Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall icke följa det efterdöme, som af andra är gifvet, att yrka votering, då jag icke hört flera röster instämma med mig, och jag således bör förmoda att jag i denna talrika församling icke skall finna tillräckligt understöd för milt, såsom jag tror, ganska välgrundade förslag. Men jag får på de skäl, jag redan anfört, till prot. nedlägga min reservation så väl mot detta beslut, som der emot all man vill låta i särskild kungörelse förklara allmänt gällande civillag, ett sätt som jag aldrig kan gida. Det leder till osäkerhet för beståndande inrättningar, hvilka blifva lidande genom ett onödigt oell ändamålslöst citerande af upphäfna författningar. Hr Dalman: Då jag icke deltagit uti discussionen öf ver privalbanklageo, så anhåller jag att i prot. få nedlägga min reservation mot R. o. Ad:s, angtde första punkten, fattade beslut, samt instämmer i den reservation, som Hr von Troil i detta ämne afgifvit. llr Ribbing: I anleda, af den §, hvaremot Hr Dal man reserverat sig, eller den första i lagförslaget, och då R. o. Ad. nogsamt lärer erinra sig, att vid dess antagande felats bestämmelser, huruvida och på hvad sätt octroj skall erhållas för bedrifvande af bankrörelse, får jag föreslå en § vid slutet af denna lag af följande innehåll: ”Då enskilde personer, till det minimi-antal denna lag i 1 §:n r mom. föreskr'ifver, ingått bolag till bankrörelses bedrifvande, böra grundreglorna skriftligen författade allemnas till Konungens Bel:h:de, som åligger att desamma jemte eget utlåt, till K. M. inom fjorton dagar insända, på det att nåd. lillslåndsresolulion derå, för en tid af högst tio år, så skyndsamt som möjligt må kunna erhållas. Vid sådan tids utgång, och såvida ansökning derom blifvit af bolaget gjord dessförinnan, kan tillståndet förnyas till bankrörelsens fortsättande, dock aldrig utöfver tio år för hvarje gång.” Jag anhåller 0111 Hr Frih. o. Landtmts propos. härå. Frih. Cederström: Jag ser svårligen huru R. o.
Bank vara af behofyet påkallad; och derjemte så mycket mindre kunna komma i fråga, att af Utskotten för närvarande tillstyrkas, sorn, enligt de Galculer öfver Stäts - Utskottets Betänkanden - 95 Sedelstockens förmodade belopp, jemlikt Utskottens förut afgifne Försl g, rörande de till Allmän' ha Finance Regleringen hörande ämnen, hvilka Utskotten jemte dessa Förslag förelagt Rikets Ständer, beviljandet af något ytterligare Creditiv Anslag från Banken, om ock endast för kortare tider i sänder äh de som däruti finnas beräknade, skulle väsendtligeh rubba en af de antagile yttersta grundvalarne för peilnihgeväsendets åter; briögande i Stadgad ordning, eller grundsatt en om bibehållandet af Banco och Riksgälds Sedel; stocken vid ett bestäint Maximibelopp. Hvilket dock jemte åtskilige Ledamöter^ fekiijaktige méningar Rikets Högl fl. Stäilders pröfning vördsainligen underställes; Stockholm den 13 Augusti 1823; Utdrag af Protocoliet, hållet uti HÖgloflige Statsoch BancoUtskottens sammanträde den 13 Augusti 1^23. §• D. Emo, pluralite ens beslut, i enlighet hvar toed det till Rikets Ständer afgående Betänkan - 96 Stats-Utskottets
9 På grund af hvad jag nu anfört, anser jag mig hafva ådagalagt, alf del lutningsmaximum, sorn hittills varit gällande, är del för våra stambanor ändamålsenligaste; och jag öfvergår derföre till utredande af frågan om de för samma stambanor lämpligaste grunder för bestämmandet af hanans krökningar. Det system, som följes i hela Europa med afseende å axlarnas och hjulens förening sinsemellan och med lokomoliverna eller vagnarna, och hvilket för de öfvervägande fördelar, detsamma i så många andra afseenden erbjuder, särdeles hvad säkerheten angår, ännu anses såsom det fördelaktigaste, nemligen att hjulen äro lästa vid axlarna och dessa åter ej kunna vridas ur sitt mot lokomotivets eller vagnarnas medelinder vinkelräta läge, har likväl vid passerandet af kurvor den olägenheten, att hjulaxlarna ej kunna intaga krökningsradiens riglning, hvarigenom hjulen erhålla en sned ställning emot rälerna. Då nu cenlrifugalkraflen, vid ett tågs framgående i en kurva, pressar lokomotivernas och vagnarnas hjul emot den yttre rälslinien, är det naturligt att friktionen emellan hjulringarna och de yttre rälerna skall blifva ännu starkare, än om axlarna voro rörliga, så alt hjulen kunde intaga samma ställning emot rälerna som vid framgåendet å rak linie, samt att cenlrifugalkraflen sträfvar alt lyfta trängen ur spåret. Ju skarpare böjningen är, d. v. s. ju mindre radie, som för densamma blifvit begagnad, desto kraftigare verkar cenlrifugalkraflen och desto ogynnsammare blir hjulens riglning emot rälerna, och då nämnde kraft vexer i samma förhållande som hastigheternas qvadrafer, så inses lätt huru nödvändigt det är, att såväl för slitningens skull, som ur säkerhetens synpunkt, minska hastigheten vid passerandet af kurvor och huru till följd häraf dessa böjningar hämmande inverka på tågens hastighet. Man har visserligen försökt att, genom begagnande af på axlarna rörliga hjul, fördela friktionen eller förflytta den från hjulringarna till lagren, men denna anordning har ej varit tillräcklig att minska den förstörande verkan af slitningen.
Vid protest skall ojäfvigt och skrifkunnigt vittne närvara. 73 §. Öfver protest skall skriftlig handling upprättas, innehållande: ordagrann afskrift af vexeln, med allt hvad derå finnes tecknadt; den sökandes anhållan eller påstående; det svar derå gifves af den, mot hvilken protesteras, eller anmärkning, att svar af honom ej erhållits, eller att han ej kunnat träffas; uppgift på orten, hvarest och tiden när protesten sker, så ock förrättningsmannens och vittnets egenhändiga underskrifter. 74 §. Anträffas ej den, mot hvilken protesteras skall; varde protesten verkställd vid hans bostad: kan underrättelse derom ej erhållas genom efterfrågan hos ortens polismyndighet; varde förhållandet i protesten anmärkt. Vexelinnehafvaren vare ej befriad från skyldigheten att protestera, fastän den, mot hvilken protesteras skall, aflidit eller kommit i konkurstillstånd. 75 §. Förrättningsman åligge att öfver verkställd protest förvara protokoll, så att den, som det åstundar, må kunna del deraf få. 11 Kap. Om vexels preskription. 76 §. Vexelfordran skall mot godkännare bevakas genom stämning, som honom bungöres inom tre år från vexelns förfallodag. Försummas det; håfve fordringsegaren sin vexelrätt mot godkännaren förlorat. O t*. 77 % Kongl. Maj-.ls Nåd. Innehafvare af en för bristande betalning i laga ordning protesterad vexel håfve emot öfverlåtare och vexelgifvaren, om de i Sverige bo, förlorat sin återgångstalan, så framt han icke den talan bevakar genom stämning, som kungöres inom följande tid, räknad från vexelns förfallodag, nemligen: inom tre månader, om vexeln var ställd att betalas inrikes, inom sex månader, om den var ställd att betalas i något annat Europeiskt land, inom ett år, om den skulle betalas å någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hoppsuddden eller Cap Horn belägna orter, och inom aderton månader, om den skulle betalas å någon af sistnämnde orter. 78 §.
Si malus es, mirare probis non parcere Parcas. Vivus disce mori metuens, quoque vivere discas, Mortuus, a vivo hoc, quo sic quoque vivere possis. Sed si derides, Epicuri de grege porcus, I, fuge, curre cito! Sequitur pede pallida vindex, Parca, et eris, nec eris quod hic est. Bene vive! Valebis!» Men vi öfvergå till vårt egentliga ämne. Troligtvis uthärda nu inga andra än forskare att genomläsa alla dessa begrafningsrim, ty det kostar verkligen på, att följa till slutet de tråkiga, oerhördt utdragna och merendels räsonnerande alexandriner, hvarpå de äro författade. Dock måste medgifvas, att för oss, som nu ega dem alla i rad efter hvarandra och skrifna i en vår tid alldeles motsatt smak och till för oss likgiltiga eller alldeles okända personer, det måste vara en svårare sysselsättning än det var fallet på Lucidors tid, då de utan tvifvel hade både intresserade och beundrande läsare. Emellertid är deras konstvärde ringa, deras meter hackig, och man kan ej annat än förvåna sig öfver den vårdslöshet samt på sina ställen rent af omening, som utvisa så väl att de skrifvits raskt undan, som att de äfven blifvit slarfvigt utgifna. Trots det högtidliga, som man fordrar af verser vid grafven, äro de i ovårdadt språk och inkonseqvent stafning föga bättre än bröllopsrimmen. Likasom de sakna sjelfkritik, äro de också utan hållning och en alltigenom värdig sorgestil. Vi skola ur massan blott uttaga några få citater. Skalden begagnar ofta det sämsta hvardagsspråket, ända till oqvädingsord, t. ex. »pykka», »hampus» (skråpuk, odugling) m. fl. Hvad skall man säga om det tillkrystade i en sådan sats som denna?: Himlen ville ej att en viss person skulle bli längre i den falska och bekymmersamma verlden,
S. D. Sedan Bonde-Ståndet redan godkänt Stats-Utskottets den 6 sistlidne April afgifne Utlåtande och Förslag, rörande Stats-Regleringen under 2:dra Hufvud-Titeln, och Ståndet nu ej fann skäl att någon ändring deruti vidtaga; beslut Ståndet alltså, under åberopande af nämde godkännande, att Stats Utskottets nu ankomne, ecb i anledning af gjotde anmärkningar under N:o 837 afgifne förnyade Utlåtande i detta ämne, endast borde läggas till Ilandlingarne. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 109, i anledning af Riksdagsmannen Jan Jöranssons motion rörande den af Kongl. Majit i nåder anbefallda delning af Ölands Allmännings-marker; samt Stats-Utskottets Betänkande N:o 236, i anledning af Riksdagsfullmäktigen för Stockholms Stad, Herr Nits Zettervalls väckta motion så väl om fördelning af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer af StatsBankooch Riksgälds-Verken, som skyndsam tryckning af desse Revisorers Berättelser; hvilka begge Betänkanden den 1 9:de i denna månad upplästes och lades på bordet, blefvo vid. nu skedd föredragning af Bonde-Ståndet bifallne. S. D, I anledning af Höglofl.
Bok såsom lefvexerade inom den 31 December finnas upptagne medel, hvilka blifvit inbetalte till Kongl* Ränte-Kammaren: 1816 den 7 December 100,000: * 1817 den 26 April - * 104,238: 7. —■ Summa R:dr 204,238: 7. — Hvilka ock härledt sig derifrån, att, såsomofvan berördt är, medlen icke förr varit erfor* derlige för StatsVerkets utgifter; Men StatsUtskottet har inhämtat, att den ordning numera blifvit vidtagen, att medlen iför hvarje vecka insättas i Banken, och anser sig derföre härvid endast böra tillstyrka Riksens Högiofl. Stän-f der, att hos Kongl. Majrt i underdånighet an' hålla, att Kongl. Tull-Directionen måtte undfå Nådig befallning, att inom slutet af hvarje vecka låta till Kongl. Ränte-Kammaren lefverera den föiegående veckans uppbörd som tillhörer Stats-Verket. Beträffande åter Revisorernes anmälan om angelägenheten deraf, att Tull - Räkenskaperna bihang till Riks-St. Fröt. 1698 Stäts-Utskottets Betänkanden. gifvas en förenklad form eker ock genom omslut upplysas; så har Stats-Utskottet funnit detta ändamål redan vara i betydlig man vunnet genom den nya form desse Räkenskaper erhållit enligt den Utskottet meddelade Kufvudbo* ken för år 1816; Men härvid förekommer likväl, att den deruti bibehållne Capital - Räkningen torde böra erhålla ännu mera tydlighet» så att på ett stafe kunde synas den sumtna, Som. Kongl. Mäj:t och Kronan har utestående i oinfluten Tuil-Uppbörd: att alla sådane inkomster, scm icke ingå efter Tull-Taxan och som inflyta under namn af Extra Inkomster, äfven borde upptagas i Hufvudboken: och att hvarje Re» versal skulle utvisa hvad slags medel som insättas? och ko mme Hufvud boken, med tillämpning häraf att innehålla: 1:0
Äbo ^ lätteligen skulle taga sig anledning at läta Äaor wanhäfdas, samt hägnaden lil Ägarens skada efter hand förfalla, finner Lag-Utskottet Betänkligt lillkyrka nägon ändring i bwad Lagen virr Äker, stängsel, och dikning pä goda stal stadgar. Och Den 24 Augustt. 1266 Och hwad stadgandet i 8 §. 27 Capit. Byggninga-Balken angär, sä, emedan det i wista afseende!! gör Jordägaren til Dammare i egen sak och i alla fall, vin ock Aboen blefwe rättwist behandlad, han dock swärligen bör förmodas derom äga full öfwcrtpgelse; hwarföre och Högloft. Ridderskapet och Adeln ä denna Riksdag en sädan rättighet i det hufwudsakeliga sig afsagt; finner Lag-Utffottet, at a npgifna Förstaget i den delen nägot afseende ej ffäligen mä göras Stockholm den 11 Augusti iLov. Pä Högloft. Ridderffapet och Adelns Ledamöters magnar. 14. k. 8 t r ö m t e l t. Pä Högwördige Presterskapets Ledamöters w äg nar. « OlokLjurbiick. Pä Högtärade Borgerssapets Ledamöters wägnar. - k. 14. 6 r e v e s m ii b 1. Pä Hederwärda Bonde-Ståndets Ledamöters wägnar. ket ter Jernström. JoliLN Holmlzergson. Ridderskapet och Adeln ätftildes kl. 2. In llclem krotocolli, A. 6. Lilverstolxe. Män - Den 28 Augustt. ir6? Mändagcn dm 28 Augusti. rienum klockan §12 förmiddagen. Föredrogs följande: Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition til Riksens Ständer angäende Bränwins Bränningen: Gifwcn Stockholms Slott den 28 Augusti 1809.
Maj:ts och Kronans andel af här ofvan upptagne 2 T:r 18J Kapp:r Kronooch PrestTionde , belöper till , hvaraf -|:del beräknas i Råg och |;delar i Hafre. 30 Ö7 i.i8* »,28o. Eskilbergs Hemman. Åkern, innehållande 33 Tunni. 12 Kappl. af Sand och stenbunden Såg-jord, hvaraf *:dél nyttjas till Träde och 7 till Vall, således 11 11 11 Tunni. Tunni. Tunni. äring, afgår 4 Kappl. för Trädet 4 Kappl. för Vallen. Återstår 4 Kappl. till beräknande å 2§ Korns i anseende till Jordmånens magra beskaffenhet, gör 27 Tunnor 26 Kappar, hvaraf Kronooch PrestTionden belöper till 2 T:r 25 Kapprr. Åkern utgör således . Äng och Höslätt . , . Skog och Mark . S:a Hvilka 1427 Tunneland 18 Kappl., beräknade efter Savolaxska Methoden till i öre S:mt , utgör Eskilsberg Skattlägges således till Ett halft Mantal med följande Räntor: Jordeboks Räntan. Penningar . — t» 4. 2 Skepp:d Tackjern a 2 sk. |T r. Eisp:det 2: lo. 8- 2 Dagsverken 2 Ärliga Hästar 2 Kongshästar Dandtogs-gärden . Årliga hjelpen Boskapspenningar . Kongl. Maj:ts och Kronans andel af här ofvan upptagne 2 T:r 25 Kapp:r Krono* och PreslTionde, belöper till hvaraf J:Jel beräknas i Råg och J-idelar i Hafre Månhogdens Hemman. Åkern, innehållande 35 Tunni. 13 Kappl. af Sand och stenbunden Sås-jord, hvaraf i:del nyttjas till Träde och indel i Vall , således Afgår 11 Tunni.
I Interim8-keA6> in^en 8llo1» de 8ven8ll» Xrenden» »s den 8ven8ll» /<o/'6dcnA«,/de» till liv»r8 besättning de bör», söredr»g»8, ! krotoeoll s»ttr>8, ocli expedierr>8 pä 8ven5li» 8piälret, oel» de §iorr8li» brenden» r»f den lXorr8!;» söredrgzrig, i krotocols krltt»8 oell pä Norreg 8prälret expedierr>8. 8r>Irer, 8om »nzä lrädr» Hilren» oell ej Aenom sin nstur tlllliör» rrdAot lrrindläAZninA, föredrsA»8 »k Äcr^s-d/r>i»te/'rr t/Locli expedierr>8 till tlvrirtder» Hillet nck t/Z/äne , v'A6 Ac»o/n 5cmdVc/e oc/r t/// Zenom 16 /'cc>^>o^/r/c>^ 7V:o 106. ?r»/ee. Naj:i korkilikver Rikets 8iänclsi' med »11 Hongl. IXäcl osli HNL8l 8iäd86 vällaeväAen. Daium ni 8Uj^ia. 6). ^ö/vreö/c^/r. /'/'o/oco// ö/ver' drcs/r/rce-De/rcer/emeTr/e/s Ilang Hxcellenee lu8iitiR-8tai8-!VI>ni8i6rn
S. D. Föredrogos ånyo följande UtskoLts-utlåtanden oell memorial: i:o Stats-Utskotlets: N:o 16, i anledning af väckt motion om ersättning till Rusthållarne vid två Esqvadroner af Lif-Regementets Dragon-Corps för munderingars slitning under Garnisons-tjenst i Stockholm år 1838. Utlåtandet bifölls. N:o 17, angående tillökad Canzli-betjening. Bifölls. 2:o Banco-Utskottets: N:o 5, i anledning af Rikets Ständers senast församlade Revisorers hemställan, det Lands-Kamereraren i Wermlands Län, Kammar-Rätts-Rådet Lindber" må erhålla eftergift af ett honom till betalning ådömdt belopp odlingslåne-medel, hvilket af f. d. Lands-Secreteraren Kleman blifvit förskingradt. Bifölls. N:o C, i anledning af på Bankens Pensions-stat förflyttade Bokhållaren G. JV. Sundbergs ansökning att erhålla pension, motsvarande den lön, han, enligt Conslitutorial, inom Banco-Verket innehaft. Bifölls. 3:o Lag-Utskottets: N:o 1, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Magnus Perssons från Wermlands Län memorial om ändring i föreskrifterne, angående Nämndemäns befrielse från skjuts-skyldighet. Borgare-Ståndet fann, för sin del, omförmälda motion tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets upptagande. N:o 2, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans Embets-berättelser och Allmänna Redogörelse, äfvensom af han* i88 Trot. Uldr. d. 2S Mars :8.fo. Embets-Diarier och Registratur för den tid, som sedan sista Riksdags början förflutit. Ståndet beslöt att, med godkännande af Lag-Utskottets Utlåtande öfver Justitice-Ombusmannens Embets-förvaltning, lägga samma Utlåtande till handlingarne.
Den lyder sålunda: ”Utsk:s pluralitet har, med frånträdande af de anmärkmr, som i betänk. N:o 14 framställdes emot den af K. M. i nåder proponerade nya redaction af 23 cap. 1 § Ärfdabm, slutligen tillstyrkt R. 11. St. att samma redaction antaga. I en sådan tillstyrkan hafva vi ej kunnat deltaga. Behofvet af kraftigare lagstadganden i fråga om förmyndares redovisningsskyldighet är sä allmänneligen erkändt, att en i sistnämnde syftning vidtagen förändring af detta lageus rum sannolikt skulle blifvit från alla sidor påyrkad, äfven derest frågan om de tysta förmånsrätternes nedflyttning efter inteckning icke ånyo varit vid denna riksdag väckt. Sedan förslag till en förändrad ordning af de i 17 cap. Handelsbm ut - Bon 5 Februari f. m. 81 utstakade förmånsrätter blifvit, både genom nådig propos. från K. M. och genom motioner inom Stånden, till LagUtsk:s behandling öfverlemuade, har Utsk. ansett en så mycket större omsorg böra användas på en ändamålsenlig förbättring af 23 cap. 1 § Ärfdabm, som det svårligen lärer kunna af någon förnekas, att den säkerhet, lagen sökt bereda omyndige, genom den dem tillagda förmånsrättens gilltighel framför den uttryckliga förmånsrätt, inteckning medför, i ganska många fall försvinner och i alla äfventyras, genom omflyttningen af de tysta och uttryckliga förmånsrälierne, så vida icke lagen samtidigt dermed utvidgar och skärper förpligtelserne för förmyndare i afseende pä den fortgående redovisningen för omyndiges dem anförtrodda gods. Utgående ifrån denna synpunkt, ansåg Utsk., då frågan förra gången inom Utsk. förehades, den i K. M:s nåd. propos. föreslagna lagtext icke vara tillfyllestgörande.
TO. ‘SBärbct ä fijferier, forn utgöra ferjfilbe i Sorbebof upptagne Sägenljeter, utan att wara i femmanens (fattläggning inbegtipne, ellet (»aftöa ingått i be# tas uppjfattningö.toärbe, be|*ätnmcé fälunba, att beoline affaftningen uträf# nas till kapital genom §em procent. §. 71, ifbpggnaber ä lanbet, forn bliftoit ellet bliftoa btanbförfäfrabe, böta wäl icfe fer(filbt efter 33ranbförfäfrtngS#fummanS belopp till bevillning anfeS, men (fola bocf i fammanfjang meb ben (Sgenbont, Ijtoarttll be Iföra, förtjena (fäligt affeenbe, i ben män en emot förlujt af elbövoäba trpggab Sgenbom eger ett (torre toärbe; häremot SSranbförfäfring ä äpus, f>voilfa pä minbre Sägenlje# tet ellet SuftjMen bliftoit uppförbe od) beraf utgöra egentliga toärbet, bör läuba till (»uftoubfaflig lehning. §. 72. <3Bib ben uppfattning af §a(ttgf>eter, forn efter be nu (fabgabe gtunbet förf anfalles, äligger bet SöerebningösQiommitteerne, att, meb Ijänftgt till bet förfyällanbe för Ijtoarje San, forn ferfilbt bifogabe tabell utmärfer, lifa nog# grannt forn alftoarligt utreba be otfafer, l)toi(fa äfabfommit nebfättning i §a#
Men häremot framhåller G. det nyss anförda faktum, att förmögenhetsproduk-tionen proportionsvis är ofantligt mycket betydligare i civiliserade länder än i nyligen koloniserade. En ny teori måste förklara båda dessa hvarandra så rakt motsatta företeelser: större produktionssumma och större pauperism. Härtill kommer en annan företeelse, som den äldre nationalekonomiska skolan icke upptagit, och som står i uppenbar strid med den gängse löneteorin, den nemligen att kapitalräntan (sjunker i och med framåtskridandet Vi höra ofta konflikten mellan arbete och kapital omtalas, och vi finna många gånger den satsen predikas, att det är kapitalet, som roffar till sig arbetarens förtjenst. Men då är det märkvärdigt, att ju skarpare fattigdomen träder fram, att ju högre bågen spännes, ju skarpare motsatsen mellan fattig och rik är, desto lägre blifva kapitalräntorna, desto mindre anpart betingar sig kapitalet för dess medverkan vid produktionen. I nykoloniserade länder äru både, arbetslön och ränta mycket höga, ja, arbetsgifvaren kan stundom icke få köpa någons arbetskraft för något möjligt pris, och / 2 procent per månad skulle i forna dagar i Kalifornien icke ansetts som någon synnerligt hög ränta, men då folkmängden växer, sjunka både räntor och arbetslöner trots den ökade pro-duktionssnmman. Hittills är, som G. säger, problemet endast mera inveckladt För att nu visa, huru dessa skenbart hvarandra motsatta och oförenliga företeelser kunna förklaras, underkastar han lagarna för egendomsfördelningen en genomgående granskning. De trenne faktorer, som samverka vid skapandet af hela samfundets förnödenhetssumma, äro naturen, arbetet pch kapitalet. Af dessa aro natur och arbete ursprungliga, i det att dessa varit produktionsfaktorer på alla utvecklingsstadier. Kapitaletderemot är en senare tillkommen; det har skapats genom mensk-ligt arbete, och till följd häraf kan man räkna kapitalränta som ett slags arbetslön, en lön för ett äldre arbete, som G. säger. Då alla förnödenheter skapas genom dessa trenne faktorers samverkan, måste hela produktionssumman komma att fördelas mellan dessa.
För Hemman och Landtgärdar äter, som öfwerstiga et helt Mantal, och för hwilka pannerymden, enligt näst föregående punkt, blifwit r mär eligaste matto sörmindstad, har Hemliga Utskottet ansett lindring i afgiften blifwa en motswa* rande rättighet. Pä denna grund borde afgiften erläggas: För i Mantal med iZ Lisp.. För flera an 5 hela hemman i en gärd under eget bruk, erlägges afgiften för de öfwerftjrrtande. Mantalen ester larilken, utan någon mlndstning; hwaremot den belöpande pannerymden til godo njutes uti sarstllld panna. Staderna, hwilka nu betala 52 fl. för Branutunnan, böra efter hemliga Utstottets tanka erhälla lindring, i anseende til »lindstad afsättning pä egen Branwins tilwerkning af Landtmannens frihet, at til dem införa Branwin. Emot den Tull" och Kcois, som Landtmannen för Branwinet erlägger, rttgör-Stadsboen Tull och Kccis för Sädén, samt lvidkannes i öfrigt dyrare pris pä Wed och Dagsverken. Hmrliga U'stottet har derföre icke trott sig böra föreflä högre afgift för Städerna, än Et Lispund för hwarje Branntunna. Da U ftortet salunda, i enlighet med Kongl. Majtts nådiga föreställning, föreflagit och bestämt Branwinsbrännings-afgiften at utgä i Säd; men transporten deraf til aflägse NaZa^iner för Jordbrukaren stulle medföra mycken förlust, anser Hemliga Ulstottet det böra fä ankomma pä Räntegiftva - 72ä — rens fria wal, antingen at utgöra afgisten in narura, eller i gängse mynt, och ester Maricgangen betala densamma med penningar. I händelse af högre Markegång än 16 si.