Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen, angående tillägg till nu gällande föreskrifter i afseende på hetnmans-klyfning och jordafsöndring > gifven den 13 Juli 1853. Förordningen i detta ämne af den 19 December 1827 mottogs, vid dess utfärdande, af klander från flera håll, hvilket klander hade till följd, alt kommit - 80 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. teer nedsattes i länen, för alt i ämnet meddela yttrande, och att en kommitté derefter förordnades, för alt uppgöra förslag till ny författning i ämnet. Delta sistnämnde förslag framlades för 1S40 års Ständer, hvilka godkände förslaget i dess flesta delar, men uttryckligen förklarade, alt något visst mantal för ulklyfningen icke skulle bestämmas såsom allmän regel, utan alt, innan någon ändring i Förordningen af 1827 egde rum, en särskild undersökning inom länen skulle ske rörande dennafråga, och i den blifvande författningen särskilda bestämmelser, beträffande minsta mantalet för klyfningen, utsättas för hvarje län eller för vissa delar af länen, der omständigheterna sådant påkallade. De hufvudsakligaste förändringarne i den gällande författningen, som af kommittén blifvit föresiagne och af Ständerna godkände, innefattades deri, alt jordafsöndringen för alltid icke skulle få ega rum med mindre, än alt den afsöndrade delen medförde besutenhet och att afhandlingar om hemmansklyfning, som voro stridande emot författningen, skulle anses ogilda och återgå. Detina fråga blef emellertid icke afgjord före 1844- års riksdag; och som förslaget till hela sin syftning var stridande emot de grundsatser, som från oell med nämnde tid inom styrelsen gjorde sig gällande, antog man desto hellre, att förslaget måste anses helt och hållet förfallet, sorn de sednare årens erfarenhet åstadkommit en fullkomlig förändring i tänkesättet i afseende på arbetsklassens rättigheter; och den märkligaste tilldragelsen inom delta decennium, den stora emigrationen från Storbritannien, måste än mera hafva öfverlygat äfven den korlsyntaste, att vägen i della, som andra hänseenden, går framåt och icke tillbaka, och alt man måste understödja arbetarens sjelfverksamhet och icke motverka den.
Likaledes och då otillräckligheten af anslaget till Reseoch Tractaments-penningar vid Extra förrättningar i Militaire Ärender jemväl blifvit ådagalagd, anser Stats-Utskottet sig böra tillstyrka, att detta anslag må ökas ifrån 10,000 R:dr lill 12,000 R:dr årligen. Vid regleringen af denna 3:dje HufvudTitul förekommer vidare någre af Kongl. Majit genom särskilde remisser till Stats-Utskottet öfverlemnade ämnen, nemligen: x:mo Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af 13(>4 Stats-Utskottets Betänkanden. den 20 sistl, Martii uppå Committerades för aldra Lif-Gardets Cassern-Bygnad underdåniga skrifvelse och anmälan, att Riksens Ständer vid 1817 och 1818 årens Riksdag, i betraktande deraf att Kongl. Svea LifGardet och Kongl. Lif-Gardet till
Med förslag till de afgifter för minutering af Bränvin, sorn skola intagas i io:de §. 2:dra Artikeln af BranvinsFörordningen. Från BancoUtskottet: Af den 19 dennes: N:o 92f. Om iakttagande af en erforderlig rättelse vid slutlig föredragning hos RiksStånden af BancoUtskottets afgift na Betänkande, N:o 92. Från ExpeditionsUttkottet .*■ Af den 19 dennes: N:o 3a8. Angående ExpedilionsUtskottets Förslag, N:o 216, till underdånig Skrifvelse om beviljadt anslag för Undervisningsverk en. Lades på bordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 11 om aftonen, In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Dea as Januarii f. m. 57 Fredagen den 22 Januarii i83o. Plenum klockan half till i o Förmiddagen. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUlskotlet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifyclser till Kongl. Maj:t: N:o 323. I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss utaf gjord ansökning om Byggnadshjelp för Öregrunds Stad efter derstädes timad eldsvåda. N:o 3a4- I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Låne-understöd till fullbordande af en Canal-anläggning vid Ströms Säteri i Bohus Län. N:o 325. Angående förändring och tillägg i AnsvarighetsLagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Directeurerne vid LåneCoutoiren i Götheborg och Malmö. Angående Invisningar, enr skilde personer och Bolag emellan, äfvensom om enskifta Assignationers utgifvande, N:o 327. Angående förändring och reduction af Hemmansräntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde. Grefve Horn., Claes Fredrik:
Om nu PresteSt:ts förslag bifalles, skall en uplåning företagas till ett belopp af 6,292,000 rdr för Upsalabanan; och denna summa tillsammans med hvad som begäres för de öfriga jernvägsanläggningarne, allt tillsammans upgående till 10,750,000 rdr, medför en icke ringa tryckning på penningeförhållandena i landet, hvarigenom äfven den penningeförlägenhet, som redan förefinnes, säkerligen kommo att ökas. Deremot har man icke nekat att en inhemsk uplåning är ganska önskvärd, och att den bör företagas, men att dertill bör väljas ett lämpligt tillfälle och att den icke bör gå längre än hvad marknaden erbjuder, hvilket sednare lätt kan inträffa, om man säger att det eller det företaget bör ske genom inhemsk uplåning. Om man skulle utlofva att staten skall med lån biträda allmänna företag, såvida staten kan anskaffa penningar genom inhemsk uplåning, men densamma icke lyckas, vore detta icke lyckligt för statens kredit. Statens kredit är f. n. ganska god; men den har svåra minnen, och är ganska ung, hvarföre man måste varsamt vårda densamma. Om nemi. utländningen, hos hvilken man uptagit lån, får höra att staten äfven försökt sig på samma bana inom landet, med lika vilkor som för den utländska uplåningen, men att icke några penningar inom landet kunnat erhållas, inverkar detta, med den ringa kännedom utländningen i allmänhet eger om våra Svenska förhållanden, möjligtvis ganska menligt på vår kredit. Man skulle måhända tro att utgången vållades af brist på förtroende till statens vederhäftighet, men icke af brist på kapitaler. PresteSt:t har föreslagit att, om Riksgäldskontoret af en eller annan ani. icke skulle kunna få sälja obligationeina, det skulle öfverlemna dem åt bolaget till dess förfogande, på det att detsamma må sjelft blifva i tillfälle att anskaffa penningar. Detta sätt att gå tillväga, anser jag i sanning högst vådligt. Här har af en talare yttrats att Riksgäldskontoret förr lyckats försälja obligationer, och att han således icke kunde finna, hvarföre det nu icke längre skulle låta sig göra. Förhållandet är alldeles som lian sagt, att nemi.
Jag kan icke med Utsk. instämma deruti, att den åberopade anslagssumman af 12,000 r:dr lämpligen kan anlitas för det föremål, som är i fråga. Denna summa är till största delen redan afsedd för andra behof, och endast en ganska ringa del deraf disponibel för tillfälliga smärre utgifter. Skulle då äfven ifrågavarande 1000 r:dr anvisas på denna anslagssumma, så hlefve ingenting för tillfälliga behof öfver. Jag har redan vid remissen af Hr von Harlmansdorffs motion förklarat min mening, att det föremål, som motionären åsyftade, vore af ganska väsendtlig vigt för näringarne, och har derföre med ledsnad sett, att Utsk. fästat så liten upp - Den 22 Januari e. m. 3«J7 märksamhct dervid. — Lika med Frih. Raab tillstyrker jag R. o. Ad. alt bevilja det anslag, som är af Hr von Hartmansdorff föreslaget under det villkor, som Friherre Tersmeden dervid gjort. Frih. Hermelin, A u g. Söderling: Jag är förekom men af föregående talare och för mig återstår endast att instämma i det förslag, som Frih. Tersmeden har framställt. Frih. von Kramer, Rob. Fredr.: Jag är skyldig att vid detta tillfälle upplysa, alt det var ganska knapp pluralitet inom lltsk., hvarigenom detta betänk, vann bifall, samt att jag var bland reservanterna. Jag instämmer i Frih. Tersmedcns förslag. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. StatsUtsk:s hemställan, och beviljades till slöjdexpositioners befrämjande ett anslag af 1000 r:dr årligen, alt utgå under 3 år.
Det torde derföre tillåtas mig att punktvis i denna del följa Friherrens framställning. i5o Den 8 December e. m. Herr Friherren yttrar, att Sjöförsvaret ar olämpligt, i anseende till bristande förmåga att åstadkomma något verkligt; alt anslagen för sjöförsvaret, i följd häraf, böra minskas till hvad sorn erfordras för underhållandet af ett inskränktare marin-etablissement, mer i afseende på handelns befrämjande, än på Rikets försvar, men hvarifrån ett Skärgårdförsvar snart kunde utgå vid tillfälle af behof, om planen i sådant afseende uppgjordes. På ett annat ställe säger Friherren: Jag är af enahanda tanka med dem, sorn tro att Scandinaviens sjöförsvar nu mera ej kan åstadkommas utan Linieflotta, men jag är derföre icke öfvertygad, att Scandinaviens ställning och krafter tillåta uppställandet af ett Sjöförsvar till den betydenhet, som ensamt lemnar hopp om tillfyllestgörande vid behofvets stund. Friherren medgifver sålunda, alt Sjöförsvaret är nödvändigt, men tvekar om möjligheten att, i anseende till Rikets tillgångar, kunna ordna det ändamålsenligt, och tillstyrker derföre dess upphörande såsom försvarsmedel. Skulle emedlertid Rikets tillgångar medgifva dess ändamålsenliga ordnande, måste Herr Friherren alltså vara af den tanka att det bör bibehållas. Låtom oss derföre granska möjligheten häraf. Den 8 Decembei c. m. År 1826 läcktes Kongl. Majit anbefalla en noggran undersökning rörande tillgångar och behof för en Linieoch SkärgårdsFlotta af den storlek och sammansättning, som enligt den af Kongl. Majit antagna generela försvars-plan vöre oundgänglig.
Riksgälds-kontoret från skyldigheten att ersätta ifrågavarande postporto förklarats vara stridande, icke syntes tillämpligt i afseende på omförmälde ersättnings-skyldighets fraRigena fortfarande, och enär åliggandet för Rikgälds-kontoret att godtgöra en del af den portofrihet, som blifvit andra allmänna verk och myndigheter tillerkänd, enligt Fullmäktiges åsigt, innelattade en anmärkningsvärd oegentlighet, helst Riksgälds-kontoret icke kunde vägra att emottaga alla de bref och handlingar, som af dessa verk och myndigheter blefve till Riksgälds-kontoret afsända, samt det ingalunda tillkomme Riksgälds-kontorets styrelse att vaka deröfver, att medgifven fribrefs-rättighet icke missbrukades eller öfverskredes, och denna Styrelse ej heller egde att föreskrifva i hvilka fall andra embetsmyndigheter skulle med Riksgälds-kontoret brefvexla; så och i betraktande af de med beräkningen och kontrollerandet af ifrågavarande postportos rätta belopp förenade och i följd af Riksgälds-kontorets under sednare tider utvidgade verksamhet, särdeles tidsödande och besvärliga göromål, hade Fullmäktige, genom underdånig skrifvelse af den 6 Februari 1852, hos Kongl. Maj:t anmält nu uppgifna förhållanden samt hemställt, huruvida icke Kongl. Majit funne skäl i nåder förklara, att Riksgälds-kontoret,. från och med samma års början, vore befriadt från ersättnings-skyldigheten för det postporto samt de assuransoch rekommendations-afgifter, som efter gällande posttaxa eller andra författningar kunde belöpa för de till detta verk adresserade och med posten ankomna bref från sådane embetsverk och myndigneter eller andra inrättningar, hvilka voro i åtnjutande af portofrihet. Till svar å denna framställning, hade Kongl. Majit, uti skrifvelse af den 25 derpåföljde Augusti, i nåder förklarat: att då den till
Man har visserligen här sagt om den allmänna opinion, som nu råder i landet och som fordrar en mera utvidgad folkfrihet, att den vore af skiftande, föränderlig natur, alt den lik en rö, som flyger för vinden, lika lätt kunde blifva äler bortjagad som den blifvit hastigt framdrifven, man vet ej rätt hvarifrån, — men så är visserligen icke fallet; ty jag och mångtaliga med mig vi känna djupt, att det är en stark och oföränderlig opinion, som uttalar sig i detta afseende. Denna opinion är icke grundad blott på ögonblickets hugskott, utan på en i min tanka djup och riktig uppfattning af närvarande förhållanden in8 H. 34 200 Den 13 Mars f. m. om det Svenska samhället, och af de ögonblickets eller framtidens behof, som oeftergitligen fordra att blifva tillfredsställda, och från denna mening, dessa fordringar skall den stora massan af nationen ganska säkert aldrig helt och hållet afstå. Den skall oupphörligt söka alt drifva denna öfvertygelse, dessa sina och samhällets stora intressen framåt, och må man än sätta deremot den starka dammen af det mesi ihärdiga, envisa motstånd till försvar för de politiska rättigheter, som man nu lagligen besitter, och från hvilka man nu synes i ingen mån vilja afstå; så är dock att befara, att denna pådrifvande, anfallande kraft skall visa sig så stark, att den slutligen skall segra. Men har man då på förhand icke en gång skaffat sig någon lucka på den lagda dammen, hvarigenom man kan leda den framstörtande mäktiga democratiska floden, sä att den endast lugn och stilla småningom närmar sig mot dess säkra mål, dä fruktar jag sannerligen, att man blottställer hela det gamla monarkiska Sverige för undergång och förstörelser; ty konungadömet ensamt lemnadt, emot en helt och hållet dcmocratisk representation, kan ej länge beslå.
Jag anhåller, alt Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på Utsk:s betänk., och tror att, om något bidrag för något enda enstaka fall behöfves, det står vederbörande öppet att sådant lemna. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till antagande af Utsk:s förslag i denna del. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att nu följde de af Utsk. föreslagna villkor för användandet af anslaget, så lydande: att R. St. måtte till K. M. i underd. öfverlemna att för hvarje särskildt fall förordna i hvad mån vederbörande me - 534 Den iq Mars c. ra. nigheter, som åstunda omläggning och förbättring af sådana vägstycken, må vara pligtige att till företagets utförande med arbete bidraga. Hr Rosenblad: Jag hemställer om ej StatsUtskts förslag kunde bifallas, blott med den förändring i redactionen, alt ordet arbete borttages, då orden skulle lyda: — må vara pligtige att till företagets utförande bidraga; ty derigenom ålägges menigheter att bidraga äfven med annat än arbete. Hr von Hartmansdorff: Jag vill påminna mig, att BorgareSt. i detta fall beslutat, alt sådana menigheter, som sjelfve vilja bidraga, skola få understöd. Jag anhåller att ordalagen i detta hänseende måtte uppläsas. BorgareSt:s beslut i denna del upplästes. Jag anser BorgareSt:s tillägg vara ganska rikligt, och anhåller att R. o. Ad. måtte deruti instämma. Hr Piosenblad: Jag instämmer så mvcket helhe med Hr von Hartmansdorff i anhållan att R. o. Ad måtte antaga BorgareSt:s redaction, som jag förebrår mig, att, oaktadt jag hade på tungan ett förslag lika med BorgareShs beslut, jag likväl ej uttalade detsamma, ty den redactionen var vida bättre än den StatsUlsk. föreslagit.
Han talade om den kärlek dessa båda unga åtnjutit af hvar och en, som kännt dem, och om huru de älskat hvarandra in i döden. Sist vände han sig till de nedböjda föräldrarne och den tröstlösa systern. Anna stod med den svarta slöjan djupt neddragen och ögonen slutna, medan en nervös sprittning då och då genomilade henne. Hon hade slagit ena armen om en ung björk, ty hon kände, att hon ej längre kunde hålla sig uppe. » Rena och syndfria hafva, mänskligt att se, dessa unga ryckts bort ur tiden, » sade pastorn med vibrerande, tårfylld stämma, » men Herren lofvsr oss ett återseende, och när han lägger sitt kors på, är det för att föra oss in på den svåra, men säkra vägen till evinnerligt lif hos honom. » Ord i denna stund kända djupare än nå- gonsin — ord gärna hörda, gärna trodda; men nu som alltid glömda för de ljusa, breda vägar, där människor helst vandra. * * * Det var sent på aftonen då pastorn tog afsked. Han hade suttit inne hos majorskan och talat hugsvalande ord om Herrans nåd och tidens helande makt. Hon hade ej hört på honom, men det var uågot tröstande i hans blotta närvaro. Hon var rädd för ensamheten, och han hade kännt hennes flickor. När han talade om dem, lyssnade hon och fann lindring i sina kval. » Jag skall be er dotter komma in, » sade han, då han gick — » ni bör ej vara ensam. » » Min dotter? » Hon stirrade på honom, som hade hon ej förstått — så begrep hon och vände sig bort. Majoren hade stängt sig inne i sitt rum, för stolt att visa sin sorg. Det skymde på, och stjärnorna framträdde bleka och matta. Sjön gick helt öppen nu vid andra stranden, och en ränna hade huggits upp från bryggan vid Öboda och dit ut, så att det var möjligt att ro fram till prästgårdsbryggan. Pastorn gick långsamt med tungt hjärta. Han kunde ej. glömma dessa unga, sköna kvinnor, som han nyss sett så lifsvarma och glada. Hade han hållit af dem mer än han vetat, då deras sorgliga slut syntes honom mer än han kunde bära? Eller var det föräldrarnes och systerns hejdlösa sorg, som gripit så djupt i hans hjärta?
Rätteligen transiumcradt betygar dl. kröäolius. Afffrift. ödmjukt Memorial! Som uti Hög^ost. StatsUrskottets Plenum, da fraga förewar om Bistoppslömrnes indragning till Staten pä obestämd tid wid Jnnehafwarnes afgång, min mening i detta amne till betydelig del war fkiljacktig frän P uralitetens inom Utjkortet, och dä voteringen sä ustöll att icke bestämt afgjordes huruwida denna fräga, säsom ägande gemenskap med dek af Herr Kongl. Secreterare» Idre förestagne Nädär till Staten af alla hädanefter ledigblifwande löner, borde uppskjutas till desi Rusens Ständer äswen det sednare bestumt; eller såsom eit helt och häliit deri - Zoo Den 7 November. frän afstildt ämne genast till afgörande företagas» till följe hwaraf bada deffa olika meningar skulle till afgörande Riksens Höglost. Stander meddelas; sä anhälier jag ödmjukast. att detta mitt wördfamma Be än ande mä med Utstoltets ätfölja för att jemwäl Riksens Högloft. Siänders pröfning underställas. Såsom stal hwarsöre jog anser detza frågor wara af helt olika bestaffenhet får jag aran namna, att Kongl. Sccreteraren Project endast äsyf tar ett Nådår, och det af alla Ämbeten, som blifwa lediga. Deremot innefattar dek as RiksdagsFullmägtige polian Lric5kon och t^ncker8 ^ncker8kc>n ingifna Memorial ett förslag att till lättnad och ukrväg a t framdeles kunna förbättra lönewilkoren för de i närvarande period i allmänhet nog wanlottade Penningelönkagare; stola wid nuwarande Bistopparues afgäng de för Ämbetet faststälde inkomster, till ofivannamde andamäl besparas, sa lange Stalswerkets knapp - tillgångar icke medgifwa Bistoppars atertiilsattande; och under den således blifwande Bistopps vacancen förestas widare all Ämbetet af Domprosterne kunde förrättas.
Det skall alltid i erkänsam och förtjust beskådning qvarlefva hos Dem, åt hvilka en huld Natur förlänt, att kunna njuta Skönhetens alla slag; i Konstens verk, liksom i Naturens. Af så begåfvade svenska läsare skall enhvar gerna dröja framför den Tredje Gustaf och hans Skalder. I denne Konung var mycket af ett stort och svenskt hjerta; mycket af de fordna Gustavernes och Carlarnes anda. Han var icke ovärdig, att till dem uppblicka såsom förebilder och känna sig deras slägting. Så var ock, i hans Skaldekrets, mycket af både sann och svensk poesi. Påminnom oss derjemte, att i samma krets äfven Bellman ofta sjöng en hvimlande glädje-yras uppenbara löjen och dolda smärtor, och att Lidner, om än lemnad utanföre, fick åtminstone vid ingången slå sina månskens-nattliga toner! – Det återstår, att låta dessa tvenne uppträda; i sällskap med den Thorild; hvars närmaste vänner de voro. Mellertid – och alltid – skall hvarje känslig själ, vid bilden af Gustafs vittra taffelrund, ovillkorligt höra sig genomklingas af dessa Oxenstjernska verser: De fria konsterna! det glada ungdomsgillet! Vid thronen lemnad blef en aflagd höghets prakt; Och Gustaf följdes dit af ingen annan vakt, Än Sånggudinnorna och Vänskapen och Snillet. Hvad glädtighet bekrönte dagens slut! Förtro’ndet der sin anda spridde ut; Det qvicka skämt sig till hvart ämne böjde, Men utan agg med sig i sällskap bar Det öppna skratt, som hemligheten röjde, Och glädjens barn och tankans vittne var. Och J! som der åt eder samtid gifvit De dikters arf, som gjort er hågkomst kär; Som känslans makt med Snillets hand beskrifvit: Af er man än dess språk med vällust lär. Ett älskadt ljus på edra grafvar brinner, En tacksam verld ert namn så länge minns, Som ömheten på jorden segrar vinner, Som sorgen känns, och som ett hjerta finns. Tillägg.
Om befrielse ifrån utlösande af vissa slags handlingar vid Hårads-Rätterna. 2:0 Orri Bouppteckningar och Arfskiften efter personer af Ridderskapet och Adeln, hvilka dels inom Städerna äga Burskap och Borgarerätt, deisi egenskap af Contingent -Borgare sig der nedsatt. 3:0 Den. 3 Juni! '3:0 Om yrkaut äfskaffande af Kongl. För» ordningen den 27 April 1810, om utmätning, och förklaringen deröfver, den 27 Juli län. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. xxterremitterades Lag-TJtskoffets den i? Maj afgifna och den 29 på bordet lagda Memoral angående Lösens antecknande å Domar och Resolutioner, hvilka från Konungens Högsta Domstol och Cantzli-Expeditioner utgifvas. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. 1 anledning af gjorda anmärkningar viri Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets elen 24 Maj afgifna och den 29 i samma månad på bordet lagda Betänkande angående upphandlingar för Kongl. Majus och Kronans räkningar, blef detsamma, tillika ined dervid gjorda anmärkningar, till Utskottets vidare handläggning förvisadt. Ut Supra. „ Ex Protocollo A. G. Silverstolpe! S. D. 6 Den 3 Juni, S. D. t oljande Allmänna Besvärs - och Oeconomie - Utskottets den 24 Maj afgifna samt den 29 derpå följande på boillet lagda Betänkanden, blefvo, vid föredragning, afRidclerskaskapet och Adeln bifallna, nemligen: 1:0 I anledning af vackt fråga, om samlande af en fond till underhållande af vintervägen emellan Elfvedalen och Särna; till Norrige» Rå. 2.0 Angående fördelningen af de SoidateRotarne beviljade Vacancer. 3:0 I anledning af gjordt förslag, att Garnisons Regementerne måtte af vissa Distrioter.
Da fragan nu warit om Lassor borde beläggas med Bewillning etter ej, hafwa meningarne, huruwida en sadan afgift borde drabba Jern-Lomon,t Lassa fynrs wara myckel stiljagtige. Jag torde wid detta tilfälle fa föra Höglofi. Ridderstaper ocb Adeln lil minnes Brukshandceringens beträngda tilständ. Nöden ar fa långt kommen, at ätstillige BruksIdkare begärt, at emot befrielse fran sina utlagor, fa nedlägga sina werk. Konungens Nådiga proposition om denna Handterings understöd har ännu ytterligare bestyrkt denna upgift. Jag får derföre allenast hemställa til Höglofi Ridderffapets och Adelns egen pröfning, om, under sädane omständigheter, det är billigt ac Jern-Lomoirms Las. sa stall betala Bewillning. Grefwe von Lant inZs baus 6N instämde i detta Friherre ötannerbeims yttrande. Anmäldes och infördes en Deputation ifrån det Högwördige Präste-Ständer, anförd af Bistopen DoÄoivon Rosenstein, hwilken tilkännagaf, dels at Präste-Ständet instämt i Ridderffapets och Adelns besiut, at den iz upwakta Kongl. Maj-.t, dels ar Präste-Ständet afgjort fragan om Bewillningen, pä sätt der ttrotocolls-Utdrag, Herr Vistopen nu upläste, innehöll. Deputationen afträdde efter wanligheten Utbeledsagad. Hans klxcellc-nce Herr Grefwe kuutb.