Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess höga Hus och Regering hörer, kan aldrig blifva Stockholms Stads ensamma plikt och skyldighet, och då Staden på egen bekostnad, som jag redan nämndt, bekläder, aflönar och består inqvartering åt sin till numeraire icke obetydliga Stadsvakt, för Staden så oumgängelig till ordning och police, mägtar den vigserligen icke mera göra. Att Herr Friherre Wrangel är den enda sorn påstått att Staden borde bygga Caserner åt Gardies* Regementer, bevisar tydeligen att ingen annan funnit det förenligt med Stadens Privilegier, ordningar, lagar och plikt. Jag anhåller ödmjukeligen att detta mitt korta anförande må vara remissen af Betänkandet rörande 3-'dje Hufvudtiteln föl jäktigt. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans: Då jag går a-i inför Riddcrskapet och A-I deln yttra mina tankar öfver ConstitutionsUtekottets åtgärder i anledning af de anmärkningsmemorialer, hvilka ifrån Stånden blifvit till Utskottet remitterade, och i anledning af dess »gen granskning af de i Stats Rådet förd* iSB J)*n 10 Juli i f. m. protocoller, ma det tillåtas mig att först uppgifva den ståndpunkt, hvarifrån jag skådat så väl det anmärkande Utskottet som föremålen för dess anmärkningar, och Folkets deraf beroende rätt och bästa. Utskottet har sjelf utstakat denna väg; Utskottet har begynt med att uppställa syftemålet för utöfningen af sin gransknings plikt; detta syftemål, säger Utskottet, är att Konungen, sorn vid fattandet af sina beslut upplyses af ansvarige Rådgifvare, må af Folkets Representanter upplysas om dem. Granskningsrätten är en Svenska Folkets gemensamma tillhörighet. Hvem som helst, ägande Svenskmanna rätt, får begagna den; och hvem sorn helst som talar sanning i qtt sanningen värdigt språk, han talar i Folkets namn. I granskningsrättighetens begagnande ligger garantien för beståndet af 1809 års Regementsförändring, garantien för fyllandet af de förhoppningar som derigenom väcktes och för hvilkas skull Ständernas åtgärder och beslut af Folkets röst sanctionerades.
Riksdag icke heller ansågo sig på annat sätt böra bifalla då väckta fråga om ett årligt anslag för institutet, än att en summa för en gång åt institutet anvisades, har Utskottet, helst, såsom af berättelsen öfver den innevarande år verkställda revision af institutets förvaltning inhemtats, den ädle stiftaren den 2 sistlidne April till institutet donerat dels i kontant dels i fast egendom ett kapital-värde af 63,300 R:dr R.-rnt, hvarigenom stiftelsen med en sammanräknad tillgång af 142,877 R:dr 78 öre samma mynt ansåges vara för det vid institutet nu befintliga antal af 33 personer för all framtid betryggad, funnit sig böra hemställa, att förevarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. 116:o. Utskottet har genom remiss från Preste-Ståndet fått emottaga en af Prosten Melander derstädes väckt motion, hvaruti, med erinran om det mångåriga arbete, som Professor P. Krafft nedlagt på sin stora tafla, föreställande Deras Majestäter Konungens och Drottningens förmälnings-akt i Storkyrkan år 1823, om den mängd af icke mindre än 138 porträtter af då framstående personligheter taflan finnes innehålla, och om densammas monumentala egenskap, som borde förskaffa den ett rum på Gripsholms slott eller i National-museum, motionären föreslagit, att denna tafla måtte af Rikets Ständer inlösas till det af konstnären beslämda pris af 3,000 R:dr Riksmynt, hvilken summa, enligt hvad den sednare lärer hafva förklarat, i sådan händelse komme att användas lill ett välgörande ändamål. Sedan Utskottet uti 59:de punkten af detta Utlåtande tillstyrkt uppförande å stat af ett förhöjdt anslag lill inköp af Svenska konstnärers arbeten, med antydande derjemte af sättet, hvarpå sådana inköp, enligt Utskottets tanke, böra verkställas, har Utskottet funnit sig icke böra tillstyrka något särskildt anslag för nu ifrågavarande ändamål, utan hemställer, att motionen må få förfalla. 117:o.
Jag har icke uppstigit här, för alt kasta skugga på någon embetsman, ty hvar och en bör och skall hafva Den 9 Februarii e. m. 133 sine löneinkomster oförryckta; men jag fruktar, att orsaken till det hinder, som mott den nu ifrågavarande saken, varit, att man ej vetat, hvarest man skulle erhålla ersättning för de Löne-inkomster, man genom lagbudets förändring förlorade. Är det med lagstiftarens värdighet förenligt, att bibehålla ett lagbud, som alltid brytes? Är det ej värdigare, att ersätta den genom förändringen förlorade inkomst med i å 2000 R:dr till dem, som genom lagbudets upphäfvande skulle komma att förlora. Hvad allmogens kostnader för de nådiga tillståndsresolutionerna beträlfar, så äro dessa kostnader ej så ringa, som man här trott. Boende i en ort, der förtroendet af allmogen mången gång lemnat mig tillfälle att handhafva dylika mål, har jag erfarit, att minsta kostnaden varit 10 R:dr Riksgälds och oftast 10 R:dr B:co; ty sällan uträttar någon Commissionär i hufvudstaden saken, utan att han derföre skall undfå betalning. Jag anhåller om proposition på bifall af Betänkandet. Friherre Anckar swärd. Carl Henrik: Jag är förekommen af dem, som talat för bifall af betänkandet, och anhåller derföre om proposition derå. Friherre Ehrenborgh: Jag har begärt ordet, för att framställa historien af detta mål sedan år 1809. Icke flera än den gången Den g Februarii e. m. hafva Ständerne till Konungen framställt denna lagförändring; ty de öfrige Riksdagarna hafva alltid två Stånd slädnät emot två. 1809 tillstyrktes lagförändringen af hela Högsta Domstolen, med undantag af fraroledne Friherre von Strokirch. Hela StatsRådet tillstyrkte den äfven, och jag är skyldig sanningen den gärd, att en af Konungens härvarande Rådgifvare, Hans Excellenee Herr Grefve af Wetterstedt, på det vackraste och kraftigaste sätt i Conseillen utvecklade skälen derföre.
;” af anslaget ”skrifmaterialier etc. för Departementets Kansli-expedition”, nu utgörande ett förslagsanslag af R:dr 1,105: 12. — skulle ett medium af ljuspenningar « 260: öfverföras till ”Departementets Kansli-expedition” och resten 845: 12 såsom förslagsanslag qvarstå under sin rubrik på ”Diverse anslag”; dock torde för vinnande af jemn slutsumma på ”Huf vudtiteln, ” detta anslag fö bestämmas till 840: 26. Och får jag derföre i underdånighet föreslå, att båda dessa förhållanden måtte i öfverensstämmelse härmed få uti den nådiga Propositionen iakttagas. 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop, om Statsverk. 1850. 3:o. Den, enligt min öfvertygelse, principvidriga och vilseledande form, som blifvit stadgad för uppställningen af Femte Hufvudtitelns Stat, enligt hvilken de S nämnde titel anvisade medel blifva till sina olika ändamål fördelade, synes mig förtjent af rättelse. — Man skulle lätteligen kunna fatta den åsigt, att den till Flottans nybyggnad och underhåll anslagna summan, utgörande R:dr 606,497: 28 sk., uteslutande får begagnas till anskaffande och underhåll af krigsfartyg, förbätt ring af etablissementer och förstärkning af sådana förråder, som för krigsmaterielen äro behöfliga. — Detta är dock ingalunda förhållandet. Under detta anslag äro nemligen följande utgiftsposter upptagne: a) Extra och Expektance-staten R:dr 9,393: —• — b) arfvode åt Professor Selander för meddelande af undervis - ning i praktisk Astronomi m. m. åt Kadetter och Under-officerare, enligt Kongl. Brefven den 20 Juni 1837 och 27 April 1841 c) arfvode till Tygmästaren på Drottningskär, enligt Kongl. Brefvet af den 13 Juli 1813 . d) arfvode till posthafvande sjuk-officern på sjukhuset i Carlskrona, enligt Kongl.
Stadgan saknade nödig bestämdhet och tydlighet i afseende på gränsorna för fjerdingsmannens åligganden, så att godtycke i afseende härå kunde af kronobetjeningen utöfvas, då deremot menighelsbeslyret såsom ett af kommunen åtaget frivilligt och lönlöst biträde till lättnad för Statens tjenstemän, borde begränsas af den största billighet och rättvisa;” hvarjemte motionären yrkat, ”dels att alla jordegare inom kommunen må ansvara för ifrågavar. bestyr, dels att fjerdingsman må befrias från all skyldighet att indrifva och redovisa upbördsmedel samt hans åligganden i öfrigt så inskränkas och bestämmas, att han må kunna dem ordentligen fullgöra,- samt vara tryggad emot förmäns godtycke att göra tjensten för mycket betungande”. Den 3:dje mo - 334 Den 12 Mars f. m. tionären har yttrat: att de uti den nya Stadgan för fjerdingsmännen bestämda åligganden voro alltför betungande, såsom bevis hvarpå anförts, att uti tvenne socknar, hvarest de till delta bestyr förpligtade önskade mot betalning få detsamma bestridt, någon dertill villig person icke kunnat erhållas, oaktadt betydlig ersättning blifvit erbjuden, samt att man derstädes ansåg sig med visshet icke kunna undgå att för ändamålet få vidkännas en utgift af 8 å 10 r:dr årligen på hvarje hemman, hvarjemte anmärkts, att det för fjerdingsmännen stadgade beroende af kronobetjeningen vore i strid mot begreppet af kommunalbestyr; den 4:de motionären säger: ”att gränsorna för kronobetjeningens rätt, att till biträde begagna kronofjerdingsmännen icke vore i den nåd. Stadgan utstakade, och dels alt allmogen både såsom nämndemän biträder vid utsökningar och syneförrättningar och uti socken-näranderne deltager i omsorgen om ordning och säkerhet, samt i följd häraf borde ifrån fjerdingsmansbefattningen såsom kommunalbestyr befi ias;” hvarföre motionären föreslagit: ”att de med fjerdingsmans-befattningen nu förenade göromål malte af Länsmännen och Kronofogdarne genom dessas upbördsskrifvare bestridas”.
Stirs fordringar till mötes, att sjelfve få se oell bedöma och icke, i allmänhet, tro på Utskottets omdöme, hälst förhållanderne i förevarande ämne lätteligen kunna framställas; att allmänna omdömet har varit, det brukningstiden kunde beräknas till 6 år, hvilket Herr Grefven ock yrkat; att, då Utskottet tillkännagifva , det BeklädnadsCassornes belopp icke äro af särdeles betydenhet, af Utskottet skäligen Betänkandets, N:o 23g. i55 lunde fordras upplysning om hvarje Cassas tillgångar till LifMunderingar vid hvarje Regemente, i anseende till hvilka det allmännare omdömet ansett dem redan vara utöfver erforderligt antal och behof; samt alt det syntes onyttigt, att, efter Utskottets omdöme, uppskjuta afgörande i detta ämne till nästkommande Riksdag, då nu fullständiga upplysningar, beledsagade med 10 års erfarenhet, borde nu kunna bereda en afgörande åtgärd i denna fråga; — af Herr Aneharswiirdj A.j som ansett, att, utan fara för misstag, slitningstideri kan bestämmas till 6 år; emedan om man för 6 år sammanräknar Regementernes Excreicetid, så skall den ändå visa sig alltför korrt för varaktigheten af en så beskaffad Mundering, äfvensom mäst af allt de Cassör, som uti BeklädnadsDirectionernes vård linnas, beviste möjligheten för en nedsättning i Landets bidrag till detta ändamål; — samt hos II. BonclcStändet af Casper tVijkman j som ansett: att, då Utskottet ej bestridt möjligheten af vidare utsträckning af slitningstideri, Utskottet äfven hade bort pröfva det verkliga förhållandet och på grund deraf tillstyrka R. St:r att tiden för hvarje munderings slitning bör fastställas till 6 år, och således det af Rotarne nu utgående Beklädnadsbidraget på desse 6 åren för delas, hvilket vore fullkomligt antagligt och beredande åtminstone någon lättnad i Allmogens besvär , hvaraf den är i största behof; samt att R.
Betänkande om Fattigvården i Riket. 75 Commitéen, som, för att börja sitt arbete, trott sig böra afvakta hvad Riksens Ständer vid Urtima Riksdagen i Orebro år 1 810, kunde pröfva nödigt att i sina ofvannämnda Skrifvelser ändra eller tillägga, har derefter genom Cirkulär-Bref den 7 December samma år anmodat Kongl. Majus Befallningshafvande i Rikets alla Län att, i samråd ined vederbörande Consistorier, de nödige ansedde upplysningar och underrättelser meddela samt sina egna Utlåtanden i ämnet afgifva; Och har Commitéen sedermera erhållit dessa utlåtanden under loppet afåren 1811, 1812, 1813, 1814 och 1815, men de sednaste år 1819 samt det sista i Mars månad nästlidet år 1820, Sedan Commitéen sålunda blifvit satt i tillfälle att fullgöra hvad Riksens Ständer önskat och Kongl, Maj:t i nåder befallt, får den, efter granskning af alla inkomne Handlingar och behörigt öfvervägande af detta vigtiga ämne i hela dess vidd, nu deröfver afgifva dess Betänkande; Och, då det på förmågan till de fattiges försörjande har ett betydligt inflytande, att fattigdomen så mycket möjligt är förekommes och de Fattiges antal såmedelst förminskas, samt i detta ämne följaktligen äfven ingår frågan om medel och utvägar, som till ett sådant ändamål kunna bidraga, tror Commitéen det icke vara olämpligt att här till en början söka kortiigen, och så vidt sig göra låter, utreda huru fattigdomen här i Riket ifrån äldre tider tillkommit, huru den sedermera tillväxt, samt hvilka åtgärder Styrelsen till de Fattiges försörjande och Tiggeriers hämmande tid efter annan vidtagit. 7 5 'Betänkande om Fattigvården i Riket'. Sveriges förste Inbyggares naturliga enfaldj stränga och obeqvama lefnad, obegränsade frihet och falska begrepp om ära gjorde all fattigdom då för tiden, om icke alldeles okänd, åtminstone lätt att afböja.
Det är så utmattadt af sår och ångest, att det ej förmår slita de fängslande banden. Det kan endast öfverlåta sig åt herden för att låta sig hjälpas. Och herden böjer sig i outsäglig kärlek och glädje ned öfver det återfunna lammet, han lägger dess matta hufvud vid sitt bröst för att m e d sitt hjärtas starka, varma slag gjuta tillitens ro i dess skygga väsen, han löser det så sakta och varsamt ur snåren, han bär det på den smala stigen till hjordens hem. Denne undfår syndare. Så vittnar taflan. Så insnärjd i syndens band är människan, som Kristus älskar och upptager i sin kärleks fostran. Syndens snaror fängsla hennes förstånd i okunnighet o m rättfärdigheten. Syndens snaror binda hennes vilja i kärlek till det onda och i hat till det goda, i blindhet för dess hänförande skönhet. Syndens snaror förlama mången gång äfven hennes kraft, så att hon ej förmår att handla efter sin föresats, äfven om hon i något fall vet sin plikt och vill fylla den. Så illa blir det till sist m e d alla begärets trälar. Så illa är det m e d de trettio tusen löftesbrytarne inom goodtemplarorden. Så illa är det med hvarje man, hvilkens elände är en älskande kvinnas högsta sorg. (Slut i nästa n:r.) IDUN 268 1898 För den som vill komma till oss på besök, På vidöppen gafvel står grinden, Och här ta ' s emot utan krus eller stök; Vi ha fyra små rum och det näpnaste kök Och flere små gästrum på vinden. Snor re. JP&amp;riviflaä jag sitter med penna i hand Och grubblar, så hufve ' t kan spriclca. Af » ämnen » jag har ej ett endaste grand, Oeh hur ska ' en stackare då gå i land Med att Idun en krönika skicka. Ja, käraste Idun, du får ej bli stött, Om klent det ibland går att skämta, På » kvinnornas sak » är jag innerligt trött, Och ledsamt mig syns, hvad i bladen jag mött, När ströftåg jag gjort för att » hämta ».
Banken för olika sedelsorters utbyte och för* vexling; i sammanhang hvarmed äfven upp* lästes Vällofl. Borgare-Ståndets, den 18 dennes, aflåtna och, den 19 dérpåföljde e. m., på bordet lagda Protocolls-Utdrag , innefattande inbjudning till de öfrige Riks-Stånden att med Borgare-Ståndet förena sig uti de af bemälde Stånd, i afseende å detta ämne , vidtagna, uti nämnde Protocolls-Utdrag omförmälde, serskilda beslut; men Ridderskapet och Adeln fann icke skäl antaga berörde inbjudning, utan biföll till alla delar BanCöUtskottets förstnämnde Utlåtande. Från Högvördige Preste-Ståndet* S, D. Ijag-Utskoltets Memorial: N:o 165, i anledning af Herr Carl Prints zenskjölds hemställan om anmodan till Lag. Utskottet att till Riks Stånden inberätta, huru den i Utskottets Betänkanden, N:ris 58 och 103, upptagna fråga öm ändring i 18 a44 Prot.-Utdrag den 24 Februarii 1830* och ig §§• af Intecknings-Lagen blifvit afgjord m. m-j samt N:o 166, i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets remiss å Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 372i öfver Herr Gustaf Hjertås motion om stadgande, att frågor om återbetalningsoch ersätinings-skyldighet emellan Kongl. Maj:t och Kronan , å ena > samt enskilda personer, å andra sidan, ej få hänskjutas till gode mäns afgörande, utan ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas, blefvo, vid nu skedd föredragning, af Preste-Ståndet gillade. S.
Utsk. har icke kunnat förutse, att Statssecret* för ecclesiastikärenderna här skulle komma att förklara, att afstyrkandet af bifall till motionen vore att anse såsom bevis derpå, att man vore liknöjd, huruvida arbetet förfölle, förfores, rm m., såsom jag tror orden föllo sig. Då K, M. icke begärt något anslag i detta afseende, men det likväl lärer få antagas, såväl att K. M. icke låter undgå sin höga uppmärksamhet, huruvida det ifrågavar. vigtiga arbetet är så med anslag försedt, att det må kunna äga framgent bestånd, som ock att K. M. bäst lärer vara i tillfälle att bedöma förhållandet i denna del, hade Utsk. föreställt sig, att motionärens omdö - 3a6 Den ii Augusti c. m. me om beliofvet i nämnde afseende möjligen kunnat vara vilsefördt af bristande kännedom eller andra orsaker, enär behof, af bcskalfenhet som detta, i fall de verkligen förefinnas, troligen tillförlitligast och säkrast af K. M. bedömas och inför Ständerna framläggas. Utsk. trodde sig altså äga anledning stadna i den öfvertygelse, att behofvet för närvar. icke verkligen är för handen. För min del förklarar jag öppet, att jag delat Utsk:s öfvertygelse, och jag tillstyrker äfven nu bifall å betänk. Skulle R. o. Ad. likväl vilja bifalla motionen, skall jag icke uppehålla med något ytterligare motstånd från min sida. Jag skulle dock tro, att saken redan är afgjord genom de öfriga Ståndens beslut. Gr. Cronhjelm: Erkännande förträffligheten af Tabellcommissionens arbeten, kan jag just derföre icke återhålla uttrycket af min förundran deröfver, att vi icke från Regeringen fått emottaga någon ledning för ett omdöme, hvarpå, enligt Hr Statssecret:s för ecclesiastikärenderna förmenande, orubbade gången af ett för nationen vigtigt arbete beror. Jag måste dock hysa det förtroende till vår Regering, att jag antager, det behofvet icke är af den beskaffenhet, som Hr v. Hartmansdorff här velat gifva det, och yrkar altså bifall till betänk.
Föredrogs å nya Bonde-Ståndets den n5 dennes aflåtne, och samma dag på bordet lagde, Protocolls-Utdrag, innehållande Bonde-Ståndets beslut, det Riksens Ständer borde till Kongl. Maj:t framföra deras underdåniga önskan, alt Hennes Maj:t Drottningens Höga Kröning må, efter uråldrigt bruk, för sig gå, innan Riksens Ständer åtskiljas ; uti hvilket beslut de öfrige Riks* Dea ^'November f. m, 611 Stånden blifvit inbjudne, att sig med Bonde Ståndet förena. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Det är icke för att söka verka på någons öfvertygelse, i afseende på hnfvudföremålet för ProtocollsUtdraget, sorn jag begärt ordet. Innom detta Hu s in höfvas inga väckelser till känslor för Konunga-huset, de bysas inom hvarje bröst, och de gifvas alltid sjelfvillig!. Det är således blott em sättet, huru detta beslut skall framföras tiil Kongl. Maj:t, som någon skiljaktighet kunde uppslå, och hvarom jag anhåller få upptaga Ridderskapets och Adelns tid. Bonde-Ståndets Protocoils-Uldrag innehåller, att Drottningens Kröning skulle för sig gå, innan Riksens Ständer åtskiljas. Det torde ej vara någon obekant, att oaktadt all möda och all drift har Riksdagen varat så länge , att dess snara slut förenar Konungens, Nationens och våra Önskningar. Ett sådant meddelande bör således ej komma från den Samhälls-Magtens sida, hvars lagliga tid att vara tillsammans redan för flere månader sedan är tilländalupen. Dessutom, uti ett ämne, som så nära rörer Konungen, både såsom Konung, Maka och Högsta Styresman för sitt Hus, tror jag det rätta vara, att åt Konungen öfverlemna, att bestämma tiden.
Undertecknade, utsedde att granska Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens tillstånd, styrelse och förvaltning, hafva, i enlighet med föreskriften i 1 § af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verket, å den för revisions-förrättningens början bestämda dag, den 15 nästlidne Augusti, sammanträdt i Rikets Ständers Bank och styrkt sin behörighet att i revisionen deltaga. Vid detta sammanträde fingo Revisorerne, jemlikt 2 § i åberopade Instruktion samt 20 § i det för Bankens styrelse och förvaltning den 30 Oktober 1860 utfärdade Reglemente, emottaga följande berättelser, nemligen af Banko-Fullmäktige, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmäktige förekomna hufvudsakliga ärenden, jemte öfversigter af Bankens ställning vid revisionens början, dels ock angående Tumba pappers-bruk; hvilken berättelse åtföljdes af särskilda berättelser, angående verkställd gransk - 4 ning af Banko-Diskont-Verkets i Stockholm samt Låne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper och förvaltning för år 1860; Direktionerne vid Banko-Diskont-Verket i Stockholm samt LåneKontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, angående dessa Diskontinrättningars rörelse; Bankens Under styrelse, rörande den samma styrelse äfvensom departemental-styrelserne åliggande förvaltning, och Bankens Fiskals-Embete, om de till detta embetes befattning hörande ämnen. Revisorerne hafva läst icke allenast omförmälda berättelser, utan äfven Fullmäktiges allmänna och särskildta samt Understyrelsens och Kommissariernes i Låne-Kansliet protokoll från och med början af September månad nästlidne år, intill hvilken tid sednast församlade Revisorer öfver Banko-Verket sträckt sin granskning, till och med den 15 Augusti innevarande år, samt derjemte granskat Bankens och Tumba Bruks räkenskaper för år 1860; Och då Revisorerne, efter fullbordadt uppdrag, nu gå att härom afgifva berättelse, upptaga Revisorerne ärenderne i den ordningsföljd, hvartill Banko-Reglementets uppställning föranleder.
Om till exempel en tidning ska erkänna att den haft orätt, så vrider den alltid till det så det låter som om den hade rätt ändå, och ska den erkänna någon som hälst förtjänst hos till exempel en politisk motståndare — så är det så väl fördoldt och så fint gjordt, att man nästan inte kan få fatt i det. Sådant där tar naturligtvis stor tid att lära sig riktigt — och vår redaktör kan väl inte vara så hemmastadd med alla finesser ännu, efter han är så färsk. Senare: Axel har nyss varit här. Var ledsen och orolig öfver att stadshandeln tycktes vilja börja dra sig åt unga Laxén till. »Var inte rädd du», sa jag. »Kunderna kommer nog igen, när de ser hvad slags varor de får. — Det är ju en riktig humbugs-affär, vet jag.» »Men Jockmocks Allehanda berömmer den!» »Åh hå, gör den det», sa jag, och knyckte fast pängsneen på näsan. Jo, minsann stod det inte ett par berömmande ord inuti tidningen »Redaktören är där jämt på fester!» »Nå, än se’n då?» sa jag skarpt. »Det är väl hans rättighet, skulle jag tro. Han, som främling, kan väl inte ha reda på allting, och utvändigt är affären fin nog.» »I hvad fall som hälst tänker inte jag ge några champagnemiddagar», sa Axel kort. »Det gör du rätt i», sa jag, »ty med så fula baktankar som dina, skulle din middag bli hvad en middag aldrig får bli, om man är något så när hederlig karl. Att du inte skäms insinuera något så fult om Villys vän!» Axel gick, nu ond på mig, men jag tyckte bättre om det. Det är inte fritt, att jag riktigt litet smått lärt mig hålla af den där gossen, sedan jag fått se att det är ruff i honom. Hederlig är han då som guld, Gud ske lof, och tänk, Kullen säger, att han inte alls är dum, och att han har plockat åt sig rent märkvärdigt med kunskaper i sådana ämnen som intresserar honom. Fast det tror jag då ingenting på — jag med mina erfarenheter. Senare: I dag en berömmande notis inuti tidningen igen, nu om garfvaren som arbetsgifvare!!! Hvem kan vara så usel och ge redaktören så fullkomligt falska uppgifter!!