Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid använder Direcrion allt bemödande alt befordra det återstående utredningsarbetet i denna del, så att Eders Kongl. Maj:t ännu, mc-dan Riksens Ständer äro församlade, rnå erhålla kännedom deraf och blifva i tillfälle att förelägga dem hvad Eders Kongl. Maja vidare i Nåder täckes pröfva nödigt och nyttigt vara. Efter den fred och de fördelar i afseende på en tryggad säkerhet, sorn Eders Kongl. Majrts visa omsorger åt Riket beicdt, ingår en tidpunkt, då alla bemödanden egentligare än hittills få egnas åt det invärtes tillståndet, till näringarnes förkofran, handelns lifligare rörelse och en utvidgad sjöart. Bland dessa föremål för den inhemska välmågans befordran intager visserligen Jordbruket så mycket hellre det första rummet, som dess production utgör allas första och gemensamma behof, och det helas sjelfständighet i samma mån deraf beror. Det biträde, sorn samhällets kraft och Den 13 April. och styrelsens omsorg deråt kan lemna, kommer således visst icke att saknas. Allmänna Magazins-] Inrättningen har ingått bland de beräknade medlen för detta föremål; men dels sakens vidt omfattande beskaffenhet, dels ock inträffade krig, Statsvälfliingar och ombytta förvaltningsgrunder, hafva haft till följd, att denna inrättning hittills föga kunnat komma till den fullkomligare stadga, som den bordt hafva, för att svara mot ändamålet. En närmare granskning af ämnet och den upplysning, som erfarenheten lemnar, ådagalägga dessutom nogsamt alla de svårigheter, som sig härvid förete. Uti ett land, der sädes-productionens omväxling mellan de bägge ytterligheterna af ymnighet och total brist är så helt beroende af clirnatets verkan, sorn uti Eders Kongl. Maj:ts bägge Riken, der tillika den ena provinsens rikare afkastning icke utan de drygaste omkostnader Iean blifva tillgänglig för den andras behof, och der ingendera har en ständigt god eller ständigt klen produetion, der kan ej heller, emot sakens natur, existera den säkerhet för beräkningar och den jemna rigtning för åtgärder, som böra ligga till grund uti Statshushållniogsmål af sådan vigt.
Den lyder så bär: ”Då ”det är obestridligt och af erfarenheten vits”ordadt, att för beslutad myntbestämning ”någon annan egentlig garantie, än den red"bara metallens fria vexling, ej kan ställas, ”och det icke allenast skulle innebära en ”orättvisa, att genom öppnad rätt till oaf - 44 D c n g J ii I i i f. ra. ”bruten silfverinvexling, efter den i Utlå"tandetNro i.föreslagne evalvationsgrund, å ”128 sk., bereda säkerhet mot hvarje mynt”förbättring, utan att genom bestämd utsigt "till utvexling lemna mot myntförsämringen motsvarande säkerhet, utan ock genom "silfverutvexlingens uppskjutande till annan "epok, det med myntbestämningen åsyftade "ändamål skulle förfelas, hafva Utskotten an"sett tidens bestämmande för utvexliugen af ”silfver(böra blifva oberoende af kommande "Ständers beslut." Jag förklarar mig icke vilja träda grannlagenheten för nära mot författaren till denna ingress, men måste dock erinra om olämpligheten åf att i våra beslut, hvilka äro af natur, att kunna ändras af kommande Ständer, framställa en aning om desse Ständars mindre klokhet och nit vid en frågas afgörande. Hvartill behöfs väl 6n sådan mindre nogräknad insinuation? Då närvarande Ständer fatta beslut på skäl, som de tro grundade, böra de äfven hafva consideration för de skäl, som kommande Ständer kunna taga till stöd för sina beslut. Dessutom till hvilka tankar gifva icke desse Utskottens uttryck anledning, då de säga, att sedan myntförbättringen af dem blifvit förekommen, de äfven för att lemna motsvarande säkerhet mot myntförsämringen, ansett tiden för silfverutvexlingens bestämmande böra blifva oberoende af kommande Ständers beslut. Vill det ej säga detsamma, sorn 0111 man sade: Sedan vi D e u g Julii f. in. 45 förbättrat myntet, skola vi akta oss för, att ni försämra det.
Ett litet bihang till den lilla sömmerskans bön i Idun om en stunds frihet på den långa arbetsdagen från en husmoder, som i många år pröfvat verkan af frihetsstunden: Det är bäst att börja med saken från början, ty ej är det jag, som af mig själf funnit upp, att det kunde behöfvas litet luft och frihet äfven för den, som hela dagen vecka ut och vecka in, det ena året efter det andra, sitter fjättrad vid nålen eller symaskinen. Den tanken har jag insupit från barndomshemmet långt ner i en af Sveriges sydligaste provinser, och långt, långt innan det hvarken talades om eller snart sagdt vidare tänktes öfver den arbetande klassens behof af hvila och vederkvickelse. I hemmet voro vi flere syskon, och i följd häraf behöfde allt som oftast en liten sömmerska från den närbelägna staden anlitas, ty som barn, » dresserade i frihet », hade vi en särskild förmåga att fort och behändigt både slita upp och växa ur kläder, så arbete var god tillgång på. Aldrig kan jag glömma, med hvilken förnöjd min den lilla sömmerskan hoppade ur åkdonet, det måtte vara hvilken årstid som helst, och huru gladt hon hälsade sitt god dag. Hon visste nog, att hon skulle få arbeta, men också andas ut en stund hvarje dag, ty alltid så fort middagen var öfver, så skulle hon ut med oss unga i skog och mark och vara fri oeh glad en stund, och säkert är alt ingen af oss njöt såsom hon: för oss var ju frihet dagligt bröd och för henne något mera än sällsynt. Nöjd och hurtig gick hon sedan till sitt arbete, och nog fick min mor mera och ej mindre verkställdt än i de hem där sömmerskan är ett nödvändigt ondt, som pinas okristligt snart sagdt, för att man så fort S C H U M A C H E R Kong-l. IDUN 120 1893 Kvinnas pröfning till apot^ ' ske kan skall blifva af med henne.
Vill man utgå frän en sådan jemlikhetsgrundsals, så bör man ur våra författningar borttaga all den skilnad, sorn nu äger rum mellan våra städers rättigheter och icke göra undantag för något enda särskildt fall. Detta anspråk på allas upphöjelse till stapelstäder vore ungefär detsamma, som om jag och andra Adelsmän skulle yrka på att samtelige blifva Baroner eller Grefvar emedan andra vore det och vi ansåge oss vara lika mycket dertill berättigade. Hr Prytz anförde ett skäl, hvilket jag förmodar han närmare utvecklar när han får ordet, hvarföre jag afstår från besvarandet af hvad Gr. Gyldenstolpe deremot anmärkt. Jag fortfar att yrka afslag å betänk. Hr Prytz: Gr. Gyldenstolpe har missförstått mig eller hört mitt yttrande orätt, om han trott mig hafva talat om något uteslutande privilegium för städerne Christianstad och Carlshamn. Jag har endast sagt, att genom förordande af Sölvitsborgs innevånares an - Den 9 Februari e. m. 395 hållan om stapelstadsfrihet, skulle intrång ske uti förstberörde städers rättigheter. Måhända är ordet ”rättigheter” mindre väl valdt, jag menar dermed de fördelar som dessa städer nu draga af de dem förunnade slapelstadsfriheter. Vidare har Grefven fästat sig dervid, alt sladen Sölvitsborg, såsom ägande hamn, skulle vara mera berättigad till erhållande af stapelstadsrätt än Christianstad, som ligger 2 mil in uti Ilandet, och hvars lastageplats är belägen vid byn, icke köpingen, Alius. Delta sistnämnde förhållande torde dock föga göra till saken, annorlunda än alt man deri finner en ökad anledn. att taga i betraktande de större kostnader, som af staden Christianstads handlande i följd häraf måste vara nedlagda i magasinsbyggnader m. m. på det längre afslåndet från staden, enär det torde vara likgiltigt hvar stadens lastageplats är belägen blott att dess handelsförhållanden äro sådane, att de göra den förtjent af ifrågavar. frihet.
En annan talare, Hr Tersmeden, har uplagit den af mig begagnade liknelsen af stiltje, och sagt, att den stiltje, som omgifver oss, egnar sig mera att väcka, än minska fosterlandskänslan. Ja, det är just min åsigt, — det är dertill jag velat upmana, bedröfvad öfver den liknöjdhet, som i allmänhet röjer sig. Det fägnar mig alt Hr Tersmeden godkänner min sats att, då vi nu omgifvas af en stiltje, vi deraf icke böra låta oss dåras att tro, att intet behöfver åtgöras. Jag har sökt efter förmåga varna för liknöjdheten och att tillstyrka Eder, Mine Hrr! att i tid arbeta för de dagar, som varda kommande, instämmer följaktligen med Hr Tersmeden och har ingenting i denna del att anmärka mot hans upfattning af mina ord; men den värde ledamoten har sagt, att, då här icke vore fråga om ett nytt förslag lill grundlag, utan endast om ändring af den gamla, så kunde icke mitt förslag till gemensam tanke framställas till propos. I fråga om talarens berörda framställning, lärer det vara Hr Frih. o. Landtm, som kommer att fälla utslaget; men jag ber att för den värde Const.Utskisledamoteu få visa det besynnerliga i hans omförmälda framställning. Hvad är väl delen, eller del hela af ett förslag? Hr Brincks, hvilket jag förordat, innehåller ju icke heller någon full omarbetning af hela vår grundlag; det innehåller ju blott en förändrad vallag, med samma R.F. och samma Riksd.Ordn. som förut. Nåväl! det är ju således icke någon ny, blott förändring till en del af vår nu gällande grundlag och slår, ur sådan synpunkt betraktadt, i samma kategori med Utsk:s förslag? Den värde talaren har ytterligare begått ett misstag, hvarom jag anhåller att få uplysa; han har trott det skulle jag hafva yttrat att R. o.
— Då Regeringsformens 86 §. innehåller, att alla handlingar och protocoll i hyad mål som hälst, de protocoll undantagne, som uti StatsRådet och hos Konungen i Ministeriella Ärender och Commaudomål föras, må ovilkorligen genom trycket kunna utgifvas; så var den af då varande StatsSecreteraren Friherre Carl Johan af Nordin contrasignerade Kongl, befallningen af den ag Oct. i8a5, att alla i KrigsÉxpeditionen befintliga handlingar, rörande de försålda Örlogsfartygen, skulle hållas hem-? liga, och, förseglade, jemte StatsRåds protocollet, förvaras, samt att enahanda förhållande borde iakttagas med de ofyannämnde ämne beträffande Kongl, Bref och andra handlingar, som kunde finnas hos Hans Excellence GeneralAmiralen Herr Grefve Cederström, Förvaltningen af SjöÄrenderne, StatsContoiret, GenerplAdjutanten för Flottan och Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, en så påtaglig öfverträdelse af Regeringsformens föreskrift, att sådant aldrig bordt kunna undfalla Constitutions-Ulskottets uppmärksamhet. Den 18 Julii f. ra. a.g Om jemförelsen emellan detta KungaBref och ordalydelsen af RegeringsFormens 86 §. öfverlemnades åt någon af absolutismens mest ifriga förfäktare, så är jag öfvertygad, att om caracteren i öfrigt vöre oförderfvad, och förståndet icke ruhbadt, omdömet utan tvifvel skulle blifva, att RegeringsFormens 86 genom det åberopade Kongl. Brefvet af den 29 October 1825, blifvit så positift som möjligt öfver trädd; och jag hemställer till hvarje slutförmåga inom Svea land, om ett sådant påstående kan motsägas! Och när förhållandet är sådant, frågar jag, huru ConstitutionsUtskottet kunnat underlåta att hörsamma hvad RegeringsFormens 106 §. för sådant fall bjuder, i anseende till Utskottets verkliingspligt.
Kommer Du till Lübeck skall Du se hur man kastar sten på svensken. PRINS E. Tänk hvad Du är lik Göran Persson; känner Du honom? GUSTAV VASA JAKOB. Nej. PRINS E. Jo, han har samma sätt att se sakerna som Du. JAKOB. Hur så? PRINS E. Han tycker alla parter ha rätt och att allt som sker är juste! Det ligger något så sundt och så upplyst i hans världsåskådning; men därför hatar min fader honom... JAKOB. Du ska inte säga ondt om din far; det låter så illa! Ja förlåt! PRINS E. Men när han uppför sig illa, så må man väl få säga det. För resten hatar jag honom! JAKOB. Säg inte så, säg inte så! Din konungslige fader är så oändligt stor att. Du icke kan fatta hans storhet... PRINS E. Det ser så ut bara, jag vet det! Kan Du tänka dig, i går afton nalkades han mig och lade armen på min axel för första gången i mitt lif och ANDRA AKTEN som jag lefvat i den tron att jag bara nådde honom till höften, så fann jag till min förvåning att jag var lika lång som han. Men när jag igen såg honom på afstånd växte han och blef till en jätte. JAKOB. Det är han också; och han liknar en af Buonarrotis profeter... jag tror Jesajas! Och i sanning, Gud, den Högste, är med honom. PRINS E. Tror Du på Gud, Du? JAKOB. Fy! fy! Skäm dig! PRINS E. Jaa; hvad skall man tro i dessa tider då konung och prester förfölja de troende och skända allt hvad heligt var hållet? Och ändå ge de sig ut att vara trons försvarare! JAKOB. Få vi tala om något annat? Få vi? PRINS E. Så säger alltid kungen också när man ansätter honom, och därför hatar jag honom ytterligare! Så som han hatar mig! Vet Du det att din far var den som skaffade honom min mor från Lauenburg? GUSTAV VASA JAKOB. Nej, det visste jag inte. PRINS E.
N:o 79, i anledning af väckt motion om bestämmandet af miniminch ma vini i-belopp för arrende-afgiften vid utarrenderande af Lunds Academiehemman; och N:o 82, i anledning af väckt motion om Landsfiscals-beställningarnes indragning. S, D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 27 sistlidne November på bordet lagda betänkande, N:o 83, i anledning af väckta motioner om ändring uti hittills gällande bestämmelser, i afseende å Sveriges och Norriges ömsesidiga liandels-förhållanden; hvarvid jemväl föredrogs Vällofl. Borgare-Ståndets, medelst prolocolls-ntdrag den 7 dennes, till Med-Slånden aflåtne inbjudning att förena sig i Borgare-Ståndets vid pröfningen af berörde betänkande fattade beslut, blef Utskottets ifrågavarande belänkandehifallet, hvaremot Ridderskapet och Adeln icke fann för godt alt Borgare-Ståndets förenämnde inbjudning antaga. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 27 sistlidne November f. m. på bordet lagda betänkande, N:o 84, i anledning af vackt motion om upphörande af rättigheten alt anianda Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från de Norra Länen till andra inrikes orter, biel berörde betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den jemväl af Högv. Preste-Ståndet beslutade förändring, att, uti den af Utskottet tillstyrkta underdåniga skrifvelse lill Kongl. Maj:l, orden: ”med 1845 års slut”, utbytas emot orden: ”sednast med 1846 års slut”. S. D.
Jag kan likväl föreställa mig, att StatsUtsk. i afseende på denna behandling af frågan vill åberopa ett tillkännagifvande uti ett föregående mein. N:o 337, att StatsUtsk. ville, i anledn. af de inom RiksStCn förekomna yttranden rör:de utredning af förhållandet med ifrågavar. contract, förskaffa sig upplysningar och sedermera meddela dem åt Riks,Stin; men jag tror likväl, alt StatsUtsk. icke bort så inskränkt hålla sig vid sitt löfte i detta fall, utan äfven bort göra något afseende på de ärenden, som från RiksStrn blifvit till Utsk. remitterade. Jag tog mig åtminstone friheten att inom detta Stånd, oberäknadt de påståenden, som blifvit gjorda inom andi a Stånd, yrka, att StatsUlsk. skulle förskaffa sig upplysningar, huruvida de, som nu kalla sig nya Trollhätte-canalbolag, verkligen fullgjort de praestanda, som fordras, för att kunna juridiskt anses såsom ägare af det privilegium, som K. M. för detta bolag beviljat. Jag tog mig då äfven friheten fasta uppmärksamheten derpå, att intet octrojbolag kan anse sig de facto hafva blifvit ägare af privilegier, derest det icke de jure qvaJificerat sig på så sätt, som privilegierna föreskrifva. Privilegierna och de dervid fästade bolagsreglorna, hvilka K. M. ålagt bolaget att följa, innehålla i början ett åliggande för det sig bildande bolaget, sorn endast genom en särskild agent framställt sin underd. ansökan till K. M. och fått dessa privilegier beviljade; i dessa handlingar, säger jag, bar det blifvit bolaget ålagdt, att icke allenast teckna sig för i,5oo adier å 5oo r:dr b:co hvardera, utan äfven inbetala dem. Att meningen är sådan synes tydligen deraf, att 2 §:n i bolagsreglorna lyder sålunda: ”Actieägare kan icke åläggas att göra ytterligare insättning på sin actie utöfver de vid dess emottagande erlagda 5oo r:dr.”
Norsk man, angående rätt för honom att vistas och bosätta sig i Sverige samt der idka handel, handtverk eller annat yrke m. m. Motion N:o 64. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 36, Mern. R. St. underdån. Skrifv. Norske och Danske universitetslärare och vetenskapsmän, om beviljande af ett årligt anslag å 8000 R:dr till arfvoden för föreläsningars hållande vid akademierna i Upsala och Lund af. Motion N:o 112. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. 0. Olivecrona, Knut, Motion N:o 61, om uppförande på ordinarie stat af ett anslag å 4,400 R:dr till löneförbättring åt Adjunkterna inom de verldsliga fakulteterna vid Upsala universitet. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. P. Pensioner, om deras befrielse från bevillning. Motion N:o 103. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 3. 24 Pilgrimsstads skjutsstation och Branflo kyrka i Jemtland, angående anslag till vägomläggning mellan. Motion N:o 17. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 55. R. St. underdån. Skrifv. Planschverket ”Sverige aquarell-lithografier och tontryck”, om årligt anslag af 800 R:dr för fortsatt utgifvande af. Motion N:o 19. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Platen, Friherre Ludvig von, Motion N:o 137, angående beredande af så kallad semester för civile embetsoch tjenstemän. Stats-Utsk. Utlåt. Pontin, Daniel Fredrik Constans af, Motion N:o 123, om beviljande nf ett anslag å 61,000 R:dr för omläggning af landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Serap och Hvetlanda i Östra härad af Jöuköpings län. StatsUtsk. Utlåt. Mern.
Hvad angår den värda Ledamotens Förslag om utländska låns befordrande, tillhöra de ej granskningen af mitt, på våra inhemska creditbruk, tillgångar och behof, noga och efter bästa vett rättade förslag; men att jag vid Discontbelåningen förbisett Jordbruksnäringen eller någon närings behof af Discontlån, vågar jag motsäga. Jag har ej kunnat, jag bekänner det, grunda mitt förslag på en Den i December. sådan åtgärd, sora att indela Nationen i vissa, till olika creditbruk berättigade Caster; men jag har deremot insett, att Discontbelåningen borde kunna af BancoStyrelsen behandlas, såsom en ren affaire, beroende af så väl Bankens tillgångar, som låntagarens betalningsfördelar. Derföre har jag i 57 §. af den BancoOrdning, som borde följas, om ej PrivatBankSystemet antages, föreslagit Discontlåneterminerne på 3 högst g månader; och medgifvom det Mine Herrar, att då Landtbrukarens behof af lån, liksom alla andra näringsidkares, måste bero af omsättningsbruket i dess rörelse, måste det väl infalla högst 9 månader efter lånebehofvet; ty infaller det 12 månader derefter, skulle lian sälja och låna, vid samma tid, och i sådant fall förslår blott stående Lån oell troligtvis bäst af allt, egendomsförsäljningen. Men jag bade hoppats, att det ej skulle undfallit Herr Grefven, att jag gjort ett annat, vida beqvämligare och ändamålsenligare förslag, än vår nu brukliga Discontrörelse, medelst inrättande af en så kallad JrsCreclitj som i §. 58 och följande bestämmes. Detta är ett Credit-bruk, som jag ej vet någon Bank ännu vidtagit; men som af enskilte begagnas och säkerligen skall gagna både Banken, och rörelsen om det rätt organiseras. Jag har nemligen sökt, att göra obehöfliga de beständiga utbyten 76
Dock böra i de orter, der afraden består af flera slags spanmål, mjöl, malt, m. m., de olika slagen, så vidt ej annorlunda särskildt föreskrifves, förvandlas till sådan spanmål, hvaraf ortens kronotionde består; skolande förvandlingen verkställas i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti 3 och 5 punkterna. 7:o Alla mjölqvarnar nu åliggande räntor i spanmål och mjöl förvandlas till sådan spanmål, hvaraf ortens kronotionde består; och verkställes förvandlingen i öfverensstämmelse med föreskrifterne i 3 och S punkterna. 8:o Der något enskildt verks privilegier nu lagga hinder för genomförandet af förevarande förenkling uti grundräntorna, skall det, i den mån förenklingen nu ej kan ega rum, tills vidare och intilldess sådana hinder kunna lagligen undanrödjas, förblifva vid hvad för närvarande är stadgadt. 9:o Hittills i jordeböcker och redogörelser särskildt uppförde titlarne jordeboksoch hemmaniols-räntor samt i vissa orter jemväl terminsoch salpeterskatt, landttågsgärd, vinterkörsel, boskapspenningar m. m. skola efter ränteförenklingens verkställande upphöra att användas och deremot all hemmanet eller lägenheten åliggande grundskatt föras under den enda hufvudsakliga titeln: Ränta. Kronotionde!) föres dock alltid särskildt. 10:o De nya jordeböckerna skola upprättas så skyndsamt ske kan, och i den mån hvarje läns jordebok hinner blifva färdig, skall den tjena till efterrättelse för länet, sedan hufvudsaklig granskning deraf föregått. Kongl. Kammar-kollegium meddelar stadfästelse på fördelningen och beloppet af den ränta, hvilken för hvarje hem - Stats-Utskoltels Ullålande, M 92. 15 man eller lägenhet bör i jordeboken antecknas.
Församlingen) tykte ock skäligt wara, at torpare, som hafva häst, böra ock nu köra öhr, och de, som ingen häst hafva, kunna häfwa uti, efter de så väl nyttja kyrkobacken, som hemmansbrukare. Beslötz, att de till denna förrättning bodas5) skulle. § 6. Organisten Humla gaf tillkänna, att, då siste reparation skedde i Sochnstugu Byggningen, hade han dagel(ige)n i 8 dagar så träget dermed arbetat som Sochn dags verkar e; h vilket ock nogre Sochnemän intygade. Församl(ingen) pröfvade billigt, att han derföre bör få 8 s (sk) om dagen, och skulle Kyrkan tills vidare dessa pgr (penningar) försträcka. § 7. Till församl(ingen)s kunskap upgafs, att sedan sista liqviden millan Kyrkan och församl(ingen) 1791 i Maij, war församl(ingen) skyldig til Kyrkan 5 s (sk) 4 r. (runstycken). Sedermera hade Kyrkan vid flera tillfellen gått i förskott för församl(ingen) med 19 R. 28 s. (sk) 9 r. som ses af räkningarna. När nu härtill läggas de nyss organ(isten) Humla beviljade 1 R. 16 s. (sk); så skulle församl(ingen)s skuld til Kyrkan wara 21 R. 2 s. (sk) 1 r. Men som församl(inge)n har till godo af Kyrkan 15 R. 39 s. (sk) 9 r. enl(ig)t räkningarne; så blir nu från detta dato församlingens Skuld endast 5 R. 10 s. (sk) 4 r. § 8. Sochnskom.(åkare) Tillman, som ofta förr begärt afsked och nu träget yrkade detsamma, bewilljades afsked, helst han skall wara utan gossar och drängar. § 9. Som talgen är dyrare än tillförene; så kan det beviljade sammanskottet ej förslå til ljushollningen i Julottan i Kyrkan; hwilket ock hände i fjol, så at Klockaren måtte tillägga 12 s. (sk) 9 r.
På slaget 12 kunde man ?ara säker om att fä se Réveüs redaktör, den från kommunen berömde Delescluze, inträda. Ack, hvad tiderna förändraB! Jag besökte en afton Café Procope. Jag betraktade med nyfikenhet både Voltaire? chokoladbruna marmorbord och porträtteo af Jean Jacques och Diderot, som båda sågo sömniga ut i det matta, flämtande skenet. Men ingen Musset drack sin absinthe, ingen Gambetta elektriserade några studenter med brandtal.Publiken. det var en gammal kryddkrämare och jag. Vi betraktade hvarandra från hvar sitt hörn. Min gud, hvad det var trist! Vi utmotades ... kl. 9. Tiderna ha förändrats. Tidningsartiklarne skrifvas ej längre på aktrisernas knän. Man går öfver boulevarden, men man stannar ej, man samtalar knappast. Och man använder inte 2 timmar på att frukostera på Café Veroq. Den verkliga bohéme-typen, den sorglöse och excentriske strugglfe-for-life ’ aren — han med den bredskyggiga slokhatten — existerar nu blott i legenden. Hvad har då händt? Jo, århundradets strömning har nått pressen. Det har kommit feber i den, ty äfven pressen har ryckts med i konkurrensens hvirfvel. Det blåser andra vindar än fordom, och de ha kommit öfver Atlanten. Publiken fodrar aktualiteter och snabba underrättelser. Det har blifvit ett lifsvilkor för den ena tidningen att öfverbjuda den andra. Liksom Tour-Eiffel fördunklar Are de Triomphe, ha de flanerande chroniqueurernas esprit ersatts af det » stora » och det » lilla » reportagets energi ooh allestädesnärvaro. Summan blir väl den, att tiden moraliserat pressen. Journalisten liksom författaren klär sig nu korrekt, och deras lif förflyter lika metodiskt som någon bourgeois ’. Ett och annat gråhårshufvud skakas med betänklig uppsyn, när talet faller på artistoch literatörslifvet ... » Ah! le bon vieiix temps!