Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets förslag och hemställan biföllos. 46:te punkten. lista mom. bifölls med den förändring, att stadgandet under litt. e erhöll följande lydelse: ”För de summor, som å kreditivet lyftas, erlägger Filialbank till Riksbanken fem procent ränta, hvilken alltid beräknas å högsta fulla 100-tal Ridr.” 2:dra och 3:dje momenten, återremitterades. 4 7ide, 48ide och 49 ide punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 5 Oide punkten. Utskottets hemställan afslogs, med föreläggande för Utskottet att inkomma med nytt förslag angående användandet af Bankens odisponerade vinstmedel. 5 lista punkten. Återremitterades. Frän Högv. Presle-Sländet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Betänkande Nio 25, med förslag till reglering af Bankens låneoch krediliv-rörelse samt om användande af upplupen odisponerad bankovinst. Härvid förekommo: lista oeh 2:dra punkterna. Biföllos. Prot.-Utdray den 20 och 22 Juni 1860. Utskottets hemställan bifölls, allenast med uteslutande al de i momentet 5 förekommande orden: r'Landskrona stadskyrka, enligt beslut vid samma riksdag — 12,000.” 4:de—16:de punkterna. Med ogillande af Utskottets tillstyrkande, beslöt PresteStåndet, för sin del, atl allmänna Diskontfonden till utlåning med omsältningsrält må, utan någon vidare förminskning, bibehållas vid det belopp, sorn den utgör vid 1860 års slut. 4 8:de—2o:te punkterna. Momentet 4 godkändes, hvaremot momentet '2, till följd af Ståndets vid punkten i 7 fattade beslut, uteslöts. 27:de punkten. Momentet 2 ändrules till följande lydelse: ”Vid utlåning frän allmänna
Genast efter emottagandet af Kongl. Maj:ts berörde Nådiga Dom, öfverlemnades handlingarne i målet till Bankens Fiscals-Embete, för vidtagande af den åtgärd, hvartill sakens beskaffenhet kunde föranleda; och Fiscals-Embetet anmärkte, uti Memorial af den 14 Augusti 1833, att den förlust, som sålunda drabbat Banken, läge uti försummelse hos Låne-BancoCommissarierne, alt, i hvad på dem ankommit, bevara Bankens rätt, medelst aflemnande, i behörig tid, af uppgift och uträkning å Lånet, jemte öfrige erforderlige handlingar, för bevaknings anställande i Låntagarens Concurs, och att denna försummelse åter synbarligen bärledt sig derifrån, att Lånet, rätteligen bokfördt under Låntagarens namn, blifvit, uti det Diarium öfver Lånen, som, enligt då inom Banken gällande arbets-ordning, bordt utaf Låne-Banco-Commissarierne hållas, oriktigt antecknadt å den persons namn, Grosshandlanden Eckerman, som, efter fullmagt, förskrifningen undertecknat; samt yrkade, vid sådant förhållande, att de vid försummelsens inträffande tjenstgörande Låne-Banco-Commissarierne, Gyllencreutz, Toran och von Hofsten, måtte åläggas, att, en för alla och alla för en, till/Banken genast inbetala så stor del af lånet, som beräknades hafva utgått emot pant af de genom Kongl. Maj:ts Dom Banken fråndömde 12 SkU. 6 LU. Bergsmansjern och 5 SkU. 5 LU Brännstål, hvilket Memorial den i5 Augusti 1833 från Banco-Fullmägtige remitterats till förklaring af bemälde Commissarie!-, men innan någon förklaring blifvit afgifven aflid, i September månad 1834, Banco-Commissarien von Hofsten.
Då nu till granskning skulle företaga» det från Utskottets Andra Beredning inkomna och den ?i uti innevarande månad på bordet lagda Förslag till Betänkande, i anledning af de från Riks-Stånden till Utskottet remitterade Memorial och Dictamina , rörande dels yrkad ändring uti Hålloch Gästgifveri-skjuts-inrätt»ingen, dels förhöjning uti skjutslsgan, ingaf Riks - Den l6 Juli. ■Riksdagsmannen Jacob Ericsson fran Örebro Län ett sä lydande Anförande till Protocollet: ’ Undertecknade, som af hemmavarande högst betryckta Medbroder fatt sig uppdraget, att antingen hos Riksens Höglofl. Ständer söka helt och lia 1 let befrielse frän att längre utgöra Hallock Reserve-skjutsen, eller åtmindstone att erhålla en sadan förhöjning i fegan, att utkallandet med skjutsriingsbesväref tills vidare för oss göres möjligt, finna sig föranlåtne, i anledning af det Betänkande , som i detta ärende genom röst pluralitet ifrån Andra Beredningen till Utskottet inkommit, afgifva följande yttrande: Vilja vi icke uraktlåta att förklara deri Höglofl Beredningen vår största högaktning och innerliga erkänsla för det afseende som Beredningen har täckts fästa å våra i detta ämne irtgifna Memorial, derigenom att Beredningen förmedelst upprepandet af alla de slag af Ernbets-, Tjenstemän och Corporationer'sorn äro satta i nödvändighet att resa inom Landet, har Beredningen till en icke obetydlig del upplyst och styrkt hvad vi, i anseende till besvärligheten att emot en ytterst låg skjutslega fortskaffa hela den resande maS9an, i våra Memorial redan anfört ; men som Beredningen endast uppräknat dem , hvilka i och för Samhällets så till säpan , O des sammanhållning äro i nödvändighet att resa, torde Utskottet icke eller illa upptaga , att vi upplysa, det dessa, jemförelsevis med hela det resande antalets, förhåller sig sorn I till 20.
Oin det angelägna ändamål skall kunna vinnas, sorn genom förbud emot införsel af främmande öfverflöds-artiklar åsyftas, synes dervid ovil - >59* Den 17 Juli. ovilko ligen böra iakttagas , att alla sådana varor, som ej få inkomma, äfven förbjudas till bruk och nyttjanle; men ehvad förbu-.l som heldst än vidtages , blifver det i allt fall alltid att befara , att småningom afsigten dermed skall förfelas, så framt ej e?e medel med eftertryck användas, som äro lagda i Högsta Magtens hand, att förpligta vederbörande, att med noggrann och sträng uppmärksamhet vaka deröfver att Jorfattningarne liandhafvas rnvd det alfvar, som Regeringens värdighet och förbindelsen till åtlydnad för dess bud och befallningar kräfva; äfvensom verkan af alla påbud emot luxe och Öfverflöd alltid måste betydligen försvagas, om deras efterlefnad ej understödes genom goda efterdömen af de högre Medborgare-klasserna . hvilka sällan sakna ett kraftigt inflytande på menighetens seder och tänkesätt, I fall Riksens Ständer skulle finna godt, att bifalla hvad Utskottet föreslagit, angående utgifvanöet af en Stats Oeconomisk Journal, lärer det äfven blifva nödigt, att underdånig anhållan göres om Kongl. Majus Nådiga befallning till alla högre och lägre Embeis-verk, att utan lösen lemna utgifvaren Utdrag eller vidimerade afskrifter af de Handlingar, dem han tror sig böra genom trycket meddela Nationen, och hvil» ka icke finnas vara af den beskaffenhet, att de enligt Grundlagen ej få komma till allmän kännedom, Stockholm den 15 Juli *815. På Särskildta Utskottets vägnar F. B. Schwerin• JLudvic Mörner. Jac* Linström. Frie Ericsson* C. Klintberg. Den 17' Juli. *593 Uppläst bos Samtliga Riks.Stånden c!. 17 Juli, Vördsamt Memorial! Det Betänkande, som Riksens Hög], Ständers Särskildta Utskott under den 17 sist 1.
Diskont-verken mot 3 procent ränta insätta kapital, att åter - 8 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 4$. betalas efter 6 veckors uppsägning, fogat det tillägg, att räntan för sålunda insatta medel må utgöra högst 4 procent', i punkten 42 af Prés te-S tande t, hvilket ansett den af Utskottet till il, 800,000 R:dr R:mt föreslagna summa, hvarmed det i 116 §. af nu gällande Banko-reglemente föreskrifna maximum för sedelstock må kunna ökas såsom följd af Privat-banks indragning eller upphörande, böra bestämmas till hvad i detta afseende för närvarande är stadgadt eller till 3,750,000 R:dr Runt; samt i punkten 46 mom. litt. cl) och f), af hvilka moment det förra, som innefattar, att af Filial-bank beviljad försträckning skola § utgå i förm af län och såsom kreditiv, blifvit af Borgareoch det sednare, angående sättet för assignering å Filial-banks kreditiv, af Preste-Ståndet återremitteradt. Men enär Utskottets i dessa punkter och moment gjorda framställningar blifvit af öfriga Riks-Stånden gillade, och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, så kan den ändring eller återremiss, som, efter hvad ofvan förmäles, är vorden i särskilda delar af ett Riks-Stånd beslutad, icke föranleda till någon åtgärd. Utskottets hemställan i punkten 14, att det till manufakturernes och fabrikernes understöd anvisade kreditiv 2,700,000 R:dr Riksmynt må, under hvartdera året 1858, 1859 och 1860, förminskas med 150,000 R:dr nämnde mynt, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men deremot afslagen af Borgareoch Bonde-Stånden, hvilka förordnat, att ifrågavarande kreditiv skall vid sitt nuvarande belopp bibehållas oförminskadt. Yid sådant förhållande anser
Emellertid har nämnde förutsättning ej inträffat, utan har omförmälte särskilta förslag, efter återremiss, blifvit med vissa förändringar af Utskottet öfverlemnadt till Rikets Ständers pröfning, den der dock ännu ej egt rum. Huruvida någon särskild lag i förevarande syftning kommer att af Konungen gemensamt med nu församlade Ständer stiftas, är således en oviss fråga; men derest så ej sker, äro de bestämmelser, förenämnde § innefattar, nödige för verkställighet af ifrågastälide lag. Försigtigheten bjuder således deras införande; och af denna anledning bar 40 § i nedanstående förslag tillkommit. Den 47 § innefattar äfven ett tillägg. Densamma innehåller dock ej annat än ilen af Utskottet under JW 2 föreslagna författning angående tid för åtal af svek och bedrägeri eller de brott, hvarom talas i 2:dra afdelningen af ifrågastälide lag. Det leder nemligen till reda, att de stadganden, som uteslutande hafva afseende å tillämpningen af nämnde lag, derigenom meddelas; och derföre har Utskottet, genom tillägget af omlörmälde §, efterkommit den framställning, som härutinnan blifvit inom två Riks-stånd gjord, om än Utskottet ej kan frångå sin åsigt derom, att, då berörde § i sjelfva verket innefattar en förklaring af lagens till allmänna rättegångs-orduingen hänförde föreskrifter i afseende på preseription af brott, det varit mest principenligt, alt, på sätt Utskottet i förra betänkandet föreslagit, göra förklaringen till föremål för en särskild författning, derom fråga emellertid numera torde böra förfalla. La^~Utsliottets Utlåtande M 52. 18 Den slutliga anmärkning, som drabbat Utskottets förslag, är riktad emot uteslutningen ur 50 § i det nådiga förslaget af stadgandet att genom föreslagna författningen ej sker någon ändring af hvad i grundlag stadgas.
St. den 23 sistlidne September aflåtit underdånig Skrifvelse ; hvilka medel blifvit ställda till E. K. M:ts Nådiga disposition, att för ändamålet användas, der bristen å Läkarevård pröfvas störst och angelägnast att afhjelpa. Likaledes Exp. Utsi. Fårslag till Und. Skrif v. N:o 292. 24i Likaledes hafva R. St. förordllat, att endast intill nästa Riksdag komma att fortfara de år 1828 till denna Riksdag för Veterinairlnrättningen uppförda Summor för 8 Elevers underhåll, hyresmedel för en hage, samt till extra utgifter med tillhopa 2,21 o R:dr. I afseende på det af E. K. M. i Nåder äskade anslag af i5o R:dr för ProvincialChirurgen i Stockholms Län, hafva R. St. inliemtat, att, sedan R. St. år 1823 indragit de till Löner för 8 medhjelpare åt ProvincialLäkare förut årligen anslagna 622 R:dr 10 sk. 8 rst., af hvilka medel förstberörde belopp, enligt Kongl, Brefvet den 19 October 1814, utgått såsom arfvode åt nämnde Chirurg, har samma arfvode blifvit anWst att utgå af den till farsoters och smittosamma sjukdomars hämmande bestämda Fond; men hvarifrån ej mindre SundhetsCollegium än StatsContoiret, då nämnde ChirUrgs biträde för Länet äfven framdeles oundvikligen skulle erfordras, och dess arfvode, i följd deraf, vore att betrakta såsom en ständig årlig utgift, ansett detsamma böra skiljas samt hädanefter på MedicinalStaten uppföras. Som denna utgift likväl icke ät4 större, än att den, så länge fortfarandet deraf bör ega rum, kan af nyssnämnde anslag Utgå, i dess förra egenskap af arfvode, finna R.
Gr:n har likväl inom Bevilln.Ulsk. deltagit i behandlingen af en gammal oefterrättlighet på den grund, alt tillgångarne icke medgåfvo någon förändring derutinnan; ty såsom en Den 7 Juni e. m. *9 sådan anser jag nemi. den beskattning, sora hittills egt mm i afseende på em hetsoch tjenstemän, och hvilken man ansåg sig icke kunna borttaga i anseende till Statens knappa tillgångar, som icke motsvarade de dryga och vid denna Riksdag förökade utgifterna. Samma förhållande eger rum i afseende på medelportols införande. Det skulle efter Gr. Björnsljernäs förslag medtaga en för Slaten beräknad inkomst af 100,000 R:dr om året. las anser icke, all våra finansers ställning medgifver, att för en och annan korrespondents beqvämlighet, ty nyttan för honom tror jag icke blifver stor, bortkasta 100,000 R:dr b:ko, som ganska väl kunna för nyttigare ändamål behöfvas. K. M:s förslag har visserligen icke denna olägenhet, men deremot nödgas jag påstå, ali K. M:s förslag egentligen icke skulle kunna medföra någon beqvämlighet, åtminstone icke den som med ett medelporto _är förenadt, ty hvad nyttan deraf vidkommer, så beror det på den större eller mindre korrespondens på längre eller kortare afstånd, som en person har. Deraf beror det för en hvar, huruvida han har nytta af alt betala 4 eller 6 sk. Alla som betalt 2 eller 3 sk. skulle med antagande af K. M:s förslag icke hafva vunnit någon fördel, ty de skulle blifva»lidande på 2 eller 1 sk., hvarmed de gamla portosalserne understego 4 sk. Likaså de -som skulle betala ett medelporto af 6 sk., skulle äfven blifva lidande, om de förut betalt 5 sk. Ett generellt medelporlo medgifver jag visserligen skulle kunna medföra beqvämlighet för korrespondensen, men jag anser icke, att man för denna beqvämlighet har råd att upoffra 300,000 R:dr Inko lill nästa Riksdag.
"Men har fått njuta af ett annat, som är tusen gånger angenämare." "Idel grannlåter igen. Nej, gå inte ännu, eftersom ni nu en gång har blifvit utan middag. Vi skola se efter hvad Maja Lisa kunde ha att bjuda oss." Det var inte så alldeles dåligt. Köttsoppa och kåldolmar. Och om de ville vänta några ögonblick, så skulle hon också laga en efterrätt. Nymark gick alltså ej ännu, utan dröjde ända till klockan sju. Ej ens då skulle Alma velat låta honom gå, ty hon gissade, att John ej skulle komma hem förrän sent på kvällen. Och under loppet af denna dag hade de kommit hvarandra närmare än förut under hela den tid de varit bekanta. De kommo så väl öfverens. Alma var förtjust. Hon hade då slutligen funnit hvad hon länge omedvetet saknat, en glad, fri kamrat, som gerna var tillsammans med henne och af hvars sällskap hon njöt så, att intet annat nöje kunde jemföras dermed. Han var just motsatsen till den allvarlige och lugne John. I sitt hjerta tänkte Alma, att fastän John nog var henne kär, så tyckte hon ändå mer om Nymark. Sitt samvete lugnade hon med att inte heller John så odeladt hängaf sig åt henne. Han glömde sig aldrig för hennes skull borta från något sällskap, om han blott eljest hade lust att gå; men det hade Nymark nyss gjort. "Dröj ännu," bad hon, då Nymark ville taga afsked. "Nej, fru Karell, nog måste jag gå nu. Men vi råkas snart." "Mycket, mycket snart!" sade Alma, i det hon lade sin hand i Nymarks. Nymark gaf henne en så öm blick, att blodet steg upp i hennes kinder. "Adjö då!" sade hon och drog hastigt bort sin hand. Sedan Nymark gått, sträckte hon åter ut sig på soffan, tryckte ansigtet mot dynan och slöt ögonen. Hon kände sig hvarken trött eller sömnig, tänkte på ingenting och bekymrade sig ej öfver något. Men hjertat slog, ansigtet glödde och en ljuf känsla fylde hennes barm. "Mamma," hviskade Arvi sakta bredvid henne, "är mamma vaken?" Alma spratt upp. "Arvi, har du läst din lexa?" "Jo, om mamma skulle förhöra." Alma tog boken.
Jag skulle icke hafva sökt den envishetens och halsstarrigbetens ära, att emot min egen öfvertygelse hålla i med en åsigt, hvilken jag lärt mig inse icke vara den riktigaste och bästa. Samme talare har sökt bevisa, att jernvägen mellan Katrineholm och Halsberg skulle blifva så inkomstgifvande, att den icke en gång skulle öfverträffas af de delar utåt jernvägen, hvilka komma att ligga närmast intill de båda stora städerna Stockholm och Götheborg; och, såvida jag icke origtigt fattade bevisningen, stödde den sig hufvudsakligen derpå, att, genom jernvägen emellan Katrineholm och Halsberg, skulle förbindelsen emellan Örebro och Östergöthland befordras. Alldeles enahanda fördel skulle äfven vinnas för händelse mitt förslag aniages, endast att förbindelsen komme att gå norr om Hjelmaren i stället för söder om densamma; men utom den trafik, hvilken sålunda skulle kunna upstå emellan Orebro och Östergöthland, skulle fördelar af rörelsen äfven tillgodokomma provinsen Westmanland i och för dess utbyten med så val Södermanland som Östergöthland. Häruti ligger just skilnaden mellan dessa båda förslag, och jag är å min sida öfvertygad, att den sträckning af jernvägen, hvarom jag väckt förslag, har all utsigt att kunna antagas böra blifva mera och ej mindre fördelaktig, än den andra. En annan talare har andragit en vigtig omständighet, hvilken han sagt hafva bestämt honom för hans mening i frågan, nemi. afseendet å landets politiska sjelfbestånd. Jag har förut icke vidrört denna fråga, enär jag icke ansett mitt ord i denna punkt kunna väga särdeles mycket och aldrarninst att min mening deruti kunde gälla såsom någon slags auktoritet, om jag äfven — jag vill icke neka derför — tilltrott mig att med någorlunda säkerhet kunna bedöma förhållandena med hänseende till industri och rörelse uti en trakt, med hvilken jag från barndomen varit bekant. Likväl och då förberörde ämne nu blifvit bragt å bane, skulle jag anse det vara orätt af mig att ej roed några ord antyda mina betänkligheter i denna fråga, som står uti så nära sammanhang med det Den 25 April f. m. af mia; väckta förslag.
Den 14 .Juni f. ra. 55 R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afseende pä de under Lilt. b—k, upptagne arbetsföretag yttrat. Litt. b), ang:de anläggning af en jernväg i fortsättning med. förenämnde kanal-led från sjöändan till Christinehamns stad. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna nödigt, att propos:n till bifall å Utsk:s tillstyrkande lill låneunderstöd för ifrågavar. arbetsföretag förenades med förbehåll om särskild pröfning af lånevilkoren. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Innan man beviljar en sä betydlig summa, som den ifrågavar., borde man väl veta om hon förslår till sitt ändamål. Men likväl står här: ”att detaljerad [dan ueh kostnadsförslag vore på aktie-egarnes bekostnad under utarbetande för att K. M:s nådiga pröfning och stadfästelse underställas”. Om nu denna plan, då den till Konungen inkommer, befinnes vara vida dyrare än här är uppgifvet, och det slutligen händer, att Konungen ej i nåder godkänner densamma, så hafva R. St. lill detta företag afsatt 66,666 ndr 32 sk. utan att denna summa komme att begagnas, åtminstone ej med den fördel som vederborde. — R. St. böra väl företrädesvis bevilja anslag till företag, hvilkas utförbarhet med bestämda summor år känd, och då förhållandena uti förevar, fall äro sådana jag nyss nämnt, samt då det ännu saknas öfver 40,000 r:dr för Cimbritshamn och Wisby hamnbyggnader så anhåller jag, att jemväl denna punkt måtte blifva återremitterad. Jag har ännu ett skäl för en sådan begäran, det nemi., att i nästföljande mom. m. Utsk. har tillstyrkt beviljandet af 24,000 r:drs län till staden Christinehamn för dess hamns förbättring. Det tyckes mig vara nog af, om denna stad får sig beviljad en af de föreslagna förmånerne ty att gifva 2:ne nemi. penningar till jernväg enl. mom.
StatsUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 259. af Presterandet, s. 263. af Borgareståndet, s. 263. af Bondeståndet, s. 268. RiksgäldsWerkets tillstånd, oin. Statst skottets betantande, bif. af Presteståndet, s. 380. af Bondeståndet, s. 595. af Borgareståndet, s. 608. V , om, öfvertagande af Banken; StatsUtskottets ' betänkande, bif. af Presteståndet, s. 1191. af Bondeståndet, s. 1201. af Borgareståndet, s. 1208. Rikshufvudboken, angående verställighet af. Stats Utskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 923. af Borgareståndet, s. 953. af Adeln, s. 982. Riks-Ståt, förslag till, för 1824 och intill nästa Riksdag Stats Utskotets betänkande bif. af Presteståndet, lil. s. 48. af Adeln, III. s. 70. af Borgareståndet, lil. s. 108. af Bondeståndet, III. s. 233! Rösenheims ansökan om utbekommande af innestående Bön, StatsUtskottets Utlåtande öfver GeneralLieutenanten von. Bif. af Borgareståndet, s. 75, af Ådeln, s. 77- af Presteståndet, s. 81. af Bondeståndet, s. 86. Rosens, A. ansökning om befrielse från ansvar för Grönwalls Balance; Statsutskottets Utlåtande deröfver, bifallet af Borgareståndet, s. 46. af Bondeståndet, s. 49- af Adeln, s. 52. af Presteståndet, s. 54.
I anledning af en från Uddevalla Stads Handels-Societet för ett år sedan till Banko-Diskont-Direktionen ingifven ansökning, att, i anseende till apparencerne af ett förmånligt Sillfiske, Stadens Handlande måtte fran BankoDiskonten understödjas med behöfveligt förlag till Sillsalteri-och Trankokeri-rörelsen , hvilket förlag, enligt uppgift då hos Diskont-Verken i Götheborg förgäfves blifvit hegardt, äfven af personer som der förut icke häftade för Lån ; blef, genom Verkets Ombudsman det svar lemnadt: att någre Lån från Banko-Diskonten väl icke kunde beviljas till större belopp eller i annan ordning än dess Reglemente för Utlåningen i allmänhet föreskref; men att, enär bern äl - (J6 Banko-Utskottets Betänkanden. \ malde Handlande, hvar för sig, till DiskontVerket inkomme tned behörigen qvalificerade J,åne-handlingar, ville Direktionen, efter pröfning deraf, meddela det biträde, sorn dess öf. vertygeise orri säkerheten, och Verkets tillgångar då kunde medgifva; dock att Lån-sökanderne , i afseende på locala förhållandet till Diskont-Verken i Götheborg, borde med authentika bevis styrka, det de hos berörde Verk icke häftade för någre betydligare förbindelser. Berörde anvisning blef likväl ej af någon bland Stadens Handlande begagnad, hvadan skäligen bor förmodas, antingen att deras behof af Banko-Diskontens biträden, sedermera upphörde, eller ock, att de äskade bevisen frän Götheborgs Diskonter icke i öfverensstämmelse med ändamålet kunnat anskaffas. Enär sålunda å ena sidan af det nu anförda, torde vara upplyst, att
Denne kunde möjligtvis lemna upplysningar, utan hvilka icke något beslut kunde fattas. Det var blott att förvara den rättighet, som nu finnes, och på det att ingen kittslig person måtte kunna förhindra begagnandet af en sådan rättighet, som jag ansåg ett bestämdt stadgande derom här böra intagas. Jag anhåller att tillägget måtte blifva uppläst, emedan jag troligtvis sjelf icke uppläst det tillräckligen tydligt, eller så, att det af alla kunnat fattas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han rätt fattat Hrr von Hohenhausens och von Hartmansdorffs mening, vore den, att sista punkten i 8 §:n skulle erhålla följande lydelse: ”[mål, för hvilka annan prestman är förordnad att sockenstämma hålla, vare han ordförande ; den, som äger rätt att om sockenstämma förordna, äge ock att sjelf eller genom ombud när vara och i öfverläggningen , men ej i beslutet, deltaga.” 21 H. 3o a34 D « n 10 Mar* f. n. Fril). Cederström: Jag har ingenting emot att uti denna förordning införes, alt den myndighet, sorn ager rättighet att förordna om sockenstämmas hållande , också må äga rättighet att sjelf eller genom ombud dervid vara tillstädes ; men Hr von Hohenhausen loide ulan tvifvel linna , att ett sådant stadgande icke hör till 8 §:n , emedan den blott handlar om hvilken som skall vara ordförande i sockenstämma, och icke om sockenstämmans förhandlingar i öfrigt. Det stadgande, som Hr von Hohenhausen föreslagit, bör omfatta en särskild §, hvilket är så mycket lämpligare, som då jemväl deruti bör införas, att då sockenstämma förordnad är till utseende af deputerade för att med andra socknars deputerade sammanträda inför någon bestämd myndighet i och för vidtagande af beslut, så skeisammanträdet inför samma myndighet och röstberäkningen sker per capita.