Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man beräknar endast 10,000 man vid Statens allmänna arbeten, 20,000 beväring under öfning, Arméen till 30,000 och Flottans båtsoch jungmän till 6,000 i tjenstgöring under sisth sommar, eller tillsammans 66,000 man, använde under den tid jordbruksindustrien bäst behöfde dem, och dertill lägger vår kofferdiFlottas besättning och ur landet gånget, i främmande tjenst varande, sjöfolk till cirka 40,000, eller tillsammans 106,000 man; så måste man i sanning tillstå, att icke mycket blifvit lemnadt öfrigt af unge män för industriens behof, sjörensten oberäknad. Om vi med denna summa jemföra landets hela unga befolkning från 21 till 26 år, omkring 100,000 män, så finna vi, att, relativt till vår folkmängd och vår arbetspersonal, det allmänna tagit många armar i anspråk af dem, som eljest lefva för den enskilda industriens produktiva ändamål. Följderna hafva icke heller låtit vänta på sig. Dagspenningen jagades upp från 1 R:dr ända till 2 ä 3, och på ackordsarbeten voro vinsterna vida större. Arbetsfolk, skattskrifna på enskilda personers egor, med kontrakterade arbetsskyldigheter, lemnade sina hemvist, och öfverläto omsorgen om hustru och barn åt husbonde eller vederlike fattigförsörjning, som under sådana omständigheter näppeligen torde kunna förbindas till någon vårdnad om dem; Staten bekymrade sig föga derom; den tog arbetsvinsten. Vi betvifla högeligen, att vederb:de myndigheter, vid folkets antagande, ställde sig lag och författningar till efterrättelse. Ogifta drängar lemnade sina 270 Den 19 November. tjenster, och industrien kunde icke, för något pris, skaffa sig arbetare, knappt till de oundgängligaste kuranta göromål. Under sådana förhållanden hvilade alldeles de nyodlingsoch byggnadsföretagen, hvarmed de Svenska utmarker inkräktas för odling och mensklighet.
Majit och Kronan öfverlemnadt, redan vid påföljande årets å byggnaden anställda besigtning funnits behäftadt med större och mindre sättningssprickor, skadliga för murar och hvalf, i anledning hvaraf år 1848 en noggrannare undersökning egt rum, dervid, bland annat, utrönts, att sättningssprickorna ursprungligen uppkommit derigenom, att de under murarne befintliga pålningsoch rustverken, ämnade att städse förblifva liggande under vatten, till någon del befunne sig öfver saltsjöns yta, när denna vore låg, och till följd deraf blifvit af röta angripne. Då likväl ingen fara för husets bestånd befunnits vara för handen och intet äiventyr förenadt med dess begagnande, hade Öfverintendents-embetet, under sådana omständigheter och då en genomgripande förbättring at byggnadens grund hvarken då eller framdeles kunde, utan bortflyttning ai arkivet och öfriga på stället förvarade samlingar, till vägabringas, men skulle föga eller intet försvåras eller fördyras genom några års dröjsmål med åtgärden, ansett den med så stor olägenhet förknippade större reparationen böra uppskjutas, intill dess densamma af beBih. till R. St.
M:ls disposition, att användas till gratifikationer åt extra biträden vid notarie-göromålens bestridande. b) För att användas till arfvoden åt adjungerade Ledamöter i Holrällcrne, har E. K. M:t äskat ett belopp af 2,400 R:dr för hvardera af Svea och Götha llof-rälter samt hälften, eller 1,200 R:dr, för Skånska Hof-rätlen. Dylika medel finnas för närvarande anslagne endast för förstnämnde båda Hof-räiter med 900 R:dr för hvardera. Det arfvode, som adjungerad ledamot nu åtnjuter, utgörande 50 R:dr R:mt i månaden, har ansetts vara alltför lågt då en sådan ledamot icke under tiden för annan befattning å Holrättens stat uppbär lön å lika eller högre belopp, hvadan framställning skelL derom, att arfvodel måtte ökas lill 100 R:dr för hvarje månad, när den adjungerande ledamoten ej är ordinarie tjensteman i Hofrätten, men att, det för sådan tjensteman skulle fortfarande utgå med nuvarande belopp af 50 R:dr i månaden. Ehuru dylika medel icke finnas för andra embels-verk anslagne, torde de likväl vara för Hof-rällernc behöfiige, hufvudsakligen med afseende å angelägenheten, alt, vid inträffande vakans, den lediga roleln må genast och intilldess embelet hinner återbesättas kunna uppehållas genom skicklige vikarier, de der billigtvis böra få påräkna en lämplig ersättning för sitt biträde, åtminstone i de fall, då personerne icke förut inom verket innehafva ordinarie tjenst. Rikets Ständer anse dock, att någon nedsättning af de äskade beloppen skäligen kan ega rum, hvarföre de blifvit bestämda för hvardera af Svea och Götha Hof-rälter lill 1,800 R:dr, eller dubbelt emot hvad adjunktions-medlen derstädes nu utgöra, och lör Skånska Hof rätten, der sådana hittills icke funnits, till hälften af berörda summa, eller 1)00 R:dr.
Maj. en följd ej af någon Discont-styrelsens uraktlåtenhet, utan af Lagarnas brister, af den i detta Land förlorade grad af moralité, sorn gör att en blodsugare ej alltid blyges då han kan bli rik, och må hända af en enskild rik mans obegränsade vinningslystnad, som gerna må igenkänna sig, om han förebrår sig att Först hafva uppfunnit och verkställt denna plan af skändlighet, som, stödd af snikenheten, icke saknat efterföljare. Redan i o;ne år har detta Verk ej lemnat Lån med annat villkor än full åter* betalning om 5:ne månader, och den i Landet varande penningenöd , då säkert så mycket varor ligga oförsålde som svara mot Discontens Rörelse-capital, har likväl vållat att dessa Lån sökts, fa-st de ej kunnat Utgifvas i annat än Contoirets Obligationer. Skola nu dessa våldsamt indragas, under en ständigt stigande penningebrist, så blir det ej DiscontVerke: sorn deraf lider, utan allmänheten, som deraf i laglig form plundras; och som det är en RiksFörsamlings värdiga föremål att förekomma enskildta olyckor, som skulle kunna blifva Allmänhetens, så föreslår jag att, till upprätthållande af Landets välfärd och Discont-papperens credit, ”Maimi) Discont ma få en till 400,000 R:dr iikad Assignation s-rättighet på Banken Detta af behofvet oundgängligen fordrade biträde, för Landets fredande från en annars pålitligen inträffande oreda, är dess mera billigt att förmoda, som Allmänna Ditt 16 Maj. Rösten, ehuru ej i det hela stämd för Götha Canal, likväl icke med motvilja afhört propositioner om ett dertill ökadt Creditif, och orne ej obetydliga Läns välfärd måtte kunna jemnförligt ingå i beräkning mot Canalarbetets snabbare eller senare fortgång? Det är väl troligen ännu för bittida att strida med skäl mot tämligen allmänna vilfarelser öfver Financiella ämnen. — Men i förbigående kunde man väl fråga dem som så ifrigt återkalla Lycurgi tider:
Häraf var således ådagalagdt, att metallen arsenik genom att beröfvas flogiston (d.v.s. oxideras) ger tvänne syror, nämligen den hvita arseniken och arseniksyran. När Scheele lät arseniksyra inverka på zink, erhöll han den ytterligt giftiga gasen arsenikväte. Om denna gas säger Scheele, att han blandade den med 2/3 ordinär luft i en kolf och närmade ett ljus till kolföppningen. Nu "tändes luften i kolfven med en smäll, lågan for mot handen, denna blef öfverdragen med brun färg, som var regulus arsenici, och lemnade efter sig en obehaglig, arsenikalisk lukt". Scheele tyckes sålunda ha handskats något ovarsamt med denna gas, som 40 år senare kostade kemikern Gehlen lifvet. Illustration: Staty af Carl Wilhelm Scheele. Skizz af J. Börjeson. I medlet af 16:de århundradet förstod man med fosfor (af grek. phosphoros, ljusbäraren) allehanda ämnen, som hade egenskapen att lysa i mörkret utan att brinna med låga. Dit räknades t. ex. den bononiska fosforn (sid. 33). Namnet öfverflyttades sedermera på det grundämne, som än i dag bär detta namn. En tysk alkemist, Brand, enligt några f. d. soldat, enligt andra en bankrutterad köpman, upptäckte, under det han sysslade med urin för att deraf bereda ett elixir, som han menade skulle förvandla silfver till guld, ett märkvärdigt ämne, hvilket starkt lyste i mörkret och var i hög grad bränbart. Beredningssättet hemlighölls, men såldes slutligen till en viss Krafft, som 1676 och 1677 reste omkring i Europa och vid furstliga hof förevisade det besynnerliga ämnet. Ätt fosforn kan beredas af annat råämne än urin, nämligen ben, var en vigtig upptäckt, emedan den sedermera möjliggjorde fosforns användning i tändsticksindustrien. Med denna upptäckt förhåller det sig så, att Scheele hade i askan efter brändt hjorthorn funnit kalkjord med ett för honom obekant ämne.
S. D. Företogs, i öfverensstämmelse med föreskrifterna i 66 och 67 <§§ Riksdags-ordningen, val af Preste-Ståndets Fullmägtige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor; och befunnos, vid valförrättningens slut, vara utsedde till Fullmägtige i Rikets Ständers Bank: Vetenskaps-akademiens Astronom, Professoren, Riddaren af K N. O. och al S:l Annae-Ordens 2:da klass, Magister Nils Haqvin Selander; Kyrkoherden i Maria Magdalena församling, Ledamoten af K. N. O., Doktor Josef Nordlund; och Kyrkoherden i S:t Clara församling, Ledamoten al K. N. O, Doktor Thure Wensjoe. Prol.-Uld.rag Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor: Riks-arkivarien, Professoren Kommendören al K. N. O., Juris et Phil. Doctoren Johan Jakob Nordström; Komministern i S:t Clara församling, Johan Wilheim Reckman; och Komministern i S:t Catharina församling, Fredrik Wilhelm Öfverström; samt till Suppleanter alt i följande ordning inträda i förenämnda penningeverk, allt efter som ledighet derstädes kan uppkomma: Kyrkoherden i Hedvig Eleonora församling. Ledamoten af K. W. O., Pehr Lindsten; Kyrkoherden i Jacobs och Johannis församlingar m. m., Ledamoten af K. N. O., Doktor Johan Gustaf Lundberg; och Pastor Primarius i Stockholm, Ledamoten af K. N. O., Doktor Carl Magnus Fallenius. Om hvilka val underrättelse skulle, genom utdrag af Protokollet, vederbörande meddelas, S. D. Förrättades val af Direktörer för Preste-Ståndet och deras Suppleanter vid Riks-Bankens Lånekontor i Göteborg, Malmö och Wisby, och befunnos, efter valförrättningens slut, vara utsedde till Direktör vid Lönekontoret i Göteborg: Prosten och Kyrkoherden vid Christinae församling i Göteborg, Magister J. C.
Med en lidelsefullhet, som kom mostern att frukta för hennes förstånd, sökte hon beveka den gamle; men han förklarade kort och godt, att då äldre personer deltogo i ett dylikt nöje, önskade han, att ingen förargelse väcktes. Det var första gången han och hans härvarande vänner gjorde en liten fest för ungdomen, och då var det också deras skyldighet att sörja för, att ett störande element aflägsnades. Hon kunde så mycket mindre inbjudas, som hon j u alltid talade, om hvad som händt Orsaken till denna stränghet torde dock till en del kunna tillskrifvas Ruths intima umgänge med en nyss till badorten anländ ung enka med ett lysande namn och känd för ytterst fria åsigter. Det var med blandade känslor den församlade ungdomen förnam straffdomen öfver Ruth, fast än det för de fleste var en lättnad att ej hafva henne med. För de mindre skarpsynte tog sig Ruths jagt ut som lust efter äfventyr, då der bland de ryktbare äfven funnos några medelålders män. Ingenting var dock denna sjelfviska natur mera fjerran än tanken på ömmare förhållanden; ett samtal i fem minuter med t. ex. den sextioårige, svårt döfve X var för henne en triumf, större — fast af samma art — än en koketts eröfring af ett af säsongens elegantaste lejon. Men få ville tro det, och en afton hade hon, narrad af likheten i namn, gifvit sig af på promenad med ett tvetydigt subjekt i den tro, att den trettioårige mannen var en berömd konstnär från utlandet. Hon återkom blek med vredesgnistrande ögon; hon hade upptäckt sitt misstag och — han sitt, då Ruth på hans försök till öm förtrolighet svarat med en örfil. I hela tre dagar efter det uppträdet höll hon sig instängd, och mostern förtrodde läkaren, att Ruth ej sofvit en blund under dessa trettiosex timmar. Han infördes, mot Ruths vilja, till henne, der hon vankade af och an i sitt rum, ifrigt och häftigt rörande på armbågarne, som om hon simmade mot strömmen. Hon var ej sjuk, icke ens trött af så lång vaka, utan kräfde med vild energi af badläkaren, att sprätten, som föranledt hennes grymma misstag, skulle bortvisas från platsen som qvinnofridstörare.
Årlig anbefalld afsättning lill kostnader för Sjö-Expeditioner . 4^,000. Quarantaines-omkostnader vid Känsö, circa 3,ooo. Hittills varande aflöning till Kongl. Convoy-Commissariatets Ledamöter och Tjenstemän . 4-910- Skrifmaterialier och ljuspenningar 44°- Hushyror och ved , Postporto, Tidningar, Bokbindare-Räkningar 5oo. Pensioner Yexelcourtage och diverse, circa 7^0, 9,375. så uppgår hela årliga behofssumman till R:dr 220,000. sorn dock för närvarande är 33,ooo R:dr mindre, i anseende till de 5 ännu ej tillsatte Consulsbeställningar, och kan vidare minskas med omkostnaders indragning för Commissariatets aflöning och extra utgifter; men deremot är här ej upptaget, till bestridande af serskilde tillfällige(kostnader vid Handels-Tractaters afslutande, som flere gånger uppgått till betydliga belopp och torde böra beräknas till minst 5 å 6,000 R:dr årligen. Man kan alltså beräkna årsbehofvet i medeltal till R:dr Banco 200,000 å minst 180,000. Om Norrige härtill bidroge i förhållande emot sitt Skeppslästetal, sorn väl tyckes vara högst billigt, så skulle, efter nuvarande proportion i nämnde lästetal, utgörande för Norrige -~?:delar, Norrska Stats-Yerkets bidrag gora för år 77,000 eller minst 70,000. och Svenska Handelns och Sjöfartens bidrag 123,000 eller minst 110,000. Hvadan det vill synas klart, att allt hvad Norrige bidrager roed mindre än 3o,ooo Norrska Species, som är hvad Norrska Stats-Verket förut högst utgjort och som motsvarar omkring 65,000 R:dr, skulle blifva allt för litet, aldrahelst Norrska Sjöfarten under senare åren synes hafva alltjemt tilltagit, hvilket icke varit förhållandet med den Svenska.
St. rnedgifvit, att dessa ditintills ovissa räntor skulle i jordeböckerna upptagas, eller i all framlid af jorden utgå. K. Br. af den i3 December 1717 lernnar härutinnan lika litet någon upplysning, utan stadgar endast, att de föreslagna formulären till jordeböcker borde tjena till efterrättelse. På så knapphändigt sätt vill det synas, att dessa ditintills ovissa räntor, såsom ständiga, blefvo jorden ålaggda och i jordeböckerna påförda. Efter denna tid, och sedan man, på sagda knapphändiga sätt, fått mantalsräntorna till deras natur, ifrån tillfälliga och på Ständers pröfning för hvarje tidsskifte beroende, till en af jorden ständigt utgående ränta förvandlad, har, utan vidare undersökning om tillkomsten, förhållandet antagits såsom oföränderligt. Mig vill det dock synas, som, örn oek R,. St. efter denna period, missledde af det förhanden varande förhållandet, att mantalsräntan i jordeböckerna var införd, vid derefter vidtagna regleringar och beslut, utan närmare granskning af tillkomsten, låtit dervid bero; så bör detta förfarande icke rubba de skattskyldiges rättighet att icke vidkännas några andra skatter, af hvad namn de vara må, än sådana, som af R. St. i laglig ordning blifvit till utgörande ålagde. I anledn. af hvad sålunda anfördt blifvit, och hvilket lemnar skälig anledn. att betvifla mantalsräntans lagliga tillkomst, såsom en vid jorden för alltid fästad ränta, yrkar jag, att Stats-Utsk. måtte anmodas, att noga utreda och fullständigt inför R. St. framlägga de lagliga beslut, hvarigenom de af Svenska jorden, under namn af hemmantalsränta, nu utgående skatter äro af R. St. förklarade, att de i all framtid böra af jorden utgöras ; och att, derest sådant beslut icke skulle finnas, hela denna ränta eller den del deraf, som ett sådant beslut saknar, matte med år 1841 upphöra att debiteras och uppbäras, och sålunda vid statsregleringens uppgörande af StatsUtsk. till rättelse iakttagas.
— När härtill lägges det, som för närvarande utgår i penningar, så utgör hela den sammanlagda summan omkring, 2,900,000 Kdr. Hvad som nu genom alla de öfriga persedlarnes förvandling skulle tillkomma i penningar, vore ej mera än 144,000 rdr och hela beloppet af denna till så stor förenkling ledande reduktion uppgår följaktligen ej lill fullt 5 procent af grundräntan, hvilket väl icke, enligt min tanke, skäligen bör kunna anses medföra någon farlig rubbning i det närvarande skatteförhållandet. Enligt hvad nyss blifvit nämndt, har jag visserligen uppgjort förslag till hufvudpersedlar för de serskilda länen, hvaraf jag också haft nåden anföra några exempel, men jag anser likväl valet af dessa persedlar i anseende till den lokalisering, som dervid bör iakttagas, vara af den grannlaga natur, att detsamma icke nu bör definitivt bestämmas. Det kan nemligen hända, att i ett eller annat län, der skatteförhålianderne inom dess serskilda delar äro betydligt olika (såsom t. ex. Örebro län) det kunde vara nödigt att bestämma olika slags hufvudräntor för vissa distrikter, äfvensom det också möjligen kan blifva skäl att på något ställe, (såsom t. ex. Stora Kopparbergs län) der nästan alla räntor utgå i skogsprodukter, hvilka mera än andra synas utsatta för en fortgående prisstegring, omflytta dessa hufvud - I 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition^ N:o 59. Jäntor i några andra persedlar; men allt detta fordrar speciella undersökningar och utredningar, som af lokal-auktoriteterna eller af serskildt för sådant ändamål utsedde kommilterade torde höra företagas, och hvarvid, enligt min tanka, orterna sjelfva, genom fullmäktige, borde få tillfälle att yttra sig. Dessutom anser jag mig, såsom föredragande, skyldig alt, innan ett så inhemta vederbörande embetsverks underdåniga utlåtande, hvilket likväl icke synes mig böra ske förr, än nyssnämnde upplysningar hunnit inkomma; och af dessa skäl finner jag mig förhindrad, att vid detta tillfälle till Eders Maj:ts nådiga afgörande framlägga förslag lill hufyudräntornas bestämda fastställande för de serskilda länen.
Sedan å poleradt jernmanufaktursmide nedsättning i införselstullen blifvit föreslagen från 36 till 18 sk. skålpundet, lärer den nu å ej specificerade stålarbeten gällande tull 1 r:dr böra nedsättas i samma förhållande, nemligea till 24 sk. skålpundet; hvarjemte, i enlighet med hvad förut blifvit föreslaget i afseende å bomullsoch linne-, guldoch silfver-, jernsamt kopparoch messingstråd, här lärer böra inrymmas en rubrik för ståltråd med enahanda införselstull som för jerntråd, nemligen 4 sk. 6 rst skålpundet; dock att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts uppå förekommen anledning under den 19 Januari innevarande år meddelade nådiga beslut, föreskrift tillika intages, altför tillverkning af sådana arbeten, hvartill utländsk ståltråd erfordras, införsel deraf må, efter pröfning af behofvet och med särskilt tillstånd af Kommerskollegium äga rum mot 10 procent af värdet. Till nära likhet med norska tulltarifen och Tullkommitteens förslag, torde införselsafgiften å stärkelse, nu utgörande 1 r:dr lispundet eller 33Vä procent å varans tullvärde, kunna minskas till 32 sk. luförselstullen å sågblad, 9 sk. skålpundet, synes likaledes kunna jemkas till 8 sk., enär varuvärdet något understiger det i taxan utsatta. Enär införselsafgiften å såpa, 36 sk. lispundet, utgör 33 Vs procent å det antagna tullvärdet, lärer densamma böra nedsättas till 24 sk. eller 25 procent å varuvärdet.
Men om man än icke längre vill erkänna rigtigheten deraf, att jorden efter hemmantalet, så, sorn gemenligen hittills varit bruket, skall föda fattige af jordbrukande classen, så borde man åtminstone finna betänkligt, att genom annat allmänt stadgande utkasta ett frö till oenighet nästan inom hvarje Svensk Församling, enär den allmänna skadan häraf visserligen icke vore att jemföra med den fördel, som en eller annan enskild genom rubbningen, på ett mer eller mindre rättvist sätt skulle tillskyndas. Få vi behålla den närvarande ordningen i 75 Sen 5 Augusti f. m» vårt fattigväsende, så torde icke behof göras, att anlita allmänna uppbördsman, hvarom sist» §;n i denna artikel handlar. Vid 5:te Artikeln, såsom egentligen innefattande PoliceLagar till förekommande af tiggeri och kringstrykande, får jag anmärka, att den omsorg synes mig vara allt för vida utsträckt, som under medgifvande af rätten att i avisor tigga, dels förbjuder, att igenom ord eller skrifter, begära, eller medelst åtbörder, sång eller musik, utan vederbörligt tillstånd, söka tillvinna sig almosor, dels ock utstakar ansvar för den, som utgifver bevis, syftande till almosors insamlande. Dessa stadgander synas mig allt för obestämda och i allmänhet mäste det vara tillåtit, att utgifva hvad bevis som halst, blott det är sanfärdigl. Att man föreslagit, att den dass af fattige, som till arbete äro alldeles oförmögne, skulle, såsom straff lör kringstrykande, hållas till det arbete de kunde förrätta, är ett misstag, som man väl icke åsyftat; men då man anser nödigt, att de fattige, som hos enskild person vistas, sättas linder hans husbonde välde, synes en fattigvårdsstyrelse icke böra vara underkastad flere omgångar, än den enskildte vid de tillfällen, som det pröfvas nödigt att näpsa eller aga ett mindre väl artadt fattighjon
Jag tror, lika med honom, att det icke är rådligt att lemna den lagstiftande makten andel i domaremakten, samt att det icke heller är lämpligt att centralisera tryckfrihetsmålen under en enda domstol. Jag tror äfven, att juryn kan organiseras ungefärligen på det sätt Hr Eudling angifvit. Det förnämsta inkastet, som deremot göres, är att då i många orter tryckfrihetsmålen äro ganska få, och att flerestädes nästan inga sådana mål förekommit, blefve det ganska svårt att hos menigheterna väcka något intresse för jurymannavalen, så att vid desamma komme att gå, om jag så får uttrycka mig, något lättsinnigt eller likgiltigt tillväga. Men härvid är det dock att bemärka, att i de orter, der inga tryckfrihetsmål förekomma, är också faran af juryns mera dåliga sammansättning ingen, enär den aldrig träder i verksamhet, samt att, om man, sedan ett tryckfrihetsbrott inträffat, finner att juryns sammansättning varit felaktig, man troligtvis vid nästa val ser sig bättre före. Jag tror dessutom, att Hr Eudlings förslag utan någon särdeles svårighet kunde så modifieras, att jurymanna-valen icke blefve alltför besvärliga för menigheterna. Man kunde nemi. välja jurymännen för en längre tid, t. ex. 3 å 5 år; man kunde äfven, dels för att undvika valens besvärlighet, och dels i fall man ansåge det vara äfventyrligt att låta menigheterna välja jurymän, öfverlemna åt domstolarne att för hvarje gång utlotta nödigt antal jurymän från redan bestående myndigheter, såsom städernas äldste, sockennämnderna o. s. v., hvilka myndigheter kunna antagas vara sammansatta af män, som åtnjuta medborgerligt förtroende, och vid hvilkas val inga politiska partiafsigter gjort sig gällande. Jag har framkastat dessa tankar endast för att visa, att om man allvarligt vill hinna eller närma sig målet, finner man äfven en väg, som leder dit, och då jag önskar, att denna väg måtte ju förr desto heldre beträdas, vågar jag föreslå, att E. o. Ad. måste återförvisa ärendet till Const.Utsk., med förklarande, att Ståndets gemensamma tanka är, att tryckfrihets-nämndens sammansättning bör förändras i den syftning Hr Eudlings reservation antyder.