Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af delta skäl, och i händelse det vore möjligt att häruti ännu kunna åstadkomma någon förändring, skulle jag med afseende på hufvudstadens behof i denna del, vilja föreslå ett tillägg, hvarigenom denna olägenhet upphäfdes, nemi. så lydande: ”Dock atti de städer, hvarest skolundervisningen hufvudsakligen besörjes såsom en för hela staden gemensam angelägenhet, anslaget tillfaller liela staden.” Äfvenledes och af det skäl, att här i staden finnas flera vederbörande, som hafva folkundervisningen om händer, och troligen skulle komma att tvista om dessa medel, derest icke uttryckligen stadgas huru de skola uppbäras, samt derföre alt, då bär egentligen är fråga örn bevillningsmedel, som ingå till folkundervisningen, det synes förmånligast, alt, ehuru åtskilliga skoldirectioner finnas, medlen disponeras af en styrelse och af stadsnämnden, sorn förvaltar och redovisar de allmänna bidragen till fattigvården, hvarmed dessa medel stå i närmaste sammanhang, ville jag föreslå, alt i mom. e) efter ordet skolstyrelsen må tilläggas: i Stockholm till stadsnämnden. Vidare och då man också i mom. e) alldeles förbisett Stockholm, tillstyrker jag, att i detta mom. dels efter ordet ”församlingar” på första raden tillägges: ”eller städer” och dels efter orden ”landshöfding och biskop” måtte tillsättas ”eller i Stockholm af Ofverståthållaren med vederbörande, som föra styrelsen öfver skolväsendet.” Om propos. å dessa förändringar har jag äran anhålla. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Sedan nu tre RiksSt. hafva fattat sitt beslut genom antagande af delta betänk., så utgör det numera ett R. St:s beslut. Deruti skulle likväl med de öfriga Ståndens begifvande ännu några ändringar kunna göras, och då de tillägg Frih. Sprengtporten begärt, synas mig vara ganska lämpliga för Stockholms stad, har jag ingenting emot att de blifva af 15. o. Ad. antagna. Möjligen inträffa samma förhållande i andra städer med större folkmängd, såsom Götheborg, Norrköping och Carlskrona.
Ständer föreslogo, och Kongl. Majit i Nåder vidtog medel, att upphäfva det onda man då med skäl öfverklagade, genom upphäfvandet af Brännvins brännings-förbu-1 det, hämmandet af skadligt öfverflöd, genom klokare fördelning af Bevillnings-bördan , eller åtminstone lindring i bevillnings-summan, samt derigenom, att åtminstone ej befordra Nederlags-handel 1 ett land, hvarest Capital saknas till de nyttigaste handels grenar (spannemålshandeln) så gjordes något eller mycket för att upphäfva de skadliga orsakerne! Men dels måste verkingarne af det redan inträffade fortfara, der de ej kunde sjelfmant upphöra, dels måste andra åtgjärder vidtagas , för att' ersätta det onda sorn uppstått. För att bereda ett båttre tillstånd gjorde man föga. Man må val lemna den enskilda förmågan all erforderlig frihet, att söka sina egna fördelar, men man mäste tillse, att desse äro förenlige med det allmännas, samt att den sig sjelf lernnade förmågan kan bli verksam. Ty stundom måste den enskilda förmågan stödjas och rigtas, den enskilde hugen väckas; aldra heldst då olycksförenande orsaker nyss blifvit undanröjde, men verkningarne ännu fortfara. Genom lån sökte man afhjelpa den förlägenhet, sorn vid 1815 års Riksdag öfverklagades, men dels hade en ringa del af olycks-orsakernas verkningar då yppat sig, dels inträffade allmänna verlds-brytpingar, dels missbrukades låne-medlen , dels cxvn Starsoch Banco-Utsiottens Utlåtanden. kunde ej den egenteligen behöfvande jordbrukaren draga fördel af denna hjelp, Yinglerierne med fastighetsoch vexel-handel medförde Concurser, som först efter denna tid fullständigt utvecklade sig, och bragte månge förut burgne derjemte på fall. Allmänna handels-ställningen förändrade sig; påräknade inkomster och fördelar af rörelsen försvunno i liera af Rikets handels-städer hvaraf kringltg_ gande delar af landet äfven hade sin känning.
Palmstjerna erhöll ordet och förklarade, det han afstålt från sin anhållan om återremiss. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, med anledn. häraf, alt så vida fråga nu vore om framställande af propus, å det yrkande, som Frih. Palmstjerna, elter det han frångått sin begäran om återremiss, hade framställt, H. Ex. finge fästa uppmärksamhet derpå, att en sådan propos. redan blifvit gjord , enär sagde yrkande, derest H. Ex. icke misstagit sig, åsyftat enkelt afslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då jag sista gången hade äran yttra mig, tillstyrkte jag afslag pä den grund, att fjerdingsmannabefatlningen för närvar, är ett kronobeslyr, hvarifrån säterier samt rå- och rörshemman äro genom de adeliga privilegierna befriade. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade härefter, att det visserligen icke mötte något hinder för att framställa propos. i de ordalag Frih. Palmstjerna uppgifvit, men att det icke varit vanligt alt anföra skäl för besluten. Hr von Troil: Jag hemställer endast vördsamt, då redan en del af betänk, är återremitteradt, huruvida det är skäl, att R. o. Ad. fattar ett annat beslut om en annan del, och får derföre ännu en gång anhålla om propos. på återremiss. Frih. Cederström: Jag anhåller att få veta, huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat R. o. Ad:s svar pä den sisla propos. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Hr Gr. o. Landtm, anser det vara riktigare och lämpligare, att propos. framslälles helt enkelt pä afslag af ifrågavar. punkt, sä yrkar jag visserligen icke att propos. må framställas i de ordalag jag uppgifvit, och som innefatta de skäl, på hvilka jag anser afslaget höra grundas. Om R. o. Ad. afslår punkten, sä är jag för min del öfvertygad, att det sker på de skäl jag tagit mig friheten yttra, och då är mitt ändamål vunnet.
– John skall inte lägga sin näsa i blöt. Det här angår inte John alls, utropade lilla Christine. – Angår det mig inte, att min endaste syster sviker tro och lofven? – Jag förlåter John aldrig, om John säger något till söta far eller till Wachtmeister. Vagnshjul rasslade i sandgruset utanför. Herr von Jacobson stammade några osammanhängande ord, och lilla Christine satte sig vid sybågen och började sticka nålen härs och tvärs utan att följa mönstret eller räkna styngen. Dörren rycktes upp, och Wachtmeister kom stormande in. John gaf honom ej tid att hälsa, utan antastade honom genast. – Svåger Wachtmeister – herr von Jacobson och syster Christine – – Det här låter som en presentation, den är fullkomligt onödig. Hör nu på, mina vänner, jag kommer med stora nyheter – – Nej, svåger Wachtmeister skall först höra på mig! I svågers frånvaro ha herr von Jacobson och syster Christine – Grefven såg från den ene till den andre, medan han sparkade undan några skärfvor af vasen, som lågo i vägen för honom. Så skrattade han muntert: – Jag ser, att herrskapet dansat omkring med åtskilligt, och att somliga uppträda i en kostym, som minst sagdt ej är anständig, ej ens på landet. Grefve Wachtmeister mätte John från kasketten till de nedsmorda stöflarne, och innan John hann afbryta honom, fortsatte han: – Jag medför nyheter. Kuriren anlände just nu med notifikationen om konungens död den 29 mars, femtifem minuter till elfva på förmiddagen. John grep svågern våldsamt om armen. – Är detta sant? ropade han. – Nå, nå, nyps inte så förbåldt! Min bäste John, din varelse är verkligen alltför negligerad. Skulle du inte godhetsfullt vilja skifta kostym, innan vi resonnera politiken – Men John hörde honom ej. – Gustaf den tredje har då slutat sitt lopp, och hans gärningars lön väntar honom, sade han långsamt och lade handen öfver ögonen. Bländverk och lögner skola ej förvilla eftervärldens omdöme. – Han är då död, utbrast von Jacobson, som hittills stått tyst. Hans röst väckte John ur funderingarna till känslan af sin plikt.
Jag befarar, att det finnes medlemmar af detta Stånd, hvilka af fruktan att denna föreskrift eller rättighet skulle gifva Departements-cheferna en alltför stor makt, vilja afslå §:n. För min del anser jag denna föreskrift icke vara af betydenhet, emedan en dylik makt redan finnes hos Stats-Secreterarne. Under loppet af sista riksdag utfärdade K. M. den 11 April 1835 ett circulär af följande innehåll: "Vi ”gifve Eder härmed i nåder tillkänna, det Vi, till befordrande af drift och verksamhet i ärendernas gång, i nåder ”beslutat-, att Stats-Secreterarne, hvar för sig, skola hafva ”tillsyn öfver verkställigheten af Våra beslut, och öfver vederbör. embetsverks åtgärder i de ämnen, som tillhöra de ”särskilda Slatsexpeditionernas befattning, med skyldighet ”att i allt, hvad derunder begripes, med sådan uppmärksamhet följa ärenderne, att de af deras gång alltid må äga ”öfversigt, och städse vara i tillfälle att göra oss redo. ”Till följe hvaraf det skall åligga Eder, att hvarje månad ”hos vederbör. Stats-Seereterare anmäla den verkställighet, ”sorn skett af de befallningar och beslut, sorn, under loppet ”af föregående månad, blifvit Eder i nåder meddelade.” Nästa §, sorn från hnfvndfrägan kan och bör afskiljas, är den 4 >:< Den stadgar: ”Går Konungen i falt, eller ”lill allägsnare inrikes orter reser, förordne tre ledamöter af Statsrådet, under den ord för., som Den 22 Februari f. m. 'Nian antingen ibland Prinsar af sitt Hus, eller "ibland Statsrådets ledamöter, särskildt näin”ner, att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifter. Med de mål Konungen då sjelf afgör, förliålles på det "sätt, som 8 §:n stadgar.”
Man kunde väl förklara Realisationen beståndande, så länge en skilling finnes i Bankens hvalf att erbjuda sedelhafvaren, och vara obekymrad vid det gränslösa lidande, som allmänna rörelsen skulle vidkännas genom rörelse-medlets indragning; men jag kan icke vara likgiltig för den olycka, som derigenom skulle tillskjmdas Riket. Den motsatta åsigten gör sig äfven förvissad, att sådant aldrig kan inträffa; ty Realisationen skall, säges det, medföra förtroende och capital, och närings-friheten veta att deraf begagna sig till den utveckling af industrien, som ensam förer National-rikedomen i spåren. Jag vet, att hvar och en, som icke ovilkorligt och utan begränsning erkänner denna sats, dömmes till okunnighetens och fördomarnes mörker af dem, som känna sig vara i besittning af tidens upplysning; men jag har intet val, då öfvertygelsen måste uttalas. Jag kan icke anse Sverige, detta fattiga land, till den grad vara oberoende af krigets olyckor, att Ständcrne böra föresätta Konungen, hvilket årtal Realisationen hör till verkställighet befordras, äfven om jag i öfrigt ansåge det lämpeligt. Man är i allmänhet ense derom, att tvänne för Riket ganska gynnande Den G J u 1 i i f. nj. omständigheter understödde 1776 års Realisation, nemligen ett ymnigt sill-fiske och en mycket lönande frakthandel. Dessa tvänne omständigheter förmådde väl uppväga verkan af 1783 och 1784 årens missvexter; men det sedermera inträffande kriget medförde likväl den verkan , att utelöpande Bancosedelstocken minskades från 6 millioner till en million under den tiderymd af 14 år, hvarpå Riksgälds-sedlarne uppkommo. Man är äfven ense derom, att i8o3 års Realisation åtföljdes ej allenast af flere välgörande ekonomiska författningar och åtgärder från Styrelsens sida, utan äfven af den fördelagtigaste jernhandel Riket någonsin ägt. De fördelagtiga förhållanden, som understödde och åtföljde dessa Realisationsperioder, finnas icke nu. Sillen söker icke i mängd Sveriges kuster.
Herr von LnZeström, jsobsn ^latsiias; Herr Grefwe Uvenkjolmg förmodan att ett sädant brott more omöjligt fär jag wcdcrlägga med hwad som hände 1789, dä Landt - Marskalken twärt emot Riddcrstapct och Adelns beslut undertecknade säkerhets - acten. Grefwe I^örvenöjolm: Om härom nägot bör stadgas, tior jag alt detta säsom en np fräga bör till ConstitulionS - Utskottet äkerförwisaS. Friherre Loderström: När i 79 § är stadgadt om formaliteterna när Riksdagen skall slutas, och densamma här är äbcropad, bchbfwes ju intet widare tillägg. Herr van 8 c k ant 2 : Om det ock skulle wara en följd af den 79 Z, skadar ju bock icke att det här införes. Herr 1 k n m kpckte äfwen för sin del att bet ej kunde stada, om man satte likmätigt Ståndets beslut. Friherre Stjernstedt, ansäg ben 8o § fullständigt determinerad, och frugkadc att tillägget kunde werka obestämdhet. Efter nägon korrt öfwerläggning, gillades denna § med tillägg af orden efter förutgänget beslut '. sitt Ständ, hwilkct skulle införas efter orden LandtMarstalkcn och Talemänncn. 8r § Bifölls med tilläggning af ordet underdgnrga framför assteds-uppwagtningar. Herr Den 2Z GctobeL. 4575 HerrGrefwcn och Ordföranden: Sedan nu Riksdags - Ordningen är genomgängen och granskad, sär jag till Högloft. Riddcrskapet och Adeln hemställa om sättet huru tjenligast en jämnkning skulle kunna werkställas med de andra Ständcn, sä att wi mätte kunna Lfwerenskomma om denna grundlag och densamma Konungens sanction underställa. Herr von 8ckant2 föreslog att den» na jämkning mätte werkställas pä det sätt som i 72 Z af denna Riksdags - ordning är uppgifwet.
Vid fjorden synas en hop barn sptidda på stenar kring vattensamlingarne, som B högvattnet B qvarlemnat på stranden; de kasta till mals efter andra flisor och stenar, som föreställa skalar och hvalfiskar! Nigra unga män, bland dem Kalim.antis brorson, Marcus, sätta sina kajakker i sjön, de halfvuxna pojkarne hjelpa till att skjuta ut, o ' ch snart flyta de små farkosterna, lätta som svanor, fram öfver vattenytan och försvinna ur sigte. På det platta hustaket sitta de båda systrarna salame och Marie i luftig ofvandragt - också ett sommartecken; de hafva nämligen afkastat duntröjan, det enda klädesplagg. de bara ofvan på linnet. På underkroppen åter bära de oföränderligt, året om, sina utsydda, till knäna rackande benkläder af hirdt skinn och de höga stöflarne af fargadt läder. Båda sitta böjda öfver sin sömnad, båda lappa stöflar eller » sy $ii skillingar », såsom &amp; det kallas att satta runda lappar på de slitna sulorna. Vid sidan af dem spatserar en hafsmås, som husfadern röfvat ur dess näste på fogelfjället för att ge till, husdjur, %t sin lilla dotter Metéa. Måsen ar ond, skriker och biter omkring sig. Salame tar upp ur en skinnpise en torr sill och kastar till fogeln för att få fred. I det samma skjutes den bottenlösa såpfjerdingen, som eljest tjenar till skorsten p % huset, åt sidan och en halfvuxen pojke svingar sig upp genom det hål, som fjerdingen.förut täckte. Han tager plats hos de andra i en allmänt omtyckt stallning, liggande på marken med armarne slutna kring benen. och hakan stödd mot knana. Kritpipan är liksom fastvuxen vid hans mun; han röker %t ena sidan och spottar åt den andra, medan måsen skriker och flickorna sy. barn då! hå I der nere. Sen I icke att b et da håller på att falla omkull i tangen., Och s % faller ganska riktigt Metéa.
Jag vill då ej sätta mig emot återre - Den 3 November e. m. miss, utan inskränka mig att afstyrka bifall till Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Jag beklagar oändligt att en föregående Talare funnit Kongl. Maj:ts proposition så omensklig och sårande för folkrätten. Då jag varit en bland de Konungens Rådgifvare, som i underdånighet tillstyrkt propositionen, må det tillåtas mig förklara, att jag tror den hvarken för mensklighet eller rättvisa vara sårande. Erfarenheten har visat de olyckor och skador, som varit resultaten af de täta rymmingarne dels från forslingar dels från häkten. Det är denna erfarenhet, som väckt Regeringens uppmärksamhet, uppå nödvändigheten att söka skydda det fredliga samhället för hofvar. Jag medger, att denna lag kan hafva sina betänkligheter, och att ingen Lagstiftare hvarken kan eller bör med lättsinnighet behandla ett ämne, som angår menniskolif. En Talare har nyss åberopat, att denna Lag vore stridande mot naturrätt och folkrätt, men ingendera af dessa kunna hit tillämpas. Naturrätten måste, såsom jag förut på detta rum haft äran yttra, upphöra, och ge vika för samhällsrätten, då medborgaren ingår deruti, ty endast derigenom är man berättigad till de förmoner samhällstillståndet medförer. Med folkrätten åter tror jag mig böra förstå de ömsesidiga rättigheterna olika folkslag emellan, och kan denna ej haf - Den 3 November e. m. va något alt göra med hvad vi stadga för våra brottslingar. Samma Talare har påstått, att i detta Lagförslag ligger något sårande emot hela den civiliserade verlden. Så vidt jag känner Europa, och jag tror mig vara i tillfälle att känna det, existerar icke ett enda land, der ej fångbevakningen äger rätt att mota våld med våld, och att använda de vapen lagen ställt i hans hand. Den, som varit i Europa, kan bevittna, att ingen utsatt post finnes, som icke har rätt begagna sitt vapen, äfven der den största mensklighet mot fångar råder.
Dessa orden innefatta i korthet rätta grunderne til et sa wäl för Kronans käaZaxinsom Bränueri-Jnrartning. Jag är öfwertygad, at, hwad Derföre såsom blott möjeligheter, stall erfarenheren en dag besanna och förwandlatil werkligheter. Mätte der dä allenast ej wara för sent, til afböjanDe af förluster, lättare at förekomma an bota. LroUS-Bräimerier böra underhälla Lronans xaLmer, sedan dertil blifwit anstagen en tiiräckelig koncl, utom hwilken en MZLxinn-Inrättning ej ar möjelig, Åtminstone aldrig swarande emot ändamålet. Jag tror äfwen, om alt wäl öfwerwäges, at Mängden af de större Städernes Jnnewänare, i synnerhet Stockholm, aldrig lärer kunna fa sit Bränwins-behof upfyllt pä er för dem sjelfwa lättare, säkrare, och med et ord, förmänligare satt, an hittils stedt, medelst Krono-Brännerier. Men —. är det wäl möjeligt at desse kunna drifwas med fördel, da Bränwin får hitsträmma fran hela Riket, utan erläggande as Tull, utan undersökning af beskaffenhet? Snart blifwa Kronans Lager-Källare upfyllda, da tilrackelig försäljning saknas; rilwerkningen mäste dä afstadna, winsten uphöra, och denna stora Stadens mänga Jnnewanare torde komma til känbar brist bade af Spannemäl och Mjöl, dä Landrmannen finner bättre sin räkning wid at påföra ost Bränwin. Men der är med wista stundom rädande opinioner som med wista wilda stormar, som okas af motståndet, som kull - Den 15 Mars. 7zz kullkasta alt hwav som motar deras lopp/ tils efter en tiv deras styrka mattas, lugnet aterwinnes, men et härjadt Land wisar spären af deras framfart. Matte ej wärk Land i denna bild en dag igenkänna werkningarne af en gränslös Bränwinsbränning och försäljning.
Han betalar kostnaden och 250 riksdaler i böter. Angivaren får beslagare andel. § 8 Skeppare som seglar ut, tar samma väg som vid insegling. 50 riksdaler i böter om skepparen sätter fartyget för ankar i skärgården utan nödtvång. § 9 Inhemsk skeppare som kommer till utländsk ort med last, där svensk konsul finns, skall inom 3 dagar visa sitt tullpass. Tjänsteman antecknar dag och ställe där passet blivit uppvisat. När skepparen kommer till svensk hamn, skall han uppvisa det. Art IV Om särskilda omständigheter, som vid tillämpningen av denna författning bör iakttagas. § 1 De som för kronans skepp, har samma skyldigheter som enskilda. Vägrar han fullgöra vad tjänsteman ålägger honom mister han sin tjänst. § 2 Lotsar och fiskare får inte medföra utländskt gods under sin fart i skärgården. § 3 Överfaller någon med hugg och slag tullbetjänter i deras tjänstgöring eller med våld återtar gods arbetar han 3 år eller livstid på Kronans fästning. § 5 Då fartyget är förbrutet eller böter i pengar erläggs, njuter kronan och beslagaren hälften var. Beslagaren skall njuta sin rätt framför Kronan. Finns inga tillgångar straffas med arbete vid Karlskrona eller Vadstena arbetsinrättning. Döms någon för flera brott straffas han för vart och ett så vida han inte blir livstidsdömd, då andra straff utgår förutom ärans förlust. § 7 I våldsbrott skall den missnöjda besvära sig hos Hovrätten. Är den klagande på fri fot, skall han ha löftesskrift av två män som går i borgen för honom. Är han så fattig att borgen inte kan ställas skall han ha bevis från domare eller pastor i församlingen, där han bor. Befallningshavande skall tillse att den besvärande inte saknar nödvändigt biträde vid besvärens författande. § 8 Skeppare har vid vite av 25 riksdaler skyldighet att ha denna författning ombord och underrätta sitt folk och passagerare om innehållet. § 9 Det åligger tullstyrelsen att hålla allvarsam hand över denna författning Stockholm den 12 februari 1820 CARL JOHAN Kongl Maj: ts förnyade nådiga förordning till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning. Stockholm den 12 februari 1820. Den förordning som gäller är inte tillräckligt kraftfull och Vi upphäver de redan utkomna författningarna och utfärdar en förnyad förordning.
I sammanhang med de rättelser jag begärt i förra Riksdagars misstag i Financeåtgärder, får jag den äran föreslå, att den frihet må Svenska Folket återgifvas, som, efter min öfvertygelse, aldrig bort detsamr ina betagas; den, att begagna enskilda Crediten så väl i Åssigneringsväg, som i Reversoch Yexel-väg. På alldeles enahanda grunder af allmän rätt och allmänt behof stödja sig alla 3 dessa utvägar alldeles lika, och att borttaga någondera, är — man må, för ensidiga ändamål, säga hvad man vill — att förnärma allmän och enskild rätt. Man invänder , att allmänheten ej bör blottställas att genom falska Assignationer blifva bedragen; men då detta skäl icke gäller emot Den i5 December f. ra. 25 Reverser till Sedelhafvaren, eller emot Vexlar, hvilka också kunna vara falska, så behöfver man ju, för att lika undanrödja den befarade vådan, ej mera, än fästa vid Assignationernes tillåtlighet det villkor, att de, i likhet med hvad om Reverser är stadgadt, höra vara antingen af utgifvaren egenhändigt skrifne och med sigill försedde, eller också af 2:ne personer bevittnade, samt att, i likhet med hvad om Yexlar är föreskrifvet, de böra af livar och en, som dem emottuger och utgifver, endosseras; hvartill ännu det försigtighetsmått kan läggas, att de icke fingo till beloppet understiga ioo R:dr B:co. I en lid, då RörelseCapitalet ingalunda står i rätteligen afvägt förhållande till Allmänna Rörelsens behof, är hvarje tvångsband på den enskilda Crediten ett ondt, så mycket större, som begagnandet af den enskilda Crediten aldrig förmår att sätta i något äfventyr hvarken det allmänna myntvärdet, eller någon af de grunder, på hvilket detta hvilar. Jag begär alltså, att Rikets Högloft. Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en allmän författning må utfärdas, som må tillåta enskilda Ässignationers utgifvande med sådane villkor, som här ofvan äro uppgifne.
-— en professor i Nedicinal-lagkarenbeten i,6oo: en Lbirurgise adjunct 333: 16.— en prosektor i patbologiska Anatomien „ 5oo: en Räkenskapsförare vid Institutet i5o: — 8umma R:co R:dr 5,r5o: bvarikrän likväl skulle akgä de /joo R:dr, som Rikets sist församlade 8tänder kör Ueclicinal-lagkarenbeten beviljat, oeb bvarigenom det begärda n^a 8t3ts-ans1aget uppgär till 4>?5o k:dr, I an - I enligllet med 8tst8-klädet3 underdänigs tillst^rlesnde, ksnn Kongl. lVIsj:t 8ig kör nsrvsrsn<le ielee l<unns ä Krokessorernes viel Os rolinsles-IVledieo-kiilirurgislis Insitutet ris okvsnlserörde, 8undliets-(iol!egiuni körordsele, kismställning kssts snnst skseende, Lin stt, dä den stors dödliglleten inom 6srnsäldern, som Norslitets-ts^eliei ne utvisa, ädsgslägger nödväniliglleten »5 serskildt egnsele studier utsk llsrnsjukdomsrne, Kongl. Nsj:t vilke göra l^iädig krsmställning till lidrets 8tänder om ärligt anslag sk 1600 Ii:dr till lön köi' en Krokessor i elinilren kör llsrns^ukdomsrne; Likvensom, oell ense en rälrenslrspskursre viel ssinins Institut vore sk lsellokvet pälrsllsd, oin ett ärligt anslag sl i5o K:dr kör l-estridande sk nämnde lseksttning.