Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
75 Z åberopades för Wester Norrland agde äfwen Niddcrstapet och Adeln i Skäne, när Fartyg strandat tvid deras egen strand; hwilket Herr Grefwen anhöll att anmärkningswis sä till detta Dickamen tillägga. Högloft. Ridderskapet och Adeln ätftiljdes klockan half 9. In stdem krotocolli O. Silverstolpe. Thorhagen den lZ Fcbruarii. Plenum kl. 5 eftermiddagen. Eter dertill gjordt anstag sammanträde Högloft. Ridderftapet och Adeln till wal af Fullmägtige i Riksens Ständers Banque och erhöllo dertill fleste rösterne. Friherre sederström, jsaeoö, I8r. Herr von Lckultrenlieim, David, rzo. Grefwe 6^llendor§, polian, 148. Högloft. Rid.derffapet och Adeln åtskildes kl. io« In kidem krotocolli 6. Silverstolpe, Män - 754 Den 19 ZebruariU Mandagen den 19 Februarii. Plenum klockan half ii förmiddagen. Herr Grefwe»" och Landtmarffalken erindrade, art sedan Friherre ceclorltröm, )aoob, som hittills warit Ledamor af Banco-Utftot et, genom Högloft. Ridberffapets Adelns wal bliswit utsedd till Vanco-Fullmäglig, blefwe nödigt att en annan till upfytlanve af hans runi i Banco-Utffottet utmaldes; hwarom Herr Landtmarfkalen anmodade Herrar Electorerne af a;dra Clasien, att gä i författning. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet öfwer Justitia-ärender hallit uti Kongl. Maj:ks Högste Domstol eller Justilia - Revision Freöagen den 16. Febr. i8io. Narwarande: Justiriä-Räderne Ikerbjelm. Grefwe Lilienborg von Ltrokirckr. Grefwe iLamilton. >libeliu8.
Jag anhåller, att 3 i §. äfven må lika som den 71 i denna §. citeras. Friherre Cederström: Då denna §. ej rörer Electorernas val af UlskottsLedamöter, behöfver icke eller 3i §. åberopas. Hvad åter angår den af Hans Exeellencé Herr Grefve De la Gardie föreslagne ändring, så får jag fästa Uppmärksamheteri derpå, att om denna ändring godkännes, blifva Valen mycket besvärligare än förut. Ridderskäpet och Adeln har fordom så brukat, men olägenheterna gjorde, att man gick derifrån och stadgade, att de, sorn hade de flesta rösterne näst efter de Ordinarie, skulle blifva Suppleanter. Jag anhåller om bifall å Utskottets förslag. Herr von Hartmansdorff: Det är ovisst, 'orri denna §. äfven inbegriper Fullmägtige och deras Suppleanter i RiksgäldsContoiret Och Banken, Valet af ordinarie Ledamö 37 H. 4* 52 Den 10 Augusti f. m. ter till dessa befattningar, äfvensom valet af Suppleanter dertill, hafva, och som jag tror med mycket skäl, alltid skett på olika dagar. §:n torde derföre böra slutas med orden: yi:sta föreskrifver. Det öfriga kan mycket väl uteslutas, och valen hädanefter såsom hittils äga rum till följd af LandtMarskalkens framställning. Herr von Qvanten: Friherre Ceder ström har velat bevisa olämpligheten af alt åberopa 3r §. Jag tror deremot att min anmärkning väl kunde behofvas, emedan man ej nog ofta kan påminna sig otn hvad lagen bjuder, så mycket mera, då man erfarit, att vid valen man ej iakttagit §:s ordalydelse. Jag anhåller således om proposition på hvad jag anfört, i afseende å 3i §, såsom en väckelse för de väljande, synnerligen som de vid Utskottsvalen förliden höst glömde, hvad Grundlagen föreskrifver. Friherre Cederström:
Vid jemförelse af de utaf Justitie-Statsministern afgifne årsberättelser från och med 1810 till och med 1818 samt serskilde öfver antalet af de under senaste två åren till Hofrätterne inkomne tvistemål af vederbörande embetsman Utskottet meddelade uppgifter, för hvilka Utskottet, här nedan kommer att närmare redogöra, hafva antalet af i Hofrätterne fullföljda vädjade mål vuxit i hög grad. Att tillväxten i början var störst, följer deraf, att vademål på samma gång fullföljdes från Lagmansoch Häradsrätterne. Denna hastiga tillväxt kan väl derföre ej tagas till rättesnöre för bedömande af den verkan, domstolsindragningen kommer att utöfva i afseende på mängden af göromål i Hofrätterne; men man saknar dock icke ledning för omdömet i denna del. Förenämnde uppgifter visa nemligen att antalet af de mål, som, efter domstolsindragningen, direkte genom vad från Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 3 underdomstolarne fullföljas i Hofrätt, betydligen öfverstiger det, som förut dit inkommit; och i detta förhållande torde någon förändring ej vara att emotse. Då Hofrätterne i deras befintliga skick och under nu bestämda former knappast varit i stånd att med nödig skyndsamhet afgöra det antal mål, sorn före reformen der fullföljdes, skulle sådant nu mera ej blifva möjligt. Men deraf är åter en följd att, om reformen i sina verkningar skall blifva båtande, sådana ytterligare förbättringar i rättegångsväsendet och organisationen måste vidtagas, att de olägenheter, hvilkas undanrödjande utgjorde reformens syftemål, ej på annat håll må uppstå. Domstolsindragningen är alltså egentligen att betrakta såsom början af en reform, för hvars genomförande vidare erfarenhet ej torde vara behöflig eller kunna afvaktas, derest man vill undvika alltför stora svårigheter och olägenheter. Då, på sätt nämndt är, antalet af till Hofrätterna inkommande mål betydligen öfverstiger det, som hinner afgöras, blir balansen med hvarje dag ökad.
Utskottet för bibehållandet af det stadgade försåljningssättet i Upp. och Afslag redan yttrat, och för att göra detta försäljningssått för allmänheten än mera fattligt, i öfrigt föreslagit; hvarvid så mycket heldre torde få bero, som de öfriga 3:00 RiksStånden enligt ankomne ProtocollsUtdrag redan bifallit Betänkandet; men då vid Uppoch AfslagsAuctioners förrättande den händelse kan inträffa, att under utropen i Afslag, 2tne eller flere Bjudare kunna på en gång säga Mitt, samt något allmänt stadgande, Utskottet vetterligt, icke finnes, huru i sådant fall förhållas börj sa tror Utskottet sig, enär fråga härom Lagutskottets Betänkaitdenl 719 nu blifvit väckt, böra med antagande af Herr Ehrenborgs Förslag, samt i enlighet med hvad nti 4:80 punciea af Kongl, Re* solutionen, elen 50 April 16891 särskildt blifvit i afseende på Banco Auctionér stadgadt, tillstyrka det tillagg uti det af Utskottet redan föreslagne stadgande: att, ther vid Fastighets Auction uti Uppoch Afslag hända skulle, att stine eller flere Bjudare på en gång ropa Mitt, då bör Auctionen derefter endast desse Bjudare emellan i Upp* slag fortsättas, och då blifvande högsta Bu* det med klubbslag fastställas. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsameligen hemställes. Stockholm den 23 Julii 1833. Ankom den 29 Julii 1823» Riksens”Högloft.' Ständers Lagsaint Allmänna Besvärsoch EkonoviiUtskotts Betänkande öfver RiksdagsFullmögtigarne Carl Henricsson Bergmans och Pehr Ericssons Memorialer, angående yrkad frihet till svedjande å SkatteHemmans egor, samt begagnande af Mastetråd och Ekar, Uti särskildte till Hederv.
Utskottet Allm. Bese.- och Ekon.-Vtsk:s Betänkande N-.o 65. 9 Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande och får upplysa att redan den 24 November 1846 Kongl. Maj:(, i nådigt bref (ill Kongl, styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket, i sammanhang med fastställande af reglemente för de då nyuppförde cellfängelserna i Stockholm, Christianstad och Linköping, (illkännagifvit sig hafva beslutat att, medelst afgående nådiga skrifvelser, anbefalla sina Befallningshafvande i nämnde län att, med fästad uppmärksamhet derå, huruledes cellfängelset afser att förhindra fångars umgänge med hvarandra och med personer, hvilkas rättskaffenhet och pålitlighet ej äro tillförlitligen kände, men ej alt afhålla fångarne från samtal med gudfruktiga, redliga och förståndiga personer, hvilkas förmaningar och uppmuntringar kunde lända fångarne lill förbättring och tröst, vara omtäukle att utse eller af menigheterna låta utse några män och för qvinnofångarne äfven fruntimmer, som af kristlig kärlek åtoge sig alt å fångarne hafva tillsyn; — och har omförmälde styrelse, sedan cellfängelser nu mera inom åtskilliga andra län blifvit uppförde, genom cirkulär meddelat Konungens Befallningshafvande i dessa län innehållet af Kongl. Majus berörde nådiga befallning. Häraf torde Rikets Ständer inhemta att den tillsyn af enskilda medborgare, som i motionen afses, redan i viss män eger rum eller är medgifven; hvartill kommer, att, enligt 15 § i ofvanomförmält^ reglemente af den 24 November 1846, hvarje cellfånge bör ofta och i allmänhet dagligen erhålla besök ej blott af Direktören utan äfven af fängelsets prest, äfvensom alla sjuka fångar böra dagligen och andra fångar minst en gång i veckan af läkare besökas.
Detta nekar jag cj; men jag frågar hvar och en, sora känner eller vill känna Landets nuvarande Penningeförlägenhet: är ej detta yttersta nödfall nu för handen, och behöfves ett längre besinnande härpå, än det Utskottat i snart 4 månader härpå användt? Den 24 Martil, f, m. 329 Utskottet tyckes dock vilja ådagalägga sitt liberala tänkesätt, då det säger sig ej vilja underlåta medgifva, det de serskildta händelser och förhållanden, hvilka den än fortfarande utomordentliga Penninge.förlägenheten beredt, icke böra lemnäs utan uppmärksamhet. Detta liksom aftvungna medgifvande bestämmer mitt hopp af BancoUtskottets, vid denna Riksdag, åtgärder för framtiden. Hvad sjelfva hufvudämnet beträffar, så, om någon lråga vore att Banquen kunde förlora genom beviljande af ett ytterligare ani ständ, skulle jag icke yrka detsamma } men jag kan tor min del icke finna , att Banquen kan för ora det minsta genom en tillåtelse för sådana Låntagare, hvilka äga fullkomlig vederhäftighet, att ytterligare bibehålla deras omsättningsrätt. Banquen kan deremot förlora, genom att dess piscont brådstörtar indrifvandet af sina fordringar till hela sitt belopp, och då ofta Låntagarens och Caventens Egendom kan blifva försåld till ett sådant vanvärde, att ej full tillgång för Fordringarne finnes. Då jag anser det af BancoUtskottet föreslagna anstånd ännu vara för kort och ingalunda tillräckligt, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln , med förkastande af Betänkandet, behagade tillåta, att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag , då Riksens Ständers beslut angående allmänna Fi. nance regleringen blifvit kungjordt, måtte be.’ viljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Län i BancoDiscontVerket. 33° Den 24 Martil, f. m. Herr Strussenfelt, Michael, förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld. Friherre Boye, Ludvig:
Jag, som ännu ej kände 48c» Den 9 Mars. e. m. kände Regeringsformen til hela sin widd, sä wäl som Baron l^lkmnerlieim, trodde, at den Bewillnings-8umma, som nu wid Riksdagen 1812 ffuile bestammas, ej borde utgöras förrän aret efter, eller iFn. Detta war enligt med 6i §. uti 1809 ärs Regeringsform. Jag aberopade 87 §. äfwen; men som jag trodde någon annan §. fancs i 1309 ars Regeringsform, som Friherre ,vianEbsim bättre kände än jag: sa afstod jag ifrån mitt påstående utan votering, at Bewillningen ffulle fa Ul ra ifrån den i Januarii 1812, hwilket äfwen blef Ridderstapets och Adelns beflur. Nu wagar jag mera enwist bestrida Bewillnings-Urstvtlet at utsträcka sin omtanka til 1823 och 1309 ars grödor, som är rent at förandra hwad Riksens Ständer enhälligt afgjort och bestulit; sedan jag sett huru det blifwit handladt med Herr (HllLnsvLLn, som klandrade Riksens Ständers -estut, sä wet jag ar sädant ej aflöper sa lätt. Hr.u sadant förhaller sig med et Utstött, känner jag icke ännu. Jag pastar säledes, at tiden är bestämdas Riksens Stander, ar Bewillnings-riden ej kan andras, utan bör utgå ifrån den 1 Januarii 1312. Jag äberopar Ridderstapets och Adelns ^rowcoller derwid hällne. Jag äberopar 61 §. i Regeringsformen, med mera wisthet sedan jag tact känna, ar ingen mer §. ges i 1829 Ärs Regeringsform som hit kan lampas, mer än 81 som afwen med tydelig och ren Swensta bestrifwer huru i dylika saker det bör förfaras. Mine Herrar! wi ha alla befwurit denna Regeringsformja, lofwar med lif och blod förswara densamma.
Det skall gifva anledn. till beständiga tvister om huru stadgandet iakttagits och förenämnda grundelblifvit observerade eller icke. Det är en närmare bestämmelse häraf för framtiden , som jag ansett höra äga rum i det förslag, som skall blifva hvilande såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke, för att vid nästa riksdag, som nyttigt, komma under slutligt afgörande. Jag har derföre tänkt, att 10 punkten i Hr von Hartmansdorffs förslag borde lyda så bär: ”Inom AdelsSt. upphör skilnaden emellan hufvudman och ättemän. Adeln, Preste-, Borgareoch BondeSttn välja för öfrigt sina riksdagsmän på sätt dessa Stånd hvart för sig kunna finna skäl att, under iakttagande af förenämnda grunder, närmare bestämma under loppet af den liksdag, då beslut fattas af R. St. om iakttagandet i Riksförsamlingen af det 5:te Ståndets ombud;” och att sedan, mellan 12 och 18 punkterna i Hr von Hartmansdorffs förslag, sorn omtala grunderna för R. o. Ad:s och ståndspersonernes valrätt, skulle införas en ny punkt, så lydande : ”Väcke?, på sednare riksdag, än den der beslut fattas om intagandet i Riksförsamlingen af 5:te Ståndets ombud, fråga om ändring i valsättet för ett särskildt Stånd, sammanträde dess pä riksdagen närvar, ombud från begge kamrarne; och Till antagande af sådant förslag fordras sedermera Riksförsamlingens beslut ocb Konungens samtycke. Härvid önskade jag framställa under två alternativer möjligheten att behandla dessa förslag, antingen som grundlagsförändring eller som en civil lagförändring, men alltid så, att Ståndet i begge fallen skulle äga ensamt initiativrätt. Jag skulle icke vid detta tillfälle hafva uppläst dessa förslag, utan dröjt dermed till dess Hr von HartmansdorfFs förslag förekommer, mot hvilket jag har några smärre anmarkntr att göra, om jag ej af Hr von Hartmansdorff blifvit åberopad. Upplästes Frih.
Majit hoppas det af Kongl. ”Majit åsyftade vigtiga ändamål skola vinnas, ”att ett i systematisk ordning sammanfattadt ”veik för alla Statsförvaltningens och den ”oeconomiska Lagstiftningens grenar , byggdt ”på rigtiga grunder för Statshushållningen och ”efter Rikets behof, läge och Constirutionela '"inrättningar lämpadt , må kunna blifva full"bordadt. ”Vid granskningen af Committerades till ”Styrelseverkens Organisation afgifne förslag , "'komma Riksens Ständer, att inhemta , huruledes Committerade ansett sig icke för närvarande och innan grunderne för den blifvande Organisationen blifvit bestämde , haf”va bordt uppgifva förslag till ett förbättrade ”arbetssätt inom de Administrativa verken , ’’och i följd deraf upprätta förslag till Speci”elle Instructioner och Arbetsordningar för ”hvarje Departement och derunder lydande ”Verk. , samt till Tjenstemännens antal och ”deras löner; och då för detta arbetes full bordande , äfvensom för fortsättningen af det ”påbörjade arbetet med ceconomiske författ”'ningarnes öfverseende och granskning f nö, ”diga medel erfordras; anser Kongl. Maj:t ”sig böra för Riksens Ständer framställa , att ”det anshg , som hittills, sedan igxa års ”Riksdag varit af Riksens Ständer åt ända ’’målet anvisadt , än vidare må få fortfara.’’ Det i denna Nådiga skrifvelse nämnde, af Committéens pluralitet författade förslag, jemte Herr Presidenten, Friherre Löfventkåldi 11 särskilda mening, och öfrige tillhörande handlingar, hafva från Kongl. Maj;ts Kammar-Expedition till Utskottet blifvit aflemnade; men det af Herr Cancelli-Rådet Hartmansdorff upprättade förslag, till en ry Styrelse-verkens Organisation af honom sjelf, såsom Ledamot i Utskottet, ingifvet.
Ständer ansett böra användas såsom årligt bidrag af Stats-verket för bestridande af de till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter; men då bränvins-brännings-afgiflen, genom hvars under innevarande riksdag beslutade betydliga förhöjning och deraf föranledda högre beräkning ifrågavarande öfverskott egenteligen uppkommit, möjligen under första året ej kommer alt inflyta med hela sitt beräknade belopp, hafva Rikets Ständer funnit Stats-kontoret, under nu inträdande statsregleringsperiod, icke böra åläggas till Riksgäldskontoret aflemna ofvannämnde bidrag förr, äu under året näst efter skatteoch uppbörds-året. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 December 1854. Expeditions-Utskoltets Förslag till anderd. Uppläst och godliändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1834. Prestc-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet, den 3 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående Kronans rätt, vid återbetalning af lån, sorn blifvit i jordebok antecknade. (Lag-Utsk:s Bet:de N:ris 61 och 65.) S. A. K. Sedan, i tvist, beträffande den rätt, som, enligt E. K. M:ts den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, i öfverensstämmelse nied Rikets Ständers beslut, utlärdade nådiga Kungörelser, borde tillkomma Staten för ett åt enskild person beviljadt lån, för beredande af odlingsföretag, den afsigt hos domstolarne gjort sig gällande, att, ehuru dessa Kungörelser stadgade, att sammanlagda albelalningsoch ränte-beloppet skall från och med det år, då belalnings-skjddigheten vidtager, under särskild rubrik, såsom ett hemmanet under ett bestämdt antal år, intill betalningens fullbordan, ålig gande allmänt onus i jordeboken antecknas, samma onus likväl ej kunde hänföras till de onera, som omförmälas i 6 §. af 17 kap.
Det är nu klart att då denna summa af 77,00 r:dr, utgör skillnaden mellan det belopp, sorn enligt vederbörandes uppgifter för närvarande utgår, och det som man ansett erforderligt vid den nya regleringen, det i det hela kunde vara likgiltigt, huruvida den indelda lönen af indelningshafvaren, i dess uppgift, blifvit beräknad med eller utan forsellön, om nb. vid dess indragning till Stats-verket ett emot beräkningen jemnt svarande belopp komme att å stat uppföras; men då meningen är att indelda lönerna böra godtgöras efter 10 års medelinarkegångspris med tillagd forsellön, så hade det ock varit i sin ordning att Rikets Ständer erhållit kännedom ej mindre om hvad indelda lönen efter denna beräkning verkligen utgör, än äfven om boställenas verkliga afkastning, helst Rikets Ständer annars och såsom nu är fallet, stadna i fullkomlig ovisshet om så väl det närvarande förhållandet som ock om det behöfliga lönefyllnadsbeloppet. Vid den knapphändiga utredning Utskottet egnat denna vigtiga fråga, visar sig dessutom att Utskottet begått ett väsendtligt misstag vid beräkningen af den qvantitet spannmål, för hvilken forsellön blifvit föreslagen. Det visar sig nemligen att de omnämnda 2,450 tunnor endast äro den på landtstaten indelda kronotionden, men huru mycket afradsspannmål som ingår i den på landtstaten till ett belopp af 248,495 r:dr indelda ordinarie ränta är ännu outredt, oaktadt, om man ville följa den af Utskottet i denna del fastställda princip, denna spannmål borde komma under samma kategori som kronobonden. Det är en olycka i vårt land att de indelda lönernas bortbytande mot kontanta anslag skall möta så mycket motstånd och så många svårigheter. Genom de indelda lönernas qvarstående, stanna alltid Rikets Ständer i fullkomlig ovisshet om lönernas belopp, och försvåras härigenom på det högsta uppbörolsoch redogörelse-verket, hvarjemte många andra öfverklagade olägenheter häraf äro en följd.
Endast genom denna brådska lärer det imedlertid kunna förklaras, att öfverläggningarne så ofta stanna vid delade meningar äfven i ämnen, hvaröfver de skulle tyckas böra kunna förena sig. Ofelbart komme också detta, vid genomförda allvarliga öfverläggningar, alt i vida flera fall inträffa; och uppenbart lärer vara, att böttre domar borde deraf blifva frukten. Utan nödigt tidsutrymme är dock detta icke möjligt. Utan förökadt antal af ledamöter kunna denna menliga brådska i arbetet och denna utsigt för en nära framtid icke undvikas; ty det kan ej ske annorlunda, än att Domstolen arbetar i två afdelningar. Från 12 till 18 behöfver ledamöternes antal för detta ändamål ökas. Om då hvardera afdelningen arbetar med sju ledamöter; så komma fyra att skiftevis njuta ledighet året om. Under sex månader af året kan dessutom en afdelning skiftevis vara ledig, hvarigenom nio arbetsmånader belöpa på hvardera afdelningen. Fördelas då dessa nio månader på nio ledamöter, likasom nu tolf månader på tolf, af hvilka i båda fallen endast sju på en gång göra tjenst; så blifva hvarderas arbetsmånader sju, eller lika många, som de nu äro; men summan af begge afdelningarnes arbetstider, nio månader för hvardera, blir hälften större, än den nu är. Af de sexmånader, då blott en afdelning sitter, och som kunna väljas imellan medlet af April och medlet af Oktober, tillfalla då tre lediga månader hvardera afdelningen. Här ofvan är redan anmärkt, huru jag tror arbetet kunna imellan afdelningarna så fördelas efter ämnen, att mål af samma slag icke komma att af olika afdelningar behandlas. Men en sådan förändring är ensam icke tillräcklig att försätta Högsta Domstolen i det skick, der uppfyllandet af dess bestämmelse kan påräknas. Det ligger nemligen för öfrigt i sjelfva de till lagskipningen hörande inrätt - 117 ningar ett grundfel, som motarbetar ändamålsenliga befordringar lill de högsta domareplatserna, som vållar, att dessa befordringar måste oftare misslyckas, än under gynnsamäre omständigheter borde kunna inträffa. Värdige kandidater till dessa platser äro endast de förnämste bland dem, som utmärkt sig i egenskap af domare eller rättslärde.
Enigheten» så enär bägge desse uppbringningar timat i October månad 1813 och således efter det krigsförklaringen emot Danmark var utfärdad, så finner jag något vidare yttrande deröfver icke ega ruin; äfvensom då särskilde praescriptions tider för de i frågavarande ersättnings anspråken varit bestämde och allmänneligen kungjorde, jag >ej eller finner den af Commerce-Rådet Björnberg gjorde ansökning förtjena minsta afseende. Vidkommande sist Handels Bolaget E. W. Hellström & Sons fordrings anspråk, så erfordras för närvarande icke annat yttrande ån att vid den förnyade granskning, som detta jemte öfrige Reclamations målen kommer att undergå må tillses om med tillämpning af nu föreslagne grunder, någon ersättning till större eller mindre del kan Handelshuset tilldelas. Sedan jag sålunda utmärkt hvilka af de anmälde Reclamations målen synts mig böra blifva föremål för den förnyade granskningen , samt tillika uppgjordt de Stats-lJtskottets Se t än Handen. 16y grunder efter hvilka en sådan granskning torde kunna fårråttas, så har vid tillämpningen af desse grunder på de ifrågavarande målen jag erfarit dels att, i följd af den förlängning i tiden för beräkningen af Fredstillståndet med England och Danmark flere mål med hvilkas utredande Coinmiterade, enligt de af dem i detta afseende ioljde grunder, icke tagit befattning, nu komma att undersökas och pröfvas och å ena sidan otvifvelagtigt oka ersättnings Summan, dels och, att i anseende dertill, att de af mig foreslagne
G.j hvilken, instämmande med Herr Andersson deruti, alt ännu en Provincial-Läkare i Halland vore behöflig, trott, att den ene Läkarens station borde blifva Falkenberg, men icke Warberg, hvarest en Stads-Physicus redan vore antagen. c) Från Hedervärda Bonde-Ståndet: 6:0 Af Riksdagsfullmägtige Jan Erik Jansson och Olof Olsson från Wermlands Län, hvilka yttrat, att, då Fryksdahls Härad icke kunde erhålla Läkare-biträde från närmare ort än Carlstad, som vore på 12 mils afstånd beläget, och hvarest ingén annan vore att påräkna, un Provincial^ 12 Statssami. Allm. Besv.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o S. Läkaren, hvilken, i anseende till hans många Embetsresor, ofta icke kunde träffas, och hvars personliga inställelse hos den sjuke dessutom medförde kostnader, dem de mindre bemedlade ej mägtade gälda, föreslogo Motionairerne, dertill uppmanade af ortens invånare, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa om en Provincial-Läkares tillsättande i Fryksdahls