Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s Propos. står: »Ar skeppslott såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare henibjuden, vare de, en eller flere, berättigade att inom 3 dagar, sedan försäljningen dem kunnig blef, vid domstol fordra köparen på ed» etc. Denna tid af 3 dagar har Utsk:t ansett vara alltför kort, samt derlöre uteslutit föreskriften härom. 1 öfrigt anser jag att §:n är tydlig och klar, och anhåller om bifall till densamma i sitt nuv:de skick. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda ynkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med den lydelse, som i K. M:s Nåd. Propos. föreslagits, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på §:ns antagande utan förändring och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §11- Gr. Sparre: Här förekommer redan den principfrågan, om en hufvudredare skall väljas eller icke. Jag är af den mening att Ctsk:ts stadgande i detta afseende i I3:de och 14:de §§:ne leder till ganska invecklade förhållanden i afseende å skepparens tillsättande m. m., som hufvudredaren har rätt att göra. Jag tror att K. M:s förslag är att föredraga framför Utsk:ts, emedan der icke talas om hufvudredare. Något vidare utvecklande af skälen anser jag icke nödigt, helst det icke torde tjena någonting till. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla §:n i enlighet med K. M:s Propos. Frih. Leijonhufvud: Det kan utan tvifvel vara ganska rätt som Gr. Sparre säger, att ändringen i 13:de §:n har sina olägenheter, men om hufvudredare är redan ordat i 6:te §:n. Den 16 September e. m. 315 Det hade således varit af större betydenhet, om Gr.
Henning Hamilton. \Y. F. Dalman. Litt. Kostnadsförslag till utvidgning af läktaren uti Riddarhussalen , nemi. : För » 6 st. 7 å 8 tums sparr till båda läktarnes uppbarning, å 1: 24. st i|- tolft bräder till underbeklädnad med 9 — v r> transport, å 3: 16. tolft dito till golf, i| tums, å 4: 24. tolft. i£ dito t tums, till barriéren, å 3: 16. tolft 5 6 å 36 16 1 tolft 2' tums dito, till 6 st. sitlbänkar med 4 fötter under hvar bänk 6 2 st. 7 aln. 2 tums reglar, a 1: 32. st. spik och jernsmide kan nu ej bestämmas utan blifver enl. behof efter räkning; 3 16 en spiraltrappa med virke, spik och arbetslön, utom smide och klädsel. 16 32 v arbetslön för båda läktarnes uppsättning och beklädnad, samt 6 st. bänkar med klädsel jemte murarnas beklädnad i ett för allt 66 32 >> Tillsammans r:dr b:co 3i aln. kläde till sittbänkars och barrie118 36 rernes jemte 2:ne murars beklädnad, å 2: 32. aln 82 32 Summa r:dr b:co 201 20 Stockholm den 12 Februari 1840. Hårdh. 454 Den 26 Februari e. m. Lill.
Ifen stid då man så ofta erfarit, att bildandet åfelt prejudicat blott behöfts fö» att få en Lag stiftad, bör hvarje Medborgare vara angelägen, att i sin mon uppmärksamt bidraga till undanrödjande och förekommande af alla prejudicater, som på Den i5 December f. m. 83 minsta sätt kunna vara farliga, och med så mycket mera skäl dem, som, ehuru kanske för ögonblicket ledande till äfven goda ändamål, dock ingripa i ett fritt folks dyrbaraste och äldsta rättighet. Regerings-Formens 57 §. innehåller: ”Svenska Folkets urgamla rätt att sig be” skatta j utaf vas af Riksens Ständer alle’’na vid allmän Riksdag.” Hvarje annat beskattningssätt, det må tillämpas på skillinges eller millionen, är sålunda rakt stridande mot Grundlagen, och hör, om det existerar, af Rikets Ständer för framtiden förekommas. Till desse reflexioner har jag blifvit ledd af det förhållande, hvilket jag nu skall hafva äran nämna, ej såsom någon anklagelse (jag kan ej nog upprepa det), utan endast för att så mycket påtagligare visa, som jag tror, vigten af att behjerta den Motion, jag tagit mig friheten att vördsammast föreslå. Är 1809 inrättades inom Hufvudstaden en FattigvårdsDirection, hvars förste Directeur, fastän inom ett Land, der man ständigt talar om municipal-styrelsers förträfflighet, uppbar i årlig lön, för det medborgerliga förtroendet att sköta Fattigmedlen, en oafkortad summa af 1000 R:dr B:co. Fatfigmedlen ingingo åren 1809, 10 och 11 genom Subscriptionslistor. Första året upp - 84 Dea i«5 December f. in. gick subscriptionen till öfver 3o,ooo R:dr; andra året tiil vida mindre, och tredje året till ganska obetydligt.
Der var jag nog olycklig att emottaga Gr:o just när jag bestraffade en person för det han nedsölat sig i dryckenskaps-lasten och ådragit sig denna sjukdom, och huru R. St. varit sinnade emot bränvins-floden, utvisa nogsamt deras prot:r. Min öfvertygelse är, att om LagUtsk. vid upgörande af sitt förslag, noggrannare följt Konventikel-plakatet, hade det icke förbisett den sista delen af detta plakat, som förbjuder dobbel, spel och hvarjehanda lösaktigt lefnadssätt å sabbalhen. Hade LagUtsk. framhållit delta, skulle Hr Gr:n från mig fått höra en förkastelse-dom öfver spel, dobbel och dryckenskap, och denna dom vida hårdare än öf8 H. 24 370 Den 21 Juni e. m. ver några konventikel’, hvilka jag aldrig fördömt, men blott velat ställa under en säker ledning och tillsyn. Jag vet nogsamt, att detta rum icke lämpar sig för theologiska strider, men det oaktadt måste jag till besvarande vidröra några utaf Hr Gr:n här citerade bibelspråk, ehuru jag hoppats, att bunna undgå sådant, då detta fordrar en fullständigare exegetisk förklaring. Grin har citerat 2 bibelspråk. Jag erkänner fullkomligt deras vigt och värde, men är icke öfvertygad om deras tillämpning på detta ställe. Grin använde det bibelspråk, som återfinnes hos Evangelist. Lucas i dess 19 kap. och slutet af 44:Je v. men begagnade det icke i det sammanhang det har uti skriften, ulan inpressade del i Mathei Ev:ii 23 kap. eller höginessotexten på Annandag Jul. På sä sätt kan man åstadkomma hvad skrift-tolkning som helst. Hr Grin citerade ytterligare i ”Jag är icke kommen att sända frid, utan strid.” Liba vigtigt hade varit att framställa detta i sitt sammanhang, då Hr Grin sannolikt icke skulle förgätit det rika trösterika löftet i ”Friden gifver jag Eder. Min frid gifver jag Eder. Jag gifver ej som verlden gifver.”
Hvad Statsoch Banco-Utshottens Utlåtande, N.o i3-j. 9 Hvad i förulnämnde motioner sålunda blifvit anfördt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och beträffande först den väckta frågan om Götha Canals inköpande för Statsverkets räkning, så, utan att för öfrigt ingå i någon pröfning af detta förslags större eller mindre lämplighet, finna Utskotten, att, då Statsregleringen, som nu blifvit upprättad, utvisar, det någre Statsverkets tillgångar för omförmälde behof icke äro att disponera, och Förstärkta Banco-Ulskottet, med Rikets Ständers rätt, den 5:te innevarande månad beslutat, att det belopp af Bancovinsten, som från innevarande års början till nästa Riksdag inflyter, skall reserveras för Bankens ändamål, motionerne i denna del icke lära kunna till någon åtgärd föranleda. I afseende åter å Herr Friherre Gyllenhaals förslag om öfverlåtelse till Kongl. Majit eller Statsmakterne att reglera Taxan för inre farten å Götha Canal, emot skyldighet att ersätta Bolaget, hvad denna afgift kunde komma att något år understiga 72,300 R:dr, finna Utskotten, lika med motionären, att stora fördelar obestridligen skulle komma att derigenom beredas de många orter, som för transport af sina producter kunna begagna Canal-leden; men Utskotten måste äfven anse det vara i högsta grad betänkligt, att, under det Canalens vård och underhåll fortfarande skulle komma att besörjas af ett enskildt Bolag, Staten ikläder sig en ovilkorlig ansvarighet till Bolaget för en viss årlig inkomst af densamma, hvarigenom den nuvarande angelägenheten för Bolagets styrelse att i främsta rummet upprätthålla Canalens {ärbarhet skulle kunna, utan våda för Bolaget, förminskas eller helt och hål let försvinna; och då icke heller utredt är, huruvida Bolaget må finnas hågadt att antaga de af motionären föreslagne vilkor, hemställa ULskotten, att Rikets Ständer icke heller, i anledning af denna del utaf Herr Friherre Gyllenhaals motion, måtte för närvarande vidtaga någon åtgärd. Stockholm den 16 Maj 1845.
Närvarande: Justitie-Slatsministern, II. Ex. Herr Grefve Sparre. Stats-råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallcnstéen, Gunther, Genberg, och Gripenstedt, Chefen för Finans-departementet, Stats—rådet Sandströmer, föredrog i underdånighet: - 2:o. Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegii underdåniga skrifvelse af den S i förlid ne månad, i fråga orri indragning till statsverket af sådane arrenden af statens egendomar, sorn äro till serskilda ändamål anvisade. Med afseende å hvad af Kammar-Kollegium blifvit anfördt och upplyst, ansåg Stats-rådet den beslutade förändringen icke kunna ifrågakomma med andra arrenden, än de, som inflyta för indragne Adelsfane-boslällen till Invalidhusfonden och af Jägerislatens boställen till Skogsplanterings-kassan, äfvensom de, hvilka till Flottans i Carlskrona kassa erläggas af några indragne Kompagniechefs-bohemman och ett Kompagnieskrifvare-boställe; och då, hvad beträffade de til! Invalidhusfonden och Skogsplanteringskassan inflytande arrenden, Kongl. Maj:t redan, i sammanhang med frågan om vissa till serskilda inrättningar och fonder anslagne inkomsters utbytande mot kontante anslag, till Rikets Ständer aflåtit nådig proposition om de i afseende derå erforderlige stadganden, ansåg Stals—rådet någon vidare åtgärd i afseende derå icke erforderlig, hvaremot, vidkommande ofvanontförmälde, till flottans i Carlskrona kassa anvisade arrenden, hvilka, enligt Kammar-Kollegii uppgift, med beräkning af medelmarkegången för do 10 sista åren, kunna upptagas till 3,02f> K:dr 42 sk. 3 4 Kongl. MajUs Nåd.
Det är af dessa skäl jag anser §:n vara af farlig beskaffenhet, och som den är stridande mot sjelfva idéen med en hypoteksbank (ty det ligger ju i sakens natur, att en sådan inrättning ej bör hufvudsakligen rigta sin verksamhet åt samma håll som en vanlig lånebank, utan endast och allenast vara, hvad meningen med densamma från början varit, och som jag hoppas alltid kommer att blifva, nemi. att den skall vara en medlare mellan låntagarne å éna sidan och långifvarne, hypotheksföreningarne, å den andra), så anser jag R. o. Ad. gjorde klokast att afslå densamma. Hr Mannerskantz: I motsats till den siste värde talaren, anser jag det vore i högsta grad obetänksamt, att, genom upbäfvande af den i denna g föreslagna åtgärd, söka inskränka en rättighet för hypoteksbanken, hvilken, för skötandet af de låneope - Den 8 September e. m. rationer, som aro densamma åiagde, är af väsendtligaste vigt, nemi. den, att få draga fördel af de gynnsamma konjunkturerna. Otvifvelaktig! 8r väl, att centralisationen åtminstone skall medföra den fördel, att någon vidare täflan emellan de särskildta hypotheksföreningarne, hvarigenom ett märkligt inflytande på lånevilkoren upstått, ej vidare kommer att ega rum. Således kan genom enhet i afseende på uplåningen den olägenheten i någon mån förminskas, att de från utlandet indragne kapitalerna komma att öfverstiga det verkliga behofvet. Om den frihet, hypolheksföreningarne, i afseende på uptagning af lån, varit i åtnjutande af, mer än en gång skuldsatt landet hos utländningen utöfver det för handen varande behofvet, derigenom nemi. att den ena föreningen indragit ett utländskt lån, under det den andra icke kunnat använda ett redan indraget; så har detta förhållande förorsakats derigenom, att de konkurrerat med hvarandra på den utländska marknaden och med ett ord saknat enhet i afs:de på uplåningssättet.
Kyrkoherdariies löne-inkomster voro i betydlig mon högre än andra Em betsoch Tjenstemäns, serdeles Comminislrarnes, så borde det åligga de förstnämnde, att lika med andra boställs-innehafvare sjelfve bygga och underhålla alla husen å deras boställen ; 2:0 af Anders Andersson från Stockholms Län, som anfört, att olisa tillämpning af Lagens stadgande om Preslens skyldighet att hålla byggnaderna å prestgård vid magt, vid olika domstolar i så måtto skall egt rum, alt en del domare anse församlingen pligtig att bättra alla under en afträdande Pastors tjenstetid å husen tillkomna bristfällig heter, hvaremot an dra, med församlingens frikännande, dömt Kyrkoherden att ansvara för mindre brister, som han försummat att under sin tjenstetid behörigen 8 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Uisk. Betänkande lY.-o 47* bättra. För att förebygga denna olikhet i Lagens tillämpning, har Motionären, som gillat deri senare åsigten, föreslagit, att genom förklaring öfver 2 §. 26 Cap. stadgas må: att Pastorer, sedan de af församlingarne emotion it de sd kallade försam Högarnes lins nybyggda och fullt färdiga, skola vara skyldiga, att utan församlingarnas biträde och pä egen kostnad *dcm underhålla, samt man från man, hvar och en till sin efterträdare i ful/godt stånd aflemna, allt intill dess husen varda af ålder och bruk, men ej af Pastors vanvård så förfallna, att de genom reparation, hvilken alltid skall åligga Pastor, och hvarmed församlingen tinder ingen förevänning bör kunna betungas , icke vida/ e kunna göras brukbara, vid hvilket inträffande förhållande det åter skall vara församlingens skyldighet att husen ånyo uppbygga; 3:o Af Olof Olsson från östergöthland och Jan Peter Jansson fråh Stockholms Län, som på andragna grunder äfvenledes yrkat, att Kyrkoherdarna måtte förpligtas sjelfva underhålla alla husen å prestgård. Dessa framställningar, hvilka Lag-Utskottet ansett vara af oeconomisk beskaffenhet och således jemväl tillhöra Allm. Besv. och Oecon.-
M. måtte tillsätta en Komité för utarbetande af ett nytt Tjenst göringsReghte, som förebygger olydnad och missaktning å ena sidan, samt godtycke och egenmäktighet å den andra. 4:0 Att K. KrigsAkademien vid Carlberg måtte komma att uphöra och en MilitärFakultet vid universiteterne inrättas, der ynglingar från alla samhällsklasser, som vilja egna sig åt militäryrket, och deribland den unge soldaten, om han har råd och fallenhet, må kunna inhemta de kunskaper som till yrket höra, och följaktligen till befordran medverka. 5:o. Att R. St:r måtte ingå till K. M. med underd. anhållan, att K. M., för att lindra Indelningsverkets restriktiva natur, ville, tills något bättre i dess ställe blefve organiseradt, låta permittera hälften af Arméen mellan mötestiderna och den aktiva tjensten, för att egna sig åt arbetsförtjenster vid Statens eller enskildas arbetsföretag m. m., samt i sammanhang härmed, att hälften af Arméens befäl måtte såsom permitterade, genom lönefördelningar på II. H. 23 351 Den 4 December e. m. de tjenstgörande, ställas på half sold, såsom i England och andra länder är brukligt, och endast påkallas vid tillfälle af behof. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Munck, Bror Gust. Beinh.: Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad. Jag anhåller blott att den promemoria, som nyss kommit mig tillhanda från en person, som nu icke har lyckan att kunna vara representant, måtte få anses såsom min motion och remitteras till vederbörligt Utsk. Härvid aflemnades af motionären och uplästes ett så lydande anförande: Hr Brakels motion uti Lördagens plenum d. 15 Nov., om än i öfrigt påkallande några gensägelse!-, rigtade upmärksamheten på ett förhållande, som icke kan undgå att blifva föremål för R. St:rs beverkan, i fall Regeringens löneförslag äfven för öfrigt skulle oförändradt gå igenom.
Swensta folkets representanter öfwerlämnade ät Kongs. Maj:t rättighckrn, att till Rikets försmak uptaga 50,000 man. Wid tillämpningen deraf och tvid upåtagande af t Z,000 af den snsiagne numerairen yppades all den willerwalla som npstar da den ena medborgaren sihäll genom guldets driffsädrae öfwcrflytra sin owillkorliga styldighet af fäderneslandets förswar pa den, hmars wilker neka cn finance operation, men som derigenom fer sin man» lottade belägenhet uti en mera solklar och förolämpande dag. Sädant blef förhållande! dä förledil ad genom lega, förstärkningsnianskapct uttogs. Kongl. Majit stom nädigst sunnir, ark de allmänna bidragen till förstärkningöinanjkapels utgörande genom legning endast stkapade en penningegärd i stället för personliga skyldigheten att försvara fosterjorden, har, reti de Riksens Stander nädigst mcddelte propositioner om en förändring uti utskrifniugssättck af der faststälke förstärkimigsmanskapcr öfwerlämncrr Ten iZ Maji. walet emellan tillåtelsen för hwar och en att sätta tjenstbar karl i silk stalie, och owillkorliaa styldig heken art med egen person förstärka Armeen. All brig öpnadeS för Swensta nationen af en mild och wis Regering, ett mera lysande tillfälle att framställa werkningar af den sanna kärleken till fosterlandet. Det af NiksenS Ständer förordnade särstilka Utstött har öfwerlemnat sitt betänkande «ti denna wigkiqa fraga-.
Samma författarinnas roman » Vårluft », som i en af Iduns litterära tättingar erhöll andra priset, är nu u t k o m m e n i holländsk o c h k o m m e r på våren äfven ut i tysk öfversättning. etablissemangets skål i skummande svensk champagne o c h andra inländska viner, medan de samtidigt gjorde heder åt livad huset dessutom förmår: smakliga fisk-, kötto c h kräftstufningar i snäckor samt gyllene våfflor m e d kaffe, anrättningar, hvilka af fröken Sjöman, värdinnan på stället, numera till måttliga priser tillhandahållas allmänheten. De y p p e r liga väggoch takmålningarna i renässans, dels utförda, dels ledda af arkitekten Erik Ifahr, fönstren med blyinfattade rutor och tunga, metallbeslagna luckor, spiseln m e d sin flammande stockeld, det antika glas-, lero c h tenngodset på boaseringens hyllor samt den af fröken Ottilia Adelborg komponerade, smakfulla o c h originella servisen bilda jämte den stilfulla inredningen för öfrigt ett inbjudande helt, s o m säkerligen k o m m e r att utöfva en oemotståndlig dragning icke minst på hufvudstadens eleganta damvärld. Teater och musik. Aulinska kvartetten g i f v e r i d a g fredag sin tredje kammarmusiksoarc för säsongen, hvarvid utföras tvänne stråkkvartetter o c h en pianotrio, alla af Beethoven. En Sjögrenskonsert. Konsertmästaren Tor Aulin förbereder till lördagen den 22 januari i Musikaliska akademiens stora sal en konsert, hvaraf nettobehållningen är afsedd tillfalla kompositören Emil Sjögren. Biträde har utlofvats af hofkapellet, fruarna M. Linden och D. Möller samt hrr J. Elmblad och W. Stenhammar. - * Fröken Pettersson. Skiss för Idun af A Ii. O m man går Drottninggatan ett långt stycke uppåt o c h sedan viker af till vänster på en af dess smala sidogator, k o m m e r man snart till ett fyra våningars hus, grått o c h dystert till utseendet. Ofvanför porten står det n:r 48 i stora, tjocka bokstäfver.
Det var, då hennes styffar så hastigt gick bort. Han blef öfverkörd, som ni kanske vet, mr Gordon. Det var högst oförväntadt, det skedde vid en likfärd, han var begrafningsentreprenör, men det är ett vådligt yrke, man får så lätt smak för starka drycker. Han var icke rätt redig, det är naturligt, man blir bjuden vid ett sådant tillfälle. Man bar honom hem, han var sanslös, bröstet krossadt. Ack min Gud! tänk er mina herrar min belägenhet. Och då han ändtligen kunde tala, sade han: ”gå till lord Hawerfield”! — sade han — ”gå till lord Hawerfield”! Och sedan kunde han icke fortsätta. Det var kanhända i yrseln, men det var allt hvad han sade, innan han dog. Han hade i sin ungdom varit kammartjenare hos en lord Hawerfield, och det var honom han nu ihågkom naturligtvis. — Lord Hawerfield! — upprepade Astley, träffad af ett namn, som för honom egde så stor betydelse. — Ja, lord Hawerfield till Aukwoodhouse, Gud vet, om han verkligen mente, att jag borde gå till lorden för att begära något understöd eller så, men det var svårt för mig, då lord Hawerfield vistades utrikes. Nå, han dog, som sagdt är, hans bröst var krossadt och mitt hjerta äfven. Jag satt der enka med två barn, och det är visst, att jag haft svårt att draga mig fram, ty som jag fått ros i benen, måste jag öfvergifva balletten, och Esmeralda har aldrig ernått min skicklighet, stackars barn; imellertid så har jag etablerat en liten korffabrik på nedra botten och har äfven varit lycklig nog att alltid få aktningsvärda unge män till pensionärer och hyresgäster, och på detta sätt hafva vi dragit oss fram; det skall nu blifva mitt högsta bemödande att äfven vinna mr, mr ... jag ber om ursäkt, hvad var namnet? — Cameron, — sade Gordon, som, tittande i taket och svängande med käppen, icke tycktes hafva lemnat mycken uppmärksamhet åt en berättelse, som han hört minst tio gånger förut. — Att vinna mr Camerons vänskap — fortfor hon.
Bellman läste igenom bjudningsbrefvet, slängde det sedan ifrån sig och gick till hvila. Han var ännu icke färdigklädd, då han följande morgonen erhöll besök af Olof Kexél. Under det de båda vännerna skämtade och pratade, fick Kexél ögonen på grosshandlarens bjudningsbref, hvilket låg kvar på bordet, dit Bellman kastat det. “Hvad,“ utropade Kexél, “en bjudning till Alm, den fåfängaste, dummaste och penningdrygaste narr i hela Sverige! Känner du honom?“ “Helt obetydligt,“ svarade Bellman, “men karlen har, de få gånger vi sammanträffat, retat mig med sin oförskämdhet att vilja hafva ett impromptu. Nu har han ökat sin oförskämdhet på ett högst anmärkningsvärdt sätt. Se själf!“ Kexél läste högt, och med den honom egna förmågan att gifva ett komiskt uttryck åt rösten. Början af brefvet var affattadt i vanlig bjudningsform men slutet var så mycket mer karakteristiskt. Det lydde: “Anhålles, att herr Bellman till värdens och gästernas tillfredsställelse behagade sjunga några för tillfället författade och afpassade roliga sånger. Man tror sig kunna försäkra, att det nöje herr Bellman därigenom kommer att bereda de närvarande, skall blifva inbringande för hans kassa, emedan grosshandlar Alm är en man, som vet betala den glädje honom tillskyndas, och det kontant ändå.“ Kexél utbrast i ett gapskratt och försäkrade, att mannen bestämdt förlorat vettet, eftersom han föreslog Bellman att sjunga för betalning. Man borde, enligt Kexéls förmenande, skrifva en visa om den rike mannen. Men Bellman var icke af samma tanke, utan afbröt vännens munterhet med de orden: “Om narrar och lymlar skrifver jag icke några visor; dem behandlar man utan alla ceremonier.“ Bellman ryckte åt sig papper, penna och bläck och skref dessa ord: “När solen går upp i väster och ner i öster, då skall Karl Michael Bellman sjunga på grosshandlar Alms bjudning för hans gäster och mot betalning.“ Detta svar, tillika med bjudningsbrefvet, slogs in i ett omslag och afsändes till grosshandlaren.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, att enligt 4 Q § Riksdagsordningen det visserligen ankomme på Ståndet att genast remittera de väckta motionerna, i fall beslut derom enhälligt fattades, och hemställde Hans Excellence alltså , om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att de af Herrar Munck af Rosenschöld och Rosenblad nu väckte motioner finge till StatsUtskottet remitteras. Ropades Ja. Den 5 Mars e. m. 347 Vid förnyad föredragning af StatsUtskoltets den 25 sistlidne Februarii afgifne och den 26 derpåföljde e. rn. på bordet lagde Memorial, N:o /\>6, angående den summa af 70,000 R:dr, som är anvisad för KrigsCollegii departementers materiella behof och Krut-tillverkningskostnaderne, att årligen utgå utaf öfverskotten på Statsverkets ordinarie och extraordinarie inkomster för åren från och med i83o, hlef samma Memorial, uppå anhållan af Herrar Crusenstolpe, Magnus Jacob, och Nordenankar Gustaf , ytterligare lagdt på hordet. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 2 i denna månad afgifne Memorial N:o4^2 med en fortsättning af Förslaget till Reglemente för RiksgäldsContoiret. Herrar Crusenstolpe, Magnus Jacob, och Nordenankar, Gustaf, anhöllo, att delta Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, hvilken begäran Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, med stöd af 49 § Riksdagsordningen förklarade icke kunna förvägras. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet Friherre Cederströms, Anders, den 3 dennes e. m. på hordet lagde anförande, angående öppnande af en ny communication inom? 348 Den 5 Mars e. m. skars frän Dalarön till Stockholm, förmedelst genomgräfning af en smal land-tunga vid södra Stäket. Ånyo föredrogs Herr af Ekenstams, Israel, motion om inbjudning till Högv.