Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ä ena sid n kan man med åberopande as 2 och 4 Cap. i Kon. Balk. i Landslagen, hwilken uti 1772 ars Regerings-Form är aberopad, yrka att sörre Regenter icke längre än för deras tid ägt magt att om Kronvqodfen disponera samt att ds således, nu genast borde till Kronan afträdas. — Ä andra sidan talar häremot det obeskcifweljga lidande, som i händelse con» tmcterne uphäsdes, skulle tillskyndas enskilde personer Utan deras förmanande. — Mänga hafwa genom köp eller transporter kommit till cn sädan besittning, hwilken äswm wid årsskiften, liquider och andre sadane tillfällen gäkt i beräkning ost) ätergängen as alt sädant skulle ästadkomms ett större lidande än Riksens Ständer böra wilja haswa pä sin räkning. — I kraft af 1789 ärs Säkerhets Act, hafwa troligen de fleste Rikets innewänare anseri Konungen, äswen i anseende till Kungsgärdarne, som mycket annat, hafwa ägt rätt, att som Honom godt syntes förordna. Dä således en undersäre försett sig med ett af Konung sanckionerädt conrract borde han wäl aldrig kunna tweka om desi helgd och orubblighet. Trygg wid en sadan åtgärd - Den 28 December. 1609 gärd pä Hwars waraktighet knappast warit tillåtit att twifta, har kanske innehafware» af en Kungsgärd nedlagt betydliga kostnader under dct rättmätiga hopp arr ä den fortfarande arrende tiden äterwimra sin nedlagde summa. Dttta hopp skall förfelas och han skall as medborgare se sig beröfwad sin egendom, derföre att han trott vä en Konungs försäkran, utan att kunna förutse eller ens göra sig begrepp om möjligheten deras, att mindre tydliga, mindre bestämda lagar kunde i en framtid tolkas till hans förlust.
Magn. Wessing, Olof Olofsson i Siggesta, Anders Pehrsson i Dömsta, Han3 Andersson i Bråfrost, Jan Jansson i Ulfstad, Jan Pettersson i Österbo och Gustaf Olsson i Timmelsta, med hvilka Riksdagsfnllmägtige från Skaraborgs Län sig förenat uti besvärs anförande öfver de olägenheter, förluster och lidanden, som skola tillskyndas ej mindre RotehålJarne, än ock Ttesv. och Ekon. Vtsk. Betankanden. {73 Soldaterne vid Vestmanlands Regemente derigenom, att desse sistnämnde commenderas till arbete vid Götha Canal, och såmedelst ej allenast betagas allt tillfälle, att gå Rotebonden tillhanda med nödigt arbete å hans egna åkrar och ängar och vid skötandet a£ Soldat-torpet, der Hustrun med många Barn hjelplös ech i de torftigaste villkor, qvarlemnas åt Rolehållarens medlidande och underhåll, ofta för ändamålet otillräckligt, men alltid i afseende på medlen känbart och tryckande, utan ock genom de långa mardierna i svårt väglag, samt det tunga och vådliga Canal-Arbetet blifva till helsa och krafter så försvagade, att Afsked blifver oundvikligt, hvarefter sådana Soldater tillika med deras Hustrur och Barn skulle ligga Roten och Församlingen till last, och annan karl i den afgångnes ställe mäste af Roten, till hvad pris som helst, anskaffas; i anledning af hvilket allt Riksdagsfullmäktige ansett det vara af högsta vigt, att, till förekommande af åtminstone Vestmanlands Regementes Rotehåliares befarade undergång, ändring sökes uti det Regementets årliga Commenderande till Canal arbetet. Utskottet, sou», vid detta tillfälle, anser sig böra uti Riksens Höglofl. Ständers minne återkalla, att en alldeles lika beskaffad fråga, som den nu förevarande, blifvit i afseende på Helsinge Regementes fritagande från ArbetsCommendering till Götha Canal, vackt uti Hedervärda BondéStåndet vid 1815 74 Bfsv. och Ekon.
Maj:t täcktes förordna en Komité af sakkunnige personer, för att afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelseverkens och förvaltmngs-myndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder, hvarpå den så kallade Departemenlal-styrelscn hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med Stats departementen, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling i förening med nödig säkerhet; då Rikets Ständer dervid, bland annat, yttrat: att de väl icke vore i tillfälle alt ingå i närmare utredning om beskaffenheten af de organisationsförändringar, som kunde vara erforderliga och lämpliga, samt ännu mindre att derför uppgöra fullständiga förslag, men att det likväl icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet att, för så vidt fråga kunde blifva om en förändring, åsyftande att införa en uti åtskilliga andra länder bruklig s. k. minislerstyrelse, hvarigenom förvaltningsärendena blifva a/gjorda af Departements-cheferne och Departementen således organiserade med byråer endast för ärendenas beredande, en dylik förändring hvarken vore öfverensstämmande med rikets grundlagar, eller i öfrigt förenlig med den säkerhet att ärendena behörigen handläggas, som är afsedd derigenom, att denria handläggning är öfverlemnad åt embetsoch tjenstemän, hvilka, sjelfständigt verkande, äro för sina åtgärder i laga ordning ansvarige; alt deremot ändamålet torde kunna vinnas derigenom, att de behofliga förvaltningsverken såsom särskilda afdelningar förenades under
Har det icke med tystnad åsett de åt Norige gjorda medgifvanden; med tålamod fördragit Noriges och dess medborgares ofta förnärmande ovänlighet? Och hvarföre allt detta? Månne af likgiltighet? Må Norige derom ej misstaga sig! Tror Norige att Sverige är känslolöst för förniirmelser; att det med likgiltighet kunnat förnimma förändringen af Konungatiteln, enl. hvilken vester om fjällen — och må gerna så vara — Noriges namn sattes främst, under det att östanfjälls samma namn insköts emellan Sveriges båda riken, af hvilka dock hvartdera uti folkmängd, krafter och betydenhet står, minst sagdt, med Norige jemnhögt? Tror väl Norige att Sverige med tillfredsställelse kunnat se det nya uuionsvapnet, uti hvilket åt Svea gamla, af äran välbekanta Kronor och åt Götha Lejon endast hvar för sig halfva den plats anvisades, som åt Noriges vapen blef förbehållen; en anordning, hvilken för hvar och en med vapnen obekant skulle synas antyda en Noriges principala ställning? Tror väl Norige att Sverige utan en bitter känsla kunde erfara att Norige •— här i strid emot egen grundlag — förkastat — jag vill icke säga föraktat — den för de båda länderna bestämda gemensamma unionsflaggan? Nej! Sverige har djupt känt allt detta, ehuru det tyst burit sina sår. Och, ännu en gång, hvarföre detta? Derföre, att Sverige älskar tanken på föreningen; att det för Norige velat söka en ursäkt uti den misstro, sorn hos Den 17 Murs f. m. 207 en svagare förbundsbroder till en tid kan vara naturlig; att Sverige önskat genom lugn och tålamod, i förening med å sin sida obrottsligt hållande af fördraget, uti Norige framkalla ett unionsvänligare sinnelag. Må Norige granska häfderna. Ett högsintare förfarande af en starkare stat emot en svagare än det Sverige ifrån början och allt igenom emot Norige ådagalagt, torde icke utur dem kunna framletas, och fåfängt skall Norige uti Sveriges handlingssätt söka ett stöd för ovänlighet eller misstro. Jag har en eller annan gång hört huru, under medgifvande af detta, denna misstro sökt sin näring uti framtiden.
En mängd förvirrade och vilda förslag om att storma huset och röfva henne haglade om hvarandra. • Så dök där upp ett nytt förslag. » Kalle ska ' gå. Honom tycker hon bäst om. » » Ja, Kalle ska ' gå. » » Gå du, Kalle! » Nå, så gick då Kalle. När han kom in, satt Lisa på en pall med en docka i famn. När hon fick se Kalle, blef hon röd och satte till att gråta. Kalle blef alldeles häpen. Visste inte riktigt, hvar han skulle göra af sig. » Lissla, » sa ' han slutligen, » han mena ' ingenting med det. » Lisa fortfor att gråta. Kalle kände det varmt i ögonen och började blinka det kom nånting märkvärdigt i strupen, så han måste svälja och svälja. Hans stora mun vreds i de allra kostligaste fasoner, och så lättade han sig med en mycket h K. Lisa såg upp. Grät Kalle?! Nej, men han gjorde så ' na löjliga grimaser, att Lisa måste skratta midt i sin hjärtesorg. Och så skrattade Kalle med. » Kommer du ut med nu, » frågade Kalle. » Nej, » sa ' Lisa. Mycket bestämdt. » Äsch, Lissla, var inte fånig nu. » » Såg du på dem, » sa ' hon, och nu var gråten inte långt borta igen. » Hvilka? » Fiskarna. » » Fiskarna??? ? » » Ja, de där i dammen. Tänk att pina dem så där. Att bara kunna. Jag vill inte vara vän med den, som kan göra illa med flit. » De milda grå ögonen hade ett mycket bestämdt uttryck. Kalle såg skamsen ut: » V i gjorde det inte med flit. V i tänkte inte på ' t. » » Hvarför kan ni inte ha ihjäl dem med samma? » » Det var så lifvadt att se dem sprattla, förstår du. » » Och så, när de hänga på kroken — och alltihop. Jag har drömt hvarenda natt, att jag satt på kroken, och det gjorde så ondt, så ondt. » Kalle kände sig illa till mods. » Men i alla fall är det inte ett dugg lifvadt, när inte du är med.
Anjuta tog lidelsefullt del i den politiska rörelsen och begärde ej bättre än att få riskera sitt lif tillsammans med den man, till hvilken hon för alltid knutit sitt öde. De båda makarna Kovalevsky lämnade då efter kort tid åter Paris, och Sonja återtog sina studier i Berlin. Men efter kommunens undertryckande blef hon på nytt kallad till Paris, denna gång af systern själf, som nu bönföll om hennes förmedling hos fadern för att denne skulle förlåta henne hennes bedrägeri mot honom och använda sitt inflytande till att hjälpa henne ur den förtviflade belägenhet hvari hon råkat. Mr J. hade blifvit fängslad och dömd till döden. När man erinrar sig den bild Sonja själf i sina barndomsminnen gifvit af sin far, kan man lätt tänka sig hvilket förfärligt slag det måste varit för honom, då han på en gång fick veta hela den grymma sanningen om huru han blifvit bedragen af sina barn, och huru hans äldsta dotter gått sina egna vägar på ett sätt, som djupt måste såra alla hans instinkter och grundsatser. Få år förut hade han ju blifvit så utom sig af sorg och förbittring öfver upptäckten att Anjuta i hemlighet skref noveller och mottog betalning härför, att han yttrat: nu säljer du ditt arbete, men jag är inte längre säker, att det inte kan komma en dag, då du också säljer dig själf. Förunderligt nog var han dock långt mildare nu, då hans dotter tillfogat honom en så mycket allvarligare sorg. Både han och hans hustru skyndade strax till Paris, åtföljda af Sonja och hennes man, och han visade sig vid återseendet med den felande dottern så full af godhet och öfverseende, att döttrarna, som känt sig förtjäna allt annat, från denna stund slöto sig till honom med en innerlighet som aldrig förr. Jag kan tyvärr icke annat än helt anekdotmässigt berätta om hela denna upprörda tid. General Krukovsky hade förbindelser till Thiers, hvarför han vände sig till denne för att utverka benådning för sin blifvande svärson. Thiers sade sig ingenting kunna göra, men under samtalets gång berättade han liksom händelsevis, att de fångar bland hvilka mr J. befann sig, följande dag skulle transporteras till ett annat fängelse.
Om kroppsvisitationen, hvarvid Herr Crusenstolpe serdeles fästat sig, är i Utskottens Memorial talat endast i allmänna termer, och Utskotten hafva ej tillstyrkt någon sådan. Det är endast till tid och rum visitationsrätten blifvit något utsträckt. Jag har velat yttra detta svar till Protocollet, ehuru Herr Crusenstolpe redan lärer vara bortgången. Företogs lill pröfning RiddarhusUtskottets den 9 sistlidne Octoher aflåtne och den 20 derpåföljde November e. m. på hordet lagde, Memorial, angående ifrågaställd indragning af RiddarhusFiscals-tjensten. Friherre BoyeFredrik: Jag har redan förut härstädes yttrat, att jag ej anser det vara nödvändigt eller nyttigt att RiddarhusFiscals-tjensten indrages. Detsamma har jag sedermera förklarat såsom Ledamot af RiddarhusDireclionen, då dess Utlåtande härom afgafs till RiddarhusUtskottet. Nu anser jag mig höra nämna, att af Directionens Ledamöter, Sex ansågo RiddarhusFiscalen behöflig» och blott en yrkade motsatsen, på de skäl Utskottet i sitt Betänkande upptagit. Mig synes detta förslag, om jag så får säga, endast vara föranledt af begäret att få något nytt. Någon ändring är ju ej påkallad. Den nuvarande RiddarhusSecreteraren har ej sökt någon lönetill - Den 24 Februari i c. m. ökning; och om lian afgår, skola sökande till tjensten visserligen ej uteblifva, äfven utan löneförhöjning. Jag yrkar derföre afslag å Utskottets Betänkande, utan förlängd discussion. Herr Rothlieb, Axelj anförde skriftligen : Sedan RiddarhusUtskottets Memorial, rörande förslaget att indraga RiddarhusFiscalseller någon af RiddarhusCantzlisttjensterne nu åter är föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning, och jag förut i detta ärende yttrat mina tankar, hvilka ej instämma med Utskottets afgifne utlåtande, nödgas jag å nyo anhålla om ordet.
Rikets Ständer hafva väl medgifvit, att ifrågavarande brott har serskilda gradationer, och att derföre tillämpningen af dödssträffet kunde j många fall komma att stå i strid med andra gällande Lagstadgånden, men Rikets Ständer hafva icke dess mindre velat bibehålla alla dessa brotts hänförande under ett straff: förlusten af lifvet, förmenande att correctivet läge i Kongl. Maj:ts rätt att göra nåd. Det synes likväl hafva undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att det beror af den brottslige att såsom nåd emottaga ådömda straffets förvandling, så att det följaktligen icke for - Lag-Utslottels Betänkande N:o i65. dras mera, än att den anklagade eger kunskap om Konungens synnerliga obenägenhet att tillämpa nu gällande Lag emot politiska brott, för att sälta Kongl. Maj:t i nödvändighet, antingen att icke låta åtala brottet, eller ock att icke låta verkställa den dom, som i målet faller.” ”Kongl. Maj:t värderar, å ena sidan, Rikets Ständers omtanka att upprätthålla lielgden af Konungens Majestät, uttryckt i deras vägran till ofvanLerörde framställning, men, å andra sidan, föreställer Kongl. Maj:t Sig äfven, att Rikets Ständer skola erkänna de skäl, som föranleda Kongl. Majit att önska en förmildring i Lagens stadgande uti 5 Cap. i §. MissgerningsBalken; och är det i sådan öfvertygelse, som Kongl. Maj:t anser Sig, af Konungslig pligt, böra åter fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på vigteu af hvad här förut blifvit anfördt, hvarföre Kongl. Majit, efter alt i ämnet hafva hört Dess Högsta Domstol och Stats-Råd, förnyar Sin Proposition och föreslår Rikets Ständer, att i grundlagsenlig ordning antaga följande redaclion af i §. ali 5 Cap. Missgernings-Balken.
Å ena sidan sväfvar djefvulstron, predikad från tusen talarestolar för den stora massan, som ett Damoklesvärd öfver civilisationens hufvud; å den andra utbreda filosofien och naturvetenskapen en rationel och monistisk verldsåskådning till en allt större krets. För den, som vill intaga sin plats i denna högvigtiga kamp, må vi till slut upprepa dessa ord af den ädle Bunsen29: ”Hvarhelst i religion eller stat eller civilisation, i konst eller vetenskap, det inre utbildar sig kraftigare, det andliga eftersträfvas, vare sig med större eller mindre ombildning af det bestående, der måste vara framsteg, ty ur det inre kommer lifvet till det yttre, ur medelpunkten till omkretsen. Der är alltså vägen, som går till lifvet. Der öppna sig nya andens vägar, och genien lyfter sina vingar med gudomlig säkerhet. Om detta är sannt, måste det motsatta inträda öfverallt, der det yttre blifvit mer och mer framhållet, der tecknet alltmer satts i stället för väsendet, symbolen och det yttre verket för den inre handlingen och samvetet, der den glatta formen tagits för innehållet, den yttre enformigheten för lefnadsenheten, skenet för sanningen. Der måste alltså förbereda sig en olycksdiger framtid, huru än det närvarande ser ut.” Den lärda magien. Vi befinna oss i en labyrint af mörka trånga slingrande gator, här och der utmynnande till en öppen plats framför någon kyrka eller offentlig byggnad. Hvad i denna främmande stad möter våra blickar kommer oss ej att stanna och betrakta: ungefär sådane hus och sådane menniskor hafva vi ju sett i de många andra städer, som vi genomvandrat under sökandet efter de vises sten. Vi fortsätta således vår väg. Universitetsbyggnaden skall finnas i grannskapet. En svängning om gathörnet der till höger, så en annan om detder till venster, och vi äro framme. Föreläsningstimmen är inne. Draperade i styfva mantlar, med skolastmössan på djupsinniga hufvuden styra professorerna sin gång till vishetstemplet, vid hvars portal stå flockar af studenter.
Efter af Ilr Gr. o. Landtm, gjord samt af R. o. Ad. bifallen hemställan, att detta Utlåt, måtte punktvis företagas till afgörande, förekom först Utsk:s hemställan, ”att spanmålspriset vid ”beräkningen af Statsverkets inkomster för nästa Statsreglerings'- ”period må, i likhet med hvad i Hr af Geijerstams motion blifvit ”föreslaget, bestämmas till 6 R:dr 32 pr T:a. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Vid afgifvandet af K. M:s Nåd. Propos. har det nogsamt varit insedt att spanmålspriserne under de sednare åren och under den sednare perioden af tio år öfverstigit 6 R:dr och äfvenledes öfverstigit 6 R:dr 32 sk., enär medeltalet af riksmarkegångs-prisen ifrån och med år 1844 t. o. m. år 1853 utgjort 7 R:dr 33 sk. Många omständigheter förekomma likväl, hvilka göra det betänkligt nog att höja beräkningen af det förut antagna värdet, 6 R:dr för enT:a spanmål. Det kan nemi. hända att spanmålspriset icke upgår till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:an. De år spanmålspriset icke upgår till detta belopp, hvilket egde rum år 1845, då den endast gällde 5 R:dr 20 sk., år 1849 då den gälde 6 R:dr 22 sk. och år 1850, då den upgick till samma belopp; dessa år skulle brist i inkomsterna upkommit om beräkningen varit upgjord efter 6 R:dr 32; en brist som icke blifvit ersatt för Statsverket genom de påföljande årens större inkomster eller högre spanmålspris, enär för hvarje år liqvid emellan Riksg:skont. och Stats-kont. skall upgöras, och då gäller endast den inkomst, som för året har influtit, hvarvid man icke kan påräkna ersättning genom något annat års öfverskott. Ett sådant förhållande kan naturligtvis föranleda svårighet för Stats-kont. och en ganska stor svårighet om priset faller under det beräknade, hvilket - Den 23 31 ars e. ra. 465 ket icke är omöjligt.
Grosshandlare B:dr g __ Andre Handlande och Fabriqueurer fi SkraHandtverkare och hlanufacturi ster ♦ , 3 Andre Borgare, som ej höra under Skrå — I 24 1 Städerne af Tredje Classen: Grosshandlare , E:dr 6 _ Andre Handlande och Fabriqueurer . 4 24 SkraHandtverkare och Manufacturi ster . , < ♦ 2 rss Andre Borgare, som ej höra under Skrå 4 , 1 24 1 Städerne af Fjerde Classen: De som vinna Burskap på Utrikes Handel . , E;dr 4 24 Andre Handlande och Fabriqueurer — g SkraHandtverkare och Manufacturister ¥ t** 1 24 Andre Borgare, som ej lyda under Skrå * ^ — j — 1 Städerne af Femte Classen Handlande och Fabriqueurer . E:dr 2 12 SkraHandtverkare och Manufacturister . — 1 _ Andre Borgare som ej höra under Skrå _ 36 MästareBref i Skrå och ManufactUrer _ 1 - GesällsBref . 4 ♦ _. _ 12 FergamentsCopior af Gesällbref 6 fievillningsUtsk. jBetänkanden. Och vare Ordförande i Magistraten ansvarigä att BorgareBrefven uttagas , skrifne å det erforliga Stämplade Papperet. Städernes Betjente , Gevaldiger , Uppsyningsman, Lin-, Hampe-, Tjärn-, Bradoch Jern-Vräkare , Packhusoch Våg-Karlar, Stadstjenare, Parrn-mätare, Mätare, Besökare, Jernbärare, Vindragare, Akare, Timmeroch Murkarlar, Fiskare, Packare, Politieoch Executions-betjente , Extraordinarie Stads-tjenare med deras vederlikar, söm ej äro Borgare, då de hafva lön på Stadens Stat af Ätta och en tredjedels Riksdaler och derutöfver, Nio procent af lönen , men med ringare eller ock Utan lön, 34 skil lingar.
Men wid fragan om Samhällets allmänna behof, är det ej blott folket som kän - 514 Expeditioner till Riks-Ständen. ner deni, som har fordringar att anföra eller olägenheter att begära afhulpne, det är kan hända ännu oftare och säkerligen med mera kännedom som dessa behof eller olägenheter infes och bedömas as den Magt, som har den dagliga marden af Samhällets allmänna ärender. Det bör derföre mara densamma tillätet, att till antagande framställa Lagar och Författningar, att meddela dem ät den del af Lagstiftningen som annars hade rättigheten att föreslå deni, och som mi för ett ögonblick wilje kalla Andra Kammaren, samt att sedan, i fall de ej af densamma gillades, lata, genom Deputerade bade ifrån Regeringen och Andra Kaminaren, skälen a ömse sidor inför Ofra Kammaren anföras, hmilken i följe deraf, och sedan en enskild öfwerläggning inom densamma föregått, skulle äga att afsäga beslutet. Pä samma lätt skulle äsmen förhällas, i händelse Regeringen hade . inmändningar att göra emot något af Andra Kammaren uppgifwet förslag. Innan ett fadant kunde till öfwerläggning förekomma hos den Ofra, skulle det alltid först meddelas Regeringen, som skulle wara berättigad att, när den sa för godt ninne, läta anföra sina skäl för eller emot detsamma. Utom denna skulle Regeringen i afseende till Lagens görande ej hafina någon widare rättighet än sitt fnipenttVa veto. Mera skulle ej heller behöfwas för Nationens wäl och Regeringens säkerhet. Endast wid Grundlagsfrågor skulle erfordras den »verkställande MagMis uttryckliga sanction, och i anseende till dem borde, i enlighet med det stadgande i ivar Constitution nn är infördt, noga iakttagas, att de för sörsta gängen endast kunde med en gillande pröfning af den Ofra Kammaren anses och först sedan den blifwit till irenne femtedelar förnyad, samt den Nedre Kammaren helt och hältet omwald, borde Memorial N:o 36. 515 ester a bada ställen ä nyo skedd föredragning kunna till beslut förwandlas.
Lika med Hr Akerman hade jag önskat att denna motion aldrig af Gr. Snoilsky eller någon annan blifvit väckt. Manga anse likväl alt då frågan derom nu en gång blifvit väckt och af Ridd.Utsk. understödd, man nu måste bifalla den, emedan ett afslag skulle synes innebära liknöjdhet för prof. Fryxells förtjenster såsom Svensk häfdatecknare. Men så tror jag ej att ifrågavar. utmärkelse blifvit af den som föreslagit densamma betraktad och icke ens framställd, utan den synes vara ämnad mindre ät vetenskapsmannen än åt kämpen i striden mot aristokratfördömandet i Sverige; den är således ämnad till belöning för en seger som kanske aldrig blifvit vunnen; åtminstone anser den motsatta sidan sig med lika mycket skäl kunna sjunga ”le deum”. Dessutom anser jag det varti olämpligt och icke värdigt delta Stånd att upphäfva sig till skiljedomare i en litterär strid, och detta isynnerhet i en tid då icke mera är t illåtet att med vaoen i hand afgöra frågan. Jag måste således, lika med de talare som 2 H. 8 114 Den 15 Januari. förut yttrat sig i samma syftning, motsätta mig Ridd.Utsk:s föredragna tillstyrkande. Hr Ehrenborg: Jag hade icke ämnat att besvära Ståndet med något vidare anförande i ämnet; men då båda Frilime Cederström gjort mig den äran alt fästa sig vid hvad förut af mig blifvit yttradt, och jag linner deras anmärkmr deremot vara obefogade, torde det förlåtas mig att jag nu med några ord besVarar dem. Frih. Claes Rudolf Cederström har uppställt en jemförelse emellan den nu ifrågavar. åtgärden, att tilldela Ur prof. Fryxell en medalj, och det jemväl väckta förslaget att anslå en pension åt prof. Geijers enka. ålen hvar och en torde finna att denna jemförelse är mycket oriktig och haltande.