Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Krån det första ögonblick, då Kongl. Maj.ts bemödanden rigtades pä de tjenligaste medlen att befordra denna förening, var den grundsattsen lika rådande i Konungens hjerta, som den säkerligen var allmän i hvarje redlig Svensk Medborgares, att förbundet mellan de tvenne Skandinaviska Folken' borde stiftas pä villkoren af gemensamma fördelar och er. gemensam frihet. Mep huru skulle detta syftemål vinnas? vare sig genom en sammansmältning af båda Rikena, under åtnjutande af enahanda rättigheter, eller genom deras styrele af en Konung, men med bibehållande af särskildta Regeringslagar ? På afgörandet af denna fråga borde naturligtvis bero, både sättet, hvarigenom föreningen skulle tilivägabringas, och egenskapen af de villkor, som skulle den befästa. Visserligen hade Kongl. Maj:t, lika med hvarje fördomsfri man, insett, att den Skandinavi - 72 Den 13 April. viska halfön, under en spira och en lag, åtmindstone, för forsta intrycket, lernnade en större borgen på styrka och framtida säkerhet, än genom dess delning under tvänne Styrelse-former, som skapade tvänne Folk. Men en lugn pröfning af ti<lens skick och af Nationernas lynnen borde snart vända Kongl. Majrts tankar från ett förslag, som, för att vara nyttigt, borde mötas afett sjelf, villigt bifall, och således förete en möjlighet att utan blodsutgjutelse kunna utföras. De langa tvister och häftiga krig, sorn under den tiderymd, då Norrige till hörde Danmark, så ofta uppstått emellan detta sistnämnde Rike och Sverige, kunde ej annat än, i hög grad, hafva verkat på Norrmännens begrepp och öfvertygelse. Dika främmande för grundsattserna till Sveriges administrativa författningar, för dess särskildta Stånds rättigheter, för dessas tillämpning och tid efter annan undergångne jemkningar, sorn Sveriges Inbyggare voro, för Norrige» inre Statshushållning och verkliga tillstånd, trodde sig Norrmännen se, i en sammansmältning med Sverige, endast ett säkert ok, och, i flera af Sveriges inrättningar, endast kraftiga medel att oka tyngden deraf.
Utskottets i slutet af betänkandet under punkten 3:o afgifua förslag med den förändring, att i stället för ordet aelementarläroverken» infördes orden: »universiteten, elementarläroverken och folkskolorna»; så beslöts nu, uppå framställning af Friherre af Ugglas, att de öfriga Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas att Ridderskapet och Adelns ofvanberörda beslut biträda. 422 Prot.-Vldrag den 17 Juni 1863. Fran Hogv. Preste-Slåndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedan omlormälda Utlåtanden : JV$ 104, i anledning af väckt motion, angående användandet af Kronans hus; M 105, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående i vissa ofseenden förändrade föreskrifter i fråga om sättet lör utarrenderingar af Kronans egendomar; M 106, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring och tillbyggnad af Kronans egendom M 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riks—arkivets samlingar m. m., dels väckta motioner om anslag till en nybyggnad för Riks-arkivet och Kongl. Bibliotheket; JV$ 107, i anledning af väckt motion, angående förut varande arrendatorers företrädesrätt vid förnyad utarrendering af boställshemman; J\!i 108, i anledning af väckt motion, angående upplåtande åt hemman inom Norrbottens län, af mindre, Kronan tillhöriga jordrymder derstädes, emot utgörande af skogsränta; M 109, i anledning af väckta motioner, angående Sala silfververks återgång till Statens disposition; JVS 110, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till staden Malmö af förra fästningsbastionen Nyköping; M lil, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af Kronan tillhörig mark, för anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof; M 112, i anledning af Kongl.
Att ett enda Medicinskt läroverk skulle nedsjunka till en special-skola synes vara ett påstående förbehållet dem, som icke förmå att göra sig full reda för theoriens och praktikens ömsesidiga inverkan. Är praktiken nödvändig för theoriens utbildning, så skall väl denna blifva kraftigare, der praktiken är mera mångfaldig; hvaremot den theoretiska undervisningen, så väl som den praktiska, är blottställd för att sjunka till en special-skola, der de icke äro med hvarandra förenade. d) Att verksamheten befordras genom täflan kan icke nekas; men medicinen är numera i vårt land redan hunnen till den höjd, att åtminstone läroverket istockholm ingått i täflan med de utländska läroverken och någon anledning att detta lyckliga förhållande skulle upphöra genom läroverkets utvidgning förefinnes icke. e) Att faran af förströelser för de studerande är större i Stockholm, kan medgifvas, endast så till vida att flera tillfällen dertill erbjuda sig; men dessa äro dock af beskaffenhet, att den fördelaktiga inverkan på det unga sinnet, sorn en del 56 Stals-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). af dem otvifvelakligt medföra, motväger den skadliga följden af de öfrige; hvaremot universileterna knappast erbjuda andra förströelser an sådane, som ovillkorligen aro menliga. f) Att lefnadskostnaden i Stockholm skall vara större kan alldeles icke er kannas, emedan det är lättare att här inskränka sig. Dessutom finnes här flera tillfällen till förtjenst; äfvensom ock kostnaden minskas genom lärokursens förkortande. g) Att stipendierna icke kunna flyttas, synes vara en särdeles underordnad omständighet, om den än vore bevisad, hvilket den icke är. h) Att flyttningen af de studerande till hufvudstaden kan medföra politiska vådor, synes vara ett påstående, sorn man gjordt rättast att icke framställa. I en större stad, såsom Stockholm, försvinner till stor del den korporationsanda, som åt en dylik institution, förlagd i en småstad, gifver en falsk rigtning.
Från H ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Af det bos Ståndets Electorer i dag hållna Protocoll inhemtades, alt till ledamot af Conslilutions-Utskottet under Biskopen Doctor Nibelii frånvaro, utsedd blifvit Professorn Doctor Thomanderj dertill han ock genom Protocolls-utdrag legitimeras skulle. S. D. Föredrogs Högh Ridderskapets och Adelns, i Protocolls-Utdrag af den 29 December sisth, meddelade beslut alt tillkännagifva Stats-Utskottet, det Rikets Ständer beslutat, att af Bankens vinstoch capital-öfverskott 2,311,216 R:dr 41 sk. 5 rst. skola af Rikets församlade Ständer till allmänt nyttiga ändamål disponeras, att med en femtedel årligen, från och med år 1841, utbetalas, på det Utskottet måtte blifva i tillfälle att taga denna summa Bih. lill R. St. Prot. 1841. 9 Sami. 2 Band. 2 IO Prot, TJtch', d, 13 Jan, 18/p. i beräkning vid uppgörandet af förslag lill de utgifter, som under namn af Extra Stats-reglering eller i sammanhang dermed komma att föreslås; och voro de öfrige Stånden inbiudne att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ståndet, som icke fann för godt att inbjudningen antaga, ville, på grund af hvad Rikets Ständer rörande Bancovinslen beslutat, och i enlighet dermed, öfverlemna åt Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten att gemensamt inkomma med förslag om dessa medels användande lill allmänt njttiga ändamål; hvarvid Ståndet ansåg hufvudsakligt afseende böra lästas vid de flera behof, som i Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 354 finnas under Litt. Och skulle de öfriga respect. Med-Stånden vänligen inbjudas att i detta beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D.
Då jag 1823 och nu blifvit öf - 92 Den i5 Februari i e. m. ver tyga d att, i det förhållande Iggeström var, hans tjenstgöring varit af den beskaffenhet, att han åtminstone kunnat åtnjuta missrakningspenningar, och då den nu ifrågavarande summan utgör föga utöfver hvad de hade gått till, kan jag ej finna annat än billigt, att låta honom få denna afskrifning. Han har oförviteligen uppfört sig som tjensteman, hvarföre jag tror att summan kan efterskänkas utan det ifrågasatte vilkoret, emedan han genom det icke vore fredad från ytterligare kraf. Uppå derefter framställd proposition blef StatsUtskottets yttrande N:o 889 af Ridd. och Adeln bifallit. Herr Hjertaj Gustaf: Jag anhåller endast om ordet för att reservera mig emot ett beslut, som Ridderskapet och Adeln fattat, om rättighet för RiksgäldsGontoret att upplåna medel i fall brist skulle uppkomma uti de beräknade inkomsterne. Jag väckte en motion vid Riksdagens början, vid inkomstregleringen, der jag anhöll att Utskottet skulle föreslå creditiven i sammanhang med densamma. Rikets Ständer hade då kunnat känna förhållandet, ställa sina beräkningar derefter, och beräkna inkomsterna lågt. Utskottet afstyrker mili motion och narrar Rikets Ständer till hög inkomstberäkning, men nu på slutet, sedan hvar Den i5 Februari i f. ro. 93 och en inser att inkomsterne äro högt beräknade, säger det att RiksgäldsContoiret skall få upplåna fyllnaden i fall af brist. Det är emot ett sådant ingrepp i beskattningsrätten, att man, sedan man afstyrkt en sak, hvilken skulle afhjelpa hela frågan, sedan man högt beräknadt inkomsterne, derefter kommer med ett nytt tillstyrkande, som jag mäste reservera mig. Herr Lefren s Johan Pehr: Hvar och ens rätt att reservera sig är fri, men en annans rätt att yttra sig öfver reservationen är äfven lika fri. StatsUtskottet hade vid början af Riksdagen fått emottaga återremiss på Inkomst-Betänkandet. I anledning deraf har beräkningen skett. StatsUtskottet bar ej haft för plan att narra någon.
Förordningen den 13 Juni 1800, förvara och påstå fortfarande verkan af de, jemte skuldsedlarne, uppvisade borgensskrifterne; — att fastän sakens beskaffenhet fordrat, att, vid obligationernes första utgifning, skuld och löftesförbindelserne skrifvits serskilt, hvar för sig, någon anledning deremot ej varit för handen att, vid samtidigt uppgifvande, genom samma person, af dessa, å en och samma handling befintliga förbindelser, meddela mera än en, för dem begge gemensam påskrift härom; samt att då, i händelse meningen skulle hafva varit att från förnyelse utesluta den, å låndokumentet jemväl tecknade borgensförbindelsen, sådant otvifvelaktigt bordt yttryckligen gifvas tillkänna, så innehåller likväl påskriften af den 12 Juli 1836 icke något, som i ringaste mån antyder en dylik afsigt, utan ådagalägger fastmera ordalydelsen af samma påskrift, att de då uppvisade obligationerne blifvit ”till juli kraft och verkan” således utan någon inskränkning, förnyade, hvilket förhållande, vid samfälldt betraktande af ofvan anförde omständigheter, synts mig ännu klarare framstå i dagen. Emot denna tillämpning af H. E. Hr Grefve af Wettersfcedts ifrågavarande påskrift anmärker Hr Justitieombudsmannen: att namnen under berörde påskrift voro desamma, som funnos under BarthelemyKassans ursprungliga förskrifningar, men att Kabinettskassans borgensförbindelser deremot skulle visa ”andra namnteckningar” hvilket förmenades nogsamt utmärka en emellan dessa begge kassor iakttagen skillnad; att icke styrkt vore, det namnteckningarne under påskriften af år 1836 vid den tiden varit för Iiabinettskassan gällande; samt att framlidne II. E. Hrj Grefve af Wetterstedt ej ”bevisligen egt rättighet” att ensam å denna kassas vägnar någon förbindelse sig ikläda. Men, må det tillåtas mig att fråga:
"Min vän", svarade Ros mycket allvarligt, "jag är också verkligen rätt belåten med den gåfvan." "Nå, hvad kan du väl önska mera?" återtog Erik, "nu är fältet fritt för en nästan obegränsad utveckling af alla folkets inneboende krafter." "Och", inföll här Ros dystert, "hvad vill du att jag skall tro om djupet och halten af krafter, hvilka nu såsom en gåfva imottagit hvad dem rätteligen tillkommit redan för århundraden sedan?" "En gåfva? Du betonar för andra gången detta ord; hvad menar du dermed?" frågade Erik. "Jag menar helt enkelt att den bästa egendom är den", genmälte finnen, "som man sjelf förvärfvat sig och att en sådan är vida att föredraga framför hvilken gåfva som helst." "Du kan väl inte neka att i Finland just en påtryckning ifrån sjelfva massan af folket hufvudsakligen framkallat denna sakernas vändning", utbrast den unge svensken med värma, "så har åtminstone jag alltid uppfattat hela den fennomanska rörelsen och äfven den så kallade 'språkfrågan'. Det finska folket har ändtligen vaknat till fullt medvetet lif och går nu med sjelfförtroende sin nationella utveckling till mötes. De djupa lederna ha genomträngts af ett stort och ädelt sträfvande." Erik tystnade och Ros förblef svaret skyldig. "Nå, men så tala då, gillar du kanske inte min uppfattning?" sporde den förstnämde ifrigt, "just du vore då, besynnerligt nog, den förste finne jag råkat, som numera inte tror på sitt folks pånyttfödelse!" "Huru många finnar har du råkat sedan du kom till Finland?" frågade Ros sarkastigt. "Men se der", fortfor han och utpekade med handen en vidlyftig skärgård, imot hvilken de styrde kurs, "de der öarne tillhöra Finland, det är Åland, nåväl, huru många af dess sextontusen invånare tror du förstå ett enda ord finska? Var öfvertygad derom, inte många hundra, och alla, jag säger alla, förklara att de inte äro finnar och skulle blygas", tillade han kallt, "att anses för sådana." "Åland är ett undantag", genmälte Erik, "och ett undantag gör inte regeln.
I Borgare-Ståndet företogs, med anledning af PresteStåndets Protocolls-Utdrag, denna fråga, en gång då blott få Ledamöter voro närvarande, och jag förtröstar på, att detta Stånd skall ändra Beslutet, om Ridderskapet och Adeln gemensamt med Bonde-Ståndet dertill inbjuder det. Jag anhåller derföre om proposition U6 Deri 18 December. till bifall å Betänkandet, samt inbjudning till de andra Stånden, Öfvertygad, att ingen far, ingen vän af det unga slägtet inom fäderneslandet skall anse saken öfverflödig eller lik giltig Herr Lagerhjelm,: Den siste värde Talaren frugtar, att man missförstått honom. Om det är en sanning, så lärer dock ingen missförstå de yttranden, som af Talaren å hans sida blifvit fällde: att Docenturer bortgifvas genom inflytelse af nepodsme; att ingen admitteras till Examen, utan att hafva betalt Collegii-pengar; 0. s. v. Och då jag icke utan vördnad kan yttra mig i detta ämne och på detta rum, ej allenast för det Stånd, inför hvilket jag talar, utan äfven för den Embetsxnanna-Corps jag här hör anfallas; samt ett sådant klander icke tillhör Riksdags-öfverläggningar; så kan jag ej annat än ogilla motiverne för Revisionen, och afstyrka densamma häldre än att bana väg till den, medelst åtgärder, hvarigenom dess välgörande verkan helt och hållet förfelas. Jag styrkes härtill ytterligare af de mått och steg, som Kongl. Maj:t redan vidtagit rörande Undervisningsverken i allmänhet, hvilka, enär tiden är inne, lära utsträckas till de högre Undervisningsverken. Jag har ej skäl förmoda, att BorgareStåndet skall frångå sitt beslut; tvärtom skulle man väl hafva skäl att anse det, såsom efter mogen öfverläggning fattaclt, komma att bestå.
Sedan han helsat Kathrina och Hebla vände han sig till Sigrid, som stod blyg bredvid sin far, och då han tog hennes hand för att helsa, märkte hon i hans handtryckning så mycken mening, att hon rodnade ännu mycket djupare. Nu tog herr Erik till orda och sade, att fru Ebba önskade, det de unga skulle komma till staden. ”Hennes frudöme rädes att hertig Carl dock möjligen ännu i sommar, kunde komma för att belägra fästet, och han kunde väl lätt skicka en liten galeja hit ut i skärgården, för att kapa bort det fagra bytet härifrån Qvidja, och sedan hålla det som en gisslan att dermed tvinga henne till eftergift. Hon längtar nu ock mycket efter att hafva sina unga döttrar omkring sig.” ”Ja, vi komma genast”, svarade straxt Hebla, och Karin tillade: ”Herr Erik, vill ni väl utdela befallning om slup och roddare?” ”Vi äro just hitkomne, Enevald Fincke och jag, för att exportera jungfrurna lämpligen till staden.” ”Men säg mig”, utbrast Hebla, ”Arvid Eriksson är ju kommen. Är han allt lika glad? Det skall bli roligt att få någon att skämta med! Alla äro här så högtidliga och tråkiga.” ”Tror jungfru Hebla att en gammal karl, som har vigtiga förrättningar, skall hinna med att mycket bry sig om en så der liten jungfru?” ”Liten, alltid liten, jaha, just som det vore så vackert om jag vore så lång som J, herr Erik; ja det vore rätt, det är visst, låt se att hur liten jag än är, skall han nog prata med mig. Gammal karl! ja hvad sen, han är glad och icke en sån der trumf, som ni alla med edra kyrkminer. Farkär var än mer gammal han, men nog höll han ändå af sin barnsliga Hebla”, och så trillade stora, klara tårar ur hennes lifliga, blå ögon. Arvid Eriksson Stålarm, af Sigismund tillsatt att öfvertaga högsta befälet i Finland, hade inträffat i Åbo. Han hade just låtit anmäla sig till besök hos fru Ebba, då de unga flickorna nyss inträffat på slottet. Mötet var i början något stelt. Arvid
Med stöd af den erfarenhet 1810 års Författning lemnat, och med full kännedom om ej mindre hennes fel, olägenheter och brister, än sättet och medlen att dem afhjelpa, har Herr von Törne återfört denna Bevillnings-Lag till dess ursprungliga; med dess grunddrag öfverenstämmande syftemål, en rättvis och jemn fördelning af Statsbördorne, till bestämtig. het och enkelhet i föreskrifterne och i organisationen för dess verkställighet, till kraft och säkerhet. Hans tryckta project till Bevillnings förordning och betänkande dertill, bära vittne derom, dit jag hänvisar en hvar, sorn vill göra sig den mödan, att i detta vigtiga ämne sysselsätta sin uppmärksamhet och tankeförmåga 1 afseende på 1810 års Bevillnings-Stadga kan med skäl anmärkas felaktigheten af den der inrättade Minimi tariffen. Stridande med ltufvudgrunden, delade och försvagade den dess kraft, och förledde endast till misstag! vidare: att der saknades säkra och be-tämda föreskrifter för uppgörandet af liemmansvärden, sorn slumpvis häriförde till vissa classer och, till större delen beroende på Taxeringstnäns olika omdöme, måste utfalla olika i särskildta Taxerings district och Btviilningi-Utikoilttt Betäniandtit» Län, hvarigenom ojemnhet uppstod i fördelnin. gen af den bevillning, sörli egentligen hviladå på jorden i att alla ringare tillgångar voro frii från beskattning, då deremot, om för de samma erlades inkomst afgift, ert betydlig Summa skulle inbringas till fullkomlig ersättning för skuldena afdrag: alt alla Tjenstemän med indeld lön voro öfver billighetens gränsör skonade: att hus i Städerne, hvaraf behållen inkomst borde påräknas, blifvit från afgift befriade : och att denna Beviilningsiag var i föreskrifterne för verkställigheten, så obestämd och invecklad, saint organisationen af TaxeringsCornmittéerrie deruti si felagtig, att Sådant allt, i förening med Systemets nyhet, oivifvelagtigt skulle, i synnerhet höä mindre erfaime Taxeringsman, föranleda tilt hinder, oreda och missbruk:
Yid granskning af dessa upplysningar hade likväl förekommit, som skulle betydligen olika grunder blifvit följda vid hoställsuppskaltningen, så att, för bestämmande af ett boställes taxeringsvärde, dess behållna afkomst kapitaliserats efter ömsom fyra, ömsom fem och för e't uppgifvet boställe inom Christianstads län till och med efter sex procent. Då emellertid all anledning vore för handen, att de ojemnbeter, som vid första tillämpningen af en Bevillnings-förordning med nya grunder för uppskattningen lätteligen kunnat uppkomma, skulle rättas, då förändring i fastighets-laxeringen nästa gång komme alt ske eller år 1865, syntes det Kongl. Majit. som olägenheten ali ytterligare under en statsregleringsperiod bibehålla det provisoriska tillståndet i Lands-stalens lönereglering skulle vara mindre än alt redan nu antaga de värden, som vid 1862 års uppskattning blifvit åsätta. I betraktande häraf och då fullständig utredning jemväl saknades, i hvad märi boställsräntorna för vissa fall i värdena ingått, men, sedan uppmärksamheten blifvit fästad å den olika tillämpning af föreskrifterna i § 6 af Instruktionen för taxeringsförrättningarne, som hittills egt rum, det borde kunna antagas, att desamma vid en förnyad taxering skulle mera noggrannt följas, har Kongl. Maj:t nu föreslagit, ett Rikets Ständer, med antagande af den grund, att ifrågavarande Lands-stats-ljenstemäns boställen framdeles skulle i stat upptagas till en afkastning af tre procent af det värde, som vid Bevillnings-taxering af Pröfnings-komité komme att dem åsättas, ville för instundande statsregleringsperiod medgifva att den nu för dessa Landsstats-tjenstemän gällande stat mätte, likasom den för Lands-staten i öfrigt, blifva provisoriskt gällande, allenast med de förändringar i afseende å vissa löntagare, som af särskilda framställningar kunde blifva en följd.
Föga behagligt tyckes det mig vara att mottaga dessa uppmärksamheter, åtföljda af så många ovänliga tankar och sådan ovillighet; ty det kan icke gärna vara eder obekant, huru i de flesta fall ungherrarne i tysthet beskärma sig öfver detta bruk, det besvär och den otrefnad de däraf hafva. Men om ni taga den saken lugnt, borde ni ändå åtminstone skänka en. tanke åt edra medsystrar, som en gång varit unga, och som nu båda könens ungdom ej längre anser värda mycken uppmärksamhet, så vida icke något särskildt mål eller önskan därmed kan vinnas. Ja, på supéer ser det nästan ut, som om dessa äldre damer ej ens vore värda få smaka något af alla dessa läckerheter, som betunga bordet, så tätt omringa de unga herrarne detsamma för att servera de unga damerna och i skydd däraf — sig själfva. Det är ju den enda fördel de kunna framtvinga ur detta » fåniga » serveringssystem. Äfven kan det icke vara er obekant, huru husmödrarna klaga öfver, att sedan detta bruk blef gängse, de för sina supéer må- ste beräkna dubbelt så mycket af all mat mot förr. Icke därför att er matlust blir så mycket större, kanske tvärtom, men därför att herrarne, i ifvern att servera sin dam och i hopp att så länge som möjligt blifva henne kvitt, upplägga stora portioner af likt och olikt, som kanske så föga faller den unga tärnan i smaken, att endast ett par bitar däraf försvinna inom hennes » rosenläppar », under det att det öfriga sprättas omkring med gaffeln och sålunda sammanrördt kommer åter ut i köket i oanvändbart skick. » Oanvändbart », utropen I, » det kan ju gifvas åt de fattiga och sålunda komma till välsignelse! » Ack, veten I icke, hur föga lämplig de fina supéernas mat är att stilla den fattiges hunger! M. af Iduns Modeoch Mönstertidning är nu tyvärr alldeles utgånget och kan ej vidare anslcaffås. Äf den 10,000 exemplar starka upplagan finnes ej ett enda exemplar kvar. Med bästa vilja kunna vi sålunda ej tillhandahålla detta nummer åt dem, som prenumererat så sent som i slutet af januari. Modetidningens februarinummer åtföljer veckans nummer af m Idun. Redaktionen.
Landaboken är grundad och oni vidden af den rätt till hemmanen, som Kongl. Maj:t och Kronan, enligt åberopade donations-, saluoch förpanlnings-brefvens lydelse utöfva!, Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit i Nåder täcktes föranstalta, ali, genom behörigen förordnadt ombud å Kongl. Majits och Kronans vägnar, stämning till vederbörlig Domstol blefve ullagen och talan utförd örn återvinnande af Kronans jordegandeoch disposition s-r ä 11 till ifrågavarande hemman. Sedan Preste-slåndet, i anledning häraf, uti serskild underdånig skrifvelse, jemte framställning af de förhållanden, som ansetts ådagalägga kyrkornas och presterskapets dispositionsrätt til! berörde hemman, yttrat den underdåniga förhoppning och önskan, att Rikets Ständers i förenämnde hänseende gjorda begäran icke matte varda i Nåder bifallen, så och efter det underdåniga utlåtanden i ämnet blifvit afgifne af ej mindre Consistorium i Götheborg, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands Län och Kammar-kollegium, än ock af Juslilie-kanslers-embetel, har Kongl. Majit förklarat