Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag h a r längre fram i tiden sett, huru dessa skolminnen haft ett afgörande inflytande på den unge ädlingens lif, ett inflytande, som kommit hans många underhafvande till godo. Denna humanitet, denna respekt för medmänniskors personligheter och rätt synes mig vara det vackraste draget hos den svenska adeln — där den finnes. Jag h a r sett en rik och förnäm egendomsherre på en pingstdag själf spänna för hästarne och åka ut med sina gäster, för alt kusken skulle kunna ha sin frihet på en högtidsdag. Det är sådana drag, som så himmelsvid! skilja den svenska adeln från tysk &gt; Junkerthum », hvaraf ju äfven Danmark h a r haft en god del. Vid sidan af sådana representanter för ridderlighet, hvaraf Sveriges adel h a r så ovanligt många, finnes ju också en helt annan typ, som här, likasom i många andra länder, visar, huru adelsmän icke böra vara. Hvem känner icke dessa strama och dock pösande kavaljerer, som till den grad lefva i ett fortfarande salighetsrus öfver förfädrens bedrifter, att man nästan skulle tro, att det är de själfva och icke deras förfäder, som fallit vid Liitzen eller Narva? De lyckas hysa den meningen, att berömda fäder gjort nog för hela släktens ära, och nu nöja de sig med den dyra plikten alt utföra påkostande bedrifter på restaurationerna och iklädda eleganta uniformer se djupt ned på den arma ofrälse mänskligheten. Men icke bör man dömma ett stånd efter karrikatyrerna, utan tvärtom efter det bästa det åstadkommit, och Sveriges adel h a r haft och h a r ännu mångfaldiga utmärkta personligheter att uppvisa. DET STÄND, som representerar ett lands ursprungligajordägare, torde vara sig tämligen likt i alla länder. Det ligger någonting i all makt, som förlänar en gemensam prägel af säkerhet, och ett beröra dt namn är utan tvifvel en makt. Vare sig detta namn ännu knyter sig till jordegendom och förmögenhet, eller det blott är återstoden af försvunnen glans, så har det dock alltid sin betydelse.
Dervid gjordes någon anmärkning af Herr von Hartmansdorff i ett föregående Plenum, och jag anhåller, att Herr Grefven och Landt-Marskalken behagade göra Proposition, för att inhämta Ridderskapets och Adelns tankar i detta ämne. Herr von Hartmansdorff: Sedan Ridder skapet och Adeln beslutat, att Justitis-Ministern icke skall blifva hvad han bär namn af, så torde det vara rättast, att JuStitiae-Cancelteren föredroge alla Grundlagsoch Justitiae-Ärenden, likväl med undantag af frågor om nåd i brott - i64 Den 3 December e. m. mål, som af Revisions-Secreterare torde bora föredragas. Herr Grejven och Landt-Mar skalk en gjorde Proposition till godkännande af Herr von Hartmansdorff^ nyssnämnde anmärkning; hvilken Proposition med Ja besvarades. Herr von Hartmansdorff: Jag ville fästa R iddcrskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Constitutions-Utskottet i denna §. föreslagit, att Finance-Ministern skulle hafva att göra med Camera1- och Drätsel-Arender. Uttrycket Cameral-Ärender är högst obestämdt, och efter den ifrågavarande ordställningen ser det ut, sorn skulle dermed förstås något annat än Drätsel-Ärender. Man vet således icke , om derunder inbegripes den befattning med Näringarne, som Kammar-Collegium och KammarExpeditionen hittills haft. Nu då både Särskildta och Constitutions-Utskottens förslag åsyfta att åtskilja Näringarne och Drätsel-verket, så böra äfven de gamla, till förvillelse möjligen ledande ordalagen undvikas. Jag föreslår således , att ordet Qameral må utgå ur Redactionen, och att man må för tydlighetens skuld säga : Drcitsel-ä render eller Skattläggningsoch Uppbörds - väsendet Förvaltningen af Kronans gods och bestridandet af Statens utgifter. Herr Rosenblad : Jag bekänner , att jag icke kan finna någon tvätydighet i ordet Garner ul på detta ställe.
Majrt ville i Nåder förklara alla, till en sådan förklarings utfärdande, skedda hemmans klyfningar och jord-afsöndringar, de må vara med Förordningen öfverensstämmande eller icke, för orubbliga, så att innehafvarne deraf må vid sin egendom ostördt förblifva bibehållne, enligt deras Contraets lydelse, då de ettdera till Kongl. Majrt och Kronan eller ock till Stamhemmanet utgöra så många och sådane prasstationer, som belöpa på den afsöndrade jorden, i förhållande till sjelfva Stamhemmanets prasstationer. Dessa mina åsigter har jag grundat på följande frågor, dem jag gjort mig sjelf: r:o Är Sverige i behof af eller synes naturens ordning och lagar erbjuda en vida Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oer. ZJtsk. Uti. N:o 47- 27 större folkmängd, än vi ega, och dermed förenad uppodling? Denna fråga synes mig böra besvaras med ja. 2:0 Är det bättre att dessa äro frie Svenske medborgare eller tvungne att lyda under några få jord-egare? Det förra måste vara bättre. 3:o Kan mångfaldigt flere ökade bushåll bo uti ett lika antal stugor, som de nuvarande? Denna fråga synes mig böra besvaras med nej. 4:o Om de nu varande jord-afsöndringar skola till Stamhemmanen återläggas, hvarthän skola de å samma jord-afsöndringar nu besutne flere hundrade tusende personer taga vägen, och huru olycklig skall icke deras belägenhet blifva, så framt ett dylikt beslut sättes i verkställighet? Jag anhåller att detta måtte, såsom min enskilda mening, få åtfölja Betänkandet. Uti ofvanstående Reservation, instämde i hvad den angår den föreslagna förändringen af i3 § af Kongl. Förordningen d. 19 Dec. 1827 Riksdagsfullmägtige Börje Börjesson, Nils Pehrsson, Jonas Johansson, Hans Hansson, Anders Håkansson samt Pehr Pehrsson från Calmare Län. 28 Lagsamt Allm. Besy. o. Oec. Utsk. Uti. IV: o ^.8. Ankom lill Exped.
Angående de tvänne särskilda, enligt Regeringsformens 63 §. > för oförutsedda händelser, afsatta Summor. I.agd till Handlingarne. 81:o Med anmälan af deras önskningar och åtgärder i afseende pä en Stats-Ekonomisk Journals utgifvande. Hvilande tills den 10 Januarii 1816, då Kongl. Maj:1, som icke farin lämpligt att medgifva Redacuonen af förenämnde Journal på det af Rikets Ständer föreslagna sätt, deremot i Mader beslut, att de vigtigare Regeringsärenden, hvilka borde och kunde göras offentliga, skulle genom Hof-Cancellerens försorg biingas till all* män kännedom. 82*0. Om tryckning af den årligen upprättande allmänna Indragnings Staten. Stats-Contoiret uppdraget , att verkställigheten häraf besörja. 83:0. Rörande väckt fråga om allmänna medels anslående för Svenska Theatern. Kongl, Maj:ts yttrande härom uppskjutet till en annan tid, då Stats-Verkets tillgångar kunna medgifva detta understöds beviljande. 8450. Angående medel för Hjelmare Slussverks vidmagthållande. Justitia: Ombudsm. EmbctsBerdttelser. Eagd ad Acta. 85:0. Om en belöning af 3000 R:dr till Stats Commissarien Widegren. 86:0 0111 ett arfvode af looo K:dr till Stats-Commissarien Frödelius 87:0. Om förhöjda arfvoden för StåndsCancelliens Och Stats Utskottets Betjening. 88-'o. Roiande anslag af Skrifvare-hjelp till Cancellisterne vid Expeditions-Utskottet m. m. 89:0. Angående arfvoden för tillkallade personer vid granskningen af åtskilliga Fonders förvaltning. Utbetalnings-Ordres, i anledning häraf, till Vederbörande afgångne. goro. Om beräkningen af Qvarn-Tullen eller Mantals-penningar för Stockholms Stad.
Om han fält sämre skörd än allmänheten — om hans Ladugärd, Trägärd eller Fisken renderat mindre, ware sig af bristande omtanka eller tilstötte omständigheter, kan det dock äga sin rigtighet. — Taxerings»Com« mission har intet wal emellan de oangenäma intcrwal, terne att tro den skattskyldigcs upgifter eller jngä i en detaillerad undersökning, lika brydsam för den, som förnedrande och beswärlig för ägaren. — Att äter ber stämma en egendoms wärde, sker efter ffiljaktige grun, der; wisserligen komma äfwen der utsäde och öfrige för, mäner i beräkning, men pä ett skiljaktigt sätt och utan allt afseende pä ägarens omtanke eller tillfälligt misstag. Hälftenbruk torde wara ben Arrende-method som säkrast förwissar bäde ägarn och Arrendatorn, den förre vin en säker afkastning och den sednare om sin säkra bergning. Jag anser derföre ett Hemman som stall upskattas, som wore det bortarrenderadt till hälft ten: sä snart dess utsäde är gifwit, multiplicerar jag dermed det afkaftningrkorn som i orten manligen beräknas och hälften af det sämedelst fundne Spanmäls, auantum är Hemmanets afkastning. Denna afkastning förwandlad i penningar efter tio ärs medelpris wisar hwad i contant derä kan beräknas, hwareftcr den tvär, -krings - summa lätt finnes, för hwilken en sämedelst utrönt afkastning utgör f procent. Jag kan icke in, se, att en sä beskaffad uppskattning blir orättwiS för det den blifwer gällande alla fem ären. Det skulle i sädant 390 Den 2Z September. sädant fell wara omöjeligt, att med säkerhet köpa eller arrendera jord. Octze eller andre i wäre Hushällsböckcr upgifne metholm mäste finnas sä säkre, att efter dem Hemmans - wärdén kunna upgöraS. Genom en sädan Taxerings-mekhode skärpes ägarens omtanka att skaffa stg förökade inkomster och mitzhushällaren flipper att blotta stn okunnighet.
Arbetsplanen har den 14 Januari innevarande år blifvit i Nåder gillad, och den 14 derpåföljde Maj antog Styrelsen kontrakt om företagets fullbordande inom den 1 Oktober 1862. Nya vägens längd blifver 3,541 fot 28,500: — Summa Statsbidrag R:mt R:dr Beviljad! stats bidrag. 8,000: — 3,300: — 2,650; — 44,135: — 13,000: — 450,000: — so Med de understöd, sorn, enligt förestående tablå, från Vägbyggnadsfonden meddelats till vägarbeten, förbättras en väglängd af inalles 18 mil. När härtill läggas längderna af de väganläggningar, som blifvit, på sätt här nedan omförmäles, dels af Rikets Ständer särskildt understödda, nemligen nya vägen igenom Oje kapellförsamling uti Dalarne, och nya vägen mellan Torneå och Pajala i Norrbotten, dels ock af Kongl. Majit hugnade med särskilda bidrag från Riks-Statens 6:te Hufvud-Titel, nemligen nya vägen från Svartby till Bro och Vibby byar i Norrbotten, och nya vägen från Offerdals kyrkoby till Rönnöforss bruk i Jemtland, hvilka 4 vägars längd uppgår tillsammans till S7 mil 11,800 fot, så finnér man, att de vägforbättringar och väganläggningar, som blifvit sedan niistföregångna Riksmöte understödda, utgöra i längd 55 mil lt,800 fot. Till anläggning af väg igenom Qje kapellförsamling af Slöra Kopparbergs län anvisade Rikets Ständer särskildt en summa af 15,000 R:dr Runt såsom anslag. Plan till denna vägbyggnad, igenom hvars utförande Oje församlingshoar, hvilka hittills varit i saknad af väg, erhålla kommunikation å ena sidan till Malungs och å den andra tili Venjans socken, blef i Nåder gillad den 10 Juli 1858, hvarefter kontrakt, om företagets utförande genom en af vägbyggnads-interessenterne utsedd Direktions försorg, antogs af Styrelsen för Allmänna Väg-och Vattenbyggnader den £6 samma månad.
Nåja, vi kunna ju taga smörgås så länge ...» De satte sig ned vid frukostbordet. Melcher hoppades, att han nu kommit ifrån alla förhör, men Berta höll i sig. Hon var road af sådana här samtal, hon hade detta intresse för småsaker, för hvad personer sagt och gjort och hvilka kläder de haft på sig, som utmärker en del qvinnor. »Vet du, om det kommit några nya brunnsgäster?» fortsatte hon, i det hon räckte sin man brödkorgen. »Marie sade, att i går förmiddag lär det ha kommit en svenska, fru Örnfelt, tror jag hon hette, som såg mycket bra ut? Såg du till henne?» Så – nu var det färdigt! Hvad skulle han svara? Ljuga kunde eller rättare vågade han icke, och säga sanningen lika litet. Han tog en klimp ur smörasken och började med det djupaste intresse att breda den på brödskifvan, medan han vårdslöst svarade: »Ja, jag såg henne. Hon är enka efter min fars syssling, Robert Örnfelt, som var så sjuk i flere år och som dog förra vintern ... ja, du hörde visst talas derom ...» »Nej, hvad säger du!» utbrast Berta intresserad. »För all del berätta litet ... talade du vid henne ... hur såg hon ut ... Var hon ung?» »Jag tror att hon såg bra ut», svarade Melcher, med oförminskadt intresse omfattande sin smörgås och assietterna med kallskuret. »Nå, men talade du något med henne?» Melcher rigtigt våndades. Att slingra sig ifrån sanningen var omöjligt – dessutom hade kanske den utskickade kammarjungfrun sett honom tillsammans med fru Örnfelt, ja, kanske till och med hört musiken nere i salongen, och i så fall skulle han förr eller senare blifva angifven. Men att öppet bekänna, att han i två timmars tid samtalat och musicerat med en person, som han i går för första gången såg – dertill hade han ej mod. Hans sjuka samvete gjorde honom feg. »Ja, jag talade verkligen litet med henne», svarade han med samma tillgjordt vårdslösa ton, »vi vexlade några ord ... om Robert ... om gemensamma slägtingar ...» »Men hur i all verlden kunde du känna igen henne? Har du någonsin sett henne?
Den 3i Juli e. m. endast otn alt fa begagna eri del af sina egna medel i händelse af behof, oell i fall dessa medel också ej linge begagnas, skulle dock det samband emellan statsverket och banken återstå, att statsverket skulle fiV insätta sina medel i banken. K. M. behöfde endast återkalla sin föreskrift för Collina, att der insätta de inflytande skatterna för att fråntaga Banken den betydligaste delen af dess vinst. A en annan sida har jag visst icke bestridt den rättighet för Banken, att detta creditiv må upphöra, när Bankens belägenhet sådant oundgängligen fordrar; men detta kunde endast inträffa, då Banken befunne sig i utredningstillstånd, och då säger det sig sjelf och behöfves ej något särskildt stadgande derom. Deremot kan jag ej gilla, att man öfverlemna!’ till Bancostyrelsen att uppsäga detta creditiv under samma förbehåll, som blifvit antaget för uppsägning af creditiv åt liypotheksföreningar; ty Utsk. har äfven för detta fall föreslagit vilkoret, att Bancostyrelsen skall finna Bankens egen ställning sådant ■ fordra, och jag kan ej erinra mig, att R. o. Ad. i detta stadgande gjort någon ändring. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den i April. nemligen; Herr Öfverste Kammar-Junkaren Friherre Adelsvärd, hvilken för sin del tillstyrkt, att den uppförde Pensions Summsn 240 R;dr måtte å Slotts-Staten qvarstå, att till bibehållandet af minnet utaf Hennes Maj:ts välgörenhet för ändamålet användas , hvaruti Herr Biskoppen Doctor von Rosenstein jemväl på ytterligare tillagdt skäl instämt, äfvensom Herr Öfversten Tersmeden och Herr Lagmannen Nore'us förenat sig med hvad ofvanbemälte Ledamöter yttrat. 4:0
Anslag för fortsatt ingifvande af arbetet ”Svenska Språkets Lagar”. 2:o för nasta statsregleringsperiod ellet 1867—1869, för omförmälda flyttningsoch anordningsarbeten, så länge deraf göres behof, ett årligt arvodesbelopp af R:dr 1,500. till ett särskildt biträde för gravyrsamlingens ordnande och vården om denna, årligen till inköp af tallor för kompletterande af äldre mästares arbeten, årligen och reservationsvis till en öfvereldare för Musei-byggnadens värmeapparat samt uppsyningsman inom byggnaden, årligen till frenne eldare, årligen å 450 R:dr till underhåll af byggnadens tak, årligen till parkettgolfvens underhåll och boning, årligen till underhåll och rengöring af fönster och lanterniner, årligen til^ förstugor och trappors renhållning, årligen till ifrågakommande reparationer å byggnaden i öfrigt, årligen t till stenkol och coakes, årligen till arkitektsarvode, årligen till ökadt antal vaktmästare, årligen tillsammans årligen R:dr 23,650. Med afseende på hvad Öfverintendentsembetet anfört och enär de af detsamma föreslagne anslag, för vårdande och förevisande af de i Nationalmuseum inflyttade samlingar, under förhandenvarande förhållanden och intill dess en fullständigare anordning eller reglering kan komma att ega rum i afseende å förvaltningen af de samlingar, hvilka skola i Museum förvaras, kan synas vara af behofvet påkallade, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer äska beviljandet af de för detta och nästkommande år begärda anslagsbelopp, allenast med den inskränkning att det ifrågaställda reservationsanslaget 4,000 R:dr till restauratören och vaktbefjente må nedsättas till 3,500 R:dr, äfvensom med undantag af det föreslagna reservationsanslaget af 6,000 R:dr till inköp af taflor för komplelterande af äldre mästares arbeten, helst något sådant kompletterande icke synes lämpligen kunna ifrågakomma, innan utrönt blifvit, hvilka staten redan tillhöriga konstalster i denna väg komma att till Museum öfvergå. 28.
Men, Mina Hrr! sådana omständigheter kunna emellertid inträffa, då det kunde vara mindre lämpligt att inleda underhandlingen om ett förbund med främmande makter inför 10 personer. Jag hemställer, om icke bland dessa 10 någon kan finnas, som tillfälligtvis glömmer att iakttaga den tystnad, och icke blott tystnad, utan den grannlaga försigtighet, som i frågor af omförmälda beskaffenhet äro af så stor vigt. Jag upprepar härvid, att med våra nuv:de förhållanden och den utveckling, vi i politiskt afseende hunnit, kan någon surpris för de öfriga StatsRåden icke ske. Vi veta, att i traktater om förbund med främmande makter finnes ofta en eller annan hemlig artikel, och rörande dem torde det väl icke vara lämpligt att höra 10 personer, ännu mindre att Konst.-Utsk:t skulle ega att se dem. Jag antager, att, vid afslutandet af ett förbund, Konungen afsänder en plénipotentiaire till den främmande makten, hvilken plénipotentiaire på K. M:s vägnar afslutar förbundet. Hvad skulle man säga i utlandet, om denne fullmäktige, efter att hafva blifvit ense med den ifrågav:de maktens regering, skulle nödgas förklara, att han måste underställa saken Stats-Rådets ledamöter härstädes? I denna fråga är dessutom en annan omständighet att lägga märke till, nemi. vårt förhållande till Norige. Vi veta att i Norska statsförfattningen finnes en väsendtlig brist derutinnan, att der icke stadgas någonting ang:de behandlingen af de diplomatiska ärenderna. Jag har hört sägas, att för att afhjelpa denna felaktighet i Norska grundlagen, jemväl Norska Stats-Ministern deltager i behandlingen af dessa ärenden Det är således en åtgärd, som n an vidtagit på sidan om grundlagen. Om vi nu införa det föreslagna stadgandet i vår grundlag, torde man få höra nya anspråk ifrån Norige uppstå. Man skall då icke blott fordra såsom en höflighet, utan såsom en rättighet, att hela Norska Stats-Rådet skall höras vid dessa afhandlingar. På den fot, som de unionella frågorna f. n. stå, och då man i afseende å dem befinner sig i en afvaktande ställning, tror jag icke, att det kan var?
Pr esle-stånd et har återremitterat .äfven denna §. jemte Utskottet* dervid afgifna yttrande, på det att afseende måtte lästas å herr doktor Nordlanders motion om skyldighet för publika verk att hafva de upplysningar, som enligt samina § skola till Taxerings-kommittéerna lemnäs, behörigen utredde; och hafva under diskussionen liera förslag framställts om lämpligaste sättet att uppnå det af motionären åsyftade ändamål. Då emellertid äfven 65 § endast innehåller reglementariska bestämmelser, »arnt blifvit af de öfriga tre Stånden godkänd, så lärer icke heller förevarande återremiss föranleda till någon åtgärd. §68. Denna § har blifvit återremitterad af Bidder skåpet och Adeln, på yrkande dels af herr Hjörne, sorn äskat bifall till Ola Månssons motion om tillsättande inom hvarje län af en kommitté, hvars åliggande skulle vara. att taxera ali inom länet befintlig jord till dess verkliga värde: dels af herr von Hartmansdorff, hvilken, för att i en framtid få fastighets-bevillningen riktigare fördelad än hittills, föreslagit, att samtlige hemmanen i hvarje särskildt län skulle af en gemensamt för hela landet för sådant ändamål i Stockholm nedsatt kommitté, elter deras, olika naturer uppskattas efter medium af de tio sednaste årens försäljnings-priser inom länet, och att, sedan, på sådant sätt, summan af sammanlagda fastighets-värdena inom riket blifvit funnen, denna borde delas med medium af fastighets-bevillningen under de sednaste tio åren, hvarigenom utröntes, huru stort afgifts-belopp komme på hvarje 100 r:dr af fastighets-värdetp och kömöte minimum af hvarje läns lastighets-bevillning att pa detta sätt bestämmas; dels ock af herr von Koch, som hemställt, att, i fall procenten för fastighets-bevillningen skäligen nedsattes, men icke i annan händelse, uti 68 § måtte, »ifter orden: »tillvägabringa en rättvis», införas orden: r.och på det verkliga i orten gångbara värdet grundad.»
Att i vederläggningen, för hvilken Tidningsutgifvaren bör ensamt kunna ansvara, upproret, missväxten och svafvelregnet blifvit allena upptagne, utan att något är anfördt till bestridande af den beskyllning, som göres Svenska Adeln, anser jag vara en af Redacteuren visad skyldig och tillbörlig aktning emot detta Stånd. Sveriges Rikes Ridderskap och Adel har för väl och för manligen lörsvarat sitt eget Fäderneslands frihet, att icke vara upphöjd öfver allt slags misstänka , att missunnas den fria Statsförfattning, som blifvit gifven ett Broderfolk, och således hvarken behöfva eller kräfva något försvar i detta afseende. Såsom en följd af alla dessa förenade omständigheter, och då dessutom Ridderskapet och Adeln säkerligen anser Tryckfrihetens bestånd nog vigtigt, att ej vilja rubba dess hufvudgrunder, äfven om denna rättighet i utöfningen skulle vara förbunden med enskildta obehagligheter, får jag vördsammast föreslå, att, i stället för att uppdraga Herr LandtMarskalken någon med detta ämne gemenskap ägande befattning, Höglofl. Ridderskapet och Adeln dervid täcktes fästa likaså Ridd. o. Ad. Den 3 i Mars, liten uppmärksamhet, som förmodligen efter, verlden kommer att göra. Herr Stjernstolpe, Johan Magnus, hade inlemnat ett så lydande Vördsamt Memorial. Vid sista Plenum behagade en värd Ledamot härstädes yttra sitt missnöje olver en Artikel från Lubeck, införd i N o 67 af Allmänna Journalen. Om atsigten härmed endast varit, att uttrycka vördnad och tacksamhet emot vårt älskade Konungahus, skall hvarje redlig Svensk säkert instämma deruti, utan att just behöfva någon väckelse dertill, hvarken ifrån Lubeck eller någon annan ort i verlden; men om den värde talaren, såsom han vid slutet af sitt Memorial Verkligen synes yrka, härmed åsyftat , att göra Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken till Censor för Tidningsblad ; så har han utsträckt sina fordringar alltför vida. Den pligten, att afhöra ett sådant Memorial, som det ifrågavarande, är redan tillräckligt mödosam.
Medborgerliga rättigheter måste varsamt behandlas, och jag tillåter mig tro, att nu gällande Lagar i dessa fall innefatta en medelväg, som icke lättsinnigt bör öfvergifvas, i synnerhet om man erkänner den grundsats, att Lagen bör vara lika för alla, hvilken, noga tillämpad , förutsätter, att en motsvarande straffgrad bör gifvas, äfven för den, som, utan att vara idkare af borgerlig näring, gör sig skyldig till itererad förbrytelse af lika brottslig egenskap. 9 §• Att för den, som, obekant med landets Lagar, förbryter sig, föreskrifva den uti nu gällande ökade ansvars-påföljd att för alltid förvisas Riket i annan händelse, än alt oloflig införsel af varor åtminstone handlar om ett värde af 400 R:dr, borde med skäl få anses nog strängt. Jag liar således ej deltagit uti den härutinnan föreslagna skärpning, såsom i allt fall icke af något verkligt behof påkallad. Någet itereradt brott af sådan person, sedan han en gång för alltid blifvit förvisad Riket, synes innefatta en motsägelse eller förutsätta en lamhet uti Lagens fullbordan, som jag ej kan godkänna, och anser således det föreslagna tillägget i denna öfverflödigt. afl §. Med trtidaatag af Östersund, torde ingen stad med Tull-kammade dier Tull-iaapection, men utan Rådhus-Rätt, finnas i Sverige, och för d®Jta enda fell torde, äfven om det eljest behöfdes, ingen serskild lagbestämmelse erfordras ech således den uti denna §. tillstyrkta förändring ej af behof påkallas, isynnerhet som den för ifrågavarande landsort, af ondre omständigheter , ej lärer vara tillämplig. 29 §• Yid 2 §. har jag visat olämpligheten af det nya stadgandet. Här framstår den ännu mera åskådlig. B ev. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utskottens Betänkande, lS:o ii. 2g 33 §. Husoch hernfred har från de äldsta tider uti vårt land varit högt skattad. Derom vittna både äldre och nyare Lagar.