Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Tålamod, det var bara en liten afstickare. Nå — j a g var tjugusju år, således ingen ofjädrad dufunge, utan en stor, lurfvig karl, då som nu. Tillika med min docentur — lönlös titel, som du vet — hade jag plats vid en skola, och eftersom j a g ej var värre skråpuk än mången annan, håfvade man efter mig, fint, försiktigt, allvarligt, såsom det anstår flickor med uppfostran. Men jag hade, liksom du, stora fordringar och kunde inte ta midt i högen bara för att få mig ett vif. Jag var ju, som sagdt, romantiker; jag ville älskas, ja, om så ske kunde, tillbedjas, men inte af hvem som helst, inte hur som helst. Fick jag ej den ädlaste bägarn, törstade jag; och sluttanken på alla mina erotiska drömmar var: » Ja, jag skall minsann välja På y ayu olommar det på kyrkogårdar i yppig, färgvarm rikedom, ock öfver gamla marmorvårdar syrener luta snöhvit blom. ^Då är det ljuft i skuggan drömma vid någon bortglömd hvilostad, där kors och inskriftsord sig gömma inunder mur gr önsr ankans blad. Ja, sådan var jag till själ och sinne, då händelsen inträffade, den där händelsen, som inte egentligen är någon riktig händelse, utan bara skymten af mitt öde. Det var just på en skarpskyttebal, som jag trodde mig skymta. Oh, hvad j a g minns det väl; jag hade haft ett förargligt missöde, hade vrickat foten några veckor förut, och fastän jag lyckligtvis kunde gå, utan att linka, var jag omöjlig för dans. Och af den orsaken kom jag att stå väl mycket för mig själf och titta på vimlet. Och midt i vimlet af luftiga dräkter, krusiga hufvud och nakna skuldror såg jag blott en enda. Hon var bestämdt ingen skönhet, men förtjusande, frisk. Har du sett halfslutna nyponrosor, glindrande i dagg och sol. Hon var lik en sådan med sina röda kinder och röda läppar, sitt långa blondlockiga hår, kransadt af små knoppar.
Vid pröfning af den andra Hufvud frågan, eller om Chefskap bör i Bankens Departement införas, har Utskottet funnit nyttan och nödvändigheten deraf, att en Chef inom hvarje Contor handhafver ordningen samt tillser göromålens förrättande med oafbruten noggrannhet, icke vara af någon bestridd, men anmärkningarne i desto högre grad riglade emot den af Utskottet, i dess förra Utlåtande, yttrade åsigt, att dylike Chefs-befattningar ej annorlunda må tillsättas, än genom val, för viss bestämd tid, af hvartdera Departementets Commissarier sins emellan; och enär det måste med - 8 B,vtco-Ut slottets Utlåtande N-.i 73. gifvas, så val alt en dylik valrätt icke inom något annat allmänt Embetsverk eger rum, som äfven att både den juridiska och den moraliska ansvarighet för Bankens förvaltande, som inför Rikets Ständer åligger deras Banco-Fullmägtige, ej billigtvis kunde dem affordras, om desse Fullmägtige betagas rättigheten att utse de personer, hvilka, under nuvarande förhållanden, måste ega det vigtigaste inflytandet på göromålens gång inom Verket; så, och då den enhet och kraft, som utgör ett bland hufvudvilkoren för hvarje förvaltnings ändamålsenlighet, svårligen kunde vinnas utan desse Chefers tillsättande af Öfver-Styrelsen, samt med fästadt afseende å hvad de emot Utskottets Förslag i denna del framställde anmärkningariie i öfrigt innehålla, har Utskottet föranlåtits, att, med frånträdande af dess förra yttrande i denna del, biträda den mening, att ifrågavarande Chefer höra af Banco-Fullmägtige tillsättas.
19: o all traktering eller allmänna kalas i samband med flyttningar eller avgång är förbjudna. 21: o anklagas yngling för grövre brott antingen målsägaren nedlägger målet eller ej, förvisas målet till allmän domstol att rannsakas och dömas. 22: o skulle alla ynglingarna i en avdelning förklara sig lika skyldiga i någon mot denna disciplinlag begången förbrytelse och inte vilja ange upphovsmannen verkställs straffet genom lottning. § 6 då lärjungen av lättsinnighet och vanart bryter mot de till sedligheten och ordningens bibehållande och här givna föreskrifter, döms de efter de tre bestraffningsgrader och lärare, rektor och kollegiet bestämmer graden av straff inom de angivna graderna beroende av omständigheterna. § 7 alla dömda bestraffningar blir genast verkställda med undantag av förvisning, som alltid underställs Eforus, som kan stadfästa eller upphäva domen. Ekonomisk stadga Om lärohus och ämbetsgårdar § 1 Städerna skall bygga och underhålla lärohusen, där denna skyldighet åligger dem. På övriga ställen skall lärohusens byggnad och underhåll ombesörjas av stiftets byggnadsfonder under biskopens och konsistoriets tillsyn. Städerna är dock alltid skyldiga att utse fria, sunda och välbelägna platser så att också rymliga gymnastiska inrättningar må kunna anbringas. § 2 Vart och ett lärohus skall vara inrättat att det svarar mot behovet. Lärorummen skall vara tillräckliga för varje avdelning och en större sal för att kunna samla alla eleverna, när offentliga förrättningar skall hållas samt ett rum för inventarier och instrument. § 3 Lärohusen skall vara brandförsäkrade, lärosalarna ljusa och försedda med eldstäder, bänkar, pulpeter eller bord och vad övrigt kan befordra bekvämligheten vid läsning och skrivning. § 4 Nybyggnad särskilt av trä får inte uppföras så nära skolhuset, att ljus och fri tillgång till huset hindras eller vid eldsvåda sätts i fara. Magistraten och borgerskapet skall alltid ge lärohusen förmåner vid behov av utvidgning och reparationer, planteringar och annat som kan tjäna till nytta och nöje för ungdomen. § 5 När lärohus i städerna, som står under stiftets byggnadskassa skall på nytt uppföras eller genomgå en större reparation, som förändrar husets form och utseende skall anmälan göras till Kongl Överintendents kontoret. När ritning och kostnadsförslag erhållits och så snart kassan tillåter verkställer konsistoriet.
Bedjande om tillgift, för att jag uptagit tiden med denna inledning, hvarigenom dock mina särskilda motioner kunna blifva kortare och deras gemensamma syftning — befordrande af rättstillståndets uprätthållande — måhända lättare inses, anhåller jag nu att få afgifva dessa motioner, hvilka jag utmärkt med litt. A, B, C, D och E. Hr von Koch upläste härefter 5 motioner af följande innehåll : A. Vid två riksmöten har K. M. gjort Nåd. Propos. ang. antagande af ny StraffLag. Vid det första antogos de föreslagna hufvudgrunderna. Vid det andra ogillades både dessa och detaljerna. Om och när Regeringen, efter ett så föga följdriktigt förfarande af R. St:r, åter framlägger nämnda eller dylikt förslag, torde vara osäkert. Vid sista Riksdagen tillegnade man sig emedlertid den betydligare delen af hvad lagförslaget innehåller, ang. de oftast förekommande brotten emot äganderätten. Erfarenheten bar redan visat, att detta var en förbättring, men tillika att det medför många olägenheter, att med hvarandra sammanjemka olika straffsystemer. Jag är, för min del, ock af den öfvertygelse, att det nu skulle vara vida mindre svårt, både för Ulsk:soch Stånds-ledamöter med sakkunskap, att granska och bestämma sig för antagande af en hel StraffLag, upgjord såsom den af K. M. framlagda, i nära likhet med de StraffLagar, nästan alla civiliserade nationer de sednare åren antagit, än att upgöra oeh tid efter annan uti det gamla inflicka särskilta betydliga delar af lagar, t. ex. Kap. ang. misshandel å person, bedrägeri, förfalskning, m. m.
En öfverdådigt uppdrifven och raffinerad njutningslystnad hånar öppet den af arbetslösheten och arbetsgifvarnes egoism framkallade nöden. Med hjertlig tacksamhet hafva vi förnummit, att vår Drottning tagit ett betydande steg till inskränkning af öfverflödet vid middagar och supéer i tongifvande kretsar. Och tidningarna tala ju om hur åtskilliga arbetsgifvare genom försäkringar och insättningar sörja för sina arbetare. Att gifmildheten hos oss är stor, kan ju icke heller förnekas. Men ändå gör man för litet. Man kurtiserar »folket» och ser genom fingrarne med socialistiska tillställningar, som bespotta och trotsa samhällets ordningar, men man gör i stort ingenting att tala om för detta folk, som släpar och svälter. Och på det sättet tvingas våra hederliga arbetare att tillsammans med samhällets olycksbarn och utskum bilda »massan» för att pocka sig till sin rätt och taga den med våld. Under normala förhållanden skulie de verklige arbetarne långt ifrån vilja förnedra sig till ett sådant kamratskap, men nöden har ingen lag. – Och den sedeslöshet sedan, som faktiskt existerar i så oerhörd grad bland såväl de högsta som de lägsta, skillnaden mellan den offentliga moralen och den enskilda samt det rådande bruket att i denna sak »tyda allt till det bästa», ger ej liten styrka åt den litteratur, som mer fördoldt eller uppenbart predikar köttets evangelium. Här gå med högburet hufvud män ibland oss, som äro kända icke blott för att lefva liderligt, utan äfven för att lefva i onaturliga laster. Och de blifva så långt ifrån dömda af opinionen, att de i stället prisas och hyllas såsom konstnärer etc. Och i minnesteckningarna öfver dem, när de äro döda, skildras i granna ord deras förtjenstfulla »lifsgerning» – ett blomsterströende öfver ett lastbart lif, som ofta presten börjar i sitt liktal vid grafven. Skall samhällets väl främjas, måste samhället först och främst göra bot från sådana och andra synder. Men boten skall göras i de enskildes hjertan och lif. Annars blir det blott ett lappande med nya klutar på en gammal klädnad, och då veta vi ju både af den kända liknelsen och af erfarenheten, hurudant slutet blir.
Utskottet bör härvid först anmärka, att Riksdags-Ordningens 45 §■> som i allmänhet omtalar Landtmarskalks och Talmans rättigheter, deribland väl upptager den att göra, men icke den att vägra proposition. Icke eller är en sådan rätt hvarken uttryckt uti, eller en nödvändig följd af, den i Riksdags-Ordningens §. 28 mom. 2 införda Landtmarskalks-och Talmans-eden och den deri innehållna försäkran, att med all förmåga upprätthålla och försvara Konunga-magten och Riksens Ständers rättigheter. Bih. till R. St. Om Grundlagarnes stiftare verkligen tänkt sig rättigheten, att vägra proposition, så vigtig, så vidsträckt, sorn man sedan föregifvit, synes den åtminstone i ettdera af nämnde lagrum hafva bordt få en plats. Då så icke skett, anser Utskottet redan häraf följa, alt Talmännen icke, enligt våra grundlagars ordalydelse, kunna anses utgöra det vigtiga och mägliga återhållande element i Svenska National-representationen, som de, genom den vidsträckta tolkningen af rättigheten att vägra proposition skulle blifva. Det är först i Riksdags-Ordningens §. 55, som Landtmarskalks och Talmans rättighet att vägra proposition omtalas, och det förtjenar uppmärksamhet, alt den blott namnes för att begränsas. Landtmarskalk och Talman, bjudes der, må ej kunna vägra proposition, utom i det fall, då han finner en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse. I slutet af samma §. namnes, att, om ett, i följd af propositions vägrande, till Constitutions-Utskottet hänskjutet mål af samma Utskott ansetts grundlagsstridig^ den, som motionen gjort, må, der honom så godt synes, vända sig till Constitutions-Utskottet, på satt, som Regeringsformens §.84 föreskrifver.
M:ts och Rikets Ständers medgifvanden, verkställigheten af Högsta Domstolens utslag, i hvad det angått den Kansli-rådet Valerius ådömda ersättnings-skyldigheten, hittills fått anstå, emot det att i Nåder anbelälld qvarstad fortfarande egde runi å Valerii fästa och lösa egendom, med undantag likväl af honom tillkommande lön och pension; att, sedan bemälde Winroth och Middendorff under tiden aflidit och efterlemna! tillgångar, som endast till högst ringa belopp betäckt den elter Finér yppade balansen, Rikets Ständer, vid 1850—1851 årens Riksdag, beviljat Enkan och barnen efter Presidenten J. P. af Billbergh den af E. K. M:t i Nåder föreslagna befrielse från honom i lifstiden, såsom embetsman i Tullverket, ålagdt ersättnings-ansvar för nämnda balans; samt alt, efter det numera äfven Kansli-rådet Valerius med döden afgått, hans Enka, Aurora Christina Ingell och fyra barn, hvaribland två oförsörjda döttrar, hos E. K. M:t underdånigst anhållit, att som de, enär boets gäld, deri inberäknadt det ersättnings-belopp, som blifvit Valerius i lifstiden ådömdt, med 13,239 R:dr 43 sk. 8 rst. öfverslege tillgångarne, skulle blifva uti konkurs-tillstånd försatta, derest ersättningen hos sterbhusdelegarne ulkräfdes, E. K. M:t måtte till Rikets Ständer hemställa, att den af E. K. M:t redan tillförene för Kansli-rådet Valerius föreslagna befrielse från merberörda ersättnings-ansvar mätte varda hans enka och barn medgifven; utvisande den efter Kansli-rådet Valerius upprättade och jemväl underdånigst företedda bouppteckning, att tillgångarne uppgå till 1,773 R:di\ 8 sk., men att skulderna utgöra 15,013 R:dr 3 sk. 8 rst., deri likväl den Kansli-rådet
Deri 5 Juli. f. ju. i?5 cielia ej annu hos oss kunnat införas, kan ja*: för min del < j annat finna än att det är vådligt betaga sig sjelf den enda tillflykt, man ännu äger alt anlita 1 nödens stund, jag önskar, att ett Crediteller Jjånsvstem matte kunna införas, som gjorde ett sådant biträde öfverflödigt, och då när Banken blifvit iståndsatt att Uppfylla alla sina förbindelser, skall jag med nojs tillstyrka publiciteten; men till dess, och så länge Bankens biträden, i ett ögonblick af stort behof, äro nästan den enda säkra hjälp, man har att räkna på, kan jag för min del icke annat än anse uppgiften af Bankens Sedelstock såsom ännit förtidig. För öfrigt vill j ig icke upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns tid. Jag vill endast göra en fråga: Om den publi citet, man nu vill införa, hade vid 1809 års Riksdag varit gällande, hade väl Banken då kunnat lemna de biträden, som då voro så oumbärlige och bidrogo till Statens räddning? Hvarmed skulle man dem förutan hafva underhållit armeen och bestridt alla de andra utgifter, som erfordrades, ända till dess fred hann slutas? Jag tror derföre, att det icke är försigtigt, att då man icke har många att välja på, betaga sig ett stöd, innan m«n försäkrat sig om ett annat. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz kudvig: För publiciteten af Bankens till* Déu 5 Juli /• fri' stånd har» jag mycket pencherat; men tiri ännu mera , sedan jag hört den sista värda Talarens skaij hvarför han anser dess hemligt hållande vara qn nödvändighet* Om* säger han, publiciteten existerat 1809, månne Banken kunnat göra Staten det vigtiga biträde den då gjorde? Och kunne vi icke oftare hafva af nöden att anlita dess bistånd?
Repliker, lika med Dupiiker Reverser, lika med Skuldebref i första Momentet. Rågångar, se Berättelse. Räkningar, se första Momentet. Sjö-Assurance-Bref, till och med 100 Rörs belopp . 3 sk. deröfver för hvarje fulla 100 R:dr . 1 sk. Skiljobref, i Äktenskap och Trolof ningar ... 6 sk. Skuldebref, se forsta Momentet. Slägtskaps-Bevis i 5 sk.' Stämningar, till Parter och Vittnen 5 sk. med enahanda stadgande som i första Momentet är föreskrifvet. Offentlige å Rättens Dörr . 24 sk! Testamenten, se första Momentet. Testimonia Gyrnnastica ...» 2 frie.’ Tillståndsbref, att hålla Näring och Caffe, då sådant tillätes, och mera dylikt hvarmed Burskap icke är förbundet. So Bil. till Sevillu. Utskot. Betänk. I Stockholm och Götheborg R:dr 4: 24 skI Städerne af första och andra Classerne ’* 3: — I de öfrige Städerne och på Landet . ** 1: 24 sk. Tomtskillnader, se Egoskillnader. Utdrag af äldre arens Domböcker m. m. 5 sk. ** ” Protocoll, som innehåller Rättens Utslag eller Dom 6 sk. *' ’* AuctionsProtocoll 5 sk. Utslag, Rättens . 6 sk. Vittnesbörd, lika med Betyg. Vittnes-skrifter, dito* Värderings-Instrumenter, se Besigtnings. Vexlar, se första Momentet. Ålders Bevis, se Betyg. Egoäkillnader, se Bevis. Äktenskaps förord, lika med FideiCommissbref i första Mom, De härmedelst föreslagne Ändringar bestå hufvudsakligast deruti: att 7 §. som jag för min del anser öfverflödig att utgöra något eget helt, blifvit indragen i 4 §. 1 Momentet i Alfabetisk ordning, under bibehållande af samma föreskrifter, som 7 {. i vissa fall stadgat. Såsom Bil. till Bevilln.
Borgare-Ståndet till Utskottet, återremitteradt, i ändamål att , sedan samtlige Riks-Stånden numera bifallit Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 356, i anledning af väckt fråga om restitution till staden Hudiksvall af erlagd rotefrihels-afgift, skrifvelsen måtte omredigeras och rättas på det sätt, att sistnämnde beslut deri jemväl blefve intaget: och har i följd häraf ett nytt skrifvelse-förslag blifvit uppsatt, hvilket härhos bifogas under N:o 185. Stockholm den 28 December 1840. Bilt. till R. St. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af erhållen dterremiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 1/jS. Med föranledande af de anmärkningar, som, jemlikt lill ExpeditionsUtskollct ankommet protocolls-utdrag af den a3 sistledne November, blifvit hos Högloil. Ridderskapet och Adeln gjorda vid Utskottets förslag lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 148, i fråga om Näringsfriheten, och på grund af hvilka berörde skrifvelse-förslag blifvit till Utskottet återremiteradt, har Utskottet uppsatt, och får härhos vördsamt öfverlemna nytt förslag till underdånig skrifvelse i nämnde ämne. Stockholm den 28 December 1840. Memorial till Rikets Ständer j med öfverlemnande af uppsatt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Mapts Nådiga Proposition om pensioner åt f. d. Stats-Råden Friherre Åkerhjelm och Grefve Hård.
Lotsoch Fyrings-slaterne, utgifterna för. Se Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 70. Lunds Domkyrko-hemman, örn rättighet för arrendatorer deraf alt efter markegångspris lösa arrende-spannmålen. III. B. 217. Lunds Universitet. Se Universiteten. Lundberg, J., Afviltrings-Landtmätare, angående pension för. Se Pension. Lundblad, E., angående eftergift af arrende för. Se Eftergift. Lundström, C., dana-arf efter. Se Eftergift. Lutherska församlingen i Paris, understöd lill. II. B. 209. VIII. B. 157. Lyshållning för Kronans hus i Slockholm, anslag lill. Se StatsUtskottets Utlåtande N:o 72. Lysings Härads Allmänning, angående fördelning af. IV. B. 215, A. 370. Lysning till äktenskap, om bestämmande af viss tid af dess afkunnande, inom hvilken vigsel bör följa. Lyth, J. E., angående pension åt Enkan och barnen efter aflidne Conrector. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. Lån, angående beviljande af sådant för tomt-regleringen i den afbrända gamla stadsdelen af Lidköping, emot ansvarighet af lomlegarne i samma stadsdel. I. 163. R. 212. IX. E. 256. —- om sådant till inrättandet af en benmjölsfabrik i hufvudsladen eller dess grannskap. I. 290. II. R. 3. VI. A. 27. — om beviljande lill Stockholms stad af ett räntefritt sådant å 100,000 R:dr banko till understöd för bestridande af de kostnader, staden i anledning af kolera-farsotens härjande derstädes fått vidkännas, lil. 384. R. 393. VII. B. 513. VIII. 37. A. 109. IX. E. 3. — om sådant lill staden Umeå för kyrkoreparation derstädes.
Bouppteckningar, då behållna summan utgör: öfver 100 U:dr till och med 200 R:dr — 10. derutöfver till och med 5,000 R:dr, för hvarje fulla 100 R:dr — 20. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 5,000 R:dr till och med 10,000 R:dr — 30. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 10,000 till och med 20,000 R:dr — 40. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 20,000 till och med 30,000 R:dr — 50. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 30,000 till och med 40,000 R:dr — 60. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 40,000 till och med 50,000 R:dr — 70. för hvarje lulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 50,000 R:dr till och med 60,000 R:dr — 80. för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 60,000 till och med 80,000 R:dr — 90. Bil. till Bevilln. -Utskottets Betänkande JYs 8. 7 R:dr. öre. samt för hvarje fulla 100 R:dr, hvarmed behållningen stiger öfver 80,000 R:dr Har afliden person på flera orter efterlemnat egendom, hvaröfver särskilda bouppteckningar blifvit upprättade, skall sammanräknade behållningen, enligt dessa bouppteckningar, tagas till grund för charteringen, hvilken bör för samtlige bouppteckningarne kontrolleras vid den Ratt, inom hvars domvärjo den aflidne vid dödsfallet varit mantalsoch skattskrifven.
I Preste-Ståndet representeras nästan uteslutande Kyrkan och Prcdiko-Embetet; hvaremot Skolan eller Uudervisningskalkt der ej rsprosenleras annorlunda än, omedelbarligen, genom högst fyra Professorer från Universiteten, samt, medelbarligen, geuom Biskoparne såsom Epho-er, och cai eller annan Kyrkoherde, sorn tillfälligt derjemte är Gymnasii Lector. Ordinarie Lärare vid Elementar-läroverken synas följaktligen berättigade filt serskildt välja och väljas till Riksdagsmän inom Preste-Ståndet, dit de oek, i egenskap af Ecclesiastik:) personer, närmast höra. Vidare i Preste-Ståndet: ordinarie genom Konungens fullmakt utrfltfnnde Domare och civile Embetsmän, hvilka ej tillhöra något af RiksStånden. Ehuru Preste-Ståndet egentligen besLår och måste bestå af Ecloklastika Embctsoch Tjenstemän, kunna dock Kyrkans tjenare med desto större skäl tillika auses för Statens, som denna och Kyrkan ega ett gemensamt öfverhufvud. Då nu fråga yppats om inflyttning i representationen ordinarie Domare och civile Embetsmän, hvilka förmodats kunna märkligen gagna genom ett, under allmänna ärendens practiska handläggning, srrmludt förråd af kunskaper och erfarenhet, har Utskottet ej ansett dem hänförliga till något annat än Preste-Ståndet, med hvars Ledamöter de vanligen erhållit mesta likheten i vetenskaplig och humanistisk bildning. Men om sålunda nu varande Constilulions-Ulskott, följande samma håna som de närmast föregående beträdt, funnit sin åtgärd i detta ämne 6 Constitit skottets Mern. N.o 35. böra begränsas inora cora piel Wrand et af Stånds-represöntalionen, bibehållen, har likväl, i motsats till de häraf uppkomna sparsamma resultat, Utskottet sökt att, genom föreslåendet af Landt-dagars inrättning och af hufvudgrunderne för deras befattning och organisation, provincialvis i National-försa miingén införlifva flera samhällets värden och krafter; åberopande Utskottet häroni ett serskildt under denna dag afgående Betänkande.
— Slutligen för det 3:o, hade jag hoppats för rikets ära, att dess ombud vid detta tillfälle bordt förklara sin stora skuld till Konungahuset för den flärdfria och dock omsorgsfulla uppfostran, den yngre K. familjen fält njuta, utan all tunga för landet, hvars välsignelserika följder af ren och sann Gudsfruktan, rättskaffenhet i ord och handling, jemte mångsidiga kunskaper skola sprida det höga välgörande ändamålet häraf i alla rigtningar till folkets kärlek och belåtenhet. — Man ägde nu ett önskadt tillfälle att betyga folkets tänkesätt härom, det skulle säkrare än nu afgifva svar på det af Konungen visade behof för H. K. H. Kronprinsens hofhållning, hafva yrkat genast anslående af den äskade summan, i st. f. det obestämda att utgå först då H. K. H. Sig förmäler. — Häraf har jag ansett mig föranledd nedlägga min reservation emot detta beslut med villkor, emedan jag önskat summans uppförande nu vid riks-statens uppgörande, samt den redaktions-förbättring deraf att R. St. blott anmäla sina 8 Den 4 Mars e. m. und. förhoppningar att anslaget då H. K. H. sig förmäler må anses tillräckligt. Upplästes det hos R. St:s Electorer vid valet afR. St:s just.- ombudsman hållna prot., så lydande: Ar 1848 d. 1 Mars sammanträdde R. II. St:s valde Electorer, för att utse 11. St:s just.-ombudsman; och hefunnos, sedan valsed-' larne blifvit öppnade, rösterna hafva utfallit som följer: Kammarrådet och häradshöfdingen Sven Lorentz Theorell . 27 röster. Vice Presidenten och Ridd. Carl Ludvig Landin 2,1 „ I följd hvaraf kammarrådet ock häradshöfdingen Sven Lorentz Theorell blifvit utsedd att vara R. St:s just.-ombudsman. Ut supra. A. F. N. Gyldenstolpe. Aug. EV. Stjernstedt. Joli. Jak. Hedrén. A. Hl. Brinck. Olaus Ericsson.