Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid jern rörelsen af förstnämnde 2:ne Stånds derom fattade beslut, visar sig dock, att dessa, ehuru de öfverensstämma i fråga om den beviljade lane,summans belopp, dock äro af skiljaktig lydelse, hvad lånevilkoren beträffar, enär Ridderskapet och Adeln, vid lånets beviljande, bestämt för detsamma enahanda vilkor, som för det i Utskottets Utlåtande N:o 174 tillstyrkta och af Rikets Ständer beviljade länet till GefleMih. lill R. St. 4 Dand. 6 Haft. $ 10 Stals-Vtskoltets Memorial N:o SI!). Dala jernvägs-aktie-bolag; men Borgare-Ståndet åter beslutat, att nu ifrågavarande lån skulle utgå under samma vilkor, som af Rikets Ständer blifvit bestämda för det lån å 100,000 R:dr Banko, som förstbemälte bolag förut från Riksgälds-kontoret utbekommit. Således och under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln, vid sitt besluts fattande, endast afsett de för lånet till Gefle-Dala jernvägsbolag föreskrifna betalnings-vilkor, men icke de i afseende på samma låns utbekommande och säkerheten för dess återbetalande stadgade samt för det lån, hvarom nu är fråga, mindre tillämpliga vilkor och bestämmelser, skulle, enligt detta Stånds beslut, räntan utgå från låne-medlens utbetalningsdagar och utgöra 5j procent årligen samt liqvideras vid slutet af hvarje kalender-år, och å kapitalet, från och med år 1860 och intilldess lånet blifvit till fullo återbetalt, före hvarje års utgång, afbetalas minst cn tiondedel af hela det lyftade beloppet. Det i Borgare-Ståndets beslut åberopade lån återbetalas deremot medelst erläggande af 6 procent årligen utaf hela den utbekomna lånesumman, hvarvid 4 procents årlig ränta godtgöres för det vid hvarje liqvid återstående kapital-beloppet samt det öfriga utgör afbetalning å sjelfva kapitalet; och skall, derest ej inbetalning å bestämd tid verkställes, bolaget dessutom å det till liqvid förfallna be loppet erlägga 5 procents årlig ränta intilldess betalningen sker.
Så snart det är slut på liqviderne Privata emellan och så snart i stället för Papper, Representanter af Silfver, Papper, Representanter af räntebärande Fastigheters och säljbara Producters Silfvervärde kommit i rörelse, kan ock Realisationen göras. Den vore då, hvad förhållanderne Privata emellan beträffar, i sjelfva verket redan gjord, och det återstod blott att Banquen åter begynte sin function som Växel-Banque. / På denna väg blefve den Skattdragande Undersåten skyddad för den fruktan att genom en Myntförbärtring , hans utlagor till Staten skulle fördubblas, eller förvandlas från R:dr efter namnvärde till R:dr efter Silfvervärde: Likaledes öppnades för Statens Tjenstemän den utsigt, att deras Löner skulle blifva dem beräknade efter rigtiga och billiga grunder. Ett vilkor likväl återstår, som måste fyllas, innan man kan våga att öppna Banquens Hvalf och låta dess Silfver utgå i rörelsen; det är det af de Höglotlige Utskotten uppgif - Den 75 April, ne villkoret af enskild och allman hushållning. Grundvalarne för enskild hushållning äro flit och sparsamhet. Men vi födas icke med dessa egenskaper. De mäste förvetfvas och det är Styrelsen allena som kan hjelpa oss att ferverfva dem. Till danande af fliten fordras ett rigtigt förhållande emellan behof och förmåga, till danande af sparsamhet, fordras möjligheten att behofven och förmågan i ett jemt förhållande kunna tillväxa.
Stockholm den 5 Mars 1863. JV o 63. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:t nådiga Proposition, angående anslag för framlida vård och underhåll af Gustaf IVasas monument vid Utmeland i Dalarne. (U. A.) Enligt högstberörda, den 24 Oktober nästlidet år till Rikets Ständer aflåtna och till Stats-Utskottet remitterade nådiga Proposition (Nio 20 uti lista Sami. af Slats-Utskollels Ullålande N:0 63. 1 Bihang et till Riks-Ståndens protokoll) hade, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift, Revisions-Sekreteraren m. m. A. W. Netzel och Grosshandlanden m. m. S, Godenius, såsom ledamöter af den bestyrelse, hvilken ombesörjt uppförandet af en monumental byggnad öfver den s. k. Kungskällaren vid Utmeland i närheten af Mora kyrka i Dalarne, hvarest Gustaf Wasa genom en dalqvinnas rådighet räddades undan Danskarnes förföljelser, i underdånighet anhållit, att sagda Monument med tillhörigheter, — utgörande utom den af sjelfva byggnaden upptagne plats, hvaraf Kronan redan förut varit egare, dels en närmast deromkring af Bestyrelsen inköpt och till trädplantering ordnad jordrymd dels en likaledes inköpt jordremsa, för ny utfartsväg, allt i öfverensstämmelse med en af Andro Landtmätaren J. Hardy år 1859 öfver ifrågavarande område upprättad, handlingarna bilagd karta, dels en till bostad för en tillsyningsman inom samma område uppförd särskild byggnad, dels ock slutligen åtskilliga å jemväl bifogad förteckning upptagne inventarier, — måtte af Kronan såsom dess egendom öfvertagas samt, såsom följd deraf, inseendet öfver och befattningen med hvad till den fosterländska stiftelsens framtida förvaltning, vård och underhållande hörer, uppdragas åt den eller de offentliga myndigheter, Kongl.
För anslagets fördelning i lön ocb lönetillökning, torde först, för bestämmande af kontraproposition i hufvudvoteringen, omröstning lå anställas, enligt denna proposition: ”Den, som vill, att lill kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen anta ges Ridderskapets och Adelns beslut att ett anslag af 4,500 R:dr R.-mt årligen beviljas för inrättande af en ny lärostol inom den medicinska fakulteten vid Upsala Universitet, alt uppföras med 3,000 R.dr såsom lön och 1,500 R:dr såsom lönetillökning, röstar den det ej vill, röstar j»; nej; StafsUtskottets Memorial N:o 191. 5 vinner nej, anlages lill kontraproposition Preste-ståndets beslut, alt enahanda anslag för nämnda ändamål anvisas ali utgå med 3,500 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom lönetillökning''. För hulvudvoteringen föreslås följande proposition : "Den, som vill, alt det af Kongl. Maj:t äskade anslag af 4,000 R:dr R:mt årligen för inrättande af en ny lärostol inom medicinska fakulteten vid Upsala Universitet icke beviljas, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, anlages (Ua Altein.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:a Allein.) Presle-slåndets beslut. 8:o. Likaledes var af Utskottet, uti 25 punkten, föreslaget, att, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, för inrättande vid hvartdera Universitetet af en profession i de nordiska språken, ett ärligt anslag af 4,000 R:dr, eller för begge Universiteten 8,000 R:dr, mätte anvisas, samt att anslaget skulle uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom lönetillökning. Detta förslag hafva Borgareoch Bnnde-sländen bifallit, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt
Då Skogarnes vård kan med skäl anses bland Rikets angelägenheter, och deras fredande för en framlid med nu varande Författningar icke äro tillräckliga eller så stränga, att icke åverkan årligen sker, i den öfvertygelse att det är ingen stöld tillgripa annan mans Skog, vare sig litet eller mycket, får jag härmed iterera den önskan, som af flera värde ' Ledamöter, men i synnerhet af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg vid 1812 års Riks-* Den 5 Januarii. 263 dag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, genom dess Memorial af den 3 Junii, blifvit vackt; men ty värr i tvenne Stånds tankar ej blifvit ansedt af den vigt, sorn saken torde fordra. Någon förhöjning i Böterna har väl blifvit stadgad för skedd åverkan å Skogarne; men då borttagandet af ett Lass Ved anses för tjuf* nåd, torde af större skäl huggning af Stor verksTräd, Timmer och Sågstockar samt dess bortförande böra anses för lika, om ej större brott, i anseende till dess betydligare värde och storf re skada för Ägaren, Utan att vilja utsätta något visst straff för dylik åverkan, önskar jag blott, att ett sådant tillgrepp af annans Egendom måtte anses lika som annan Stöld, i jemförelse af den förlast, som tillskyndas rätta Ägaren, dock med undantag af den åverkan, som tilläfventyrs af en angränsande Granne kan af misstag göras, då en Rågång icke är fastställd eller upphuggen, Delta allt torde bäst genom LagUtskottets åtgärd kunna regleras, och hvartill jag ödmjukast anhåller att detta Memorial mätte remitteras. * Lades på Bordet. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 Eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. 264 ®en 5 Januarii. Måndagen den 5 Januarii 1818. Plenum klockan half till 5 Eftermiddagen. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, tog, såsom äldste närvarande Grefven, Klubban. Herr Anrepp, Otto Reinhold, uppropades, men var icke närvarande.
Under den tid jag varit fullmägtig i banken, hafva några filialbanker upphört; och jag har haft tillfälle att iakttaga, att ehuru den tid, då detta inträffat, varit vida mindre bekymmersam än den nuv:de, har dock i de orter, hvarest nämnda banker haft sin verksamhet, stora svårigheter i följd af deras upphörande uppstått, så att Riksbanken måst under annan form göra medlen tillgängliga för ortens behof; och det är all anledning att befara, att detta i ännu högre grad kommer att blifva händelsen hädanefter. Jag tror således, att man från detta håll ej bör påräkna någon synnerligen riklig tillgång. Den 56 Maj e. in. Det vigtigaste skäl, som manar mig till ett afslag, är bankens egen säkerhet. Om man fäster uppmärksamheten vid den redogörelse öfver bankens verksamhet, som hvarje vecka afgifves, så finner man, att banken i närv:de stund har så många förbindelser, att det fordrar mycken omtanke, för att, med bibehållande af myntvärdet, kunna fullgöra dem alla i behörig ordning. Skulle man nu ytterligare öka dessa förbindelser, så tror jag, att det skulle lända till men för banken. Visserligen anför man, att förslaget ingalunda har för afsigt att sätta banken i en äfventyrlig ställning. Men det kan dock icke förnekas, att ett beslut i föreslagen syftning möjligen kan leda till ett sådant resultat; och under sådane omständigheter anser jag det vara skäl att åtminstone invänta den tid, då bankens ställning bättre än för närvide medgifver åtagande af i frågavide förbindelser. I alla händelser har ett dylikt beslut den omständighet emot sig, att det skulle innebära ett godkännande af en redan förkaståd princip, nemi. att belasta banken med fastighets-belåning. Af dessa skäl får jag anhålla om afslag å det föreslagna tillägget till ifrågavide paragraf. Frih. von Schwerin: Jag måste beklaga min oförmåga att tydligt framhålla de skäl, hvilka tala för min åsigt. Här hafva blifvit ånyo så många förhållanden påpekade, hvilka jag förut sökt belysa, att jag nästan misströstar att nu kunna fullkomligt klart framställa min mening. Det har alltid varit min åsigt, att Svenska banken bör röra sig bankmessigt, d. v. s. röra sig på ett sådant sätt, att den kan komma åt sina tillgångar, när helst behofvet det kräfver.
Då en dylik anmärkning som den ifrågavarande vid 1823 års Riksdag försöktes, torkbräde dåvarande Konstitutionsutskott i följd deraf: att dä den citerade 6o §. Regeringsformen synes desto mindre tillämplig j som Kongl. Theaterinrättningarne i Stockholm j långt för detta tillkomna j aldrig medfört för Kongl. Majit och Kronan någon uteslutande vinning, 107 utan tvertom betydliga kostnader, och då derjemte beviljandet af ett nytt Theaterprivilegium , nu likasom alltid förut beroende på Kongl. Majus nådiga välbehag, skulle troligen vid en ökad konkurans hafva bered den enskilde Entrepenörens undergång och de redan befintliga, mot hufvudstadens folkmängd svarande Thea t/' arnes skada, kan den uppgifna anmärkningsanledningen af Utskottet ej gillas. Vid 1828 års Riksdag väcktes motion om anhållan hos Kongl. Maj:t, alt anläggandet af en enskild theater i Stockholm ej måtte möta hinder. Besvärs och EhonomiUtskottet, till hvilket motionen remitterades, föreslog slutligen, att Rikets Ständer måtte behaga anse den väckta frågan såsom obehöflig, enär anläggandet af en enskild theater i Stockholm ej lärer förvägras, utan inträffande af sådana hinder, i hvars pröfning och bedömande Utskottet ej kunde ingå. Denna mening bi folio Rikets Ständer. Under 1834 års Riksdag gjordes äfven motion i samma ämne. Frågan behandlades af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet, som, lika med hvad nästföregående Besvärs och EkonomiUtskolt först anfört, yttrade, att då flera Theatrar i Stockholm skulle kunna så förminska de Kongl. Theatrarnes inkomster, att deras bestånd derigenom undergräfdes, och anslag för deras återupprättande då komme att b eliof v as, anläggandet af Theatrar i Stockholm må tillåtas med den inskränkning, att vissheten att der ega en god och i fullständigt skick fortfarande Theater icke genom en sådan tillåtelse må äfventyras. Då två Stånd stannade mot två i beslotet häröfver, förföll frågan.
Att ingen ai.nan Svensk ort åger de mångfaldiga talande skål, sorn Gottland inom sig fÖrenar, till Portofrancofrihets erhållande, lärer icke möjligen kunna vederläggas. Hvad Stockhohn i synnerhet beträffar, kan i) så mycket mindre jemförelse i localt hänseende äga rum, sorn det ej ligger i segelleden samt har en lång Skärgård, alltid sujette för snarare inläggning, och kan således icke med lika lätthet med Gottland belägen mitt i gapet för alla östersjöfarande, af dem besökas; 2) står det ju öppet för Stockholmsoch andra Svenska Köpmän, alt antingen directe flytta till Gottland och begagna sig af dess privilegier, eller ock endast derstädes etablera HandeJsContoir och Facto-1' rier; samt med deras ägande Köpmannavaror, såsom Koppar.
Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff har rätteligen anmärkt det oriktiga i form och sätt, som StatsUtsk. föreslagit för utredande af tillgångarna till gäldande af skulder, och skulle denna grundsats i afseende på Kronans fordringar för undsättnings-spanmål i Norr -och Westerbottens län äfvensom de öfriga länen i Riket godkännas; så skulle naturligtvis på samma skäl jemväl i afseende på rester af Kronans räntor en dylik åtgärd kunna vidtagas, för att utröna förmågan att dem gälda; och man kunde på detta sätt ganska ledigt Den 19 September c. m. 555 Lomma till uppliäfvande af allt hvad skatt och ränta i Sverige heter. Det är likväl förundransvärdt, att Utsk., vid behandlingen af detta mål, då K. M. dermed förenat frågan om bildande af grundfonder för sockenoch district-magaziner inom länen, icke funnit denna väg vida enklare och tjenlignre både för att skalfa Kronan sitt tillbaka lill district-magaziners bildande, och att jemväl utan sockenstämma utröna förmågan att betala. Om man nemi. åt socknarna sjelfva öfverlemnar att besörja uppbörden af den obetalda undsättnings-spanmålen, samt låter den användas till bildande af sådana magaziner, så blir ingen fråga örn att icke socknarne sjelfva öfverenskomma om de tjenligaste åtgärder till resternes ir.drifvande, så att med visshet kan förutses, att inom en viss bestämd tid, som ej bör vära alltför kort, ingen enda kappe är utestående, En sådan åtgärd tror jag i alla provinser blefve lämplig och föranledande dertill, alt Kronans fordringar kommo att indrifvas i stället för att vara bortkastade enl. Usk:s förslag. I detta fall kan jag tala med stöd af erfarenhet, ty jag har nyttjat detta medel vid spanmåls-undsättningar inom Gottlands län, då jag der var landshöfding, och dervid uppkom icke en kappes rest. Socknarna besörjde sjelfva om uppbörden, och icke en enda kronobetjent var dervid behöflig.
Åh, det var smärta, skriande ve att inneslutas af någonting i världen, bara vara fri, friare än allt, som nämndes fritt, än fågelns flykt, än alla, alla fåglars flykt ... om de så stege ända upp mot solen ... — Ni har gått för långt, ni är blek. — Pastorn såg brydd och orolig på henne och stannade. De voro några villor från Hjelmska huset. — Kanske, stammade han — att ni önskar ... Matilda tog brådskande alla sina paket, hennes ögon mötte icke hans. — Jag är hemma nu, tack. Pastorn lyfte med ett litet darrande leende på hatten. Lätt sprang Matilda upp på verandan och kastade sin börda i hängmattan. Hon såg sig om efter Ada, hon längtade efter henne, det föreföll med ens, som om ingenting i världen skilde dem åt. Utan att besinna sig ilade hon upp på sin systers rum. Med håret nyss tvättadt och utslaget låg Ada på sängen och drömde. Matilda gick bort till det öppna fönstret, som tog in hela vidden därute. Hon drog af sina handskar och skakade lekfullt de lössläppta fingrarna i luften. — En sådan höst ha ni inte i Sverige, du, brast hon ut lifligt. Ada stirrade envist på sina toffelspetsar och svarade icke. Därute hjulade arbetare förbi på velociped ... mattinorna svängde framför ... tennet glimmade i solen. Tvättplaggen svällde öfverallt som segel, glittrade till, lyftes käckt för den lätta brisen ... Så rusande klart, så blått och fritt ... — Här behöfver man bestämdt inte detsamma för att lefva som därhemma, fortfor Matilda — hon tyckte, att hon med våld ville bryta ned muren dem emellan — Amerika ger mig håg att lefva att du inte känner det ocksä! — jag tror det är för att lifvet ligger inom min räckvidd ... Ada flyttade förströdt blicken till gestalten därborta. Denna otillgänglighet äggade Matilda. Något inom henne brast, rann i glöd öfver bräddarna och flöt ut. Hon stödde sig mot fönsterkarmen. — Amerika kan ge mig lifsberusning det tycks som vore man bara en prick i cirkeln men midt i en sol sitter man, och den skiner just för en själf.
Plötsligt snurrade han sig om och hann henne med några raska steg och så kilade de åstad sida vid sida. Jag vet att han tycker om att taga sig en sådan der ”urpromenerare” för att bli varm om fötterna. Det var ett präktigt par, båda långa och smärta, hos båda låg någonting ungdomsfriskt som gjorde godt i mina gamla ögon. Hos honom är det hållningen, hos henne hyn och hufvudets vackra form. Efter en stund reste vi oss alla för att röra på oss något. Ida, Axel och jag gingo tillhopa, flickorna i ett kotteri för sig. Men så tröttnade Ida, och han och jag togo oss en riktig ”pratetur”. Han var ovanligt öppenhjertig, men så var det ju det vackraste månsken och en luft sådan att hvarje andetag blef till en njutning. Vi talade om allt som föll oss in, enkelt och naturligt. Vi kommo på kapitlet om det bref jag skref till Ida i vintras, som svar på ett från henne, deri hon ber att få låna 10 kronor af mig. Jag kunde icke, ty det var i bokhandelsuppgörelsen och allt måste kastas i det hål som uppstått i kassan. Han sade: ”Ni skref att ni hade gråtit så, och att ni inte kunde uthärda att träffa menniskor på lång tid. Jag tänkte det var rysligt hvad den fru Benedictsson måtte vara blödig af sig.” Så kommo vi in på kapitlet om mina affärer och hans egna. Han talade om Skarstedt och versar som han skrifvit om honom ”en frysande, ruggig fan”. – Talade om att när han mötte Skarstedt i Stockholm vid publicistmötet kände han sig mycket ”enkel”, ty han kom med en packe under armen, hade just varit på pantlånekontoret och löst ut sin frackkostym. Jag talade om Trädgårds och han talade om sin kondition hos ”knallpatronen”, med ett ord: det var utmärkt trefligt, för mig åtminstone.79 Han tycktes vara vid ovanligt godt humör. Sade att hans arbetsrum är så svalt och skönt, nu. Att han nog skall trifvas der, samt att han slagit Ousby-sejouren ur hågen. Följande dag (onsdag d. 2 Juli) var Uno i Malmö.
För öfrigt vill jag begagna delta tillfälle för att erinra om en sak, som väckt min stora ledsnad, nemi. att personer, som idka samma yrke och deraf draga lika inkomst, skatta ganska olika derför, emedan det väsendtligen beror på deras mer eller mindre ärliga uppgift. Delta förhållande är isynnerhet beklagansvärdt i landsorterna. Jag känner handlande i landsorterna, hvilka uppgifva en inkomst af på sin höjd 1,200 r:dr för en rörelse, för hvilken de här i Stockholm ganska säkert skulle blifva uppskattade efter 8 å 10,000 rtdrs inkomst. På samma sätt förhåller det sig med samma yrken, af hvilka inkomsten är osynlig , och der det således beror på hvar och en sjelf att ärligt uppgifva inkomstbeloppet; men det kan icke hjelpas annorlunda äti genom taxer:s-männens öfverenskommelse 0111 någon viss princip för taxeringens verkställande. Frih. Cederström: Efter Hr Frih o. Landtnäs förklarande i början af denna öfverläggning, kunna endast grunderna för bevillningens utgörande , men icke tillämpningen deraf, nu komma under öfverläggning. Första artikeln angår personliga skyddsafgiften ; skall naturligtvis, efter det beslut R. o. Ad. fattat och hvarigenom Ståndet ogillat mitt förslag, fortfara; men beloppet kan nu icke bestämmas, då statsbristsumman ännu icke är känd. Frih. Nauckhoff, Joh. Otto: Jag vet icke, om jag rätt fattat Hr Frih. och Landtnäs tillkännagifvande , huru detta ämne kommer att föredragas; huruvida nemi. föredragningen skall ske ämnesvis elter §:vis. Kommer den att ske ämnesvis, torde man få svårtatt reda sig, emedan åtskilliga paragrafer hvar för sig innehålla flera ämnen. Jag skulle derföre önska, att föredragningen måtte ske §:vis. Hr Frih. o. Landtm, yttrade-, att om han rätt fattat Hr Cederschjölös anmärkn., så innehölle den, alt om R. o. Ad. vid pröfningen af grunderna för den allm. beviltningens utgörande, bestämde vissa siffror , som borde utgå 30 Der.
Tumba anställde tjenstemän och betjente ännu icke blifvit träffad, samt de af delägarne uti Banco-statens enkeoch pupillkassa i sådant afseende föreslagne vilkor för medgifvande af delaktighet i Cassan för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid sistnämnde 3:ne Verk af Fullmäktige blifvit, såsom väl mycket betungande, afstyrkte, har Utskottet för vinnande af det genom 101 § afsedda ändamål, efter derom af Fullmäktige gjord hemställan, funnit lämpligt att föreslå den utväg, som i punkten 8:o finnes upptagen. Slockholm den 13 Maj 1845. N:o GT. Ant. till Exp.-Utsk. d. 14 Maj kl. 3 e. m. Memorial, med förslag till ändring af ätskillige Reglementariska Stad gauden uti 8 :de Artikeln af 1841 drs Banco-Reglemente. Efter granskning af föreskrifterne uti omförmälde artikel utaf BancoReglementet, får Utskottet lill intagande i blifvande Banco-Reglemenle föreslå följande stadganden: l:o. Fullmäktige skola, så fort ske kan, låta utarbeta förslag till föreskrifter för framtida hushållningen vid Tumba Bruk i allmänhet, samt införa sådan ordning för bokföringen vid Bruket, som är vanlig vid enskilde per - 8 Banco-Utskotlets Memorial, N.-o 67. soners bruk, oell hvarigenom verklig non troll å bruksförva lini ogen på stallet kan göras möjlig; ägande Fullmäktige i sistberörde afseende att, efter med Förvaltaren träffad öfverenskommelse om indragning af nuvarande bruks-skrifvare-befattningen, tillsätta och uppgöra inslruction för en tjensteman, hvilkens hufvudsakiiga åliggande skulle blifva att öfver penningeoch material-förvaltningen vid bruket bålla en conti ollerande tillsyn. 2:o.
Stjernstedt och så vidt jag upfaltat äfven Gr. Lagerbjelke har deremot godkänt det som jag anser vara det mest förkastliga i det nuvarande förslaget, nemi. att det skulle bero på en sådan tjenstemans förhållande icke blott inom tjensten utan äfven utom densamma huruvida pension skulle honom tilldelas eller icke. Detta är i smått detsamma som i stort gäller som regel i andra länder med utvecklad minislerstyrelse, och hvilket man på sednare lider här äfven sträfvar ali införa; dea fordran nemi. att en embetsman alltid skall vara af samina mening alltid och i alla afseenden som bans förmän. Del är denna förhatliga grundsats, (hvarifrån Gud milt Fädernesland bevare!) och som musle förvandla allt hvad embetsoch tjenstemän heter lill väderflöjlar tvungue alt vända sig efter hvarje styrande mening — det är denna odiösa princip man nu här i smått, men en annau gång kanske i större skala, vill införa! Hvad har väl en embetsman under sådana förhållanden all göra? Antingen måste han förlora sin syssla, och med den kanske sitt dagliga bröd, eller måste han blifva en politisk väderflöjel, vända Kappan efter vinden med upoffrande af all sjelfständighet och egen mening, hvarje gäng ett ombyte af styrelse åger rum och en annan mening än den förut herrskande kommer till rodret. Jag undrar om Staten eller någon korporation i längden vinner på att ega tjenstemän sorn icke åro sjelfständige?! För att sammanfatta min mening, får jag tillstyrka bifall till hvad Utsk. i denna § föreslagit, endast med den förändring, all minsta lefuadsåldern må blifva bestämd till 55 år. Rr R osenblad: Af flera talare har under diskussionen den sats framställts, alt likhet skulle Pinnas mellan R. o. Adis enskilde tjenstemän och Statens. Jag kan icke på något sätt godkänna denna liknelse.