Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Löjtnanter, förste adjutanter m. fl 9:de klassen. Underlöjtnanter, öfrige adjutanter m. fl 10:de klassen. Fanjunkare, fältväblar, bataljons-adjutanter, en del sergenter och trumpetare m. fl 11:te klassen. Öfrige sergenter och trumpetare, furirer m. fl samt 12:te klassen. Hautboister och fältmusikanter, der de efter egen önskan vunnit delaktighet pensions-kassan Lnndförsvarshomit Bet, TIT. 1,800. 1,200. 900. 750. 600. | 525. I 450. 375. 225. 180. 120. 75. 15 114 För Gotlands landbeväring och Wester-Norrlands beväringsbataljon är, i förhållande till den lägre aflöningen, följande särskilda pensionsstat i reglementet fastställd: 1 :sta klassen. Rdr Rmt. Bataljons-chefer efter 750. 2:dra klassen. Kaptener, Regements-qvartermästare 450. Visse civile tjenstemän )} 250. Löjtnanter, Tygofficerare m. fl )f 225. 5:te klassen. Underlöjtnanter m. fl ,150 6:te klassen. Fanjunkare „ 120. Sergenter och Furirer m. fl ,100. samt 8:de klassen. Underläkare , 75. Uti Kongl. Maj:ts till Rikets Ständers statsutskott den 30 Oktober 1856 afgifna nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, täcktes Kongl. Maj:t, med afseende på den ofördelaktiga ställning, hvaruti arméens befäl och tjenstemän, i jemförelse med andra stater, befunno sig i afseende på pensioneringen, hos Rikets
Derigenom skulle alltid lemnäs anledning till obehagliga tvister inom fullmägtige sjelf - Den 9 Februari f. m. va, hvarföre jag instämmer med dem, som ansett några föreskrifter af revisorerna ej böra kunna fullmägtige meddelas. Jag anhåller således om återromiss af detta betänk. Hr Stuart, Carl Gust.: Till en början, och innan jag ingår i vidare yttrande ang:de nu förevar, fråga, får jag anhålla, att Hr Ridd secret. måtte upplysa, huruvida från de öfriga RiksSttn underrättelse ankommit om deras beslut i anledn. af BancoUlsk:s betänk. N:o 84, ang:de instruction för revisorerna öfver Bancoverket. Underteckh. Ridd.Secret.: BancoUtsk:s betänk. N:o 84, med öfverlemnande af förslag till instruction för R. St:s revisorer öfver Bancoverket, är återremitteradt af R. o. Ad. samt PresteSt. och bifallet af BondeSt.; men 0111 BorgareSt:s beslut har jag ännu icke erhållit någon underrättelse. Ang:de det nu föredragna betänk:s afgörande hafva inga underrättelser ankommit. Hr Stuart: Sedan sålunda ett Stånd jemte R. o. Ad. återremitterat BancoUlsk:s betänk., med förslag till instruction för R. St:s revisorer öfver Bancoverket, så hoppas och förmodar jag, att Utsk. skall, med anledn. af de deremot framställda anmärkningarna, frångå sitt förslag i afseende på revisorernas rättighet att meddela fullmägtige föreskrifter. Jag instämmer derföre i de föregående talarnes anhållan om återremiss äfven af nu förevar, betänk. Likaledes anhåller jag att få upplysa om orsaken, hvarföre jag ej reserverat mig emot detsamma. Jag anser nemi., att, i fall R. St. skulle fortfarande tillerkänna revisorerna den ifrågavar. rättigheten att meddela bancofullmägtige föreskrifter, det i sådan händelse är alldeles nödvändigt att öfverlemna lill fullmägtige pröfningsrätten, huruvida desssa föreskrifter kunna motverka eller upphäfva R.
Eän särskildt förbjuda sådant, utan att i händelse framdeles någon prohibitif författning i detta afsönde kunde erfordras, dep då alltid borde af Verljställan-' de Magten utfärdas geriercdt för samteliga Ilandets Invånare, utan ock, den 5 Maj, ett Memorial af Herr Landshöfdingen in. m. j. D. af Wingård, uti hvilket anföres, att, enär frågan, rörande rättigheten för Drängar att från Fryksdalen utgå på arbete i andra provinser å nyes blifvit under en allmännare åsigt, och såsom en nied billigheten i strid varande författning, hänvist till Geconomie-Ufskottets handläggning; ansåge Herr Landshöfdingen sig skyldig att upplysa, på hvilket grunder dess företrädare, framlidne Herr Landshöfdingen von Ekstedt, stadgat sitt förbud emot dessa utvandringar; hvilka grunder Herr Landshöfdingen af Wingård oinsländeligen upprepat, med tillägg, att Herr Landshöfdingen för det -närvarande ansåge ofvanberörde kungörelse vara grundad på ortens behof. I afseende pa det ämne Herr Landshöfding gen af Wingårds Memorial afhandlar, har Utskottet redan förut ägt tillfälle att för Riksens Hoglofl. Ständer yttra sin af samteliga Riks Ståa 4 - / 1S9° Den 18 Juni. Sfändén gillade öfvertygelse, och således lärer något vidare utlåtande deröfver nu icke vara af noden; men i anledning af Herr Öfversten Friherre Cederströrns anförande, får Utskottet afgif. va det vördsamma yttrande, att som, hvarken genom Legostadgan, eller någon annan allmän Förordning, det är Invånarne uti fattigare och mindre fruktbara orter förbudet att genom arbeta uti förmögnare och af naturen gynnade provinser söka sitt uppehälle, och denna utväg til! förtjenst af ert stor del arbetsfört folk från Stora Kopparberg.
Z85 författning om tryckning af sina förklaringar, och att desta snart lara lemna prcsten: hwad ater hans enskilda procest med Herr 6rervcsmosi!er> angiNge, more den redan i Hof-Rutten anhängig, men där hivilandc: hwarföre han för 4 weckvr sedan derom gjort päminnelsc hos Justitiä Cantzlercn, med anhälian att den mätte till skyndsamt flut befordra^. Uplästcs följande: Riksens Högloft. Ständers Allmänna Deswärs - och Economic-UtskotlS Betänkande, angäende Bränwins-brännings-rältigheten och Allmänna Magaziner. De ! detta ämne till Utskottet ifrän Riksens Högloft. Ständer remitterade handlingar äro följande: 1:0 Utdrag af Wälloft. Borgare-Ständets Protocoll för den i<s:de sistl. Julii af innehall, att Stän, det förenat sig uti den allmänna önskan, det mätte för Rikets samtelig? Städers Jnnewänare, sä wäl som Hemmansägare pä Landet, en allmän frihet meddelas till utöfning af Bränwins-bränning, utan nägon inskränkning i anseende till ärstid och Pannerymp samt Redskapens beskaffenhet emot de afgjftcr, hwilka derföre kunna wid innewarande Riksdag bestämmas; warandcs wid detta Protokoll bilagde s) ProtocvllsUtdrag frän wälbemälte Ständs Beswärs-Utskott date> rädt den i-t Junii detta är, hroaraf inhämtades, huruledes Städcrne Linköping, Söderköping, Köping, Lin, Tredje Band. 50, 5l. desberg, Z86 Den 14 September. vesberg, Skjöfde, Arboga och Fahlun gemensamt anhälHt, att Bränncwins-bränningen mätte warda öppen och fri pä alla tider af äret, samt hwar för sig serskildt följande Städer:
Hvad uppköp af silfver för viss årligen, afsatt summa angår, medgifver jag, att derföre ingen cours kan bestämmas; ty sådant skulle kunna hin. dra upphandlingen, utan lärer det få ankomma på Herrar BancoFullmägtige, att, i enlighet med erhållande instruction, verkställa detta uppköp till lägsta pris, som ske kan; men hvad åter inväxlingen angår, kan den lika litet som silfverutväx* Den i 5 Julii ie. m; 867 ling verkställas ulan efter bestämd norm; Banken skulle eljest blifva utsatt för ovilkorliga stora förluster, och Herrar BancoFullmagtige skulle di tilldelas en magt, som ej allenast skulle kunna blifva äfventyrlig för Bankens bestånd, utan äfven högst brydsam för deni sjelfva vid utöfnlngen; en sådan inväxling kan icke och bör icke äga rutn, Utom då, när coursen så faller, att Köpmannen kan för sina varor införskrifva silfver, med visshet att efter den fastställda normén med någon fördel inväxla det till Banken, och vill man ej för denna inväxling stadga en norme, lärer den få uteblifva, till dess en verkelig realisation kan hörjås.- Herr Friherre af Nordins, uti de uppläste reservationerna, intagna förslag, att den som åstud. dade, skulle på öppen räkning i Banken få insätta silfver emot Bancosedlar, och, när han sedan ville, 'åter emot sedlar till lika belopp uttaga silfret, hvilket förslag ovilkorligen fordrar en viss bestämning af cours, hvarefter en sådan operation skulle verkställas, är af den stora vigt, att det påkallar Utskottens största uppmärksamhet och granskning; det är lockande för penningémannen8 i anseende till de fördelar det tyckes lofva honom, men det är afskräckande för de låntagare och näringsidkare, sorn befara, att capitaler indragas för att användas till handel med silfver; en sträng undersökning fordras således, huruvida förslaget medförer verkelig allmän nytta, Utan ått i betydlig mon skada enskiidta. Jag kan dock ej
Ett anförande af Herr Winberg, hvaruti yrkas, att Rikets Högloft. Ständer, med hänsigt till vådan af Cholera-farsotens möjliga utbrott i lnifvudstaden, mätte öfverenskomma om lämpligaste sältet för en underdånig framställning, det Kongl. Maj:t täcktes, i sådant fall, på någon tid upplösa eller prorogera Riksdagen och hemförlofva Represenlanterne, för att, efter farsotens upphörande, hit återvända och afsluta de ärenden, som kullslå återstå. 2:o Ett anförande af Herr Santesson, som föreslår: aj) att Rikets Högloft. Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, att de, för detta i Grundlagen oförutsedda fäll, anse och för klara Kongl, Maj;t oförhindrad, att på obestämd kortare tid, hemförlofva nu församlade Ständer, och då förhållandena åter medgifva, sammankalla .dem, på tid och ställe, som Kongl. Majit i Nåder pröfvar lämplige, för att fortsätta och afsluta de sålunda under tiden hvilande Riksdagsgöromålen; K) att Rikets Högloft. Ständer, vid ett sådant samfäldt beslut, matte till Kongl. Majit aflemna ett crediliv uppå erfoderligt belopp för de extra lehöf, som dessa oförutsedde förhållanden kunna vålla; för hvilket ändamål åt Slats-Utskotlet ock borde uppdragas, att skyndsamligen till RiksStånden inkomma med förslag; c) alt Herrar Talmän och Ordförander i Utskotten med aldraförsta sammanträda, för att, vid sakernas närvarande förhållande och med afseende på möjligheten af den i förestående usta punkt afsedda prorogation af Riksdagen för någon lid, aftala och öfverenskomma, hvad som kan och lur" åtgöras, för att afsluta det mest angelägna, Och för alt bereda ordning och säkerhet för det öfrigas bibehållande, i dessvid inlerims-afbrottet varande skick, intill Riksdagens åter-fortsättande.
Det lyckas dock icke, åt minstone ej helt och hålletoch detta får väl tillskrifvas så väl förf., som skådespelaren, hvilken senare, oaktadt all sin flit och ihärdighet samt en otvifvelaktigt god uppfattning, icke alltid kan bryta det något torra skal, som omgifver flere af hans framställningar. Det är en figur i stycket, hvilken af några bfetviflas såsom äkta i en furstinnas salong, den gemene millionären Zakaroff, men som dock är högst karaktäristisk och nu i hr. Hamrin funnit en god framställare. Den benägenhet till öfverdrift och till att vilja stryka under replikerna och liksom särskildt anbefalla dem till åskådames ‘ synnerliga uppmärksamhet, hvilken många gånger förebråtts hr Hamrin, har han i dsnna, liksom for öfrigt äfven i flera andra roller på senare tider, lyckligt öfvervunnit, och hans lismande skurk gör därför behörig verkan. Om de öfriga rollerna är ej mycket att säga. Hr Lage rq rist har efter sitt tillfrisknande återtagit prins Boris Walanoffs roll, hvilken strax efter styckets återupptagande utfördes af en ung elev, som ju kanske i framtiden kan visa sig värdig att uppträda bland kgl. Dramatiska teaterns konstnärer, men ännu icke är därtill mogen. Det var väl också endast af nödfall som rollen anförtroddes åt honom. Han har på en elevuppvisning visat rätt goda anlag. I afseende på iscensättningen är det bland annat ganska riktigt, att grefvinnans husdjur framställas lifs lefvande bredvid hennes genom tyranni fåniga sällskapsdamer, också ett par husdjur, men icke behöfver den » lilla söta » hunden gå omkring för sig själf så länge och lukta på omgifningen. Det är ett alt för snällt djur, det kan man nog se, men likväl kommer det oro å stad i salongen. Om man också vänjer sig vid det lilla vackra kräket och förjagar de farhågor som genast infinna sig, att det skall bränna sig på rampen eller tumla ned i orkestern eller ställa sig i naturalistisk afsigt mot kulissen, så drager det dock uppmärksamheten från handlingen mellan de mänskliga deltagarne i dramat Jag har rundt omkring mig hört de lifligaste utrop om denna hund, hvilken på det högsta intresserat en god.
Det skulle dessutom vara ineonseqvent af Ständerna att 1111 afstå ett förslag, som vid aine riksdagar ansetts behöfl.igt; och det skälet, att vi vid nästa riksdag hafva att förvänta del nya lagförslaget, är icke så tillförlitligt, att vi derpå kunna grunda ett beslut alt nu uppskjuta afgörandet af frågan 0111 lagmansrätternas upphäfvande ; ty jag hemställer , 0111 det är möjligt att, äfven med förutsättning af det nya lagförslagets öfverlemnande lill Ständerna vid nästa riksdag med en K. propos., kunna med någon säkerhet berak 11a , huruvida Sländerne finna detsamma vara i sådant skick, att det kan antagas, eller huruvida det icke pröfvas nödigt att åter nedsätta De n ii Juli. en commission för att göra jemkningar deri, samt huruvida icke sålunda frågan kan uppehållas mångå riksdagar. Denna fråga har redan i 3o års tid blifvit utdragen , och den kan måhända ännu l äcka 3o år, hvarunder man vid hvarje riksdag kunde upprepa det skälet, att det generella lagförslaget vore att förvänta vid nästföljande riksdag, och derföre de partiella förändringarna borde fördröjas. Detta kan jag dock för min del ej anse såsom ett tillräckligen gilltigt skäl för att derpå grunda något beslut. Hr Hjerta, Lars: Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit af Frih. Cederström, Thure, Frih. Raab och Hr Stuart förekommen i det mesta jag ville yttra. Jag har således blott iinga att tillägga. — Hr Stuart har redan emot Gr. Mörners anförande erinrat, att den hufvudsakliga olägenheten af lagmansrätlerna icke ligger i den mängd af mål, som der blifva uppskjutna, utan just deruti, att en så stor mängd af mål genom dessa domstolars tillvaro måste uppehållas en längre tid utöfver den, som annars fordrades att få dem afgjorda. Della skäl anser jag i hög grad förtjena uppmärksamhet, och Gr. Mörner har bekräftat denna olägenhet, just genom uppläsning af den statistiska uppgiften, att omkring hälften af de mål, som inkommit till lagmansrälterna, har derifrån ingått till de högre rätterna.
Jag tillstyrker bifall å betänkandet. Hr von Qvanten, Carl: Lika med Hr Edenhjelm finner jag det besynnerligt, att ej Handels-societeten i Göthe-! borg häröfver blifvit hörd, emedan jag ej finner något skäl, att endast fästa mig vid en framställning af en ledamot j BorgareSt., Hr Waem. Då återremiss å detta betänk. 38 Den 3 Juni f. m. emedlertid af 2:ne Stånd blifvit beviljad, tror jag, att R. o. Ad. borde medgifva detsamma. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Hr Hjerta har på anförda grunder föreslagit en återremiss af detta utlåt., — Frih. Cederström har understödt denna framställning, — jag understödjer den också. Jag tror i allmänhet, att Ständerne böra begagna hvarje tillfälle, som framställer sig, för att yrka större frihet i våra inre näringsförhållanden. Det står alltid Götheborgs-boerne öppet, hvilka troligen blifva hörde, att göra de invändningar, som af dem kunna finnas behöriga, ifall något kan anföras till skydd för en, som mig synes, orimlig förmån; men då jag således instämmer med Hr Hjerta i begäran om återremiss, så gör jag det visserligen icke af någon slags fruktan för Staten, att näfrätten skall komma i stället, ifall man vågade afslå den gjorda framställningen, på sätt en viss tidning yttrat sig i denna fråga. Hr Eden hjelm: Såsom tillägg till hvad jag nyss an fört, vill jag blott yttra, att jag tror handeln i Götheborg aldrig hafva varit så liflig, som åren emellan 180g och i8i5, men aldrig hörde jag under den tiden klagas, att det var brist på båtar. Om gillets båtar icke skulle vara tillräckliga, så finnes eLt stort antal fribåtar, sorn dock hittills icke begagnats. Jag tror äfven, att det blefve omöjligt för enskilde att anskaffa så stora båtar som de ifrågavarande. Frih. Hamilton: Detta ämne har blifvit än vidare utveckladt, sedan jag sista gången hade ordet, och jag vill visserligen icke motsätta mig återremiss af det ifiågavar. utlåtandet.
Således äger skogen uti Blekinge ett ganska högt värde, och det är på sådan grund de ceconomiska Författningar, hvilka utgifvas till allmänt rättesnöre, böra innehålla alla de grunder, hvilka kunna bereda en Landthushåll lares sanna fördel. Med stöd af dessa skäl vågar jag säledes ödmjukast anhålla, att 14. §. uti Kongl, Maj:ts Nådiga Förordning, angående enskiftes delningar uti Skåne och Skaraborgs Län af den 24 Juli 1811, äfven måtte få utvidgas så Väl till Blekinge som alla andra ställen, def enskifte äger rum; ej mindre i afseende på ersättningen för skogen, än äfven i afseende på sjelfva delningen af skogsmarken, hvilken delning bör verkställas, icke efter de flestas, utan efter samtlige åboernes begifvande; ty derigenom vinnes, att en sparsam och hushållsaktig åbo icke får se en betydlig del af sitt hemmans förnämsta tillhörighet gå förlorad, och utan all slags ersättning falla i händerna på skogsåverkare, hvilka sätta ett nöje uti att med en hast utsuga musten af hemmanets redbarheter, utan urskilning om hemmanets bestånd i längden dermed kan förenas. Skulle, hvad jag nu i korthet haft aran anföra, vinna Högvälborne Herr Grefvens Ridd. o. Ad. Prot. N:o j1. $2. 402 Den 19 April, och LandtMarskalkens samt Högloft. Ridderskapets och Adelns rättvisa afseende, hoppas jag att detta Memorial blilver remitteradt till Högloft. Oeconomieoch BesvärsUtskottéts närmare granskning, till bestämmande af en allmän Lag i detta fall, som kan tjena till grund och rättelse vid enskiftes delningar öfver hela Riket. Begärdes på bordet. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan j till 9. In fidem profocolli A. G. Silverstolpe. Onsdagen den 19 April, rlenum klockan 9 förmiddagen.
är flet a t t hoppas, a t t hvarje bildad 1min.na i vårt land, beroende af sitt arbete, allt mer och n ~ e r skall 1- " allna det som ett behof, ja soni en plikt, a t t mider hälsans clagar med omtlinksamhet och Idokhet sörja därför, a t t den tid af s; j tikdom, som n appeligen n ågoii torde ki.ii1n.a undgå, någor1u1-1 da bekymmerfritt ~nii kmina motses. Och sknlle ilet fast otroliga \ inträfL, a t t maii aldrig behöfver anlita kassan o.m sjukhjälp, må man då garna offra sin tacksamhetsg&amp;rd för åtnjuten halsa till förnihii för dem, som ej äro lika lyckligt lottade. Ty däri. ligger det storal i associationens idé, att p&amp; samma gång, som. man hjitlper sig sjalf, Ilja-lper man a.fven andra. Säkert ar, att bättre bespari.ng ej kan göras, &amp; n att genom en tillfilllig penning~q~poffring hetrygga sin framtid. Stipendiekomiten. ~Arbetsdrigliglet liar i vår tid blifvit iiastaii ett slago.rd. Vi veta, att endast den, som på ett eller aiinat omrhde ver1rli.- gen är duglig till arbete, kan med hopp gm fi: .nmgång taga upp kampen för till.varon .. Deiuia kamp kan unders tundom vara gaiiska hhrd ej minst för den unga obemedlade kvinnan. Tanken på a t t kunna racka en lijillpsam hand till h Tl121I.or, ' som vilja utbilda sig till en dugande h a f t pb &amp; got visst arbetsi omrA.de, men sj älfva 1iilrtil.l sakna de p e l r u n i ä ~ niedlen, ~~ har hos Freclril~a-Bremer-Förb~~ncle t gifvit anledning. till &amp; iftandet d ' stipendiefonder, föls liivimor.
– «Direktören Clas de Frietzcky. Den karlen synes mig vara något att göra af. Hattarna började genast fjäsa honom, men han vände dem ryggen helt kallt och närmade sig till Mössorna. Jag vill blott önska, att icke heller de få alltför mycket makt öfver honom; ty du känner, att jag håller alls intet af Hattarna och rätt lagom af Mössorna.« – (Curt, skämtsamt) «Jag känner din menniskokärlek.« – «Man måste taga menniskorna sådana de äro. En statsman får aldrig vara utopist. Det lärde jag redan af min salig far, hvilken såsom regeringskansler och geheime-råd i Holstein ansågs för en ganska skarpsinnig minister. Det är derföre jag också blir dervid, att menniskorna lättare styras af en docka, som kallas kung (när, nota bene, man lagat så, att hans verksamhetsförmåga är stängd inom sina behöriga trånga skrankor), än af en romersk konsul, eller något dylikt, som din håg leker åt, bror Curt.« – «Jag åter blir dervid, att våra tiders statsförfattningar ej tåla någon jemförelse med Roms, innan, nota bene, triumvirernes ärelystnad och kejsarnes tyranni dränkte friheten i blod och lågor. Våra barn eller barnabarn lefva kanske den lyckliga dag, då förnuftet kräfver ut sin rätt äfven i denna riktning. Åtminstone utgör det min käraste föreställning.« – «Derom vill jag ingalunda inlåta mig i en för närvarande onödig tvist. Framtiden må bli deras ensak, som då lefva och verka. Vi hafva nog att sköta med den dag, som är för handen. Nu behöfva vi se upp med både motståndare och vänner, om ej friheten skall duka under här, likasom fordom i ditt kära Rom. Denna riksdagen är till spillo gifven. Nästa gång skall man försöka att bjuda hofränkerna spetsen. Jag hoppas du då redan blifvit introducerad, så att vi må kunna kämpa för den goda saken på samma ställe, sida vid sida. Om du vill göra mig det nöjet att se till mig på Granbeck i morgon, så få vi ytterligare samspråka och rådgöra om ställningar och förhållanden.«
Skiljes, i följd af besvären, den valde ifrån uppdraget, lemne Konungens befallningshafvande genast underrättelse derom till valförrättaren, hvilken det åligger att om nytt val föranstalta. Föranleda besvären dertill, att annan person af Konungens befallningshafvande förklaras böra anses såsom rätteligen vald, läte Konungens befallningshafvande kostnadsfritt tillställa honom utslag, hvilket är såsom fullmakt gällande. 14 § (§ 16). Landstingets ledamöter väljas för två lagtima Ting och afgå till hälften årligen. Vid först sammanträdande Landsting bestämmes, genom öfverenskommelse eller lottning, hvilka efter första årets förlopp skola utgå, hvarvid iakttages att, der hela antalet icke är jemnt, den först afgående delen skall vara en mindre än den qvarblifvande, och så skiftesvis. 15 § (§ 24). Landstingsman eger icke att tillgodonjuta annan ersättning för uppdraget, än skjutslega efter två hästar från hemmet till samlingsorten och åter. Denna ersättning bestrides af länskassan. 16 § 215 16 § (§ 22). Landstingsman, sorn utan anmäldt, af Landstinget godkändt förhinder från utsatt sammanträde eller från hela Tinget uteblifver, bote till länets kassa två riksdaler riksmynt för hvart och ett af honom försummadt sammanträde. 17 § (§ 19). Konungen allena ege att urtima Landsting påbjuda, när Han, på föregående lagtima Landstings, eller Konungens befallningshafvandes begäran, eller eljest af förekommen anledning det nödigt finner. Har lagtima Landsting beslutat att hos Konungen begära sammankallande af urtima Ting, ingifve till Konungens befallningshafvande underdånig ansökning derom, med uppgift på de mål, för hvilka Tinget äskas, hvarefter det åligger Konungens befallningshafvande, att ansökningen, jemte eget yttrande deröfver, till Kongl. Maj:t skyndsamt insända. 18 § (§ 19).