Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock som nuvarande innehafvaren af Kronofogde-beställningen i Wadsbo fögderi, enligt hvad ofvan närandt är, förklarat sig icke åstunda att, under de af E. K. M. i Nåder föreslagna vilkor, såsom boställe emottaga hemmanet Karleby, och sådant icke kan honom, emot dess bestridande, åläggas, hafva Rikets Ständer jemväl godtfunnit förordna, att med verkställighet af detta beslut må anstå, intilldess nuvarande Kronofogden i nämnde fögderi antingen från sin befattning afgår eller ock förklarar sig villig att antaga de af Rikets Ständer bestämda vilkor för hemmanet Karlebyå anslående till Kronofogdeboställe. Hvilket, till svar å E. K. M:s Ilögstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet meddela. Rikets Ständer fremhärda <Src. Stockholm den 3 October 1840. Expeditions-Ulskottets Förslag lill und. Skrifvelse , N.o 11/. N:o lil. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Sept. i84o. Preste-Ståndet den 3o Borgare-Ståndet den 3 Oct. — Bonde-Ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående beloppet af den behaglig tids förlänings-spanmälj som vid ledigblifvande Pastorat bär bibehållas, och om återstodens användande. (Stats-Ulsk. Ull. ]N:ris 186 och 296.) S. A. K. Sedan, i följd af Rikets Ständers vid 1809 och 1810 årens Riksmöten gjorda underdåniga anhållan om en allmän undersökning af Presterskapets så kallade vederlag, E, K. M., uti Nådigt
December pa bordet lagda Memorial af den gc» i nästledne manad anförde ffäl, sann Höglofl. Ridderskapet och Adeln sig icke kunna lämna sitt bifall till LandshöfdingenS och Riddarens Herr sk Sckenbomg gjorde anhållan, att LänS-Bokhällare»Lönen i Stockholms Län mätte, sadan den nn utgär, till en del indelt, och till en del contant fä bibchällas och pä ordinarie stal upföraS. I7r Svxrs, Herr ak Sekulten, ^larksnasl verkarö. 1208 Dell 22 December. k-rZ, hade iulämnat ett Diesaruen, hwilker uplästcs sa lydande: Högwälbcrne Herr Grefwe och Landt-MarstaLk! Högloft. Ridderstap och Udel! Emedan jag icke bade den lyckan att äga säte och stämma tni detta Högloft, och nplysta Ständ, dä SttttS-Utstottets förslag om Sjömaming§-Corp» sens indragande i:sta gängen förehadcs, utbeder jag mig Högloft. Ridderstedt och Adelns godhet och tillständarr nu fä anföra nägra anmärkningar uti ett ämne, som rörer mig sä mycket närmare, som jag har den äran arr wara Chef för den Corps, hwars nöd» tvändighek elier umbärlighet är fart i sräga. Sjömätnings-Corpsen har icke tillkommit genom »agot projectmakeri eller »agon personö inflytande; Detz behof klef synbart genom krigets händelser ar I8OZ. Den lilla gwarlefwa af Skärgårds-Flottan som Riket hade öfrig, efter förlusterne wid Äbo och Swea» borg, hade ali agera pä en kust, öfwer hwilken inga Chartor sunnäs, och där wi sjelfwa wörö lika sa okunnige som fienden. Stora mitztag begingos genom denna okunnighet; Flottan kom icke sä gent och sä hastigt fram som det war nödigt, och Lotsarnc sälte Fartygen alt för ett pä grund, till och med Konungens egit lillö Fartyg.
Allt — —■ — kraftlöst. § 69. Då till pröfning hos Riksdagen förehafves, stadgas. Fatta Hamrarne stridiga beslut, som ej varda sammanjemkade, skola Hamrarne hvar för sig rösta om de olika beslut, hvari hvardera förut slädnät; kommande den mening, som dervid erhåller de flesta ledamöters af båda Kamrarna sammanräknade röster, att gälla såsom Riksdagens beslut. § 70. När i fråga om Riksbankens styrelse och förvaltning, inkomster och utgifter, Hamrarne stadna i stridiga beslut, skola Hamrarne derom hvar för sig rösta, såsom i nästföregående § sägs. § 71. På enahanda sätt förfares jemväl der Hamrarne sig icke förena om grunderna fördelning till utgörande. § 72. Riksbanken förblifver under Riksdagens egen garanti och vård, så att Fullmäktige, Hamrarne dertill förordna, vidare af Riksdagen göras kunna. Riksdagen allena eger rätt att inlösas. § 73. Inga nya utan Riksdagens fria vilja fordras. § 74. Konungen ege varda försedde. § 73. De årliga Deputerade, valde på sätt af Riksdagen särskildt stadgas. Hvad desse i afseende på markegångssättningen fastställa, tjene — —• — vinnes. 36 Konstitutions-Utskottets Memorial JY$ 2. § 76. Utan Riksdagens samtycke kan belasta. § 77. Kungsgårdar och Konungen icke utan Riksdagens samtycke genom efter de grunder, Riksdagen derom föreskrifver; dock att skatte försäljas, § 78. Ej må ■ dylikt sätt. § 79. Ingen förändring ega rum utan Riksdagens bifall; Konungens oförkränkt. § 80. Krigsmakten till intill dess Konungen och Riksdagen finna nödigt utan genom Konungs och Riksdags sammanstämmande beslut, tdlkomma. § 81. Denna Regeringsform samt Rikets öfriga Grundlagar kunna icke andras eller upphäfvas, utan genom Konungens och två Lagtima Riksdagars beslut. Riksdagens beslut i grundlagsfråga, väckt af Konungen, skall hos Honom anmälas, på sätt Riksdags-Ordningen föreskrifver. Antager Riksdagen ett inom densamma väckt grundlagsförslag, skall beslutet derom Konungen underställas.
Banco, som de ännu till expencer innehafva och på Krono Uppbörden i räkningarne afskrifvas, men afslagit Magistratens genom Öfver Ståthållaren då gjorde ansökning , att de af Kronans medel inåt» te lönas, samt i dess ställe* förordnat, att åflo» rtingen borde utgå af Stadens enskilta medel; hvilket förordnande är bekräftadt genom Kongl. Brefvet den 24 Juli 1754, äfven på den grund, att Kionan af Staden icke åtnjuter Mantals-pen» ningar. a:o Att i Stockholm några Mantals-pCnnin» gar icke ännu erläggas. Från denna afgift är Hufvudstaden jemte Götheborg och Carlskrona på den grund befriade» att de i stället för ali ras Den 11 Juli. inkommande Spannmål betala Qvarntull; hvilkerl alltid varit ansedd såswm Landttull, samt så» som '•idan blifvit af Landttulls Betjeningen upp» buren och till Stats-Verket under sådan Titel levererad. Vid alldeles lika egenskap blef denne afsatt bibehållen efter Uandttullens upphäfvandé vid 1809 och 1810 års Riksdag. Den innebegripes i def surrogat för Stats-Verkets förlust af Landttulls-inkomsten, som ifrågavarande 3:ne Städer, enligt Kongl Förordningen den 30 November sistnämnde år, borde utgöra, och blifver alltså , ehuru beräknad lika med Mantalspenningarne för hvarje Mantalsskrifven person, likväl såsom tull uppburen och levererad till Stats-Cassan, samt utgör i följd deraf en BtvillningsArtikel, i stället att Mantals-penningarne äro ert Stats-Verket enskildt tillagd inkomst, lika fast och säker med grundskatten af Rikets jord. 3:0
Skrifvelset N.o 867. 8i5 iin Tretlio kannor, samt att, derest Kongl, Maj:t ej, i betragtande af serskilda omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förordnar, 4 §. af denna Författning skall tjena till efterrättelse, i afseende på den högsta panneryind, som af sådana föreningar må begagnas; börande för öfrigt, vid utöfningen af slädernes bränvinsbränningsrättighet, iagttagas; att de brännerier, som hädanefter anläggas, varda, utom stadens stakett, på lämpligt afstånd från andra byggnader uppförda, i enlighet med stadens Brandordning. §I 8‘ Vid de årliga mantals-skrifningarne uppgifves så väl stället, hvarest, som ock det eller de hemman, hemmansdelar eller lägenheter, för hvilka bränvinsbränningen skall utöfvas, äfvensom pannerymden, enligt hela det af justeraren åsatte kannetal, med utsättande af den dass, hvartill pannan, jemlikt justerarens betyg, hän föres, samt huruvida den är inrättad att drifvas med eld eller ånga; och vare det en och hvar, till bränvinsbränning berättigad, obetaget att anmäla sig till bränvinsbränningens utöfvande, antingen för hela eller hälften af den tillåtna tiden; skolande, i senare fallet, bestämdt uppgifvas, hvilkendera termin, antingen Januari, Februari och Mus, eller April, November och December dertill begagnas; och kommer afgiften för bränvinsbränningen att, i förhållande derefter, beräknas. Ej vare skattskyldig förbunden att vid mantalsskrifningen uppvisa stämplings-attest, icke eller mätningsbetyg, undantagande å ostämplade tackjernspannor; och ege han dessutom rätt att hänvisa till den förra året uppgifna pannerymden, med åliggande att för uppgiftens vigtighet ansvara; dock bör i den skattskyldiges debetsedel för hvarje år af vederbörande införas, så väl beloppet af dm panneryind, hvartill lian sig anmält, som ock det fastighets-värde, hvarefter bränvinsbränning får ega rum, till upplysning om den panneryind, som, i grund deraf, får begagnas.
Såvida Colhm nu till enskilde, mot god säkerhet, utlånade sådana penningar, som eljest kunde insättas i Banken, och för dessa penningar fick mer än 4| proc., så blef naturligtvis öfverskottet en vinst för Colhm. Om Colhm således erhöll 6 proc, men lemnade de omyndiga 4i| proc., så utgjorde vinsten l£ proc.; men icke kan man derföre säga. att detta var någon beskattning på de omyndiga, 1)en 18 Juli. snarare var det ett premium för den besvärliga förvaltningen och den stora omsorg som Colhm kunde hafva haft vid medlens utlåning. Om jag utlånar mina penningar till någon mot 4 proc., och denne sedermera utlånar dem mot 6, så kan jag viii icke säga, att jag är beskattad med 2 proc. Jag får blott underkasta mig denna minskning i inkomst. Men helt annorlunda är förhållandet med den afgift, som blifvit ålagd, icke de omyndiga, hvilkas medel Colhm förvaltar, utan dem, hvilkas medel förvaltas af enskilde förmyndare, de der endast inlemna lånehandlingarne till -Just.Colhm. Dessa omyndige, hvilka hafva sina egna förmyndare, som erhålla särskild aflöning för sitt besvär, dessa omyndiga hafva blifvit ålagda, att, såvida de på sina penningar få mer iiu 4 ’ proc., ovilkorligen till Just.Colhm betala £:dels proc.; och, såvidt jag kan finna, är detta en beskattning. Med samma rätt, sorn Regeringen lagt denna beskattning på de omyndige, med samma rätt skulle hon äfven kunna ålägga de myndige att betala särskilda afgifter för hvarjehanda ändamål. Derföre t. ex„ att medlen för bestridande af Arméns förvaltning eller Arméns PensionsKassas tillgångar icke äro tillräcklige, skulle Regeringen kunna af egen makt och myndighet ålägga Officerare en sådan beskattning. Att Regeringen kunnat påliigga en dylik afgift, är just hufvudsaken, oell detta är en omständighet, som, vid det förhållande att beskattningsrätten är en bland de vigtigaste af de friheter, som svenska folket äger, måste tagas vara på.
För öfrigt uttrycker myten åskvädrets strid med det vilda, upprörda hafvet. Tor och Trym. Tor låg en gång och sof. När han vaknade, var hammaren borta, detta vapen, som i synnerhet afvärjde de onda makternas anfall och som jättarne derför ständigt sökte få i sitt våld. Vred vardt Ving-Tor, när han vaknade och sin hammare saknade. Han sade till Loke: »Hör hvad ingen vet på jorden eller i himmelen: Hammaren är från guden stulen.» De gingo till den fagra Fröjas salar, och Tor sade till henne: »Låna mig din fjäderhamn, att jag min hammare må finna.» Fröja svarade: »Honom ger jag dig gerna, vore han ock af guld eller silfver.» Loke tog nu fjäderhamnen och flög, tills han kom till jättarnes verld. Tursadrottnen Trym (fn. Þrymr) satt på en hög, snodde guldband åt sina hundar och hyfsade manen på sina hästar. Han sporde Loke: »Hur är det med åsar, hur är det med alfvar, efter du kommer till jätteverlden?» Loke svarade: »Illa är det med åsar och alfvar. Har du gömt Lorrides hammare?» Trym genmälde: »Ja jag håller Lorrides hammare gömd åtta mil under jorden, och ingen hemtar honom upp, om han ej till mig för Fröja som brud.» Då flög Loke på fjäderhamnens susande vingar till åsarnes gårdar. Han mötte Tor midt i Åsgård, och denne sporde honom: »Har din möda lönat sig? Säg dina tidningar i luften; ofta sviker minnet den sittande och lätt brukar den liggande lögn.» Loke svarade, att Trym, tursadrottnen, hade hammaren och att ingen skulle få honom åter, med mindre han förde till honom Fröja som brud. De gingo då att träffa den fagra Fröja, och Loke sade till henne: »Bind dig, Fröja, i brudelin; vi två skola åka till jättehem.» Vred vardt då Fröja och fnyste af harm, så att åsaborgen skalf och Brisingskedjan brast i bitar.
Ja, jag plågas verkligen af stora tankar, och af anledningen till dem, som du kan föreställa dig iklädd skepnaden af en trettonårig Edvard Nordenspets, hvilken tillbringar här ett slags ferier någon smittosam sjukdom ibland hans pensionskamrater förskaffat honom. När Pappa för ett par veckor sedan förkunnade mig hans hitkomst, blef jag ganska glad. En gosse, tänkte jag, som tämligen nyss haft sina Julferier, och nu åter hugnas med sådana på obestämd tid, och tillika får passera dem på ett vackert landställe hos slägtingar – en sådan gosse måste vara glad som den frigjorda fågeln. Jag nekar ej att jag som för evärdeliga tider bär märken efter fall på isen, ifrån frukträd m. m., och till och med ett djupt ärr vid tinningen efter den gången jag välte så vackert, för det jag glömde att en kusk får hålla i tömmarne, så vida hans hästar ej skola skena, (hvilket äfventyr inom parentes sagdt blef mitt sista, ty Pappas sätt att uppfatta det lärde mig begripa, huru mycket af hvad jag på lek gjorde syntes andra mäkta allvarligt) – med hemligt behag rekapitulerade en värdinnas alla skyldigheter, i kraft af hvilka jag hoppades kunna komma att anse mig förbunden hjelpa min unga anförvant ur och i ett och annat pojkstrek, men den angenäma villan varade ej stort längre än till min förväntade lekkamrats inträde i vår salong. Hans sirliga bugningar nedstämde mig genast något, men jag ville icke strax misströsta. ”Han är höflig” tänkte jag, ”höflighet skadar aldrig och han har icke sett oss förr – för öfrigt är han nog icke blyg – första komplimenterna öfverståndne, kommer väl allt att gå bra.” Högst galna tankar! Edvard sätter sig, börjar af sig sjelf tala om tapisseri (olyckligtvis sydde jag just på en eldskärm, som – åh ännu så länge behöfver du ej veta något om den) brukar ganska konstmässiga termer. Pappa går ut – hade han imponerat på gossen, så är jag ingalunda imposant, och väntade att nu få se honom litet mindre tam. Men alldeles icke.
Färdigsydda Damutstyrslar, tillverbade å egen syatelier. O d e r al vafizader, zppgåcnde till minst 25 h~ollor, Zcverems fvitt vid ~Gvazciste jiimciigseller &amp; # dtsstatioiz. Doktor Ilbalmskilndsgatan HEDDA ANDERSSON 38. 88 Mottagniagstjd från och med den 1 Nov. hvardagsr 12-2 helgdagar 10- 11. f. m. Allm. Tel. 5299. e. m. Laderplastik. Alla slags verktyg för laderplastik säljas billigast hos PER FROM, Stockholm, 26 BIiistereawau.eL8gatam OBS.! Stsxilr, kiiifvnr och skridskor sliprss. 2 6 s Hygieniska OBS.! Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, Prisbelönta af Drlikt-Reforinföreningeu. Skodon tillverkas afven efter modern fason. w Reparationer Allt arbete iitföres noggrniiiit och af bista materiel. x verkställas väl och på bestämd utlofvad tid. P. GlUST. N y a Hush&amp;llsskolan (för bildade flickor). F.öreståndarinna: Prökcri H. Cronius. OBS. Särskild matsal för fruntimmer. IlirT Ya: Undertecknade som anviindt Herr Axel ~ i t s t r ö h s Collodin mot liktornar och kylknölar, h a funnit medlet fullt motsvara sitt itndaItiZZförZitZigaste mib1, och kunna det derföre hos enhvar till dot biista .rekommendera. Am+! och af Akta COLLODIN. TusenI. G.. Gesier. tals personer bepriifuadt meA. bungberg, Ridmap. Undertecknad som varit besv !irad af en m&amp;gd vrirtor har del mot liktornar, genom anviindandet af 4ollAdin * vartor, hudhiirdnad f r h Apotekaren H e y Azel Lit-.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 116. Nej — 16. Hr Bildt, Didrik Gillis: Närmast i ordningen förekommer nu 12 punkten, som rörer skollärares införande i PresteStrt. Denna punkt, likasom den 13:de, hvilken afser utvidgning af BondeSt:ts representation, samt utgör ett förslag till ändring i 15 § B.O., omfatta vigtiga delar af de nu föreslagna grundlagsförändringarne och dessutom af särskild betydenhet för tvenne Stånd, nemi. den !2:te för PresteSt:t och den 13:de för BondeSt:t. Jag skulle derföre hemställa, att B. a Ad., på sätt förut skett vid dylika tillfällen, måtte besluta, att dessa punkter icke föredragas, förr än de blifvit behandlade, den 1 2:te af PresteStd och den 13:de af BondeSt:t. Jag får vördsamt anhålla, att H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, måtte till H. Ståndet framställa propos. å denna vår begäran. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Eör min del kan jag icke finna något skäl till upskof med dessa punkters afgörande. Jag tror, att E. o. Ad. i dessa hänseenden bör fatta sitt beslut, utan någon slags ledning af de beslut, som andra Stånd kunna fatta. Jag anhåller således, att föredragningssättet måtte blifva i öfverensstämmelse med vanlig ordning. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Om, pa sätt den siste värde talaren förutsätter, ett upskof skulle i minsta mån inverka på sättet, huru denna fråga komme att af B. o. Ad. afgöras, så Den 14 December m. skulle jag gilla hans mening. Men då jag iir viss, att så ej blifver förhållandet och erfarenheten visat, att en så beskaffad granlagenhet, som den jag förordat, i dylika frågor ofta iakttagits, kan jag icke inse, hvarföre R. o. Ad. skulle låta ett tillfälle att ådagalägga denna granlagenhet gå förloradt. Jag vågar derföre tillstyrka bifall till Hr Bildts förslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Med anledning häraf, hafva Rikets Ständer, som delat den uttryckta meningen om olägenheterna deraf, att de offentliga handlingar, hvilka beröra förhållanden inom Jemtland under den tid denna provins var med Wester-Norrland till ett län förenad, icke finnas i Jemtlands läns arkiv att tillgå, ulan måste, då behof deraf göres, sökas i arkivet för Wester-Norrlands län, icke kunnat annat än finna det önskvärdt, att åtgärder vidtagas för sådana handlingars afskiljande från sistnämnda arkiv, för att lill länsarkivet inom Jemtland öfverflytlas. Men dä frågan om sättet för verkställande af detta arbete, — hvilket till följd af sin natur är af den beskaffenhet, att del påkallar en synnerlig urskiljning och noggranhet, om de dermed åsyftade fördelar för Jemtlands län skola vinnas, utan att å andra sidan Wester-Norrlands läns arkiv beröfvas handlingar, som kunna för detta län vara af vigt, — icke utgjort föremål för den pröfning af vederbörande embetsmyndigheter, som, enligt Rikets Ständers tanke, är nödig ej mindre för ett tillräckligen noggrannt bestämmande af arbetets omfattning i särskilda delar, än äfven för alt kunna tillförlitligen bedöma, lill hvad belopp medel behöfva för arbetets verkställande anvisas, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, taga i nådigt öfvervägande, på hvad sätt det med ofvanberörde framställning alsedda ändamål må lämpligast bringas till verkställighet, samt derefter till Rikets Ständer allåta nådig Proposition, angående bestridandet af de kostnader, som deraf torde föranledas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 15 September 1860. 400 Expcditions-Ulskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 131. Uppläst och godkämlt hos Uidd. och Adeln den 15 Sepl. 1850.
Och när de kommo ned till båten, skulle Karl Johan tala om det. Men det ville han inte, förrän han hade fått kyssa henne igen. Det skulle han häller inte få. Men det gjorde han på eget bevåg. Och när han hade gjort det, talade han om, hvem det var. Sophie svarade, att hon hade altid misstänkt långa Anna för att springa med skvaller. Men nu kunde ingen människa hjälpa det. Och det var inte värdt att vara ledsen för småsaker. Det blef en hel hop, de båda hade att säga hvarandra nere vid båten. En hel timma dröjde det, innan Karl Johan rodde tillbaka. Och när de skildes, hade de kommit öfverens om, att kalla hvarandra för du, då ingen kunde höra dem. Under den vintern träffades Karl Johan och Sophie, så ofta det kunde bära till. Men när våren kom, och marssolen sken blank öfver smältande drifvor och drifis, när skogen stod våt och grön, och det droppade från björkarnas slokiga grenar, då kom Sophie ofta öfver och handlade i Jönssons bod, och om söndagarna hade de sina ställen, där de träffades. Ty i skogen fans det stenar att sitta på, där snön smält undan, och stenhällar, där de kunde smekas och prata, medan de mörka träden susade omkring dem af lättnad, att vintern var förbi. Men till sist, när det blef fråga om giftermål, då grät Sophie sina modiga tårar. Ty hon tänkte på fadern, som aldrig skulle gå in på, att den rika bonddottern gifte sig med den fattige bokhållaren, hvilken till på köpet bara var son till gamla mor Lena på Rågholmen. Men Karl Johan tröstade henne och sade, att han skulle nog försöka. Ty när han satte sig något i hufvudet, så brukade han också vara karl för att drifva det igenom. Och när Karl Johan sade så, då tyckte Sophie också, att det lät möjligt. Ty skulle någon kunna få makt med fadern, så var det då Karl Johan. Rike Per Ohlsson satt på en stor gård, som rymde många hemman, och från far till son hade den gått i arf genom slägten i öfver hundra år. Många nyheter hade kommit in i socknen, medan han lefde.
Men jag gör det ej på grund af LagUtskottets Betänkande, hvars motiver jag i sanning icke förstår, ty jag anser formen, hvari detta ärende kommit tiil|Riksenss Ständers pröfning, vara oriktig. Jag delar Grefve von Schverins tanka, att allmänna säkerheten ligger förvarad i formernas ohrottsiige iakttagande och tror derföre att Riksens Ständer ej böra befatta sig med ett ämne, sorn icke i laglig väg kornmit till deras algörande, Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolph Göran'- Sedan Herr Ribbing så ganska vål utredt förevarande mål, hade jag ej tänkt sysselsätta Ridderskapet och Adeln med några vidare anmärkningar i detta ämne, om ej den sist talande värde Ledamoten genom sin framställning om sättet, huru frågan uppkommit, sökt deråt gifva en vändning, som om ej ett annat utlåtande kunnat från Lag-Utskottet förvåui D?n 23 Maji J. m. 473 tasj 3n (let nu afgifne, derföre att den Kongl. propositionen icke innefattar ett formeligt Lagförslag. Skillnaden hade i sednare fallet dock blifvit endast den, att propositionen tillika innehållit en redaction af ord. Når de$ tankan år ‘uti Konungens Nådiga skrifvelse tydeligen uttryckt, att Lagens stadgande bör mildras; når frågan år våckt om gradation i straffet för det deruti omnåmde brott; når således afsigten år gifven, att genom denna gradation råtta det ofullkomliga i sjelfva Lagen, så år ju ofelbart fåken bestämd, om ock orden ej åro det. Jag finner då icke heller något oformligt deruti, att den handling, genom hvilken Kongl. Majit gifvit siri Nådiga öhskan tillkänna, snarare heter fkrif~ velfe ån proposition, i synnerhet i ett mål, der man kunde såga, att Konungen åger en slags personlig del. Hvad betråffar den af en annan Ledamot gjorda erindran, i afseende på Högsta Homs!olens hörande, får jag blott upplysa, att dess yttrande verkt-iigen blifvit infordradt, och att Högsta
Medium af de åren 1838—1842 influtne arrendemedel bar utgjort i penningar 82,277 R:dr, och i spannemål 13,61 5 unnor, men då, efter hvad den Kongl. Propositionen antyder, de i penningar utgående arrendebelopp under berörde 5 år successivt minskats, hvaremot spanmåls-qvantiteten årligen undergått tillökning, anser Utskottet nämnde medel-beräkning icke böra läggas till grund vid denna Inkomst-Titels bestämmande; utan torde, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, förhållandet år 1842 lämpligen härvid tjena till ledning; hvadan till uppförande föreslås: Spanmål i4,5oo tunnor å 6 R:dr 87,000. 6:0 Silfver Tionde, Myntarelön och Slagskatt. Denna inkomst, hvilken vid 1841 års Statsreglering upptogs till 9,000 R:dr, synes i närmaste likhet med det under åren i838—1842 i medeltal influtne belopp, kunna utföras till . 7.0 Koppar-Räntan beräknades vid sednaste Statsreglering till 3oo Skepp:d Garkoppar å i33} R:dr, eller 4o,ooo R:dr. Under åren 11838—*1842. har denna ränta i medeltal utgjort 280 Skepprd 120,000 4,800 I 10,000. 10,000. Stals-Utskottets Utlåtande, 2V:o 33. 5 koppar och försäljningspriset 3g,255 R:dr; varande berörde Inkomst-titel uti Kongl.