Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på de sidohugg åt mig, som den siste talaren behagat gifva, så anhåller jag att få återkalla i R. o. Ad;s minne, att jag vid några tillfällen, då jag med mina ringa krafter stridt för ökade lånetillgångar, haft det nöjet att äga den värde talaren till förbundsman och måhända har det funnits skuldsättuingsutvidgningar, till hvilka hans röst har kunnat lemnäs, men min saknats. Hvad åter sjelfva saken beträffar, så instämmer jag med Gr. Horn och skulle ganska gerna afstå denna §, om det förde lill något resultat, men hellre önskar jag nu att få en liten förmildring i den stränghet, som denna § innefattar, särdeles som tillämpningen faller i händerna pä en Bancostyrelse, der farhågorna äfven utan något skäl lätt kunde göra sig gällande. En sådan mildring är Den 18 April f. m. 523 möjlig, på sått Hr Lagerhjelm och jag förut föreslagit, derigenom att BorgareSt., genom borttagande af orden ”samtidigt härmed” i litt. c), har rubbat hela den ordning, som de två andra Stånden, genom bifallande af § i sin helhet, bar stadgat. I händelse R. o. Ad. nu också skulle göra en förändring i ordningen, så blir en jemkning emellan Ståndens beslut oundviklig. Hr Lagerhjelms och mitt förslag äger då den förljensten, att det förekommer framtida strider inom Bancostyrelsen, huruvida orden ”samtidigt härmed” i litt. c) skola sträcka sig både till a) och b), och sedermera har det äfven den praktiska förtjenst, att om Bancostyrelsens majoritet skulle anse nödvändigt att göra en minskning af sedelstocken och utlåningen genom Handelsoch Näringsdisconten, så kunna de göra det genom att indraga sedlar emot obligationer, hvilka Banken vanligtvis, såsom man vet, utfärdar på lägre ränta, och då den egentligen tager ofruktbara capitaler till sig, utan att gå in på den mycket stränga satsen i mom. b), hvars följder för landet jag underställer Herrarne, ålan får således en liten mildring genom att flytta mom. c) framför b).
Af sagde belopp äro 600 R:dr anslagne till arfvode åt Lols-direktören, som förut åtnjutit ett dylikt arfvode, anvisadt å 5:te Hufvudtitelns besparingar; och har öfriga beloppet ingått i regleringen af lönerna åt Förvaltningens tjenstemän. Om och i hvad mån lotsmedlen böra bidraga till aflöningar inom Förvaltningen, må vara en fråga för sig. Här förekommer deremot, att denna disposition af lotsmedlen saknar all grund i något medgifvande af eller någon framställning till Rikets Ständer. I afseende på lotsoch båkmedlen yttrade Ständerna vid sista riksdagen, i den underdåniga skrifvelsen, rörande regleringen af utgifterna under 5:te Hufvudtiteln, att de förutsatte, att hela beloppet af nämnde inkomst skulle fortfarande för lotserioch fyrings-staterna användas, hvaremot uppenbarligen strider, att medel, tillhörande merberörde inkomst-titel, anvisats, såsom nu skett, till arfvode, som förut ansetts såsom en tillfällig utgift, och till löner till tjenstemän inom Sjöförvaltningen. En förändrad reglering af de åt detta kollegium anvisade lönerne var ock så litet af Ständerna emotsedd, att de i ofvanberörde underdåniga skrifvelse uttryckligen förklarade, att någon ändring i de under titeln uppförde summor, hvilka, i likhet med anslaget till Sjöförvaltningens aflöning, ej utgjort föremål för föregående yttranden i skrifvelsen, icke ifrågakomma, hvadan samma summor blifvit beräknade till enahanda belopp, som förut. Äfven vid denna reglering, som skett utan Ständernas medverkan, hafva sålunda Ständernas föreskrifter, i afseende på medlens användande, blifvit förbisedde. h) I särskild underdånig skrifvelse, aflåten vid sistlidne riksdag, hafva Rikets Ständer fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att förvaltningen af Militice-boställs-kassan blefve på det sätt ordnad, att sådana från densamma hittills utgående kostnader, som för kassans egentliga ändamål voro främmande, måtte för framtiden undvikas.
S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående en med Danmark afslutad Traktat om upphörande af Öresundska tullen, m. m. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: l:o Handlingar, som Herr Wählin denna dag inlemnade, hörande till hans motion, N:o 45, angående uppmuddring af hamnen vid Piteå stad; och 2:o En skrift af Herr Wennerström, med handlingar, hörande till Herr Danielssons motion, N:o 87, angående ett anslag till fullbordan af sluss-anläggningar vid Dejeforss och Forshaga i Clara eif. S. D. Med godkännande af Expeditions-Utskottets numera rättade förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, N:o 46, angående inteckning af aftal om nyttjanderätt till fastighet i stad, lade Ståndet Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 5, till handlingarne. Den 26 pch 28 Mars. Från Vällofl. Borgare-Ständet. SS. DD. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5, angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om allmänna Bevillningens utgörande. Prot.-Utdrag den 28 Mars 1857.
För mig vill det synas omöjligt, alt R. o. Ad., då fråga är att söka förhindra denna urgamla byggnads förfall skulle stå efter, och under denna förhoppning anhåller jag vördsamt om R. o. Ad:ns bifall till förslaget. Den 15 Februari e. m. 93 Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Då jag på f. m. begärde ordet, var min afsigt alt närmare utveckla grunderna för det förslag, som nu är föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, äfvensom att lill besvarande uptaga de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda; men som jag är öfvertygad, att R. o. Ad., i anseende till den långt framskridna tiden, helst ser, att discussionen så mycket som möjligt förkorias, anser jag mig ej böra denna min afsigt fullfölja. I det uplysande föredrag, som Gr. Lagerbjelke nyss slutat, har äfven ganska mycket af hvad jag ämnat andraga blifvit på ett öfvertygande sätt utveckladt, och jag anser mig således kunna, med instämmande i Gr. Lagerbjelkes yttrande samt under åberopande af hvad Hr. Nils Tersmeden på f. m. anfört, inskränka mitt yttrande dertill, att jag lemnar min röst åt förslaget med den innerliga öfverlygelse, alt det skulle medföra en stof förbättring i vårt nu beståenda samhällsskick, utan alt den ringaste våda för samhället deraf skulle upkomma. Man har såsom något särdeles samhällsvädligt framhållit den omständigheten, att genom förslagets antagande R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet samt i och med detsamma Ståndets oberoende skulle gå förlorad. Jag för min del tror, att R. o. Ad. skall visa sig vara lika oberoende vid utöfvandet af Ståndets valrätt som representationsrätt. Man har sagt, att då det f. n. vore en stor Kongl, nåd att blifva uphöjd till adligt stånd, skulle deremot genom förslagets antagande denna nåd blifva betydligt förringad, så att adels-diplomet ej vore mycket mera värdi än en handtverkare® burskapsbref.
Visserligen heter det i 25 Kap. 7 § Byggninga-balken, ”ali allmän vinterväg skall öfver sjöar och mossar utstakas af by, hvar för sina egor”, och i den 2 § af Kongl. Förordningen den 15 September 1790, stadgas det äfven, ”alt Konungens Befallningshafvande hafva alt lill vägarnes underhållande i fargildt stånd, vid snöfall af närmast boende hemmansegare”, således ej alla, ”inom hvarje socken eller härad inrätta så kallade ploglag”; men då i nyssberörda höga Författnings 5 § päbjudes: ”alt för della besvär må nämnde ploglag njuta betalning af häradet eller socknen, efter Ihy vägens längd och beskaffenhet det fordrar”; så kan af dessa stadganden ingalunda bernias den slutföljd, alt vinlervägarnes öppenhållande ovilkorligen ensamt skall åligga hemmansegarne, utan proportionaliter bör drabba alla dem,som bo och hafva sin varelse inom by, socken elier härad, om än skyldigheten, att i första hand och mot betalning hålla vägen öppen, skulle åligga vägen närmast belägna hemman. Dessutom hafva sednare iagstadgauden nu mera satt de arbetande och näringsidkande klasserna uti en helt annan samhällsställning, än de voro, då 1754 års lag och 1790 års Kongl. Förordning ulgålvos. — Då fanns ingen enda så kallad arbetskarl, utom backstugusittare och fattighjon, som ej i mer eller mindre mån, såsom tjenstehjon och arbetsskyldig, berodde af hemmansegarens försvar och i sådan ställning kunde af honom till arbete befallas, och af handlande och andra näringsidkare, med undanlag af gerningsmän, visste man då ingenting på landsbygden. — Nu — under den liberala principen, att hvar och en, som kan, må sig ärliga försörja bäst han gitter, då handlande och andra näringsidkare få bosätta sig hvarheldst de finna för sig fördelaktigt, och då besutenhet å jord är nedsänkt ända till två tunnland, har, alt tala om min hembygd, arbetsklassen vuxit lill lika bredd med jord - 366 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
1 följd af remiss tillhör det Lag-Utskottet att yttra sig öfver denna framställning; och då deremot förekommer, bland annat: att ifrågaställa löse-åtgärd står i sammanhang med eller utgör en del af arfskifte, hvilket har till ändamål att bestämma, huru mycket hvarje arfvinge skall i död mans bo erhålla; att ingendera således bör kunna dervid ensidigt inverka, hvilket dock kunde inträlfa, derest föreslagna utvägen medgåfves, helst en arfvinge dymedelst kunde uppdrifva löseskillingen till vida högre belopp, än som motsvarar hvad han i sjelfva verket eger ärfva; och att dessutom, om föreslagna lagförändringen skedde, all bestämmelse kommer att saknas för det fall, att bror och syster ville betala lika mycket; — får Utskottet, med tillkännagivande att Lag-beredningen äfven bibehållit gällande lags föreskrift om bestämmande af lösen i förevarande fall genom laga värdering, vördsamt afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 26 Februari 4857. Rättelse i Lag-Utskottets Betänkande N:o IL: Sidan 5, 3:dje raden nedifrån, slår: ”af egaren” läs: ”af fastighets-egaren”. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 4857. Lag-Utskottets Betänkande M 18. Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Mars 1857, kl. 11 f. m. Betänkande, i anie hung af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn.
GUST. DAN. BJÖRCK. P. EKMAN. Götheborg den 24 December 1862. Joli. Brusewitz. Chefens för Nationalmuseibyggnaden underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Stiinders Revisorers hemställan vid granskning af räkenskapen öfver det till denna byggnads uppförande lör år 1860 anvisade anslag. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Genom remiss af den 14 sistlidne November har Eders Kongl. Maj:t behagat i nåder infordra undertecknads underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, vid granskningen af Nationalmusei-byggnadens räkenskaper för år 1860, gjord framställning, det undertecknad måtte undfå nådig befallning att uppgöra och till Rikets Ständers nästkommande Revisorer aflemna en redogörelse, som under särskilda konti upptager dels byggnadsmaterialier med uppgift å dertill hänförliga olika slag jemte deras utförde värden, dels gratifikationer och aflöningar till tjenstemän och andra personer, för hvilkas i ett eller annat afseende lemnade biträde ersättning utgått, dels ock aflöningar för arbetsfolk. Med anledning häraf får jag i underdånighet upplysa, att något hinder icke möter för att till nästkommande Rikets Ständers Revisorer afgifva en så beskaffad redogörelse, som den här ofvan begärda, hvilken således i behörig tid skall till dem öfverlemnas.
Måhända har det ännu aldrig funnits tvenne brott, som varit så sammanstämmande i alla deras orsaker och alla deras grunder, att de precist pä samma sätt bort bedömmas. Dä måste rättvisan nödvändigt fordra, att domaren dels i första instansen, eller, om han misstager sig, de högre iustanserne mätte kunna genom modificalioner i lagens bestämmelser fylla de brister, som den härda bokstafven eljest skulle äga, och hvarigenom straffen eljest skulle blifva alltför stränga. Hr Tersmeden har äfven yttrat, hvilket af Hr von Troil blifvit upptaget, att man anslagit betydliga medel ät vården af personer, som förbrutit sig emot samhället, då man deremot med ganska små summor biträdt det uppväxande slägtet vid folkundervisningen och de fattigas uppfostran. Jag anser mig först böra förena mig med hvad Hr von Troil nyss yttrade, att vid denna riksdag sednast, betydliga summor blifvit anvisade för folkundervisningen; men jag bör dessutom anmärka, alt de summor, som vid sisla riksdagen anslogos för fängelsers uppbyggande, voro summor för en gäng, då deremot den summa af 50,000 r:dr, som dä anslogs för folkundervisningen, var en summa, som årligen skall utgå, och som således i lidens längd skall komma att vida öfverstiga den, som af R. St. vid sista riksdagen anslogs för fängelserne. Jag anser mig äfven böra upptaga en anmärkning, som är gjord af Hr Lagerhjelm. Ilan har nemi. yrkat, all det vore någonting osedt i andra länder, att man öfvergår ifrån ett straffsystem till ett alldeles motsatt. För min del skulle jag tro, ali detta icke är förhållandet i förevarande förslag. Ingen af de bestraffningar, som finnas här föreslagne i sin allmänna princip, är förut hos oss okänd. Dödsstraffet finnes redan. Fängelsestraffet finnes redan, ehuru icke appliceradl på det Pensylvaniska systemet. Böter finnas redan. Hvad som egentligen utgör en nyhet i detta förslag, är uteslutande ur lagen af de egentligen aHlictiva straden, en sak, som förr eller sednare, i följd af en stigande upplysning, alltid mäste inträffa.
Anförande der - Den 5 Julie. m. lil vid den sals, alt då man har en sjuk sak alt försvara, Sfven den största talang stundom möjligen råkar på villovägar, har Hr Cederschiöld, för alt kunna framställa mitt yttrande i en mindre förmånlig dager, låtit förstå, att de hår upträdande Konungens Rådgifvare, med afseende pä den åtgärd, som i litte punkten af delta Mern. blifvit klandrad, ingalunda förklarat sig i allmänhet hylla den sats, att Lands-Kamer. och Lands-Sekret. må med serskild skrifvelse till K. M. ingå, ulan endast anmäla sin reservation emot Landshöfdtns åtgärder, men att vid del tillfälle som nu är i fråga, Konungens Rådgifvare eller Regering skulle hafva stadgat en lex in casn. Det är icke möjligt alt någon af Konungens Rådgifvare låtit förstå dylikt, ty i oell med detsamma skulle han eller de hafva medgifvit, att Regeringen vid detta tillfälle handlat oi ätt, utan måste de ovilkorligen vara af den åsigt som jag på f. m. uttalade, och hvilken jag ännu fortfarande vidhåller. Alt således, pä grund af ett sådant antagande som det Hr Cederschiöld framställt, klandra iui.ll dylika vänner som jag, är ett hell och hållet falskt resonnement, ty det kan icke vara möjligt alt erkänna en princip icke vara rigtig, men dock försvara de i ani. deraf vidtagna åtgäi derna. Jag medgifver visserligen, alt det går an att den af Lands-Kamenn eller Lands-Sekretm afgifne reservation, ingär till K. M. på samma gång som prot., men att, såsom här varit händelsen, en serskild skrifvelse inkommer till K. M. på samma gång, som från K. M:s Befh:de, tror jag aldrig kan blifva riktigt. Hr Cederschiöld som hakat sig fast vid del af mig fällda yttrande, alt Lands-Kamer:n och Lands-Sekretm icke äro Konungens Rådgifvare, samt att det till följd deraf vore likgiltigt om deras yttranden till K.
Härtill kommer, att Rikets Ständers skrifvelser vid 1823 och 1834 årens Riksdagar, som innehålla, att militieboställen ej må till skatte försäljas, icke nämna något onij än mindre emot utbyten af sådana eller andra boställen: och en mängd exempel kunde anföras derå, att, sedan 1809 års Statsskick, utbyten af alla slags boställen blifvit, utan Rikets Ständers samtycke j af Kongl. Maj:t beslutade och till verkställighet i laga ordning anbefallda, utan att sådant hittills, förklaranderne veterligen, föranledt anmärkning, än mindre laga åtal, emot Konungens Rådgifvare, ehuru en del af dessa exempel ligga inom det nuvarande KonslitutionsUtskotlets granskningstid. Kan och får det antagas, att hvad som i 30 års tid ansetts grundlagsenligt må in casu _, af någon verklig eller tillgjord missbelåtenhet med Konungens Rådgifvarepersonal, förvandlas till ett brott emot Grundlagen? — Såsom förut är visadt, tänka förklaranderne det icke. Men Konstitutionsutskottet, denna väktare öfver Grundlagens helgd, synes hafva före - 154 ställt sig så Jont; ty innan anmärkningen i förevarande mål beslöts, bade Utskottet, otvifvelaktigt lust StalsRådsprotokollet öfver Krigsäi'enden för den 14 Maj 1839, deruti förekommer ett i nåder beslutadt utbyte af ett boställe vid Lotsstaten emot en lägenhet lydande under Follnäs, med fideibommissegenskap behäftade och nuvarande Ordföranden i Konstitutionsutskottet tillhöriga, egendom. — Naturligtvis bar Utskottet, vid läsningen af detta protokoll, funnit nämnde åtgärd, sorn dock är alldeles likartad med den nu anmärkta, laglig, ty i annat fall hade
Jag hade dessutom till bekräftelse på dessa uppgifter anskaffat handlingar, som utvisa, alt Konungens Bel:h:de och stadens äldste, d. v. s. inqvarteringsgifvnrne sjelfve, erkänna och vitsorda hvad jag nu sagt, och dessa handlingar hafva äfven blifvit till Utskm remitterade. Med anledn. häraf hafva de II. Utskm utlåtit sig, att de väl medgifva riktigheten af den sats i allmänhet, alt olika omständigheter lemna billiga anspråk på olika inqvarteringsersättning, men att de likväl finna betänkligt att derefter rätta tariffen, ”så mycket mindre som, hvad af K. M. uti dess nåd. skrifvelse i ämnet blifvit yttradt, icke föranleder till bestämmande af särskilda tariffer för olika släder.” I frågan åter om inqvarteringen särskildt för Götheborgs stad, säga Utskm, att ”då någon närmare utredning om inqvarterings-kostnadens i Götheborg förhållande till den i andra städer, eller huru denna kostnad nu i contant ersattes, icke blifvit meddelad eller kunnat af Utskm erhållas, anse TJtskm sig ock, genom hvad i öfrigt blifvit i ämnet anfördi, hafva, så vidt det på TJtskm berott, lemna! ali skyldig uppmärksamhet åt de gjorda framställningarna.’’ Jag uther mig, att något närmare få granska dessa anförda skäl, hvarföre intet afseende blifvit fästadt vid mitt yrkande, att den föreslagna tariffen, om också användbar för alla de öfriga städerna, der ingen kommer att derpå förlora, åtminstone ej måtte få tillämpas för Götheborgs garnison. Det sednare af dessa skäl, eller okunnighet oin de nämnda förhållandena, till följe af uraktlåtenhet u min sida att derom upplysa, hade jag minst väntat att få höra, då jag i milt förra yttrande uttryckligen hänvisat Utskm till tabellen Litt. 15. vid betänk. N:o 46 från sammansatta Statsoch Ekon.Utsktn vid förra riksdag, och hvilken tabell måtte hafva varit för TJtskm tillgänglig.
I detta fall blefve beräkningen af hvarderas af dessa makter deltagande i aflösningssumman lättare och säkrare, helst den statistiska byrån vid Öresunds tullkammare bör kunna ega tämligen fullständiga och noggranna uppgifter, så väl om de Sundpasserande varornas mängd och beskaffenhet, som om de platser inom Östersjön, hvarifrån de komma eller dit de gå, samt alla dessa uppgifter derjemte kunde kontrolleras af vederbörande tullkamrar vid Östersjöhamnarne. På detta sätt skulle Sverige, Ryssland, Preussen, Danmark, Mecklenburg samt Lubeck komma att i aflösningen deltaga. För att någorlunda söka åskådliggöra sjelfva liqvidationssaken, får Utskottet meddela följande approximativt uppgjorda beräkning, som det likväl icke vill framställa såsom någon tillförlitlig ledning för bestämmandet af summorna. Enligt Utskottet meddelad uppgift har Sundstullen under sednaste 3 till 8 år inbragt Danmark en behållen årlig inkomst af omkring 2 millioner Riksbankdaler, men såsom medeltal för ett större antal år torde denna summa vara alltför hög, emedan de chancer af betydlig minskning deruti måste afses, som politiska eller kommersiela kriser lätteligen kunna medföra, och alltså böra skäligen nedsättas till iV2 million Riksbankdaler, hvaraf kapitalet, å 4 procent, utgör 57'A millioner Riksbankdaler (75 millioner Riksdaler R:gs). Om Sveriges ande! häri antages till Y?:del, hvilket ej torde vara långt ifrån verkliga förhållandet emellan dess och de öfriga staternas varuskeppning. så uppginge aflösningsbeloppet för detsamma till omkring 5,357,000 Riksbankdaler, eller 10,714,000 R:dr R:gs. — Liqviden 12 Allm. Bcsv. o. Ekon.-Ulsk. Utlåtande, M 120. häraf borde kunna ställas så, att summan icke kommer att utgå på en gång, hvarigenom den blefve alltför betungande, utan betaltes successivt genom årlig amortering. Möjligen skulle Danmark för beloppet emottaga statsobligationer af hvarje stat för sig, uppå hvilka erlades ränta och amortissement efter samma vilkor, som
Beträffande § 5 hafva Riks-Sländen i följande hänseenden slädnät i skiljaktiga beslut: a) mom. ho: Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva ogillat den i detta mom. gifna föreskrift, att husbonde skall meddela uppgift, angående beloppet af hvar och en af sina tjenares löneförmåner, när detsamma öfverstiger 300 R:dr för år. b) mom. Uti detta moment, hvari, bland annat, stadgas att »inom den församling eller »det distrikt, hvarest fastighetsegare, näringsidkare eller tjenste-innehafvare är bosatt och »bör vara mantalsskrifven, skall jemväl ali hans å annan ort belägna egendom samt hans »der idkade rörelse eller innehafvande befattning uppgifvas,» har Ridderskapet och Adeln Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 39. 15 gjort den förändring, att efter orden: »skall jemväl», borde införas orden: »uppgifvas den taxering, som sednast blifvit åsatt,» samt att ordet »uppgifvas,» hvilket slutar perioden, skulle utgå. c) mom. 3:o: Från momentet 3:0 har llidderskapet och Adeln uteslutit följande stadgande: negare af utarrenderad eller uthyrd fastighet på landet skall jemväl uppgifva beloppet af det årliga arrendet, eller hyran, för den utarrenderade eller uthyrda egendomen.» dj mom. 5:o:
Maj:t nädigst täcktö fästa största uppmärksamhet wid pröfningen af tillåtelse till Utlänsk Spannemäls in - 476 Den 8 Junit. införsel k Riket, sa att det menliga bade i Financi, elt och Okonomisst hänseende för Riket undanrödjes. i6:o Utssottet anser alla Krogars asssaffande, samt Minutering af Branwin och andra motfwa, rande starka drucker, a alia stallen och wid alla till, fallen leda till borgen för sederna, hwadan ock Utstöttet tror, akt de åtgärder, som dertill erfordras, böra underdanigst öfwerlemnas till Kongl. Majus Nådiga godtfinnande, sa wäl som bestämmandet af det qvantum, hwarunder sadane waror, utan att räknas till minutering, icke fa försäljas; dock att försäljning och transport af Branwin i öfrigt allmänneligen bliswer tilläten inom och till alla Stader och Orter i Riket, ulan undantag. i7'-o En Distilers-panna om 6 kannors rymd, anser Utssottet böra af hwarje till Bränwins-tillwerkning berättigad person fa utan beräkning eller afgift begagnas. i8:o Utssottet tror det för sin del wara lärnpeligast och närmast ledande till den asyftade inskränkningen i Brännvins-tillwerkningen om Riksens Högloft. Ständer till Kongl. Maj:t underdanigst öswerlemna att efter i nader inhämtade underrättelser af Wetenssaps-idkare om beskaffenheten af de pam nor, som allmännast nyttjas och med åsigt af i> stränkningcn böra sa nyttjas, samt »vidtaga nödiga matt till hämmande af det missbruk, som genom andra redan gjorde eller framdeles påfinnande inrättningar af tillwerknings-redskap kan motwerka delta ändamål. ry:o De nu warande gamla och äfwen tillgörande vya pannor, som till bruk kunna och fa begagnas, anser Utssottet böra, i Städerne äfen Magistrats-person, biträdd af 2me gode Man, och a Den 6 Junik. 4?