Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att härvid i all enfaldighet få framställa den frågan, huruvida, i fall man antager att Rysslands finansiella krafter medgifva anskaffandet af en ångflotta, 3 å 4 gånger o större än vår, samt tillika erkänner att för manövrerandet af en AngFlotta fordras mindre sjövant manskap än för manövrerandet af en SegelFlotta, det med något sken af sannolikhet kan antagas, att vår östra granne, som visat sig ega en så riklig tillgång på skickligt befäl, både vid landtnrméen och i fästningarne, icke äfven skulle kunna skaffa sig ett för skötandet af en AngFlotta skickligt befäl? Det hade varit ganska intressant, att under denna discussion få hörå en eller annan af Gr. Anckarsvärds anmärkmr besvarad, såsom t. ex. den, att om Kronstadt skulle haft samma belägenhet som Carlskrona, så hade det förra, under kriget med vestmakterne, otvifvelaktigt blifvit intaget och den derstädes stationerade OrlogsFlottan tagen; men besvarandet af denna anmärkn., likasom af flera andra, har alldeles uteblifvit. Det hade emellertid varit önskligt att få isynnerhet den af mig nu omnämnda frågan besvarad, emedan de, som i tal och skrift ifra för ett starkt yttre sjöförsvar, likväl medgifva, att den egentliga nyttan af att hafva linieskepp bestode deri, att de skulle ligga trygga innanför Carlskrona fästning, under det att den största delen af fiendens Flotta vore sysselsatt med dess blokering. Jag får dock erkänna, att jag äfven från OrlogsFlottans försvarares sida hört ett icke besvaradt skäl framställas, nemi. det, att oaktadt Ryssland under det sista kriget hade ett ganska stort antal Skärgårdsfartyg, så vågade man ej med dem inlåta sig i strid med de engelska och fransyska linieskeppen. Jag betraktar mig icke heller såsom hysande en bestämd, förut fattad mening i denna tvistefråga, utan fast hellre såsom en person, hvilken, enär han liar en röst med uti frågors afgörande, vill af öfverläggningen derom lära att sedan draga slutsatser.
På grund häraf och då ett särskildt beslut i den af motionären föreslagna syftning vore olämpligt vid denna tidpunkt, då en ny, allmän författning angående skogarne i riket sannolikt kommer att snart antagas, får Utskottet hemställa, att motionärens framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 1 Juni 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Statt-Utskottets Utlåtande JW 109. Ack. till Exp.-Utsk. den 1 Juni 1863, kl. 6 e. m. Utlåtande•, t anledning af väckta motioner, angående Sala silfververks återgång till Statens disposition. (I. A.) Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, M 46, har Friherre von Schulzenheim, D., anfört, hurusom den största vigt låge derå, att frågan om Sala Bergslags rätt till fortfarande arrende af Sala silfververk måtte snart varda afgjord. Enligt den utredning af frågan, som innehålles uti ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westmanlands län den 22 September sistlidet år afgifvet underdånigt utlåtande i anledning af ett utaf enskild man framstäldt köpeanbud å silfvergrufvan, tillskyndar berörda arrende Statsverket en årlig förlust af omkring 20,000 Riksdaler Riksmynt, hvarförutan detsamma innefattar ett betryck för icke mindre än tolf socknar inom nämnda län samt utgör ett hinder för odlingens framsteg på den grund, att genom den rätt till vattenuppdämning, som är silfververket medgifven, en stor areal af jord fördränkes och hålles otjenlig för odling. I betraktande häraf och med åberopande i öfrigt af innehållet af Konungens Befallningshafvandes berörda utlåtande, har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer måtte besluta, att Sala silfververk med allt hvad dertill hörer skulle återgå till Kronan, emot tillerkännande af billig ersättning till Bergslags-intressenlerne.»
Stockholm den 4 FebxuariL 1818. StatsUtsh. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande uti väckt fråga om Götheborgs Stads befrielse från Inqvarteringen åt den derstädes förlagde Escadre af Arméens Flotta. ■RiksdagsFullrnägtige för Götheborgs Stad Herrar Samuel Arfvidsson, Zach. Wideberg och E. M. Leffler, hafva uti Memorial, som Wällofl. BorgareStändet till StatsUtskottet remitterat, anfört förhållandet med Inqvarteringen för den derstädes förlagde Escadren af Arméens Flotta, och huruledes Staden, fastän genom äldre Författningar samt Kongl. Brefvet den 4:de Maji 1798 fritagen från Inqvarteringskostnaden för nämnde Escadre, enär densamma icke utgjorde någon del af Stadens Garnizon, likväl nu vidkännes betydlig utgift i berörde hänseende, härledande sig derifrån, att då Götheborgs Escadren år 1812 förstärktes med Malmö och Carlscrona Escadrer samt ett 75 mans Compagnie derjemte upsattes hade Kongl. Maj:t under den ä6:te Februarii nämnde år, i anseende till svårigheten att annorlunda få detta Manskap med dess Befäl och CivilStat inqvarteradt, i Nåder anbefalt Landshöfdingen föranstalta, att Götheborgs Stad derom besörjde så länge kriget räckte eller intilldess Kongl. Majtt framdeles hunne derom förordna, hvarefter åtskillige utaf RiksdagsFullmägtige nu emförmäldte åtgärder blifvit vidtagne så väl af Staden, till vinuand® af den befrielse från det - 173 StatsUtsL Betiinkandert - ta Inqvarterings-besvär, hvartill densamma vore berättigad, som ock på Kongl. Maj;ts och Kronans sida i ändamål att lätta och jemka Inqvarteringen, såsom billigheten kunde fordra och medgifva, men hvarigenom
Jag skulle icke hafva begärt återremiss, örn jag icke haft mig bekant, att PresteSt. en sådan beslutat. Om möjligen R. o. Ad. genast gillat mitt förslag i saken, kunde, enär PresteSt. återremitterat betänk, ock BorgareSt. äter bifallit det, men BondeSt:s ännu mig obekanta beslut kan vara något annat, alla 4 Ståndens beslut hafva blifvit sä skiljaktiga, att sammanjemkningen varit alltför svår, och måhända mera tidspillande. Hr Printzensköld, Carl: För Utsk:s tillstyrkan i denna punkt har jag förgäfves sökt linna annan grund än godtycke. Men då godtycke i allmänhet är skadligt, särdeles i frågor af beskaffenhet som den förevar., hvarunder andras rätt är beroende, kan jag icke godkänna det framställdta förslaget, utan anhåller, att Ståndet måtte återremittera detsamma på det att Ulsk. må blifva i tillfälle att i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorff; förslag, inkomma med ett utlåt, bygdt på mera rättvisa grunder för banko-ombudens befordringsrätt inom banken. Hr von Hartmansdorff: I slutet af Utsk:s betänk, förekommer eli förslag, som väl är oberoende af det förra och angår befordringsrälten för de bankens tjenstemän, hvilka för det närvar. innehafva befattningar såsom banko-ombud. Men då förslaget om dem, för det förflutna, är rältadt efter Ulsk:s förslag för framtiden, och bör hinna att jemväl afgöras före riksdagens slut, tror jag det vara bäst, att äfven denna fråga varder af Ståndet återremitterad, för att af Utsk. i sammanhang med den förra behandlas. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till återremiss af BankoUtsk:s förevar. utlåt. Ropades ja. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s följande d. 22 dennes på bordet lagda utlåtm:
Stockholm den 2 Februari 1866. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 42. 5 V.o 43. Auk. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets yttrande har blifvit infordradt öfver en af Herr Henschen hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifven motion (N:o 179), deruti motionären hemställt, att Rikets Ständer ville dels “hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t, efter Riks-arkivariens och öfrige vederbörandes hörande, täcktes anbefalla, att genom Riks-arkivets försorg eller särskildt dertill förordnade personer ofördröjligen påbörjas och utgifves samt till embetsverken utdelas en fullständig samling af alla sådana Kongl, författningar och offentliga handlingar, som enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1824 bort inflyta i Svensk Författningssamling44, dels ock dervid gifva anvisning på den plan, som vid utarbetande af en sådan samling borde följas; i hvilket sistnämnda hänseende motionären, bland annat, föreslagit, “att samlingen, efter de stora vändningarne i det Svenska politiska lifvet, indelas i vissa serier, af hvilka den första, i hvilken naturligtvis ej skulle inflyta hvad som utgifvits eller utgifves af Professor Schlyter eller i Svenskt Diplomatarium, skulle slutas med den 23 Augusti år 1520 eller Maj 1523; den andra med Carl XII:s död och enväldets fall den 30 November 1718; den tredje med den så kallade frihetstidens slut den 18 Augusti 1772; den fjerde med den 12 Mars 1809 och den femte antingen med år 1824, hvarefter Svensk Författningssamling började, eller ock med år 1833, då årstrycket upphörde och Svensk
Under iakttagande och tillämpning af de i sådant hänseende, vid sednaste riksdag, stadgade och vid innevarande riksdag hufvudsakligen bibehållna samt i detta Reg - 23 lementes §*) intagna, allmänna grunder och föreskrifter, böra här nedan uppgifna, vid nästlidne September månads början, i Riksgälds-kontoret ännu innestående summor utaf de till utgående från samma verk, vid förstnähinde riksdag, anvisade statsbidrag för hamnbyggnader, kanaler och strömrensningar samt v äg anläggning ar och vägförbättringar jemte brobyggnader, iifvetisom v attenaflappningsoch andra förberedande odlingsföretag, i föreskrifven ordning af Riksgälds-kontoret utbetalas, så vida de med dessa statsbidrag understödda arbetsföretag blifvit inom 1853 års slut påbörjade: l:o utaf anslaget, 84,625 R:dr, för fullbordande af hamnbyggnaden vid Wisby, medelst vågbrytarens förstärkning och grundläggningen af 2:ne landtarmar, Femtiosextusen fyrahundrasexton R:dr 32 sk.; 2:o utaf anslaget, 14,930 R:dr, för islåndsättande af öfverbyggnaden å den ena hamnarmen vid Cimbritshamn, Tvåtusen femhundranittiosex R:dr 32 sk.; 3:o utaf anslaget, 22,533 R:dr 16 sk., för anläggning af en hamn vid Engelholm samt upprensning af Rönne å, Femtusen sexhundratretiotre R:dr 16 sk.; 4:o utaf anslaget, 35,386 R:dr, för hamnbyggnaden vid Kalmar, Femtusentrehundraålliosex R:dr; 5:o utaf anslaget, 50,000 R:dr, för hamnbyggnaden vid Hjo, Sextontusen sexhundrasextiosex R:dr 32 sk.; 6:o utaf anslaget, 65,000 R:dr, för anläggningen af en kanal med slussar mellan Philipstad och Sjöändan i Warnums socken af Wermlands län, Tiotusen ättahundratretiotre R:dr 16 sk.; 7:o utaf anslaget, 8,000 R:dr, för öppnande af en kanal genom Tjufholmssundet vid farleden till Luleå, Tvåtusen sexbundrasextiosex R:dr 32 sk.; 8:o utaf anslaget, 10,700 R:dr, för Ljusne elfs upprensning mellan sjöarne Or och Warpen i Helsingland, Ett-tusen sjuhundraåttiotre R:dr 16 sk.; 9:o utaf anslaget, 500,000
Stånd och äger de största kunskaperne, största kärleken till fäderneslandet och största benägenheten att upoffra fördelar för fäderneslandets väl. Jag bestrider icke heller, att ju icke så är förhållandet, men hvarföre vill man det oaktadt sätta sitt ljus under ena skäppo ? Hvarföre vill man icke, att dessa egenskaper skola blifva kända af allmänheten? Då något förslag framställes i afsigt att möjliggöra spridandet lill allmänheten af R. o. Ad:s förhandlingar möter det alltid motstånd. Så var förhållandet, när fråga upstod, att R. o. Ad. skulle hålla egna referenter. Ett Den 31 Januari. 241 Ett annat förslag, åsyftande att bibringa allmänheten bättre kännedom 0111 våra förhandlingar, har Utsk. på förundransvärda skäl afslagit och förklarat, att man från den plats, som blifvit tidningsreferenlerne anvisad, hör lika väl som från någon annan inom Riddarh.-salen, och till stöd härför har Utsk. åberopat det förhållande, att fordom sutto R. o. Ad:s egna ledamöter på läktaren, men man vet likväl icke om desse verkligen hörde hvad som här afhandlades. Helt annat hade förhållandet varit, om en annan plats än på läktaren varit anvisad tidningsreferenter och åhörare t. ex. här nere ; Riddarh.-salen, tilen desse icke destomindre intogo läktaren, då hade Utsk. haft rätt. Troligen har för Utsk. föresväfvat Hr Prinlzenskölds bekanta naturlagar, enl. hvilka man hör bättre, då man sitter bakom talaren än framför honom. Men icke nog med detta skäl. Utsk. har förklarat, att »om man än icke skulle så tydligt upfatla hvad sorn yttras, är det likväl ganska ovisst, om det åsyftade ändamålet med det föreslagna ombytet af plats derigenom skulle vinnas, såvida redaktionerne hädanefter som hittills i tidningarna införa endast vissa talares yttranden ordagrannt, men deremot utesluta eller ofullständigt och ensidigt uptaga hvad andra för redaktionerne mindre behagliga personer anföra.» Jag hemställer, om detta språk just är lämpligt af ett Utsk.
Ridr, till största delen ännu icke kunnat tilivägabringas, och det således vore oundgängligen af nöden att, om tomt-regleringen skulle kunna utföras, det afsedda låne-understödet blefve derför disponibelt, af sådan anledning, och enär en gemensam ansvarighet af samtlige tomt-egare i Lidköpings gamla stadsdel erbjöde fullkomlig säkerhet för medlens återbetalande, i underdånighet förordat samma ansökning. Med afseende å hvad sålunda förekommit vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att det vid sednaste riksdag beviljade, men af ofvan uppgifne anledning icke begagnade lån för tomt-reglering i staden Lidköping må ånyo anvisas, att, mot gemensam ansvarighet af tomt-egarne i gamla stadsdelen, och i öfrigt under hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid förra riksdagen bestämdes, till sistbemälde tomt-egare utbetalas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. F. Fåhreeus. 20 Kongl. Majtts Nåd. Proposition, JM 87. Utdrag af protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans MaJ:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 16 November 1853. Närvarande: Hans Excellens, Justitise-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Den tryckning på penningemarknaden, som genom uplåningen kan upstå, är ögonblickets; ty i det nästa gå penningarne åter ut i rörelsen och bilda, i sin ordning, nya kapital. Jag antager,' att de lån, som behöfva uptagas för Statens räkning intill nästa Riksdag, hufvudsakligen komma att afse jernvägsbyggnadernas fortsättning, och ämnar derför nu endast taga dessa lån i betraktande. Härvid förekommer: att det tvifvelsutan icke vore val betänkt, att söka uptaga hela eller ens större delen af det erforderliga beloppet inom landet; ty dels skulle derigenom — det medgifves — en nog hastig omflyttning af kapitalerna kunna upkomma, dels måste en del af lånet användas för inköp utom landet af skenor och rörlig materiel; och på vexlar är brist. Jemväl *vore det icke rätt försigtigt, att uteslutande grunda ett vigtigt företag på utvägar, som ännu äro oförsökta; men om jag sålunda antager, att större delen af lånet måste kontraheras utom landet, måste jag deremot anse det som en sak, som är för Rikets framtid af högsta vigt, att en betydlig del, jag antager minst y3:del af detta lån, uptages inom landet, på det, någon gång, en grund måtte vara lagd till införande hos oss af ett ratiouelt fondsystem. Hvad åter angår sättet för detta inhemska låneuptagande, vore det tvifvelsutan rättast, att man genast gjorde början, uteslutande, med införande af det system, som i England och Frankrike visat sig verksammast och nyttigast, genom antagandet för obligationerna, i likhet med Englands Consols och de Franska Inscriptions sur le grand livré, af låg räntefot och kapitalrabatt. Då emellerrid begreppen i dessa frågor ännu icke torde vara nog utvecklade hos vår allmänhet, har jag ansett mig böra föreslå alternativ i två olika former, så att det må bero af långifvaren att bestämma hvilket slag af obligationer han önskar.
De svarade: Vårom fader dinom tjenare går väl, och han lefver ännu: Och bugade sig, och föllo ned för honom. Och han lyfte upp sin ögon, och såg sin broder BenJamin, sine moders son, och sade: Är det edar yngste broder, som I saden mig af? Och sade ytterligare: Gud vare dig nådelig, min son. Och Joseph hastade, ty hans hjerta var brinnande öfver sin broder, och sökte rum till att gråta; och gick i sin kammar, och gret der. Och då han hade tvagit sitt ansigte, gick han ut, och höll sig fast, och sade: Lägger bröd fram. Och der bars fram, besynnerliga för honom, och besynnerliga för dem, och för de Egyptier, som med honom åto, ock besynnerliga; förty de Egyptier töras icke äta bröd med de Ebreer, det är en vederstyggelse för dem. Och de sattes för honom, den förstfödde efter sina förstfödslo, och den yngste efter sin ungdom. Der förundrade de sig uppå inbördes. Och man bar dem besynnerliga rätter af hans bord: Men BenJamin fem sinom mer än de andra; och de drucko, och vordo druckne med honom. Och Joseph befallde honom, som var öfver hans hus, och sade: Fyll dessa männernas säckar med spisning, så mycket de kunna föra, och lägg hvarjom sina penningar ofvan i hans säck: Och mina silfskål ofvan i dens yngstas säck med penningarna för sädena. Han gjorde, som Joseph honom sade. Om morgonen, då ljust vardt, läto de männerna fara med sina åsnar. Då de nu voro ut af stadenom, och icke långt komne, sade Joseph till honom, som var öfver hans hus: Up och far efter männerna, och när du får dem, så säg till dem: Hvi hafven I lönt godt med ondo? Är icke det der min herre dricker utaf, och der han spår med? I hafven illa gjort. Och som han beslog dem, sade han sådan ord till dem. De svarade honom: Hvi talar min herre sådana ord? Bort det, att dine tjenare skulle så göra.
Det som wäckt Herr GrefwenS uppmärksamhet och gifrvit honom anledning att göra denna proposition, wore frägan om Bränwinct som blifwit remitterad bäde till allmänna Ncswärsvch Economie - Utffottct och till Bewillnings - Utskottet, och ifrän det förra ännu icke wore till Ständernas klens äterkommen, och säledcs ej af Bcwillnjngs - Utskottet kunnat upptagas. Skulle Herr Grefwen hafton warit nog lycklig att hafira framstslt en mening fom wunne Högloft. Ridderffapet och Ade.ns bifall, begärde 4204 Den r6 Dctober. begärde Herr Erckwen derpä Herr Landf -.Marskalkens proposition, samt att de andre Respective Stunden om Riddcrskapct och Adelns bestnt genast underrättades och inbjödcs att sig deruti förena. Herr Grefwe» och Landt-Mars s k a l k e ir gjorde derefter proposition pä Grefwe Ds la Oarsties motion, hwilkcn enhälligt bifölls. Herr Grefwe» och Landt-Marsk alken tillkännagaf att Friherre bi »na i I t o ir esri, ätcrbegärt ett ifrän Allmänna Bcswärs, och Economie - Utskottet till Riksens Ständer redan inlämnadt Betänkande rörande bptcs - brisier, af den anledning, att sedan detta Betänkande blifwit afgifwit, nögra Memorial öfwer samma ämne blifwit till Utskottet remitterade, hwilka tjenligast i samma betänkande kunde till beswarande upptagas, och understälde Herr Landt - Marskalken om Riddcrskapet och Adeln till denna Friherre bkamiirorm begäran wille lemna sitt Mständ. BiföllS. Friherre ak Wetterstedt, hade inlemnat ett Memorial, hwilket upplästes sä lydande: tödinjukt Me moria!!
När jag var färdig att bege mig af, kom Armeniern, som redan fått sig ett morgonrus, klagade att han ingenting hade att äta för och begärde af mig litet pengar. Medan jag öppnade min börs, mumlade han på sin dåliga Arabiska: tvenne francia, d.ä. 5 francs stycken. Jag gaf honom ett stycke af 11/2 piaster. Härvid tiggde han än 5 franc, än ett stycke till af 1 1/2 p., men det blef dervid, han fick ej mera. Den fjerde af sällskapet, som isynnerhet varit beställsam om mig under resan och kallat mig sin bror &c., hade bittida gått ut och var ej nu tillstädes. Sedan jag sålunda sluppit alla dessa och Araben 'Ali ej ännu efter sitt löfte kommit för att hemta mig, begaf jag mig ensam med mina tvenne åsnor och deras drifvare från Bolak till Kairo. Här hade allt ett annat utseende än i Alexandria; hvarken såg jag här något qvarter liknande Frankernas i Alexandria, ej heller något af de usla Arabiska kojqvarteren. Folket förekom mig ock trefligare och renare än der. Slutligen, efter en lång vandring af mer än en timme, kom jag till khan ga'far, der tvenne helt unga trefliga gossar, den ena med grön shawl, visade mig åtskilliga rum, som ej voro särdeles snygga. Jag fann mig dock slutligen vid ett, ehuru ömkligt det var. Men nu kom en annan, som sade sig vara den egentliga herren, och visade mig några rum till. Jag stannade slutligen vid ett, ehuru ruskigt det såg ut. Vi stego ner för att hemta mina saker, då just 2 ståtligt klädda qvinnor gingo dit upp. Nu sade han att jag ej kunde få det öfverenskomna rummet, emedan dessa harim voro der. Öfverhufvud tycktes han ej vara särdeles mån om mig, utan gick till en bredvid stående Turk och bad honom fråga mig om jag vore moslim. De kommo således båda två jemte en tredje till mig och frågade hvad min san'ah vore och hvar ifrån jag var hemma.
Det allmänt kända förhållandet, att arrendatorer, hvilka, begagnande sig af den dem genom nu gällande föreskrifter tillförsäkrade optionsrätt, fått arrendet af Statens egendomar åt sig förlängdt, stundom öfverlålit detsamma på annan person emot erhållande af ganska betydlig godtgörelse derför, har, enligt Rikets Ständers tanke, i väsendtlig mån bidragit till detta omdöme, enär det ligger för öppen dag att nämnde godtgörelse eller mellangift, på sätt E. K. Maj:t uti sin vid denna riksdag aflåtna och af Rikets Ständer bifallna nådiga Proposition angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas, äfvenledes yttrat, utgör en lämplig mätare å Kronans förlust af den städja, som i annat fall skulle kunnat vid arrendeauktion utfäslas. Rikets Ständer hafva likväl härvid icke förbisett, att, ehuru en obegränsad täflan, förnyad inom en icke för aflägsen tid, tvifvelsutan skulle i flera fall höja arrendebeloppen, åtskilliga olägenheter, hvilka blifvit af Rikets Ständer förut befarade, derigenom skulle kunna uppstå. Före utfärdandet af den i ämnet ännu gällande Kongl, kungörelsen den 17 Juli 1847, hvarigenom så kallad optionsrätt under vissa vilkor blifvit den förre innehafvaren, eller, i händelse af hans frånfälle, hans enka eller barn i afseende å arrendets öfvertagande tillförsäkrade, hade nemligen, enligt hvad Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 Maj 1845 omförmält, erfarenheten visat, att, i följd af den då medgifna obegränsade täflan vid utarrendering af nämnde egendomar, arrendeanbuden icke sällan blifvit uppdrifna till ett, i förhållande till egendomarnes värde, allt för högt belopp, hvilket oftast föranledt antingen arrendatorns oförmåga att arrendevilkoren i föreskrifven ordning fullgöra eller ock att egendomarne vid arrendetidens slut aflemnats vanskötta och i försämradt skick: och till förekommande af de förluster, Staten i begge dessa hänseenden finge vidkännas, ansågo Rikets
Vid sistlidne riksdag då, likasom under flera föregående år, statsbidrag ånyo måste beviljas lör upprätthållande af arméens pensionering, funno Rikets Ständer sig loran - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, A’:o 133. 39 låtne, att, på grund af hvad vid denna frågas behandling förekommit, uti underdånig skrifvelse hos E. K. Maj:t anhålla, det E. K. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som befunnes lämpliga til! förberedande af en sådan reglering af pensionSväsendet för arméen, att hela pensioneringen kunde af Staten ölvertagas samt, till åstadkommande af mera enhet i grunderna och vilkoren för denna pensionering, jemte nödig förenkling i förvaltningen, äfvensom att E. K. Majit måtte til! Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva förslag till dylik reglerings verkställande. Enligt hvad Rikets Ständer nu af ofta åberopade Statsrådsprotokoll inhemta!, har ock E. K. Majit häröfver infordrat yttrande af Direktionen öfver arméens pensionskassa, som dervid anfört, att, för en så beskaffad förändring, som a Ises med Rikets Ständers ifrågavarande framställning, erfordrades i första rummet Krigsbefälets hörande i afseende å öfverlåtandet af pensionsinrättningens fonder, hvadan Direktionen, som saknade behörighet att i denna hulvudsakliga omständighet något yttrande afgifva, inskränkt sig till alt fästa Kongl. Majlis höga uppmärksamhet å några med frågan sammanhängande och, särdeles hvad beträffade den af Rikets Ständer åsvliade besparing i förvaltningskostnaden, på densamma inverkande förhållanden.