Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då mannen underlåtit att åt enkan bereda delaktighet i någon pensionsinrättning och hon till följd af styfhet i högra handen 38 ExpeditionsUtskottets Förslag till under d. Skrifvelse, N:o 186. vore urståndsatt att i någon väsendtlig mån genom arbete bidraga till sin framtida bergning, har, med anledning af dessa omständigheter och då Doktor Rahmström tjenat Staten under 47 år, deraf han någon mindre tid varit upptagen af aktiv tjenstgöring i krig, samt derjemte utvecklat en mångsidig och gagnande medborgerlig verksamhet, blifvit föreslaget, att hans 60 åriga enka Elililia Christina Rahmström, född Fusel, måtte tillerkännas en årlig pension af 300 Riksdaler. Med afseende å Doktor Rahmströms långvariga och för det allmänna gagneliga verksamhet samt de synnerligen ömmande omständigheter, hvari hans enka nu befinner sig, hafva Rikets Ständer medgifvit, det bemälda enka Emilia Christina Rahmström, född Kiisel, må för sin återstående lifstid från allmänna indragnings-staten erhålla en årlig pension af 300 E:dr. 67:o Vidare har hos Rikets Ständer förslag blifvit väckt om understöd åt enkan efter aflidne Bataljonsoch Stadsläkaren, Medicine Doktorn Johan Petter Högselius, hvilken, enligt hvad upplyst blifvit, vore född år 1791 och redan under krigsåren 1808—1809 tjenstgjort såsom underläkare vid flottan samt derefter fortfarande efter förordnanden bestridt militärläkarebefattningar till år 1818, då Högselius erhållit fullmakt å bataljonsläkaretjensten vid Westgötha regemente och påföljande år blifvit utnämnd till stadsläkare och vaccinatör i Skara, äfvensom att bestrida läkarevården vid dervarande läroverk, hvilka sistberörda befattningar Högselius till sin död, den 27 Juli 1858, utöfvat, hvaremot han på begäran erhållit afsked från bataljons-läkaretjensten år 1846.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjord pro posi - Den 12 Februari i f. tu. 16r position, gillade Ridderskapet och Adeln StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. k liyo föredrogs ConstitutionsUtskollets den 3 sistlidne Januarii under N:o 4 afgifne, samt den Q i samma månad på bordet lagde, Memorial, angående återlemnandet af en till Utskottet remitterad motion, om tids bestämmelse för Riksdagsmannavalen. Herr Crusenstolpe j Magnus Jacob: Ridderskapet och Adeln täcktes öfverse, om det ej lyckas mig att i system ordna den mängd af reflexioner, hvilka så väl sättet för detta måls behandling, som sjelfva saken hos mig alstra. Till en början vill jag ådagalägga, att ämnet ej är främmande för ConstitutionsUtskottet. Jag gjorde vid förra Riksdagen hos ConstitutionsUtskottet en motion i samma ämne, hvilken jag utbeder mig få uppläsa, så lydande: Uti ii §. Riksdagsordningen är det vederbörande Corporationer eller Embetsmål!, vid ansvar, ålagdt, att utan vidare påminnelse och ulan annan anledning, än vid Lagtima Riksdag sista Rikdagsbeslutet, och vid Urtima Riksdag sjelfva kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådane val äga rum, i laglig ordning med all skyndsamhet verkställas. Enligt 49 §• Reia H. * i Den 12 Februarii f. nj. geringsFormen, skall uti hvarje Riksdagsbeslut dagen bestämmas, då Riksens Ständer åter sammanträda, samt uttrycklig Riksdagskallelse med nödige föreskrifter i afseende på Riksdagsmanna-valen deruti intagas. Samma §. berättigar dock Konungen, alt Riksens Ständer till Urtima Riksdag derförinnan kalla. All tvekan är härigenom för vederbörande undanröjd, hvad Urtima Riksdagar angår, och ansvaretj som nyssnämnde n:e §. omtalar, dock utan att detsamma bestämma, drabbar med rätta den. försumlige. Ett annat förhållande inträffar med Lagtima Riksdagar.
Till och med den ljuslockige, milde, flicklike Franz, som jag höll så mycket af, förrådde mig en gång: han slöt mig i sina armar, lutade ömt sina kinder emot mina och förblef länge stående i denna sentimentala ställning — tills han plötsligt skrattande ropade Haaryh! rakt i örat på mig och sprang sin väg, i det han upprepade ordet i alla tonarter, så det gaf eko genom klostrets korridorer. Ännu råare behandlades jag af grannbarnen, gatpojkar af lägsta slag, hvilka vi i Düsseldorf kallade »haloter», ett ord i hvilket herrar etymologer säkerligen skola igenkänna en härledning af Spartanernas heloter. En sådan halot var den lille Joppe, som egentligen hette Josef, och hvilken jag också vill benämna med hans slägtnamn, Flader, för att skilja honom från en annan Joppe, som var en snäll gosse och som nu, enligt hvad jag tillfälligtvis erfarit, är posttjensteman i Bonn. Joppe Flader bar alltid ett långt metspö, med hvilket han alltid slog efter mig, då han mötte mig. Han brukade också med förkärlek kasta efter mig hästsmuts, som han samlade upp från gatan varm som den kom från naturens bakugn. Och aldrig underlät han vid sådana tillfällen att i alla tonarter ropa det der fatala Haaryh! Den elake pojken var sonson till en gammal fru Flader, som hörde till min fars skyddslingar. Så elak pojken var, så godmodig var farmodern, en sann bild af armodet och eländet, men icke en frånstötande utan en hjertegripande bild. Hon var nog öfver 80 år gammal, en lång urlakad gestalt med ett hvitt läderansigte, bleka nödens ögon och en vek, snörflande, kvidande röst, som tiggde utan fraser. Min far bjöd henne alltid en stol, då hon kom för att hemta sina månadspengar, de dagar han tjenstgjorde som fattigvårdsföreståndare. Af dessa dagar mins jag endast några mörka, tidiga vintermorgnar. Min far satt vid ett stort bord, som var betäckt med penningestrutar af olika storlek.
Af desse skäl och enär. dessutom Utskottens Betänkande, afslaget af Jlögvördige Preste-Ståndet,. deremot' vunnit så väl Högloflige Ridderskapets . och Adelns, sorn Välloflige Borgare-Ståndets bifall,. hafva Utskotten funnit sig icke; ega anledning atfc; sittförra beslut; förändra,. Stockholm den i October s834«. STOCKHOLM, sos Ludv. Westerberg i£34- Stattsamt Allm. Besv., och Oecon.-Utsk, Utlåtande N:o 3i. ii N:o 3a. Anborn till, Exp. IJtsk. elen 26 Oct. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förändrad uppsägningstid för leverering af ränte-hö in natura, inom Södermanlands Län, Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet, och derefter till StätsUtskotiet remitteradt memorial, har Nils Persson från Södermanland anfört, att, ibland de räntepersedlar, som hemmansegarne inom en del af Södermanland årligen borde utgöra, funnes äfven artikeln hö i Jordaboken upptagen. Sloltermarken vore i nämnde ort i allmänhet svag, och höskörden ringa, hvarföre jordbrukaren vanligen ej erhölle mera höfoder, än som oundgängligen erfordrades för hans kreaturs framfödande öfver vintern. Då årets höskörd för landtman nen varit mindre fördelaktig, och priset på hö följaktligen stegrats, hände det stundom, att räntelagaren vid Thomasmässan uppsade höet till leverering in natura, hvarigenom i äntegifvaren ginge miste om en nödig fodertillgång för vintern.
Med Finlapper-varor förstås egentligen såar, kar och dylika gröfre laggkäril, hvari fordom förnämsta exporten från dessa städer till Danmark lärer bestått och hvars mera skrymmande beskaffenhet förmodligen gifvit första anledningen till tull-lindringen; men i tidens längd hade dessa förmoner kommit Finska träd varor i allmänhet och, utan afseende å afsändningsort, tillgodo och i de nya tulltarifferna förekommer icke vidare benämningen Finlapper. Under medgifvande, att dessa, för Finska trädvaru-handeln serskildt bestämda stadganden voro menliga för den Svenska och Norrska exporten af denna vara, enär, örn äfven genom en noggrannare sortering af laddningen den drygare förtullningen efter kubik-innehållet kunde undvikas, dock alltid till Finlands förmon återstod såväl tullfriheten för däcks-laster, som rättigheten till försäljning i detalj, ansåg dock Commerce-Collegium, att, på grund af den emellan Sverige och Norrige, å den ena, och Danmark, å den andra sidan, den 3o November 1826, afslutade och ännu gällande handelstractat, någon reclamation mot dessa stadganden icke kunde ske, helst, efter ordalydelsen af de Kongl. Danska Förordningarne, intet hinder syntes möta för Svenska och Norrska fartyg att vid införseln till Danmark af trädvaror från Finska hamnar tillgodonjuta samma förmoner, som när dessa infördes med Finska fartyg. Detta underdåniga utlåtande blef inför Kongl. Regeringen föredraget den g nasti. Januari, hvarvid det beslut fattades, att handlingarne i målet skulle öfverlemnas till Siats-Ministerns för Utrikes Ärendena åtgärd, för den framställning i ministeriel väg, som i anledning deraf kunde finnas lämplig, på det alt utan uppoffring af väsendlliga fördelar bereda Svenska Allm. Besv,- och Ekon,-Ut&kottet$ Betänkande, N\o 113, 5 trädvaru-liandeln på Danmark de serskildta lättnader, hvarom fråga af de sökande blifvit väckt. Till följd af detta Kongl. Beslut, som den 19 sistl.
C3 ti 33 jf.a CT Oi 3 3 O -1 I Oi i^ r ; ? » ; ca oo 5 CO CO bO bO o: hi *-5 P tr p ^O: G D' t-< O* *"C 0’Q § w w CD w O p, ■ SSL g G Cä^3 OD Ol ^ Ol 10 W G CL CL G G h h O Q, ® ® * CL » >~5 3 * ööOOöogOC3o X' S J ? Oi o ci i oj o o o « gi ts 18:' IS - O O: c-, p (B ft 33 Ul • C» Cfl i I * Ol I C75 CTfcO I I I I I I I 5 a r£ WO — ; a ^ S 3* 2 h Cg ao^qo. g -2 “ h| 2: B "T ? th O: r W 5 ' 3 S i Po pi r co <5. -ht: ti 4^ CG 1 CD *■' b3 00 to bO b9 Ol Ol <1 Ol to cc M OC 9 55 iL C C O Od oc to o to CG CL C M c O CD v/. O CD OD »- CX5 C Ol 0 o CD CD C Ci> O oc CD r* Ol Ol to Ol « C/i C 1 1 er. 1 1 & bD t CD 1 to Oi oc I | I I I I I I 00 I I | B CP M ju o +j n to . 3 y * X? rB Pp o J5- -. c O: JL -2. ^2 f* 2.
Frågan är om medlet och jag hemställer till Ståndet, om det rätta består deruti, att införa en ny christendoms-lärobok ibland allmogen, att med tvång påbjuda den. Kan sådant lyckas? Vi veta något hvar hvad sådant har att betyda. Jag betviflar att någon regering lyckas i dylika bemödanden. Den der verldsliga makten är begränsad, när den intränger på det andligas område. Den kommer ingenstädes. I sådana saker tror och tänker menniskan hvad hon vill. Sådant låter icke befalla sig. Man måste lemna henne tillfälle lill forskning och uplysning, och såmedelst småningom vinna det ändamål man åsyftar. Jag uprepar det ännu en gång, just detta ligger till grund för Utsk:s korta, men, enl. min åsigt, kloka och förståndiga tillstyrkande, att icke rätta på något håll, utan låta PresteSt., derest det sådant finner för godt, arbeta på återuptagandet af den gamla bibeln. Hr Tham: Den siste talarens yttrande, att vi skola låta läseriet dö af sig sjelft, anhåller jag att få besvara dermed, att jag önskar ingenting högre, än att det falska läseriet måtte utdö och redan vara dödt. Om den värde talaren kunde upgifva de medel, jag skall använda för att kunna komma derhän, skulle jag med tacksamhet antaga det; men, tyvärr, läseriet dör icke så hastigt, som man tror, och om vi gå i olika hem och söka upp det, skola olika faror deraf uppenbara sig. Jag kan icke, så fullständigt som jag önskat, numera besvara Hr Bråkenhjelms anförande i fråga om farorna af det falska läseriet, utan jag måste inskränka mig dertill, att fortfarande yrka, att vi med lättsinnet på den ena sidan och läseriet på den andra, må upbjuda hela vår förmåga för att återinföra den ursprungliga bibelns språk i våra läroböcker, och således beröfva dem ett af sina vapen; derföre anhåller jag om återremiss af betänk.
Deraf uppkommer, som en naturlig följd, Vinnings-lystnad, Snikenhet, Venalité och begär efter Penningar, i alla Stånd; ett obetänksamt begagnande af Allmänna Låne-anstalter; halsbrytande företag och Riks-skadelige Speculationer; Vexeloch Penninge-Vinglerier , i stort föröfvade svek och bedrägerier, samt oförsynta tillgrep af Allmänna Medel, der de möjeligen kunna åtkommas. Om detta är flärdens och fåfängans Foster, så är det väl i dess qväfvande, som det rätta botemedlet bör sökas till det ondas afhjelpande. Att den i mer än ett afseende visar sin tillvarelse inom Fäderneslandet , lärer ej kunna betviflas, då man betänker det fikande efter Titlar och Hederstecken som nu hörer till ord - jio Den 27 Dcemeber. ningen af dagen .* Icke nog att mängden af Tjensteman, lika, som blygas för den benämning , sorn åtföljer deras verkcliga Tjenstebefattning. Äfven de, som icke en gång i de lägre grader någonsin haft tillfälle visa skicklighet till Statens tjenst, tro sig berättigade att förskaffa sig sådana Tittlar, sorn utmärka Öfverhetens förtroende och erkännande af bepröfvad Ämbetsmnna - erfarenhet, och deribland många Individer af det Stånd , hvars verkeliga anseende bör bestå i en omtänksam idoghet till egen förkofran, och Landets deraf uppkommande val; i ett redligt uppfyllande af sina förbindelser och ett deraf vunnit förtroende hos inhemska Medborgare och Utlänningar £ med ett ord, i den redbarhet och den stadgade Credit, som kan trottsa förefallande mindre gynnsamma händelser; men icke i Tittlar, sorri man ihland sett tilldelas den till slut uppdagade oredligheten och missbrukade Ciediten. Vare det långt ifrån mig att vilja klandra Kongl. Majrts höga rätt att äfven på detta sätt utdela Nådebevisningar:
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 208. (I. A.) Stats-Utskottet liar från Bonde-Ståndet erhållit återremiss å förberörde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphörande af allmogens inom en del af Stora Kopparbergs län skyldighet, att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol, samt afskaffande af de för uraktlåten sådan leverering af dessa kolskatter stadgade viteseller tredskoböter. Som detta Utlåtande likväl blifvit af de trenne öfrige Riksstånden bifallet, och ärendet sålunda, enligt 75 § i Riksdags-Ordningen, är af Rikets Ständer afgjordt, kan den erhållna åtcrremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Juli 1851, STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. Stais-1 Iskullets Ullål unde, M:o 209. I Hl:o Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 23 Juli 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga skrifvelse, angående utbetalning af det vid 1847 och 1848 årens riksdag beviljade bidrag till en pensionsfond för Borgmästare i städerna utom Slockholm, samt Kommissions-Landtmätare jemte deras enkor och barn. {(]. A.) Uti nådig skrifvelse af den 9 sistlidne Maj (intagen under Nio 71 i l:a samlingen l:a afdelningen af Bihanget till Riksståndens protokoll), har Kongl. Majit gifvit
Jag har hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhållit örn proposition i enlighet med 44 § 3 momentet, och jag fortfar så mycket heldre idelina min begäran, som, då min motion af Ilögloflige Ridderskapet och Adeln är medgifven, och remiss deraf en gång besluten, följden decidemment skall blifva att motionen af julgot Utskott skall Grundlagsenligfc behandlas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då Hans Excel - Den 16 Mars e. m. 177 cellence framställt proposition, så väl till återremiss, som bifall å Utskottets Utlåtande, och, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, den sednare propositionen blifvit af Ståndets pluralitet med Ja besvarad, ansåg Hans Excellence någon vidare åtgärd icke erfordras. Herr Rosenqvist: Jag erkänner, att jag icke kan förmå mig frånträda min rätt enligt Grundlagens föreskrift, och om Herr Grefven och LandlMarskalken vägrar proposition, så nödgas jag anhålla, att Herr Grefven täcktes inhemta Ståndets tanka, huruvida en sådan vägran blifver detsammas gemensamma. Grefve Horn, Claes Fredric: I anledning af hvad Herr Rosenqvist sist yttrat, torde det tillåtas mig påminna den värde Talaren, att Herr LandtMarskalken icke vägrat någon proposition på remiss. Då han hemställt huruvida återremiss borde äga rum, har han äfven godkänt, att StatsUtskottet bör vara i tillfälle upptaga Herr Rosenqvists proposition, och om Ståndet vägrar denna återremiss, visar sådant icke att StatsUtskottet har rätt att vägra frågans besvarande.
N:o 68 icke varit mera än en gång bordlagdt, och bordläggning deraf äfvensom af Hr von Hartmansdorffs nu framställda förslag blifvit af flere ledamöter begärd, en sådan bordläggning ej kunde förvägras. Hr von Hartmansdorff: Jag har visserligen ingenting deremot att bordläggning sker, men i sådant fall anhåller jag vördsamt, ali hvad som med detta mål sammanhänger, nemi. Exp.- Utsk:s förslag till und. skrifvelse, hvilket står på listan näst efter detta mål, äfven mätte få hvila; äfvensom jag till Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet vågar hemställa, alt dessa mål blifva satta främst på listan nästa Lördag. Frih. Den 5 Februari f. m. 73 Frih. Tersmeden: Jag vill visst icke sätta mig emot Hr von Hartmansdorffs begäran, men jag tager mig likväl friheten hemställa, huruvida det är alldeles lämpligt, ali R. o. Ad. fördröjer expedierandet af en und. skrifvelse, som innefattar tre Stånds beslut. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I anledn. af Frih. Tersmedens sista yttrande får jag äran upplysa, att under 1111 pågående riksdag hafva tvenne gånger Exp.Utsk:s förslag till und. skrifvelser blifvit hos R. o. Ad. två gånger bordlagda, och som ifrågavar. skrifvelse endast en gång förut blifvit bordlagd, tror jag för min del, att Hr von Hartmansdorffs begäran icke kan förvägras. Frih. Palmstjerna, Garl Otto: Jag finner för min del icke något hinder, att Exp.Utsk:s förslag lill und. skrifvelse hvilar på bordet, i samma ordning, som andra från Utsk. inkomna mål, och jag får derföre förena mig i Hr von Hartmansdorffs begäran, att nu ifrågavar. förslag, som icke är mera än en gång bordlagdt, ytterligare måtte få hvila på bordet, äfvensom att detta Exp.Utsk:s förslag måtte sättas på listan näst efter LagUtsk:s betänk.
Jag vill icke bestrida, att det kan ligga mycken billighet till grund för Hr Gyllenhaal önskan, att medel måtte anslås till de adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt, som i 3 år utöfvat ledamotsembelen; och jag bör förklara, såsom ledamot af StatsUtsk., att det varit för mig åtminstone en tung pligt, — hvilket det tvifvelsutan äfven varit för flera bland Utskrs ledamöter, — att nödgas mera betrakta en princip, än sin egen önskan att kunna gå ansökningar, sådana som denna, till mötes. StatsUtsk. har måhända föreställt sig förhållandet med Götha Hofrätt orätt; och jag önskar då, att Utsk. måtte blifva upplyst om sitt misstag. Men alt lönlöse extra-ordin.-tjenstemän blifvit i denna Hofrätt tillsatte att förvalta ledamotsembeten, är ett förhållande, som inträffar inom en mängd embetsverk i liela Sverige och i hufvudstaden. Följden utaf erkännandet af en princip i detta fall, lilefve således icke blott bifall till de ifrågavar. adjunctionsmedlens beviljande, utan äfven ett sådant förhållande, hvari man ställt sig, att man antingen nödgades vägra a lia lika billiga anspråk på andra håll eller också erkänna vidt utsträckta anspråk. Det finnes andra embelsinannaclasser än domarecorpsen, t. ex. militär-ståndet och skollärare. En skollärare, som förordnas att förrätta en ordin.-tjenst, får icke uppbära mer än idelen af lönen. Huruvida detta jemförelsevis uppgår lill hvad adjunctionsmcdlen i Götha Hofrätt utgöra, kan jag icke bedömma. Om en bataljons-chef på längre tid förrättar reg:ts-chefs-befattningen, så erhåller han inga adjunctionsmedel. Hans ersättning är förvarad uti de meriter, han förvärfvat, och de förhoppningar han derpå bygger om befordran i sin carriere, då han tillvunnit sig förmäns aktning och förtroende.
oipeE upp, » pe£ upp uZi San », a t t goEj ?uet » tiEj-ot g u n g a Wi » om något! BEu&gt; &amp; i Eågot. ft-otjet, Se | m a tittaret i fiotttnet SOTSET » aet henne » &gt;J.äEj: S) tt Eåtet Ui, Su £ å t e t BEi! inga stora tilldragelser vi på detta sätt — ofta mot vår vilja — rycka undan glömskans roflystnad. De stora händelserna, i vårt lif, de förfölja oss icke så där i gengångaregestalt; dem ha vi lidit eller fröjdat oss fria ifrån i den brinnande lifsstridens middagshetta. Nej, det är de små händelserna, som ingen bevittnade, om hvilka ingen larmade, det är de obetydliga orden, som tyst och vemodigt, likt ett höstlöfsfall i oktoberskym" ningen, berörde vårt hjärta, utan att någon annan än vi själfva kände och förstodo dem, det är dessa vi ej kunna glömma. Ty de pejlade en gång de osedda djupen i vår själ, de blottade, om också blott för en sekund, någon af dessa hemliga afgrunder, som gömmas i hvarje människas inre, de lärde oss, hvad vi kanske icke lärde ens då lifvets strid var som hetast, att känna oss själfva, att blicka in i vårt eget jag — och det är därför vi ej kunna glömma dem! — • • — E n förmiddag för många år sedan skulle jag på en aflägsen gata i Klaratrakten leta reda på en bleckslagareverkstad för att där inlemna någonting till lagning. J a g hade svårt att hitta, ty huset, där bleckslagaren skulle bo, hade flere gårdar och uppgångar, och ingen skylt visade mig, åt hvad håll jag borde styra mina steg. Emellertid måste bleckslagaren bo här, ty jag hade flere gånger skickat min tjänarinna till honom, och som han lagade både väl och billigt, ville jag ändtligen hafva reda på honom. J a g började således mina efterforskningar, gick uppför ett par trappor, fick orätt besked, måste gå ned igen o. s. v. E n del personer, i synnerhet fruntimmer, ha en otro
Jag vågade då ömsom klandra Regeringens misstag i saker, som jag ansåg vigtiga, ömsom hembära den min gärd af tacksamhet för dess välvilliga ufsigter och handlingar; detsamma yågar jag ännu. Förlåten mig, mina Hrr, att jag några ögonblick uppe - 6a Den 3 Februari f. m. hållit eder med yttranden om mig sjelf. Det är likväl första gången, som känslan och behofvet af medborgerlig sympathi utbrister, efter att i många år hafva rönt den offentliga mannens lott att antastas af båda partierna. Partier vilja icke medgifva, att det finnes åtskillnad emellan frimodighet och tadelsjuka, emelian constitutionel loyaute och dubbelhet. Äfven jag har en politisk trosbekännelse att afgifva; men den skall blifva kort. Den består deri, att jag oaflåtligen skall biträda alla nyttiga förelag, de må komma ofvan eller nedan ifrån: att jag alltid mera skall se på sak och factiskt resultat, än på de tillfälligheter, som deri äro inblandade; att jag opinioner, aldrig förglömma, att om rättvisa och försonlighet äro vilkoren för sämja emellan individer, så äro de det lika mycket emellan partier, hos hvilka visheten är lika litet absolut å den ena som å den andra sidan; och vågar jag slutligen tillägga, att om någon, i den riktning han ser mig vandra till åstadkommande af nya Jagar och institutioner, tror sig igenfinna motiven hemtade ur det egna interesset, så bekänner jag frivilligt, att så är, emedan det öfverensstämmer med min timliga välfärd, att hvarken min egen hydda eller‘samhället får sjunka eller öfverändakastas, och emedan min äregirighet långt för detta fått sin gräns bestämd af önskan, att, vädjande till efterverlden, efterlemna spår af nyttig verksamhet. Jag har yttrat, att frågan om en statens garanti för hypotheksföreningar vore i sig sjelf enkel. StatsUtsk. svnes hafva medgifvit, att ändamålet, nemi. en fördelaktigare räntefot för de skuldsatta, vore godt. Man torde således slippa tvista vidare derom, och hvad man sålunda egentligen bade att undersöka vore: om medlet dertill vore otillåtet eller vådligt.