Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva icke, som Herr Riben anfört, yrkat, att Subaltern-Oflicerarne sjelfve skulle bruka sina Boställen, ehuru meningen tilläfventyrs icke blifvit nog tydligt uttryckt. Detta har lika litet nu varit Utskottens afsigt, som det varit förhållandet före i8o5. När Konung Carl XI:te inrättade det Indelningsverk, som, ehuru medförande stora olägenheter, likväl utgör föremålet för hvarje Svensks tacksamhet och IOO Den 6 November f. >n. hvarje Utlännings beundran, lärer ändamålet ej ensamt hafva varit att debarassera Staten från bördan af Arméen^ underhåll. Jag tror att ett högre ändamål dervid varit afsedt; det nemligen, att närmare med fosterjorden förena dess försvarare. Om detta var en af de åsigter, enligt hvilka denna inrättning grundlädes, och kanske.en af de liufvudsakiigaste, här man förmodat, att samma förhållande skulle medföra enahanda verkan på Befälet, som pär* Soldaten. Jag har såsom Officerare vid indeldt Regemente icke sjelf brukat mitt Boställe; och jag har sett Son efter Far, oaktadt ombyte af Indelningshafvare, fortfara med arrendet af ett och samma Boställe. Jag är visserligen icke af den tanka, att det är nyttigt, att yngre Befälet alltför tidigt gifter sig, och sätter sig ner på Boställen; men ungkarlshushållningen är dock ännu mera skadlig. Det utgjorde, innan i8o5 års Författning utkom, mången Officerares tillflygt, att kunna med sin Arrendator betinga sig underhåll å Bostället för sig sjelf och en häst. Vid det förhållande, som nu äger rum, måste åter hvarje Officerare vara omtänkt att sjelf skaffa sig en hostad, och må hända äro de mest tillgängliga på Gästgifvarégårdar. Från denna synpunkt har jag betraktat saken.
Om, emot förmodan, Waxholms fästning icke skulle motsvara sin bestämmelse, att försvara inloppet till Stockholm, skulle häruti igenfinnas ett ytterligare stöd för hvad som utgjort hufvudmomentet i min motion, nemi. sjelfva Stockholms befästande. Då för öfrigt inga andra anmärkmr nu äro att besvara, och då jag har hört åtskilliga talare anmäla sig, har jag för det närvide intet vidare att tillägga. Gr. Frölich i Jag får betyga Frih. Sprengtporten min tacksamhet derför, att han fattat mitt yttrande så, att jag icke ämnade allt för mycket utbreda mig eller anställa forskning efter motiverna till motionen om utgifvande af en så stor summa till befästningar. Orsaken hvarför jag i detta fall också endast tillät mig att antyda hvad jag trodde vara en af de konstitutionella principerna, var den, att jag ända tills nu sväfvat i okunnighet om huruvida K. M. i Sin Propos. yttrat någonting om den länge i våra tidningar framhafda frågan om Stockholms befästning. Jag hade erhållit ett löfte att få denna Propos. i mina händer i dag, men då det skulle upfyllas, hade den ännu icke ankommit. Tacksam emellertid för uplysningen, ger den mig anledin att på ett annat sätt vända mig mot den stora frågan om fosterlandets försvar mot vår östra granne. Jag har nu tillika fått höra att ett af motiverna för Frihin att intressera sig för Waxholms fästnings fullbordande var det, att ett förslag dertill fanns redan färdigt. Detta visste äfven jag, men trodde icke att FortifikationsCorpsens derpå nedlagde möda, skulle väga så mycket i vågskålen. Detta Den 26 November f. m. 353 Detta argument, mine Hrr, föranleder mig till att ännu mera frimodigt yttra mig om saken, då den vittnar om sättet huru det går till med behandlingen på högre ort af de förslager, som för lagstiftningen framläggas, vare sig direkte af K. M., eller, såsom nu, indirekte af enskilda utmärkte representanter.
I c k e underligt då att h o n räknade det som en särskild glädjeo c h högtidsdag, när Praktiska hushållsskolan 1870 k o m m i t till stånd o c h kunde öppnas i sin första anspråkslösa lokal vid Kaptensgatan m e d plats för sex elever. M e d aldrig minskadt intresse följde h o n sedan alltjämt arbetets utveckling, o c h när det hände, att skolan tid efter annan firade bröllop åt n å g o n af sina forna elever, f ö r s u m m a d e hon e j, så vidt det var henne möjligt, att vara närvarande. D å var det o c k alltid b o n, som till den unga bruden lämnade den bibel, i hvilken h o n m e d egen hand skrifvit hennes namn j ä m t e ett bibelspråk till ljus på vägen. Under flere år var det o c k plägsed att de af styrelsens medlemmar, som kunde det, d e l t o g o i den fest, hvilken tidigt på eftermiddagen hvarje julafton firades i skolan. O c h då var det rörande att se, med hvilken hjärtlig glädje hon, som intagit en så framstående plats i hofvets salar, kunde deltaga i de fattiga flickornas glädje. När man efter ännu några år lyckades åstadkomma den s. k. Lilla hushållsskolan vid Sundbyberg, i hvilken minderåriga flickor uppfostras till barnjungfrur, signade grefvinnan Posse äfven denna samma varma o c h verksamma deltagande, hvilket h o n bibehöll in i det sista, i det h o n uttalade en önskan, att de vänner, som ville l ä g g a en krans på hennes bår, hellre måtte gifva värdet däraf åt Lilla hushållsskolan vid S u n d b y b e r g. I missionsarbetet f ö r Lappland, f ö r vara sjömän, f ö r Fjellstedtska skolan o c h mångfaldiga andra företag i filantropiskt syfte var grefvinnan Posse en eftersökt o c h nitisk deltagarinna. Hennes klara blick, säger den redan citerade minnestecknaren, » hennes varma o c h mångsidiga, intresse f ö r allt, som kunde bidraga till lindrande af likars n ö d, gaf henne snart syn på hvad som i hvarje fall borde göras.
Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i införselstarifen utsatta tull, må han, sedan skepparen, till upplysning om förhållandet, afgifvit sjöförklaring, äska laga besigtning ä godset, hvilken då skall af Magistratsperson, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas i närvaro af vederbörande Tullkammareföreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af Kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera; börande ock, derest godset är mot sjöskada försäkradt, assuradörernes ombud, om sådant i orten finnes att tillgå, genom Magistratens försorg bevisligen kallas till besigtningsförrättningen, likväl utan att denna genom ombudets frånvaro må uppehållas. Befinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest, fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammareföreståndaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentet, som icke edsvurne besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren försäljer sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion i behörig ordning hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt för» säljes, införselstullen för det, soro enligt tarifen förtullas efter Värde, beräknas efter fastställd tullprocent å auktionspriset samt för annat gods emöt tarifbestämmelsen minskas i samma mån, som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas.
I anledning häraf har Bevillnings-Utskottet ansett sig vid hvarje riksdag böra genomgå författningarne icke allenast om allmänna bevillningen, utan ock om tullafgifterna, stämpelpappers-afgiften, bränvinsbrännings-afgiften m, m., äfven om icke någon motion om ändringar derutinnan blifvit väckt. Följden häraf är, att vid hvarje riksdag ånyo bringas under handläggning så väl grunderna för berörde afgifter och bevillningar, som alla dithörande detalj-frågor jemte alla deras utgreuingar, och att de vidlyftiga diskussioner, till hvilka allt detta föranleder först uti Utskottet, derefter i stånden, sedan åter i Utskottet och derefter ånyo i stånden, stundom till och med i flera än två omgångar, samt slutligen icke sällan i förstärkt Utskott, ofta nog angående temmeligen obetydliga omständigheter, förorsaka dryg tidspillan utan egentlig vinst. Detta kunde dock undvikas genom noggrannare bestämning af Bevillnings-Utskottets åligganden och någon inskränkning af dess förslagsrätt. Då hvarken af riksdagsmän förslag till ändring i grunderna för bevillningen blifvit väckta, eller Utskottet, för sin del, finner rättvist, billigt eller nyttigt, att i afseende å dem föreslå någon sådan, synes ingen anledning vara för handen att angående dem för hvarje riksdag ingå uti en så omständlig granskning, som nu sker, och framkalla det myckna arbete, som i följd deraf måste uppkomma. Serskildt, hvad tullafgifterna angår, uppstår genom det nu iakttagna förfarandet den på den allmänna rörelsen menligt verkande följden, att, då dessa afgifter sålunda nödvändigt äro utsatte för möjligheten af täta förändringar, den säkerhet och stadga, som för kommerciella företag äro af så stor vigt, icke kan påräknas. Konstitutions-Utskottets Memorial, iV:o 16.
Lag samma vare för den, som i endera af ofvannämnda tjenstennihs ställe förordnad är att vid Taxer:s-comite' biträda. § 163. fr. § 127 Bevts-förordu. För de fall, der böter med anledn. af föreskrifterna uti § 12g, Art. X förekomma, tillämpas allt efter förhållandena hvad §§ 156, i5g, Art. X stadga. § 164. fr. § 126 Bev:s-förordn. Ej må under påstående taxering i städerna någon taxeringsman , utan lagligt förfall , från denna förrättning uteblifva, och, i händelse af ett sådant förfall, bör det i så god tid hos comiteens ordför. tillkännagifvas, att suppleant i stället kan tillkallas. Den härutinnan annorlunda sig förhåller, plikte hvarje gång 2 r:dr till stadens fattigcassa. § iG5. fr. § i3y Bev:s-förordn. Underlåter magistrat eller häradsskrifvare att, inom den tid, som i 5 138, Art. X är föreskrifven, insända Taxer:scomite'ernas protocoil, handlingar ,och längder m. rn., bote 1 r:dr för hvarje dag dermed längre dröjes, och tillfälle denna bot läns-lazarettet, och för Stockholm, någon fattigförsörjning efter Öfver-ståthällarens disposition. § 166. Den som till ledamot af Pröfnts-comite', genom allmän kungörelse, kallad är, men utan laga förfall derifrån uteblifver, bote 6 r:dr 32 sk. till tväskiftes emellan fattigcassan i den församling, hvarest den uteblifvande är skattskrifven , samt prot:s-föranden uti Pröfnts-comiteen. § 167.
Hvad åter angår det i 5:te punkten anmärkta ordet Reserv-Fond, får Utskottet endast nämna, alt, då dess Utlåtande den 16 Februarii afgafs, den irring i afseende på Högvördiga Preste-Ståndets fattade beslut om Låne-Fondernas fördelning ännu icke hade blifvit upptäckt, hvarom, uti serskildt Memorial N:o 120^ af den 18 Februarii, hos Rikets Ständer anmäldes; och då ordet Reserv-Fond alltså endast under den origtiga förutsättning, att båda Fonderna skulle komma att sammanslås, inflöt uti den ifrågavarande 5:te punkten, hemställer Utskottet vördsamt att, med Rikets Ständers begifvande, föreskriften härom må, medelst uteslutande af orden Pieserv - Fond eller annan, intagas i Banco-Reglementet sålunda : Skulle någon gång beloppet af de summor, som, i följd af Låne-medels återfordrande, skola utbetalas, öfverstiga den tillgång, som utaf LåneFondens Gassa-behållning dertill kan lemnäs, etc. etc. Ankom till Exp.-Utsk. den 5 Mars i83o. Ullå ta nde öfver anmärkningar från Häglof. Ridderskapet och Adeln, samt i anledning af de öfriga RiksStåndens beslut, vid Utskottets Memorial, N:o ii3, angående ersättning för den förlust, som kommer att drabba de i Banco-Reglementet af år i8s3 (jpag. 48) uppräknade åtskilliga Academier, Collegier och allmänna Inrättningar, genom bestämmande af i28 sk. pris för det Silfvermynt, sorn i utbyte emot Banco-Sedlar deni tillhandahålles.
Län, med hvilka flere Ledamöter sig. förenat, närmare utvecklade, och ansetts hufvudsakligen bestå deri, dels att en gäldbunden hemmans-egare betoges möjligheten att betala sina skulder, äfvensom att verkställa uppodlingar och förbättringar å dess hemman, lill hvilka tvänne ändamåls vinnande förpanlningarne ©tvifvelaktigt måste bidraga, dels att med rättvisa och billighet icke vore förenligt att vägra en mängd arbetsföra personer, sorn ej födas till arfvingar af jord, att, etter en längre tjenstetid bos andra, få bereda sig oberoende, samt en fristad för den annalkande ålderdomen, dels slutligen att, i händelse af 5 Lag* och Oecon. Utsh.
Dessutom sörswinner denna betänkekighet för alla dem, som kunna debiteras efter Matim!- Tabellen. Nödwändigt blifwcr dock wisserligcn, att Taxcringsmänncn i Bewillnings-Förordningcn crindras, det minsta afgiftcrnc fdr sädane Personer, hwilkas Minimi-Skatt är projcet.rad i flere Classer, icke fä anwändas för andra än dem, som arv i wcrkclig usel belägenhet, och knappast hofwa mera än namnet af den Class, hwartill de blifwit räknade; hwarfbre ock Utskottet gemenligen utsatt minsta afgiften gansta läg i jämnfkrclse med dernäst högre, säsom träffande sädane Handlande, Fabrissueurer, Handwerkare m. fl., hwilka wäl hofwa liten Rörelse, men dock ännu hertvid sinna sin bergning. Under Utskottets sammanträden, hafwa dessutom wisser andra omständigheter rörande Beskattningen till Lfwerwägande förekommit; och dä Utskottet anser sig skyldigt att nu tillika öfwer dea: sitt utlätande meddela , jämte de stät, som till de widtagne Bestulen föranledt, fär Utskottet i första rummet nämna den frägan, huruwida nägon scrstild afgift hädanefter borde betalas för de i förra Bewillnings - Förordningen upräknade öfwcrflöds-artiklar.
Finnes den på nyssberörde sätt utrönta tillgäng i någondera fastigheten, öfverstiga hvad, efter stadgad fördelningsgrund, utaf gemensamma inteckningen på samma f astighet belöper; gånge öfverskoltet till den borgenär, som i samma fastighet har Lag-U: skottets 1/thh/iiu’t N:o 167, liktidig eller senare obetald inteckning. Finnes ej sådan inteckning , eller lemnar den ytterligare öfverskott, och är fastigheten uti sådan agares hand, hvilken sjelf gjort skulden eller densamma sig iklädt; tage dä, så vidt annans, rätt dertill föranleder, den gemensamma inteckningen sin betalning af berörde öfverskott, och varde alltså, i nion deraf, den öfriga fastighetens deltagande i gemensamma gulden minskad t. f morn. lika sned 5 moni. i förra Betänkandet. Slutligen, och i likhet med hvad vid sistlidne Riksdag skedde i afseende på föreslagna ändringar i Concurs-Lagen, hemställer Utskottet, om icke den skrifvelse, Rikets Ständer torde komma att i förestående ämnen till Kongl. Majit i underdånighet aflåta, må innefatta den anhållan, att, derest Kongl. Majit skulle pröfva ett eller flera af de föreslagna stadgartdena icke böra antagas, men åter godkände andra, Kongl. Majit täcktes åt de senare gifva dess Nådiga ' sanctiöh, så vidt ett nödigt sammanhang derigenom icke rubbas. Ankom till Exp.-Utsk. den &6 Hov, Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 1, i anledning af väckta motioner, om meddelande af vissa föreskrifter, rörande lagfart. Della Betänkande har blifvit af HögloQ.
Häremot är, uti afgifna förklaringar, anfördt bland annat: af Herr Landshöfdingen Grefve Mörner, att han i afseende på reglering af kronobrefbäringen inom länet fortfarande ansåge åtgärderna, som skett, tillräckliga och bestridde, på sådan och i öfrigt uppgifna grunder, de påståenden, Advokatfiskalsembetet emot honom framställt; af Herr Assessorn Carlsson, att ehuru, sedan Konungens Befallningshafvande låtit bero vid kronofogdarnes i afseende på brefbäringen afgifne rapporter, någon vidare åtgärd, enligt Herr Assessorns förmenande ej varit erforderlig, han likväl, efter det Justitia - 181 Ombudsmannens skrifvelse af den 28 Februari 1845 till Konungens Befallningshafvande ingått, vidtagit förberedande åtgärder till en allmän kungörelse i ämnet, men att då, i följd af skedda ombyten bland kronobetjeningen och andra förhållanden, åtskilliga ansökningar imedlertid blifvit hos Konungens Befallningshafvande gjorda rörande förändringar på flera ställen inom länet af förut bestämda marcherouter för brefbäringen, Herr Assessorn trott, att med kungörelsens utfärdande borde anstå, tilldess nyssomförmälta ärenden blifvit pröfvade, samt att någon sådan pröfning icke ägt rum, under det Herr Assessorn bestridde Landssekreteraretjensten, hvarföre någon hufvudsaklig åtgärd i ämnet icke af Herr Assessorn vidtogs; samt af Herr Assessorn Lagerstråle, att han först genom Advokatfiskalsembetets slutpåstående, som blifvit honom delgifvet den 12 sistlidne November, fått sig bekant anmärkta förhållandet, och derefter redan den 30 i samma månad, på sätt bifogadt utdrag af Landskansliets protokoll innehölle, för Herr Grefven och Landshöfdingen väckt förslag om kungörande af de för kronobrefbäringen bestämda dagar, men att Herr Grefven och Landshöfdingen ansett omförmälta åtgärd icke vara af behofvet påkallad. Genom slutligt utslag den 16 sistlidne Augusti har Kongl.
Medelst utslag den 1 Juli sistlidne år, har Kongl. Hofrätten, jemte det något yttrande rörande äskadt föreläggande för Underståthållaren att inom bestämd tid med ofvanberörde utlåtanden tili Justitie-Ombudsmannen inkomma, ansåges icke erforderligt, då dessa utlåtanden under tiden afgifvits, förklarat, beträffande åtalet för det dröjsmål, som med afgifvande af ifrågavarande utlåtande egt rum, att. enär Justitie-Ombudsmannens åtgärd att till Ofverståthållareembetets utlåtande remittera de fyra serskilda anklagelseskrifterne icke kunde anses innefatta begäran omsådan handräckning, som genom 99 § Regeringsformen blifvit Justitie-Ombudsmannen tillförsäkrad att af Konungens Embetsmän erhålla, utan vore att hänföra till det i 6 § af den för Justitie-Ombudsmannen utfärdade Instruktion omlörmälta fall, då Justitieombudsmannen, i anledning af angifvelse, som emot någon Embetsman blifvit gjord, lemnade den angifne embetsmannen tillfälle att, innan rättegång anstäldes, med upplysningar inkomma, om han dertill funne sig befogad, och då vid sådant förhållande Underståthållarens dröjsmål med afgifvande af de infordrade förklaringarne i nyssnämnda ärender icke kunde såsom embetsfel betraktas, blefve
Aflöningen till Styrelsens embetsoch tjenstemän, som under år 1853, enligt stat, uppgick till 29,100 R:dr, utgjorde för revisionsåret 52,000 R:dr. Särskildt hafva Revisorerne (sid. 42) anmärkt, att inom nämnda Styrelse blifvit, enligt den för densamma fastställda nya instruktion af den 6 November 1863, inrättade två departementschefs-embeten, ett för kanslioch ett för kameralärenden, äfvensom en särskild sekreterare för skjutsoch tabellärenden, i följd hvaraf Postverkets stat dessutom erhållit en tillökning af 12,000 R:dr om året, ett förhållande, hvarå Revisorerne ansågo sig destoheldre böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, som vid jemförelse mellan lönebeloppen för ledamöter i Rikets Kollegier samt de för ifrågavarande departements-chefer bestämda aflömngsförmåner en högst betydlig skilnad dem emellan visade sig. Genom nådigt Bref af nyssnämnda dag hade Kongl. Maj:t nemligen tillagt de då utnämnde departementscheferne personlig rättighet, så länge de innehade dessa embeten, att, jemte tillgodonjutande af derför anvisade löner och öfriga förmåner, uppgående för dem hvardera till 5,500 R:dr 0111 året, uppbära af provisionen för utländska tidningar, kanslidepartements-chefen 1,500 R:dr och kameraldepartements-chefen 300 R:dr, samt denne sistnämnde att derjemte åtnjuta förmånen af boställsvåning eller deremot svarande ersättning med 1,200 R:dr om året. Beträffande derefter Tullverket, anmärka Revisorerne att förhållandet dermed vore nästan enahanda som i afseende å Postverket. Omkostnader och aflöning för Tullverket utginge direkte af tullmedlen och vore i gällande Riks-stat förslagsvis beräknade till 1,800,000 R:dr. I verkligheten uppgingo dock dessa utgifter, hvilka icke i någon enda detalj blifvit Rikets Ständers pröfning underställda, vanligen till högre belopp.
Smaken för Caffe är, ty värr, nu mera så allmän, att endast ett strängt förbud mot nyttjandet, eiler en hög tull på varan, möjligen skulle kunna mindska consumtion; deremot leder en Bevillning säkerligen ej till ändamålet, ty de förmögnare folkclasserne låta ej en tillåten afgift afhålla sig från Caf* fedrickningen, och de mindst bemedlade, sorn utgöra mängden af consumenterna, torde nog finna utväg att begagna varans bruk, utan att anmäla sig till Bevillning; utom dess känne vi, hurusom en ganska stor del af Städernas fattigaste invånare, synnerligast bland qvinnkönet, nyttja Caffe ej blott för smaken utan äfven IV - Den 2 8 Juni. 593 äfven såsom födoämne; några koppar svagt Caffe med litet bröd utgöra ofta hela förtäringen för dagen; födan häraf är ej stark, men stundom mindre kostsam än andra matvaror, och således lör många ett behof i nödens stund. Min afsigt är ingalunda att protegera Caffedrickningen; tvärtom, jag erkänner dess skadliga följder och skulle anse mitt fädernesland göra en stor vinst, om denna öfverflödsvara kunde alldeles försvinna; jag har endast velat yttra den öfvertygelse jag enskildt äger, att det är med smaken likasom med en inrotad fördom, att den svårligen motverkas genom föreskrifter, och att Caffedrickningen således al, dramindst återhålles medelst en Bevillnings läggande på consumtion. Föröfrigt och då jag varit en af dem, som påyrkat constituerandet af det Särskildta Utskottet, anser jag mig skvldig förklara den lifligaste erkänsla för Utskottets osparda omtanka, att nitfullt kunna svara emot sitt erhållna uppdrag; genom
Hela vår samhällsbyggnad hvilar, efter mitt sätt att se, på en religiös grund; och när man rifvit den, så börjar man också rifva det öfriga, tills man slutligen kommit derhän, att man fordrar hela samhällets upplösning under påstående, att vi icke skola hafva några lagar, utan enhvar sjelf bestämma öfver sitt handlingssätt. Kanhända kommer den dagen; men jag hoppas, ’ att det icke skall inträffa i min tid; jag skulle icke vilja lefva i ett samhälle, der det vore öfverlemnadt i hvars och ens fria skön att handla huru som helst, utan inskränkning af lagar eller stadganden i något hänseende. Detta yttrande visar en skäligen djerf ståndpunkt till religionen. “ Antagit en viss religion att gälla för statens alla medlemmar " detta låter ju mycket bra, men icke lärer någon i ringaste mån religiös person gilla det. Och den vackra satsen: “ I måsten ändra edra åsigterw o. s. v. Skada bara att någon dylik åsigt aldrig blifvit fram-stäld, alla dessa positivister, sanningssökare och hvad de nu må heta begära ju blott att få ha sin åsigt och slippa att officielt hyckla en annan. Beträffande den anarki, som talaren hotfullt förespår, så må väl detta, om något, kunna kallas att måla den onde på väggen. Talaren kan ju, om han vill vara konseqvent, ej vara belåten med mindre, än att alla, som ej vilja bekänna den rena ev. läran, om icke halshuggas, så åtminstone sändas i landsflykt. Det är ledsamt, att se en så betydande förmåga som hr L. O. Larssons nötas ut på sammansättande af slika grofva sofismer. Dock, det är sant, han lägger också an på qvickheter, vi skola anföra den, hvarmed han slutar sitt anförande: