Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å ena sidan en Vyse, dotter till hans härlighet af Rystroll, hvars stamträd hade sina rötter ett godt stycke bortom syndafloden, och hvars besittningar sträckte sig öfver halftannat grefskap. Och å andra sidan en liten löjtnant, hvars framtidsutsikter reducerade sig till en ryttmästarefullmakt + svärdsorden med ungefär fjärdedelen af de inkomster, som hennes fars hofmästare disponerade öfver. — Det var ju löjligt. Men Malcolm och Eveleen tyckte, att det var si och så med det där löjliga. Så olika är det här i världen. En tid därefter kom det bref från lord Rystroll. Den gamle räfjägaren hade, äfven han, haft mycket roligt åt sin dotters petitroman. Dock tyckte han det vara bäst att ofördröjligen » afsluta farsen » genom att låta henne återvända hem. Men den goda mostern, hvilken likt flertalet af Englands döttrar var något romantisk anlagd, anordnade en afskedsbal, till hvilken äfven Malcolm inviterades. De skola få träffas en gång till i lifvet och sedan aldrig mer, tänkte hon. Det blef den sorgligaste kvälleu i deras unga lif. Efter sista hvarfvet, då de ostörda sutto hand i hand, bjöd han henne farväl De kunde ju aldrig få hvarandra med hennes föräldrars tillåtelse, och då för tiden voro de unga damerna ej så försigkomna, att de satte sig öfver föräldrar och målsmän. » Jag skall vänta dig, Malcolm, » sade den lilla ladyn, » vänta dig, tills mitt hår hvitnat. Jorden är mycket liten, säges det, kanske vi mötas än en gång. Utan detta hopp skulle jag dö liksom rosorna skulle göra det under den långa vintern, ifall de ej visste, att det än en gång skulle bli sol och sommar. » Den unge krigaren skakade på hufvudet. » Sörj ej, my darling, » sade han, och hans röst ljöd sä vek. » Jag har alltid trott, att den värld vi lefva är i tämligen bra, och hoppas, att vi mötas i en, som är ännu mycket bättre. » Ty Malcolm hörde till den sortens folk, som tänka godt om allting. Kanske hade han rätt däri.
D u bättre lottade, en stund H u r u m å n g a tusen » fruar » har det ej varit behjälpligt att tillskapa af de forna madamerna och » mororna »! Fröken Fina Larsson, kokerska hos ryttmästare C. » hufva. S. J a g h a r t. e x. Herr — herrn? H m! — j o, banalt! man. v. p r o p r. s. v. Alla hafda kostnader ersätta vi naturligtvis tacksammast. HOS IDUN FARMOR. AF EN PASTELL FÖR MIAL. Så hon kan skrymta, den g u m m a n! Här. — 4 — W. Lindhe foto. W. Lindhe foto. UNDER BRANDEN. EFTER BRANDEN. ELDSVÅDAN stugan brunnit u p p. I den värld där j a g elände tillsammans med komhem liten skall mig hör, FEBRUARI. Innan ännu begrafningsklocA X korna förklingat öfver den Boströmska filosofiens främste tagas med ett norskt fartyg, hvilket döpts till Stella oVItalia (Italiens stjärna). Ett alldeles särskildt intresse får hertigens resa för svensk publik, då det ej torde vara alldeles uteslutet, att hans expedition kan finna några spår af våra landsmän, A n d r é e m e d kamrater. H a n har också själf uttalat förhoppningar i den riktningen. TjiLDSVADA I LIDKÖPINGS TÄNDSTICKSFA B R I K. Fotografen hr Verner Lindhe i Lidkö- ping, hvilken m e d lofvärd snabbhet sändt oss de bilder af eldsvådan i Lidköping den 25 febr., vi i detta n:r meddela, skrifver samtidigt o m själfva händelsen: &gt;1 går morse väcktes vi här i staden, omkring kl. 8, af 2:ne kanonskott, s o m tillkännagåfvo utbruten eld. Detta är något ovanligt härstädes, o c h när jag fick så m y c k e n ledighet vid m i n plats i brandkåren, att jag k u n d e vara ifrån några minuter, skyndade jag m e d tanke på I d u u efter min handkamera o c h » knäppte af ».
Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande N:o 110, i anledning af återremiss å Betänkandet Nro 32, öfver väckt motion om förbud för Ledamöter i HofRätt, att sig emellan byta lottade mål, blefvo dessa Betänkanden förkastade, och beslöt Ståndet ett sådant tillägg i 27 Cap. 9 §. RättegångsBalken, ”att Ledamot i HofRätt ej må ega att till annan Ledamot utbyta mål, som genom lottning den förres Rotel tillfällig" Från Hederv. BondeStandet. S. D. Efter förnyad föredragning af Consti» Fröt. Ut dr. d. ii Ju! ii 1823. 479 tationsUtskottets Memorial N:o 29, hvilket sedan förliden gårdag blifvit hvilande, angående de qvarstående Resultaten af den Utskottet i 105, 106 och 107 §. §. RegeringsFormen uppdragne allmänna granskning af Konungens Rådgifvares och Föredragandes åtgärder, fann BondeStåndet, i anledning af de gällande skäl Utskottet anfört, till grund för dess derom gjorde hemställning, för godt meddela StatsRådets Ledamöter och Föredragande den decharge, hvars vilkor i 76 §. Riksdagsordningen stadgas; dock hvad föredraganden i Krigsärenden Herr StatsSecreteraren Quiding vidkommer, med undantag af de anmärkningspuncter, hvarför Herr StatsSecreteraren blifvit af Utskottet stäld under dilta! inför RiksRätt. Vid sådan beskaffenhet ansåg BondeStåndet lika med Högloft. Ridderskapet och Adeln, samt med erkännande af Utskottets ådagalagde nit och noggrannhet, det höra de i Betänkandet omförmälde anmärkningar förfalla, Utlåtandet i afseende på de ytterst i samma Betänkande framstäide fem särskilde puncter, utan vidare åtgärd till handlingarne jäggas. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagutskottet?, sistlidne gårdag, på bordet lagde Utlåtande N;o 108, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 38, 480 Fröt.
Häremot får jag erinra, att samma olägenhet förefinnes äfven nu; ty adressaten måste också nu hafva besvär med brefvets uttagande och jemväl erlägga lösen derför, utan att, så vidt jag vet, klagomål häröfver försports, och i alla fall lärer väl antalet af de ankommande ofrankerade brefven icke blifva större än hvad det nu är. Jag anhåller således om bifall till denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Jag tror, att man icke kail utesluta sista punkten i detta förslag; ty om än hvarje brefskrifvare vore skyldig med frimärke förse de bref, som inläggas i en breflåda, är derföre icke sagdt, att de åsätta frimärkena motsvara brefvens vigt. Det skulle möjligen kunna hända, alt ett bref, vägande 2^ lod, vore försedt med frimärken endast för 2. Möjligen skulle också föreskriften kunna kringgås derigenom, att ett bref, vägande aldrig så mycket, påsaltes blott ett enda frimärke. Man hade i alla fall fullgjort föreskriften om frimärkes påsättande. Dessutom kunna många misstag begås, i fråga om ett brefs vigt; ty möjligen kan den vågskål jag begagnar icke öfverensstämma med Postverkets. Det kan äfven hända, att man med upsåt väger för knappt. Derföre måste föreskriften, rör:de brefmottagarens skyldighet att lösa brefvet, i punkten qvarstå. I andra länder, hvarest det är vanligt att obetalta bref inläggas i breflädor, underlåter man ofta att betala brefven på förhand, då man skrifver om vigtigare ärenden, just derföre att Postverket må vara angeläget att till egaren fortskaffa obetaldta bref, för att utbekomma betalningen. Skall emellertid hela^ punkten bifallas, sådan han till meningen är, så anhåller jag, att dessförinnan någon rättelse i språket måtte vidtagas. I går hörde vi LagUtsk. vara konservalift i fråga om bibehållande af dåligt språk, derföre att del begagnades i den gamla lagen.
kan sig emot föranlåten betyg till afflyttning han, s o m tillämnadt ärligheten, att att gifva h o - på Italfår, i stället var, skulle qvarblifvit hela året. denna brist g e n o m tankar o m fick skrifva ärlighet. h o n en g o d plats; m e n tid upptäcktes Husmodern, bedrägeriet som med bed o c k ej funnit flicoärlig, underrättade henne likväl o m den fara, s o m hotade hennes sjelfrådigt, frihet g e n o m ett så svekfullt tilltag — lofvade d o c k på flickans b ö n e r alt behålla henne ett år, så att glädjen att försöka att förtjena sig ett ärligt H u s m o d e r n h a d e o c k s å den vid årets slut få gifva henne ett dylikt. tjenst visar sig ha förtjent g o d t betyg. otaliga gåfvo låta m a n n e n, s o m var en rask ett och sin » illvilja o c h oginhet » att i c k e samhans grannar emellertid äfven betyg — hon dagliga, sätta arbetare blir till den tjenstsökandes belåtenhet, h o n får u m g ä l l a fredälskande, ej h a d e för h o n o m g ö r a klart betydelsen af b e t y g, n o g s a m t vet, att, o m detta genom råd, slippa allt g e n o m att derjemte utmärkta oftare betygsskrifvarinnan, h o n tre halfår det var dä han arbetskarl, qvarstanna, d o c k i c k e s o m rättare, uttjenstsö- minst hvarje kunna de ega. eller ännu alla dessa många Han gel » som i stort bryderi, » ärlig », vore begåfvade med de på hvitt » på att om sysslors etc. skulle sannerligen i c k e vara illa bestäldt ined gats utfärdande.
Det för dessa ändamål å riksstatens sjette hufvudtitel uppförda reservationsanslag, 63,000 R:dr, jemte det årliga belopp af 70,575 R:dr, som Rikets Ständer vid 1859 - 1860 års riksdag ställt till Kongl. Maj:ts disposition och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat, har af Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref af den 8 Mars 1861 till Öfve r-dire k tören vid landtrnäteriet i riket, blifvit fördeladt att under revisionsåret förslagsvis utgå sålunda: för Kopparbergs län R:dr 38,320 » Gefleborgs dito 2,980 » Wester-norrlands dito 16,420 » Jemtlands dito 1,600 » Westerbottens dito 35,155 » Norrbottens dito 38,320 Tillsammans R:dr 132,795 Räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan anmärk ning, hafva icke föranledt till någon erinran å Revisorernes sida. Inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: A) Kopparbergs läu. Debet. Balans från år 1860: Transport: 191: 79. - 166 — Statsanslag . Kredit. Utg fter: Arfvoden m. m. • 33,778: Skrifmaterialier Balans till år 1862: Statsanslag Arfvoden Statsanslag B) Gefleborgs län. Debet. Uppbörd: Kredit. Utgifter: C) Wester-norrlands län. Debet. Uppbörd: Kredit. Utgifter: D) Jemtlands län. Statsanslag Debet. Uppbörd: Balans till år 1862: Skuld till Landtränteriet ^1: Kredit. Balans från år 1860: Skuld till Landtränteriet 2,243: 5. Utgifter: Summa 3,903: 56. E) Westerbottens län Debet. Uppbörd: Utgifter: Arfvoden m. m 19,559: 18. Uppbörd: Kredit.
3. hvilken minskning förorsakats genom den under sednaste riksdag beslutade och i 1851 års räkenskaper verkställda afskrifning af det vid riksdagen åren 1828—1830 beviljade och sedermera med hela sitt belopp lyftade kreditiv å 1,000,000 r:dr för spanmåls-undsättningar under missvextår; och skulle denna minskning motsvarat nyssnämnde krcditiv-summa, så vida icke de under åren 1850 och 1851 förskottsvis godtgjorda kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys förvaltning, i likhet med hvad förut skett, upptagits bland de på ofvauberörda sätt bokförda fordringarne. Då Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar under den tiderymd, hvarom nu är fråga, sins emellan jemföras, visar sig, att skillnaden eller Riksgälds-kontorets kap.tul-öfVerskott, som vid 1849 års slut endast utgjorde R:dr 197,307: 45. 11. vid 1850 års slut ökats till „ 1,526,533: 43. 6. samt att detta öfverskott vid 1851 års slut uppgick till „ 1,520,547: 34. Under dc 6 första månaderna af innevarande år hade sagde kapital-öfvcrskolt vunnit en ytterligare tillökning, så att detsamma vid nästlidne Juni månads utgång besteg sig till „ 2,950,796: 18. 2. Då Rikets Ständers revisorer anfört de orsaker och omständigheter^ som hufvudsakligen föranledt den under sednaste åren vunna ansenliga förbättring i Riksgälds-kontorets ställning, eller förhållandet mellan dess skulder och tillgångar, samt dervid tillika erinrat, att fråga blifvit väckt om afskrifning af åtskilliga bland tillgångarne upptagna betydliga fordringar, sedan genom afgifna och granskande redovisningar vore ådagalagdt, att någon ytterligare liqvid för dem icke skulle vara att förvänta, så anse sig fullmäktige endast behöfva åberopa hvad Revisions-berättelserne i dessa hänseenden innehålla.
Jag har äfven i mitt föregående yttrande antydt, att jag önskar den, då jag nemi. an-peglade på, hvarifrån en stor del af dessa medel kommit. Orsaken, hvarföre jag likväl ej, så mycket som Hr Grefven, härpå detta rum trott mig böra framställa denna fråga, har varit den förmodan jag hyst, att frågan, åtminstone icke här, skulle kunna göra sig gällande lill del resultat, sorn Gr. Anckarsvärd åsyftat. Dernäst får jag förklara Gr. Horn min erkänsla, för det han instäint i de åsigler, jag tagit mig friheten utveckla; men beklagligtvis finner jag, alt han äfven nu har missförstått mitt yttrande i en högst väsendtlig punkt, hvilket missförstånd nu egentligen har föranledt mig att begära ordet. Han har utsagt följande af mig antecknade ord : "att det skulle vara vådligt alt följa den bana, sorn Gr. Frölich synes vilja hafva öppnad” och hvilken af Gr. Horn beskrefs vara den, att öfverlemna några stora, runda anslagssummor åt Regeringen; ty om något sådant skulle kommit i fråga, skulle jag yttrat alldeles motsatsen. Så väl Gr. Anckarsvärd, som Gr. Horn, hafva talat om nödvändigheten att släppa ut medel i allmänna rörelsen. StalsUtsk. har synbarligen äfven haft den öfverlygelsen, att sådant vore nödvändigt. Jag får i detta fall erkänna, alt jag under en stor del af riksdagen, och isynnerhet i höstas, varit af den öfvertygelsen, att det vore högst angeläget, alt på nära nog hvad sätt som helst bispringa den allmänna rörelsen genom medlens utsläppande. Det var naturligt, alt den accumulation i våra cassör, som jag hade tillfälle erfara vara skedd, skulle bibringa mig en sådan tanke, oell jag fann derföre nödvändigt, — såsom jag hoppas, alt de ledamöter af R. o. Ad., som följt mina tillstyrkanden, skola erkänna — alt bidraga till en sådan utsläppning af medlen. Nu får jag bekänna, alt jag af de spanmålspriser, sorn i orterna visat sig på alla betydligare platser vara gällande, funnit, att det ej måtte vara något så stort behof, som man föreställer sig, att i hast utkasta stora summor.
M. ändock icke velat äska mera, än det af R. St. vid föregrde riksdagar beviljade förslags anslag 6,000 r:dr. Menas med detta anslag ett vanligt förslags anslag, ligger en motsägelse uti tillkännagifvandet, att man icke vill äska mera än ett bestämdt belopp, ty, såsom jag i mitt förra yttrande visat, innebär begreppet förslags anslag, att Den 26 Juni e. m. 249 beloppet är obegränsadt. Vill man derföre undvika denna motsägelse och förekomma tvetydighet i Riksg:s-kont:s reglemente, samt R. St. icke vilja bestå mera, än som hitintills varit lemnadt, måste ordet ”förslags” ulga, och anslaget blifva ett vanligt till beloppet bestämdt anslag. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Då sannolikt denna fråga blir till Utsk. återremitterad, anhåller jag, att till hvad, redan blifvit nämdt, få göra det tillägg: att om ifrågavar. anslaget skall anses såsom ett förslags anslag, bör detsamma i Riksg:s-konl:s reglemente upföras bland förslags anslagen, på det alt Fullmäktige må veta, hvad de hafva att rätta sig efter. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det är en sanning, att R. St. vid denna riksdag till pröfning förehaft frågan om godtgörelse af det belopp, hvarmed utgifterne i och för ön Barthelemy öfverskjuta de förut anvisade 18,000. r:dr, och denna godtgörelse hafva, efter StalsUlsk:s tillstyrkande, R. St. äfven bifallit. Jag skulle såleds tro, att nuvar. Hrr Fullmäktige i Riksg:s-kont. icke borde hysa någon tvekan, huruvida dylik godtgörelse må i framtiden kunna ega rum. Orsaken, hvarföre årliga beloppet blifvit bestämdt till 6,000 r:dr, ligger deruti, att detta belopp får hvarje år förskottsvis lyftas och om den brist, som i utgifternas bestridande sedermera inom årets slut kan upstå, upgöres vid hvarje års slut serskild liquid.
DL en nv ullman 8drulf-lug är ak licinda deltof ^äliullucl oed uf IVudionen länge vurid vändal, dur untugunlled 6erul utgjord edd ul' cle vigdigU8de ioremulen för Longi. Longi. Nuj:d dur äertore ön8kud udd uncler lo^^ed uf clen nu ^ädörjucle llid8llugen dill llilceds 8däncler ulludu Lärlig Dropo8ition l (ledda mugd^äligguncle ämne, för d vilket änäumul Longi, ^luj.d, ciu lien Lr iZ/ji dillkoror^nucle Lugdereclningen ieke dunnit sf8ludu grun8kningen uf for8luged dill 8drulf-lugev, lunnid 8ig lorunläden for8därku Lugdereclningen, 8oitt clidindill8 de8do<1 uf fem urdeduncle Leclumöter, mecl trs n^a 8uäune Leclumöder, nemligen Durucl8döfc1ingen, Löi8de Lxst6clidion8-8eerederuren oed lliclcluren uf Longi. !^luj:t8 LorcLdjerne Oräen /. O. /lm/reeL 8umt Drofe88orerne >luri3 Ddriu8l^ue Doedorerne fia/'/ ^o/ran oed L>/k /?e/-g/a/L, dvilku Leclumöder dl i tvid dillfoi'8äkiu6e udd, jemte didedulluncle uf cle lönelörmoner, 80m äeru8 nu innedulvuncle tjen8der me6loru, 8u8om urfvoclen för cleru8 ditru6e i Lugdereclningen, 8u länge cletdu diiräcle fordlui-, ädnjudu:
B. XVIII p. 166. Borgare-Ståndets d:o B. Anmärkning: I händelse Grundlags-ändrings-förslagen, N:ris 1 och 2, af båda Statsmagterna bifallas, lomma i delta moment, orden ”Hof-Canzleren” och ”Hof-Canzlers-Expeditionen” att utbytas mot orden: Justities Stats-Ministern och Justitice-Departementet. 23:o Angående Boktryckares och Namnsedels-attestanters ansvar i vissa fall. O V §. 1. 6:te Momentet. Författare vare ej skyldig att å Författare vare ej skyldig att å tryckt skrift låta sitt namn utsättas, tryckt skrift låta sitt namn utsättas. Ehvad han okänd vara vill eller ej, Ehvad han okänd vara vill eller ej, åligge honom, att tillställa Boktryckatillställe han Boktryckaren en försegren en förseglad sedel, innehållande lad sedel, innehållande uppgifterne af hans namn och hemvist, med påskrifhans namn och hemvist, med påskrifvet betyg om dessa uppgifters rigtigvet betyg om dessa uppgifters rigtigliet, af tvänne på orten väl kände, inbet, af tvänne i orten väl kände, inom om Sverige boende Svenske medborSverige boende Svenske medborgare, gare, hvilka åligge Författare-ansvar, i hvilka åligge författare-ansvar, i hanhäll delse skriften inom laga tid åtalas delse skriften inom laga lid skulle åskulle, och Författarens namn och hemtalas, och Författarens namn och hemvist befunnes origtigt uppgifne, eller vist funnes origtigt uppgifne eller i sei sedeln saknades, eller ock Författadeln saknades. Röjer Boktryckare s8 Constitutions-Vtskotlels Memorial, N.-o 5. ren, utan laga toria11, ifrån svaromå- Författaren , utan Domstolens åläglet uteblefve. Röjer .Boktryckare
Majit fastställdes och som, med uteslutande af vice Presidents-Embetet, legat till grund för Kongl. Majlis, till Rikets Ständer nu aflåtne Nådiga Proposition, personalen inskränktes emot hvad den år i8i4 utgjorde; att deremot med göromålen inträffat ett motsatt förhållande, enär till Kammar-Rätten blifvit öfverflyttad en mängd ärenden, såsom år 1823 pröfningen af besvär i Bevillnings-mål, som förut tillhörde Kammar-Collegium samt åren 1828 och j83o behandlingen af anmärkningsoch af-skrifningsm. fl. mål, som förut dels af andra Embetsverk handlades, dels directe hos Kongl. Majit fullföljdes, hvaraf handt, att göromålen erhållit den betydliga tillvext, att, då antalet af inkomne mål år 1819 uppgick till 622, hade det året 182g ökats till 1,165 och i83g till 2,487 eller fyrdubbelt, emot hvad det 20 år förut utgjorde; att då således anspråken på Kammar-Rättens embetsoch tjenstemäns verksamhet beständigt och i högst betydlig grad ökats, billigheten jemväl fordrade, att de undfå enahanda löneförmoner, som deras vederlikar uti öfrige Embetsverk i allmänhet långt före detta åtnjutit, och som vid det här förut omförmälde förhållande med ärendenas tillvext, hufvudsakligen föran ledd af öfverflytining af sådane, som tillförne icke Kammar-Rätten tillhört, påtagligen icke kan beredas genom större förminskning uti personalen, än som, det oagtadt, redan skett, samt att organisationen af Kammar-Rätten, såsom UfverDorastol, icke kan blifva beroende af de förändringar uti administrativa Embetsver ken, som möjligen må blifva en följd af Departemental-styrelsens införande; hvarjemte det äfven syntes kunna tagas i betragtande att, utan den nytta, detta Embetsverk i öfrigt medför, genom dess åtgärder, inflyta ganska betydliga anmärkningsmedel, hvilka, utan dess tjenstemäns uppmärksamhet, helt och hållet gått förlorade och hvaraf beloppet under de sista 10 åren per medium utgjort i8,5oa Rldr 27 sk. 7 rst.
Deremot lemnäs nu å sido planen att genom de dyrbara kanaler och sltlssar, som skulle erfordras emellan Åsa-, Helgaoch Bergunda sjöarna samt emellan den sednare och Salen, möjliggöra en segelled emellan dessa med flera mindre vattendrag; utan inskränker sig förslaget till att från Brosjön, medelst en så kallad bestämmande sluss, bereda segelled till Asnen och medelst kanaloch slussbyggnader samt med begagnande i öfrigt af redan befintliga vattendrag, till enahanda ändamål förbinda Asnen med Salen, vid hvars norra ända denna kommunikationsled anknyter sig lill Statens jernvägar, utgörande längden af denna vattenväg omkring 4j mil; och härigenom minskas den för kanalarbeten å förstnämnda kommunikationslinie beräknade kostnaden från 1,050,000 till allenast 214,000 R:dr. För vinnande af det ändamål jag nu omförmält, har staden Carlshamn anslagit ett belopp af 500,000 R:dr, och hvad som derutöfver erfordras, i händelse statsbidrag efter enahanda grunder som tillförene erhålles, eger man numera "visshet att kunna anskaffa genom aktieteckning. 168 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865. I öfrigt åberopande dels Kongl. Maj:ts förenäranda nådiga Proposition, Stats-Utskottets deröfver afgifna utlåtande samt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet den 5 Januari 1858, dels ock det särskilda betänkande, jemte dervid fogade kostnadsförslag, som förrbemälde Chef i södra Vägoch Vattenbyggnadsdistriktet den 12 sistlidne Oktober afgifvit, och hvilket skall tillhandahållas Stats-Utskottet, hemställer jag vördsamligen, att Rikets Ständer behagade till utförande af ifrågavarande vattenkommunikation emellan Alshult och sjön Salens norra ända, anslå ett bidrag af 107,000 R:dr och till anläggning af omförmälda jernväg emellan Alshult och Carlshamn bevilja ett lån af 1,766,000 R:dr, på vilkor, som för dylika understöd varit öfliga. Stockholm den 14 November 1865.
i medan en käck liten trubbnäsa förlänade ansiktet en pikant anstrykning. Den bild af Ca-milla Selden, vi här återgifva, stammar gifvetvis från ett långt senare skede af hennes lif, då hvarje spår af hennes fägring var utplånadt. Hon konverserade med Heine på det älskvärdaste sätt och förstod öfverösa honom a t t med ett helt blomsterregn af komplimanger. Det var j u sålunda ej att undra på, att hon genast behagade skalden, som nu på sitt sjukläger, ansikte mot ansikte med dö- den, knöt ett vänskapsband med sin vackra gäst. Då hon tog farväl, förärade Heine henne en bok och bad på det enträgnaste, att hon snart skulle komma igen. H o n ansåg emellertid denna inbjudan som en vanlig höflighetsyttring utan all betydelse, och först då Heine skriftligen och i en mycket smickrande form upprepat sin önskan, förnyade hon besöket. Från denna stund styrde La Mouche dagligen sina steg till diktarens hem, och hennes besök därstädes upphörde först fem månader senare en dyster februarimorgon, då stoftet af Heinrich Heine fördes till det sista hvilorummet. Själf afled hon i Rouen 1896, vid 62 års ålder, som lärarinna i tyska språket och litteraturen. Helt nyligen bar telegrafen bud kring världen, att den store skaldens syster och en af de pietetsfullaste hägnarinnorna af hans minne, Charlotte Embden, aflidit i Hamburg. Hennes porträtt återfinnes i Idun n:r 82 för i år. Med Charlotte Embden torde den sista af de många ömma och fina kvinnor, som stått skalden nära under hans lif, gått ur tiden. J^Na sofva de alla i jorden och själf slumrar diktaren sedan nära ett hälft sekel i Pére-Lachaises mull, slumrar där i smärtfri hvila efter ett lif, som bragte hans titaniska ande grymma marter, åt hvilka han gifvit uttryck i flere af sina mest gripande och klangfagra strofer. Med blommor och » stakar » af mångfärgadt papper man starkt söker reta till skönhetsbegär; mot gipsfolk och fä må du visa dig tapper och äfven mot » sprattlande gubbarnes » här.