Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan uppmätningen ske med ett vida ringare antal ifyllningar och uthällningar, än vid den vanliga fördelningen af torr-varumålet * Betänkande om Mått, Mål och Vigt. $09 emedan, inom hvart tiotal , arne uppmätningar ar det högsta som behöfves. Detta är den vanliga följden af målkärlens inrättning efter decimalfördelningen. Så manga fördelar förenade förtjena ali uppmärksamhet. Vetenskaps-Akademien har föreslagit detta mätningssätt i andra rummet, ej för det att Akademien icke sjelf anser det förtjena, att framför alla andra antagas, utan derföre att hon befarar, att nya namn och nya mål, ehuru af väl kända qvantiteter, möjligen kunde medföra någon ting motbjudande för deras antagande, has dem sorn icke närmare eftertänkt detta ämne. —■ Och i sanning, då Akademien Jiar velat göra sig reda för de olägenheter, som skulle följa af detta rymdemåtts antagande lill allmänt bruk bland Rikets jordbrukare, bar icka någon enda framställt sig, emedan den hufvudsakligaste reduction, från det gamla tunnemålet till det nya, kan anses vara redan i förhand gjord, derigenom att hvar och en kan evaluera kappmålet i kannor. — Det återstår då endast svårigheterna för uppbördsräkenskaperna, hvilka likväl i fråga om tunnemålets reduction till foting och kanna, aldrig kunna medföra andra eller större olagenheter, än den reduction fran kanna och skjappa lill tunna och kappe, som 6 Morn, af 1739 års Förordning påböd. Dessa svårigheter äro mindre än man för mod a q och underlättas dessutom genom beqvämt inrättade reductions-tabelier; men vid detta tillfälle inträffar den fördelen, att gärdgifvaren, utan behof af tabeller, sjelf med lätthet beräknar sin 310 Betänkande om Mått, Mål och Vigt, contingent efter det nya målet och kan control lera Uppbördsmannen.
Såsom en brist i Grund-Lagarnc bär Conslitutions-Utskottet ansett, att Regerings-Formens 3g §, efter att hafva stadgat, det Stats-Rådet, under den lid, Konungen utrikes vistas, skall fora Regeringen, tillägger: med all den rätt, sorn denna Regerings-Form Konungen tillägger, utan att samma § med något ord antyder, att Stats-Rådels, under sådan förvaltning al styrelsen, vidtagna åtgärder, kunna, enligt Regerings-Formens 38, ioö eller 107 §§, föranleda anmärkningspåföljd; en tystnad, som möjligen kunde gitva anledning till den tankan, att Stats-Rådels Ledamöter , i och tor sådan styrelse, egde att tillgodonjuta äfven den rätt, som Regerings-Formens 3 § tillerkänner Konungen. Denna tystnad är sa mycket betänkligare, som Regerings-Formens 4i och 42 §§> 8vilka för andra händelser stadga, att Stats-Rådet eger med Konungslig makt och myndighet föra styrelsen eller förvälla regeringen, ieke heller nämna något om åtföljande ansvar. Slutligen har Utskottet icke heller kunnat undgå att, såsom en dylik brist, anmärka, att Regerings-Formens 43 §, förde Slals-Rådets Ledamöter, hvilka af Konungen, då Han går i fält elier till aflägsnare inrikes orter reser, förordnas att föra Regeringen i de mål, Han föreskrifver, lika litet stadgar något om ansvar för de åtgärder, desse Stats Råds-Ledamöter, under sådan styrelse, kunna vidtaga. Utskottet anser denna brist mindre eftertänklig, dels derföre, att Stats-Rådels Ledamöter, sorn vid de i 43 §. omtalade tillfällen till styrelsens förande förordnas, icke förvalta hela riksstyrelsen, dels emedan denna § icke nämner hvarken Konungslig rätt eller Konungslig makt och myndighet; men Utskottet har likväl i alla fall funnit bristen nog vigtig att förtjena Riksens Ständers uppmärksamhet.
De nedgräfdes i grannskapet af den persons bostad, som man ville skada. På detta sätt ansåg man sig kunna förlama hvilken lem eller kroppslig förmåga som helst hos en fiende. En fransk jurist och hexdomare, Pierre Delancre, klagar, att på hans tid funnos få äkta par i Frankrike, hvilkas lycka icke blifvit förstörd genom detta medel; af fruktan för detsamma vågade unge män knappt gifta sig. Hincmar, erkebiskop af Rheims, rådde att såsom bot deremot flitigt begagna Sakramenterna. I franska ritualer förekomma kyrkoböner mot trollknutarnes verkningar. Föga mindre spridt var bruket att göra dockor af klutar, deg, vax eller lera, hvilka man döpte i en persons namn och lade i eld eller genomstack med en nål, samt nedgräfde under den ifrågavarande personens tröskel, allt för att tillfoga honom lidanden64. På dockor kunde man äfven öfverflytta sjukdomar medelst läsning af vissa formler. Dessa figurer gömdes derefter å något svårtillgängligt ställe eller nedlades i rinnande vatten. Likasom mot sjukdomar, så voro ock mot krigsoch eldfaror mångahanda magiska hjelpmedel i svang hos folket. Så ock för att erhålla lycka i kärlek, i jagt, på sjöresor o. s. v. Det skulle föra oss för långt att redogöra för alla dessa bruk. ”Hexhammaren” klagar jemmerligt öfver soldaternas ofog att stympa krucifixer lem för lem i afsigt att göra sig hårda mot svärd och kulor. Under tyska trettioåriga kriget förvärfvade sig bödeln i Passau stort rykte för samma konst ”att göra hård”, hvilket skedde genom papperslappar med kabbalistiska figurer (”Passauer Henkerszettel”) som uppåtos. Att jägare medelst besvärjelser förskaffade sig ”fripilar” och ”frikulor” var mycket vanligt. ”Hexhammaren” beskyller åtskillige höge herrar för att i sin sold hafva ”djefvulska bågskyttar”, hvilka på långt afstånd träffa målet utan att sigta. Vid eldsvådor plägade man kasta i lågorna s. k.
Friherre Rantzou har ock yttrat fruktan, att capitalisterna skulle strömma till Banken, för att uttaga silfver och sedan förvandla det till HamburgerBanco. Friherren må förlåta, att jag ej förstår hvad härmed menas. Ty om meningen är, att man skulle vexla sin sedel mot silfver i Banken, för att sedermera på vår Börs köpa Hamburger Banco, vöre vexlingen blott en omgång, enär sedeln gäller lika mycket silfver på Börsen och i Banken, och afståndet emellan dessa hus icke heller är serdeles stort, så att det ej kunde vara förenadt med något besvär för vexelsäljaren, att sjelf förvandla sedeln i silfver, i fall han fann sig i behof deraf. Meningen lärer således vara, att man skulle skaffa sig silfver, och utföra det, för att göra det räntebärande i Hamburger Bank. Jag önskar hvar och en lycka härtill, och vet ej, hvarföre man skulle sätta sig emot en speculation, att med 2 sk. förlust på hvarje R:dr, utföra silfret för att i Hamburg täfla om 2 procents ränta, då man här kan få 6 procent. Jag tror, att silfret snart skulle återkomma, om en sådan speculation Den 6 J ulii e. ra. ens vöre tänkbar, sedan myntbestämningen en gång skett; men i allt fall är jag öfvertygad, att Götheborg ensamt med sin credit och tillgång till Engelska capitaler, skulle vara i stånd att ersätta det från Stockholms capitalister utgående silfret, och lia hela vårt behof deraf. Friherre Rantzou har äfven hotat oss dermad, att sedlarne alltför hastigt skulle löpa in på Banken. Jag liar redan yttrat, att detta är föga sannolikt, och jag har erinrat, att i länder, der en Bank finnes på hvar tionde qvadrat mils yta, ingen äger så stor fond, som vår. Jag tror således faran vara ingen; men om man ock föreställer sig, att sådant kunde hända, månne det verkligen skulle medföra någon yåda? Mig synes klart, att i samma stund myntbestämningen skett, och den enskildta crediten och penning-förhållanderna till följd deraf ordnat sig, skall behofvet af mynt blifva mindre.
Det är detta inre bedjande, denna tro och lydnad, som skulle utgöra kriterierna på lämpligheten till prestembete; men hvem kan intränga i en annan menniskas inre? Handlingarne, upförandet, äro det enda som kan af menniskor ses och bedömas; de äro ju trons eller otrons frukter; och oaktadt allt hvad motionären talar om tillbörligheten af presternas egen håg, att utbilda sig i nyttiga kunskaper, utan någon ovilkorlig föreskrift derom, framhärdar jag deruti, att det för församlingen är mycket bättre och mera betryggande att man genom de inför vederbörlig myndighet af honom aflagda embetsprof gör sig förvissad om dugligheten af hans insigter och kunskaper, än att öfverlemna det helt enkelt åt hans eget bedömande. Motionären kan icke neka, att det är hans afsigt, att åtminstone vilja förminska och nedsätta det nu anbefallda kunskapsmåttet för dem, som ämna inträda i prestembetet; då deremot jag tror, att dessa fordringar alldeles icke äro för stora för dem, som skola inträda i ett så vigtigt embete, som att meddela åhörare insigt i salighetsläran. Jag tror således, att, om jag misstagit mig om meningen, så har sådant härledt sig af ordstilllningen i moionen. Frih. Alströmer: Jag medgifver att om man icke inträn ger till meningen af hvad som blifvit yttradt, så kommer man till ett sådant resultat, som Frih. Cederström nu framställt. Men om Den 19 November f. m. 231 nian laser så, att nian sätter det, sorn jag vill hafva i första rummet, i det andra, och tvertom, så är det icke underligt, att man gör en oriktig slutsats. Läser man åter rätt, så torde saken vara ganska tydlig; jag vill dock icke längre uppehålla tiden för K. o. Ad„ utan anhåller blott att Frih. Cedrrström icke måtte motsätta sig remiss af min motion. Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att få förena mig i hvad Frih. Cederström i hufvudsaken anfört Den nu af Frih.
Den värde talaren tyckes icke för sig hafva gjort rätt åskådligt hvad med ch.sigill, förstås och huru med dess uppbörd tillgår, då han velat uti den sednare inblanda kronofogdarne. Den värde talaren torde dock veta, att ch.sigill.uppbörden är en statsintrad för sig, skild från den allmänna uppbörden i Riket, liksom postmedlen och tulluppbörden. Det egnar sig då icke att taga Statens allmänna uppbördsman till en sådan befattning, ehuru visserligen en sådan utväg skulle befria oss från de kostnader, som de ytterligare controllör Utsk. föreslagit skulle medföra; men måhända skulle Staten på annan väg komma att vidkännas vida större kostnader medelst de balancer, som, efter hvad erfarenheten visar, ofta inträffa hos dessa embetsman. Icke eller kan jag, såsom Hr Grefven, finna någonting så löjligt deruti, att chartorna skulle klippas vertikalt eller att sportler skulle beredas för vissa tjenstemän m. m. För min del tror jag att utgången skall visa, att dessa åtgärder hafva med sig sin goda nytta. Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. icke måtte förena sig i BorgareStis beslut, och får jag föröfrigt anmärka, att detta beslut är alldeles lika med Frih. Oxenstjerna vid första betänk, fogade reservation, hvarföre jag anser det icke här böra komma under öfverläggning. Gr. Mörner: Jag trodde mig verkligen icke hafva begagnat ordet uppbörd i milt föreg:de yttrande, för hvilket ord jag redan förut var varnad, utan jag begagnade det äfven af Hr Printzenskjöld upptagna ordet statsintrad, så att om någon förvexling deni emellan blifvit gjord, drabbar den icke mig. Det är visserligen anmärkt, att den punkten icke är föredragen, som rörer dessa controller, men om man vill yttra sig emot sä väl det ena sorn det andra i delta förslag, så tror jag man måste hafva rätt alt på en gång fästa sig vid det hela, emedan framställningen eljest icke kan blifva fullständig. Hvar och en som har Utsk;s betänk., är i tillfälle alt se huru der omtalas såväl klippning vertikalt som annat mera. Man kan visserligen göra sig förhoppningar, att genom dessa controller skola tillskyndas
St. tillhanda, så hade man dä för sig en möjlighet att uppställa ett verkligt skydd för den äganderätt, hvilken nnvartde innehafvare af skaltlagde tullqvarnar äfventyra. Skulle deremot den blifvande propos:n icke å R. St:s sida befinnas antaglig, så afslås den, och då befinna sig qvarnägarne icke i sämre belägenhet än förut. Emedlertid har man, efter förmåga bemödat sig alt försätta dem i en bättre ställning. Frill. Cederström: Om följden af den nu ifrågasatta fram ställningen tillika med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring, skulle blifva alt K. M. vid en blifvande riksdag, till tullqvaru-ägarnes skyddande från förluster, föresloge förbud för begagnande af husbehofsqvarnar, så hade man dermed åstadkommit ett af de olyckligaste påbud man kan utfinna. Anda från de äldsta tider hafva Sveriges innevånare varit berättigade att förmala sin säd, vare sig på egne husbehofsqvarnar eller på skattlagde tullqvarnar. Då desse sednare varit berättigade till tull tägt, hafva dess ägare deraf alltid haft god förtjenst. Värdet af alla i Sverige befintlige tullqvarnar är ej så obetydligt; det uppgår säkert lill 2 å 3 millioner r:dr b:co. Det blefve således ganska dyrt att inköpa dem. Ett förbud för Svenske män alt å egne qvarnverk förmala sin säd och att ett åläggande för dem att skicka den lill skattlagde tullqvarnar, skulle, enl. min öfvertygelse medföra ett så allmänt missnöje inom landet, att K. M. skulle finna sig föga belåten med att hafva följt R. St:s förslag, ifall detsamma gillades. Hr von Hartmansdorff: Jag hoppas att ingen annan ledamot af Ståndet, än Frih. Cederström, förstått mitt förra anförande så, som skulle jag vilja förmena någon att inrätta och använda husbehofsqvarnar.
Tankar och känslor fräta och bränna invärtes, när de icke få luft. Du är så olik mig.» »Jag tillhör en annan generation än du. Det är kanske också det.» När William kom hem på natten satte han sig till skrifbordet och skref: »Min dikt. Jag kommer från min mor, der jag tillbragt aftonen; och nu är juldagsmorgon och jag borde kanske lägga mig, men jag känner ett behof att först få tala med dig en stund. Det är så underligt att du är borta; vid hvarje småsak, jag upplefver, tycker jag att du borde vara med och hvarje tanke jag tänker och allt hvad jag känner, som jag icke kan meddela dig derför att det skulle ta ett helt lif att skrifva det allt ned har jag en förnimmelse som om jag falskeligen undanhölle dig något som var din tillhörighet. Som nu denna julmorgons stämning. Lampan susar. Här är så ensamt och tyst och jag njuter ensamheten och tystnaden i fulla drag. Det är något befruktande i denna ensamhetskänsla. Det är som vore alla ledningar mellan mig och världen afkopplade, som om jag själf sutte högt uppe i luften och endast förnam ljudet dernerifrån som en aflägsen, sorgsen sång, dämpad och bruten medan tillvarons ödslighet, lifvets drömfyllda melankoli sänker sig ner öfver mitt hufvud som en ofantlig läderlapp. Och då 'Und dann werde ich sentimental wie ein Mops, wenn er zum ersten Male liebt.' Jag känner mig så fattig! Inte materielt ty der ligger 50 kronor i min plånbok ännu; inte häller andligt, ty jag har diktarfeber och fantasien bränner hett i mitt hufvud. Men jag känner en våldsam längtan, en riktigt intensiv, sugande trånad att ge. Det är en brännande förnimmelse liksom af skuld en skuld som skulle afplanas derigenom att jag om också blott för ett ögonblick eller par göte glans öfver ditt lif, komme ditt bleka, sjuka blod att rinna friskt i ådrorna, lärde dig att känna riktigt lefvande och varmt vingslagen af tillvarons stora, mäktiga, bländande härlighet som jag själf intet vet af. Min vanmakt trycker mig till jorden. Jag känner mig så fattig så fattig. W. Z. Mellan jul och nyår flyttade
Vid verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, hafva Rikets Ständers Revisorer bland annat anmärkt, att bestyckningen å Waxholms fästning »är till en del gammal och i allmänhet svag samt så uppställd, att det djupare och bredare östra inloppet är betydligt svagare försvaradt än det grundare och smalare vestra». Sedan mitt utlåtande öfver denna anmärkning blifvit infordradt, får jag till bemötande af den del deraf, hvaröfver det tillkommer mig att afgifva förklaring, i underdånighet anföra: att, om med begagnade uttrycket »gammal och svag» förstås, att bestyckningen till följd af ålder befinner sig i mindre brukbart skick, kan jag för min del ej erkänna anmärkningens befogenhet, enär såväl pjeser som lavettage till största delen äro nya och fullkomligt uppfyllande det ändamål, hvartill de varit afsedde, nemligen att utgöra ett kraftigt försvar mot de krigsfartyg, som uteslutande voro i bruk då bestyckningsplanen för fästningen uppgjordes; att bestyckningen numera kan anses svag och icke ändamålsenlig, sedan vigtiga förändringar i krigsfartygens konstruktion under de sednast förflutne åren gjort sig gällande, kan deremot ej bestridas; och har Eders Kongl. Maj:t äfven till följd häraf redan låtit vidtaga åtgärder för fästningens förseende med en, med afseende å nutidens fordringar, lämpligare bestyckning. Stockholm den 18 December 1863. FAB. WREDE. General-fålttygmästare. Carl Skytte. Chefens för Ingeniör-kåren underdåniga förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers yttrande, i afseende på Waxholms fästning. Underdånigste Utlåtande. Vid sist församlade Revisorers besök å Waxholms fästning hafva följande anmärkningar af dem blifvit gjorda: »att densamma nu kunde anses i det närmaste färdig, hvarför bygg - — 311 — »nadsarbetet ock med innevarande år kommer att upphöra. Det har synts Revisorerne »att byggnaden blifvit, enligt förevisad ritning, omsorgsfullt utförd och väl underhållen.
I detta, som i de flesta fall, torde erfarenheten vara den bästa läromästaren; och i detta hänseende skulle en ganska vidsträckt erfarenhet kunna åberopas, enär i hela Europa, med undantag af Norden, der skogarnes rikedom hittills möjliggjort bibehållandet af den gamla stängsellagen, man icke känner annan lag, än den, som bjuder kreaturs - 264 Den 6 September f. m. egaren, att Italia våld om sina djur; och livad som är fördelaktigt i andra civiliserade länder, torde äfven kunna antagas vara det hos oss, under likartade förhållanden. Men man beliöfver ej gå utom våra egna landamären, för all få frågan löst. I vära egna bördiga slättland, såsom i Skåne och lill en del i Westergöthland, haiman, af ren beräkning, inom egna områden borttagit hägnaderna. För införande af ett förbältradt jordbruk, har man nemi. måst indela sin jord i flera eller färre gärden, hvilka alla liehöft fredas, och då man efter skedda försök och noggranna beräkningar kommit lill den erfarenhet, alt det kostat mindre att valla eller tjudra kreaturen, än att emellan alla de särskilda gärdena upföra och underhålla kostsamma gärdesgårdar, liar man valt den förra utvägen, och de på slätterna år frän år allt mera försvinnande mellan-gärdesgårdarne bevittna bäst åtgärdens ändamålsenlighet; men, invänder man, hvad som kan vara nyttigt och verkställbarl på större områden, är det icke på mindre. Vid besvarande af denna invändning torde äfven erfarenheten kunna åberopas. Flere egare af större egendomar hafva under sednare tider, för att hos sina underhafvande bönder och torpare införa ett förbättradl jordbruk, måst förut ordna deras egofrids-förhållanden, hvilket skett genom gärdesgårdarnes borttagande och kreaturens vallning och ultjndriug. I början väckte åtgärden missnöje, men erfarenheten undanröjde snart missbelåtenheten. Då jorden nu kunde fritt indelas, behöfde icke längre hälften deraf uptagas till träde för ett fattigt betes skull.
Då nu motionären hvarken yrkat upphäfvande eller förändring af sistnämnde stadganden; då det vore olämpligt, att göra viikoren för ändringssökande i högsta instansen mindre betryggande för den vinnande parten, än de , som äro förknippade med talans fullföljd i Hof-Rätt; och då, efter Utskottets omdöme, stadganden, som hvila på en och samma grund, ej böra partielt förändras, helst den enhet och det sammanhang, som äro nödvändiga vilkor i all lagstifning, eljest skulle rubbas; synes tillräcklig anledning vara för Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Fredrik von Zweigbergks motion i denna del måtte le/ntias utan afseende. Stockholm den 30 December 1844. Reservationer: af Herr Grefve Mörner: "Emot Utskottets beslut alt tillstyrka upphäfvande af föreskriflerne om revisions-skillings nedsättande vid tvistemåls fullföljd ifrån Hof-Rätt till Högsta Domstolen får jag mig reservera. Genom de stadganden, hvilka för närvarande äro gällande i omförmäldte hänseende, synes man hafva afsett vinnandet af det ändamål, att, under det å ena sidan lättheten att draga tvister under Kongl. Majrts pröfning icke skulle finnas vara alltför stor, möjligheten dertill likväl icke skulle någon betagas. Endast den behöfver nemligen nedsätta revisions - Lag-Utskottets Betänkande_, N.o 6t. 5 skilling, som har en viss förmögenhet och således äger utväg att anskaffa den erforderliga samman. Alla andre få utan afgift fullfölja deras talan, blott de i behörig ordning styrka deras fattigdom.
St. äro i behof af att colhnes utlåt:n blifva infordrade i hvarje särskildt fall och för hvarje särskild gång fråga uppstår om ändring uti vare sig de ordinarie räntornas beskaffenhet eller deras utgörande, uppbörd och emottagande utaf räntctagaren eller kronan, måste absolut cmbetsvcrken höras 42 Den 8 Januari. sä framt R. St. skall kunna pröfva frågan utan fruktan för misstag. Då erfarenheten visat hvilka insteg kommunistiska idéerne fått jern* vfil hos vissa individer inom comitéen, dä den kunnat föreslå, att kronan skulle afstå frän äganderätten till kronans jord utan alt densamma blifvit henne genom köp afhänd. Den man som kan föreslå, ali nybyggare, emot skyldighet af odling och alt vid.nyhygget uppföra byggnader till ett bestämdt värde, skall till nybyggeslägenheten erhålla skatterätt, ehuru dessa villkor icke blifvit uppfyllde, lemnar anledn. befara, alt han kan föreslå sådant, som väl länder enskilda till fördel, men för samhället deremot medför förluster, och i sådant fall får den värde ledamoten ursäkta, att jag icke anser honom såsom någon auktoritet ronde det betänk, comiterade afgifvit, helst han sjelf framställt sådana frågor, som måst af konungen afslås. Jag anser frågan högst enkel och ingen enda anmärkn. är af mig nu gjord mot bctänk:s innehåll, emedan det är för tidigt; jag har blott önskat, alt personer med sakkännedom skulle granska comiterades arbete innan R. St. öfver detsamma besluta. Hr von Hartmansdorff: Hr Sandströmer har yttrat, alt colhue i dessa ämnen redan afgifvit tind. utlåt. Det är troligt att i comiterades förslag för det mesta icke förekommer något, ronde våra gamla skatte-förhållanden, hvaröfver embets-verken icke någon gäng kunnat yttra sig. Men ordningen för ärendenas behandling är icke den, att colhne yttra sig först och vederbör, comitéer derefter öfver de förras utlåt:n, utan colhnes betänkm äro de sista som komma under Konungens pröfning.
— Ledamöter, angående gemensamma öfverläggningar rörande de hvilaude grundlags-förslag, som afse tillökadt antal af dem, och inrättande af ett nytt Stats-Departement; inbjudning till MedStånden från Vällofliga Borgare-Ståndet: se Inbjudningar. — —, angående rätt för dem att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar: se Riksdags-Orgningens 4Data §. — protokoller, angående fullbordad granskning af—: B. IV. 6 38, 48, A. 74- — sammansättning, angående ändring deri: se Regerings-Formens 5:te och 6:te §§. Stats-Råds-Ledamot, om förordnande af en sådan i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 te och 42:dra §§ omförmälda Riksdagsärenden: I. 114. Stats-Utskottet, angående en anmodan till detsamma att oförtöfvadt behandla Kongl. Majtts Nådiga Proposition om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader; inbjudning från Högvördiga Preste-Ståndet: se Inbjudningar. —, angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af dess tjenstemän, och för lemnadt biträde vid behandlingen af Utskottet tillhörande ärenden: B. XI. 337, 355, A. 355. —, angående föreläggande för detsamma att tidigare än förut varit vanligt utarbeta oell till Rikets Ständer öfverlemna sina för - J& 4 0 — 8 — slag rörande Stats regleringen; motion af Grefve Carl Henrik Anckarsvärd: se Motioner. Stats-Utskottets tjenstemanua-ptrsonal, angående tillökning i: 1.84, A. 87. — kanslibiträde, angående antagande af ytterligare: B, I. 456, A. 456. — Ledamöter: se Lista. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: — N:o 1. med öfverlemnande af ett exemplar af Kongl.