Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan af sistomforrnälte Protocoll, sorn jemväl Utskotten tillhandakommit, Utskotten inhemlat, att på de skäl, det Spannemåls-och VictuaJlehandeln inom Landet är fri och oinskränkt: att landet bar rättighet hålla behöfiige SockneBruks-och Säteri-handtverkare: att Landtmannen äger ej allenast för eget behof tillverka allt hvad honom godt synes, utan ock till Städerne införa och afyttra sine producter: att Fabriker nu mera utan hinder kunna på landet anläggas, och' hvarje Svensk man äger rättighet att reda i Skepp: att Ridderskap®! och Adeln serskilt äger att exportera sine egne effecter; och att hvarje Riddersman samt Statens Embetsman , försedd med Konungens Fullmakt , kan och bör till Contingent-Borgare på grosshandel antagas, när han i laglig ordning sig derom anmäler, Vällofl. Ståndet ansett någon ytterligare åtgärd i förevarande ätnne nu ej vara behöflig; så hafva Utskotten denna i sådant skick återkomne fråga till förnyad pröfning företagit; och emedan Utskotten å ena sidan finna, att, på den grund, som i ofvannärnde förut afgifne Betänkande är anförd, Bihang till Riks-St. Prof, tgtj-xgig. j\dc Sami. N:r gx, ga. 6^2 Lagoch Besvärs-Utskotteris Betänkänden. ålgården till upprättande af ett så beskaffadt förslag, som af Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit äskadt, är af den större omfattning, att vid de sig derom företeende, till sk i I ja k t ige åsigter ledande omständigheter, tidsutrymmet icke kan medgifva verkställigheten deraf, men å den andra sidan ater anse, att hvad sorn innefattas uti Högvördige Preste-Siåndets här förut omnämnde Protoco]Is-Utdrag, efter Utskottens tanka, icke bör utgöra något hinder, att Riksens Höglofl.
Beträffande derefter frågan huruvida, i händelse nu gällande vitesförbud komme att upphöra, så att kustfarten emellan Öland och Calmar lemnades fri, behofvet fordrade bibehållandet af en eller flere allmänna färjeplatser, der säkra båtar eller färjor för öfverfarten städse vore att, emot bestämd afgift, på anfordran tillgå, delade Kollegium fullkomligt Kongl. Maj.vts Befallningsliafvandes åsigt om nödvändigheten af att pä den gent emot Calmar belägna vestra kusten af Öland finnas ordentliga, under allmän uppsigt ställde och med gästgifveri förenade färjeplatser för besörjande af den lifliga rörelsen emellan denna folkrika ö och staden Calmar, som utgjorde öns hufvudsakliga afsättningsort, och hvarifrån den äfven hemtade största delen af de förnödenheter som på ön icke frambringas, hvarförutom färjeplatserna erfordrades för allmänna transporter och re - 12 Kongl. K åd. Proposition N:o $8. sandes obehindrade fortkomst. Lika med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funné val Kollegium äfven att, med hänseende till vattnets uppgrundning vid Fröbygårda färjeplats och deraf föranledda olägenheter för öfverfarten till Calmar, samt då den närbelägna färjeplatsen Gastholmen eller Beijershamn syntes för de färdande vara till läge och beskaffenhet i öfrigt vida fördelaktigare än Fröbygårda, rörelsen vid sistnämnde färjeplats sannolikt komme att i en icke aflägsen framtid betydligen minskas och ledas åt Beijershamn; men Kollegium ansåge dock Fröbygårda färjeplats böra, jemte de öfriga tre för allmänna rörelsen oundvikligen nödiga färjeplatserna fortfarande ega bestånd så länge färjeplatsens innehafvare fullgör de med färjehållningen förenade skyldigheter.
Hvad för handlande efter föregående §§. gällande är, skall jemväl lämpas till den, som drifver bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan till beredande eller förädling af råa ämnen gjord inrättning. §. 6. Denna författning träder i verksamhet den 1 Juli t849. Kongl. Majrt för bl if ver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 9 November 1847. OSCAR. A. Posse. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet å Stockholms Slott den iy September 1847- Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stalsministern, Herr Grefve Posse> Hans Exe llens, Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre» 16 Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N-o a£. Statsråden: Fåhreeus, Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Weern, Friherrre Gyllengranat, Faxe; Justitiseråden: Bredberg, Njrblceus. Hans Excellens Herr Grefven och Juslitie-Stals-ministern anmälde i underdånighet: Att, sedan Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 22 April 1845, föreslagit tillägg till 2 §. af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798, i fråga om varors ulborgande, samt, i skrifvelse den 15 Maj 1845, hemställt, att, med upphäfvande af 2 §. i 17 kap. rältegångs-balken och Kongl, förklaringen den 15 Oktober 1810, förändrade bestämmelser måtte antagas i fråga om handelsboks vitsord, dervid varit afsedt att befordra skjmdsamma, ordentliga samt
– Ack jag ser ännu den sista skymten af kistan, som höljes af den nedkastade mullen, jag hör ännu dånet af dessa torfvor som betäcka det älskvärdaste jorden burit. Denna åsyn, detta ljud återställer mig till begreppet och smärtan; jag ville störta mig öfver den döda, jag ville begrafvas jämte henne, ack! jag vet icke hvartill min förtviflan fört mig om styrkan understödt min vilja; men det svartnade för mina ögon, bruket af mina sinnen uphörde, en stark svimning lofvade att sluta mitt lif. Jag känner icke huru jag blef återstäld; men sanslös blef jag buren därifrån, och nästan sanslös hemförd: ty mine betjenter hade den olyckliga försigtigheten att icke låta bära mig till Herr Haller, af frugtan att sjelfva stället skulle öka min bedröfvelse. Tvänne vickor ha förflutit, under ombyte af yrsla och de grufligaste qval; jag har varit okunnig om kroppens plågor, jag har icke känt häftigheten af en feber som Läkaren trodde att jag ej kunde uthärda; åtankan af Lotta, förlusten af henne, har varit det enda begrepp som upfylt mig, det enda ord jag kunnat nämna, det enda föremål jag kunnat se. En mindre våldsam sorg har nu intagit sitt rum, tårlösheten har försvunnit, jag kan yttra min saknad, jag kan klaga öfver den. Sådan är min belägenhet, sådan skall den altid blifva; tvefalt olycklig vore den dag som dödade minnet af min sorg, minnet af min slocknade sällhet. Det var Lotta som lärde mig att njuta lifvet; så länge hennes bild syslosätter mina tankar kan jag icke fullkomligt hata det, och jag är viss att hennes anda, lyssnande till mina suckar, njuter ännu den vördnad jag skänker hennes stoft. Ett svårt prof för min ståndagtighet återstår: att besöka Herr Haller. Oagtat sin sorg, har denne agtningsvärde gubbe varit på Värnby under min sjukdom; jag kände honom likväl ej. Man har sagt mig att jag under yran kallade honom far, att han utbrustit i tårar, at Läkaren funnit hans närvaro farlig både för honom och mig.
Då nu ånyo föredrogs Allmänna Bei svärsoch Ekonomi-Utskottets den ö dennes afgifnfe och sistl. gårdag på bordet lagde Utlåtande i anledning af Riks-Ståndens olika beslut öfver Utskottets tillstyrkte åtgärd, rörande en friare handel med Svenska SkOgs-Produkter, fann Ridderskapet och Adelil för godt, att, på sätt Bonde-Ståndet uti ankommet Protokolls-Utdrag af den 7 dennes sig yttrat, äfven för dess del förordna, att de olika beslut, sorn i detina på Kongl. Majlis Nådiga afgörande beroende fråga blifvit af Riks-Stånden fattade, jemte Utskottets Betänkande och dervid bifogade serskildte melaingar, borde till Kongl, Maj:t 1 underdånighet öfverlemnas. S. D. Föredrogos ånyo Och gillades följande af nedannämde Utskott den 6 dennes afgifne och sistl. gårdag på bordet lagde Utlåtanden: Af Stats-Utskdtet \ 1. Angående slutliga bestämmandet af Ståndsoch Utskotts-Canzliernes aflöning, 2- Angående serskildt arfvode åt Expedi» tionS-Utskottets Sekreterare för besörjande af tryckningen utaf Bihanget till Riks-Ståndens Protor koll m. m. 3. Angående Gratificalion åt Herr Stats-Commissarien Frödelius jemte aflidne Stats-Commissarien Lunnii Enka.
Frågor om Riksens Ständers framställningar och önskningar ; frågor och förslag om stiftande, ändring eller uppliäfvande af sådan Lag, som 8y omtalar; om nya all männa författningars vidtagande; om uppliäfvande eller förändring af de förut gällande; om nya allmänna Inrättningar uti serskilda Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet ConstUutions-Utskottets Memorial, K:o 4. 5 Stats-Råd, som, enligt 3g, 4°j> 41 dier 42 SS-> Styrelsen förer, må ej fatta något beslut, der icke minst Sex af Stats-Rådets Ledamöter, utom vederbörande Föredragande, när dro. Vill Konungen, pd sätt 81 §• stculgar, besluta om förslag till stiftande, ändring dier upphäfvande af Grundlag, eller vill Han börja krig dier sluta fred, lyfta någon af de i 63 omförmälda summor, eller företaga sådan resa, som 3g ,$*. säger, md det beslut ej fattas, utan edle Tio Ledamöterne af Stats-Rädet, der de icke laga förfall ega, när äro och sig yttra; börande, i ingen händelse, sådant beslut fattas, der icke minst. Sex Stats-Råd, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Så vidt sist omförmälda mål kunna förekomma i Stats-Råd, som med Konungslig magt styr, vare för besluts fattande Lag, som sist sagd är.
Den tiar ofvan inedgifna tull-restitutionen eger icke ruin vid utförsel till Norrige. § Skeppare, inhemsk eller främmande, sorn, för trängande orsaker eller till inhemtande af ordres för sin vidare resa, inlöper i Svensk hamn, der Sjötullkammare finnes, ma derstädes, utan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskningar och anställa nödiga reparationer samt jemväl, under iakttagande af hvad Seglations-ordningen föreskriiver och efter behörig märkrullas afgifvande, lossa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, utan att erlägga tull eller annan afgift för mera, än som lossas eller lastas; men för fartyget belöpande skepps-umgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § föreskrifver, betalas, då lossning eller lastning eger rum. Dock må, under fart från en till annan utländsk ort, fartyg, utan sådana umgälders erläggande kunna lossa så stor del af innehafvande laddning, som icke öfverstiger fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena till grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, sorn i Svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan Svensk hamn, der, enligt Seglations-ordningen lastning får ega rum, intaga fyllnad deri. På hvart och ett ställe erlägges tull för hvad lastadt blifvit. Då lossning eller lastning på liera ställen egt rum, erläggas dock, i öfverensstämmelse med nyssåberopade 4 §, skeppsumgälder endast å första lossningseller lastnings-stället, derom bevis på passet meddelas. § lö Skeppare vare skyldig att, på sätt Seglations-ordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel, till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uraktlåtenhet deraf, som berörde Förordning bestämmer; och må det förråd, som för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlastningsorten.
På sätt merberörda utlåtande innehåller, har Kongl. Majits vederbörande befallningshafvande, vid öfversändandet af de brandskadades underdåniga ansökning om ett lån för den afbrända stadsdelens bebyggande, föreslagit den af Kongl. Majit derefter för samma ändamål beviljade lånesumma; och då Utskottet hvarken af den härom väckta motion eller de vid återrcmisserna afgifna upplysningar funnit anledning att tillstyrka någon tillökning i det sålunda redan beviljade och till beloppet bestämda byggnadslån, får Utskottet, under erinran, att det för staden Christianstad af Utskottet förordade enahanda lån blott utgör hälften al det utaf Kongl. Majit i nåder föreslagna belopp, vidblifva sin förut gjorda och af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallna hemställan, att det under innevarande riksdag för staden Åmåls återuppbyggande begärda ytterligare låne-understöd icke må af Rikets Ständer beviljas. Ank. till Exp.-utsk. den 26 Maj, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Öfverlåtelse till staden Falkenberg af den kronan tillhöriga tullbro öfver Ethra strömmen. (U. A.) Uti en hos Borgare-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion har herr C. H. Berglund, under åberopande af en vid nästlidne riksdag af dåvarande representanten för Falkenbergs stad framställd enahanda begäran, anhållit, att den Kongl. Majit och kronan tillhöriga, år 1756 af sten uppförda, tullbro öfver Ethra strömmen eller Falkenbergs å måtte, sedan den på statens bekostnad blifvit behörigen iståndsatt, öfverlåtas åt Falkenbergs stad, med rättighet för staden att uppbära de för öfverfarten fastställda bropenningar och emot skyldighet att vidmakthålla bron.
Emellertid objektivt sedt — icke är Riddar Blåskågg stort värre än mången annan Offenbachare eller Wienerope-rett eller Dramat. Teaterns gamla cocotte-pjeser. Men dess rykte som ryslig, dess fördömelse med ett ord, kommer sig väl från dess upptagande på Dramat., KgL Dramat. Teatern under 15: e Carls glada tid, hvilket allt var rysligt, men dock ej så rysligt att det 20 år derefter af utmärkta riksdagspredikanter borde anföras som skäl att nu undandraga de k. teatrarne allt statsunderstöd. I och för sig, på en operett teater, efter pjesen » Bébé » — icke kan man med fog brännmärka » Riddar Blåskägg * som så skamlöst ovanligt osedlig. Den har sina » starka » pointer förstås, men dess hofparodier och herdepersifflager te sig åtminstone för en icke allt för lätt omkull-runkeligdygd på det hela taget ganska harmlösa, särdeles sedda genom musikens kikare. Offenbach har visserligen ej sina allra bästa momenter i denna musik, men särdeles vidjem-förelse med Offenbach-dekadenterne på båda sidor om Rhen måste man vidgå att gamle Jacques ändå kunde vara betydligt qvick, när han ville, ett geni, som han var, om ock dess värre » d ’ une mauvaise tournure *. Betydligt bättre än » Pariserlifs * musik, har » Blåskägg » rhytmer och melodier som te sig såsom goda föregångare till Offenbachs bästa buffa, Fri hetsbröderna, hvars » Den som älskar läckra rätter, läckra rätter, läckra rätter » redan tittar fram i &gt;En hofman måste nacken börja, nacken böja » och mera dylikt. Flera nummer särdeles i Riddarnes parti ega stor parodisk kraft, den italienska operaserians skriande och skrikande tvedrägt mellan ord och musik, deras » commune malum », ordupprepningar i det oändliga, omotiverade kadenser och rullader, stereotypa slutfraser o. s. v. — allt detta förlöjligadt med stor musikalisk qvickhet och talang.
De beräkningar jag gjort öfver tillgångar af besparde Statsmedel äro ej öfverdrifne, utan snarare för låga, så att de säkert skola utgå. De för 1834, 1825 och 1826 äro enligt StatsVerkets afslutade redogörelser precist uppgjorde; och förslagsberäkningen för de följande tre åren är i förhållande till föregående åren lågt upp - Den a4 April e. m. *85 tagen. I RiksgäldsContoret finnas dessutom, ganska betydliga medel, vid detta årets slut, som till en del kunde lättabehofvensfyllande. På denna grund anhåller jag om proposition, attMantalspenningarne, Lagmans-och Häradshöfdinge-räntan, samt Sterbhus-afgiften måtte upphöra. I afseende på den sista, ber jag att få yttra några ord. Jag tror den stannar mer i Uppbördsmännens fickor, än den kommer StatsYerket till godo. Denna afgift utgår med en fjerdedels procent af summa inventarii; meningår dock ej till StatsYerket med högre belopp årligen, än blott 8 till 10,000 R:dr, Det vill säga, att hela bouppteckningsvärdet i Riket skulle om året utgöra högst 4 millioner, hvilket är orimligt, då Revillningsvärdet på fastigheter ensamt uppgår till 34» millioner, och en fastighet säkerligen aldrig i 3o år hehålles af samma egare, utan att bouppteckning måste ske i följd af mannens eller hustruns dödsfall. Stora missbruk med denna Krono-inkomst måtte således ega rum; och den bör följaktligen desto heldre afskaffas, som den, då den betalas af summa inventarii, lika drabbar den fattige, som den rike, och derigenom är i sin grund högst obillig. —• Jag förnyar min anhållan om proposition på alla nyssnämde InkomstTitlars upphörande; men om Herr Grefven och LandtMarskalken anser dem icke kunna alla innefattas i en proposition, hvilket jag dock tror vara det bästa, torde mitt förslag om I i8S Den 24 April e. m.
Och jag var sjelf så vänligt sinnad mot dig, att jag ville meddela dig hela denna plan, på det du skulle ega liksom ett skyddsmedel mot all lockelse och flärd.” ”Jag är så tacksam, älskade tant så så tacksam!” snyftade Blenda, vid dessa sista ömma ord djupt bedröfvad öfver att nödgas bedröfva tant. ”Men ” ”Men hvad?” ”Ack!” ”Är det något som lägger sig emot mitt förslag?” ”Jag vet icke ” ”Hm hm!” ”Jag är åtminstone icke riktigt säker på mer än ett ” ”Och det är?” ”Att jag icke vill ha kusin Johan.” ”Gå då, vettlösa – du skall nog slippa honom! Men från denna stund har du dig sjelf att tacka, om det lägger sig liksom en kall hand mellan mitt och ditt hjerta Farväl med dig!” ”Icke så, älskade tant – för guds skull var icke ond på mig! Jag blir rädd ack, ack, hvad skall jag göra?” ”Gå lemna mig! Jag vill ej höra några smek-toner, sedan du visat dig sådan som du nu gjort Skicka in Debora!” Blenda tordes ej envisas. Men när hon gick ut, erfor hon en känsla liksom om den kalla handen redan gripit hennes hjerta. Flera timmar hade förflutit. Likt ett par uppskrämda fåglar, hvilka hvart ögonblick frukta att träffas af skyttens skott, sutto fru Emerentia och hennes dotter darrande tillsammans. Deras stumma förtviflan ökade sig för hvarje minut, som närmade dem till middagstimman, tiden för sammanträffandet med deras förolämpade värdinna. ”Jag försäkrar, barn”, sade modern helt sakta, ”att jag för gud icke begriper hur du kunde våga att säga nej – nej till syster min! Men himlen vare pris att du egde det modet, ty det måtte jag säga hade varit ett snöpligt slut på vår flyttning och våra förhoppningar, om du skulle ha trädt i brudstol med en hattstofferare!” ”Hvad än kusin Johan varit, hade jag ändå sagt nej, ty ”Alldeles det, du lilla, ty han hade ändå varit kusin Johan!” Blenda endast suckade. ”Nej, mindre än en grefve, aldrasist en baron, tar jag icke till måg
Derpå följa föreskrifter, som afse alt lätta något på de tunga reglementariska förskrifter, som nu hvila på RiksgisKont., och jag anser äfven att punkten bör vara redigerad i denna riktning, ålen jag vill icke uppehålla mig vid några specialiteter. På det man icke måtte inbilla sig att meningen vore att taga Privatbankerne eller andre enskilde inrättningar särskildt under armarne, tror jag man endast bör meddela sådana generela föreskrifter, att såväl dessa inrättningar som andra och alla enskilda personer, hvilka bjuda sådan säkerhet, som pröfvas vara fullt tillräcklig, kunde erhålla medel såsom låntagare. Huruvida man hos Fullmäktige bör söka inskärpa de grundsatser i afs:de på utlåningen som jag tagit mig friheten upstälia, derom vili jag icke yttra mig, heldst R. St:r böra hysa förtroende till sina Fullmäktige; och med afs:de på Statens väl tror jag det vara ohelsosamt att allt för mycket reglementera. Bättre vore att endast antyda, hvilket dessa Hrr äfven böra inse, alt då lån sökas vare sig af Filialoch Privatbanker eller af sådane personer eller korporationer, som önska meddela varubelåning eller kreditiver till idkare af jordbruk, bergsbruk eller fabriker, sådana lån helst böra lemnäs, under den brydsamma tid, som nu förestår för näringarne, förutsättandes likväl att fullkomlig säkerhet ställes. Efter det långa anförande jag nu haft, och då flere andra talare anmält sig, vill jag icke uppehålla R o. Ad. utan anhåller endast att Betänk, måtte till StatsUtsk. återremitteras. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Förev:de förslag ifrån StatsUtsk. anger såsom sitt syftemål den allmänna rörelsens underhjelpande, och jag är fullt öfvertygad om att det icke finnes någon, som ej till sitt fulla värde upskattar så väl vigten af detta syftemål som den goda afsigten med förslagets framställande.
Halfva beloppet af de traktamenten och reseko&tnads-er saltning ar, sorn tillkomma Rikets Stunders Revisorer, skall, enligt behörigen granskade och godkända räkningar, af Riksgälds-kontorets medel godtgöras; börande jemväl de ar/voden, Revisorerne bestämma för den i och för Riksgälds-verkets revision antagna kanslioch vaktbetjening, af Riksgälds-kontoret utbetalas. Likaledes må Revisorerne på Riksgälds-kontoret anvisa ersättning ej mindro för inköp af papper, skrifmaterialier och andra dylika utgifter för revisonens behof samt för annonser rörande Revisorernes sammanträden, än ock för de kostnader, som kunna föranledas af sådana under revisions-tiden verkställda resor, som Revisorerne vid sammankomst in pleno ansett nödvändiga. Kostnaderna för tryckningen, häflningen och utdelningen af Revisorernes berättelser, angående granskningen af Statsoch Riksgälds-verkens samt de under Kongl. Kommers-kollegium ställda fonders förvaltning, äfvensom af de förklaringar, som i anledning deraf kunna varda afgifna, böra äfven af Riksgälds-kontorets medel bestridas. § 171. Aflöningen för Justitic-ombudsmannen samt den hos honom anställda kanslioch vaktbetjening bör af Riksgälds-kontoret under sista månaden af hvarje qvartal utbetalas; skolande lönen för Justitie-ombtidsmannen, under den tid innevarande riksdags statsreglering kommer att blifva gällande, utgå med Sju tusen R:dr, eller med lika belopp som Justitie-kanslerns lön enligt sagda statsreglering utgör; hvaremot Justitie-ombudsmannen, derest han förut innehar tjenst på rikets stat, är skyldig att den dermed förenade löneinkomst frånträda, så länge han uppbär Justitie-ombudsmans-lönen. Utöfver den fastställda aflöningen eger den Justitie-ombudsman, som hädanefter tillträder detta embete och dessförinnan icke är i bufvudstaden bosatt, att såsom Hytlningshjelp uppbära från Riksgälds-kontoret Ett tusen femhundra R:dr.
Det nådiga förslaget har från antalet af de rofdjur, hvilka uppräknas i nuvarande Jagt-stadga, uteslutit bäfver, om hvilket djurslägle är upplyst, att det icke egentligen tillhör rofdjurens klass, att dess kött ätes, samt att dess skinn, äfvensom den såkallade bäfvergällen har högt värde, samt uggla, i anseende till dess ofvan anmärkta gagn för jordbruket, äfvensom alla arter af ufslägtet med undantag af berguf, hvilken äfven hufvudsakligen lärer afselts i 1808 års stadga. Deremot har det nådiga förslaget bland rofdjuren upptagit fiskljusen. Rikets Ständer hafva ansett, att ifrån den i llili. till li. Skrifvelse, N:o 188. 10 § af del Kongl, förslaget innefattade proskriptionslista böra uteslutas släglena: hiller, lekatt, glada ocb fiskljuse. Dessa djurarter förekomma till obetydligt antal och kunna derföre icke göra synnerlig skada, om äfven de förstnämnda tre slagen någon gång förgripa sig på villebrådet, i del de döda smålögel och ungar af matnyttiga djur och foglar; men då, enligt sednaste tiders noggranna iakttagelser, hillerns, lekattens och gladans mesta och hufviidsaldigaste födoämnen utgöras af sorkar, råttor, möss och amfibie!, så måste den nytta, de i allmänhet bereda, mycket öfverväga den skada, de mera tillfälligt utöfva. Till lekattens uteslutande finnes äfven en anledning deruti, att namnen “lekatt" och “vessla11 äro gemensamma för håde den mindre arten (mustela minor) och den större (mustela erminea), hvadan äfven den förre skulle blifvit utsatt för förföljelse och utrotning, ehuru han är ännu nyttigare, än den sednare; också lärer i Danmark vesslan vara upptagen bland fridlysta djur. Fiskljusen lefver uteslutande af fisk, och det synes icke vara mera skäl alt räkna honom till de skadliga rofdjuren, än till exempel .fiskmåsarne, hvilka lefva af enahanda föda och förekomma i vida större antal.