Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med upphäfvande af 1 Kapitlet 3 och 4 §§ Missgernings-balken, 4 Kapitlet 7 § Ärfdä-balken, 1 Kapitlet 2 § Kyrko-lagen och Kongl. Plakatet mot särskilda religions-sammankomster den 12 Januari 1726, samt hvad för öfrigt såväl i sistnämnde ämne, som angående ansvar för villfarande lärosatsers utspridande stadgadt varit, förordnas som följer: § 4 Vill någon, som till svenska kyrkan hörer, derifrån öfvergå till annat kristet religions-samfund, som i riket redan finnes eller framdeles med Konungens tillstånd bildas, och låter han sig icke genom sin själasörjares förmaningar och undervisning derifrån afrådas, må det honom ej vägras; gore dock om sitt utträdande ur svenska kyrkans gemenskap anmälan hos pastor i den församling, han tillhör, för anteckning i kyrkoboken, och vare, intill dess sådan anmälan skett, pligtig att i kyrkligt hänseende ställa sig till efterrättelse de för svenska kyrkans medlemmar gifna föreskrifter. Ej må öfvergång från svenska kyrkan till annan trosbekännelse tillåtas den, som yngre är än aderton år, der ej Konungen, i särskilta fall, det vid tidigare ålder medgifver. § 2. Lärosatser, som mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande äro, må icke offentligen förkunnas eller på annat sätt, genom tal eller skrift, till de enfaldigas förledande utspridas. Gör det någon, straffes med böter från och med femtio till och. med trehundra riksdaler, eller med fängelse från och med två må nader till och med ett år; dock sker härigenom ej någon inskränkning i rättigheten till fri religions-öfning, inom de särskilda religions-samfund, som i riket tillåtna äro. Reträdes någon, som till prest i svenska kyrkan antagen är, med villfarande lärosatsers predikande eller utspridande, ansvare såsom för embetsfel.
Det gifves visserligen undantag; men det allmänna förhållandet är dock, så vidt jag vet, sådant. Under sådana omständigheter kan jag icke inse hvad Frih. Raab egentligen har emot, att till det af Utsk. föreslagna beslutet fogas en begäran, det K. M. ville i Nåder fastställa ett minimi-belopp för vice pastorers och adjunkters aflöning, intilldess en allmän reglering af presterskapets löner kan vara vidtagen. Förkastas sjelfva tanken, skall jag naturligtvis icke insistera derpå, utan frågan må då förfalla. Frih. Raab, A. C.: Som jag icke är någon varm anhängare af ståndsprivilegier i allmänhet, har jag också icke så noga studerat privilegierna för presterskapet. Jag har således icke så noga kunnat muntligen citera den ordställning deruti, som har afs. å förev:de fråga, och ber derföre att nu få uptaga blott ett par rader, hvilka torde ådagalägga hvad jag velat bevisa. De lyda sålunda: »Alla biskopar, superintendenter, theol, doctores, professores o. s. v., och alle prester i gemen, skola oförändradt behålla, efter gammal häfd, sine biskopsstift, praebenden, socknar och hemman, tionden o. s. v.» Häraf synes klart, att på sätt Frih. Ahlströmer förut sagt, det är till presterskapet i allmänhet och icke till hvarje prest särskildt, som privilegierna föreskrifva att tionden och öfriga inkomster skall utgå, och således måste icke det hinder förefinnas, som här blifvit antydt. Jag vänder mig nu till Gr. Anckarsvärd med tillkännagifvande att jag visserligen icke har någonting emot ett tillägg till Utsk:s förslag i den syftning, som Gr. Anckarsvärd framställt. Men jag önskar företrädesvis, att Utsk:s förslag icke måtte ändras, emedan det är af högsta vigt att tre Stånds beslut blifva lika.
Efter hvad jag med tillförlitlighet hört, lärer emellertid förslaget genom två Stånds beslut vara förfallet, och det är således ingenting att derom säga. Man måste värdera en känsla, sorn fasthåller vid en handbok, efter hvilken vi alla från vår barndom sett alla religiösa ceremonier förrättas, och man bör i detta afseende icke vidtaga någon förändring, förr än den af en allmän öfvertygelse påkallas. Men jag måste likväl beklaga, om resultatet af denna Riksdags förhandlingar skulle blifva ett rent afslag, hvarigenom frågan måhända skulle vara fallen för en längre tid, än önskvärdt vore. Det är nemi. klart, att om K. M:t af R. St:r icke får erfara någonting annat, än en förklaring, det R. St:r icke funnit skäl att antaga ett af K. M:t framstäldt förslag, så gäller detta såsom ett afslag, hvilket åtminstone kan framkalla be - Den 8 Februari e. m. 357 tiinkligliet vid nit tili en följande Riksdag liand ligga ett nytt förslag. 1 den stallning, jag innehar, anser jag det icke lämpligt att söka framkalla en önskan från R. o. Adis sida till K. Majit, men jag ber att få förklara, att om jag varit i en annan ställning, skulle jag hafva sökt arbeta för en sådan utgång, att 11. Stilingått till K. Mit med en underd. framställning, att högstdensamme måtte under tiden intill nästa Riksdag låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom det nya luindboksförslaget kunde blifva spridt bland församlingarne och således närmare kändt, på det att framställning derom måtte vid nästföljande Riksdag kunna göras till R. Stir. Nu går detta icke an; men jag tror att det hade varit ett sätt. att förekomma den öro, som för närvarande finues och hvilken troligen inverkat på dem, som, ehuru de erkänt förslagets företräden, nu likväl förkastat detsamma. Frih. Raab, Carl Adam: Genom hela landet går ilen re ligiösa frågan; alla hafva omfattat den med största intresse, och det är derföre jag ber att R. o. Ad. måtte fästa större upmarksamhet vid dess behandling, än man eljest skulle göra.
Af Lars Larsson från Elfsborgs län, i fråga om bestämmelse af viss tid för afslutande af lösöre-auktioner å landet; af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus-län, angående skärpt straff för kreaturs-stöld; af Peter Haraldsson från Elfsborgs län, om ändring i 42 § af nu gällande konkurs-lag; Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet: Af Pehr Erikssori från Wermlands län, om användande af den ur sterbhus utgående åttondedels procent för fattigvården inom församlingarna jemväl i Wermland; af Pehr Eriksson från Wermlands län, om ersättning af resande för uppbådande af hästar vid gästgifverierna å landet; af Tobias Lind från Götheborgs och Bohus-län, i fråga om grunderna för bränvinsbrännings-rättighetens utöfvande m. m.; af Ingemund Odin och Christen Pehrsson från Gottlands län, angående presterskapets aflönings-sätt; af Gustaf Glad och Johan Westermark från Vesterbottens län, om förändrade föreskrifter, rörande afvittrings-verket i Norrland; af Pehr Östman från Vester-norrlands län, angående förändring i sättet för presterskapets aflönande; af Ephraim Larsson från Elfsborgs län, angående dito dito dito; af Sven Svensson från Elfsborgs län, angående fördelning af utgående augments-räntor; af Lars Wenander från Götheborgs och Bohus-län, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upphörande af rotehållarnes i Bohus-län skyldighet att förse sina båtsmän med en månads uppfordrings-kost. S. D. Prot.-utdrag den 8 Januari 4848. 5 S. D. Föredrogs och lades Lill handlingarne herr Iflalmstedts hos Vällofl. Borgare-slåndet väckte och genom protokolls-utdrag JNf.p 53, Bonde-ståndet delgifne motion angående anslag för hamn-byggnad vid staden Warberg. S. I).
Ridderskapet och Adeln ännu icke derutinnan instämt; Men då Riksdagen nalkas sitt skit, och det åligger Constitutions-Utskottet att, till införande i Riksdagsbeslutet, upgifva hvilka Grundlags frågor som ifrån denna Riksdag hvila beredda till afgörande vid den nästa, så hemställde Herr Grefven och Ordföranden huruvida Utskottet skulle anse nödigt att hos Riks Stånden göra förfrågan, om de icke ville enhälligt instämma i Högvördige Preste Ståndets och Hedervärda Bonde Ståndets beslut? Då Utskottet sådant biföll, upsattes och justerades följande Vördsamma Memorial. (införes)2 1 Stycket fr. o. m. orden Uplästes Utdrag t. o. m. orden följande [Vördsamma] Memorial återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 413 ff. 2 Memorialet är såsom bilaga n:o 3 fogat till protokollet. Det återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 412. 292 Den 28 Juli 1812 Uplästes Utdrag af Hedervärda Bonde Ståndets Protocoll för den 27 dennes, med anmodan till Constitutions-IItskottet att ofördröjeligen inkomma med dess utlåtande öfver Ståndets remisser uppå den delen af Justitia; Ombudsmannens Einbets berättelse, som angår Konungens . rätt att göra nåd för ådömde böter, och uppå Riksdagsmannen Eric Svenssons motion om tillägg i Justitia Ombudsmannens Instruction för befordran af Allmänna Arenders skyndesamma slut; Till svar hvarå justerades följande 2ne Betänkanden: (införes N:o 5 om Konungens rätt att göra nåd)1 (införes No 6) om Justitia; Ombudsmannens Instruction.2 Företogs till afgörande det från Andra Fördelningen ingifna och på bordet hvilande förslag' till stadgande om Grundlagsfrågors behandlingssätt, hvilket nu uplästes.3 Herr Doctor Wijkman:
10:0 om inskränkning af execuliva Privilegier. ix:o om lösen för KämnärsRätternas Expeditioner. 12:0 om SjoLagens öfverseende och granskning. 13:0 om KronoTionde-Spannmålens levererande för Allmänna Barnhusinrättningen i Stockholm. 14:0 om Rev isions sökande. 15:0 om praescriptionstid för redovisning af krigskostnads-medlen. 16:0 om en afskrifning på Riksgälds Contoircts hos Statsverket ägande fordran för meddelte förskott till 1810 års hamn* stängningskostnader. "i 17:0 om löne-ersättning till vissa Tjenste mn i Norrbottens, Lin., 18:0 om hva/i sorn bor iakttagas vid. besvärs anförande i brottmål. lQ:o dm lo-en vid Lagfarter och Stämningar m, m. saint om Vadepenningar. 20:0 om utvidgad handels-och seglationsfjihet för invånarne i Skåne och Blekinge. IJerr Silverstolpe, Guslaf Abraham: I anledning af den sist upppbista Expeditionen, utbeder jag mig få göra en erinran, sorn, efter öfverenskommelse inom Expedition»!. .1Iskottet, äfven i de andra Stånden lärer blifva vid justeringen anmäld. Expeditionen är otvifvelaktigt uppsatt efter det Utskotts Betänkande, sorn af Stånden blifvit bifallet. I praemisserna är anfördt, att seglätionsfrihet borde lemnäs åt invånarne i Blekingen att föra sina Trävaror till Skåne, och för Skåninga.ne att föra sin Spannmål lill Blekingen, hvarest behof kan inträffa. Detta yrkande förklaras af Uttskottet bifallet, men i conclusionen tillstyr k es endast Segla tion s friheten för Blekingeboerna, att till Skåne fä föra sina trävaror. ExpedilionsUtskottet var väl öfvertygadt, atL detta handt genom någon urat låtenhet; men det ansåg sig icke tillständig t, att insätta i Expeditionen annat än hvad sorn stride var beslutet.
An. n 99 9>999999999999 42.0 om 2:ne gratificationer till Majoren C. F. Meijer ocli Capitainen J, G, Schander af extra otats-anslaget för Kungsholms fästnings-byggnad . ho.-. • i , . 9 1 > » > *999999999 43.0 om inskränkning i den talrika Tull-perso nalén i vissa ståder, serdeles i gränsstäderne emot Norrige So c O 9999999*9999 var pa aterremiss , , , 44:0 °“ de uU ^ost-verkets Hufvjd-bok fö’r'är 1833 upptagne äldre balancer oai sogolagenheten att vid Post-verkels Huf4r, -o ’ n bifoga ett Inventarii-conto , , , Onn afskr.fn.ngen af Seraplumer - OrdensUillets i rakenskaperne balancerade skuld tili Kuopio Läns Lazarett . , , , . to ^ — o to B ~ CJp Cfl PT— • -5 £-1 to v. & B d’ T? > £ n D rn ener Memorial. Utlåtande, Betänkande ..11... Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet.. BorgareStåndet. BondeStåndet. ÄJs CC a 8 2. • crq N:o s - 269 269 269 A. tnmälan af Rikets Ständers Revisorer år 1835: 47:o om en utlåning af Numer-Lotteriets
Vi hafva redan af Utrikes StatsMinisterns värderika anförande hört att åsigterna i detta fall på högre ort äro till förmån för den mening, som i motionen uttryckes, — så åtminstone tillåter jag mig att tyda detta anförande och så förmodar jag, att alla andra tyda det. Jag frågar derföre Hr Brakel på allvar, hvad som kan blifva följden af R. 8t:rs inblandning i saken mera. än om de ingenting yttra? Det blir ju alldeles samma förhållande; vi kunna icke annat än gå på ena eller andra sidan, autingen att yrka på de Italienska furstarnes återinsättande (detta är hvad Hr Brakel icke vill), eller också skola vi uttala den mening, som öfverensstämraer med motionärens och Svenska folkets opinion. Om nu konaressen skulle hafva till följd ett allmänt Europeiskt krig, och om det blefve omöj - I) en 24 D ecember. ligt för Sverige att undgå deltagande deri, skulle viii icke då Svenska folket nödgas släppa till så väl erforderliga medel, som sina personer, ehvad våra ombud vid kongressen förklarat sig för eller emot Itnlienarnes sak, och ehvad R. St:r yttrat någon opinion derom eller ej? Jag ber nu att få vända mig till en föregide talare, som var synnerligen rädd för prsejudikater. Jag tror icke. att det vore så särdeles farligt i denna sak; ty jag tror icke att Sverige hädanelter kan inblandas i något krig emot folkviljan, och derföre tror jag det vara nyttigt att folkviljan får uttala sig genom R. St:r. Deremot får jag säga, att det väl kan inträffa, såsom Gr. af Ugglas yttrat, att Regeringen behöfver ett stöd af representationen vid fattande af vigtiga beslut i utrikes politiken och, i betraktande af opinioners ombytlighet, måtte det alltid vara en god sak för regeringen att ett sådant stöd är på förhand lemnadt. Gr. af Ugglas har framhållit deu omständigheten, att i England, den förnämsta bland konstitutionela stater vi kunna åberopa, icke är bruket att parlamentet på förhand tillkannagifver en opinion för Regeringen i afs:de på den utrikes politiken. Han fullföljde dock icke de orsaker, som kunna föranleda skillnaden i detta afs:de här emot der.
Och sjelf förtjena 25 eller EBERHARD (med förtrytelse). Stark! tyg och materialer och gå i borgen för arbetet. 50 procent derpå, är det icke så? MATHILDA (bedjande). Herr doktor! menniskoälskande, uppoffrande tillbuden, jag. STARK. Ha, ha, ha; jo jag kännes vid de der Ni bedrar er, Stark; Gud är mitt vittne att det är af uppriktigt deltagande för er, som jag gör er detta förslag. Afslå det icke! tänk på saken, åtminstone! icke kan ni fortfara på det här sättet, försök att arbeta, om icke för er egen, så för er dotters skull, ni kan icke ha hjerta att se henne förgås af nöd och elände! FREDRIKSSON. Låt beveka sig, Starken! MATHILDA (bedjande). Min far! ÅTTONDE SCENEN. RYQVIST. LARSSON. Andra Starks vänner. MATHILDA. RYQVIST. Hejsan, bror Stark! LARSSON. Gamle gosse! EBERHARD. FREDRIKSSON. STARK. RYQVIST. Nu ä' vi här hela konkarongen. hastigt upp sig). Bra att ni kom, gossar! Ha, ha, MATHILDA (för sig). Det är förbi. STARK (som ett ögonblick förut visat sig tveksam, rätar ha jag har en rolig historia att tala om för er. STARK (visar på Eberhard). Ser ni den här fina och gentila herrn, ni han har ärft pengar, vet ni, mycket pengar, så att han kan må som en prins mer han hit och håller tal för mig, och vill tvinga mig att arbeta, tycker ni icke att det är hederligt gjort det? EBERHARD. Stark och sjelf inte behöfva göra det minsta, och så kom gossar? Jo, jag svarar honom att han har icke mera STARK. Men vet ni hvad jag svarar honom, 17 rätt till de der pengarne, han än vi, och om det så att vi hade lika mycket hvar. funnes lag och rätt, så skulle han dela dem med oss, RYQVIST. LARSSON. De andra. Ja, ja
St:s uteslutande rätt alt besluta om grundskatterna; ej ens vill jag anföra R. o. Ad:s beslut sisth riksdag (d. 28 April 1834) uti denna principfråga, eller huru Ståndet deruti tänkte vid början af denna riksdag (se prot. den 5 Febr. 1840). StalsUtsk:s ordför. och flere af dess ledamöter hafva dessutom under discussionen äfven ådagalagt en grannlagenhet att vidröra Konungens prerogativ härutinnan, hvilken tyckes visa, alt de anse Utsk:s beslut innebära ett steg, hvartill grundlagen icke gifvit någon ledning. Mången tolkar likväl grundlagen på ett annat sätt. Jag tror derföre, att man i afseende på en fråga, som gifvit anledn. till så motsatta åsigter som denna, bör gå tillbaka till dem, som tillhört lagarnas stiftare; ty förgäfves åberopar den ene talaren en §, som den andre flera gånger läst och begrundat och tror sig hafva rätteligen 5 H. 17 i3ö Den 8 April f. ra. förstått, oell lika fåfängt stödjer sig måhända den motsatta sidans talare vid sina §§. Hvad är då naturligare, vid frågor om lagars rätta grund och mening, än att söka intränga i stiftarens synpunkt och tillegna sig hans anda? Hvad tänkte de lagkloke härom vid den tidpunkt, då vår nu gällande grundlag stiftades? Svaret på denna fråga inåtte finnas i Coust.Utskts handlingar vid 180g års riksdag. Jag utber mig derföre få uppläsa några få korta perioder ur det betänk, från samma Utsk., som åtföljde och motiverade grundlagen. Detta Utsk. önskar, att R. St. måtte finna dess förslag vara grundadt på en lugn och noggrann beräkning af de särskilda stalskrafternns naturliga verksamhet och riktning; att R. St. deruti finna bestämd en sådan dessa krafters inbördes inskränkning, som hindrar någondera att öfvergå från kraft till våld o. s. v. Hvad är väl den naturliga verksamheten, den gifna riktningen hos hvarje kraft? — Framåt! — att utvidga sitt område, sitt välde! Det är lika naturligt för Ständer att söka utvidga sin makt, sin myndighet.
Ridderskapet och Adeln ansett vigtigt, att dessa Protocoll hastigt och arktals, i den mån de hinna justeras, mätte utgifvas, har äfven blifvit föreslaget och af Ridderskapet och Adeln för dess del antaget, att en Ledamot af hvart Stånd måtte utses att genast om tryckningen föranstalta : hvarjemte Ridderskapet och Adeln till det blifvande StatsUtskottet remitterat, dels att på behörigt sätt bereda utvägarna tili utbetalandet af de för tryckningen genast behöfliga medel, dels att gifva sitt yttrande, huruvida, enär Grundlagen tydligen anbefaller Protocollens tryckning, Den 3 Mars. men ingen anvisning på medlen deruti finnes, någon ting gifvet, rörande en sådan anvisn tig, nu kund ■ för tillkommande Riksdagar af Riksens Hög ofl Ständer stadgas; hvilket allt Hög-? loffRidderskapet och Ad ln ville de resp -aiva MedStånden vänligen communicera.Ut supra - Upplä tes tvänne Berättelser till Riksens Ständer från deras till öfverseende af Stats, Jfancooch RiksgäldsVei ken valde Revisorer, den ena af den 15 December, om den år r 3 t 3 verkställda granskning af StatsVerk ts räkenskaper, den andra, af den 14 December, om BancoVerkets befunna tillstånd vid 1813 års revision; och beslöts, att dessa båda Berättelser med de öfriga RiksStånden skulle coinmuniceras. Vidare upplästes den af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 16 April 18 to stadfä* stade Stadga till ordnings vinnande vid dess sammankomster. Hans Exeeltence Herr Grefven och Landt» Marskalken anmodade de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka uti dep stora Deputationen till Hans Maj-stät och det Kongl. Huset önskade deltaga, att med det första låta sig hos RiddarhusFiscalen anteckna, och tillkännagaf han tillika, att samma Deputation i morgon Lördag, den 4 Mars, kloc-?
BorgareStåndet vid förslaget till Statsregleringen, då StatsUtskottet utredde ämnet och i utlåtande af den 11 Februari 1810 anförde de grunder, hvarföre denna inkomst icke kunde uti Statsprojectet påräknas, hvilket utlåtande af samtliga RiksStånden då äfven bilölls, och dervid har det sedermera förblifvit, intill dess StatsUtskottet denna inkomst nu bland de ständiga upptagit. Den af Riksens Ständer för StatsRegleringen bestämda allmänna grund utstakas e» Den t 5 Timi. gentligen uti 10 §. i RiksdagsBeslutef af den 2 Maj i8io, der orden lyda: ”Jemnlikt Re geringsformens ö2 och 64 §. och ined ”skyldigt afseende ej mindre på RiksStyrelsens ”befriande från olämpliga inskränkningar i dess ”dispositionsrätt öfver Statsmedlen, än äfven ”på försäkrandet åt Nationen af dessa medels ”användande till pröfvade behof och bestäm”da ändamål, hafva Riksens Ständer enhälligt ”fastställt vissa hufvudtitlar och för hvardera ”af dem anslagit utsatta summor, att, inom yelfva titeln, nf Kongl. Majit fritt och obehin”dradt disponeras T Benämningen af den nu bland ständiga inkomsterna upptagna ifrågavarande titeln uttrycker tydligen, hvad den ock i sjelfva verket är, nemligen en besparing af utgift, men icke någon till visst förhållande existerande inkomst. Denna besparing af utgift skall ju nödvändigt uppkomma på någon eller några af de hufvudtitlar, hvaraf RiksStaten är sammansatt ; och skäligt tvifvelsmål synes således kunna uppstå, att utan rubbning af den antagna allmänna grunden för Statsintradernas beräkning och förvandling, den nemligen, att Riksens Ständer classificera Statsutg\r‘erna under vissa hufvudtitlar och bestämma hvarderas belopp, men Kongl. Maj:t deremot äger fri dispositionsrätt inom hvarje titels hufvudsumma, något upptagande af Besparingsmedlen bland ständiga inkomsterna rätteligen kan äga runi} Den 15 Juni. fy 0m Kongl.
Hvilken skilnad mellan detta slags folkvishet och den, som nedlades i grekernas gnomer eller i det hedniska Havamal! En del af den förra må likaledes vara ett arf från hedendomen, men huru frodades icke detta skrock under djefvulstrons och medeltidens århundraden, huru fortlefde det icke hos folket, medan Havamal endast genom skriftställarens hand har räddats ur tidens flod! Till skrocket har man att räkna den magiska sjukdomsoch dödsprognosen. Förebuden för benrangelsmannen med lian och timglaset voro mångahanda. Man hörde dem i korpens och kråkans kraxande, i hundens tjut, i syrsans pip, i de taktmessiga knäppar, som den i väggen dolde trämasken förorsakar. Om den i sockenbud ridande prestens häst vid ankomsten till en gård sänkte hufvudet, om en råtta öfverraskades gnagande på ett klädplagg, om ett ljus plötsligt slocknade, en bild nedföll, ett glas eller en spegel sprang sönder, var detta tecknet till ett i huset snart timande dödsfall. Insjuknade någon och man ville veta hans öde, lades ett bröd, hvaraf han ätit, i en mörk vrå och iakttogs dess färgförändring, eller bjöds en hund ett stycke fett, hvarmed den sjukes fotsulor ingnidits, eller lyfte man upp en sten för att se, om något lefvande var derunder. Mörknade brödet eller vägrade hunden emottaga det som räckts honom eller fanns intet lefvande kryp under stenen, ansågs den sjuke förlorad, och man hade intet att hoppas af den kloka gubbens eller gummans ärfda läkekonst. Städse åtföljd af ”läsning” eller besvärjelser ingick i denna konstanvändningen dels af örter, hvilkas verkan man kände af en mer eller mindre säker erfarenhet; dels, såsom det vill synas, äfven af magnetiska krafter, hvilka man brukade, utan att vidare tänka öfver dem. Folkets från slägte till slägte ärfda läkekonst är ett ämne, som endast en klarblickande och fördomsfri vetenskapsman af det medicinska facket kan behandla, men som hitintills lemnats utan den utredning det otvifvelaktigt kräfver åtminstone ur historisk synpunkt.