Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s nu fattade beslut annorlunda än såsom en reservation emot tre Stånds beslut, så kan jag likväl icke dela Frih. Cederslröms åsigt, men anhåller att få anmäla min reservation emot beslutet. Frih. Tersmeden: Frih. Palmstjerna har sagt, att det icke fans i vår grundlag något stadgande, som medgaf alt gä in med reservationer till dylika skrifvelser, som den nu beslutade; men jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, att grundlagen icke eller någonstädes medgifver att sådana skrifvelser få till Konungen afgå. Jag vill endast nämna detta, utan att jag derföre förenar mig i Frih. Cederslröms begäran, som jag verkligen finner olämplig, oaktadt jag anser R. o. Ad:s beslut grundlagsvidrigt, och anhåller att till prot. fä reservera mig deremot. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, som R. o. Ad. fattat, och att tillika få förena mig i Frih. Cederslröms anhållan, att en särskild skrifvelse måtte till K. M. afgå med minoritetens mening. Jag begär tillika, att denna anhållan af Frih. Cederström måtte få hvila på bordet till nästa plenum. D e ii S F e b r u ari e. m. 251 Hr af Sillén, Wilh. Gideon, och Frih. von Rosen, Carl, anmälde, att de äfven reserverade sig emot K. o. Adis beslut. Hr Westfelt, Nils: Mot det af R. o. Ad. nu grundlagsvidrigt fattade beslut, ber jag att i prot. få nedlägga min reservation. Jag gör det så mycket hellre, som jag skulle vara färdig att biträda Frih. Cederströms förslag, alt minoritetens mening får åtfölja förslaget; men jag tror, att en sådan form icke är den riktiga. — Jag beklagar högeligen, all R. o. Ad. i dag har intiädt på en bana, som R. o. Ad. icke förut beträdl, åtminstone icke under den tid, sedan 1823 års riksdag, som jag haft äran att vara ledamot af Riddarhuset. Frih. Hermelin, Aug.
Funna förmobaS, att ben antingen meb förefatS blifroit fiympab, för att/ på ett froeffullt fått/ bereba nnnfl genom bubbel inlofen, eller ccf tolfar fig, att bet ofullfiånbiga fkick, broari ben befinneS, bfifroit enbafi genom tillfålliga banbelfer eller nötning fororfafabt, få att, i förra fallet, ett firångare, men i bet febnarc, ett linbrigarc bebanblingSfått må Funna ega rum.
Exped.Utsk:ts Mera. i ani. af RiksSttns skiljaktiga meningar ang:de särskilda formulärer, som voro bdagda den vid innev:de riksdag beslutade Bevilln.Stadga, samt inbjudit R. o. Ad. och BondeSt:t att i detta beslut sig förena. Då R. o. Ad. redan fattat enahanda beslut som BorgareStd, ansågs denna inbjudning ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas tili bandlingarne. Sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställt, att R. o. Ad„ efter det ceremonien å RiksSalen afslutats, skulle å Kongl. Slottet åtskiljas, samt Ståndet härtill lemtiat bifall; tillkännagaf H. Exc., att D.D. M.M. Konungen och Drottningen samt D.D. M.M. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den a3 September f. m. af ledamot af StatsUtsk. måste uppträda, för att förklara, att jag motsätter mig en sats, som af eu värd ledamot här blifvit yrkad, hvars grundlagslolkning så lätt kan gälla såsom lag för R. o. Ad. Det har nemi. här blifvit yrkadt att i anslagsfrågor, då två Stånd stanna emot två, skulle frågan kunna förfalla, då likväl 69 §:n Reg,Fin uttryckligen säger, att då två Stånd stanna emot två uti statsregleris-frågor, skall StatsUtsk. förstärkas till 3o ledamöter af hvarje Stånd, hvilka skola öfver frågan votera. — Vidare beklagar jag, att den värde ledamot, som sist hade ordet, här så bestämdt yrkar att R. o. Ad. skall frångå ett redan fattadt beslut, för att komma till det mål, som han med mig gemensamt åsyftar, då jag nemi. tror, att, med någon jemkning uti Hr Bråkenhjelms förslag, R. o. Ad. skulle kunna gifva StatsUtsk. en önskad anledn. och sätta Utsk. i möjlighet att ånyo upptaga denna fråga, som eljest skulle genom R. o. Ad:s beslut vara för alltid afskuren; om nemi. R. o.
Utskottet skolat de härutinnan erhållne vidare upplysningar R. St:r meddela. Uti Upsalaj Stockholms^ SödermanlandsÖstergöthlands Gottlandsj Calmare j Blekingej Jönköpingsj Kronobergs j Christianstadsj MalmohusHallandsElfsborgsj Skaraborgs och Gefleborgs Län utgöras Mantalspenningarne samt Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan med Tingsgästnings-penningarne lika, enligt derföre bestämda, med R. St:rs uppgifter öfverensstämmande allmänna grunder, med de undantag endast som afkortningsvis, efter författningarne, äga rum. Af de öfrige, egentligen i fråga komne, Länen utgå: inom Götheborgs oell Bohus Län Mantal spenningar ne: i Bohusländska provinsen af jordbrukande Allmogen eller Bönder och Torpare med 8 sk. af personen, då deremot ej mindre alla innevånarne i Städerne, än Ståndspersoner, Arbetsfolk, Inhyseshjon och Fiskare å Landet derstädes erlägga samma afgift med 12 sk. för hvarje person. Upphofvet och orsaken till denna olikhet har ej kunnat med visshet uppgifvas, enär några handlingar före år 1658, då provinsen förenades med Sverige, rörande de tillförene Norrska provinsers Statistik och Cameral, icke äro till finnandes, och denna utskyld, innan BohusLän kom under Svensk lydno, varit beviljad och stadfäst samt sedermera, lika med Bohusländska hemmanens grundräntor, bibehållits oförändrad. Jordbrukande Allmogen i BohusLän har likväl, Betänkande n. 177 yäl, emot denna lindring i Mantalspenningarne, icke sig ålaggde andre eller större tjenstbarheter än Rikets öfrige innevånare; och K. M:ts Bef:h:de liar derföre ansett med största rättvisa och billighet öfverensstämmande, att denna personella utskyld af alla skattskrifne personer lika, eller med [2 sk. för hvarje, betalas, hälst den inom BohusLän åtnjutne skattläggningsfriheten för Husbehofs-qvarnar blifvit medgifven ur det skäl, att Mantalspenningarne åtagits i stället för Qvarntullen.
Men hon insig tillika att det nu gllde att radda sch bhda dessa moderssin egen andliga tillvaro, sitt diktorkall pligter maktade hon icke fylla. Dessutom var bon ej af dem, for hvilka de naturliga banden hade inflytande p&amp; kiinslan eller pligtkanslan. Endast ett förbillande af alldeles fvitt val kunde för beme erbilla en lifsafgörande betydelse. Hösten 1886 började hennes llngre besak i Köpenhamn och det blef hufvudsakligen i denna stad hon bodde under de sista tv&amp; Bren, med afbrott endast for kortare besök i Harby samt nAgra manaders vistelse i Paris v %ren 1887 och nigra veckors under sdS~en 1888. Under dessa %r började hennes sugande törst efter estetisk utveckling, förfinadt konstnarligt och intellektiielt umglnge, omvexling och inneliiillsrikedom att tillfredsstiillas. Men p&amp; samma g&amp;ng medförde de nya lifserfarenheterna nya, af förtiden oberoende konflikter, som for en stolt och hel natur, vor0 af ytterligt tarande art. Dertill kom att bredvid hennes ökade förfining, hennes stegrade lifskraf stod som en hotelse den ekonomiskt osii.kra tillvaron, sedan hon skulle lefva af sitt eget arbete, hvilket de starkt minskade tillgingarne i hemmet under de senare Aren gjorde nödviindigt och ej blott för henne5 sjalfk&amp;nsla önskvardt. Hade Ernst Ahlgren varit ung och frisk skulle hon ekonomiskt varit biittre stald, a n ' de flesta af vAra yngre författare, ty hon fick relativt höga honorar och allt hon skref mottogs med ifver öfver allt. Dessutom tillkom sista Aret svenska akademiens understöd. Men hennes kroppsliga svaghet, som gjorde anstrangdt arbete omöjligt, hennes lingsammcl satt att arbeta, hennes oafvisliga behof af fullkomlig hvila tidtals gjorde henne mer beroende an andra af det ekonomiska trycket, som derför ocksti blir den stlndigt Aterkommande mara, Iivilken de sista Aren förföljer henne. Hon ville icke, kunde icke skrifvri för b r ö d; hon miiste arbeta.
Klagar någon hos Justitiee-Ombudsmannen osmer Domares, Embetsoch Tjenstemäns åtgärder, och sin klagan, skriftligen författad, med fullständiga handlingar och bemis söker styrka, mä JustitieeOmbudsmannen, om han, efter de i 1 och 2 §§ bestämda grunder, finner sakens beskaffenhet och wigt det fordra, atala eller atala lata sädana ätgärder, eller i annat fall skriftligen anmisa den klagande att, der honom sä godt synes. Konungens JustitieeEantzlcr om laga rättelse ansöka; börandcs tvid alla tillfällen, da klaganden sadant äskar, Justitiee-Ombndsmannen lata nieddcla honom bcwis, att han klagoskriften cmottagit. Har Konungens Justitice-Cantzler lemnat utan afseende nägon hos honom omedelbarligen eller efter Justitiee-Ombudsniannens hänwisning af enftild man anmäld klagan, hmilkcn Justitiee-Ombudsmannen anser wara pä goda skäl grundad, äligge det dä honom att efter den tids förlopp, han nödig pröfwar, ehwad mälet är af allmän wigt eller icke, och sedan han i Justitico-Cantzlcrs-Embetcts Expedition inhcmtat behörig kännedom af sakens tillständ, giswa den klagande det lagliga biträde, som han finner omständighcterne fordra. 8 »o. ii. Anser Jnstitiee-Ombudsmannen nödigt, att nä - 252 Expeditioner till Niks-Ständen. gon Domstols, något Collegii eller något GmbetsWerks åtgärder i allmänhet ma granskas, gore han derom underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, hwilken allena det tillkommer att om en sadan granskning sörordna. Warder den af Kongl. Majrt anbefalld, äge Justitice-Ouibudömanncn rättighet att, utan deltagande i förrättningen, derwid tillstädeK wara, för att kunna med upplysningar tillhandagå. 8 12.
Cederström alldeles icke vet af den nöd, som hår så högljudt klagas, år en särdeles lycklig omständighet för dess province; Jag som bebor samma province', som Herr Grefve Mörner, kan ej påtaga mig att om landets tillstånd och Jordbrukarens ställning i min ort Deli 6 Februarii, 5o5 'ort, föra samma språk som han. Det storå misstroende Herr Grefve Mörner yttrat emot det för Nerike Upprättade Tabellverk förvånar mig icke, ty .resultatet år obehagligt, och då år det åtminstone en utväg, att till en början lasta verkställigheten. Det år lårigt ifråii mig alt vilja påstå dess fullkomlighet, mert det torde likväl blifva eh upplysande anledning till vägledning för den slutsats, att skatterne åro uti tett obilligt förhållande till förmågan att utgöra dem; och att detta äfven blifver förhållandet efter all deri decortering som å utgifterne möjligen kan göras, år ett påstående, soni jag icke lätteligen frångår. I öfrigt tror jag att den jordrefning Friherre Cederström omnämnt för ändamålet skulle kunna ske med mindré inöda och mindre kostnad, ari medelst Vaniige t»aridtinåtaré-förrättningäri Friherre Rudbeck, Alaxander t - Sedan deri Värde Talaren Hans Excellence Herr Grefve Mörner fått justera sina yttranden, förbehåller jag mig att dervid få göra de anmärkningar, hvartill jag kan fimta mig föranlåten. Herr Hjerta, Jahan Gustaf': Det vöre i -sanning lika olyckligt iöf Svériska folket om det vöre möjligt, att dess ifrån alla Orter af Riket hår församlade R< presentäriiter skulle föra ett osannt språk vid bedöriiahdet af landets hUvarande tillstånd, sorn Om det hris administrationens Ledamöter skulle i afseende till desi Ridd. o. dd. Prut. I. B. 20: 5o6 Den 6 Februarii, ställning mötas af någon annan köld, ån den, som för tidens klagan måste finnas hos hvarje man, som med säker blick på framtidens kraf begagnar erfarenhetens läror till ledare vid den närvarande tidens bedömande.
Då dessutom den föreslagna summan af BancoUtsk. blifvit limiterad på det att risken icke mätte blifva öfverdrifven, så kan jag på dessa skäl icke annat än tillstyrka bifall till BancoUtsk:s förslag, sådant det nu är, hafvande redan förut anfört orsaken hvarför det blef så författadt. Hr Bosenblad: Vdl man äga en bank, vill man föra bankrörelse, så måste man föra den på ett bank-enligt och förnuftigt sätt. Det finnes då äfven ett ord som kallas förtroende. Det kan visserligen vara förhållanden, der man icke med fullkomlig juridisk eller mathematisk visshet kan säga, att säkerhet bestämdt finnes; men om denna säkerhet är så sannolik, att det öfverskrider alla sannolikhetens gränsor, att någon osäkerhet kan finnas; om Bancostyrelsen har sig bekant, att handelshus finnas i Hamburg, som för några månader sedan erbjudit densamma, att hvilken dag som styrelsen behagar, hålla till dess disposition li million r:dr b:co, eller många gånger den summa som nu skulle komma i fråga; om man känner, att samma hus af andra regeringar hafva emottagit documenter att försäljas till 20 å 30 gånger det högsta belopp, som här står; och om man slutligen äfven känner att under nuvar. förhållanden icke sådane sammanstämmande omständigheter finnas, som de hvilka ägde rum 1825, och hvaraf Goldschmidtska husets fall föranleddes: så tror jag att med den möjliga visshet, som man i sådane ärenden kan ernå, man skulle kunna förtro ett depositum af kanske 100,000 r:dr åt ett dylikt handelshus. Frih. Hamilton, Hugo: En värd ledamot, med hvilken jag Den 7 October. 57 jag icke vagar mäta mig i juridisk kunskap, har yttrat, att juridiskt ansvar och ersättningsskyldighet skulle kunna åläggas Fullm. i Banken, om en förlust för Slaten uppkom i följd af ett dylikt depositum, hvartill dem 1111 skulle medgifvas rättighet.
Underhållet deraf måste således, då de stolta byggnadernes blifvit allena kastadt på Svenska folkets arbets kraft, på samma gång blifva tryckande, sorn åsynen af grundens förfall bidrog att göra det o'idligt. Alla dessa sammanvcrkande omständigheter hafva förenat sig, att våldsamt omflytta de enskildes förmögenhet i landet , och striden för och emot deras förstörande kraft, har fört»nledt till begagnande af mångfaldiga sido vä - Benco-Utsiottets Bttänianåtn. 387 gar, både i samhälls - förhållanden och de enskildes, livi ka vilsefört det helas kraft, likasom nästan hvarje individs. Under laglighet och olaglighet, under nödfalls-åtgärder och ovisshetens tvång, alltid under skakande förändringar, hafva Staten och medborgarne fortgått i rigtningar, afledande från det stora målet: allmänt väl. Man har trott sig endast lyda nödvändighetens bud , då man hyllat oordningens mångfaldiga lagar. Och det är allena Svenska naturen, som räddadt hvad ett konstladt, osammanhängande och missförstadt financeoch credit-systéme lernnat öfrigt att rädda. Det kunde ej vara regeringen obekant, huru alla egendoms förhållanden inom landet under denna tid rubbades; icke heller, att det var åt henne, som grundlagen öfverlemnat liandhafvandet af det hufvudmynt, som 79 §• garanterat, såsom Svenska förmögenhetens måttstock, och förutan hvars användande sool värde-mätare, landet skulle blottställas för vådan af återgång i närings - flit, nationalkraft och bildning. Men det credit-rnynt, som 72 §. gifver Ständerna rätt att genom Banquen utfärda, var icke skiljdt från hufvud-myntet de jure, fastän det var skiljdt de facto. Ständernes åtgärder med deras Banque ansågos så helige af Regeringen, sorn förmodligen icke ännu vtd 1817 års slut anmärkt verkliga förhållandet dermed, att hon ansåg dem, men icsig tillhörigt, att nied myntväsendet taga befattning. Min mening är icke att klandra det; *88 Banco-Utskottets
Det är allmänt bekant att de af allmogen innehafda sedlarne blifva så söndertrasade samt genom väta och dylikt så förstörde och förmullnade, att de icke vidare äro gångbara, samt ofta icke kunna inlösas. Så skall icke blifva förhållandet, om man införer silfver. Dessutom synes mig den föreslagna åtgärden endast innefatta en fortsättning af det utaf R. St:r fattade beslut, om indragning af småsedlar, lydande å 16, 12 och 8 sk. Man anförde äfven då samma skål, som nu framdragas emot Frih. Tersmedens förslag, samt förespeglade derjemte åtskilliga olägenheter, men erfarenheten har ådagalagt, att de i sjelfva verket icke förefunnits. Genom detta förslag anser jag äfven, att den nu inrotade fördomen, eller att jag så må säga det förvända begrepp, att sedlarne äro mynt, äfven kommer att försvinna, samt att de af allmänheten skola komma att betraktas endast såsom representanter för mynt, som är silfver. Då jag således hyser den tanken, att det vore nyttigt både för allmänheten och rörelsen, att sedlar icke utgifvas på lägre belopp än 5 R:dr, instämmer jag med dem, som yrka att 5 R:dr hädanefter måtte utgöra lägsta valören för pappersmyntet, samt att de nu j rörelsen utelöpande 1 och 3 R:dr Rg:s mätte ersättas med silfver. Frih. Tersmeden: Jag anhåller först att få yttra några ord i anledn. af Frih. Palmstjernas framställning, sorn gick derpå ut, att man nu först skulle afgöra sedlarnes valörer, men tills vidare utesluta frågan rörande deras inlösen med så och sä många ort 12-lödigt myntadt silfver. Detta sednare är visserligen verkligen bestämdt ge.nom förut fattadt beslut, men huru det här bör heta, anhåller jag måtte få bero pä R. o. Ad:s beslut rörande Litt. b). Jag tager mig således friheten anhålla att uti den propos., Hr Gr. o. Landtm, ämnar framställa, måtte uptagas endast sedlarnes valör, med uteslutande af med huru många ort 12- lödigt myntadt silfver de skola inlösas.
Afl. icke skulle godkänna förslaget i denna puukt, likasom de öfriga Stånden redan gjort. R. o. Ad. beslöt att gilla den föreslagna 24 §:n af underrättelserna. Utskts ut låt: 11 och förslag från och med sidan 38 a n g : d e 27 och 3i §§:nn af underrättelserna till och med sidan 42> a ngt de den eventuella tullen för lärft. Utskts utlål:n, äfvensom de föreslagna voterts-propostna hlefvo, uppå sii 1 skildt framställda propos:r, af R. o. Ad. godkända. U t s k : s utlåt, r ö r t d e behandlingen af R. o. A d t s förslag, att, i händelse förbud mot införsel af kläde kommer att fortfara, utförsel af fin sorterad elector al-ull måtte berättiga till införsel af k lade till lik a vigt mot 21'idis tull perskålp u ri d. Hr von Hartmansdorff: Enligt Utskts uppgift är R. o. Ad. allena om sitt beslut. Följden deraf är, att då frågan befinnes vara af ekonomisk natur, på sätt Utsk. äfven uppgifver, så har R. o. Ad:s mening kommit att förfalla och med detsamma äfven bela denna fråga. Det är således ett misstag af Utsk. alt säga, att derest icke två Stånd skulle instämma med R. o. Ad., så kommer frågan att förfalla. Utsk. kunde hafva sagt så, i händelse R. o. Ad. hade gjort en inbjudning lill de öfriga Stånden att sig med R. o. Ad. förena. Men någon sådan har icke ägt rum; följaktligen hafva de öfriga Stånden ingen atiledn. att frångå deras förra beslut. Enär Utsk. afstyrkt det, som R. o. Ad. fattat, kan Utsk. icke heller för egen räkning göra någon inbjudning till de öfriga Stånden, att antaga R. o. Adts bes ut. Jag anser oss således böra förklara denna punkt hafva förfallit. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo:
RiksdagsBeslutet, §. 19» Bevillning, om yrkadt anstånd med inbetalningen af det löpande årets allmänna. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 489 — 49°» kif. af Adeln, IX s 125, af BorgareStåndet, IX s 182, af BondeStåndet, IX s 134» af PresteStåndet, IX s 147. — angående, för Capitalisten — Dito för Fastighet. — Om medel att åstadkomma minskning i Dito. — Om upphäfvande af det stadgande, att hvarje Län skall utgöra ett visst minimum af Dito. — Om 3i förändrad grund för utgörande af Dito; Motioner, remitt. till BevillningsUtskottet. Utskottets Utlåtande om grunderna för den allmänna. V 1. s 8 — 99, aterremitt. af Adeln, IX s 224» PresteStåndet, IX s 240, af BorgareStåndet, IX s 246- Ytterligare Utlåtande, Y 1. s 274 — 316. Adelns beslut deröfver, IX s4oi, PresteStåndets, IX s 4°6> BondeStåndets, IX s 482, BorgareStåndets, IXs 446- » Förslag till YoteringsPropositioner i afseende på RiksStåndens olika Beslut, V 1. s 345 — 354> öfverlemnadt till förstärkt Statsutskott af PresteStåndet, IX s 538, af BorgareStåndet, IX s 542, af BondeStåndet, IX s 546, af Adeln, IX s 575. Förstärkta StatsUtskottets Memorial, med underrättelse om den öfver dessa Propositioner anstälda Votering, IV 3. s 166 — 171. Bevillning, om en föreslagen ny Method för utgörande af allmän. Be v. Utskottets Betänkande, V 1.
Men jag ansåg mig böra, i86 Den 19 Maji f. m. med all den grannlagenhet vår ställning brafver, upptaga uttryck och anklagelser, som, i deras ursprungliga form, icke syntes mig innebära en motsvarande grannlagenhet; och då Friherre Anckarswärd, under ett högst lifligt intryck, som det synes, af en i Tidningarne införd Artikel otn den ålergångne Skeppshandeln, yttrar: att den ena lasten är den andras moder, så hoppas jag, genom mitt utförande af den sålunda uppkomna tvisten, icke hafva le inna t honom några faderliga anspråk. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Hjerta: Sedan det nu blifvit stadgadt såsom grundsats, att ett öfverläggningsämne kan åter förekomma, anhåller jag att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på oformligheten äf ett sådant discussionssätt. Då ett Betänkande första gången förekommer, och fråga uppstår om dess antagande eller återremitterande, afgör ett beslut och ofta en votering, huruvida anmärkningarne, eller det försvar, som gifves åt Betänkandet, förtjena mesta afseendetaf Ståndet. Nu åter uppstår en hel discussion, som ovilkorligen måste remitteras till Utskott, den måtte innehålla det lumpnaste ordkram i verlden, emedan ålerremiss på förhand är beviljad. Detta synes mig bäst Bevisa oformligheten af att låta ett öfverläggningsämne på sådant vis å nyo upptagas. Men då nu så skett, och ehuru jag fördö - Den ig Maji f. m. 187 mer det hela af sättet, lär det vara mia rätt att äfven besvara hvad emot mig blifvit ytlradt; och detta synes hvarken vara inconsequent, i följd af hvad jag sjelf yttrat, eller obehörigt i följd af det sätt, hvarpå man yttrat sig emot mig. Friherre Cederström har anmärkt, att 3o §. Riksdagsordningen allenast skulle afse StatsContoirets Tjenstemän, och jag vet icke, hvarföre Friherren härvid tillagt Förvaltningen af Sjöärenderna.
einerfeits unb bein Santfeaufe Sofytt fgenri) ©dsröber <fe ®:ie in fionbon anbererfeitb. § 1. 2)er 33clauf bet in gragc ftefeenben, ttur jttr 'gortfegung ber ©ifenbafenbauten be Sfeidjbnuinje roirb lauf untenftel)en Jie Slnleiheubernebmer i>evpflicf)ten fich oon tein ju 2 Millionen SioreS Sterling feftgefegten 3lnleil)ebetrage j ju 500,000 SioreS ©lerling feft ju fibernehmen; fie behållen fid> oor unt oerpflid)ten fid) meiter, binuen 14 $ageu liad) tern Jage, 100 tie Sta ehrid) t oon ber^ ttnterfd)reibung biefes föontracteS bier in @toctl)olni ju tern S3an(f)aufe $ol)n §envi) Schröter efe ©:ie in Sonton angelangt fein loirt, ioeld)e öon benifelben Jage, me ber Éontract unterfd)rieben morten, per Jelegrapt) abget)en foll, tern 9teid)ä Qlntfjeil ter 21nleil)e fie nöd) fij meiter fibers nel)men looden.
Interesse i Fondens Capital, med » 3,000: — Summa 9,356: — . samt att Utgifterne för samma år utgjort tillsammans R:dr 7,942: — Utskottet bar, för att närmare kunna bedöma desse förhållanden, förskaffat sig del af 1832 års afslutade hufvudbok för i fr&gayarande fond, och aUdensamma erfarit, att, för berörde år, Inkomsterna utgjort; Ordinarie ränta, i Ångermanlands Södra Fögderi . 1,280: 37. 8. Lappmarks ränta . 1,699: 18. — Lycksele räntan . j,o53; 36. 11. af Arnäs kyrkoherberge 56: 10. u. Arrende och bevillning af skolbord och skolor . 27: ,6. 5-4.t,7:23. tl. tionde Spanmål 70 t:r af Arnäs herberge 79I t:r 1495 t:r å 36 sk s j 2: 6. — hvilken spanmål bland uigiflen upptages med enahanda värde. Samt Utgifterne: Aflöning i Stockholm 600: Transport 600: 8,507: 4- 11* Bihang till R. St. Provision, remisslage in. m 90: 28. 4. q ..gg. 5 hvadan ett öfverskott visar sig af 1,718:47' n* Derjemte har Utskottet funnit, att vid i83a års slut fondens Capital, bestående uti utlånte och i behåll varande medel, af hvilka senare i Banken innestodo 8,898 R:dr, uppgår till omkring 74,000 R;dr, hvarå 5 pro cents ränta belöper till 3,700 R;dr.