Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten, sade jag nyst, lärer ost atk sadan! gäckeri aldrig klart Uttryckes och ändä gör sin werkan; jag tillägger att samma erfarenhet äfwen lar otz, att benna wcrkan aldrig genom klara uttryck, uran endast genom stämr eller framkastade twifwelsmäl kan ästadkommas. Är detta lant, borde efrectankan lära ost, atk dä förbrytaren, kill en lömskare anfallsmethod, har det dubbla skälet af ändamälctS säkrare minnande, och af den strafflöshet han i lagens tydeliga uttryck sinner, stall han wälja detta, än straffwärdarc, men af lagen ostraffade werkningssäkt. Jag anser således alt ordet klart i dcsta z momenrer betager lagens disposition hela sin kraft. Med klart uttryck färsta wi utan twifwel det som af hwar man, genast, och pä enahanda satt begripes Om icke klart wore här en fullständig grammatikalisk motsats, och beteknade det som stätt ingen kan första, wore allt wäl och lagens uttryck till det minsta oskadeligt, ry dä wore strafflösheten den obegnpeliga hädelsen ensam förbehållen. Men nu kan ett uttryck uran art wara klart, likwal af någre, till och med af mänge, fullkomligen förstas. Således, da lagen endast till klart uttryckte hädelser utsträcker answarcr, och deraf, efter all känd juridisk logica, klarligen följer, alt hädelser som ilke äro klart uttryckte äro tillätne, lemnäs ju fältet frikt ät den farligaste af all hädelse, den som lindrar det motbjudande i dest sörsta intryck pä den vförderfwade läsaren, den som retar nyfikenheten, Den i Junii. §99 den som smickrar deras egenkärlek som förmå nysaträ örket och sedan gerna äraga sig omsorgen art för mindre begripligt, privatissime deröfwer läsa. Sadan har ingen lagstiftnings afsigt nänsin kunnat wara, och ma jag icke här beskyllas för advocalyri mä den, rättare sagt, wig här tillätas.
En af Göteborgs skämttidningar, Himmelska Bålgetingen, hade kort tid förut uttryckt sin förvåning öfver den märkvärdiga händelsen, att silfververksaktierna, oaktadt månytans ringa dragningskraft, visat en förvånande stor fallhastighet; men det skämtet fans nu, liksom så många andra, vara utan all udd och kunde ej längre användas, åt minstone ej förr än det hunnit omstöpas och förses med ny brodd. »Ni har naturligtvis besökt Okeanos’ trädgårdar?» sade bankdirektören till en af öfvermaskinisterne inom det skandinaviska centralregeringsverket. Dessa öfvermaskinister motsvarade forntidens expeditionschefer. »Visst har jag varit i Okeanos’ trädgårdar.» svarade den tillfrågade. »Jag har också besökt Psykäon och låtit sätta mig i känslostämning genom hjärnorgeln, en förträfflig uppfinning.» »Å ja, visserligen ännu i sin utveckling, men öfverträffas väl snart af någon ny uppfinning,» sade Giro. »Hvad som är mycket förträffligare, mycket mer praktiskt, det är den nya tunneln som man ämnar bygga från dessa trädgårdar.» »En tunnel?» »Ja, till att börja med en tunnel under hafvet till Skotland. Som ni vet, har tunnelbyggandet gjort ganska vackra framsteg på senare tid. Man går icke nu mer till väga på det enfaldiga sätt, som när man i forntiden bygde tunneln genom det gamla S:t-Gotthardsbärget eller då man försökte under engelska kanalen förena Storbritannien och Frankrike. Sedan man nu mer lyckats med syrets likvidifierande, kan man tränga ned i förut otillgängliga djup af jordens inre, till och med under den fasta jordskorpan i den flytande delen af planetens innandöme.» »Men huru står man ut med hettan där nere?» invände en af gästerne. »Hettan motverkas därigenom,» upplyste värden, »att man leder flytande syre ned i tunneln. Genom sin hastiga afdunstning binder syret så mycket värme, att man utan olägenhet kan uppehålla sig där och dess utom äger den fördelen att syret, då det öfvergår i gasform, af sig själft erbjuder den bästa väderväxling.
Den uppgifna proportionen af omkring 10 proc. arbetare under 15 års ålder, med minimigräns enligt författning från 12:te året och möjligen ej sällan omfattande personer ända till det 18:de, torde, när den tydes med hänsigt till det anförda, ej innebära någon våda. Hvad särskildt beträffar handtverkerierna, så utvisar tab. N:o 7 Ä) för hela riket vid 1860 års utgång ett antal af 10,479 mästare, 8,326 gesäller, 9,063 lärlingar och 3,250 andra dit räknade arbetare. Af dessa tal falla på landsbygden 3,159 mästare, 780 gesäller, 1,162 lärlingar och 620 andra arbetare, och på städerne 7,320 mästare, 7,546 gesäller, 7,901 lärlingar och 2,630 andra arbetare. Af hela denna personal faller alltså omkring 82| proc. på städerna. Landsbygdens s. k. gerningsmän, uppgående till 11,873, hafva såsom biträden haft hos sig anställde 4,449 personer. Det uppgifna antalet idkare af handtverk till s. k. sjelfförsörjning uppgår i hela riket till 12,976. Uppgifternas ofullständighet tillåter ej dessas fördelning mellan landsbygd och städer. Sammanräknas hela den personal, som tab. N:o 7 Ä) upptager såsom ägande sin näring och sysselsättning af grufvor, bergverk, bruk, fabriker, manufakturinrättningar och handtverksarbete, så uppgår den för hela riket till 133,008. I verkligheten är dock denna summa mycket större, då intressenterne uti aktiebolagen här ej kunnat medräknas, och då källan för denna tabells uppgifter häntyder derpå, att här äro upptagne blott de såsom hithörande mantalsoch skattskrifne personer, hvaremot så väl i städerne, som i synnerhet å landsbygden en stor personal i mantalslängderne uppföres under andra yrkestitlar, ehuru den till ifrågavarande näringar lemnar en betydlig arbetskraft och för sådan njuter ersättning, deribland exempelvis blott må nämnas den som för bergverken till större delen förrättar kolning och körslor m. fl. Tab.
Jag hoppas, att resultatet skall blifva detsamma i afseende å den ifrågav:de banan som i afs:de å Lidköping—Håkanstorpbanan. Mariestad ligger då verkligen icke mera än 2 mil från stambanan, och torde väl vara den sista af alla städer, som förtjenar statslåneunderstöd för anläggande af en bibana. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan och dels af Gr. Sparre, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte för sin del besluta, »att R. St:r för åstadkommande af en jernväg emellan Mariestad och Moholms station å Vestra jernvägsstambanan, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Kaptenen G. Nerman upprättade förslag, sådant det i anledning af Kgl. Styrelsens öfver Väg-och Vattenbyggnader i riket deremot gjorda anmärkning blifvit genom särskildt åtagande af det för arbetets utförande bildade bolag, i afseende å skenornas tyngd ändradt, bevilja ett låneunderstöd af 452,000 rdr rmt att till nämnda bolag utbetalas, hälften eller 226,000 rdr år 1867 och återstoden Den 17 Maj e. m. eller 226,000 rdr år 1868, med iakttagande i tillämpliga delar af de vilkor, som för beviljandet af statsbidrag för anläggandet af en jernväg från Dalkarlsberget till sjön Möckeln blifvit i Stats-Utsk:ts Betänk. X:o 80 föreslagne»; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 14:de punkten.
De genom sistnämnde anordning öfverflödigablifna domkyrkosysslomanstjensterna tillslagne löner skulle, efter vederbörande innehafvares afgång, jemte de till Konsistori i-amanuenserna nu af Statsverket ärligen utgående 400 R:dr, användas till konsistorii-expeditionernas af mig föreslagna, löneförbättring. 3:o. Konsistorii-sekreterare och Kamererare skola hvardera bekomma 2.000 riksdalers ärlig lön, hvilken, åtminstone i de större stiften, bör, i samma'ordning som Lektorernas, efter hvarje femte års väl vitsordad tjenstgöring förhöjas med 500 R:dr, tills den uppgått tili 3,500 R:dr, med rättighet tillika för dessa tjenstemän, att, efter 30 års väl vitsordad tjenstgöring samt uppnådd 05 års ålder, erhålla afsked med pension, motsvarande lönen vid afskedstatagandet. Likväl skulle till Kongl. Maj:ts disposition ställas medel att vid den nya löneordningens första inträde, tillägga dem, med afseende på deras föregående arbete i Statens tjenst, högre än den lägsta lönegraden. Dessutom må vid hvarje års slut efter förekommande behof lämplig ersättning tilldelas åt af expeditionen begagnad renskrifvare. — I sammanhang med denna 3:dje punkt i mitt förslag får jag slutligen vördsamt anhålla, att Rikets Ständer ville till de ofvan föreslagna förbättrade lönerna, äfvensom till pensioner åt gamla Domkyrko-sysslomän,' som kunde vilja taga afsked, för nästa statsreglerings 3:ne år ställa till Kongl. Maj:ts disposition tillsammans 25.000 Riksdaler, att efter behof användas. lag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott.'^ Stockholm den 22 November 1862. P. G. Alander. JW 4©» Af Herr Alftllttel'! Angående nuvarande enskilda bankers ersättande, vid oklrojtidens slut, af filialbanker samt andra förändringar i bankväsendet.
Vidare att, emedan hvar och en sjelf fick uppgöra sin Stat för året, afdraga sina skulder och uppgifva sin behållnihg; men andra Medborgare åter skulle domina öfver hans uppgift, kunde de cassera och efter samvete uppföra det belopp de pröfvade lämpeligt: Så blef det icke lag, utan godtycke, sorn åtgjorde en af de vigtigaste angelägenheterne i Samhälj let, nemligen Beskattningsväsenriet. Då nu den Taxerade på Ed uppgat sin behållning, men de Taxerande åter likaledes på Ed uppsatte den högre; så matte någondera af deni haft orätt. Den ena, som verkeligen viste hvad han hade, eller åtminstone borde veta del, efter haff hade nyckeln till sin Bureau, kunde svara med ansvarighet , men Taxeringstnännen icke så: Anledningar , men icke fasta grunder, egna omdömen, men icke skrifven Lag, skulle utgöra deras efterrättelse; hvarföre ock, v d mer än ett tillfälle, deras åtgärder i tillämpningen hafva innefattat de mäst kränkande förhållanden, nemligen ej allenast en obehörig beskattning, utan i synnerhet päbördandet genom Opinionsdoiii, utan laga bevis, af ett bland de svåraste Samhällsbrott; äfvensom å den andra sidan motsattsen häraf, genom antagandet af upp - 388 Dtn 24 Martit, /. m. gifter, som erfarenheten utvecklat hafva varit Vida under verkliga förhållandet. Att denna verkställighetsgrund sålunda i sina följder varit ganska betänkelig, lärer näppeligen kunna bestridas. Möjligtvis hade äfven detta Taxeringssätt till följd, att mången, som det första året ordentligt uppgaf sin inkomst, men sedan jernfördeden Bevillningsafgift, som honora i anledning deraf påfördes, med sin Grannes, som genom uppgörandet af annan räkning kommit vida lindrigare derifrån, deraf föranleddes, att äfven uppsöka grunder för en sådan beräkning, som nedfällde hans andel i likhet med de andres; och sålunda i strid emellan tvänne alldeles motsatta ämnen, sjelf började en arbitrage, som Taxeringsmännen sedermera fortsatte. jag vill ej uppehålla Ridderskapet, Och Adeln med upprepande af flere dylike omständigheter:
Men i framåtgående samhällen framkallar jordräntans stigande en tendens hos jordegare att hålla på sin jord och ej använda den på » det möjligast produktiva sått, emedan de vänta att vid ett * blifvande stigande af jordvärdet kunna betinga sig ett högre pris för densamma och sålunda göra vinst. Härigenom drifvas arbetet odh kapitalet till mindre produktiva punkter af landområdet, innan de mera produktiva ännu blifvit tillgodogjorda *. Exemplen härpå äro otaliga. Den amerikanske nybyggaren måste ' på sin väg till vestern passera stora rymder af ouppbruten eller halfplöjd jord,- som redan är enskild egendom men af egarne hålles så högt * i pris att ingen vill köpa den. Han måste således resa mycket längre än han annars skulle behöft, och när han ändtligen hunnit sitt mål och slagit ned sina bopålar på civilisationens utkant, tager äfven han för sig mera land än haji kan bruka, för att kunna göra sig vinst när jorden äfven der blir dyr. Samma förhållande ser man i en stad som är i tillväxt. Den bygges ut på omkretsen, medan ännu. * Det m&amp;ste noga ih&amp;gkommas, att med mindre produktiv jord ej menas blott mindre bördig, utan i allmänhet sädan jord, hvilkens bearbetande ger mindre behållning, vare sig på grund af mindrb fruktbarhet, glesare befolkning, sämre kommunikationer eller andra förhållanden.i midten af densamma finnas stora sträckor af obebygda eller med usla ruckel uppfylda tomter, på hvilka egarne hålla — i afvaktan af vinst. Och ända till betydligt afstånd från en sådan stad står jorden alltför högt i pris för att rimligtvis kunna köpas för användning till åkerbruk. Egarne antecipera på, att den skall komma att behöfvas till byg-nadstomter. * Denna utvidgning af odlingens gräns utöfver det normala förhållandet — hvilket som sagdt består deruti, att de mera fördelaktiga naturliga tillfällena redan skola vara tillgodogjorda innan man fortgår till de mindre fördelaktiga — medför ett jordvärdets och jordräntans stigande i högre mån än produktionen, hvaraf följden blifver, att arbetet och kapitalet erhålla icke blott en relativt mindre del af produkten, utan en absolut mindre.
Innan jag går att yttra mig lill försvar för Utskis betänk., får jag anhålla, det Ridd.- secret. mätte upplysa, huruvida prot.uldr. ännu ankommit, ang:de de beslut, som i denna fråga i de öfriga Stånden blifvit fattade. Underl. Ridd.secret. tillkännagaf, att prot.utdr. ankommit, som visade, att PresteSt. bifallit och BondeSt. återremitterat förevarande betänk., samt att BorgareSt. godkänt det deri afgifna författningsförslag med uteslutande ifrån 3 § af dess sista mom. Gr. Mörner: Af de nu uppfästa prot.utdr. inhemtar R. o. Ad., att detta betänk, blifvit af Högv. PresteSt. godkändt i dess helhet, af Vällofl. BorgareSt. likaledes, med uteslutande blott af sista perioden i 3 §, och af Heder v, BondeSt. äterremitteradt. Tvenne Stånds beslut äro således hufvudsakligen för detsamma. Skälen för den af BondeSt. beslutade återremiss synas icke af prot.- utdr.; men jag föreställer mig, att de vid detta tillfälle äro desamma, som dem Utsk. vid Hera föregående återremisser af frågor, röride creditlagstiftningen, fått från detta Ständ emottaga; nemi. att BondeSt. velat se, hvad BorgareSt. i saken åtgjorde. Antager man ett sådant förhållande, så kan man nära nog på förhand anse, det förslaget kommer att vinna 3:ne Stånds bifall. Hvad nu detsamma beträffar, torde jag nu få lemna den upplysning, att det öfverensstämmer med Lagcomiteens förslag til 9 lil. 22 170 Den 9 April f. m. förändringar i civillagen, och att vid den granskning Högsta Domstolen förehaft utaf civillagförslaget, någon anmärkning emot den del derutaf, som innefattas i Ulsk:s förevarande betänk., ej förekommit. Härutaf torde det Höglofl. Ståndet finna, att det icke är ett af Utsk., på fri liand och ännu mindre efter en flygtig tanka, nppgjordt förslag.
Bien det var egentligen den andra frågan, som jag ämnade tala om, emedan Bevilln.Utsk. alldeles har förbigått en af mig i detta afseende väckt motion, hvilket är en så mycket större förseelse af Ulsk. (om jag får nyttja detta ord), som det har gällt en grundsats om hvad man är skyldig det med oss förenade brödrafolket. Jag har nemi. väckt en motion, för alt fästa uppmärksamheten pä det oriktiga och obilliga deruti, att sista riksdagens Ständer hafva tillåtit sig att pålägga bevillning pä lönerna af unionella Ijenster, som utgå af både Svenska och Norrska medel, då Norrige icke har gjort detsamma. Ja, man har häruti gått så långt, alt om man beräknar hvad Norrige bidrager till de diplomatiska utgiflerne och det antal Norrmän, som bestrida sådana tjenster, hvilket, som jag tror för närvarande, inskränker sig till tvänne legationssecreterare, sä få verkligen embetsman, som icke äro ensamt Svenska embetsmän, ty det heter t. ex. Sveriges och Norriges Blinister i Petersburg, skatta för mera än de af Svenska statsverket uppbära, det vill säga, de fä skatta till Sverige för Norrska medel. Bien derjemte finnes det ett annat förhållande, för hvilket icke kan uppgifvas den aldraringaste grund. Sådana consuler nemi., som hvarken äro Svenskar eller Norrmän, utan födda af en tredje nation, få skalla ensamt lill Sverige för hela sin lön. Bled hvad skäl anser man t. ex. Anastasy i Alexandria eller Wilkins i Odessa vara mera Svenskar än Norrmän. Jag skulle för min del tro, alt denna beskattningsrätt af gemensamma medel, som Sverige tagit sig, är ett ingrepp i Norriges rätt, emedan detta är en fråga, som icke annorlunda än i unionell väg kan gemensamt afgöras; och jag tror icke, att de några hundrade eller tusende r:dr, som man på detta sätt i bevillning kan komma åt, äro värda eli brott emot helgden af det förenade rikets rätt.
Det gör således ingenting, om denna fordran kommer att vara i ioo år utan betalning, emedan det kommer en tid efter denna. På denna grund anhåller jag om återremiss. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard* anförde skrifteligen: Vidlyftighet är vid sina tillfällen nödvändig, och fallet är just nu för handen, då det är en skyldighet för mig att utförligt afhandla ett ämne, som Utskotten helt knapphändigt handlagt, och hvarigenom Utskotten visat sin generosité i stort på Nationens bekostnad. — Jag inser ganska väl, att det är fåfängt förändra de långt för detta bestämda besluten i ämnet, hos de vanligen beslutande, men jag skall likväl inför Nationen framlägga upplysningar, och bevisa, att jag på grundeliga skäl sätter mig emot ett beslut, som skall hafva till följd mitt fäderneslands skada och förlust, och som Den 3'o December f. m. i ij som mera än något annat gifvit anledning till det vinglerisystem i financerna, hvilket varit och ännu länge skall fortfara att vara en följd af Götha Canal-anläggning. Innan jag afgifver mina anmärkningar mot förenade Statsoch BancoUtskottens Utlåtande N:o 23, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om ytterligare anslag af Allmänna Medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, vill jag gå tillbaka till den tid, då förslaget om denna långa Canal framlades för Rikets Ständer, och rappellera i min samtids minne de personer, som genom Motioners väckande derom gjort sig förtjenta af en egen slags liugkomst. År i8op den x September blef inför Högloflige Riuderskapet och Adeln föredragit ett af dåvarande Herr Biskopen i Linköping, nu mera ÄrkeBiskopén Doctor Carl von Rosenstein i Högvördige PresteStåndet inlemnadt Memorial, deruti Herr Biskopen andragit:
N:o 126. i anledning af väckt fråga om nedsättning i lö sen för vågattester å jern och andra vågförda effecter, som hos Banken eller Lånecontoret i Götheborg belånas, samt afskaffande af så kallade förnyelsebevis. XVIII. B. 244. XIX. A. 027. E. 481 * — JN:o 127. till svar å de inom 2:ne RiksSlånd framställda anmärkningar vid Utskottets under N:o 87 afgifna utlåtande, angående dels utsträckning af lånetiden och nedsättning af räntan för discontlån, dels bestämmandet af någon viss andel af discontfonden till lån åt jordbrukare och bergsmän. XVIII. B. 248. XIX. A. 327. — N:o 128. med förslag till sammanjemkning af RiksSlån - ( 37 ) dens skiljaktiga beslut, i anledning af Ulskoltets utlåtande N:o iog. XVIII. B. 177. A. ig3. U. 225. A. 232. XVIII. U. 25g. XIX. A. 328. BankoUtskottets Memorialer, Betiinkanden oell Utlåtanden: — N:o 12g. innefattande förslag till samrnanjemkning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets utlåtanden N:is 21 och 65. XVIII. B. 177. A. 19?. XVIII. U. 25g. XIX. A. 328. — N:o i3o. öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 97, i fråga om creditiv för Direclionen af Armeens Pensionscassa. XVIII. A. 97. XXIV. U. 384. A. 445. XXV. E. 91. — N:o 131. öfver en väckt motion, alt Commissarien i Banken, S. Thurdfjell måtte retroactivt få beräkna den för Bankens yngre commissarier bestämda lön. XVIII.
— N:o 206. i anledning af väckta motioner, om donerande till Skellefteå stad af hemmanen N:ris 6 och 8 i Norrböle by samt af krono-allmånningen Kågenäset m. ni. VIII. B. 358. A. 374. — N:o 207. i anledning af väckta frågor om förändrade heskallningsgrunder för mjöloch såg-qvarnar. VIII. B. 358. A. 374. IX. U. 4. A. 40. — N:o 208. i anledning af väckt fråga om nphörande af allmomogeos inom en del af Stora Kopparbergs lån skyldighet, att till Stora Kopparbergs låns bergslag in natura leverera hemmans-, ränteoch mantalseller qvarntulls-kol samt afskaffande af de för uraktlåten sådan leverering af dessa kolskatter stadgade viteseller tredsko-böter. VIII. B. 358. A. 374. IX. U. 4. A. 40. ( 127 ) Stats-Utskoltets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 209. i anledning af väckt motion, om statsbidrag till ersättande af kostnader för vägdelning på Gottland. VIII. R. 358. A. 374. — N:o 210. i fråga om underhållskostnaden för tvenne vägar inom Färila och Hogdahls socknar i Helsingland. VIII. B. 353. A. 374. — N:o 211. i anledning af väckt motion om låneunderstöd för upförande af en flottbro öfver Dalelfven. VIII. B. 358. A. 374. E. 560.
Min hemställan i afseende på lindring i öfverränta var ock ej utsträckt längre än till begäran om jemkning af densamme för den tid från detta års början som omsättning ej varit medgifven, och hvilket Höglofl. Utskotten i deras Betänkande äfven nämnt sig hafva fästat afseende på uti det uppgjorda Förslaget, sorn dock ej innefattar ett sådant afseende. För det andra hafva Herrar Fullmägtige vid sitt Utlåtande fogat bland annat en Tabell under Lil. B. upptagande Fem diverse Discont-Lån lill numer och storlek, förfallooch omsättnings-tider, af uppgifven orsak att dermed sorn exempel bevisa för Höglofl. Utskotten, huru enär Lån sorn primitivt förföllo inom ultimo December 1818, och blifvit accurat omsatte, redan fått njuta g omsättningar, det deremot förhölle sig helt annorlunda med dem, som förföllo efter den tiden, äfvensom dem, hvilke emellan hvarje omsättning, mer eller mindre begagnat denna tid, hvilket allt ej är annat än hvad livar och en kan räkna sig till, som inser att 6 å 7 gånger begagnad 2 månaders Respit-lid eftersätter ett Lån för helt år och deröfver, och alltså, minst sagt, en högst onödig redit af hvad jag uti Memorialet sagt, der det heter: Stats-Utskottets Betunkanden. 125 ”Följden af detta stadgande är, att de ‘'som behöft begagna afbetalningsrätten med ”en tiondedel hvarje gång, och hvilkas pri”mitiva
Men ett gammalt latinskt ordspråk lyder: vestigia terrent, och man har i detta hänseende en talande erfarenhet i afsrde på Norige. Vår nu regerande dynasti har för Norige gjort den ena eftergiften efter den andra. Den har. Norige till behag, cederot sin egen konungatitel. Den har skänkt bort vår urgamla Svenska flagga o. s. v., med ett ord, den har i allt gått Noriges önskningar till' mötes, men icke har Norige derigenom blifvit vänligare sinnadt mot Sverige. Tvärtom, med hvarje eftergift hafva anspråken stegrats. Möjligt är visserligen att Konungens nuv:de Norska Statsråd skulle göra sitt bästa för’ att visa sin tacksamhet för sanktionen å beslutet om ståthållare* skåpets uphäfvande, och måhända äfven ledamöterna i den blifvande revisionskomitén; men huru pass mycket de Norska komitéledamöternas och den Norska regeringens tillstyrkanden betyda, det har visat sig, bland annat, genom afslag vid förra Storthinget af K. M:ts propos:r om tnellanrikslagen samt domars exsekutiva kraft i de resp. länderna, hvilka voro enhälligt tillstyrta både af komi* téerna och de båda ländernas statsråd, men icke destomindre förkastades af det allsmiiktiga Storthinget. Dessa exempel upmana just icke att fortsätta på eftergifternas bana, utan nu försöka en annan, nemligen att Sverige håller lika strängt på sin rätt sorn Norige på sin. Sidan 27 i Utsk:ts Betänk, tyckes verkligen hafva gjort Frih. Haab grå hår (om han icke förut hade sådana) i anseende till de häntydningar der förekomma om möjligheten af unionens uplösning. Jag önskar lika lifligt, som den ädle Frih:n, att en så hård nödvändighet icke må inträda. Men månne icke Norige bär stimma, ja, vida mera grundade farhågor än Sverige för en så olycklig brytning? Detta är åtminstone min tro; det är just derföre jag anser oundgängligt att man vinner en fastare, en upriktigare förening. Jag syftar fördenskull åt samma mål, som min värde vän Frih. Raab; vi välja endast olika vägar.