Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande och anser visserligen, att nu gällande pass-författningar i flera hänseenden erfordra förändringar; men som Utskottet inhemtat, att Kongl. Majit uppdragit åt Lagmannen Carlsson att upprätta ett sammandrag af pass-författningarne och i sammanhang dermed afgifva förslag till de förändrade föreskrifter i ämnet, som kunde anses vara nödiga och nyttiga samt att ett dylikt betänkande och förslag år 1852 blifvit i underdånighet afgifvet; så och enär Kongl. Majit sålunda visat sig vara betänkt på att i nåder vidtaga de ändringar i pass-författningarne, hvilka kunna finnas vara af förändrade omständigheter påkallade, anser Utskottet sig böra hemställa, att någon åtgärd, med anledning af motionen, ej för närvarande må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 27 Mars 1857. Reservationer: af Herrar Friherre Alströmer, von Ehrenheim, Odencrantz, af Edholm, Prostarne Frimansson och Gahne samt Herrar Ödmansson, Nygren och Gahn, hvilka ansågo Utskottet hafva bordt hemställa, det Rikets Ständer måtte i skrif - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 73. 3 velse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att vid afgörandet af den på Kongl. Majits Nådiga pröfning beroende frågan om utfärdande af förändrade pass-författningar, måtte tagas i nådigt öfvervägande, dels huruvida icke skyldigheten för inländske resande, äfvensom för Norrmän vid resor inom Sverige, att vara försedda med pass må kunna inskränkas, dels ock hvilka lättnader i detta hänseende böra utländske resande beredas. af Herr TJiomée, hvilken yttrade: »Af Utskottets betänkande inhemtar jag, att ett sammandrag af pass-författningarne redan år 1852 på befallning till Kongl. Majit inkommit; men som Kongl. Majit allt derefter icke låtit utfärda någon ny författning angående pass-väsendet, anser jag Utskottet icke bordt lemna motionen utan afseende. Af denna anledning föranledes jag att emot betänkandet afgifva reservation.
Jag skulle kanna en ännu listigare saknad öfwer ruin bristande förmåga, at kraftigt och öfwerralande uttrycka mig, om icke narwarande ämne i sig sjelf agde er sa högt och wigtigr inwresss för Verra uplysta Srand, der hwarjs lriilitsiie, da han finner exempel och Domare, bör pä samma gang söka sin naturligaste försvarare och wanner. Sratö-Utskottet mätte erkänna instrankta gränsor för sin förmåga, at werka det goda, Rikets Ständer inga andra än möjligheter. Derföre, och pa de grunder som mir uplästa, särskilta innehåller, får jag hos Höglost. Ridderssapet och Adeln ödmjukeligen föresiä, at til Högloft. Stats-Utskottets Betänkande, rörande Otlic^u-ne af för detta Finsta Armeen, följande mätte tilläggas: 1:0 Ar Veu Summa, som bewiljas til expcc. rance-söner för desse OtäceralL, mäste til Kongl. Mast Den z Mars. 127 Maj:t öfwerlännäs, at den efter Desi Höga godtfinnande för de särskilde graderne bestämma och fördela. Wi kunna dä waraöfwertygade, at hwao ädelmod och billighet ansta, stall af den pröfwande rättwisan fördelas. 2:0 At ^ccoräg. ersättningar, enligt llo^lsrnsntct, matte tildelas atta Otticene af f. d. Finsta Armeen, hwilka icke gatt i främmande tjenst och hwilka deltagit i de under sista krig förefallne ärofulla »llrurer, äfwen om de af nödwändigheten blifwit twungne at qwarstadna pä ruiuerne af sin förstörda wälfärd. Jag tror ej at en resa hit, förknippad med för dem gansta känbar kostnad, ej at deras personliga narwaro behöfwes, för at bestyrka deras rätt til war erkänsla och bewisen deraf.
På detta sätt, och med iakttagande af den.' na ordning bör den betydliga minskning i personalen af Rikets Ämbetsoch Tjensteman, sorn Cornmitterade föreslagit, leda till besparing i Stats-utgifterne \ men storleken af denna besparing, beroende på den aflöning, som bestämmes för de efter den nya Organisationsplanen qvarblifvande Ämbetsoch Tjenstemän, kan för närvarande icke till beloppet bedömas: och vilja Cornmitterade, rörande grunderne för aflöningen, yttra sig, då de nu sluteligen gå, att utreda, huru dtn af dem föreslagne nya ordning för Administrationen må, utan rubbning i Styrelsens jemna gång, kunna tili verkställighet befordras, och. hvad dervid i öfrigt kan vara att iakttaga. Härvid anmärkes först, hurusom, oberäknadt den hufvudsak liga omständighet, att de administrerande verken, genom deras nuvarande sammansättning, ifrån sjelfva grunden motverkat en ändamålsenlig Statsförvaltning, åtskillige anomalier i methoden för ärendernes handläggning och i afseende på Tjensrernäns antagande tid efter annan fått inrita sig, hvilka vid en ny organisation sorgfälligt böra undanrödjas. Deribland må räknas den vid de administrativa verken i sednare tider nästan allmänt antagne plägsed, att cornmunicera och remittera de flesta målen, samt alt från andra Auctoriteter eller underordnade Ämbetsmän, derutinnan inhemta utlåtanden. Den i Lag stadgade grundsats, att icke dorna någon ohörd, och den visserligen rigtiga regel, att Icke afgöra något mål, som icke är fullständigt utredt, utsträckes i adniinistratif väg ofta tili den både i allmänt och Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 655 enskildt afseende skadliga åtgärden, att remittera mål och ärender, utan att förut granska, om de, i det skick de finnas, och utan att någon behöfver höras eller någon för målets pröfning nödig omständighet utredas , kunna afgöras, hvarigenom målen onödigtvis uppehållas, deras vidlöftighet ökas, och Ämbetsmän samt enskildte , utan ändamål besväras. Särskildte
Så många omständigheter hafva under tidernas lopp inverkat till rubbning af de först bestämda värdeförhållandena, att jag icke heller ur denna synpunkt kan inse hvarföre Utsk:t kunnat taga sig anledning att vid sin jemförelse lägga hemmantalsräntan till grund. Om man deremot jemför hemmantal, båtsmännens nummertal, folkmängden, taxeringsvärdet m. m., så är förhållandet ungefärligen lika på det ena som andra stället. Det är icke heller fråga om att skaffa den ena provinsen en fördel framför den andra, ty de hemman, som skulle slippa1 uppsätta båtsman, skulle ju i alla fall få betala fulla värdet af hans underhållskostnad. Men frågan vänder sig omkring att slippa uppsätta så många båtsmän, för att derigenom rätta den missproportion, som nu eger rum mellan båtsmännens antal och hela folkmängden i Södra Möre, och hvarigenom en indirekt tunga af båtsmanshåll uppkommer, genom tillskapandet af en lösare befolkning, som betydligt bidrager att öka fattigvården och andra kommunala utskylder, äfvensom ock genom den stora oregelbundenhet i arbetstillgångarne inom orten, som måste inträffa, när 7 å 800 arbetare kanske på de för arbetet mäst olägliga tider än drages derifrån och än dit återsändas. Ty såsom proportionen 1111 är derstädes, skulle Sverige efter samma förhållande uppsätta 80,000 man. Nästan hvar 10:de familj är båtsmans i Södra Möre. Men då emedlertid två Stånd redan bifallit Betänkd och någon ändring häruti icke torde kunna förväntas, anser jag det vara tillräckligt, om R. 0. Ad., utan att godkänna hvad CItsk:t anfört angående båtsmännen i Södra Möre, ville lägga Betänk:! till handlingarne. Gr. Mörner, Carl Göran: Då, som jag hör, två Stånd redan bifallit Betänk:t och någonting i denna fråga således icke kan vinnas vid denna riksdag, har jag ingenting emot att förena mig uti Hr Mannerskantz’ anhållan om att Betänkd måtte läggas till handlingarne. Hr von Koch, Nils Samuel: 1 anledning af de jemn förelser, sorn blifvit gjorda mellan tungan af båtmanshållet i H. Hl. 31 48?
Ståndet lät vid Uskottets yttrande bero. S. D. Efter ånyo skedd föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden: N:o 38, i anledning af väckt motion, om kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja sina tillverkningar; N:o 39, i anledning af väckte motioner, om bestämmelser i afseende å tillsättning af klockare-lägenheterna i Skåne, Halland, Blekinge samt Bohus län; N:o 40, i anledning af väckt motion, om meddelande af föreskrift, att kassa-inventeringar årligen skola hos Hospitals-svsslomän verkställas; N:o 41, i anledning af väckt motion, att garnisons-tjenstgöringen å Långholmen måtte af Garnisons-regementerna i Stockholm bestridas; N:o 42, i anledning af väckt motion, om indragning af Kommers-kollegium; Nio 43, i anledning af väckt motion, om indragning af Krigs-akademien vid Carlberg; N:o 44, i anledning af väckt motion, om åtgärders vidtagande för beredande af lättnad i båtsmans-roterings-besväret; samt N:o 45, i anledning af väckt förslag, att Universiteterne i Upsala och Lund måtte indragas och Universitetet i stället i Stockholm inrättas. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Enär snart frenne månader förflyta ifrån den dag, hvarå Kongl. Maj:t låtit Dess nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, till Stats-Utskottet Prot.-Utdrag den 22 Februari 1854. 131 öfverlemnas, utan att Rikets Ständer kunna hinna att under nyssnämnda tid deras arbeten fullborda, beslöt Borgare Ståndet för sin del, det böra Rikets Ständer sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla och äska att riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad utöfver förenämnda tid, som går till ända den 1 instundande Mars; hvarom ExpeditionsUtskottel skulle genom utdrag af Protokollet underrättas.
Under sin första termin hade han dock drifvit studierna så långt, att kyparena hälsade på honom, när han trädde in på operakällaren — det gick han nu och gömde i sitt hjärta. De unga damerna viste icke hvad de skulle tro. Margit var försvunnen. De höllo hvarandra om lifvet, trippade ut på bryggan och turade om att ingenting se genom en lång skeppskikare. Att herrarna pratade någonting dumt, kunde de förstå af munterheten. Men inne i Margits kammare satt fröken Valborg fortfarande kvar i soffan. Hon förmodade i sin oskuld, att en och hvar måste känna sig lycklig öfver att ostördt få disponera öfver hennes värnlöshet. Och i den tron pekade hon hastigt på ett af porträtten i det album, som låg uppslaget på bordet: »Hvem är den där herrn med de stora mustascherna?» »Berger — Sixten Erik Berger. Min kusin.» »Att inte han är här i afton?» »Ja, du må väl undra ... men för bankens skull stannar vanligtvis antingen pappa eller Sixten i stan.» En förmedlande paus. »Han är sjuklig, din kusin ... inte sant?» »Åtminstone är han numera mycket allvarsam och tungsint; säkert därför, att han inte känner sig frisk. Men bra ser han ut ... tycker du inte?» Fröken Valborg tillslöt ögonen helt och hållet, borrande sig ännu djupare in i soffhörnet, likasom för att undfly frågan. Därpå slog hon den resolut ifrån sig: »Lifvet bjuder oss så otaliga öfverraskningar. Är han kär i dig?» Margit, som stått med armarna korsade bakom ryggen — en älsklingsställning — strök otåligt sin tjocka, rödbruna lugg från pannan. Hon kände nästan lust till en smula försmädlighet — men nej, den andra såg så hjälplös och bedjande ut. Därför blef äfven svaret helt troskyldigt: »Jag vet inte. Det kan nog hända ... men jag tycker inte om honom. Han är alltid så retsam, talar aldrig om förstånd, då det gäller mig; bara om instinkter. Det vill säga — nog tycker jag ju om honom, men inte på det sättet.» »Ja, jag förstår,» de beslöjade ögonen vidöppnades, »min kusin är annorlunda; du ska få se.»
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 25 och 26 sistlidna Februari på hordet lagda Utlåtande N:o 33, Litt. G., i anledning af väckta frågor om eftergift af beskattningen å tackjerns-tillverkningen och stångjerns-smidet, återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, de punkter af detta Utlåtande, som angå Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om tackjerns-tiondens upphörande lör alla utom bergslag belägna hyttor och masugnar samt Riksdags-fullmäktigen J. Bergströms motion om samma afgifts upphörande jemväl inom bergslagerna; men fann Ridderskapet och Adeln, i fråga om hammarskattens upphörande, för godt att, med afslag å Utskottets i ämnet gjorda hemställan, bifalla Kongl. Maj :ts Nådiga framställning om denna skatts upphörande från och med nästkommande år, dock med förbehåll, alt det i Utskottets Utlåtande anförda stadgande uti 2 § af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 2 7 April 1846 varder från samma tid till all kraft och verkan upphäfdt; hvarjemte Ridderskapet och Adeln dels biföll Utskottets yttrande rörande Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, att vid hädanefter skeende bevillnings-taxering för stångjerns-tillverkningen något minimi-belopp för uppskattning af behållna vinsten icke vidare borde mera än för annan industri fastställas, och dels ansåg att. i följd af Ridderskapet och Adelns rörande hammarskattens upphörande fattade beslut, Utskottets af Riksdags-fullmäktigen Erik Hanssons, om upphäfvande af nu gällande stadgande om minimi-afgift å hammarskatt och denna skatts utgående i mån af tillverknings-beloppet, väckta motion föranledda hemställan icke för närvarande erfordrade annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 25 och 26 sistlidne Februari på hordet lagda Utlåtande Bill. lill R. St.
För de närvarande, större delen af stora världen, hade utan fåfängan att hetas vara i konungens sällskap sådana aftonstunder varit odrägliga, där hvarken kortspel var tillåtet eller skvallret anständigt. I afvaktan på supéen såg man dem planterade kring väggarne som liflösa bilder utan uppmärksamhet på de arbeten, dem konungen under ständigt tecknande eller skrifvande lät sig föreläsas och gjorde, att tiden för mig utan otålighet aflopp och att jag fann mig på mitt ställe. Efter några månaders förlopp, 1773, föll det konungen ändteligen in att vilja försöka min skicklighet i teatraliska sammansättningar, om hvilken han ej gjorde sig stora tankar. Han sade sig vara sinnad att låta uppföra ett lyriskt skådespel till Gustaf den förstes ära, då framdeles dess staty på Riddarhustorget skulle aftäckas, och anmodade mig att vara betänkt på planen till ett sådant skådespel och att utföra det efter mitt tycke. Jag lofvade göra mitt bästa och underkasta mitt försök konungens omdöme. Ämnet var mig icke obehagligt. Jag hade att prisa en af de störste konungar och att tillika upphöja de fria konsternas förtjänst såsom bidragande att bevara hans minne för framtiden. Jag fullföljde denna plan i det författade skådespel, kalladt Sveas högtid eller de fria konsternas vördnadsoffer åt dygderna,126 och hade tillfälle en dag på Ulriksdal, då jag var ensam hos konungen, det recitera, däraf tvänne korer af svenska folket såsom omgifvande ärestoden. Konungen afhörde dem med det högsta nöje, och som desse mina vers voro af det ringa antal, som hade att sig af den lyckan berömma, så låter jag dem härstädes införas: Stockholm sira dina torg! Lyckligt är ditt öde skiftadt. Prisa Vasa, som har stiftat Fred och glädje i din borg. Där sig Svea sett med fasa Härjad, ödad, dränkt i blod, Lyser nu en bild af Vasa, Hämdegudens ärestod. Af dess bild, dit blickar sändas Ifrån en tacksam fosterbygd, Hvem känner ej i hjärtat tändas En gudagnista af hans dygd? Där skall hvar svensk sin ifver väpna Mot utländskt våld och tyranni, Och trälen stanna där och häpna
Utskottet är derjemte öfvertygadt att det, under för banden varande förhållanden, skulle både för Banken och det allmänna medföra väsendtliga fördelar, om nyssnämnde summa komme att användas för att inom landet framkalla och befordra en fortgående tillverkning af sådan för jernvägs-anläggningarne erforderlig materiel, för hvars anskaffande högst betydliga summor nu måste från riket årligen utbetalas, och hvarigenom en tryckning på Bankens metalliska kassa föranledes; men då Banko-Utskottet, i fråga om sättet för banko-vinstens användande, icke torde böra till Rikets Ständer afgifva förslag i annat fall, än för så vidt vinsten skall till något Bankens egel ändamål anvisas, och Utskottet således anser det icke vara för sig lämpligt att i afseende å dispositionen af den vinslsumma, som kan komma att till Stats-verket aflemnas, föreslå några vilkor eller särskilda bestämmelser, inskränker sig Utskottet till den hemställan, 50:o att af Bankens sedan 1857 års början upplupna hittills icke disponerade vinst en summa af 1,000,000 B:dr R:mt må med V3 vid slutet af hvarldera året 1860, 1861 och 186‘2 från Banken till Riksgälds koutoret allemnas. Hvad sedermera angår Bankens reserv-fond, så har Utskottet, som anser densamma rätteligen böra utgöras af det belopp, hvarmed Bankens till sedclulgifning användbara tillgångar öfverstiga de af Rikets »Ständer derå anvisade förbindelser, velat till närmare förklarande häraf framlägga en i enlighet med berörde åsigt uppgjord, på Bankens räkenskaper grundad, fullständig utredning öfver reserv-fondens ställning vid 1859 års slut.
Majit insända, samt att under tiden, intilldess Presterskapets aflöning i allmänhet kan varda annorlunda ordnad, söka bereda de af Rikets Ständer åsyftade åtgärder; att, hvad dervid anginge frågan om vice Pastorers och Adjunkters löneförmåner, densamma under sistlidna år utgjort föremål för behandling vid prestmöten i flera stift och dervid i allmänhet erhållit en för tillfället temligen tillfredsställande lösning; att pastoraliekonventioner ock blifvit till ej obetydligt antal, för längre eller kortare tid, uppgjorda och vunnit nådig stadfästelse; att de infordrade uppgifterna om löneinkomsterna ej kunde blifva fullt tillförlitliga ulan en allmän uppskattning af den åt Presterskapet anslagna jord, hvilket omfattande arbete dock svårligen skulle kunnat under tiden efter sistlidna riksdag medhinnas, äfven om nödiga medel till dess verkställande varit anslagna; samt att de uppgifter, som inkommit, äfven i öfrigt icke befunnits så fullständiga eller i vissa fall, sä uppställda, att de, utan ytterligare utredning, kunde tjena till ledning vid aflöningsfrågans behandling, hvarföre ock E. K. Maj:t förordnat en särskild tjensteman inom Ecklesiastik-deparlementet att, så vidt möjligt vore, åt dessa uppgifter bereda nödig fullständighet och öfver dem stiftsvis upprätta sammandrag. Emellertid hade E. K. Maj;t, för hufvudfrågans ytterligare behandling och slutliga afgörande, ansett det vara af synnerlig vigt, om den Kommitté, åt hvilken E. K. Maj:t vore sinnad att uppdraga handläggningen af samma fråga, hade alt följa grunder, som vunnit E. K. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma godkännande, så att tvekan emellan skiljaktiga meningar, åtminstone om väsendtligare delar, ej vidare kunde ega rum. Med anledning häraf, har E. K. Majit, som derföre nu tagit de af Rikets Ständer angifna grunder för en förändring i sättet för Presterskapets aflöning under nådigt öfvervägande, uti högstberörda Proposition dels framställt de förändringar i dessa grunder, hvilka E. K.
Vanliga följden härutaf har äfven visat sig vara att, om under ett år tillverkningens qvantum, af en eller annan orsak, betydligen blifvit minskad, och såsom naturlig följd derutaf priset stegrats, det följande året en öfverproduktion egt rum, som åter lågt nedtryckt priset; hvarefter, ett kommande år, minskad tillverkning med dess följder in - 406 Den 26 Mars e. m. träd t, och så allt vidare uti vexling. Under sådana förhållanden halkar makten att reglera priset och konsumtion utur beskattningens hand. Vill man uti denna befästa densamma, måste, såsom ofvan sagdt är, tillverkningstiden göras så fri som möjligt. Sker detta, kommer större delen af tillverkningen att göras beroende af efterfrågan, ronde hvilken priset blifver för tillverkaren en säker mätare. Först då, sedan priset sålunda erhållit någorlunda jemnhet, kan Staten på dessa priser genom beskattningen utöfva ett säkert inflytande. På grund af hvad jag sålunda nämnt, och ehuru jag helst skulle vilja vidblifva min vid remissen af den Kongl. Proposm uttalade önskan, att bränvinstillverkningen måtte lemnäs fri under hela året, instämmer jag med de Hrr, som tillstyrkt bifall till K. För öfrigt önskar jag, i likhet med Frih. Leuhusen, att propos. å andra mom. af denna § ej må framställas förr än 3:dje g är afgjord. Hr Reutersvärd, Patrik: Man har här åberopat den allmänna grundsatsen, att konsumtionen skulle bestämma produktionen och tvertom. Jag för min del tror, att denna grundsats icke i afs:de på bränvinstillverkningen kan tillämpas förr, än drawbak blifver beviljad. Ty klart är nemi., att om tiden skulle utsträckas, på sätt K. M. föreslår, blefve ovilkorligen större qvantiteter bränvin tillverkade, än som behöfdes för den årliga konsumtionen, hvilket naturligtvis åter skulle hafva till följd att priset skulle falla och superiet tilltaga.
Då hon, efter tre års bortovaro, återkom till fädernehemmet, förtjuste hon alla genom sin skönhet, sina talanger, sitt lifliga och behagliga väsende, ja, äfven genom sin stolthet och den lysande ton hon visste antaga; fy hon gjorde allt med behag. När man härtill lägger den stora förmögenhet hon hade att vänta, var det naturligt, att hon skulle blifva i hög grad beundrad. Lycksökare från alla håll infunno sig till lottdragning om hennes ynnest. Hon skämtade med alla, utan att visa någon företräde. Det var ett vidsträckt fält för hennes stolthet och fåfänga, på hvilket hon gerna jagade, men aktade sig noga att såra sitt vildbråd och sålunda bortskrämma det. Brukspatron St–hals hus hade alltid varit ansedt såsom gästfritt; men sedan Julie emottagit vården om sin fars hushåll – så vida rättigheten att utföra alla de befallningar, ett nyckfullt sinne kan påhitta, förtjenar denna benämning – hade detta till den grad tilltagit, att gubben St–hal många gånger suckade i tysthet, och önskade att Julie snart måtte göra ett val, hvarigenom detta larm och bråk skulle upphöra. Sommaren före de händelser vi nu berätta, hade Waldemar, då han besökte sina slägtingar på Brunkenäs, förnyat bekantskapen med Julie. Såsom barn hade de ofta lekt tillsamman, då han, Gustaf, Carolina och Julie alltid träffades hos någon af de båda familjerna. Han hade icke på många år sett henne förrän nu, då hon redan länge varit hemma från pensionen. Det gick med honom, som med de flesta andra, han blef alldeles bländad af hennes yttre behag, och visade henne mycken artighet; men hans känslor voro likväl ej till den grad fängslade, att de kunde segra öfver eller ens beherrska hans bättre öfvertygelse. Han insåg snart, att hon var lättsinnig, stolt och nyckfull, hvilka egenskaper för ingen del fingo ingå i hans tillkommande makas meritförteckning. Han lade Julies fel på ena vågskålen, hennes skönhet, rikedom och förtjenster på den andra. Nu jemkade han hit och dit; men det ville ej lyckas att erhålla jemnvigt. Vågskålen, hvaruti det bättre låg, flög i luften, den andra sjönk, och dermed var Waldemars beslut fattadt.
Under loppet af 9 år, eller ifrån 18 »3 till och med 1821, har Götha HofRätt 3 år afgjort flera mål. och 6 år fane, än som dit inkommit), inberäknadt balancerne frän de nästföregående åren. Högsta beloppet af balancen af färre afgjorde än inkomne mål* för något af dessa år har varit 243; men om man beräknar alla 9 åren tillsammans, ha, under deras förlopp, inalles blott 301 mål mera inkommit, än som blifvit afgjorde. Om balancen af oafgjorde mål i desärskilda HofRätternejämnföres, uppkommer det resultat, att deri i Götha HofRätt vid 1813 års slut utgjorde nära en åttondel af då inkomne Och från förra året balancerade mål, men 182c icke fullt eo tiondeli hvaremot i Svea HofRätt balancen vid 1813 års slut utgjorde en treti^- öndedel, men vid 182i års slut en tjugufemtedel af Inkomna mål, att således balancen i förhållande till inkomne mål i Götha HofRätt minskats, mea deremot ökats i Svea HofRätt. Till Skånska Hofrätten inkommo ifrån dess början, den 4 julii 1821, till samma års slut, 728 mål, hvaraf 190 vöro då oafgjorde. Hela summan af i Gotha HofRätt, under loppet af år 1821, inkomne och från förra året halancerade mål var 6248 och de vid nämnde års slut oafgjorde 754. Det kan val icke utan Speciel granskning Bil till Ridd. o. Ad.