Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Grefve Platen, som likaledes ansåg Utskottets, i afseende på omförmälde inbjudning, vidtagna åtgärd sakna allt stöd af Grundlagens stadganden. Af Herr Friherre Leijonhufvud, som anmälde, alt lian vid den, rörande denna inbjudning, inom Utskottet anställda votering tillhört minoriteten samt all Herr Friherren delade den af Herr Grefve Horn yttrade åsigt. Af Herr Prosten Stenhammar: ”Jag reserverar mig mot Utskottets beslut att inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet till frånträdande af dessa Riks-Slånds afslag å volerings-propositionen. De båda andra respective Stånden hafva uttryckligen yrkat, att Slals-Ulskoltet måtte afsända Deputerade till de två förstnämnda Stånden, men icke någon annan åtgärd. Då Utskottet val, i enlighet med Grundlagen, afslagit den äskade åtgärden, men i stället, utan någon anledning af Grund lagen, beslutat en annan, sorn af intet Stånd blifvit föreslagen, anser jag Utskottet hafva trädt utom gränsorna för sin befallning.” Af Herr Doctor yl grell, som instämde i Herr Prosten Stenhammars reservation. Af Biskopen, Doktor Hedrén: ”Utskottet har åberopat 69 §. Regej ings-Formen, som skall föreskrifva votering vid uppkommande skil jagliga meningar, i hvad som rörer Riksgcilds-Kontorets inkomster och utgifter. Nu lyder deremot Grundlagens bokstaf något annorlunda, nemligen, hvad som rörer det, som till Riksgä/ds-Contorets inkomster och utgifter hörer. All denna lydelse gifver en helt annan mening kan icke behöfva bevisas. I öfrigt instämmer jag med hvad Prosten Stenhammar anfört." Af Herr Doctoi Thomander: ”1 frågan om Deputerades utnämnande, till hvilken jag anser gränsen för Utskottets Utlåtande-rätt här vara inskränkt, har jag varit af en emot Utskottet skiljagtig tanke, den jag får vördsamt i reservalionsväg anmäla.
Efter åtskilliga rop om återremiss, gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken proposition härtill, hvilken åter besvarades med starka Ja, men derjemte ropade Friherre Ulric Cederström å nyo Uote* ring. Herr LandtMarskalken frågade Friherre Cederström, om han ej skulle behaga - V. 2. Deli 42 Juli-, f. nt. ti 05 ga derifrån aFstå; och Herr Grefve Ankarsvärd sökte dertill med åtskilliga skäl öfvertala honom. Slutligen begaf sig Friherre Cederström dertill, att om Herr Grefven och LandtMarskalken behagade förnya sin proposition, och någon mer icke äskade votering, skulle han den icke vidare yrka. Herr Landt Marskalken proponera de å nyo återremiss af Betänkandet, hvilken blef med ganska högljudda Ja besvarad* och votering begärdes ej. Vid förnyad föredragning, bifölls Con* StitutionsUtskottets förlidne gårdag på Bordet lagda Memorial, innefattande utlåtande i anledning af Norriges Rikes StorThing*. svar rörande den föreslagna RiksAkten. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Herr Schulzenheim ,David» Vore nyligen från Riksdagen bortrest för nödvändiga angelagenheter, i anledning hvaial Herr LändtMarskalken anmodade Electorerna, att, efter Herr Schulzenheim, välja en Ledamot i StatsUtskottet, Ridd. Q, Ad. Fröt, Den 22 Juli }. m. Friherre Cederström, Jacob, erinrade att i ConstitutionsUtskottets Memorial, som innefattade den af Utskottet gifna decharge för StatsRådet, de föredragande och Konungens Rådgifvare i Commandomål, inne» C? ö ' fattade tvänne andra punkter, öfver hvilka Bidderskapet och Adeln ägde att fatta beslut, nämligen en underdånig anhållan hos Hans Kongl. Maj:t om Dess Nådiga åtgärd, till vidmagthallande af io:de §.
Skanör med Falsterbo o) Den i kol. 18 af primäruppgifterna utförda summan 10,377,95 R:dr är här begagnad, ehuru andra kol. möjligen upptaga en del af här afsedde bidrag. p) Primäruppgifterna lemna ej tillräcklig upplysning. *) Den här upptagna summan utgör blott beloppet af den uttaxerade och genom Krono uppbördsverket levererade afgiften. När till denna; läggas de i tab. R:dr, af hus och tomter till församlingarnes fattighus särskildt uttaxerade, så blir rätta beloppet af kol. 18 här ofvan 372,398,08 och i följd deraf jemväl medeltalet af hvarje betalande persons bidrag omkring 5.18 R:dr. 88 Allmänna fattigvården. stöd af allmänna fattigvården. Men, sorn bekant är och af femårsberättelserna ytterligare upplyses, finnas i många städer storartade välgörenhetsanstalter och enskilda stiftelser, hvilkas förvaltning ej tillhör den allmänna fattigvårds-styreisen, hvilken dock af dessa har en väsentlig lättnad. En lätt insedd följd häraf är, att man med största försigtighet måste begagna de i tab. Litt. Bb för städerna uppgifne tal i fråga om jemförelser af fattigantal och fattigvårdskostnader m. m. Jag har emellertid i en särskild kol. 24 utfört en fördelning af de i kol. 18 uppgifne belopp, under förutsättning att dessa uttrycka den af person, egendom och rörelse i städerna uttaxerade fattigskatten. Fördelningen torde ock rättast böra ske ej mellan hela folkmängden, eller hela antalet mantalsskrifne, utan mellan det antal, som ej njutit befrielse från mantalspengars erläggande, emedan i det öfvervägande flertalet fall fattigskatten utgöres ensamt af dessa. Det vill nu af tabellen synas, som denna skatt drabbade tyngst i Stockholms stad, och vore lägst i städerna inom Stockholms och Upsala län. Att Wexiö stad synes stå närmast Stockholm kan jag ej förklara. Samma beräkningsgrund, tillämpad på Göteborgs stad, ger ett medeltal på person af 2,60 R:dr, på Norrköpings stad af 2,54 R:dr.
Vad som föregick detta var för honom betydelselöst, och vad som efterföljde det retade ej mer hans vetgirighet. Han upptäckte till sin utomordentliga överraskning den mest slående likhet mellan sitt förhållande till Eusebia å ena sidan och de båda anakoreternas å den andra. Vad de senare upplevat med varandra, det hade även Klemens med Eusebia, dels redan i verkligheten, dels och ännu mer i de bilder, som de skapat av sitt tilltänkta ökenliv. Dessa bikter, böner, andaktsstunder, gemensamma tårar över syndaeländet och gemensamma fröjder över den tillbjudna nåden, dessa känslorus, denna mystiska trånad, som förde kind till kind och mun till mun, medan sinnet frossade i känslor, ditintills icke erfarna och sålunda utan tvivel flutna ur syskonkärlekens och den gemensamma andaktens rena källa allt detta liknade till sina minsta drag vad Klemens själv upplevat. Klemens läste denna framställning med största uppbyggelse och fägnad, emedan han däri såg ett vittnesbörd, att hans eget tillstånd med dess skiftande känslor icke var någonting för honom särskilt, utan låg inom den kristliga erfarenhetens allmänna område. Författaren berättade ännu utan att gilla, utan att klandra eller varna och lät icke ana vad komma skulle. Hans skildring bar prägeln av samma genom bristande självkännedom framkallade säkerhet, i vilken han den tiden var invaggad. Men huru häpnade icke Klemens, när författaren började ett nytt stycke med ett plötsligt uppdagande därav, att det tillstånd han ditintills skildrat var ett verk icke av Gud, utan av lögnaren från begynnelsen, att den himmel, vari han dvalts, var det allra nedersta helvetet, av den listige fienden upputsat med färger, som för det gäckade ögat härmade himmelens glans, och uppfyllt av andar, som dolde sin vedervärdighet bakom änglamasker. Hade denna upptäckt redan i berättelsens början \rarit antydd, skulle Klemens sannolikt icke velat igenkänna sig själv i skildringen; han skulle letat efter främmande drag och intalat sig, att hans erfarenhet var en annan. Men nu var likheten redan erkänd, och han kunde icke tillbakataga denna bekännelse. Han häpnade och intogs av fasa. Dess viktigare vart det honom nu att se de skäl, med vilka författaren rättfärdigade sin stränga förkastelsedom. Måhända hade han orätt.
Om Grette har man en hel saga, en af den Isländska litteraturens mest gripande. Nutidens Isländare anse den sagan vara af alla den mest Isländska. Fasorna af ett sådant lif, smärtan öfver skiljsmessan från hemmet äro så rent menskliga känslor, att enhvar kan, om än icke fullkomligt fatta dem, dock ana det djupa lidande, det gräsliga straffet skulle medföra. Hur skulle en Isländare anse skogsgången, då han ryste för den lindrigare förvisningen, som dref honom i treårig landsflygt. Gunnar från Lidarända dömdes till sist dertill. Han fogade sig efter domen, skaffade sig plats på ett skepp och hade redan fört ned sina saker. Efter att hafva tagit afsked af sina vänner, skulle han ned till stranden, men vid det han passerade förbi sin gård, kom han att se på det gamla hemmet. Han stannade sin häst och sade: “fager är dalen, så fager, att han aldrig synts mig lika skön. Gula äro åkerfälten, gräsmattan nyss afmejad. Jag vill rida hem och icke fara härifrån.“ Han visste dock, att då stod en säker och snar död honom före. Lagrättan. Christendomen. Att vårt land ligger fjerran från vår verldsdels stora kulturländer, ser man bäst deraf, att christendomen så sent kom till våra fäder. Det är sant, att Ansgarius vid midten af det nionde seklet i dessa bygder förkunnade Christi lära, men hans röst synes nästan hafva förklingat som uti ödemarken. Först år 1008 döptes Sveriges förste christne konung, men hur länge dröjde det icke sedan, förrän det Svenska folket var christnadt! Det är förunderligt att se, hur i detta afseende Island gick före vårt land. Åtta år före Olof Skötkonungs dop, år 1000, var christendomen antagen till Islands lagliga religion och då hade christendomen redan under flera år vunnit anhängare bland folket. Detta visar bättre än mycket annat, i hvilket nära förhållande Island stod till ytterverlden och just till vesterns christnade länder. Förunderligt nog förekomma christendom och christne män i allra första gryningen af Islands historia. Någre af de tidigaste nybyggarna funno före sig på ön män af främmande härkomst.
För våra husmödrar i hufvudsladen hafva vi redan för några veckor sedan påpekat, hurusom de i denna strid nu fått en mäktig bundsförvant i den desinfektionsoch förvaringsanstalt, som i Hilma A ATAl^A Strandberg. » Modern resle sig. gick ett p a r steg och såg sig o m k r i n g som efter hjälp. » O Gud, h o n är sjuk, hon ä r sjuk! » Men äfven nu kväfde hon rösten, hon ville icke tillkalla n å g o n. Nej, ett nytt skrik — o c h u p p for det. Hon ville k r a m a sitt b a r n, vildt, hejdlöst till sitt bröst, h o n ville b r ä n n a in sina k y s s a r p å det ljufva, fylliga ansiktet, hon ville ropa, slita i sitt hår, sina kläder — h e n n e s kval var så stort. N u h a d e verkligheten kommit. Men å h! I själfva verket satt h o n stel och orörlig i hängmattan. Det fortfor att resa sig u p p med hastiga skrik och så s j u n k a tillbaka i en slags dvala. » Visste! T r o d d e! — h e t t a n! Det var n å g o t, som ville fram — ut — något vildt, r a s a n d e, själfanklagande, något som ville loss — för att blifva lättadt, fritt — för alltid. Men plåga h e n n e inte — framför allt sök göra h e n n e lugn och tillfreds. » Han resle sig. » Ska doktorn g å? Hvad ska vi göra vidare — i natt? Pris kr. l: 2 5 n r b u t. Finnes endast hos ^ståkJ^^m^ht^, BI * ..,, * AU™ t.ILN Jag säger det, för att ni kan se det själf. » » Ja, j a, m e n hon r ä d d a s naturligtvis, » ni kan rädda h e n n e? » » Där lif finns, är j u alltid h o p p, » sade lä- karen allvarsamt o c h gick. Allt v a r så besynnerligt.
Lärare kunna erhållas eller bibehållas, och om än så kan ske, så passar dock ett sådant kringvandrande ungkarlslif icke för Lärarens kall, och förderfva!’ förr eller senare hans sedlighet. Men det svåraste dervid är, som jag fruktar, att dessa Skolor mera än de Fasta bidraga att i Sverige utrota föräldra-undervisningön, emedan föräldrarne, trygga vid den tankan, att deras barn erhålla en af Aucloriteter godkänd undervisning, eller åtminstone finnande en ursägt deruti för sin egen försummelse, småningom underlåta sin pligt att sjelfve undervisa, hvilket ock svårligen kan med skolundervisningen förenas, emedan båda äro byggda på alldeles olika grunder och använda olika methoder. Yäl har man sökt att afhjelpa en del af dessa, den ambulatoriska Skolans brister, i det roan sökt närma den till den fasta på det sätt, att man velat göra skoltiden på hvarje ställe längre. Sålunda har i den Kongl. Propositionen denna tid blifvit bestämd till io veckor, samt i Utskottens nu förevarande förslag till 3 månader. Men i samma mon, som de ambulatoriska Skolorne närma sig till fasta, i samma mon möta dem samma hinder som dessa, jemte det de bibehålla de öfriga af sina egna olägenheter. En del barn komma nemligen genom denna förändring, eller genom förlängande af skoltiden för hvarje gång alt bo på större afstånd, hvarigenom de dels icke dagligen och jemnt kunna infinna sig, alldeles som i de fasta, dels under mellanliden hinna att förgäta, hvad de läst; men i alla fall qvarblifva de två öfriga af dessa Skolors brister, nem - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande j iVIro 5. 17 ligen deras skadliga inverkan på Lärarens sedlighet, samt på föräldra-un dervisningens förfall.
I denna önskan instämmer afwen jag, men utbeder mig endast härwid fa anmärka att en sädan inwentering torde blifwa nödig, äfwen om blott en ny Fullmägtig, för hwadStänd som helst, ffulle wäljas. Herr llälllmiin: För min del kan jag ej anse en inwentering ur detta skäl nödig. Om en Ledamot bland Banko-Fullmägtige afgär mellan Riksdagar och-en annan således i bans ställe förordnas, sä behöfwer ej, för hans skull, en inwentering förrättas. Jag inser ej hwarföre densamma efter ett wal, förrättadt af Riksens Ständer, ffulle anses mera behöflig. Jag sär alltsä anhälla om Proposition pä Baneo» Utskottets Memorial, med det af Grefwe körner föreflagne förbehäll att det mä ankomma pä de Fullmägtige som framdeles wäljas, att äska eller ej äska inwentering. Lidö. och Ad, prat. 17,18- Herr iZo Den Zo Augustt. Herr lHjon8tolpe anhöll om enkel Propos sition till bifall ä Banko-Utskottets Memorial» Herr Laron och Landt-Marskulkrn. Dä jag hos Ridderskapet och Adeln finner meninaarne häröfwer delte, torde jag fä hemställa hmuwida Ridderskapet och Adeln behagade bifalla att enligt Friherre L>ilkvei-8cl>öt68 förslag denna fräga mätte hwila intilldetz Ridderffapets och Adelns wal af Banko-Fullmägtige för fia gätt. Ropades Ja. Anmältes, infördes och emottogs pä wanj ligt sätt Hof-Canzleren Friherre sk vvetter8le6t, hwilken ä Kongl. Maj:ts magnar öfwerlemnade dest nädiga Proposition af den 22 Augusti, angärnde ätffillige förekomne hinder och swärigheter wid werkställandet af Riksens Ständers förnyade Charta - Sigillatss - Förordning.
gaste aning om att träffa henne, i annat fall skulle allt ha varit ordnadt. HILMA (för sig). Jag ber tante tro, att jag inte hade den rin sin plats. Högt:) Min kära Björnklo, ingen kan i Ett sådant parti! Åh, jag var tokig! (Återtar högre grad än jag ogilla och beklaga, att förhållanmin erfarenhet har lärt mig, att man i dylika fall inte får döma männen allt för strängt domen skulle då drabba för många. den, sådana som dessa, kunna komma i fråga, men mig verkligen, tante fullkomligt frapperade mig Så mycken fördragsamhet väntade jag BJÖRNKLO (i sin vanliga lättaton). nyss. Jag fruktade, att jag alldeles misstagit mig på tantes karakter. misstag i stället. Men lyckligtvis var det ett HILMA. Berätta nu hur det hänger samman. Del är gjordt i få ord. Vi sammanträffade BJÖRNKLO. i fjol på en egendom hos en af mina vänner. Hvad skall jag säga vidare? Landet, sysslolös heten, hennes skönhet och naiva okunnighet om verlden, allt narrade mig och har man bara börjat säga en qvinna, att man älskar henne, tviflar sjelf. upphör man oftast inte förr än hon tror och man HILMA. lagliga. Har hon några band på dig? Jag menar BJÖRNKLO. HILMA. Inga. fruktade. Jag hoppas hon har förstånd nog att tiga. BJÖRNKLO (likgiltigt). I så fall, är skadan mindre, än jag i början ämnar rifva upp himmel och jord för att förskaffå sig rätt. Nej, det är just hvad hon inte har. Hon hade? Jag tyckte du sade, att hon inga rättigheter BJÖRNKLO. HILMA. barnsliga att hålla fast vid de moraliska. Löjligt! HILMA. Inga lagliga. Men det fins folk, som äro nog Det var då också en otur, att vi skulle öppna vårt hem för henne. BJÖRNKLO. Obehagligt, emellertid, det måste medgifvas. på landet. Men qvinnor äro nu en gång för alla oberäkneliga. HILMA. Jag trodde henne i godt förvar hos sin mor Hvad är att göra?
Domstol för mai rörande fylleri samt oloflig försäljning af Bränvin, Ram och Toddi - sid. 584-, Lagoch Besvär s-Utskottens, angående.- H.r 82.. Anmärkningar i frågan om deltagande uti Tinghusoch Prestgårds-bygg nåd sid„ 5 91. Anmärkningar i frågan om vägarnes underhållande vintertiden » - sid. 5g5. Anmärkningar i frågan om indelning af Byvägar - sid. 5g5. Anmärkningar' i frågan om Brandförsäkring sid. 397. Anmärkningar i frågan om samling af Författningar rörande Jordegares rättigheter och skyldigheter - sid. 5gg., N:r 87. Anmärkningar i frågan om Luderplatser och Skallgångar sid. 4o2. Lag-Vt skottets, angående: N.r 88. Anmärkningar i frågan om straffet för Skogsåverkan sid. 4o5„, N.-r 8g. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG Tili samteliga Riks-Ståndens Protocoll, Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, Såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, Samt Riks-Scåndens Protocolls-Utdrag, vid Urtima Riksdagen i Stockholm 1815. Tredje Delen. STO CRIIOLM, tryckt lios Or,of Grahn, i8i.5. Utdrag af Protocollet, hållet i Högloft.
Dessutom åge Fullmägtige att utse den femte, frälse eiler ofrälse , valbar eller icke valbar, som å deras vägnar bevaka det allmännas rätt, för ordet inom Comitéen, ansvarar för 6ädens vårdande, äger utse betjening, som aflönas, samt sammankalla Comitéen. Inför den samma förekommer alla anbud, låneansökningar samt öfrige ärender i detta hänseende, och böra de flästas tanker utgöra dess beslut. Dock böra minst 3;ne ledamöter till - §26 Den 28 Februarii. städesvara. I händelse af lika röstetal, galle ordförandens mening, eller i hans ställe den ledamots af Ridderskapet och Adeln som tillhör Comitéen eller, i dennes frånvaro, ledamotens af PrästeStåndet, tanka. Myndighetens uppkomst och upplösning, beror uppå Riksens Ständers Fullmägtige. 8. §. Fullmägtige böra genast låta genom sakkunnige män, eller utsättande af prisfråga , utröna rätta byggnadssättet af torkinrättningarj i hvilket hänseende, den af framlidne Presidenten Edelcrantz uppfundne och i Kongl. WettenskapsAcedemiens handlingar beskrifne Torkcylinder, efter all sannolikhet, kan till verkställighet utan, fara, genast föreslås, då endast sådane rättelser i dimensionerne ,Cylinderns lutning, hastighet och värmgrad utrönas, hvilka blifva nödiga för behofvets storlek, Spannmålens sort eller ändamålet med dess förvarande, (till ex. till utsäde eiler brödföda) sådane torkinrätt-: ningar böra anläggas vid hvarje magazin. 9- §. Till aflöningsr, obligationers inlösen, omkostnader m. m. i och för de ändamål Riksens Ständer i detta hänseende kunna åsyfta, bör en serskild cassa inrättas uti RiksgäldsContoiret; hvarest Bancosedlar efter behof böra vara att tillgå, så långt creditivet räcker.
Hvad hon dock icke helt och hållet kan dölja för människokännaren, är sin afsky för Ludvig Hains hela uppträ- dande; hvarje rått ord, hvarje simpel åtbörd framträder nu för henne i en till vämjelighet förstorad gestalt och pinar hennes sönderslitna själ ända till förtviflan. Han tyckes dock icke lägga märke till hustruns allt mer och mer förstenade yttre vä- sen, utan skrifver hennes afvisande sätt på samma räkning som sin egen likgiltighet för » äktenskapliga karesser ». Agenten är dock så stolt öfver » affären T. M. », att han sedan med en ganska stor förkärlek drifver giftermålsmäkling som en binäring i kompaniskap med sin smidiga, inställsamma hustru. Ave. A n n e Charlotte Leffler di " Ht Cajanello. S e t väi 6a.fi.wt, fi-afc Setta nj-atta Somnat, » om Sentia gom-Se Pta * S e n n a Nånstans » j / al! aj; efS j^a » t » b S e t n » to » ot ^j-ag ett minn » tiSeSom, j ö t aWtlS » omna / t, ännu » tå v fjEom? &amp; ä n » £ a n j; öt Se » ma 2FLu ätS u Botta (9 c d S i n gtaj? taget JUJäSa », nät Kpigram. fvemEanS » änSet hornen Kvicka, då är saken klar, en Utan » aj; f^jung, » om ännu töS %&gt;å hr as de då så visst - på kära far; en ZHen räka de hli dumma, nu££nlng4gätS J » o m &amp; not4 f) å hr as dc på — » min gumma &gt;. • T v å l, — aj? » o e n » f i a nanSet fja, då är skälet lika klart och visst, jtjå syndalockar är det aldrig hrist, » fttmtat olS l ?j / ätSat » » tlUfa 8tu » i aj ?tong£öS.
Men hvar är vårt guld, vår kärlek, vår dygd? Tenn är det, bara tenn du! Vi äro Hör du, Wolff, därinne sitta två ensamma kvinnor, inte en gång så mycket som ett par ståndaktiga tennsoldater, vi frihetsoch sannings-kämpar... Fy tusan, man kan gråta öfver sig själf... Paus. WOLFF. Hör du, Kristofer... KRISTOFER, tar hans hand. jag kan inte, för då måste jag ju följa med själf... och Vet du, Wolff, jag ville så gärna köra ut dig, men VÄRFLOD det kan jag inte häller, för jag håller så mycket af dem därinne, och de hålla af mig, fast jag är tjuf och lögnare så länge, Wolff, och krafsa fram ditt gamla tennhjärta, så skall jag i alla fall höra efter, om Sigrid vill ha det, och om mamma vill ha mitt. WOLFF. och bedragare och i botten en fähund... (Paus.) Gå dit in Jag har nog ingenting att hoppas... Han går in i fru Germans rum. FEMTE SCENEN KRISTOFER. SIGRID. CHARLOTTE. KRISTOFER, öppnar dörren till Sigrids rum. Sigrid, jag vill tala med dig. SIGRID. Hvad vill du? KRISTOFER. Kom ut. SIGRID, kommer ut. Inte här i rummet, Kristofer. Därinne. KRISTOFER. Där äro Wolff och pastorn. CHARLOTTE, kommer ut. Hvar är den stackars kvinnan? FJÄRDE AKTEN KRISTOFER. Hon är sin väg. CHARLOTTE. Körde ni ut henne? KRISTOFER. ana. Pastorn visste det. Hon var oförskämd. Hon var sämre än vi kunde CHARLOTTE. sammans för mig. Här sker någon olycka? Hvar är Gustaf? KRISTOFER. Det är inte sant. Tant och Sigrid ha berättat allt Därinne. Charlotte går in i fru Germans rum. SJÄTTE SCENEN KRISTOFER. SIGRID. KRISTOFER. Sätt dig. SIGRID, sätter sig ofrivilligt. Hvad vill du? KRISTOFER.
Som Härads-fångelsernes blifvande antal och de ställen, der de böra anläggas, likväl bero af de bestämmelser, hvilka vid pröfning af nya lag-förslaget konna antagas, i anledning af deri föreslagen förändring af hvad hitintills är stadgadt, rörande sammanträdesställen för Under-Dorostolar på landet, och då på den nya Brottmåls-lagstiftningen ankommer, huruvida dessa häkten böra i någon nion såsom straff-fängelser begagnas, hvilket Rikets Ständer, med afseende å Hörads-häktenas närvarande beskaffenhet och fåtaligheten af den der anställde bevakningspersonalen, icke anse nu kunna ega rum, samt då derförutan erfordras en närmare utredning, i afseende på dessa häktens nuvarande antal och beskaffenhet, antalet af fångar, som hittills varit i hvarje af dem förvarade och i hvad nion flere menigheter kunna sig om ett gemensamt häkte förena; få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att en noggran undersökning må anställas om beskaffenheten af redan befintlige Häradshäkten samt vederbörande höras, hvarest och till hvilket antal dylika häkten för framtiden kunna erfordras; att derefter uppgöres en fullständig plan för Häradsfängelsernes ordnande inom hela Riket, med iagttagande, att, till besparing af kostnad, antalet i möjligaste måtto inskränkes, äfven derigenom, att Länseller Stads-häkte tillika begagnas för angränsande landsort, der utrymmet och localen det medgifver; samt att E. K. M., efter det förhållandet sålunda blifvit utredt, täckes vid nästa Riksdag meddela Rikets Ständer fullständigt förslag till de anstalter, som kunna finnas lämpliga att vidtagas.