Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid öfvervägande af denna fråga, har Utskottet icke funni t skäl vara anfördt att, undantagsvis för Landshöfdingar, tillstyrka någon förändring i nu gällande föreskrifter, rörande vilkoren för Civile Einbetsoch Tjenstemän i allmänhet, att, vid afskedstagandet, erhålla pension, hvadan Utskottet äfven afstyrker bifall till Herr Adlerbergs ifrågavarande motion, /po Under den 8 näsllidne Februarii, har Kongl. Majit till StatsUtskottet aflåtit Nådig Proposition, i fråga om rättighet för förre Kronofogden, Assessoren Hollstén, förre Landt-Räntmästaren, Kongl. Räntmästaren Ahlgren och Lands-Kamreraren, Herr Kammar-Rådet Hertzman , att, såsom pensioner, få åtnjuta fulla Jaeloppet af deras innehafde indelta löner, för de bägge förstnämnde retroactivt för den tid, de redan egt afsked, och för Hertzman ifrån och med afskedstagandet. (Se j Samlingen, 1 Afdelningen, Nio 28.) Af de Utskottet i dessa frågor tillhandakomne handlingar inhemtas■ att förre Kronofogden i Strömsholms Fögderi af Westmanlands Län, Assessoren L. G. Hollstén, efter uppnådd ålder af 66 år, deraf han öfver 40 år innehaft Kronofogde-tjensten, uppå derom gjord underdånig 6 Stats-TJtskottets Utlåtande 1V;0 8g. ansökning, den 3o December i83o blifvit frän nämnde befattning i Nåder afskedad, med rättighet att å Rikets Allmänna Indragnings-stat uppföras till årlig pension, i likhet med hvad Kammarförvandter inom Kainmar-Collegium å stat i lön uppbära; men att Hollstén, då denna pension icke utgjorde mer än 3g5-| R:dr, och således vöre otillräcklig för honom att försörja sig och en svagsint hustru, hos Kongl.
De hafva stridt en ädel strid och dukat under med ära, ödmjuka, rena, stilla och undergifna, dukat under af kärlek till sin familj och på samma gång – utan att veta eller ens ana det – till hela folket. – Hvilken ädel strid! Och dock sätter sig verlden upp deremot allt hvad den kan och skjuter sina pilar mot dessa stridandes ömtåligaste ställe, hjertat, för att bringa der till tystnad någon ton, som den har så svårt att höra, emedan det är samvetets stämma – och för att få någon sträng att brista der, hvilken kunde ge upphof till de tankar, som sedan tränga sig fram som trotsiga ord af sanning. — Beklagansvärdt – och sorgligt! Och det som är ännu sorgligare, är att den som tillfogar de djupaste såren, ofta är just den, som lofvat och svurit kärlek åt denna kämpande själ, kärlek allt i döden – och är nu den värsta fienden. Och då någon af dessa tåligt och modigt stridande dukar under, så säger man vanligen: den och den har nu också förlorat sin hustru. Men få äro de som fråga: »dog hon verkligen af naturlig sjukdom, eller hade hon blifvit sårad i sitt hjerta? Vid grafven sjungas sorgesånger och visas en skrymtad saknad, men snart är den öfverlefvande åter färdig att börja sitt gudlösa lif, som om ingenting hade inträffat.» Den lilla novellen »Nybygget» är typisk för Päivärintas diktning. Färden har fört honom ut i aflägsna ödebygder. I den sista gården har man sagt honom, att invid vägen, halfvägs mot resans mål, skulle ligga ett nybygge, der han borde taga nattkvarter. Han åker nu fram öfver en vidsträckt ödemark, full med träsk, härjad af skogseldar. Hela den vida flackan har af blidan gjorts till ett enda ofantligt isfält. Räggler å paschaser på vårat mål tå en bonne Fröken på Slorbôrg tillägner ja diss här rägglan å paschasan, för ho ha vôr beskeli ve mä å på ett vis vôr mä te hjälp ve decktinga. Boen. Förola.
Maj:ts befallningshafvandes allmänna kungörelse af den 28 sistlidn. september och den 8 uti innevarande månad, hvilka idag från predikostolen blifvit upplästa, voro nu socknemännen kallade och samlade i socknestugan, för att välja deputerad vid blifvande landsjämnads-liqvidationen i Östersund den 2 instundande november kl. 9 f.m; hvarvid socknemännen fattade det enhälliga beslut, att denna gång, såsom ofta tillförene förena sig om samma fullmägtig, som Liths socknemän dertill utvälja, hvilken således befullmägtigas, att å Häggenås hemmansegares vägnar afgifva svar på alla vid landsjämnadsliqvidationen förekommande frågor, äfvensom hvad angå bidraget till ifråga-kommen ny byggnads uppförande och bekostande vid Frösö lärdoms schola, förklarade sig socknemännen sig nöjde med hvad berörde fullmägtig dervid lagligen gör och låter. § 2. Upplästes det af bönderna N. Höglund och Christoffer Larsson i Storhögen upprättade värderings instrument å timad brandskada hos torparen Olof Andersson i Korsmyrbränna, natten emot den 1 julii 1838, uppgående summan för uppbrända 5 st. kor, 10 getter och 1 st. ungnöt till ett belopp af 96 r.d:r b:co och afgaf församlingen betyg, såväl derom som om Olof Anderssons fattigdom, goda frejd, samt att han saknar all delaktighet uti någon brandstods inrättning och hjelp derutur. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Vid socknestämman i Häggenås sockenstuga den 3 november 1839. § 1.
Skulle, vid nämnda tids förlopp, ett eller llere på Tingets handläggning beroende ärenden ej vara till slut bragte, då må, på Landstingets begäran, Konungens befallningshafvande kunna tillåta Tinget att, för dessa ärendens afslutande, vara tillsammans ytterligare två söcknedagar; och ega i sådant fall Konungens Befallningshafvande att bestämma i hvad ordning de återstående ärendena skola företagas. 21.» 4 § (S 3?, Ärende, som ändå ej lunner afslutas, eller sorn anses larfva noggrannare utredning, än vid förslå handläggningen kan åstadkommas, må Landstinget kunna till nästa Ting uppskjuta; och ege Tinget att, för verkställande af sagde utredning, samt vidtagande af de åtgärder, som dermed kunna stå i sammanhang, vissa ledamöter ibland sig utse. 5 § (§ 3, 4, 5). Ledamöter i Landsting utses, i förhållande till länets folkmängd, till följande antal: I län med 50,000 innevånare och deruunder 20. till och med 100,000 från och med 21 till och med 28. Och vare tjugu det lägsta och femtio det högsta antal ledamöter, hvaraf Landsting må utgöras. » mer än 50,000 » » 100,000 6 § (§ 3, 4, 5). Valen ske kretseller distriktsvis, i hvar stad för sig, och på landet inom de särskilda valkretsar, hvartill socknarne, med hänsigt till det i 5 § angifna folkmängdsförhållande, böra vara indelade. Städerna sända landstingsmän i följande förhållande, nemligen: Stad med 2,500 innevånare och derunder 1. » öfver 2,500 till och med 5,000 2.
S:de § föreskrifver derföre att, då någon hos en jordegare anmält sin önskan att å hans egor ringa björn eller eljest anställa jagt efter rofdjur, det väl skall bero pä jordegaren att sjelf anställa jagten för egen räkning eller gemensamt med den som honom tillsagt, på sätt de sins emellan kunde öfverenskomma, men att, om jordegaren ej vill begagna sig af denna förmån, det då skall vara den sig hos honom anmält obetaget att anställa en sådan rofdjursjagt, med rättighet att behålla allena hvad han derunder fångar eller dödar. Utskottet anser dock det allmännas ofvannämnda intresse härigenom icke vara tillräckligt tillgodosedt och att, i sjelfva verket, stadgandet om skyldigheten att hos jordegaren anmäla hvarje tillämnad rofdjursjagt, om det noggrannt efterlefdes, skulle förhin - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollets Betänkande N:o 132. 5 dra snart sagdt hvarje annan sådan jagt än den jordegaren sjelf tilläfventyrs kunde vara hugad anställa. Hvilken annan än jordegaren kan väl finnas benägen att, t. ex., underkasta sig besväret med björnars uppsökande och inholmande, så länge det beror af jordegaren om och på hvilka vilkor den, som anlräffat björnidet skall få deltaga i jagten på björnen elier huru kan det ens begäras att en jägare, stadd i spåren efter något rofdjur, skall för hvarje gång han derunder föres in pä en ny jordegares område lemna spåren för att anmäla sig hos jordegaren? Om än det måhända skulle anses såsom en för stor förändring att, enligt hvad motionären föreslagit, med ens återgå till den hos oss förut gällande grundsatsen, som lemnade all rofdjursjagt öppen för hvem som helst, så tror dock Utskottet att något bör göras för att, åtminstone i afseende pä de farligaste af våra vanliga skadedjur eller björn, varg och lo, bereda det allmänna en större trygghet än hittills, att ej något skäligt underlåtes, som till deras utrotande kan bidraga; och får Utskottet i sådant afseende, med anledning af hvad motionären föreslagit, hemställa, det måtte Rikets
Ståndets förtroende fått mig uppdragne, nemi. att vara Bänkman å den Bänkm:s-afd. jag tillhörer, äfvensom att vara ledamot så väl i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., som uti förstärkta StatsUtsk., samt att vara snppleant i förstärkta BankoUlsk.; jemte del jag, efter att sålunda hafva lemnat berörde uppdrag, med hvilka jag varit hedrad, ägde att vid min riksdagsmannarätt fortfarande varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att sammanträda tillval af en ledamot att i st. f. Frih. Cederström inträda i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. från och med nästa Fredag, samt tillkännagaf att val af en Bänkman inom öde Bänkm:s-afd:n, till ersättande af den genom samma ledamots afgång uppkomna ledighet, komme att förrättas i början af plenum nästa Lördag. Öppnades Hrr Elektorers listor vid val af nya ledamöter ' Stats-, Bevilln.- och LagUtskm; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: efter N:o 189. Hr Rääf i Småland, Leonhard Fredrik: N:o 1988. Hr Adlersparre, Georg Axel. l)cn 31 Juli. 373 Bevillnings-Utskottet: efter N:o 359. Frih. af Klinteberg, fullm. Hr Aminoff, Johan Fredrik: N:o 115. Gr. Lagerbjelke, Gustaf. Lag-Utskottet: efter N:o 1563. Hr Cederstråhle, Johan Casimir: N:o 1606. Hr Flack, Johan Fredr. Philip.
Rätt aklningsvärdt; — men sker det verkligen lämpligast genom att beröfva de yngsta all upmuntran, samt genom införandet af större godtycklighet i belöningars utdelande inom embetsverken? För öfrigt nödgas jag göra invändning mot det, i min tanke, alldeles origtiga sätt, hvarpå åtskilliga ladamöter bedömt Hr Printzenskölds yttrande, i det de missförstått honom till den grad, att de trott sig böra framställa hans mening sådan, sorn hade han förklarat det vara desto bättre i ju flere embetsverk man vid inträde å tjenstemannabanan sökte anställning. Man kan icke upsåtligen förvränga en motståndares ord värre, än de värde ledamöterne råkat göra genom sitt, säkert ofrivilliga, missförstånd i upfattningen af detta yttrande. Det innebar nemi. endast den förklaring, att, för anlagens utveckling och för vinnande af säker insigt i Statsförvaltningens grenar, äfvensom i fråga om den verkningskrets, för hvilken man bäst funné sig danad och hågad, — nyttigt och tjenligt vore att man icke ensamt och uteslutande egnade sin tid åt ett enda embetsverk; utan alt man, till undvikande af ensidig riktning och inskränkning i omdömet, ville, naturligtvis ej längre än förmågan medgåfve, söka förvärfva kunskaper och erfarenhet i ett och annat verk, utom det, der man hufvudsakligen ansåge sig fästad och trägnast tjenstgjorde. Till stöd för riktigheten af denna sats vågar jag anföra, att alldeles samma åsigt blifvit tili mig yttrad af en numera afliden, högt förtjent man: Landsh. Hans Järta. Han ansåg grundlighet både kunna och böra stå väl tillsammans med en mångsidigare embetsmannabildning; och han uttryckte 4 H. 12 178 Den 5 Mars f. m. den önskan, att ungdomen måtte begagna de utvägar, som i della hänseende äro tillgängliga, hvaribland bekantskapen med mer än eli embetsverk af honom anfördes såsom tjenlig och användbar, 1111 likasom tillförene. Landsh. Järta ägde, vid delta yttrande, sin hela rika lefnadserfarenhet att rådfråga: ty det fälldes i Upsala, under något af hans sednaste lefnads-år.
December 1847, angående ersättning för besväret med debitering och uppbörd al folkskole-afgiften stadgat, ”det så väl kronofogdar och häradsskrifvare å landet, sorn städernas uppbördsman, må tills vidare och intilldess, i sammanhang med skeende löneregleringar eller eljest, annorlunda varda föreskrifva, ega att, såsom ersättning för follcskole-afgiftens debitering, uppbörd och redovisning m. m., medelst afföring i räkenskaperna, beräkna sig till godo provision, i Imfvudstaden med en, och i öfriga delar af riket med en och tredjedels procent af det debiterade beloppet.” Vid detta förhållande, då Kongl. Maj:t så nyligen funnit skäl att utfärda be rörda föreskrift, torde en underdånig framställning i detta ämne, uti den syftning,^ som motionären önskat, vara mindre lämplig. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL lAHHPM©® IBOIKSHSVAIIllNBRt fid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1844 och 1845. TREDJE SAMLINGEN. Constitutions-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. v! .11 • . -• 5 «: ^ : .‘/ut* '■ J ... 'it€SäU£T .' ••.■ .u VvAwXiv^ViVl vV^o I C (institution)-Utskottets Memorial, Ntris t $ 2, 1 M l Ank. lill Exp. Utsk. den 8 Äng. 1844, kl. 1 e. m. Memorial till Riksens Ständer, med anhållan om arfvoden för en Notarie och en Canzlist. I likhet med hvad vid nästföregående Riksdagar ägt rum, har Consliliitions-Utskottet, för göromålens ordentliga och skyndsamma bestridande, funnit nödigt alt, utom den Canzli-personal af en Secreterare och en Canzlist, sorn 24 §. 1 mom.
Det ligger ej något ondt deruti, unge man. Men hvarföre skulle ni just vända mynningen mot skyarna? Man hotar ej himlen i samma stund man gör anspråk på att vara välkommen i dess salar. Ni vill höra smällen en gång till, kanhända? Nå välan! Jag vill aflossa mitt skott; men icke mot luftslotten deruppe, utan mot den der lilla vallen kring, troligtvis icke så få luftslott här på jorden, nemligen er uniformsmössa, som hänger der på grenen. Ser ni – ännu lyser den gula kokarden, denna stämpel på nutidens militärkurage, så klar och obefläckad. Jag vill förvandla densamma till en fredens sinnebild, sätta deruti en blå knapp – se –” Skottet brann – och från midten af kokarden myste en liten mun med likblåa läppar. ”Charmant, min herre, charmant träffadt!” ropade Gustaf muntert; ”ni är mästare på pistol, och jag anser för en ära att erkänna mig öfvervunnen.” ”Tackar! Tvenne laddade pistoler återstå ännu – den ena i er hand, den andra i min – och allvaret måste hafva sin skatt, likaså väl som skämtet. – Skjut! men skjut ej i luften; ty snabbare än den kula ni sänder dit upp, ilar derefter er fattiga själ, så säkert, som jag träffade kokarden i er mössa.” Tystnad. ”Min herre”, yttrade slutligen Gustaf, i det han med omsorg riktade pistolen mot Alberts bröst, ”min herre! Ni äger sjelf bedömma, huruvida det ens är mig möjligt att skjuta bom på detta korta afstånd – anser ni det möjligt?” ”I sanning, väl riktadt – lycka till väl träffadt också”, svarade Albert, kall och stel, som en marmorstaty. ”Att jag i denna riktning aflossar skottet, är säkert, men akta ert ansigte för pappersförladdningen; ty, på min ära, är icke den det enda, som möjligtvis kan komma att genera er”, ropade Gustaf, i det han uppgaf ett gapskratt och derefter aflossade pistolen. ”Fördömde usling!” ropade Albert med thordöns-stämma; ”ni har då gäckat, skändligen bedragit mig?
Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den j5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående anslag för reparation af f. d. Nummer-Lotteriets hus samt till arfvoden åt tjenstemän och biträden vid Riks-Archivet. (Stats-Utsk. Uti. N:ris 568 och 593.) S. A. K. Sedan E. K. M., uti en till Rikets Ständers Stats-Utskott under den 8 innevarande månad aflåten Nådig Skrifvelse, förklarat Sig vilja i Nåder samtycka, att, på sätt af Rikets Ständer blifvit föreslaget och hemställdt, emot det att Riks-Archivet samt Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Academiens Samlingar inrymmas i det af Riksgälds Contoiret för det närvarande begagnade hus, Riksgälds-Contoiret flyttas till den hittills af Sundhets-Collegium och Fält-Läkare-Contoiret innehafde local samt att Sundhets-Collegium och io68 Expeditions-Utskottets Forslas, till und. Skrifvelse, N.-o 4?1. Fält-Läkare-Contoiret må flyttas till det hus, som hittills varit begagnadt af Numer-Lotteriet, så vida Rdtets Ständer anvisa nödiga medel till reparation af sistnämnde egendom och dess apterande för det nu dermed afsedda ändamål; så hafva Rikets Ständer, som i afseende på beloppet af den erforderliga kostnaden icke erhållit någon uppgift, och under förutsättning, att, derest någon mindre oförutsedd brist skulle uppstå i det anslag, sorn af Rikets Ständer i detta afseende beviljas, det ordinarie anslaget till Kronans hus och byggnader i Stockholm, hvaraf husets framtida underhåll kommeratt bekostas, bör dertill kunna lemna tillgång, för den af E. K. M. ifrågasatte reparation och apterande af Numer-Lotteriets hus å Riksgälds-Contoiret anvisat en summa af 2,000 R:dr B:co, att ställas till E. K. M:s Nådiga disposition.
När Gustaf I ville återuprätta sitt sjunkna rike, var en bland hans angelägnaste omsorger, genom att skydda och upmuntra de Svenska näringarne och den Svenska handeln, att afskudda sig Hansens olidliga öfvervälde, och för verkställandet så väl häraf som af andra företag måste lian t. o. m. sälja klockorna i kyrkorna och sillret från altarne. Alla konungar af Wasshuset sökte befordra städernas och näringarnes upkomst, men misstogo sig deruti, att de alltför mycket gynnade dessa på landets bekostnad. Konungarne af Pfalz-Zweibruckiska huset egnade stor upmärksamhet åt finansernas ordnande. Under frihetstiden införde Mössorna ett nytt system, som grundade sig derpå, att Sverige efter sina lidanden skulle, likt trädet, sorn får sköta sig sjelft, så småningom slå ut sina grenar; men detta syntes i Svenska nationens ögon gå alltför D en 2 Ju n i e. m. långsamt. Då Hattarne derefter kommo till styret, sökte de genom ett utbildadt skydds-system hastigt återföra välståndet. Såsom Hrr:ne veta, lyckades också detta förträffligt; systemet hänförde nationen och den fördes framåt på ett otroligt sätt. Deras system skildrar en snillrik författare sålunda. »För att upmuntra produktionen och näringarne, använde man dels understöd för nya företag utur manufakturfonden, dels lån ur rikets bank, så väl på fastigheter som på tillverkade produkter, dels införselförbud, dels premier, dels privilegier. Dertill kom såsom tillfälligt hjelpmedel det genom krigen förorsakade stigandet af vexelkursen, hvilket, om än förderfligt i annat afs:de, minskade skatterna, stäfjade importen af utländska varor och gynnade utförseln af inhemska. Men hvad som mer än allt annat befordrade det nya systemet var folkets allmänna öfvertygelse att det var patriotiskt. Hvarje odladt tunnland, hvarje planteradt träd, hvarje anlagd väfstol ansågs för en patriotisk handling och en vinst för fäderneslandet.
Och mäste icke et billigt mistnöjs uxstä, om en dylik ojämn fördelning af belöningar altid stall fortfara? Jag wägar derföre yrka, at öfwerflödiga Ämbeten mä indragas och alla utwägar nyttjas, som minsta det allmennas utgifter. Säsom ytterligare tilgäng at fylla Statens behof, kunde de 9590 Krono-Hemman, som ännu finnas, igenom anstälde Auctioner til Skatte försäljas, och dä samma ränta bibehälles, blefwe det Capital, som inflöt, en ren winst för Stats-Castan. Detta lärer likwäl icke annorlunda kunna werkställas, än at nu warande äboer först finge en wist prescriptionstid sig förelagd, inom hwilken de borde fä begagna de Författningar, som tillägga dem rättighet at e. mot wista ärs ränta, fä lösa fina Hemman til Skatte. Om sädane Kungs - och Ladugärdar, som tilhöra Nationen, äfwensom andra Krono - Lägenheten föryttrades ti! Skatte, skulle icke allenast en betydlig Summa inflyta Lil StatsCastan , utan ock en National winst derigenom erhällas; at Lenna jord, dä den komme r flera Den 11 Augusts. 9L1 flera enffiltas hander, ofelbart upbragtes Lil en wida stone afkastning, och mänga öde-falt blef wo odlade. Myckel wore ytterligare at anmärka wid frägan om be spaningar, mänga Spstlor kunde upräknas, uppå hwars indragning Slaten i flera af eenden skulle winna, men mitt ändamäl är blott, at wäcka allmänna upmärksamheten pä vesta wigtiga ämnen, sa at män af högre uplysnillg och insigt deröfwer mä meddela sina tankar Af Stats - Utskottet torde kunna infordras et utförligt Förslag och en fullständig upgift uppä alla de Werk som skulle kunna umbäras, äfwensom de Ämbeten hwilka genast eller succs8k-i vc och dä vacancer inträffa, böra indragas, samt en utarbetad Plan til försäljande af Kronojorden och Kronans öfriga Lägenheter.
IO:7 Grefwe borner, .^äolpb 6 oran, dek mål, jäg nu mil! hafwa den äran andraga, rörer ef bruna saken, utan angar endast et sätt at erhålla mera ordning wid vcneringsr IM C'ahen. l-lti s. §. af t!'!ägg!Ungen kil Rlddaihus-Ordniiigrn star, at de, sonr serla voiaia, döra w!d npropek träda inom skcanket. Här hasme wj nu ej pä Elosjens vorarinZs-rum någon inrättning med skrank. Jag förestår således, ak som tinan ne rum äro at tilga, de dörrar, som sitta wio Bordet, -nätte jämte dek samma wara uti ena Rummet, och ds vorcr-gncle i döt andra. Pä detta sätt undwikes trängsel omkring bordet, som nu flera gangcr inträffat. Herr Greswen och LandtMarskalken utlät sig, at detta more el mål, som andra Claflen sjelf kunde afgöra. Hans lexLellsnLs Grefwe Kuut st begärde, at de under dstcaurlern» wackta betänkligheter mätte i jirnxoini iri on införas, i annat fal! önskade han volsring om Kroxoiuioneu, Friherre Lkjarneld. Sedan ?rr>Poluianen är gjord och bifallen, äterstar ej annat än ak skilljas ac och votera. Hans Kxcellencs Grefwe Kuu! st. Jag har begärt votering öfwer kcop-stcion rn : Jag tror mig derkil berättigad och förbehåller mig densamma. Hans Kxcelleucs Herr Grefw e n och LandtMarslbaläen. Ester ätskillige ej äro nöd, torde Ridderffapet och Adeln behaga vowra om ?ropostlion. 123 rols Grefwe kkamilrvn, vuävi^.
Posthumus anför nämligen i sammanhang med hvad han meddelar om de skandinaviska förslagen 1864 ett yttrande, som en officer i konung Karl XV: s svit skall hafva fålt i anledning af de förmodade öfverenskommelserna mellan konung Karl och Fredrik VII af Danmark under deras sammankomst på Beckaskog sommaren 1863. Samma anekdot i samma sammanhang förekommer äfven hos Anti-Marcellus. Posthumus vet emellertid ingenting om, att Hamilton haft med ifrågavarande sak att skaffa. Grefve Henning Hamiltons syn på skandinavismen var ej heller den radikalt nationella, från hvilken förslagen 1864 utgingo. Hamilton har sjelf dragit försorg om att ej lemna någon i okunnighet om sin uppfattning. Efter Danmarks sönderstyckning utgaf han två politiska broskyrer: » Kriget i Tyskland år 1866 » samt » Frankrike och Tyskland åren 1870 — 1874 ». I hvardera berör han, såsom naturligt är,den dansk-tyska frågan, hvars utgång gaf uppslag till kriget mellan Preussen och Österrike 1866, som åter innebar ett af fröna till kampen mellan Tyskland och Frankrike 1870. I de skarpa förebråelser, han riktar mot Tyskland för den » våldsbragd, hvarigenom Slesvig, Holstein och Lanenburg lösrycktes från danska kronan », lager Hamilton hänsyn endast till » kronan », icke till folken, nationerna. Han vill den traditionella Eider-danska staten plus de tyska hertigdömena i personalunion. Förslagen 1864 deremot förutsatte som oeftergifligt vilkor för en skandinavisk union, att de tyska hertigdömena helt och hållet skildes från Danmark och att Slesvig delades efter nationaliteterna, den danska delen åt skandinaverne, den tyska åt tyskarne. Hamilton kunde också af många andra skäl ej sympatisera med de danska förslagsställarne 1864, han en konservativ aristokrat, desse liberala bondevänner. Intog han någon verksam ställning till förslagen, var den säkert icke vänlig. Antagligen stälde han sig i vägen för dem. Hans planer att förverkliga skandinavismen voro helt andra. Hvarifrån har då ett motsatt rykte kunnat utgå? Jag träffade en gång för flera år sedan numera aflidne