Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande No H3. 7 inora hemmanet Ödsmåls gräns, och hvars innevånare mäste erlägga tomtöre-afgift tili hemmansegarne, detta oaktadt vore särskildt roteradt och indelt till båtsmanshåll. Dä nu fiskeläget med tomtöre-afgifterna deltoge i Lerstens utskylder och följaktligen äfven i rusthållsskyldigheten, hvartill nämnda hemman vore indelt, och detta oaktadt sjelf finge hålla båtsman, utgjorde det sålunda dubbel beskattning. Och då denna del af Fjellbacka säkerligen tagits med i beräkning vid bestämmande af Lerstens rustningsskyldighet. så erlades efter all anledning för dessa tomter tre särskilda afgifter, tomtöre, rustning och rotering. Då nu liknande förhållanden egde rum med flere andra fiskelägen i Norrvikens fögderi, såsom Tången, Grimsvik, Brevik och Mörkhult, hemställde motionären, alt Rikets Ständer måtte vidtaga åtgärd för rättelse af omförmälda alltför hårda beskattning å Fjellbacka samt öfriga fiskelägen inom Norrvikens fögderi, så att dessas innebyggare måtte befrias från den särskilda roteringsskyldighet, som för närvarande dem åläge. Vid sistlidne riksdag väcktes motion i enahanda syftning, deröfver Stats-Utskottetl Betänkande N:o 131 yttrade, att vid åren 1850 och 1851 verkställd jordransakning inom Göteborgs och Bohus läu fråga uppstått om deltagande i rotering till roten N:o 235 Hök vid Bohus första båtsmans-kompani för de så kallade stränderna Fjellbacka, Mörkhult, Tången och Grimsvik i Qville samt Slottet, Brevik och Skutebacka i Svenneby socken af Qville härad, hvarom Konungens Befallningshafvande den 18 Maj 1855 meddelat beslut, hvilket blifvit Kongl. Kammar-kollegii pröfning understäldt, samt att rotemästaren för nämnde båtsmansrote hos bentälda Kongl.
Läns invånare, i följd af 1830—1838 årens missväxter, sig ådragit, och hvaraf Rikets Ständer medgifvit afskrifning af -|:del, icke kunnat indrifvas, utan gäldenärernes undergång, och ingen anledning funnes att för framtiden hoppas ett bättre resultat, samt då medvetandet af dessa skulder, i förening med en fullkomlig oförmåga att någonsin kunna desamma godtgöra, måste ofördelagtigt verka på folkets arbetshåg och industri, Rikets Ständer måtte bifalla, att jemväl återstoden af Stats-Verkets ifrågavarande fordringar finge afskrifvas. 3:o Af Riksdags-fullmägtige Joli. Jac. Rutberg och J. Lundberg från Norrbottens samt And. Normark och Olof Olofsson från Westerbottens Län, som jemväl, under åberopande af gäldenärernes fullkomliga brist på tillgångar till undsättnings-skuldernes godtgörande, om dessa skulders afskrifvande gjort enahanda framställning, som uti förestående motion innefattas; och har Riksdags-fullmägtigen Pehr Mattsson från Wester-Norrlands Län förklarat sig häruti instämma, med yrkande, att den af motionärerne begärde lindring måtte äfven till bans nödställda hemort utsträckas. 3:o Af Riksdags-Fullmägtigen Bengt Gudmundsson från Hallands Län, som, i anledning af Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition, hemställt, att enahanda afskrifning, som der omförmäles, äfven måtte beviljas allmogen i nämnde Län för dess skulder för undsättnings-spanmål, helst sam - 8 Stats-Utskottets TJtlatandej N.o 3oQ. ma allmoges tillstånd icke tilläte densamma att, utan iråkandet af fullkomlig nöd, dessa sina skulder godtgöra. Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, anser Utskottet, lika med hvad uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition blifvit yttrad t, att, då staten redan eftergifvit -fidei af dess primitiva fordran för de till Norr-och Westerbottens
Hans kringirrande lif, s&amp; fullt af faror, och redan fr&amp;n ungdomen invigdt till Italiens tjänst - det på befrielse väntande Italien - tycktes helt natiirligt utesluta Iivarje dröm om, hem&gt; i vanlig mening. Det blef ej Iieller något sfidant, lian fann, ocli ej Iieller var det en vanlig kvinna, han fick till Iiiistrii. Frhn sitt skepp Itaparika, soni under någon tid låg förankradt vid St. Catharinas kust, nära Barra, iakttog han dagligen i sin kikare, huru en flock af. bygdens unga kvinnor koinmo från sina hem i skogarna för att hämta vatten vid en briinn niira stranden. Bland dessa tilldrog sig sarskildt en lians iippmärksamliet, hon var högrest och smidig, med späda lemmar och rikt s v a ~ t liar. Han följde Iienne nied ögonen, nar Iion kom och gick, ocli gaf noga akt på det hus, hvari hon tycktes hafva sitt hem. Ännu visste han ej, om Iion var gift eller ogift, ehuru hennes utseende ocli vasen angaf det senare. I sjalfva verket var hon trolofvad, något som Garibaldi omsider tycktes Iiafva fått veta. Men detta inverkade ej p % lians beslut att vinna henne till siii. Tolf %r därefter, och i djup sorg öfver hennes död, berättar lian sjiilf om sitt frieri - i fall man s i kan saga - på följande sätt: d n d t l i g e n var mitt beslut fattadt, jag nedsteg i en båt, rodde i land och gick till den koja, från Iivilken jag under flera dagar ej kunnat slita mina blickar. Mitt hjärta klappade, men mitt beslut stod fast. E n inaii bjöd mig inträda - jag skidle Iiafva gjort det, iifven om det blifvit mig förbjudet. J a g liade sett denne man en gång förut. J a g sftg deii unga flickan, och jag sade till Iienne: » du skall bli mim. J a g liade med dessa ord kniitit emellan oss ett band, som endast döden förin&amp;dde slita.
Henrika stod tyst en stund med bortvändt ansigte; hon andades häftigt och förde flere gånger näsduken öfver pannan, derpå gick hon hastigt ut i matsalen utan att säga ett ord. Det var mycket tyst under frukosten. Tanten darrade på handen, då hon serverade kaffet, och satt sedan, mörk och mulen, och såg på Ingrid, medan hon åt; sjelf kunde hon knappast förtära det ringaste. (Forts.) Idun gratis erhåller en hvar, som anskaffar 5 abonnenter, af dessa upptager afgiften (å 1 kr. för hvarje qvartal) och insänder den samma till R e d. af Idun, Stockholm. (Se tillkännagifvandet å l:a sidan!) Förlust — vinst. mjjMj längre trodde han, alt del fans qvar ' ^gp i verlden någonting, som solljust var — ett ändlöst ve var menskans hela lif en väfnad af bedrägeri och kif. En och Och som ädel qvinna mötte han en dag fann i rena väsendet behag. lifvet blef en dröm, så ren och skär hvarje dröm om den man älskar är. Hans unga kärleks saga hastigt svann; dess slut var smärtsamt. Ett lian ändock vann på sin förlust. Han återfick sin tro, att goda cnglar än på jorden på. Ragnvald Ulfsson. Från Iduns läsekrets. Till den svartsjuke Thomas. En af Iduns läsarinnor vill ge er det rådet, att ni ej vid eder binder en flicka genoai äktenskap, förr än ni fullkomligt öfvervunnit det svåra fel, ni lider af. Ty en qvinna kan ej bli varaktigt lycklig med en svartsjuk man. Något annat botemedel än oinskränkt förtroende för eder fästmö samt ögonblickligt qväfVande af de dumma, om högsta grad af sjelfviskhet vittnande tankarne, då de uppstiga hos eder, kan jag ej upptänka. Agnes H. Medel mot kakerlackor. Fint stött salt blötes i vatten och sättes uti alla springor, i synnerhet kring spisen, der kakerlackorna mest uppehålla sig. Detta bör ske, sedan köket om aftonen är städadt och allt vatten utburet. Saltet bör hvarje afton fuktas. H. G. Möblerna.
Utlåtande N:o l3i. i5 des verkställas, uti hvilken sistnämnde tid Utskottet ansett någon inskränkning, på sätt hos Bonde-Ståndet yrkadt blifvit, icke böra egat rum; dock är Utskottet af den tanka, att frihets-åren för Bergverksoch Bruks-anläggningar kunna, i anseende till de olika omständigheter, sorn för olika anläggningar möjligen förekomma, utsättas till 5o högst 5o år, samt att tillika bör förbehållas, att tillverkningarna inom den nya Bergslagen böra grunda sig på inom orten tillgängliga malm-, tillgångar. Utskottet föreslår att, i stället för hvad Utskottet i första punkten af förra Utlåtandet tillstyrkt, Rikets Ständer måga besluta; att, utom de förmoner, Rikets Stän. der, för inrättandet af en Bergslag i Norrbottens Län, redan beviljat, alla de, hvilka inom det för denna Bergslag af Rikets Ständer år 3818 antagna, i fjerde punkten a£ deras underderdåniga Skrifvelse, den 15 Junii samma år, utsatta District, sedan berörde år anlagt och idka tackjernsblåsning , eller stångjernsoch manufactursmide, och de, som, under loppet af 3oår, härefter derstädes verkställa dylika Bruksanläggningar, alla grundade på inom orten tillgänglige malmtillgångar j 14 Statso. Bevillniags-Utsi. Utlåtande Nio 131. antingen serskildt för tackjernsti 11- verkning eller för stångjernsoell roanufactursrnide, måga från erläggande af tionde-tackjern och hammarskattsjern under 5o högst 5o år , beräknade ifrån den tid , sorn uti utfärdade privilegier för byggnadernes fullbordan och tillverkningarnes början föreskrifvas, vara befriade.
Du har rätt; hon älskade mig så högt att hon endast kunde banna! Låt aldrig din kärlek blifva så stor! Du talar så jag fruktar dig! Du gör dig liten för att jag skall nå dig, och just då tycker jag du säger: se huru stor jag är! Nyss när du satt der och lutade ditt hufvud så öfvergifvet då tänkte jag... (Hon afbryter sig och lyssnar åt dörren till venster). CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. CHRISTINA. OLOF. Hvad tänkte du? Tyst! Jag hörde vilse Då var du blott min make... O, låt mig alltid vara så! Glöm hvad som varit och jag skall lägga alla mina drömmar om att göra verlden om på nytt för dina fötter. Han gråter! (Sliter sig lös ur Olofs famn.) Ja, låt det alltid vara så! Nu gå vi härifrån! Ja härifrån, hem till oss! OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. CHRISTINA (lyss). Gå i förväg du, Olof; vi komma efter! Vi? Du vet icke att mitt barn är der inne! Låt Elsa göra eld i stora spiseln! Du skall se hans rosenkinder icke får han vara här i dödens närhet! Har du icke gått? Du ber mig gå, Christina! Min pligt, Olof! OLOF. CHRISTINA. (Går till venster.) Scen VII. OLOF, sedan GERDT. Mina vapen såra mig! Jag öfvergaf dem då de behöfde mig och nu öfverge de mig! OLOF. 78 GERDT in. Hvad vill du mig? Jag vill bikta! OLOF. GERDT. OLOF. Min mor är död; jag har offrat henne hvad begär du mer? Jag har gifvit mitt enda barn och jag vill ändå ge mer! Ditt barn? Eljes hade jag icke fått dig! OLOF. GERDT. OLOF. GERDT. Nu förstår jag dig! Är ditt tusenåriga rike här snart, ty jag har intet mer att ge; jag har ju gifvit bort hvad som ej var mitt och det är orättfärdigt! Snart! Vill du taga min bikt? Tala! GERDT. OLOF.
Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 40. Ank. till Exp. Etsk. den 30 April, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändring i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken och upphäfvande af 8 § i samma Cap. och Balk. Uti den vid innevarande Riksdag afgifna och till Lag-Utskottet remitterade Embetsberättelse, fäster Rikets Ständers Justitias-Ombudsman uppmärksamhet på innehållet af 7 och 8 §§ i 16 Cap. Jorda-Balken, hvilka äro så lydande: ”7 §. Rymmer landbo bort inom stämmotid och finnér ”jordegaren honom på vägen, då han afviker; håfve våld hemta honom ”åter, och allt det han med sig förer. Häfver landbo satt sig neder å annian ort, lite jordegaren Befallningshafvande!! derom till, och bote land”bon, för olaga afflyttning 10 daler, jordegarnes ensak, eller dens, som jordägarens rätt häfver; och alla de, som med voro att hjelpa landbon af”flytta, bote hvardera 5 daler. 8 §. Ställer sig landbon till värn, och ”får han skada, eller de honom värja ville, vare allt ogildt. Varder han, ”eller någon af dem dråpen, bote, som i Missgernings-Balken skiljs. Får ”jordegaren, som efterkommer, eller de med honom äro, någon skada, sår, ”blånad eller blodvite, ligge allt i tveböte.
Kätta^ Lag'Ulskottets Utlåtande N:o 97. 35 gångsBalken, det icke behof ver här upprepas j hvarföre Utskottet föreslår, att ifrågavarande må erhålla följande redaction i Om kostnad för ur Lima Ting skiljs i 4 Cap. 2 §, Vidkommande slutligen femte anmälningen, så anser val Utskottet det icke kunna med skäl påstås, att Gode Mäns pröfning är främmande för nu gällande lagskipning , helst detta påstående vederiägges af Lagens stadganden i 4 Cap. i5 §. UtsökningsBalkera och 24 Cap. 2 §. KättegångsBalken. Men, fastän den ersättning, sorn kan yrkas i de uti 7 (jj. af Utskottets förslag omförmälde fall, är af den beskaffenhet, att, då fråga ej är otti bevisning, den lika lätt och lika säkert kan bedömas af Gode Män, som af Domaren, inser Utskottet likväl, att ifrågavarande §. kars leda till villrådighet om gränsen emellan Domarens och Gode Mäns pröfriingsrätt j och får Utskottet derföre hemställa, om icke 7 §. i förslaget, hvilken gj står i det samband med de fö - 36 LagUiskottets Utlåtande N:o 97 regående, att den ju fean, utan rubbning af förslagets öfrige delar, uteslutas, må helt och hållet förfalla. Stockholm den 9 September 1829. STOCKHOLM. Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829. Lag-Utskottets Betänkande N:ö 98. f N:o 98. Ankom till Exped.-Utsk, den 23 September 182g. Betänkande öfver Herr F. L. Rosenqvists motion om stadgande, att för skrifningar skala, för att vara gällande, ställas till viss man, m. m. Såsom elt medel, om icke att fullkomligt utrota ocker, dock att hindra ockraren ifrån att så öppet, som hittills, drifva sitt i moraliskt afseende dåliga handtverk, har Herr F, L.
Jag inser ej, hvarföre den för J„andet nyttiga önskan skulle mindre blifva efterkommen än den skadliga. Det hade enligt min tanka varit bättre, att man åtmindstone till en viss grad yppfyllt Riksens Ständers önskan om förbud mot bränvinsinförsel,' och icke uppfyllt den. utomdess icke bestämdt uttryckta önskan, om bomullsvarors införsel , i stället för att man nu gjort motsatsen. Jag kan utomdess icke af Riksens Ständers beslut yid sista Riksdagen finna mindsta anledning, att förunna tillåtelsen för bomullsvarors införsel blott till Staden Götheborg. Herr Grefven anmärker till försvar för tillåtelsen att förtullade bomullsvaror i tysthet åter j utfördes , att det ej kan bevisas men är kändt. Mera nogräknad på bevis var Herr Grefven i sitt 488 Den 7 Juli e. m. \ Yttrande i sista Plenum, der Herr Grefven förklarade si» tvifla på, att otillåtet bränvin inkommit i Landet, hvarpå man dock har mindre skäl tvifla, än att förtullade bomullsvaror åter blifvit utförda, då varorna |u kunnat på Nederlag uppläggas och sedan förås sjövägen under Engelsk Convoy. Jag instämmer med Herr Grefve Mörner deri, att lifsförnödenheter ännu ej böra förbjudas till införsel för hufvudstadens behof från Finland; men jag tror, att derföre bör erläggas tull, så afpassad, att Ladugårdsbandteringen i vårt eget Land och derigenom äfven åkerbruket icke lider, utan tvärtom uppmuntras. Jag har icke påstått, att frakthandeln är för vårtLand skadlig, jag har blott sagt, att den icke är så vigtig näring som jordbruket och bergshandteringen. Herr Grefve Mörner har deremot sjelf riktat dem, som anse frakthandeln skadlig, med ett skäl, då han anfört, att vårt sjöfolk är af Utlänningen mycket omtyckt. Just detta bidrager ännu mer dertill , att frakthandeln tar arbetande händer från vårt ännu ofullkomliga jordbruk; ty tusendetals af våra Sjömän lockas för sin skicklighet af utlänningen, i synnerhet a£ Engelsmännen , att gå i dess tjenst.
Att ett sådant allmänt banquerouttetillstånd omöjligen låter reda sig genom vanliga konkursåtgärder och föreskrifter, utan fordrar statens, fastän afsagda, mellankomst, synes för mig klart, och i hvilket afseende diskonternas fall år 4817 dessutom framstår såsom exempel. Bestämda och tydliga föreskrifter saknas 1 öfrigt ännu, så vidt jag kunnat inhemta, för bedömande af de flera vigtiga frågor af olika beskaffenhet, som måste uppkomma vid en privatbanks konkurs, rörande delegares ansvarighet för bankens skulder i mån af olika förbindelser vid oktroyens meddelande för hvarje bank särskildt, hvarföre 4 5 kap. Handels-balken och förordningen den 44 Januari 4 824 icke synas lemna nog fullständig vägledning. Skulle Kongl. Maj:t i sin vishet finna en särskild lagstiftning i den syftning, nu blifvit föreslaget, för enskilda bankers konkurs, vara nödig; synes mig, med tillämpning af de grunder, jag här ofvan antydt, följande stadganden vara erforderliga: att Kongl. Maj.t vill, uppå skeende anmälan af Konungens Befallningshafvande om en privatbanks obestånd, utfärda allmän kungörelse, med anmaning till innehafvarne af samma banks kreditsedlar, att uppvisa dessa sedlar på ställen, här nedan förmäles, inom ett halft år, högst ett helt år från kungörandet, vid förlust af all vidare rättighet dertill; att, konkursdomaren vid yppad konkurs för banken, genast, efter närmast boende borgenärers hörande, bör förordna särskilde personer inom de län och på de orter, som för vexlare här ofvan blifvit föreslagna, hvilka borde Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 11. 13 vara skyldiga att, efter granskning och godkännande af förevisade kreditsedlar, kostnadsfritt för sedel-innehafvaren, verkställa utbyte af samma sedlar mot särskilda tryckta fordringsbevis, lämpligen inrättade, eller kontramarker.
Sedan nu från öfriga Stånden prot.utdr. inkommit med underrättelse, huru de afgjort denna fråga, och R. o. Ad. deruti äfven fattat sitt beslut, får jag hemställa, huruvida PresteSt:s prot.utdr. får uppföras på nästa föredragntslista. R. o. Ad. beslöt, att PresteStrs ifrågavar. inbjudn. skulle uppföras på nästa pleniuags föredragntslista. Inyo föredrogos och lades till handhna Bevilln:sUtsk:s d.%7 dennes på bordet lagda memor.: N:o 64. ang:de ytterligare minskning i Utsk:s cancellipersonal; N:o 65. i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, ang:de XJtsk:s betänk. Till pröfning företogs BancoUtskts d. 7 dennes ‘på bordet lagda utlåt. N:o i4o i anledn. af de inom 3:ne RiksSt. gjorda anmärknrr vid Utsk:s betänk. Uppå begäran af Hr Stuart, Carl Gust., blef hans utlåt. N:o 140 åtföljande reservation uppläst. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då BancoUtsk. egentligen grundat sitt afstyrkande derpå, att Banken hade andra utvägar att sätta sin räntevinst i omlopp; men det naturligtvis måste vara osäkert till hvad del de kunna begagnas, och då dessutom det blott är fråga om en rättighet Den 9 Maj. för fullmäktige att vidtaga don ifrågavar. åtgärden, i händelse de ej på annat sätt kunna återförsätta de inflytande medlen i omlopp, så får jag tillstyrka afslag å Utsk:s utlåt., med antagande af Hr Stuarts förslag i dess reservation. Gr. Frölich, Dav., förenade sig med Hr Cederschjöld. It. o. Ad. afslog BancoUtskrs utlåt. Wto njo samt antog det förslag till beslut, som Hr Stuart i sin ofvannämnde reservation framställt.
Då Mina ändtligen alldeles andfådd och genomsvettig, och efter att sjelf ha trampat ned en mängd klöfver, nådde Rakel, var hon mycket ond, men hon kunde icke genast tala, så andfådd var hon. Hon tog henne blott hårdt i armen, ruskade henne och sade: »Det var stor skam, olydiga, stygga unge!» och så drog hon i väg med den lilla flickan, som rynkade ögonbrynen och var så motsträfvig som möjligt. Mina gick och tänkte på, om hon skulle säga det till Anders; då blef det alldeles bestämdt stryk af, och det på fullt allvar. Men allt efter som hon fick andan igen och kunde gå lugnt och den lilla Rakel småningom med mindre motstånd lät sin hand ligga i hennes, tänkte hon, att det nog ändå var det bästa att sjelf ordna saken. »Hvarför sprang du din väg, Rakel?» frågade hon, som hon tyckte, lugnt och vänligt. Rakel svarade icke. »Hör du inte, att mor frågar dig, hvarför du sprang din väg? Du skall svara, när mor frågar.» Det kom icke det minsta svar. Rakel sköt ut läpparna och drog ögonbrynen riktigt långt ned, som hon alltid gjorde, när hon var ond eller tyst. Hon var temligen ofta båda delarna. Mina började på ett annat sätt: »Hörde du inte, att mor ropade på dig?» »Jo», kom det, temligen buttert. »Vill du inte komma, när din lilla mor kallar på dig?» Detta »lilla» och den mildare klangen i rösten var det troligen, som fick Rakel till att svara: »Jag skulle nog komma hem igen. Jag skulle nog komma hem till min lilla mor.» »Nå, men hvarför sprang du då ifrån mig, hvar gång jag var alldeles nära dig? Se, hur varm och trött jag är. Jag kan knappt gå, — så som du har fått mig till att springa.» »Jag skulle bara dit bort», sade Rakel och pekade med sitt lilla smutsiga pekfinger bort emot Kolmårdens berg, som just nu emot solnedgången aftecknade sig högt och skarpt mot himlen. »Bara dit bort!» sade Mina. »Det är tre, fyra mil dit bort. Du skulle ha fått springa hela natten, och så har du hafvet emellan. Hur skulle du komma öfver Bråviken? Du har ju ingen båt?»
Rldderffapet och Adeln den 29 Sep» september, hwaraf inhämtades, att, i anledtmg af 59. §. i Riksdags Ordningen, som stadjar, att Riks Ständens Protocoller stola tryeäs, och sä wida uptagne Prenumerations-med. en funnits otillräcklige för kostnaden, Ridderkapet och Adeln beflutit anmoda Stats Utskottet, >tt sig utläta om möjeligheten och sättet, att ned understöd af Stats-Werket utföra äterstände tryckningen af Ridderskapets och Adelns protocoller för sist hällne Riksdag, äfwcnsom ryckningen af Protocollerne för den innewaranc>e, sä ock det till alla Riks, Standens Prvtocoller hörande Bihang; Hwarjemte Ridderstapet dch Adeln päfordrat Stats-Utstottets yttrande, -uru RiksdagS-kostnaden för Riks-Ständen och ltstetten, i anseende till ffrif.materialier, ljus, ved, m. m. komme att godtgöras. Bonde Ständet, som, dä Directeuren Sohm stfwit tillkänna sig, i anseende till bristande af. äktning, ej kunna fortfara med tryckningen af Ztändets Protocoller för förra Riksdagen, enär lör sista Prenumerationen wederbörande blifwit förnöjde, och dä till tryckningen af Protocollerne för denna Urtima Riksdag saknades medel, säg sig i lika förlägenhet med Ridderstapet och stldeln, beflöt, att med detta Respeclime Ständ örena sig i alldeles enahanda anmodan, ej mm. dre i afseende pä frägan om Protrcollernes tryckning, än de ofwanomförmälte Riksdags, kostnaderne. Or supra. Llx brcnonnllo Osdrjei Oärrizrin. VpINt 192 T. Den Z Octobek. Vj>I!i» K05 Limrslizr NNlr-8l!n<!en ärn 4 ONvbcri Wördsamt Memorial. Den Z October.
Då log allt folket, ty de igenkände att det var konungens vallare, och konungen sjelf utbrast: »Herre Gud tröste mig för svär-son jag lär få!» Mannen lät dock inte bekomma sig, utan svarade: ’Åh, sörj inte du för det! Du får så god en konunga-son som nå’nsin du är kung.’ Dermed kastade han af sin vida kappa. Men då log ingen mer; ty se, i stället för den grå vallare-mannen stod der en fager unger prins, klädd i guld ifrån hufvud till fot, och med prinsessans gull-äple i handen, och alla kände nu grannt igen att detta var svennen som ridit uppför glas-berget. Nu kan man tro der blef en glädje så det var inte likt någonting, och prinsen tog sin käresta i famn och helsade henne med stor kärlek, och förtäljde om sin ätt och allt annat som honom vederfarits. Men konungen sjelf gaf sig ingen ro, utan lät genast laga till bröllopp, och bjöd allt folket och friarena med. Der blef så tillredt ett gästabud hvars make aldrig har funnits, och prinsen fick konunga-dottern, och med henne halfva riket. Men när brölloppet hade stått i dagar, ja väl i sju, tog han sin fagra unga brud och drog med stor ståt hem till sin faders land. Der blef han emottagen såsom man det väl kan tänka, och konungen och drottningen gräto begge två i glädje att få honom lefvande igen. Sedan lefde de lyckliga hvar i sitt rike, och om de inte nyligen äro döda lefva de än i dag. Men ingen har vidare sport till den vilde mannen. Och så var det slut. Anmärkningar. 1. ~Uti Runa, En skrift för Fäderneslandets Fornvänner~, utgifven af RICHARD DYBECK, Stockh. 1842, Häft. I. s. 7, meddelas en liknande öfverlemning ifrån ~Westmanland~. Deri förtäljes om en riddare, som fångat ett ~djur~ hvars like ingen sett; ty det var öfvervuxet med mossa. Djuret förvaras i ett torn, men befrias af riddarens unge son, som leker båll utanföre.