efter honom och härigenom tråkat ut honom. Den ena säger att jag hänger efter, den andre att jag är inställsam! Hå – jag skakar min knutna hand emot er. Skulle jag kanske låta mig tryckas till jorden af er lilla öfverlägsenhet! Jag saknar sjelfkänsla? Hå, vi få väl se! När vi voro i Sätofta med Ola Hansson och Kruses talade Ola om att Axel nu läst Fra Kristianiabohémen och att han är alldeles förtjust i den. Han hade en natt suttit och talat med Georg Brandes ända till klockan två om den, och slutligen hade han lyckats omvända också honom.
Principen ät afhandlad i det förra, redactionerna i det sednare Betänkandet» Uppå derom af Hans Eoccellehce Hern Grefven och Län dtMar skalken framställd proposition Lief RiddarhusUtskottets förevarande Memorial af Bidderskapet och Adeln bifallit. Föredrogs å nyo RiddarhusUtskottets detl B dennes afgifne och den i t derpå följde på hordet legde Memorial med förslag till förändrad redaction af LåneRegiementet för Riddarhusets fonder. Uppå begäran af Herr von Hartmansdorff, August, blef detta mål punktvis föredraget ; och uppstod discussion i anledning af följande punkter; Den förnyade redactionen af 3 $ 5 Momentet, Herr von Hartmansdorff, August: Då 64 Den i3 Mars e. m» det af Rikets Ständer beslutade silfverlan; livars föremål äfven är att nedsätta räntan å intecknade Lån, förnämligast synes böra åstadkomma denna verkan på utlånings-cassornäs fordringar: så befarar jag, att den af Ridderskapet och Adelia för utlåning på namn bestämda maximi-summa af 3o,ooo Riksdaler icke längre är lämplig. Redan tillförene har RiddarhusDirectionen nödgats på namnsäkerhet förränta mera än denna summa, ehuru Reglementet endast medgaf 10,000 Riksdalers utlåning, på detta sätt. Men sorn Directionen endast hade att välja mellan medlens inneliggande oförräntade, eller ock att utlåna dem mot namnsäkerhet: så har hvarken RiddarhusUtskottet eller Ridderskapet och Adeln gjort någon anmärkning vid detta förhållande. Att, under ofördelaktigare omständigheter för utlåningen, bibehålla den omförmälda maximisumman 30,000 Riksdaler, skulle ofelbart medföra antingen ränteförlust eller föreskriftens uragtlåtande.
» och nu kommer en ny historiett om hans munvighet, hvarvid hans lilla hjärta sväller af kittlad fåfänga — då skall snart den näsvise, elake och illmarige slyngel vara färdig, som genom att omsätta sina idéer i okynniga upptåg bereder föräldrar och lärare otaliga ledsamheter, kommer från skolan med nedsatta sedebetyg och framdeles i lifvet genom sin impertinens förskaffa sig mest ovänner. Till alla uppfostrare bör denna maning allvarligen ställas: gif noga akt på barnet, på hvarje yttring af dess själslif, dess taukar, infall, nycker och egenheter, ty sådant barnet är, sådan blir en gång mannen och kvinnan. Erny. Lifförsäkringsbol. New-York I Lif räntor !&gt &lt;&gt;•&lt; ni • • !i t. Ii; * il 111 fil _ l. i. , il, isi.-. 1893 I ' " Iduns kommer äfven i år att öppnas, som vi hoppas till alla våra läsarinnors hugnad och nytta. De närmast föregående åren kar intresset för » basaren » visat sig mycket lifligt, och vi äro öfvertygade, att det ej skall stå efter i år. I detta syfte anordnar nu redaktionen e n för korta pristäfling uppsatser, angifvande och beskrifvande nya, vackra julklappshandarbeten, hvarvid den bästa kommer att tilldelas ett pris af 25 kronor. Beskrifningarna, hvilka endast böra upptaga mindre bekanta och nya handarbeten, nedskrifvas kortfattadt och lättbegripligt på blott en sida af papperet. Redaktionen förbehåller sig rätt att äfven meddela de bättre af de ej prisbelönade beskrifningama och uttalar som sin varma förhoppning, att ingen af våra läsarinnor, som kan ha något att meddela, undandrager sig detta. Emellertid vilja vi särskildt framhålla, att några få verkligt originella och trefliga beskrifningar, lämpade att tillverkas af olika medlemmar inom familjen, äldre som yngre, döttrar som söner, och af värde som gåfvor för olika åldrar och kön — att en så utvald och sorterad beskrifning äger större värde än någon aldrig så rikhaltig samling af kritiklöst hopfördt likt och olikt i många tiotal nummer.
Om ifrågavar. betänk, vore ett grundlagsförslag, vore det rent af lagstridigt att medelst Ståndets gemensamma lanke förklara det afslaget, emedan Ståndet ej äger rättighet att afslå Constit.Utsk:s grundlagsförslag vid den riksdag det framställes, utan först vid påföljande riksdag. Tydliga ordalydelsen af 56 § Reg.F. kan visa Hr v. Troil, att så är. Jag anhåller,- alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes besinna, att Ståndet icke kan antaga detta memor. såsom något förslag till grundlag, dådet icke innehåller förslag till ändring och icke ens lill tillägg i någon enda § af Rikets grundlagar, utan från första § till den sista saknar allt samband med Rikets grundlagar. Det är således på sidan af dem, memor. blifvit afgifvet, hvarföre det står i kategori med hvarje annan allmän fråga; ty den olaglighet, Constit.Utsk. framställt, kan icke hindra Ståndet att såsom sådan behandla betänk, och således rent af afslå detsamma. Jag anhåller i följd deraf om propos. till afslag. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att då Constit.- Utsk. sjelf ansett sin framställning såsom ett grundlagsförslag, Ståndet förmodligen ej på annat sätt kunde behandla det. Gr. Frölich: Ehuru de motiver, Hr Gr. o. Landtm, nyss framställt, äfven hafva sin vigt för att föranleda detta i5 H. 7 5o Den 16 Octobcr e. ni. ärendes behandling såsom ett grundlagsförslag, tror jag, alf ett annat motiv dertill finnes, sorn är vida kraftigare. Jag medger Frih. Cederström, att det ej finnes någon § i våra grundlagar, sorn i följd af detta förslag skulle behöfva förändras; men jag kan dock ej finna annat, än att den fråga, hvarom memor. handlar, är af cönstrlulionel beskalfenhet. Den har till föremål Svenska folkets rättighet att samlas och öfverlägga om sina angelägenheter samt, på sätt förslaget innehåller, försöka att derigenom hinna något mål.
Anbefalld att, i anledning af Rikets Ständers Revisorers afgifna berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, afgifva underdånigt^utlåtande, i hvad rörer Kongl. Flottans station i Stockholm och depot i Götheborg, får jag, till åtlydnad häraf, underdånigst anföra: Vid § 2, Innefattande förslag, »att hvarje fartyg af större cert må erhålla särskildt konto», att, sedan jag lörlidet år, i anledning af dåvarande Revisorers framställning, yttrat mig i ämnet, jag dervid icke liar annat att erinra, än att, derest förslaget skulle vinna bifall och äfven vid denna station, hvarest för närvarande icke finnas fartyg, som synas vara att hänföra till de af Revisorerne åsyftade, komma att få någon väsendtlig tilllämpning, sådant sannolikt skulle föranleda behof af tillökning i civilpersonalens antal. Vid § 3. Att, i anledning af det deruti förekommande, tillförene tillstyrkta förslag om de nu skiljda anslagens till Flottans nybyggnad och underhåll sammanförande under en enda titel, något vidare yttrande från min sida ej torde erfordras. — 313 — Vid § 4, Hvaruti Revisorerne, lika med Kongl. Förvaltningen af sjöärendena, ansett inventering af stationernas förråd böra företagas endast hvart 9:de eller 10:de år, att äfven härvid ej är något att af mig vidare anföra. Vid § 6.
I Norge äro emellertid nu såväl fru Stäng, född grefvinna Sparre, som fru Sommerhjelm, född grefvinna Lewenhaupt, och fru Vogt, född grefvinna Frölich, aflidna. Såsom af namnen synes, var det ' den norska » statsrådsafdelningen » i Stockholm, som i allmänhet gaf uppslaget till dessa förbindelser. Norska öfverstinnan Due, född Peyron, och fru Holtermann, född grefvinna v. Rosen, äro visserligen gifta med norrmän, men äro med sina män GREFVINNAN MARIA VON ROSEN, FODD ADELSVÄRD. namnet är S:t Georges de Kantzow, men baronen h a r återflyttat till Sverige och ä r bosatt i hufvudstaden. De h ä r små notiserna ha emellertid som sagdt närmast gällt enstaka » kuriosa ». Vi öfvergå nu till den lilla ' revy ', som ä r vår egentliga uppgift: en revy af äktenskapliga förbindelser mellan svensk och utländsk aristokrati. Ni medger väl emellertid, värdaste läsarinna, att prins Bernadotte trots sitt » luxemburgska » grefskap af Wisborg näppeligen kan rubriceras såsom utländsk aristokrati. Hans äktenskap med en svensk adelsfröken får således anses h a helt och hållet en särställning. — I viss mån liknande ä r förhållandet med de förbindelser, som ingåtts mellan svenska adelsfamiljer och den napoleonska hertigfamiljen Fouché HEDENLUNDA: INRE SALONGEN. bosatta h ä r i Sverige (Helsingborg och Stockholm). — Af norska damer, som » ingifts » i svenska adelsfamiljer, lefva grefvinnan Ehrensvärd, född Vogt, generalskan och amiralskan Peyron, födda Due, fru Planting-Gyllenbåga (i Stockholm), född baronessa Wedel-Jarlsberg; aflidna äro bland andra friherrinnan Akerhielm (mor till f. d. statsministern), grefvinnan Sparre (mor till första kammarens talman), födda Anker, och grefvinnan v. Stedingk, född v. Haxthausen.