Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt ber jag att till den ledamot, som ansett den ifrågaställda tableauen vara så lätt uppgjord, få förklara, att detta yttrande bevisar, det han sjelf alltför lätt betraktat, hvad med denna tableau åsyftas. För min del tror jag ej, att ett sådant arbete kan fullbordas hvarken på en dag eller måhända på ett år. Jag ber äfven att fä förklara, det jag värderar den aktsamhet vid nya lagars antagande, som den siste värde talaren tillstyrkt, och jag förenar mig fullkomligt i hans önskan, att den nya lagen i sjelfva språket kunde uppnå samma fullkomlighet, som iy34 års lag äger. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Hos flera talare har den mening gjort sig gällande, att nya civillagen icke bör till granskning hos R. St. förekomma, förrän i sammanhang med den nya brottmålslagen. Detta är också efter min åsigt det rätta, och jag förbigår att åter upprepa de skäl för denna mening, som redan blifvit anförda, men vill blott tillägga, att då viet nya lagförslaget åsyftar en reform såväl uti privaträtten som uti rättegångsväsendet, synes det icke vara lämpligt att företaga en ny organisation af rättegångsordningen i civila mål, utan i förening med rättegångsordningen i brottmål. Här har flera gånger blifvit sagdt, att man redan haft en betänketid af 24 årJag får i anledning deraf erinra, att förslaget till ny civillag i sin helhet först befordrades till trycket år 1826; och hvad en ledamot yttrat derom, att förslaget redan skulle vara granskadt utaf alla opinioners jurister, är icke heller enligt med förhållandet; ty de juridiska faculteterna i Upsala och Lund hafva ännu icke, mig veterligen, afgifvit något yttrande öfver nya civillagen. Jag hemställer likväl, om icke dessa faeulteter, såsom representanter af den högsta theoretiska kunskapen i ämnet, böra yttra sig öfver civillagen, såsom redan skett i afseende på nya criminallagen; och jag föreslår altså, det R. St. må besluta, att ett sådant yttrande bör infordras, hvarvid det tillika är angeläget, att tillräcklig tid bestämmes för faculteterna att fullgöra detta uppdrag.
R:dr 2,5i4,o36: 44* 7* Då nu dessa sålunda till Riksgälds-Contoret influtna summor af i838 och 183g årens bevillning jemföras med det belopp af 2,301,690 R:dr , hvartill den allmänna beviliningen uti 1835 års Bevillningsförordning är beräknad, visar sig, att de behållna öfverskolten utöfver denna stats-inkomsts påräknade belopp utgjort: för år 1838 R:dr 177,863.- 3. r. och för år 1839 . : „ 212,346: 44- 7* eller tillsammans för bägge åren R:dr 390,209: 47- 8. Beträffande de å Riksgälds-Contoret, dels vid sistförflutna och dels vid nästföregångna Riksdag, anvisade Kreditiv, så hafva Revisorerna ansett sig böra upplysningsvis anmäla följande förhållanden. Som Rikets Ständer förordnat, att det vid sista Riksdag öfverblifna odisponerade belopp utaf de för extra Statsregleringen då afsedda och beräknade tillgångar skulle användas till bildande af'en, intill Rikets Ständérs nästa sammankomst, afsatt fond för det så kallade Stora Kreditivet, så har, i öfverensstämmelse med härom beslutade och uti xoo§. af Riksgälds-Contorets Reglemente intagna föreskrifter, hälften af omförmälda odisporierade belopp, hvilket, enligt de för beräkningen häraf meddelade 9 -a meddelade bestämmelser, befunnits endast utgöra 280,346 R:dr 41 sk. 9 rst, blifvit, under nasti. September månad, å den, för sådant ändamål , i Rikets Ständers Bank öppnade särskilda Räkning insatt med 140,173 Rdr 20 sk. 10 rst. Revisorerna hafva funnit det konvolut, som innesluter den af Rikets sislförsamlade Ständer utfärdade Anordning å nämnde, till 2,000,000 Rdr bestämda, kreditiv behörigen förvaradt samt förseglingen derå orubbad.
Jag frågar, hvem vill gå dit? hvem vill der framföra sin klagan? och jag frågar! år det något ondt deri att Riksdagsmannen, då han åger rättighet att fritt tala och utlåta sig, talar och utlåter sig inför sina medrepresentanter, inför sina medborgare? År han ytterlig i sin framställning, så faller denna ytterlighet honom till last, och den räknas stundom den till godo som annars blifvit föremål för ett råttvist tadel. Jag frågar ännu en gång om det tadel som uttalades under i8i5 års Riksdag varit, utan gagn? Vid sista Riksdag ville mun i 90 §. finna ett Den 5 Maji e, m-. värn emot allt tadel. Vi talade deremot, och ■vid derna Riksdag har 90 §. icke ens blifvit nämnd. Man har vid der,na Riksdag talat mera frimodigt ån förr; ninn har tadlat strängare ån kanske jag hade gjort om det ålegat mig att framföra tadlet. Men hvad soln blifvit sagdt, skali} jag år öfvertygad derom, icke förblifva utan sin nyttiga verkan, så hos högre sota hos lägre. Ja} jag lefver oell dör i den öfvertygelse, ati bland ett folk, så ädelt sorn det Sven-, eka, det aldrig kan blifva farligt ött tala såsom man tänker. Flere yttrade härtill deras bifall. Friherre Anckarsvärd: Den discussion , so® under förevarande ämne blifvit under flera Plenidagar foFtsatt, var föranledd af ett utaf mig nyttjadt uttryck, hvars utveckling jag sedermera sökt tillvägabringa.
Björnstjerna har i sitt lörsvar af Utsk:ts Betänk, fästat sig vid vissa enligt min tanke ganska underordnade sidor af den preslerliga verksamheten, då han frågat hvad nytta en theologisk lärare kan hafva af att utskrifva prestbetyg och dylikt. Delta mätte väl vara den minst vigtiga delen af en själavårdares verksamhet; honom åligger att undervisa nattvardsungdorrien och att genom det gudomliga ordets predikan utbreda en sann kännedom af lärans bud och sanningar, o. s. v.; och i allmänhet tror jag att just den nära beröringen med folket i dessa vigtiga värf, hvarvid vissa prehendarier, som jag specielt känner, visat synnerlig omsorg och nitälskan, gifver ett kraftigt värn mot theologiska irringar, de der hos läraren sjelf vilja uppkomma. Hvad följden blir, då theologiska lärare icke äro prester eller med presterlig tjenstgöring förtrogne, se vi häst i åtskilliga, ganska beklagliga förvillelser, uppkomne vid vissa af Tysklands theologiska undervisningsanstalter, djupt inverkande på en talrikt samlad studerande ungdoms framtida rigtning. Då propos. redan är begärd på bifall till Hr von Ehrenheims reservation, lår jag vördsamt derutinnan förena mig, instämmande med Frih. Åkerhjelms anförande och Gr. Liljencrants’hemställan; men jag får tillägga, att om de i reservationen antydda åsigter icke skulle förmå här göra sig gällande, utan jag skulle blilva ställd i valet mellan afslag och bifall till Utskits Betänk., jag då, heldre än att bifalla en så absolut hemställan, skulle vilja förena mig i Frih. af Ugglas’ yrkande om afslag, och detta tyckes så mycket mindre skada saken för ögonblicket, som ärendet, tdl följd af Höav. Preste-St:ts beslutade afslag derå, är, på sätt Betänk:t jemväl genom den i detta afseende citerade 1 I4:de §:n B. F erkänner, ett numera redan afgjordt ärende, och R. o. Ad:ns beslut tdl bifall eller modifikation icke kan, vid sådant förhållande, efter hvad mig vill synas, få någon annan bemärkelse än den af en opinionsyttring. Gr. Mörner, Carl Göran
Det oaktadt voro dessa personer debiterade till en afgift af 1 R:dr 4 sk. B:ko till fattigförsörjningen, och för denna afgift voro utsökningsmännen på väg alt utpanta det enda de hade i sitt lilla rum om de icke tillfälligtvis hade fått hjelp. Jag tror att många befinna sig i samma belägenhet, och anser derföre de af Hr von Koch gjorda anmärkn:ne vara i alla afseenden riktiga samt förenar mig således med honom i anhållan om afslag å denna punkt. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Jag är icke mycket ifrig för bifall till denna punkt; men jag anser mig böra redogöra för de skäl som legat till grund för Utsk:s tillstyrkande. Till en början ber jag att få nämna, att de som inom Utsk. önskade förhöjning uti ifrågav:de kapi ta t ion s-a fg i ft, voro ledamöter af BondeSt.; de ansågo nemi., att då denna afgift icke var någon ovilkorlig, utan berodde på kommunerna att besluta eller icke, så vore det icke af någon fara att medgifva en förhöjning deruti. Hvad åter denna angår, trodde man, att då dagsverksprisen under närv:de tid stigit till en ganska betydlig grad utöfver hvad de förut voro, skulle den föreslagna förhöjningen icke blifva af någon tryckande beskaffenhet. Hvad vidare angår den af en talare framkastade anmärknm, att det skulle vara tvifvelaktigt, huruvida R. St:r skulle äga rätt att i önskningsväg besluta någonting i denna väg, så ber jag att få nämna, att det icke är i önskningsväg som Utsk. framställt sitt förslag, utan Utsk. har verkligen i sin hemställan begagnat sådana ord som uttrycka att II. St:r skola i saken besluta och icke önska. Riksd;sOrdn:ns 34 §:s 2 mom. säger uttryckligen, att det är sakens Den 13 Maj e. m. 607 beskaffenhet och icke det Utsk. som behandlar frågan, som skall utgöra grunden för, huruvida ett mål bör afgöras i enlighet med Ständernas deröfver tillhöriga beslutanderätt; och det är till följd häraf som Utsk. nyttjat ord som icke uttrycka någon önskan.
Som de af Kongl. Maj:t i förevarande afseenden framställde nådiga förslag ega omedelbart sammanhang med den väckte och på annat Utskotts för - Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 73. 25 förberedande handläggning beroende frågan om förändrade grander för bevärings-manskapets vapenöfningar, finner Utskottet sig för närvarande, och innan Rikets Ständer uti sistnämnde fråga fattat definitivt beslut, förhindradt, att rörande de af Kongl. Maj:t nu äskade nya anslag äfvensom angående reservförrådets ifrågastälide anlitande till Rikets Ständer afgifva slutligt utlåtande 31:o Med anledning af chefens för Ingeniör-korpsen derom gjorde underdåniga framställning, har Kongl. Maj:t slutligen föreslagit, att nu gällande föreskrift angående redovisning i serskilda hufvudböcker af ordinarie och extra stats-anslagen för fästningsbyggnader måtte för framtiden upphöra; och då det torde böra medgifvas, att omförroälde serskilda redovisning, utan att af något egentligt behof vara påkallad, deremot i anseende till nödvändigheten att vid hvarje fästning, hvarå arbetet bestrides af extra statsmedel, hålla och förvalta a:ne alldeles likartade och till samma byggnadsbehof anskaffade förråder af materalier och instrumentalier, i väsentlig mån försvårar förvaltningen och bokföringen, har Utskottet funnit sig böra, till hvad Kongl. Maj:t i denna del föreslagit, tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 21 Februari 1848. Reservationer. Vid yirle punkten Af herr von Rosen, som åberopade sin under sistlidne riksdag i ämnet afgifne reservation. Vid g:de punkten: Af herr Schartau: ”1 fråga om inrättande af instruktions-kompagnier vid indeldta infanteriet, bade Stats-utskottets utgifts-afdelning tillstyrkt följande utlåtande:
Materialoch instrumental-förrådet hade utvidgats och tillökats i mån af arbetets utsträckning och antagandet af en större arbetspersonal; 'äfvensom 2:ne lokomotiver, 20 passagerareoch 30 lastvagnar, de förra från England och de sednare från Hamburg, blifvit under året beställda och levererade. 17 Hufvudsak] igast o arbetena, som under år 1856 blifvit på södra stambanan utförde, äro alltså följande, nemligen: 11 mil jernväg fullbordad och öppnad för trafik emellan städerna Malmö och Lund; 1 mil 24,310 fot banvall formerad; 1 större viadukt i 3:ne spann, om 100 fot hvardera, fullbordad; 2:ne broar fullbordade; 1 mil 800 fot ballastning utlagd; 1 kulvert samt 7 enkla aflopps-trummor fullbordade; o 2:ne större jernvägs-stationer vid Lund och Malmö fortsatta och en mindre vid Akarp påbörjad; 2:ne större och 16 mindre väg-öfvergångar i banans plan anlagde; 119,200 fot räler inköpte, hvaraf 118,000 fot nedlagde å banan; 22,000 stycken sliper af ek inköpte och 21,000 stycken nedlagde; 12 stycken vändskifvor inköpte och 6 inmurade i banan; 3:ne lokomotiver inköpte, samt alla reservdelar till ett dylikt; 20 passagerareoch 30 stycken lastvagnar anskaffade; Redskaper och maschiner till reparationskostnad anskaffade; Räkenskaperna för södra stambanan utvisa följande förhållande: Debet. Tillgångar: De för 1855 års jernvägs-arbeten från Kongl. Stats-kontoret ut - betalte 205,000: — Under år 185,6 å Kongl. Stats-kontoret anvisade 615,000: 820,000: - Skulder vid 1856 års slut 42,480: — Summa 862,480: •— Credit. Stambanans kostnad år 1856: Stall & fouragering 38: 1. — Sjuk-, helgoch rastdagar 117: 3. 4.
Här i Sverige hafva vi ej behöft göra något sådant förbud tillförene, men det torde ej vara obekant, huruledes, dä stor olikhet äger rum emellan skatten lör den större och den mindre tillverkningen, man förstått sig på att, der 2:ne egendomars avor slött tillsammans, bygga upp på hvarderas eli bränneri, nied litet redskap å hvartdera, och derigenom fåll ett stort bränneri litigodt pris på skatten. Det är ett sådant eluderande, som jag velat förekomma genom detta stadgande, hvilket jag rekommenderar att bibehålla, om någonsin denna författning kommer att tillämpas. Hr Tornerhjelm: Jag har icke begärt ordet för att bestrida Frih. Raabs skicklighet i bränvinsbränningen, men endast för att något bestrida Frilims skicklighet att stifta lagar för denna näringsgren. Den praktiska delen deraf har redan af Hr Wästfelt blifvit fullständigt vederlagd, således vill jag bespara R. o. Ad. allt afhörande af tal om rör, hattar, vinklar m. ra. d. Det är blott om den ekonomiska delen jag vill säga några ord. Frilnn säger att denna författning i Danmark ägt bestånd orubbad i flera år. Ja visserligen! och det är just för ali undvika dylika stora rubbningar, som hos oss ägt rum till men för hela landel, som del nu är skäl att bibehålla den författning vi hafva och ej kullkasta den sedan den knappt hunnit tillämpas under 2 års lid. Jag tror knappast att någon brånvinsbrännare eller jordbrukare skulle stå ut dermed i längden. Frilnn har yttrat att jag måtte tycka illa om skatt. En förhöjd skatt blott för egen del har jag aldrig motsatt mig. Jag vill skatta lika så mycket som någon annan, men på riktiga och rättvisa grunder. Frilnn har sagt alt, om man återremitterar delta s. k. rationella förslag, Frilnn sedermera ej skulle draga i betänkande att begagna sig af utvägar, den gamla författningen erbjuder lill missbruk; men det är delta fel jag vill borttaga, hvilket ock skulle låta sig göra om rättelser i den gamla författningen gjordes af personer, som känna väl till bränvinsbränning och de missbruk, sora emot nu var. författning ägt rum. Att förekomma sådana. Den 26 April f.. m.
Betänkande, N:o 60» 3 I anledning häraf får Utskottet upplysa, att, utom det att inom rikets större stapelstäder sjöförsäkrings-föreningar blifvit ingångne, finnas t Stockholm tvenne sjö-assurans-inrättuingar, hvilka lemna försäkringar emot sjöskador åt hvem som helst, så för svensk, som utländsk räkning; vid hvilket förhållande och då en föreskrift för alla rederier att i en viss sådan anstalt försäkra sine fartyg, innefattar ett i flera afseenden olämpligt och af behofvet icke påkalladt ingripande i hvars och ens fria dispositionsrätt öfver sin egendom, Utskottet hemställer, det måtte ifrågavarande motion få förfalla. Stockholm den 4 .April 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 6 April, bl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af täckt motion, i fråga om skyldighet för åboer å de lill Kongl, och Hvitfeldtske Stipendii-inrättningen hörande hemman att riksdag minanna-arfvode erlägga. Med anledning deraf, att tvist uppstått, i fråga om skyldighet för aboer å de till Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-inrättningen hörande, inom Götheborgs och Bohus län belägna, hemman att uti erläggande af rjksdagsinanna-arfvode deltaga, har riksdagsfullmäktige!! Olaus Ericsson från sistnämnda län, med hvilken Lars Rasmusson från samma län sig förenat, uti ett hos Hederv.
Jag har innérligen gladt mig åt utsigten till Nordens förening på ett för båda dynastierna och för alla tre folken lyckobringande sätt. Kommer en sådan förening icke till stånd, så varder, enligt min öfvertygelse, Danmark hädanefter en vasallstat under Ryssland eller tvingas det, mot några pappers-garantier för sin nationalitet, att ingå ett militärförbund med Tyskland. Hvilka sorgliga följder båda dessa eventualiteter komme att bringa Danmark och hela Norden, behöfver jag icke uttala för Eders M^jrt. Nordens skyddsande hålle sin hand öfver det verk, som Eders Maj: t påbegynt. Ehuru sjuk, for jag dock genast in till Köpenhamn för att bevekligen lägga sakens rätta främjande min konung och hr Mon-rad på hjertat. Jag har öfvertygat mig om, att från min konungs sida aldrig skall läggas några hinder i vägen för ett allvarligt arbete på att bringa till stånd en lojal öfverenskommelse. Hvad beträffar herr Monrad, svarar jag för att han skall gå till förhandlingarna på fullt allvar och med djupt medvetande om unionens önskvärdhet. Jag delar den danska regeringens betänkligheter mot förslagets framläggande, från dansk sida, på konferensen. Detta kunde lätt beröfva Danmark mäktiga staters medverkan till en dräglig fred. E. Maj: t torde icke glömma, att Danmark tills dato står ensamt mot sina öfvermäktiga fiender, och att vår nationella tiil-varo står på spel. Unionen är ock närmast ett inre nordiskt spörsmål och skulle näppeligen komma att sakna Europas erkännande, när den är genomförd. N: o 15. Till konung Karl XV från hoflägmästaren de Carlsen. Gammelkjögegaard d. Dag och natt längtar jag fä höra att förhandlingarna om unionen hafva begynt; men ännu vet jag ingenting derom. Se-dan jag skref till Eders Majestät, har jag haft frfto Monrad ett bref, p&amp; grund af hvars innehåll jag kan försäkra, att Monrad kommer att göra sakens främjande till kabinettsfr&amp;ga, i fall att den här, mot förmodan, skalle stöta p&amp; några sv&amp;righeter. N: o 16. Till konseljpresidenten Monrad från E. v. Qvanten. Stockholm d.
Herr dorkes, s^cob, Lorporal wid Lif-0rLbant-Loip>8Ln. 196. Herr klinspor, 6erät ^clolpb, Ryttmästare. 559. Herr Hörnberg, 021-1 v2vicl, K^fwersteOieutsnant, R. SO. §79. Herr Klölver8i<stölci, Fullm. Herr Lripenrvalät, Ian Lerman, löfwersteLieutenant, R. SO. 87 Herr Lbrencrona, soban Lustaf, bläsor. R. S 0. 1104. Herr Lronsteät, Lans ^Vxel, E>fwerste» Lieutenant, R. S. O. Tredje Llassen. Herr Wästfelt, Larl r^clolyb, Lornett. 1404. Herr Leäersteät, solin, Bergs-Rad. 1463. Herr von Lnge, Fullm. Herr Lersmeclen, Lars Lustaf, Lapitaine, R. S. O. 1343. Herr Leäerstserna, Larl, Förste Lxpeäitions secreterare, R. N. O. 1674. Herr Klingfeldt, Fullm. Herr Klingspor, Lbristian, klajor, R. S. O. 1906. Herr Engelcrantz, iä.brabam, Klajor. 1939. Herr Silfverstolpe, Oavi^LuämunäiRytt» mästare. 1960. Herr lVlontgommerie, Svante, E)fwersteLieutenant. 1977. Herr Lreitagk, Lbristopber Llric, E>fwerste, R. S. 0. 8061. Herr Lagerbring, Lustaf Olof, Afwerste, R. S. o. St. K. 2180. Herr ^nkarsparre, Fullm.
April meddelade Betänkande, under N:o 48, rörande väckt fråga derom, att LandsFiscaler icke annorlunda än efter föregången ransakning och genom laga' Dom, måtte kunna från sine tjenster skiljas, eller ock desse tjenstemän komma, att aldeles upphöra, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att med godkännande af hvad Utskottet yttrat i fråga derom, att LandsFiscalerne endast, efter föregången ransakning och genom laga Dom, skulle kunna från sine tjenster skil - 304 Prot. Utdr. d. £Q Junit 1823. jas, Utskottets Betänkande i öfrigt afslä. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets d. g dennes under N:o 12 afgifne samt d. 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, angående de genom Stora SjöTullen inflytande Bevillningsmedel, blef samma Betänkande, i anledning af de utaf åtskilige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Fran HSgv. Prés te St än det. S. D. e. in. Dä BevillningsUtskottets Betänkande N;o 12, angående de genom Stora SjöTullen inflytande Bevillningsmedel, nu ä nyo föredrogs, blef detsamma med åtskilliga dervid gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteradt. S. D. e. m. Vid förnyad Föredragning af Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 116, angående lämpligaste tiden till Allmänna Vägarnes grusning, fann PresteStåndet, sorn redan den 15 nästlidne Maji biföll Utskottets i samma ämne först afgifne Betänkande, att detta endast borde läggas till Handlingarne. S. D. Vrot. Utdr, d. 23 Junii 1325. S. D. e. m. Föredrogos ånyo och biföllos följande från Utskotten inkomne Betänkanden, nemi. från Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet. N:o 117, Angående ersättning för underhåll och fourage till tågande trupper.
I anseende till ssiljagtighetcr, har Höglost. stiidderskap t och Adeln nri Protocolls-Utdrag af den iHde iden» na mänad beflutit, att sig med det Hederwarda BondeCtändct förena i dess ku flut, rö ande de till aflöning för Landshöfdingarne i Wisby och Malmöhus Län anflagne Kongsaärd r Norra Klrsi.r och AMerup, och efter denna af Riddcrffapet och Adeln ingangna jämkning remittera denna fräga till afgörande af det förstärkta Stats-Utssottet. Högwördige Pr-ste-Ständet har uti Protocolls-Utdrag af den lZ i denna mänao förklarat sig antaga Hederwarda Bondc-Stäneets mening, nemligen, att fragan bör vfwerlemnas till Kongl. Ma:ts Nädiga godtfinnande, pä det, i händelse n>otswarandc Löne-wilkor kunna uppgöras, med desse Kongs-widar ma fö'saras pä dct för Staten tienligaste och fvrinänligaste sätt, Lsällost. Bergare-Ständet har uti Protocolls-Utdrag af den iZ i denna Mänad ansett denna fräga böra, likmätigt 7Z §. i Niksdags-Ordningen, remitteras till Stats-Utstottct, att Riks-Ständens olika meningar, sä nara möjligt ar, sammanjamka och med förflag öfwer denna jämkning inkomma. Uti denria Bor» gare-Ständets tanka har dct Hederwarda Bonde-Ständet, uti Protocolls-Utdrag af den il>:de i denna Mänad instämt. Dä nu, efter hwad ofwan anfört är, HöglostRid, derffapK och Adeln samt Högwördige Preste-Ständet sig med det Hederwarda Bonde-Ständets i denna fräga yttra - 1012 Den 28 April. rade tanka förenat, och nägra skiljaktiga meningar härutinnan alltsä nu icke widare aro, an Wälloft.
Utan att gå det utförligare begrepp härom i förväg, som längre fram skall gifvas, må vi nu blott antyda: att till en verklig religio Optimi Maximi kom hon i sina praktiska tillämpningar närmare, än i deras theoretiska grundläggning. Huruvida Thorilds verldsåsigt i allmänhet var, hvad Geijer kallat den, en ”ästhetisk Pantheism”: det torde, på sitt ställe, kunna noggrannare bestämmas. Knappast lär väl någon kännare neka, att hans philosophi, äfven i sin systematiska slut-skepnad, ännu ger det intryck af ett slags pantheistiskt betraktelsesätt, som redan hennes tidigaste ungdoms-frambrytningar låta oss erfara. Men från en upprinneligen blott ästhetisk, som i sin grund var gemensam för Thorild och flera af hans samtida, har denna Pantheism vidgat sig till en för honom mera egendomlig, der den ursprungliga beståndsdelen ur sig utvecklat en juridisk och politisk; hvarvid ock följden af ett alltälskande hjertas fullhet har blifvit, icke blott en redlig traktan efter de renaste och värdigaste föreställningar om Gud, utan dermed äfven en långt mera (i god betydelse) philanthropisk karakter, än kanske någon af Pantheismens äldre former burit. Derföre ser man ock, att i sin utbildade archimetriska gestalt vill Thorilds lära icke gälla för en dylik form, och upprepar i bestämdare ordalag6 den protest deremot, som hon, ehuru på ett ganska sväfvande (och – vid den tidpunkten – mera diplomatiskt än upprigtigt) vis, afgaf redan i anmärkningarna till skaldestycket ”Passionerna”. – Föröfrigt kan skönjas alltredan af det nyss anförda, att denna philosophi har mycket af en pythagoreisk anda. Också visar oss öfversigten af Thorilds lynne och lefnadsbana, huru föga det berodde på honom, att han ej i fullständigaste mening blef en Sveriges och Skandinaviens Pythagoras. Sjelf sade han engång, att hans speculativa bemödanden åsyftade, i motsats till hans förvändt philosopherande samtid, ett egentligen ”poetiskt århundrade”.