Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström påstår , att ämnet icke blifvit halft behandladt; men jag kan icke ingå deruti, då Utskotten väl föreslagit fårafvelns upphjelpande i de Norra orterne, men icke sökt bereda någon utväg för Ullens afsättning Jag vill icke insistera på återremiss, men anhåller likväl hos Herr Grefven och Landt - Marskalken om Proposition derå, för att få böra, huru rösterne utfalla. Herr Gref ven och Landt-Marskalken frågade , örn Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch Oeconomie - Utskottens förevarande Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades J a och Nej, Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Utlåtande. Den 12 December f, m. Ropades starka Ja, jemte några N ej. I anledning hvaraf Herr Gref ven och LandtMarskalken föiklarade , att sorn , efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Föredrogs å nyo Banco-Utskottets den 5 dennes under N:o 93 afgifne , samt den 8 derpå följde eftermiddagen på Bordet lagde, Utlåtande , öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande , angående de föreskrifter som må lemnäs för Bankens utlåning på fast egendom intill nästa Riksdag. Herr Munck af Rosenskjöldj Eberhard: Som Banco-Utskottet i det nyss upplästa Betänkandet icke frångått de åsigter, som yttrades i det förra, borde jag blott åberopa, hvad jag och en annan Ledamot då anmärkte * men som detta torde hafva fallit ur minnet , nödgas jag upprepa det.
369 säljning infördes uti en del Fästningsoch Garnizons-orter, skulle upphöra uti Calmar» Carlshamn» Jönköping, Malmö, Landskrona, Carlskrona och Christianstad, samt deremot anslogo medel, svarande emot den derigenom ingångne Summan; men hvad beträffade den af Riksdags-Fullm ägtigeh Pehr Bengtsson yrkade enahanda åtgärd, i afseende till Tullveds-Intäckten i Staden Halmstad, förklarade» att då denna Stad hvarken uti Kongl. Majvts Nådiga Resolution af d. 9 Jan. 1816, om afskaffande af denna ojemna och tryckande beskattning eller uti den förteckning, sorn Kongl, Krigs-Collegium, på Nådig befallning, algifvit och Kongl» Majit till Stats-Utskottet täckts öfverlemna» att tjena till upplysning för handläggning af detta ärende, funnes upptagen bland de Städer der denna uppbörd egt rum, utan Vedtägten i Halmstad» som Pehr Bengtssson öfverklagat, alltså skulle vära ett missbruk, hvilket ej kunde föranleda till någre medels anslående till ersättning vid detsainmas afskaffande, Finnér Riksens Ständer sig icke kunna dermed taga någon befattning; så har Pehr Bengtsson, uti till Kongl» Majit sedermera ingifven skrift, med anmälan af Allmogens i orten klagan öfver denna Tulltägt, i underdånighet anhållit, att den äfven för Vedinförseln till Halmstad måtte afskaffas» 4tdt Samly 2| 370 Stats-Utskottets Betånkartden• Då Kongl. Maj:t till Kongl. Krigs Collega underdåniga utlåtande remitterat berörde underdåniga Ansökning, har välbemäldte Kongl. Collegium hört Landshöfdingen i Hallands Län, som, efter infordrat utlåtande från Magistraten anfört: Att Tulltägten af den till Halmstad inkommande Ved vore af så urminnes häfd, att ingen Författning kunde uppgifvas, då den tillkommit och att denna Tull ved senast blifvit Staden försäkrad uti Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Kongl.
Och lika vigtigt måste det vara att erhålla en allmän öfverblick öfver förgångna tiders kultur, om vi vilja förskaffa oss en klar insigt om de allmänna drag, som utmärka vår egen odling. Det är ett kändt och obestridt förhållande, att hela den vesterländska bildningen hvilar på den romerska, likasom denna i sin ordning hvilar på den grekiska, och att dessa båda bildningskeden kanske till och med äro de vigtigaste för hela vår utveckling, likasåväl som de äro grundläggande för densamma. Men att deraf draga den slutsats, att deras studium skulle vara nog för den humanistiska bildningen, torde vara förhastadt. Det var en tid, då ett sådant påstående kunde ega sitt berättigande, och det var den nyare tidens början. Ty det stadium, som ligger mellan denna tid och den antika, är så uppfyldt af råhet och förvirring, dess bidrag till civilisationen äro så torftiga i jemförelse med antikens, att de ej förtjente mycken uppmärksamhet och väl kunde öfverses. Men så är det ej nu. Ytterst vigtiga skeden ligga mellan oss och Greklands och Roms blomstrings-dagar, och det går ej an att försumma dem. Att göra de klassiska studierna till uteslutande eller nästan uteslutande humanistiska bildningsmedel, genom att koncentrera undervisningen på dem, kan sålunda ej vara berättigadt. Man torde invända, att det är tillräckligt sörjdt för sammanbindningen af nutid och forntid genom den allmänna historiska undervisningen. Det är sant, att sammanhanget härigenom nödtorfteligen inses, men genom det oproportionerliga förhållande som råder mellan den uppmärksamhet, som skän-kes antiken, och den som fallit på den öfriga historiens lott, kommer detta sammanhang endast att betraktas såsom en bisak. För öfrigt har man i våra skolor så försummat att gifva ynglingen någon föreställning om de förhållanden, i hvilka han sjelf lefver, att bristen på sammanhang och proportion varit föga kännbar, och den klassiska forntiden har kunnat framstå såsom ett afslutadt helt. Men att så-dant ej är rätt, torde man snart medgifva.
för alla de trogna på estraden, hennes minsta Hvad rörde sig på djupet af detta intresrörelse följes med uppmärksamhet af hundratal santa, unga kvinnohjärta — det var en fråga, därnere i salen, hvarje hennes ord uppfångas som ovilkorligen trängde sig på den tänkande af lyssnande öron. åskådaren? Var det verkligen endast och alleOch nu börjar hon tala. Såsom tolk nast hänförelsen att verka för kristendomens står vid hennes sida » arméns » högste manlige heliga sak, som tände glöden i dessa mörka officer i Sverige. Det är icke så länge sedan ögon, som kom hela den späda varelsen att han tillhörde denna samma studentkår, af hvilken liksom bäfva af fröjd? Eller var det-tjusningen nu så många medlemmar äro samlade där neatt se sig firad och uppmärksammad, att vara danför estraden, och nu står han som » öfverste » allas drottning, som kom detta anlete att stråla på frälsningsarmens röda platform. Such af sällhet, och som födde detta förnöjda, ' segervissa leende på läpparne? Eller var det icke is life! Men » öfverste » Lucy talar. Det ligger snarare båda dessa ytterligheter, den religiösa något nervöst och öfveransträngdt öfver hela entusiasmen och den personliga ärelystnaden, hennes ' uppträdande; hennes stämma är späd, det heliga nitet och — den kvinliga fåfängan, men blir under föredragets lopp så småningom som på djupet af detta hjärta kämpade om starkare, hennes åtbörder röja den vana talaherraväldet? rinnan, som känner de retoriska konstgreppen. Hvem kunde svara härpå? Lika gåtfull, Högra handen är i ständig rörelse, än knytes som hon föreföll, då hon först visade sig på den hälft konvulsiviskt, än höjes pekfingret med estraden, lika gåtfull var hon ännu, då hon vid en förmanande gest, och i båda fallen tyckes mötets slut försvann genom en af sidodörrarna. egarinnan veta, att den lilla, hvita handen tager Och att fortsätta denna intressanta psysig förtjusande ut. Och bliekarne glida ut kologiska studie gafs intet tillfälle.
Upplysningsvis anser jag mig böra anföra, att deras aflidne fader, enligt hos mig företedda handlingar, efter särskilda förordnanden att förestå Post-inspektorstjensterne i Jönköping'o'ch Nyköping, år 1801 förordnades till enahanda befattning i Wasa och 1803 utnämndes till Post-inspektor derstädes, hvilken befattning han innehade till år 1808, då han, efter särskilda gånger undergången plundring af Ryssarne, flyktade med hustru och barn till Stockholm, dervid medförande post-uppbörden, hvarföre hart, enligt'Kongl. Maj:ts resolution al den 8 November s. ä., hugnades med en gratifikation af 600 Ridr Banko samt utnämndes till Fält-postmästare vid Åländska arméen; 1809 att emottaga Grisslehamns postkontor och 1810 till Post-inspektor i Gefle, samt slutligen är 1833 hugnades af Kongl. Majit, med Post-direktörs namn, heder och värdighet. Orri remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm i November 1862. Eric Dan. Grape. Af Herr CVS^IlaBllS: Om antingen anläggning för Statens räkning af kanaler förbi Hedens och Ede forssar i Luleå eif, eller ock anslag till utförande af nämnda företag. Redan för lång tid tillbaka har man insett behofvet och den stora nyttan af cn förbättrad kommunikation efter Luleå eif emellan det inre landet och kustlandet, hvarom äfven talas i Bil. N:o ö (pag. 73) till Kongl. Maj:t till Rikets Ständers Stats-TJtskott aflätna nådiga Proposition. Undersökningar hafva åtskilliga gånger egt rum, rörande denna kommunikation, och sednast af Löjtnanten vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen R. Schough, hvartill kostnaderna frikostigt sainmanskjutits af provinsens innevånare sä väl ståndspersoner som bönder, Luleå eif, måhända den största i riket, liar en lugn vattenyta, eller är segelbar 12 | mil från hafvet inåt landet, likväl med tvänne svära afbrott, nemligen
Föremålet för densamma är Hr Cederschjölds motion, att staten måtte, för att kunna begagna de af Hr Nobel uppfunna undervattensminor, köpa denna invention med en pension af 8,000 rdr åt uppfinnaren, under dess lifstid, och 4,000 rdr åt hans hustru, i fall hon skulle öfverlefva honom. Jag har varit i tillfälle att se ett försök med dessa minor, nemi. det som i går omnämndes, hvars resultat var ganska godt; men innan man om dem kan stadga något omdöme, måste man se hvad verkan de hafva på fartyg, som komma i beröring med dem, när de ligga försänkta i en farled, ty, som det är bekant, var vid försöket minan fastgjord vid det fartyg, som sprängdes. När detta och åtskilliga andra omständigheter med ifrågav:de minor blifvit utrönta, kommer den för detta ändamål nedsatta komité att afgifva detaljeradt utlåtande, huruvida de kunna och böra användas, och om de skulle befinnas användbara, önskar jag att staten måtte tillvinna sig rättighet att begagna dem, enär det är ett enkelt försvarsmedel och lätt att ordna, samt äfven särdeles kraftigt, och dess verkan motsvarar hvad uppfinnaren utlofvat, hvilket det dock tilläfventyrs icke fullkomligt torde göra, enär det är troligt att han, i stoltheten öfver sin uppfinning, något öfverskattat densammas värde. Jag har varit i tillfälle att se det system, som uppfinnaren uttänkt för nedläggningen af dessa minor, och hvarigenom de skulle så utläggas, att H. VU. 21 322 Den 24 November. de kunde sänkas när passagen skulle vara öppen och sedermera höjas för att stänga farleden för fiendtliga skepp. Jag förmodar att detta s. k. system kommer att såsom ett apendix medfölja anbudet af minorna, och torde, om någon upplåtelse deraf ifrågakommer, äfven systemet böra uttryckligen nämnas.
Sedan, till följd häraf, Utskits ofvanomförmälde hemställan blifvit föredragen, anmälde sig och yttrade Hr von Koch, Nils Samuel: Då jag hvarken vill bifalla komitéens eller Utskits förslag och ännu mindre anser lämpligt eller ens möjligt att helt enkelt afslå Betiinkit och lemna den högst vigtiga frågan obesvarad, mäste jag gå en medelväg, och torde derföre icke kunna påräkna varma svmpathier åtminstone från de yttersta sidorna. Jag skulle ock önskat fä höra hvad från dessa vidare kan vara att andraga, innan jag framställer mitt förmedlande förslag; men då ingen annan velat yttra sig, skall jag uu säga inih tanke. Jag hade förmodat att efter den utredning, ämnet redan erhållit, särdeles genom förra riksdagens Ekon.Utsk. (Betänkit Nio 110), man ej vidare skulle få höra omtalas huruledes skyldigheten att fortskaffa enskilde resande, — jag talar icke nu om kungs-, 14* Ben H Juni 4. ni. kronooell postskjuts, — skulle vara att betrakta såsom en »grundräntan, en »inteckning i hemmanen», med hvilken egaren torv firl vat desamma o. m. d. Af yttranden i andra KiksSlånd, — så vida referaten åro riktiga, — tinner jag dock, att detta falska föreställningssätt äunu finnes hos eije st uplysta representanter. Ehuru jag vid flera föreg:de tillfällen yttrat mig härom och protesterat mot dessa åsigter, mäste jag derföre nu ytterligare, om jag hoppas lör sista gången, på det uttryckligaste förnya denna protest, samt säga hvad skyldigheten att fortskaffa enskilda resande enligt min tanke egentligen är. Uti hvarje civiliseradL samhälle är det en skyldighet att föda, hysa och fortskaffa resande mot full betalning. Man kan icke låta dem svälta, frysa eller qvarhållas från hem och sysslor. Men tesandes rättighet inskränker sig ock till att erhålla föda rum och fortskaffning mot skälig ersättning och att ej blifva prejade derutöfver, Så länge statsanslag eller enskild företagsamhet icke iemnar tillräcklig garanti häremot, bar det funnits nödigt och lämpligt tillförbinda vid vägame boende jordega]e att lemna resande dylika förnödenheter mot skälig ersättning.
I planen för anläggningen af Gullia kanal skall ingått uppförandet af en stad vid Motala med stapelfrihet, men rörelsen hade, särdeles sedan hamnen vid Wadstena blifvit fullbordad, dragit sig (ill sistnämnda stad, hvilken, belägen i en af de folkrikaste orter midt i landet, särdeles egnade sig alt ej blott för den närmaste trakten, hvilken inom några få mils afstånd räknade 50,000 innevånare, utan ock för en del af det öfriga Östergöthland samt de kring Wettern belägna trakter af Westergöthland och Nerike blifva en medelpunkt såväl för afsätlningen af produkter, lämpliga för export, som för anskaffandet af de förnödenheter, som infördes till landet, man att man i ena eller andra afseende! skulle komma att lida af de dryga kostnader, mellanhandeln öfver andra städer medförde. På grund häraf, och då i öfrigt den i äldre tider af dåvarande förhållanden föranledda skillnad emellan Rikets släder i sådane, som egde och icke egde rätt att idka utrikes handel, numera, sedan handelsfriheten börjat mer och mer göra sig gällande, vore af högst ringa betydelse, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maja i underdånighet anhålla, att staden Wadstena måtte tillerkännas stapelstadsrättigheter, emot det att borgerskapet derstädes åtoge sig att uppfylla de vilkor, som för erhållandet af sådana rättigheter kunde föreskrifvas.
IvrigsHofrätten öfverlemnad en utaf merbemälde Sandal afgifven skrift, deruti han förklarat sig redan hafva blifvit godtgjord för det att han, längre tid än vederbort, i häkte qvarhållits, och således för sin del afstode från allt vidare ersättningsanspråk i saken. Medelst Utslag den 7 Juli 1857, som ankommit till Justitie-Ombudsinans-Expedition den 8 April 1858 och således icke kunnat i förra berättelsen omförmälas, har Kongl Krigs-Hofrätten förklarat, att emedan, efter hvad upplyst och medgifvet vore, Krigsrätten genom dess ofvanomförmälda Utslag dömt Soldaten Sandal att för uteblifvande öfver permission och första resan stöld till belopp af tolf R:dr B:ko straffas i en bot med tjugufem dagars fängelse vid vatten och bröd, men, då Sandal gjort sig skyldig, enligt 4 0:de Kap. 20:de § i Kongl. Krigsartiklarna, jemförd med 2:dia § af 84 Kongl. Cirkuläret den 26 November 1812, för uteblifvande öfver permission till bestraffning af prygel och enligt 40:de Ivap Irsta § Missgerningsbalken för första resan stöld till böter, Sandals straff i en bot för ifrågavarande förbrytelser bort, i öfverensstämmelse med stadgandet i birte punkten uti Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, utsättas i den svårare af ofvanberörda straffarter och således till prygel, samt i allt fall, derest fängelse vid vatten och bröd, pl sätt Krigsrätten antagit, varit ä Sandals förbrytelse tillämpligt, detta straff, enär det stulnas värde uppgått till trettiosex daler samt ursprungliga straffet för uteblifvande öfver permission eller tre hvarf gatulopp, jemlikt 14:de Kap. 73:dje § Kongl.
Sig förhindrad att dylik förändring under tiden genom tjensters indragning förbereda. a) Åt de hos Förvaltningen af sjöärendena anställde trenne kammardrängar, har Kongl. Maj:t äskat löneförhöjning med 50 R:dr för hvardera, hvarigenom deras löner skulle blifva till 500 R:dr bestämda. I enlighet med hvad Utskottet förut, vid afgifvande af utlåtande angående reglering af utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudtitel, i afseende å Krigskollegii Kammardrängar tillstyrkt, hemställer Utskottet, att den äskade lönetillökningen med tillhopa 150 R:dr må af Rikets Ständer beviljas. b) Såsom en skälig godtgörelse till Sekund-chefen, Majorerne och Adjutanterne vid Flottans Marin-regemente för utgifterne vid underhållet af de hästar, hvarmed bemälde officerare måste i och för tjenstgöringen vara försedde, har Kongl. Maj:t, efter den nu för arméens värfvade regementen godkända grund, begärt: för Sekund-chefen 2 rationer, „ 2 Majorer, å 2 rationer 4 d:o „ 2 Adjutanter å 1 d:o 2 d:o tillhopa 8 rationer, ä 270 R:dr för hvarje, med 2,160 R:dr, jemte stallhyra för 8 tjenstehästar, hvilken, med afseende å förhållandena i Carlskrona, der regementet är förlagdt, skulle, i stället för 100 R:dr, som vid arméen bestodes, utgå efter endast 50 R:dr årligen för hvarje häst, med 400 R:dr.
allt medan hon skälfvande sade: »Så välj då, maken min.» Det blef så tyst. Men åter i hallen ljöd fru Annas röst, lik huldrans, när hon gråter i skogen en natt i höst. »Herr Anders, min begäran kan aldrig lända Er brud till men. Jag lämnar åt henne äran att vara Er maka se’n. »Men fräls mig ur trollens händer för Kristi skull, herr Anders Thott. Och aldrig sedan jag vänder tillbaka till Edert slott.» Herr Anders Stigson kände en rysning genom sitt hjärta gå. De blickar, som hon sände, dem kunde han nog förstå. De svarta ögonen brunno. Men skönare lyste de ögon ändå ur hvilka tårar runno som dagg ur blommor blå. Då hördes från riddarsalen ett surrande ljud, och klockan slog. En stormil, som fyllde svalen hän genom slottet drog. Fru Anna lyftes af vinden Och hvirflades rundt och rycktes med. Rundt om den bleka kinden det svarta håret sig vred. Dock, ännu in i det sista med hotande eld hennes öga brann och, vidgadt som ville det brista, det slocknade och försvann. Den hvinande vindens brusning som fyllde slottet nyss, drog hän, dog bort som en sakta susning där ute bland parkens trän. Men huset skälfde i grunden för suset af denna svaga vind Och alltifrån den stunden var husets herre blind. Som sagdt, historien om herr Anders Thott och hans båda fruar är en saga, och mellan denna saga och det faktum att Sören Norrby någon tid varit herre på borgen, finns icke någon brygga af historiska dokument. Lika litet är det bekant, hvem som efter herr Sören blef gårdens ägare; antagligen har den någon tid tillhört danska kronan. Men i slutet af sextonde århundradet innehades Norrbyholm af den mäktiga ätten Lindenow, som ägde flera egendomar i grannskapet och inom hvilken den gick i arf till år 1788, då generalmajoren grefve Axel Wiede genom sitt giftermål med fröken Ulrika Eleonora Lindenow blef herre till Norrbyholm. — Han uppförde den gårdsbyggnad som står där ännu i dag: en tvåvåningslänga från öster till väster med två framskjutande envåningsgaflar mot norr.
De hafva ledt oss till ett resultat, som torde synas mången öf-verraskande, nämligen att de klassiska språkstudiernas betydelse för vårt nutida undervisningsväsen icke är den af humanistiska eller formella bildningsämnen, utan att de endast för den borgerliga bildningen — i den vidsträckta bemärkelse, hvari vi tagit detta ord — ega något värde. Men den klass, som behöfver dem, utgör ett fåtal i förhållande^ till den stora massan af bildningssökande. Det kan derför ej vara rätt att bibehålla dem i större utsträckning än som är nödigt, och vi tro att det vore alldeles tillräckligt med ett inskränkt antal latinskolor (i hvilka äfven något grekiska lästes). Eller — det vore kanske ännu bättre, att den behöfliga undervisningen i dessa ämnen förenades med de allmänna läroverkens undervisning såsom en tilläggskurs, en slags komplettering för dem, som derutaf ville begagna sig. * Ty att bibehålla dem såsom allmänna undervisningsämnen, kan efter vår åsigt icke vara förenligt med samhällets sanna bästa. De endast tynga på den öfriga undervisningen, utgöra ett hinder för skolornas fria utveckling, och hafva en betydlig skuld i den allmänt öfverklagade öfveransträngning, af hviiken vår skolungdom lider; och det borde ligga hvarje ungdomens vän om hjertat att befria den från onyttiga bördor och från skolan aflägsna allt, som ej för dennas verksamhet och mål är af nöden. * Det vore också lämpligare att förlägga latinundervisningen till ett senare stadium af det skäl, att läijungen då i allmänhet har mera klart för sig, hviiken lefnadsbana han skall välja. / Att det sålunda är det nuvarande s. k. realläroverket som enligt vår mening bör blifva framtidens “ allmänna läroverk “, torde stå klart för dem, som följt vår framställning och de skäl vi gifvit för vår uppfattning. Att detta möjligen också varit den stora uppfostringskomiténs afsigt, hafva vi redan antydt. Och att äfven den allmänna meningen går i denna riktning, visar det sakförhållandet, att realläroverkens lärjungeantal med få afbrott oupphörligt tillväxt.
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antager R. o. Ad. till kontra-propos. vid berörde votering, afslag å förenämnde punkt af Utsbs Utlåt Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 62. Nej — 68. Justerades en så lydande voterings-propos.: Den som bifaller Frih. Akerhjelns förslag, att R. o. Ad , för sammanbindningsbanan emellan Orebro och Askersund, måtte anvisa JOO D en 12 Juni i. ns. en anslagssumma af 1,400,000 Rdr Knat, att användas å den del af nämnde bana, som K. M. pröfvar skäligt böra påbörjas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder 10:de punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 62, af K. o. Ad. afslagen. Vid denna voterings slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 67. Nej — 74. Frill. Åkerhjelm: Emot K. o. Ad:s nu fattade beslut, anhåller jag att få reservera mig, emedan jag anser detta beslut menligt inverka i politiskt och industrielt hänseende. Hr Heykensköld: Äfven jag anhåller att i protokollet få nedlägga min reservation. Frih. v. Duben, Henr. Gust. Aug.: Jag anhåller att få förena mig med Frih. Åkerhjelm. Frih. Palmstjerna.^ Carl Fredr. Herm.: Jag anhåller att fa förena mig med Frih. Åkerhjelm. Frih. Sprengtporten: Sedan K. o. Ad. afslagit denna punkt, får jag förklara, att jag röstat för bifall, och reserverar mig mot majoritetens beslut. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Äfven jag anhåller att få anföra min reservation. Hr v. Kraemer: Jag anhåller att få reservera mig. Hr Cederschiöld: Ifall fråga är att anställa en öppen votering, får jag tillkännagifva, att jag röstat för afslag å ifrågav:de punkt. Hr Hjärne:
Den enda Forvagps-inrättning, sorn i vårt Iand möjligen skulle kunna bära sig, och % betydlig matto komma allmänna skjutsinrättningen till understöd, vore, att i förening med Post-förseln tillåta 2:ne så kallade dubbla Postvagnar med gine Hästar hvardera, från och till hufvudstaden afgå hvarje vecka pa de 2:ne stora stråkvägarne, Söder ut tili linköping, och Veter ut till Örebro, På dessa 2: re punkter åts'.iljas och dela sig, sorn bekant är, Stråkvägarne på sådant sätt,att vanliga Postvägen från Jömköping går öfver Jönköping, dirscte till Helsingborg, hvaremot sido posten öfver Eksjö och V xiö, på serskilda vägar afsändes till Carlskrona,' Carlshamn, Christianstad och Y. stad; likasom från Örebro en serskild betydlig Postväg ligger igenom Christinehamn och Carlstad, till Kongsvinger och Christiania i Norrige, under det en annan, lika vigtig, har sin direction öfver RJariestad, Skara och Alingsås till Götheborg, Häraf föijer, att de dubbla Postvagnar, sorn 2:ne gångor i Veckan från Stockholm ankomma till Linköping och Örebro, med anspann af 3:ne Hästar och på sådan grund jemte Postväskan beqvämligen kunna vara inrättade med 2:ne dubbla Stolar för 4 resande personer, utom Postillons-platsen på kusksätet, uti 760 Eesv. och Ehon. JJtsk.