Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 137, i anledning af väckt motion, angående förändringar af 9:de och 13:de §§:ne uti Kongl. Förordningen den 5 September 1354, om hvad iakttagas bör till förekommande af kolera-farsotens införande i Riket. XV. B. 60. A. 89. •— N:o 138, i [anledning af väckt motion, angående tillägg till Kongl. Förordningen d. 5 Sept. 1854, om hvad iakttagas bör till förekommande af kolera-farsotens införande i Riket. XV. B. 60. A. 90. — N:o 139, i anledning af väckt motion, att å Post-kontoren inlösbara anvisningar på lägre penningbelopp måtte allmänheten tillhandahållas. XV. B. 122. A. 123. E. 229. Allmänna Bevillningen, angående grunderna för den blifvande och föreskriflerne för deras tillämpning. Se Bevillning. Allmänna Beväringen. Se Beväring. Allmänna Byggnader, om fördelning på vissa år af kostnader, som dertill ifrån boställen utgå. Se Lag samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 12. Allmänna Indragnings-Stalen, angående reglering af. Se Stals-UtUtskottets Utlåtanden N:ris 74 och 186. Allmänna Institutet för blinda och döfstumma, om anslag till nybyggnad dervid. V. 516. VI. R. 6. VIII. B. 157, 411, 412; 606. IX. 4. A. 5. XIII. Allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegraf-anläggniDgar: förslag ( »6 ) till fridlysningsstadga för sådane. VI. 644. Allmänna medel, om anvisande af sådane, för år 1854 lill Topografiska Corpsens arbeten, lill fortsättning af pågående fästningsbyggnader, samt till anskaffning af infanteri-gevär. Se Topografiska Corpsen. Allmänning: Lysings Härads, inom östergöthlands Län; om fördelning af densamma emellan soeknarne derinom. Se Lysings Härad.
(Jti ganska många skifteslag kän man beräkna det nämnde kostnader upgå till cirka 1,500 R:dr r:mt på hemmanet, och då dertill lägges de utgående ersättningarne för odling m. m., så blir det ofta ganska svårt för en hemmansägare att genast utbetala dessa penningar, hvarföre äfven exempel ej saknas, det hemmansägare, hvilken ej haft, som man säger, rygg att bära kostnaderne för skiftet, nödgats sälja hemmanet och gå ifrån sin fäderne ärfda jord. Väl ser man äfven någon gång i andra fall, att den enskildtes väl måste upoffras för det allmännas bästa, men kan sådant undvikas, tror jag skäl vara att äfven göra det. Genom att Staten utbetalte Landtmätms arfvode vid skiften, finge äfven jordägarne den säkerheten, att veta sig ej, få betala mera än hvad taxan å landtmäteriarfvoden tillerkänner Dandtmätm, hvilket nu, ty värr, ganska ofta sker, fihl* Utdrag' af alla årfvodesräkhingar för laga skiften inom de sista fern årén och af utflyltningskostnäderna vid skiften inöm hämhde år, som finnas vid K, GéfleralLahdtihät.Kont., så utgöra de förre: för år 1851 för år 1852 . j j b:ko R:dr 202,788: 257,695: 308,191: 322,838: 312,596: för år 1853 för år 1854 och för år 1855 Summa för fem år b:ko R:dr 1,404,108: Samma för farn år b;ko Ridt1 1,338,664: siller ti 1 Isammains för fem år 2,742,772 Hidr bibo, och således årl. per medium 248,554 Ridr biko.
Ty just i er-, Jsäiinandel af det ifrågavarande straffets mim* Den 23 October e. tn. 34g dre lämplighet» och oförmågan att utfinna något lämpligare, ligger ett bevis, att förbrytelsen är af den natur, att intet lämpligt straff för densamma finnes. Den förbrytare, som icke skyr att begå brott, hvilkas i Lagen utsatta påföljd han känner, lärer icke afhålla sig från försöket, att bereda sig tillfälle till flyckt och nya brott genom ett straff af högst 14 dagars fängelse vid vatten och bröd; och jag finner således ingen anledning att bifalla Utskottets Utlåtande, äfven med den modification man nu här framstält. Herr Ribbing: Då troligen hvar och en förblifver vid sina grundsattser, är det visserligen fåfängt, att i detta afseende ytterligare söka inverka på öfvertygelsen; jag har derföre också anmält mig endast för att i anledning af Herr Grefve LöVvenhjelms anmärkning mot de i Utskottets förslag förekommande ordent efter omständigheterne, upplysa att dessa ord endast åsyfta en qvalification af större eller mindre dagantal i straffet, allt efter som domaren pröfvar fångens uppsåt med den falska bekännelsen. Jag medger visserligen, att det bestämdare stålt: i nion af fångens mer eller mindre visade arghet, eller något dylikt; men talesättet: efter omständigheterné, är ett i juridisk stil ganska vanligt uttryck, och hör således icke kunna hindra bifall till Lagförslaget. 35o Den 23 Octo ber e. ni. Friherre Åkerhjelm, Guslaf Fredrik:
Ilan aldrig lemnat ur sigte; ej en gång då, när Ilan till förmån för ilans Majit Konungen af Dannemark afstod ifrån alla Sina anspråk för ersättning för de Svenska Skepp och Laddningar, soln blifvit uppbragte af Danske Kapare, och derigenom grundläde Medborgares anspråk på Ersättning af Staten för föröfvade våldsamma och mot Folkrätten stridande Uppbriiigningar, och Condemnationer, Med lugn och förtröstan hafva de lidande Medborgare sett Kongl. Majit öfverlemna till sitt Stats-Utskolt; Deras af A - 4:deSami. 5 Band. 13 178 Sa t t s -U t sk o 11 e ts B e t ä n k a n d e ii. erl särskildt Committé nu prÖfvade fördrings-anspråk, och då det utgör en hland Coiistitutioneile Staters största förmon, att se målen beredde af dem som ega Nationens odelade förtroende; Sä förvänta sig afven desse olyckelige (hvaraf de fleste blifvit frän oberoende bragte uti fattigdom) att det Högloft, Stats-Utskottet, med behjertande af deras kännbara förluster* antaga första Alternativet, och i stöd deraf låta uppsätta det till Riksens Högloft Ständers afgående Betänkande; och det så mycket mer, som det ej är utan exempel att Staten erkänt och ersatt dylika förluster, äfven då, tiar inga opåräknade och från prisdömde Varor sig härledande tillgångar, dertill lemnat Fonder.’* Öfverste - Lieutenant Hjerta, "Jag anser för min skyldighet, att då jag genom en Ämbetsresa hindrades deltaga x Utskottets Beslut, och icke kan i detsamma fullkomligt instämma, afgifva min Reservation, Jag inser fullkomligen vigten af de anledningar Plufaliteten haft, att afstj^rka ersättning för de förluster Handlande lidit under Krigstillfälligheter, hvari Riket icke haft Väsentlig del' Men jag tror, alt man med uppmärksamhet bor behandla, det vigtiga inkastet, som af hvarje Medborgare bör och kali göras!
G Sami. / Afd. 20 Uäfl. 3 18 Banko-Vhkollets Memorial, .Y:o Si. motsvarande det arfvode, de hvardera vid de ärliga revisionerna, i och för uppassning hos Kevisorerne, åtnjutit, och hvilket arfvode af dem blifvit såsom väsendtlig biförtjenst påräknadt. Ehuru någon egentlig uppassning hos Utskottet icke tillhör Banko-diskontverkets vaktmästare, hafva de likväl, under revisionen af Diskont-verkets räkenskaper, fått i sä måtto vidkännas ökadt, besvär, som deras biträde varit nödigt vitl inbäring och afliemtning af böcker och verifikationer, hvilka dagligen varit behöflig» uti Banko-diskonten; vid hvilket förhållande,' och då Banko-diskontens vaktmästare, vid nästförutgångna 3:ne Riksdagar, för lika beskaffadt besvär, blifvit tillagde en gratifikation af 40 R:dr, Utskottet finnér sig böra hos Rikets Ständer tillstyrka. att enahanda belopp, eller 40 R:dr Banko, tua, såsom gratifikation, från Banko-diskont-verkets omkostnads-räkning få utgifvas till lika fördelning emellan Verkets 6 vaktmästare. Stockholm den 15 Augusti 1854. Jordbrukare utom Bonde-Ståndet B e r g s b utom Bonde-Ståndet •u cs-Idkare i liom Bonde-Ståndet Fabtuks-Idkare 1 Handlande Handtverkare 11 usegare Summa Stockholms stad . _ 39 86, 100 — 326 991,100 — 27 51,700 — 9 19,000 — ' 401 1,147,900 — I):o län . St. Jönköpings Malmöhus Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Sept. 18S.5, kl. 12 midd.
För detta ändamål borde således redactionen blifva såsom Hr v. Hartmansdorff och Frih. v. Schulzenheim föreslagit, ty då kan den antagas, äfven om det andra förslaget faller; men jag skulle härtill sjelf vilja tillägga en annan anmärkning emot CJtskrs redaction. Det står nemi. mot slutet af §:n: bö ra n d e de dock, före beslutens fattande, afträda. Då besluten fattas punktvis, synes det icke vara af nöden, att Statsrådets ledamöter för hvarje gång afträda, och jag skulle derföre tro det vara tillräckligt, om man blott säger: ägande de dock ej alt i besluten deltaga. Jag får för öfrigt upplysa, att denna anmärkning äfven blifvit gjord i BorgareSt., och att, så vidt jag kunnat fatta, Utskrs mening härmed instämt, ehuru ordalagen blifvit mindre väl valda. Hr von Troil, Emil: Jag hör till dem, som tro det icke vara någon obetydlig rättelse i vår felaktiga Representation, om Statsrådets ledamöter få inträde i RiksSt:ns plena ; men om något härmed skall vinnas, måste rättigheten ej inskränkas, på sätt Utsk. föreslagit, till att meddela upplysningar i de mål, som tillhöra Statsrådsledamotens eget departement, ty då han ej kan vara på mera än ett ställe, skulle förhållandet härigenom blifva ungefär detsamma som nu, då Statsråden merendels äro ledamöter af Riddarhuset. Jag önskade således, att tillträde måtte lemnäs Statsrådets samtliga ledamöter i alla Stånd; men deremot anser jag då oformligt, att de med säte och stämma äro medlemmar af ett utaf dem, hvadan jag tror, att de böra upphöra att rösta i något. Den förlust för Regeringen, som jag här yrkar, är ganska obetydlig; ty de åtta till nio röster, som Regeringen skulle förlora här på Riddarhuset, äro af föga vigt emot den betydliga vinsten att genom sina egna organer kunna leda de andra RiksSt:ns öfverläggningar. Hvad beträffar Frih.
Jag tror visserligen, lika med Frihtn, att det låter beräkna sig hvad som kan tillverkas med en .sådan mindre panna under deri tid, för hvilken lion till bränning blifvit anmäld; men jag tror, att om man antager samma beräkningsgrund för de små, sorn för de stora pannorna, så tvingar man ägarne af de förra in på en väg, som man visserligen icke lärer önska att de skola beträda, ty de skola då söka att täfla med de större verken och tvingas, som sagdt är, in på en för dem äfventyrlig bana. Jag tror ej heller, att det skulle leda till någon väsendtlig förlust för de stora verken, 0111 lindring i beskattningen för de mindre medgåfves, då productionen af ett litet verk i alla fall lemnar föga eller intet till afsalu, sedan det egna behofvet blifvit fyldt. Men jag vill sjelf göra en nedsättning i milt förslag, eller att förmånen beviljas 18 kannors enkel panna i stället för s5 kannors panna; och då lärer ingen farlig täflan kunna uppstå, utan bör denna tillverkning anses som en verklig husslöjd, lika med brygd och brödbakning, ty äfven detta Den aj J u n i f. m. 4*: är ju en tillverkning, sorn beskattas, så snai t elen ciri Ives till afsalu, men lemnäs lii för skatt, så snart den endast skötes för eget behof. Brännvinsbränning med så liten panna sorn 18 kannors, anser jag derföre kunna oell böra fritt tillåtas, lika väl sorn brygd oell brödbakning. Med den siste talaren, hvilken jag lackar för hans fullständiga och frisinnade yttrande i denna fråga, instämmer jag i allt, och anser att han densamma utvecklat med ocedrrsäglig klarhet och sanning; men jag anhåller blott att i en enda punkt lå skilja mig från honom, den nemi. rör:de bränn vmslijrbud.
Vi vända oss till hans tragedi Dagvard Frey. Det uppseende Dagvard Frey vid sitt framträdande uppväckte var ovanligt stort och för Bäckström smickrande. Man sade » att han med detta arbete stält sig i första ledet af svenska diktare för scenen. Man försäkrade, att Dagvard Frey är ett äkta konstverk, högt syftande, skickligt kombineradt, med en diktion af sällspord skönhet. Och publiken applåderade qväll efter qväll de blodiga scenerna, det klingande språket. Men uthärdar också Dagvard Frey profvet af en lugn granskning, som icke bestickes af nyhetens retning, icke bländas af scenens och skådespelare konstens sinligt friska bilder? Det är sagdt, att en dramatisk dikt, som icke kan uppföras på scenen, icke heller är något verkligt drama. Mycket sant. Men en dramatisk dikt, som icke låter sig med framgång läsas, är alls icke en dikt, som det är något bevändt med. Detta påstående är likaså sant. Består Dagvard Frey äfven motprofvet att uppföras omedelbart på själens scen, der fantasien är direktör, tanken regissör och idealerna sitta som åskådare? Ett svar på denna fråga, är icke utan sin vigt. Ty det kan icke vara likgiltigt, om en tid, ett folk omfattar som mästerstycken verk, hvilka ega blott det yttre skenet af äkta konstnärsskap och skönhet.Liksom vetenskapsmannen, måste konstnären vidga lifvets horisont, upplyfta, förklara. Ett större konstverk, t. ex. ett drama, ett sorgespel, bör kunna i betydelse ställas vid sidan af en större vetenskaplig upptäckt. Vetenskapsmannen skall gifva oss lifvets sanning. Konstnären skall uppenbara lifvets stora harmoni. Enligt vår mening, kan Dagvard Frey icke uthärda en objektiv kritik. Edvard Bäckströms gamla vänner skola kanske i förväg invända: » De estetiska grundsatserna, de konstförståndiga reglerna i all ära, men en författare kan fela emot dem och likväl skapa ett verk, fullt af poetisk ingifvelse och skönhet Hans arbete kan, trots stora fel, dock ega hufvud-saken, vara s&amp; lifskraftigt och storslaget, att det eger hela den höga betydelsen af en ny eröfring i bildningens verld. » Sant, mycket sant! Denna uppfattning är v&amp;r egen.
FriherreKossnkiLne, 8ckerin§, trodde, at man ej ffulle behöfwa befara, at icke Bänkmännen til LleÄors-wal ffulle infinna sig, emedan detta - Den 6 Maks. S05 ta ival skedde wid Riksdagens början. RiddarhusUtstottet hade wid sic Förslag följt gammal xrsxis och 1762 ärs Riddarhus-Ordning. 24. §. Bifölls. 25. §. Herr Rothlieb anförde til krotocollet följande: Deraf Riddarhus-Utffottetframställa Forsing/ ar Ordföranden i Utskotten stola wäljas, synes wäl wid första påseendet innefatta oskattbara fördelar för framtida Riksdags-öfwerläggningar; men om man närmare granstar saken, torde man sinna dessa fördelar wara mera stenbara än werkliga. För min del wagar jag tro detta nya sätt ar wäija Ordförande / hwars förmanliga eller stadliga följder, man endast genom erfarenheten fullkomligt kan lära, känna, icke sä twärt bör uttränga det, som i Arhundraden warit brukadt, och mig wemrligen aldrig medfört nagra betydliga vlägenheter. At Utstötts-Ledamöterne sins emellan stola wälin Ordförande, anser jag för det minst lämpeliga och medförande de flesta olägenheter. Uti de Utstött der Ridderstapet och Adeln endast har 6 Ledamöter, kan ju lätteligen den händelsen inträffa, at blott 2, g eller 4 Ledamöter äro tilstädes och de öfrige för längre rid franwarande. Om et wal af Ordförande da skulle förefalla, sa blef ju detta wal högst oformligt? Dessutom sinner jag intet stäk, hwarföre man stal satta större förtroende til Utstötts-Ledamöterne, än til LleQorcrns, hwilka 206 Den 6 Mars. böra kunna sa wäija/ aken skicklig person blir Ordförande. De wäljande kunna ock stanna i paria vota: Huru stall da clecision erhallas? Det skulle medföra mycken tidsutdrägt, och blifwa högst obehagligt för Ståndet, at wid et dylikt tilfälle gifwa stecision.
Den listige ränksmidaren Pecklin h ar något i sinnet under hans inställsamhet ligger någon hemlig plan fö rbo rgad skulle han ha någon aning om mina bemödanden att åstadkomma en statskupp? J ag måste ha reda på den saken, och om så är... FJORTONDE SCENEN. EN KAMMARHERRE. Sedan HORN. Sist en KAMMARTJENARE. GUSTAF. Öfverståthållaren Baron Rudbeck anhåller att genast blifva insläppt. G u s t a f ( förvånad ). Rudbeck! han är då återkommen s äg honom... H o r n ( störtar in från venster , med ett bref i handen. ) Ett ögonblick , Ers Majestät G u s t a f . Hvad vill ni? 41 H o r n . En kurir från Prins Carl är anländ ifrån Skåne. Se här ett heml igt bref till Ers Majes tät, som var insyddt i kurirens ridsadel . G u s t a f . Gif hit! ( Läser för sig ) »Revolution i Christians tad har u tbrusti t Staden h ar förklarat sig emo t Rådet och Ständerna. Carl h ar sammandragit trupperna i provinsen, han marscherar till Christianstad för att förena sig med Hellichius. H o r n . Men Rudbeck kommer derifrån, han har nyss varit uppe i Rådet, man misstänk er Ers Majestät att ha sin hand med i allt detta. G u s t a f . Ah! Rudbeck kommer då för att utforska mig . ( Till kammarherren ) Vänta ett ög onblick. ( Till Horn ) Hv ad skall jag göra? om jag i det här ögonblicket skiftar färg, om mina anletsdrag förråda den minsta rörelse, är allt förloradt... Ah j ag vet! jag vill maskera mig. ( Öppnar dörrn till höger ) Jean! min puderkappa! ( Drar fram en stol till toaletten ) J ag måste g enas t göra min toilett. Gif hit! ( Rycker puder vippan ur kammartjenarens hand och för den hastigt öfver hår och ansigte , kastar sig der efter tillbaka på sto len , med armarna i kors .) Så der j a!
Men hörom ett sammandrag af poemet! Han börjar med att hänvisa på Kristoffer Gyllenstjernas och fröken Oxenstjernas vigsel, der han redan sjungit. »Här kommer jag igen, som förr har varit framme, Och vill i denna qväll fullfölja giljeglamme', Som jag begynte sist.» Då hade han, naturligtvis i samma satiriska tonart, blott gjort förberedelser och måst stanna vid de giljareqval, som heta svartsjuka; nu brister honom tid ej mera, och han ämnar utföra sitt ämne. Kommer så en målning af den svartsjuke: »Hans vantro är så stor, Att han för boleri förtänker jungfruns bror. Leksystern sjelf kan ej väl undfly hans misstankar. Stol, bänkar, säng och bord, allt hvad när' henne vankar, Ja, hennes kläder med samt allt hvad hon kan nå, Det kastar han misslynt sin' afundsögon på. Är inte han ragal'n14, som plågas af svartsot15? Sedan visar han, huru den stackars friaren måste upphöja sin kärastes behag till skyarna, både dem som finnas och icke finnas, och göra detta med modets sirligaste fraseologi: »Allt fägrings ros måst' han väl kunna på sin nagel Och kalla hennes hår, som sträft lik märretagel, Guldtrådar, silkeslent och Astrilds-vidjor. Se'n Måst' alla stjernors ljus och gyllne solens sken Förmörkas liksom moln för hennes ögons strålar, Fast hon droppögon har liksom två dalkarlsskålar. På hennes kinder måst' båd' ros och liljor gro, Fast kindbenen se ut liksom en skållad so. Måst' ej korall, rubin och skarlaksfärgen blekna Mot hennes läppars färg, lik' ålskinn? Hvem kan räkna Allt tokot giljeqval? Dernäst omtalas giljarens omak att visa sig för sin älskarinna i ett så fördelaktigt yttre som möjligt. »Att haga16 jungfrun väl, måst' han ha giljekläder:
Hvad åter angår tiden, för hvilken konventioner böra upprättas, så äro möjligen 50 år nog mycket; men då det tillkommer församlingarna, att föreslå den tid de kunna finna tjenlig, och 25 år, som utgör det föreslagna minimum af lid, icke kan anses vara en tidpunkt, hvarunder förhållanderne troligtvis kunna särdeles förändras, hyser jag den önskan och det hopp, att jemväl i detta hänseende Utslus betänk, måtte röna Ståndets bifall. Beträffande åter Frih. Jakob Cederströms yttrande i fråga om det mera eller mindre grundlagsenliga uti Ulsk:s förfarande, så vill jag lika litet i detta som i andra fall, när frågan är om grundlagstolkning, med Frilen inlåta mig i någon strid, emedan erfarenheten visat, att vi icke förmå alt rubba hvarandras öfvertygelse. Mig åtminstone har det varit klart, att grundlagen intet hinder lägger för det gjorda förslaget. Pä grund af hvad jag ofvan haft äran anföra, tillstyrkes vördsammast bifall å betänk, sådant det nu är. Hr von Hohenhausen: Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff derutinnan, att ordet ”ovilkorligen” bör utgå icke af det skäl, att konventioners uppgörande inom städerne är mindre behöflig! än på landet, emedan jag är öfvertygad om motsatsen, utan derföre, att saken är alldeles ny och om än såsom Frih. Cederström, Cl. R. påstått, förslaget skulle blifva något vattenaktigt är det likväl bättre, att hafva förslaget klart. Erfarenheten har visat, alt genom de pä landet uppgjorda konventionerna, någon orätt icke blifvit tillfogad församlingen eller dess pastor. Men då några konventioner inom städerne icke varit träffade, och saken genom sin nyhet, medför mångå svårigheter tror jag icke att man bör gå våldsamt tillväga med dess införande. Jag är fullt öfvertygad derom, att såväl preslerskapet som stadsboerne inse billigheten af konventioner, men vid deras ingående möta flera svårigheter, hvilka först mäste undanrödjas, och hvartill åter fordras en längre tid än den, som kan vinnas vid nu först blifvande ledigheter inom sladspreslerskapet. Jag anhåller att ordet ”ovilkorligen” måtte utgå. Hr Printzensköld:
Utskottets förslag att för artikeln Fläsk, liksom för de flesta öfriga lefnadsFläsk. förnödenheter och landtmannaprodukter, fortfarande bibehålla nu gällande tullfrihet, har blifvit af Hidderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Ståndm bifallet, hvaremot Bonde-Ståndet för denna vara bestämt en införselstull af 3 öre per skålpund. Utskottet inbjuder Bonde-Ståndet att, med frånträdande af detta sitt beslut, förena sig med de öfriga Stånden, och föreslår, för motsatt fall, följande omröstning: l:o. Den, som bifalley Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att Fläsk skall vara vid införsel tullfritt, röstar Ja; Bih. till It. St. Prot. Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, Fläsk att vid införsel draga en tull af 3 öre per Skålpund. Hudar och _ För artikeln Hudar och Skinn, oberedda, våtsaltade och andra slag, hade Skinn. Utskottet föreslagit fortfarande af den nu gällande tullfriheten vid införsel. Detta förslag har blifvit af liidderslcapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden godkändt, hvaremot Bonde-Ståndet åsatt den ifrågavarande artikeln en införselstull af 50 öre per Centner. Derest tionde-Ståndet vidblifver detta sitt skiljaktiga beslut, lärer följande omröstning böra anställas: z:o. Den som vill, att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, Hudar och Skinn, oberedda, våtsaltade och andra slag, skola vara vid införsel tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, ifrågavarande artikel att beläggas med en införselstull af 50 öre per Centner. Humle. Bidderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden hafva gillat Ut skottets förslag om fortfarande tullfrihet för Humle, men Bonde-Stånclet har derför bestämt en införselstull af 1 R:dr 50 öre per Centner.
Dessutom åligger det genom denna § församlingsboerne, att, i stället för att sjelfve förrätta allmänna arbeten, såsom t. ex. kyrkobyggnad, på sätt och viss betala derföre, nemi. att underhålla den pliktfällde med kost. I allmänhet reserverar jag mig mot all lagstiftning, som kan meddela åt en communal-auctoritet för vidsträckt makt i afseende på beskattning 29 §:n innehåller: ’'Medlem af sockennämnden, som, utan lagligt förfall, uteblifver från nämndens sammanträde, erlägge för hvar gång en af nämnden vid hvarje års början fastställd plikt till fattigvårdens cassa.” —Det vöre väl, i enlighet med conseqvensen af den antagna principen, alt sockenstämman är den lagstiftande och sockennämnden den verkställande makten i det lilla samfundet, mest öfverensstämmande, att en sådan plikt till sitt belopp bestämdes af sockenstämman och icke af nämnden. Dessa anmurkn:r anhåller jag må åtfölja återremissep. Hr Hjerta, Lars: Jag börjar med att utbedja mig få instämma med Gr. Frölich i hans anmärka, i afseende på Den 29 Augusti f. m. 447 sjelfva definitionen å communal-styrelse; men deremot är jag icke af lika tankeined Hr Grefven i afseende på onyttan af ifrågavar. betänk., emedan jag tror att primär-församlingär äro i oell för sig sjelfva ett sa v ig t ig t element af samhället, att de väl förtjena att man noga bestämmer de rättsförhållanden, sorn för dem skola komma i fråga.