Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefwe»-ch Landt-Marstalke» frL L«' - 664 Dett ii Januarii. gade om Ridderikavet och Adrin wille gilla Grefwe ve Is 6iu6it.s Motion.! Grefwe körner, ^6o!pb Oöesn , hemstäldc, om da detta ware blott en särskild Casus, som med förwalminaen i allmä? het os Skegarne stöde i ganffa lim sammanhang, laken icke lä gerna genast kunde aigöraS, som onödigtwis uppskjutas.. Friherre Oeclerström, ^sacob: kanske kunde Ridderffapet och Adelns tankar förenäs pä det sätt, att UtstolketS Betänka-de bstölles, och wi i underdä iayet anhölie bos Hans Majit det mätte undersökningar anställas rörande de anmärkta vordningorna, och mchdrukrn oftömos tor det förflutna efter nu gällande förordningar och för framtiden efter de Lagar nu kunna komma olt stadgas. ^ Herr Grefwe» och Laudc Marskalken, gjorde proposition i enlighet m.d hwad Friherre LLctLrstittm IIU hade fötrfluglt, hwilken Bifölls. Friherre Klse-i von ^ollllem wille äswen för sin del härtill bifalla, men dek slotts honom som ej alla wore af hare kanka, att Kronans dvmamer werkeiioen wore Sta'ens Eg ndom, hwarom Ständerna kunde efter bchag disponera, och akt bet således wore deras rätt att raga alla nödiga mätt och steg till oordningarnas förekommande. Herr Grefwe» och LandrMai stakke»:
Stats-Utskottet, till hvars handläggning denna nådiga Skrifvelse blifvit från samtlige Riks-Stånden remitterad, anser sig först böra upplysa, att Rikets Ständer medgifvit, under 1847 och 1848 års riksdag, anstånd till 1850 års slut med de föreskrifna ränteoch kapital-afbetalningarne å det år 1843 lyftade lånet, samt dels under 1850 och 1851 års riksdag anstånd till 1852 års slut, dels under 1853 och 1854 års riksdag anstånd till 1856 års utgång med inbetalningarne å begge lånen, hvilka således fått räntefritt innehafvas, det större lånet under mera än 13 samt det mindre utöfver 11 års tid; hvarförutan staden för sina hamnbyggnads arbeten sedan 1840 års riksdag från Riksgälds-kontoret, såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, utbekommit ett sammanräknadt belopp af 51,596 R:dr 32 sk. B:ko eller 77,395 R:dr Runt, oberäknadt de 20,500 R:dr, hvilka, enligt hvad uti nu ifrågavarande nådiga Skrifvelse omförmäles, under år 1861 blifvit af Kongl. Majit beviljade till förstärkande af den genom storm skadade norra hamn-armen. De inbetalningar, som blifvit gjorda å de båda från Riksgälds-kontoret utbekomna lånen, uppgå för det större lånet till 9,375 R:dr och för det mindre till 3,000 R:dr; och utgör återstående skulden, efter sednast i början af detta år derå gjorda inbetalningar, för det förra i kapital 33,635 R:dr 15 öre och för det sednare 5,179 R:dr 32 öre, förutom från inbetalningstiden upplupna räntor.
» Skulle det finnas kärlek emellan oss, mellan den, som äter sitt rikliga bröd utan sträfvan och i godan ro får hvila ut under eget tak, och öen, som måste arbeta för att göra den födan så läcker och den bädden så mjuk som möjligt! » T y a c k! man bedrar sig ej blott på sig själf, man inbillar sig j u också så mycket om andra. Och hon, som tillreder födan, vet föga med hur mycken sträfvan den erhållits, hon som ordnar den mjuka bädden, vet litet hur hård den dock kan kännas. Och föga vet den, som smått fasar för den morska varelsen i köksregionerna, hur annorlunda det skulle se ut därute, om litet kärlek och förståelse trängde dit från herrskapssidan. D e t skulle helt visst härda porslinet och förbättra husmanskosten. Och hvad gardisten i skåpet beträffar, så skulle han kanske endera dunsta bort som en elak dröm eller förbytas till en hederlig och ej fördold verklighet. T y frun s " kulle minnas sin egen ungdomstid och, fast hon då var omgifven af en hedersvakt af förkläden, tänka, att det som hörde till hennes skäraste, ljufvaste minnen, ej gifvet måste vara något ondt och förbjudet för den, som tyvärr blott har ett sotigt köksförkläde att tillgå. Och hon, som bär det, skulle känna i luften, att frun därinne mindes så väl och så vackert — och så skulle hon kanske själf blott få vackra minnen att bevara från ungdomstiden. Minnen, som må- hända plåna ut m å n g a sorgsna och bittra tankar hos henne, som under sträfvan ätit andras bröd och hvilat sitt trötta hufvud under andras tak. Ja, det kunde j u till och med hända, att när en flik af själfbedrägeriets slöja var lyftad och man kommit på det klara med, att man ej gifvit allt hvad man bort, då man icke gett kärlek och icke känt ansvarsskyldighet — det kunde ju hända, att man då fann, att det var som att sätta in pengar i en bank att skänka kärlek åt den hemlösa IDUN 340 och öfverseende åt den underordnade. Man fick mer igen, än man gaf.
Efter tagen kännedom af handlingarne rörande detta ärende hafva Rikets Ständer ingått i pröfning af deri förekommande frågor och dervid funnit, att, enligt ordalydelsen af den för ofvanberörda kontrakt ingångna särskilda borgensförbindelse, löftesmännen för samma kontrakt väl torde kunna lagligen åläggas, att antingen i öfverensstämmelse med den kontraktet bilagda arbetsplan fullborda jern vägs-arbetet, eller inom den tid, som af E. K. M:t bestämmes, lill Konvoy-kommissariatet inbetala de statsmedel, bolaget uppburit; men sedan bolaget, på sätt dess till konkurs-domstolen ingifna stat visar, för sagda företags utförande användt en summa, motsvarande hela det i kostnadsförslaget upptagna belopp, och genom inträffade oförutsedda förhållanden blifvit urståndsatt vidare fortsätta samma företag, samt måst i laga ordning till borgenärers förnöjande afstå de redan verkställda arbetena, jemte alla sina öfriga tillgångar, skulle det med skäl kunna anses hårdl och obilligt, om, å det allmännas sida, utan afseende å betydligheten af de enskilda uppoffringar härigenom uppkomme, yrkades en oeftergiflig tillämpning af den borgen, bemälda personer ingått, helst dervid den omständigheten jemväl bör tagas i betraktande, att, sedan genom Kongl. Rrefvet af den 22 Maj 1852 är vordet förklarad!, att, så snart jern vägs-byggnaden blifvit fullbordad, afsynad och godkänd, hinder icke molte för utbytet af den personela borgensförbindelsen mot laglig inteckning i jernvägs-byggnaden, jemte särskild införsel i de årliga behållna intraderna af jernvägen, löftesmännens rätt till framlida ersättning genom jernvägens blifvande afkastning, tili följd af detta Nådiga förklarande, möjligen kunde komma att slå tillbaka för Handelsoch Sjöfarts-fondens eller dess rättsinnehafvares fordringsoch betalnings-anspråk för det från samma fond utgifna lån. Med afseende å de flera härvid förekomne särskilda förhållanden torde således kunna antagas, att fortsättandet och fullbordandet af Norbergs-jernvägens anläggning icke är att motse på grund af den för uppfyllandet af kontraktet derom aflemnade borgensförbindelse.
Navigations-skolornas inrättande haft ett välgörande inflytande på utvecklingen af rikets handel och sjöfart samt hufvudsakligen bidragit lill det hedrande anseende, som svenska handelsflottan tillvunnit sig; och då, enligt hvad det den Nådiga propositionen bilagde stalsråds-protokoll af den 14 Oktober nästlidet år utvisar, det för Stockholms Navigationsskolas materiel anvisade års-anslag ej på långt när är tillräckligt, och behofvet af ett ökadt lärare-biträde jemväl blifvit ådagalagdt, äfvensom den lärare, hvilken vid denna skola meddelar undervisning rörande ångmachiners konstruktion och behandling, fått, i följd af Kongl, förordningen den 16 November 1849 och Kongl, kungörelsen af samma dag, vidkännas en betydlig tillökning i sina göromål, samt, beträffande de öfrige af ifrågavarande skolor, nemligen Götheborgs, Gefle, Malmö, Kalmar och Hernösands, svårighet visat sig att, emot nu bestämda arfvoden, till under-lärare-platsernas bestridande erhålla fullt skicklige personer, och, i samma mån ångkraftens begagnande tilltagit, behofvet jemväl ökats att å skiljda orter inom riket bereda tillfälle till inhemtande af de för ångfartygs befälhafvare och machinisler nödige kunskaper, hafva på dessa skäl Rikets Ständer, med beviljande af de utaf E. K. M. äskade arfvoden och arfvodes-tillökningar för ofvannämnde Navigations-skolor, förhöjt anslaget till Undervisnings-anstalter för handel och sjöfart med 4,700 R:dr, samt, på sätt E. K. M:t vidare föreslagit, i stället minskat anslaget till befrämjande i allmänhet af handel och sjöfart med 4,000 R:dr. 294 Expedilicns-Vlskollets Förslag till anderd.
R:dr, som framdeles behöfvas dels till skrifvarhjelp åt 4 Kontors-förmän vid Carlskrona station och dels såsom arfvode för auditörs-göromålens vid Göteborgs depöt bestridande; då således hela aflönings-summan skulle uppgå till R:mt R:dr 106,027: 50. och om från denna summa afdrages hvad Riks-staten uu består, eller » 105,125: — uppkommer det tillskott af R:dr 902: 50, som derutöfver nu skulle erfordras och hvars beviljande jag underdånigst anhåller måtte af Rikets Ständer i nåder äskas, med begäran tillika, dels att af den till aflöning åt de på indragnings-stat ännu qvarstående tjenstemännen afsedda summa 5,877 R:dr 50 öre må till ordinarie staten för Flottans civil-personal få öfverflyttas: vid Sekreterarens å Göteborgs depöt bortgång 450 R:dr och i den måq 36 Bil. M 3 lill Kongl, Maj:ls Nåd. Prop. JVi 1, om Statsverket 1850. de 5 ännu qvartjenande Kammarskrifvarne vid Carlskrona station afgå 2,000 R:dr, eller tillhopa 2,450 R:dr, för att till de derför bestämda ändamål användas, emot det att återstoden 3,427 R:dr 50 öre, i mån som den genom afgång blifver obehöflig, varder Statsverket besparad och till Riksgälds-kontoret aflemnas, dels ock att, då inom nuvarande stats-anslaget för här ifrågavarande personal-tillgång finnas för lönerna vid de nya beställningar, hvilkas tillsättning Rikets sednast församlade Ständer endast vilkorligt medgöfvo, ehuru deras behöflighet af dem erkändes, samma beställningar nu må medelst fullmakter besättas.» »I sammanhang härmed bör jag i underdånighet anmäla en af Befälhafvare!) vid Flottans Stockholms-station gjord underdånig framställning derom, dels att en särskild
I anledning af hvad sorn blifvit yttrat, att Finance-Beredningen blott haft ett sammanträde, får jag upplysa, att densamma för i4 dagar sedan hade sin första sammankomst för att organisera sig; att Beredningen då beslöt att införvånta alla de särskildta olikartade motioner, som uti det Beredningen tillhörande ämne, blifvit gjorde, innan något kunde tagas i öfvervägande, och att då 6$i Dm 25 Martil, nu de fleste af dessa motioner inkommit, Beredningen i går åter sammanträdt. Likväl får jag upplysa, att ännu åtskilige motioner återstå, sorn ej ifrån StåndsCanzlierne inkommit. D^tta torde bevisa, att Utskotten ej visat någon försummelse, hvaraf torde följa, att de ej förtjena någon påminnelse. Herr Cederschjöld: Då jag för min def anser den nu uppkomna frågan yara, af högsta vigt ocfl erfordra en mogen Öfverläggning, be-, gagnar jag min rått, att begära fiågan bordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja . des klockan half till 3, eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Av Tisdagen den 25 Martii. Plenum, klockan till 5 eftermiddagen. Herr von Hartmansdorff, Augusti Vid tfutet af motionstiden väckte så vål Grefvi Den 25 Martii. 685 Cronhjelm som Herr Montgommerie frågor, om en förändrad undervisningsmefhod för de ynglingar sorn vilja ingå i MilitairStåndet. Jag anmålte rnig då vilja i åmnet yttra mina tankar, men har ej förr ån nu hunnit att något fullständigare utveckla dem, och anhåller följaktligen att få underställa dem Ridderskepets och Adelns pröfning. Härefter upplåste Herr von Hartmansdorff följande: (Se Bilagan N:o i.) Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag gör mig det hopp att de Höglofl. Utskotten icke lära underlåta att sjelfmant? skåda fÖremå. let jemväl från sin andra sida.
Statsoch LagUtskottensi Angående mindre brottslige Personers användande till Sjömän på Rikets Handelsflotta. Angelägenheten att förekomma afgörande e* mellan Riksdagarne af Mål, som tillhöra Rik* sens Ständers pröfning. Ridd. 0. Ad. Prat. VI. B. II. Afd. 15, 16. 114 Den * i Maji, OeconomiceUtskottets: Angående Trädplanteringen i Skåne.' Rättigheten för Lumpsamlare att omkringresa t Landet; Frihet för Landtmannen, att emot låg eller ingen Tull få exportera sina Producter; Inskränkning i exclusiva Privilegiers medde-i landej Götha CanalArbetets inskränkning tills vidare innom Linien emellan Venern och Vettern; Yrkadt förbud mot införande af Utländskt spunnet Bomullsgarn; Vidtagande af anstalter till besparing af Skogs* effecter. Stats Utskottets : Angående Jagbackarne i Södermanland. Af den 4 Maji: Angående no Återremiss af StatsUtskottets Utlåtande rörande Skånska Roteringen. 2.0 Bifall till OeconomiceUtskottets Betänkan» den: Angående Judarne; Angående inrättande af ea BesparingsBanque; I fråga om ändring i Författningarne rörande I-lusbehofs-BrännvinsBränningen j Den 21 Maji. n$ Af den 8 Maji: Innehållande: i:o Bifall till följande Utskotts afgitne Betänkande», nemligen; Bevillnings Utskottets Angående Postinrättningen. Stats Utskottets: Rörande den Summa, sorn för Statsoch Riks-; gälds-Verkens behof erfordras att genom Ali* manna Bevillningen utgöras j RiksStatens tredje HufvudTitel; KrigsAcademiens på Carlberg Löflings-och Un* deihållsStat ; Förhöjning i Aflöningen för Wermlands Fält.'
”Och hon säger, att hon ej varit sjuk?!” inföll fru C. ”Då måste hon vara olycklig i sitt partie. Nå nå! man kan också ej annat förmoda,” tillade den goda frun hemlighetsfullt, ”ty som salig Lengrenskan säger: ”hastig ända plägar hända på den eld, som tänds i krut!” ”Hvad i all verlden! är det slut nu med deras inbördes kärlek?” frågade fru D... nyfiket. ”Ja, tyvärr är det så!” sade fru C. med en suck, ”och hvad värre är ändå . men man skall ej sätta tro till alla rykten.” ”Rykten, hvad är det för rykten?” frågade med största ifver alla fruarna på engång. ”Kors vet ni inte det?” sade den tillfrågade helt stolt öfver att vara ensam egarinna af den stora hemligheten. ”Nej nej! ack berätta för all del söta Marie!” bådo alla. ”Det är kanske ej rätt att göra det,” sade med menlös och tvekande ton den berättande, ”och kanske är det ej sannt heller, ni vet alla att tjenstefolk ljuga gerna på sitt herrskap; men efter jag så fullkomligt kan lita på er tystnad, mina vänner, skall jag berätta er hvad jag hört af min huspiga, som åter hört det af Lindmarks köksa, som är hennes syster; men I måsten först låfva mig att ej tala om det för någon.” ”Bevars! huru skulle det komma i fråga? hvem ville väl förråda en hemlighet? det var ju ej tänkbart.” Efter dessa högtidliga försäkringar började den goda fru C. att i största hemlighet framhviska, hvad hon hemtat ur den uppgifna, pålitliga källan, men gjorde sig ej samvete af att tillägga eller fråntaga några små omständigheter, för att förbättra historien.
I betraktande af rektors-embetets stora vigt och olägenheterna deraf, att, med den nu gällande bestämmelsen, en Theologie Lektor, som möjligen är den dugligaste att utöfva en så magtpåliggande befattning, genom del ofvannämnda vilkoret är derifrån helt och hållet utestängd, tillstyrker Utskottet, att Kongl. Maj:ts nådiga framställning i delta hänseende måtte af Rikets Ständer bifallas. 64 Stats-UisTcottets Utlåtande N:o 139. 61:o. Herr P. G. Alander har uti oftaåberopade, hos Borgare-Ståndet väckta motion (N:o 35), bland annat, föreslagit att de reseunderstöd, som lemnades åt elementarlärare, för inhemtande i främmande länder af kännedom om dervarande läroverk, måtte så anordnas, att dylika understöd äfven blefve tilldelade årligen åtminstone tvänne lärare i främmande lefvande språk; men emedan Kongl. Maj:t af besparingaine i allmänhet tilldelar reseunderstöd, der sådant finnes behöfligt, hemställer Utskottet, att Herr Alanders berörda framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 62:o. Uti en inom Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 33) har Biskop Bergman, med hvilken Professor Carlson samt Doktorerne Nordlander och Säwe instämt, hufvudsakligen anfört, hurusom Magister Zacharias Grape, som den 9 August 1854 blifvit anställd såsom Kollega vid Haparanda läroverk, den 5 December 1857 förordnats alt förestå pastoralvården i Carl Gustafs Finska pastorat, emedan bristen på i Finska språket kunnige prester varit så stor, att Konsistorium ej haft annan utväg än att från nämnda skola använda Grape, som i sitt ställe vid skolan aflöna! en vikarie.
Men, underligt nog, så länge jag läste på det sättet, stod han för mig, såsom ett under, en idol, en af idel ogenomträngliga, glänsande skyar omgifven myth. Han hade visserligen skrifvit: Det går an. Men jag hade lyckats öfvertyga mig sjelf, att jag icke begrep den rätta tendensen i detta arbete – kanske den uppfattningen alltid blir den klokaste för ett verk, der jag för min del ej spårat att ingifvelsen utgått från George Sands äktenskapsmoral, men väl är fostret, eller snarare missfostret, af en ande som på de bizarraste afvägar sökt leta upp åt sig en frihetsvrå, der han, befriad från gemensamheten i husliga detaljer m. m., kunde skapa sig en mycket olycklig och vederstygglig lycka. Huru som helst, återfann jag icke, då jag nu på afstånd betraktade bilden af mannen, den öfverväldigande känsla af beundran som jag förut egnat honom. Då skulle jag ansett nästan hädiskt att granska honom, nu deremot fattade jag för honom något bättre och varaktigare, en allvarlig vänskaps deltagande, ett intresse af detta slag som man egnar – men liknelsen är för vågad! Jag antyder blott att jag ibland medvetslöst råkade fördjupa mig i en af nya testamentets urkunder, der det talas om »legio». Dessa legio ville jag här kalla de otaliga inre frestelser, som drefvo honom ut på en mångfald af spår, dem han aldrig skulle nå slutet på. Men med en i många fall öfverraskande, sublim renhet kunde hos honom para sig en hel lång kedja af små lumpenheter. Han hade blick för allt, till och med för affärer, der han kunde fängslas af mikroskopiska detaljer, och nedlät sig äfven till en den otroligaste omsorg för att omhulda sitt skriftställeri. Huru kunde en sådan storhet vara ordentligt uppskrämd af en recension som ej utföll till hans fördel? I detta enda påminte han om en annan storhet, Danmarks stolthet – Andersen.
Uti den underdåniga förklaring, som Öfver-direktören för mi ntoch kontrollverken i anledning af Revisorernes berättelse afgifvit, är uti detta ämne, bland annat, anfördi, alt probering och stämpling af grosstråd eller sådan grof silfvertråd, hvaraf den mer än hårfina tråden till galoner och dylikt utdrages, vore fullkomligt onödig, enär gulddragaren icke ulan stor förlust för sig sjelf kunde ens försöka alt draga så fin Iråd af annat, än i det närmaste alldeles rent silfver, eller ock af ren och mjuk koppar, i hvilket sistnämnde hänseende jemväl anmärkts, all oäkta gulddragare-arbeten af förgylld koppar, lika litel, sorn andra koppar-arbeten, varit underkastade någon kontroll-behandling; alt denna konlrollering äfven vore onyttig, emedan stämpling af råämnet icke bevisade del ringaste om beskaflenheten af den färdiga varan, derå icke något spår af stämpeln möjligen kunde finnas; att ofvanberörde 1758 års kungörelse icke kunde handhafvas, enär endast tillverkaren sjelf kände, huru mvckel af denna vara, han tor sitt behof ärligen använde; samt att nämnde författning, som på nära 40 års tid icke varit tillämpad, ursprungligen tillkommit för alt bereda kontrollverket en tillökning i sina då knappa inkomster, men hvaraf detta verk, sedan stämpel-afgiften för guldoch sil i vern i'beten år 1818 blifvit, förhöjd lill sitt nuvarande belopp, icke vidare bade hellof.
Direction och sedermera icke i samma Verks förvaltning deltagit, från all delaktighet i målet frikändes, samt den emot Directionens öfriga Ledamöter anställda talan icke i vidsträcktare måtto kunde till pröfning förekom - ( 21 ) ma, än i hvad den anginge LåneContorets förvaltning efter 1828 års slut. Beträffande således, i afseende härå, först Prosten Doctor Gullander och Borgmästaren Kjellander; så vore emot dem bland annat anmärkt, att de, jemte öfriga Ledamöter i Directionen af LåneContoret i Malmö, dels åsidosatt nödig vård om LåneContorets
Berj. och Cecon.-Vcskottens Betänkande N'.o 54. 5 och Sockne*stämma i följd deraf utebUfver, jord-egare skall ansvara, att det inflyttande hushållet eller personen ej kommer församlingens fattigförsörjning till last; af Herr Lector Laurenius och Herr Doctor Lindahl: att församlingarnes pröfnings-rätt öfver inflyttningar må ega rum, ej blott i fråga om stat-torpare, utan utsträckas till alla de fall, der skälig anledning är att befara de inflyttades oförmåga att med ärligt arbete sig kunna försörja; af Herr Prosten. Hallström: att pröfnings-rätten borde inskränkas till stat-torpare, som hafva tre, fyra eller flere barn, och att hvar och en, som på sina egor intager inhyses-hjon eller stat-torpare med flere barn, borde förpligtas att till fattig-cassan erlägga en bestämd afgif t; af Doctor Hasselrot: att, då jordegare lätt kan råka i obestånd, och någon säkerhet för fullgörandet af hans förbindelse således icke finnes, ansvaret för intagne torpares och inhyses-hjons försörjning, bör bindas vid sjelfva egendomen eller jorden, hvarå de inflytta; 4:o af Herr Fält-Prosten Bjurstén, som, beträffande tjenste-hjons flyttning från en till annan församling, sig utlåtit, att sådan flyttning väl borde vara fri, så länge ett tjenstehjon vore fullt arbets-fördt och icke af lsropps-bräcklighet besväradt.
St:s anseende minskades, genom ingåendet i rent administrativa detaljer, hvarvid de ofta blottställa sig lör misstag och embetsmännens merendels grunty H. 5o 3(j4 Den 28 November f. m. dadé förebråelse om saknad kännedom. Huruvida denna riksdags StatsUtsk. icke gjort sig saker härtill, lemnar jag till Utsk. sjelft att bedomina, äfven om än något kan skyllas på en oefterrättelig majoritet. Förut fattade åsigter, deras vidhållande i yttersta stunden, må väl haft någon del häruti, jemte en ungdomlig ifver att följa en redan beträdd bana. Jag saknar måhända icke ali befogenhet alt yttra mig äfven hvad litt. A innefattar, ty jag har också varit militär och har icke alldeles glömt hvad jag erfor och lärde under den tid, detta var mitt yrke. Bland annat påminner jag mig ganska väl, att jag i början af 1808 blef skickad till England för att der beställa 12,000 gevär, enligt en medhafd modell. Uti Birmingham ville man förbehålla sig minst ett år att förfärdiga denna beställning på tvänne factorier, samt fordrade nära tre gånger så mycket för hvarje gevär som modellen kostat bemma. Vid samma tid underrättades Svenska ministern i England genom tidningarna, att Ryssarue infallit i Finland och att landtvärnet var utskrifvet i Sverige. Jag hade öfverfört subsidietractaten, och Baron Adlerberg hade det politiska mod att, utan förutgången hemställan derom, befalla mig genast utleta 5o,ooo gevär från Tovern i London, hvilka också funnos efter en veckas förlopp i Götheborg jemte 120 skott till hvarje gevär. Efter denna början lann man ganska förmånligt att på öppen räkning hemta både mörsare och lavetter samt äfven klädes-och andra utredningspersedlar från England. Mycket häraf kom dock aldrig till begagnande: — kastpjecerna, tror jag, stå ännu i Götheborg, och landtvärnet frös till döds, innan man kom öfverens om snitten på deras kläder.