Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, da de först efter en tid af 3 månader inkommit med det Yttrande, att Utskotten ansågo Motionen icke tillböra Utskottens upptagande. Till hvad jag nu anfört, skulle jag hafva 'ännu mera att tillägga, om förevarande Memorial finge hvila på bordet intill nästa Plenum 5 hvarom jag således får anhålla. Grefve Gyllenborg, Johan Hennirig: Då Hög* loflige Statsoch Oeconomiae-Utskotten under åberopande af 51 § Riksdags-Ordningen, i förevarande Betänkande atslår all åtgärd vid Her/ Den 18 Aptit. Munck af Rosenschölds Motion * om utvägar att befordra Allmänna välmågan, tror jag, att Utskotten i mera än ett afseende, icke i öfverensstämmelse med Grundlagarnes föreskrift förfarit. Utskottet afslar upptagandet af det Skäl, att Memorialet skall innefatta flere ämnen , men pröfnirtgs-rätten deraf till Motiotiens nedläggande anser jag icke tillböra Utskottet, utan endast Riks-Ståndens Plena, och skulle blifva ett skadeligt praejudicat, om ett Utskott kunde, som nu skédt, i flere månader Jemna en Motion utan all handläggning, och slutelige^ förklara sig icke tillhöra att densamma Uppta» ga; detta vore derjemte, som flU skudt, att hand» la emot föreskriften i 44 §. Riksdags-Otc!ningen, af innehåll, att Utskottet bör innom Åtta dagar återlemna till det Stånd som remitteradf, .ett remitteradt Mål, Söm det anser icke höra till dess befattning; men då sådant i förevarande Casus icke blifvit iakttagit, anser jag Utskotten ovilkorligen förpligtade. att Motionen upptaga och besvara, samt således tillstyrker, att
Landbo, erhålla förmånsrätt till Landbos gäldbundna egendom; öfver väckt fråga om stadgande, att inteckningar, beviljade till Den 29 Maji. 3‘7 säkerhet för medel, som till fromma Stiftelser äro eller blifva anslagne, alltid skola bibehålla sin gällande kraft ntan att behöfva förnyas; och öfver föreslagen ändring af ^4 §. i Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoret! för Hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från Jlemman, må gälla äfven i afseende på Säteri, Rå och Rörs samt Frälsehemman, och att föreskrifterne om Säteribyggnads underhållande må upphöra; i anledning af väckte frågor om förändring i skyldigheten att bjugga och underhålla broar och vägar, utom hvad angår det af Utskottet föreslagne bestämmande af en så kallad Yäggärd, hvilket af PresteStåndet afslogs; öfver väckte Motioner att den i 24 Cap. ByggningaBalken stadgade skyldighet för hemman å Landet, att Brandstod gifva, måtte upphöra; i anledning af väckt fråga om behofvet af en undersökning, till utrönande af grunderne, på hvilka Allmänna BrandförsäkringsVerkets Landtfond hvilar 111. m.; om ändringar uti nä gällande författningar angående Utmål till Grufvor, samt om rättigheten att å andras egor hemta Myrmalm; 318 Den 29 Maji om jemkningar och rättelser i den af Kongl, Maj:t, under den 5 Julii 1827, i Wäder utfärdade Taxa på arfvode för LandtmäteriFörrättningar; och i anledning af väckt fråga om behofvet af tillägg uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för GeneralLandtmäteriContoret, ProvinceLandtmäteriContoren samt Landtmätarne i Riket. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets :
Puttrande och svärjande började Kolar-Jans att peta fram stöflarna ur sophögen – under det att Lagårds-Kalle, som ämnat »spara» till dansen på söndagen, sökte få fatt i kokpigan för att »säja henne hva’ han mente, innan far kom på’n igen.» Det var som om en slöja plötsligt sänkts öfver hela gården. Men inne hos den sjuke satt Lisa. Han höll henne så hårdt i handen, att hon inte kunde göra sig lös. – De första ord han sladdrade fram, när doktorn väl låtit honom åder, voro: tack Lisa – tack – hörde allt – tack Lisa, Lisa – gå inte – Lisa – aldrig – hörde – tack! Lögde-far låg länge sjuk. Doktorn påstod, att han helt och hållet hade skårorna vid rakningen att tacka för sitt lif. Emellertid behandlade inte den räddade räddaren af sitt lif artigare, än att han lät kasta honom på porten, när han kom för att fråga hur det stod till, och till sina öfriga egenheter lade han ännu en: den att aldrig tåla se skymten af en rakknif. Med hus-styran hade han en häftig scen, när han väl kom upp, och sedan flyttade hon hem till sig – utan att få stiga i graderna. Klockarfar lät aldrig höra af sig vidare. – För öfrigt såg Lögde-far efter sin sjukdom så ’mild och bli’ i syn, att man rakt inte kände igen’en.’ »Dä ha rent åf gjort’en godt att vare dö», sade Kolar-Jans, som var misstänksam på förändringen och hvar dag väntade att han skulle ’släppa hin lös igen’. Men vänta fick han. »Gamlingen» skref efter sonen och ställde till ett hemkomstkalas, så hejdundrande, att ingen i mannaminne mindes något dylikt. Lisa satt i högsätet, klädd nästan som en brud, och uppförde sig mest som annat folk – fast hon hade mycket svårt att sitta stilla – och högsäteplatsen fick hon behålla allt se’n dess. Det var det enda vilkor Lögde-far gjorde, när han delade hemmanet med sonen, som blifvit en dugtig arbetare i Amerika, men nog kände sig hågad att »göra upp» med
5 Afd. 2 (pag io5) finnes stadgadt, Discont-Verkels för hvarje år beräknade hela revenu, eller sammantagna beloppet af de vid lånens utgifvande innehållna räntor, hlifver, med afdrag endast för Verkets omkostnader, men utan någon afkortning för de tillfälliga årliga förlusterna, öfverlemnad till Bankens disposition, och ingår ibland dess öfriga ränte-vinster, måste deraf oundvikligen följa, att förlusterna, för flera år sammanlagda, sedermera komma att på en gång, medelst afskrifningar, drabba sjelfva capital-räkningen. Ett märkligt exempel af det origtiga i en sådan method, att som verklig tillgång anordna på en blott calculerad vinst, hvilken först i en framtid inflyter vid lånens återbetalning, visar förra Discont-Verket i Malmö, der de beräknade ränte-vinsterna årligen utgåfvos till Actie-egarne och Banken, enligt den utlånade summans hela belopp, och således jemväl uppå de lån, utgörande 4 a 5oo,ooo R:dr, för hvilka Handlanderna Ståhle* Kock Ranco-Utskottets Betänkande N.-o 72. 25 och Malmros i räkenskaperna blifvit debiterade, men som till capitalet allt ifrån början voro och förblefvo förDiscont-Contoiret helt och hållet förlorade.
Det är icke gifvet att Landtmarskalken är hemma hvarje dag; icke heller att Riddarh.-Sekret, ständigt är på sitt embetsrum. Det kan således hända att suppleanten uteblifver en dag, då han bäst behöfves. Hvarföre skall man gifva föreskrifter, som till intet gagna, men väl medföra olägenheter? Jag har nämnt, huru det tillgår med BondeSt:s ledamöter, och Hr Bildt har uplyst att, inom StatsUtsk., tillkallas de andra Ståndens suppleanter genom Utsk:s främste ledamot af hvarje Stånd. Månne detta är riktigt? Ar det icke bättre, att suppleanten tillkallas af Utsk:s Ordkde? Om det bör ställa sig hvarje Stånds beslut till efterrättelse, så mätte väl R. o. Ad. kunna anförtro åt Ordf:n att inkalla de suppleanter, som behöfvas för att göra Utsk:s ledamöter fulltaliga. Gr. Lagerbjelke har anmärkt, huru obehörigt det vore, om den ena ledamoten deltoge i öfverläggningarne och den andre i besluten. Ja; men det tillgår ju på detta sätt äfven med de ordinarie ledamölerne. Dessa äro icke alltid tillstädes, och suppleanterne äro icke alltid tillkallade. Den ordinarie ledamoten kommer icke ständigt upp i rättan tid, ulan hela timmars öfverläggning har egt rum, innan han infinner sig. Likväl deltager han i omröstningen. Ar det bättre, att denne sålunda förfar, än att en suppleant inkallas? Man kan emellertid icke förekomma uteblifvandet, och då är det icke skäl att genom föreskrift söka åstadkomma hvad som icke låter sig göra. Jag fortfar att anhålla om bifall lil! Hr Bildts förslag, och då han instämt med mig, i afseende på ordalydelsen, anhåller jag att R. o. Ad. måtte antaga densamma. Gr. Lagerbjelke:
xr.i bind elser; och hafva Utskotten, af denna anledningej heller funnit skäl att tillstyrka antagandet af de gjorde förslager rörande afskaffandet af sfadganderne derom, hvilka måste anses utgöra vilkor af särdeles vigt för en låneinrättning, hvars ändamål är att befordra liflig capital-rörelse och omsättning; men , då å andra sidan blifvit öfvervägade de ökade anledningar till enskilda försummelser i detta hänseende, som, under en ännu icke återvunnen ordning inom det allmänna penningeväsendet, ofta utan gäldenärens eget förvållande, kunna anses uppkomma, samt särskildt de svåra följderna för löftesmän, för hvilka anledning att besörja betalningen först uppstår, ela låntagaren underlåtit den; hafva Utskotten ansett sig jemväl böra hemställa; alt räntan för den tid ett Disconi-lån efter förf allo-da gen förhlifver olelaldt må bestämmas att utgå efter 8 procent för ett helt år, eller |Ulels procent i månaden. Frågan om fördelning af den anslagne Discont-fonden, att på flere olika ställen i landet vara till utlåning tillgänglig, väckt och innefattad, dels uti Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till BiketsStänder om inrättande af ett Handels-låneContoir i Götheborg, dels uti åtskilliga enskilde Riksdagsmäns memorialer och anföranden, rörande dylika inrättningar, så vali Götheborg, som uti de södra landsorterne; utgör den andra af de till sjelfva sattet för bedrifvandet af Banquens Disconterings-rörelse hörande omständigheter, hvaruppå Utskotten ansett sig böra hafva särskildt afseende. Särskildt Betänkande är ock af Utskotten vordet under denna dag afgif - xxii Stutsoell Banko-Utskottens Utlåtanden vet till Rikets Högloft. Ständer , i anledning af Högstberörde Nådiga Skrifvelse.
Mycket kunde väl än vara att deremot erinra; men genom det anförda tror Utskottet sig hafva visat, att densamma vore oförenlig med bestående ordning och förhållanden samt i verkställigheten medförande större olägenheter, än dem, som derigenom afhjelptes; och det är af dessa orsaker, som Utskottet vördsamligen tillstyrker: att ifrågavarande motioner icke må vinna Rikets Ständers bijall. Stockholm den 20 Januarii 1848. Reservation Åf herr Berg von Linde: ”Äfven jag anser”olämpligt och i flere afseenden betänkligt att utsträcka rättigheten till erhållande af så kalladt promotorial i lagsökningsmål till fordringars indrifvande och redovisning, hvarigenom Kongl. Maj:ts befallningshafvande ålades en ny och ökad ansvarighet för underlydande uppbörd, derå den nogranna och säkra kontroll, som till förekommande af förluster synes oundgängligen nödig, svårligen kunde hållas; men deremot synas mig de skäl, som tala för bifall åt motionen i öfrigt, vara öfvervägande de betänkligheter, som mot densamma blifvit framställda. Med ganska få undantag är för närvarande promotorialrätten vid de flesta Landshöfdinge-embeten medgifven, utan att några olägenheter hvarken i ett eller annat afseende deraf försports, då deremot, efter min förmening, afskaffandet af detta bruk skulle medföra ett ganska menligt inflytande på kreditväsendet i allmänhet och åstadkomma betydligt ökade kostnader vid fordringars indrifvande på aflägsna orter, enär sakförare med embetsmannaansvar till enskildes betjenande icke finnas. Det skäl för afslag å motionen, man velat hemta derifrån, att lands-sekreterarne i viss mån förvandlades till fordringsegarnes enskilde ombud, synes förlora allt värde, om, med promotorial-rättens inskränkande till sjelfva lagsökningsproceduren och det i anledning deraf fallande utslagets kommuniserande med så väl gäldenären, som fordrings - I Lag-Utskottets Betänkande, N.o 14•
För den händelse att R. o. Ad. skulle fästa af seende 4 min framställning, så får jag föreslå, att l:sta mom. af 7 § måtte erhålla följande redaction: ”alt pannan får äga hvad form som helst, dock att dess diameter ej må öfverstiga sju gånger dess höjd.” Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Jag är i sjelfva luifvudsaken ense med Gr. Lagerbjelke och Hr Braunerhjelm och vill endast, med anledn. af Hr Gripenstedt yttrande, göra den anmärkn., att del var ganska nödvändigt, alt den af K. föreslagna pannan skulle vara konstruerad efter en viss form, enär den af K. M. föreslagna skallen endast är beräknad att utgöra 12 sk. för k:a. Nu deremot hafva 3:ne Stånd redan beslutat, ali afgiften för en k:a bränvin skall utgå med 10 sk., och vid sådant förhållande är det vida mindre farligt, oro afverkningsförmågan skulle något öfverskrida Utsk:s beräkning, än del hade varit, om K. M:s förslag i afseende å beskattningen blifvit antaget. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, huruvida det icke vore lämpligare alt återremittera denna § än att nu besiämmahans ordalydelse. När 2:ne Stånd godkänt Betänk., samt BondeSt. återremitterat detsamma, så och för den händelse att R. o. Ad. jemväl skulle ålerförvisa denna g, korame Ulsk. i tillfälle alt laga i öfvervägande, huruvida det vore skäl att göra den föreslagna ändringen eller icke. Om hon beslutas, kunde bon i Utsk. verkställas med mera noggrannhet, än som nu torde blifva fallet. Hr Hjärne: Sedan Hr Braunerhjelm utredt förhållandet, anser jag mig kunna vara ganska kort och vill endast tillägga, att om pannan innehåller 20 eller 27 k:r, så inverkar detta sä obetydligt pä afverkningsförmågan, alt det nästan är omärkligt. Jag anser det skäl, som blifvit framställdt emot Frih. Raabs förslag, gälla lika mycket för en panna af 20 k:rs rymd, som för en panna af 27 k:rs rymd.
St. att afgöra, om afvittringarna i Herjeådalen redan så långt framskridit, att de böra fortsättas, eller om de böra inställas, i hvilket fall allt, hvad som redan är gjordt, blef till intet. Jag tror den Den 7 Juli e. m, den satsen bär vara tillämplig, alt R. St. ej böra befatta sig med localangelägenheter, som de icke äro i tillfälle ett noga känna, helst förhållandet här är, att hela provinsen blott består af tvenne pastorater, så att invånarne sjelfva, efter allas hörande på sockenstämmor, lätteligen kunna vända sig deruti till K. M., som då blir bättre i tillfälle att afgöra saken, än om R. St. nu skulle ingå med en skrifvelse. Jag instämmer, på grund häraf, i begäran om afslag å Utsktns betänkande. Statsoch Oecon.-Utsktns utlåt. Nio i blef af R. o. Ad. afslaget. Till pröfning företogs Statsoch Oecon.-Utskins d. 3o sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. Nio 3, i anledn. af väckta motioner, röride den ersättning, inqvarteringsgifvare bör tillkomma för mat, som åt tågande trupper Jernnäs. Frih. Cederström, Jac.: Statsoch Oecon.-Utskin hafva här åberopat ett föregående betänk, eller de skäl, som Oecon.-Utsk. i ett föregående betänk, uppgifvit; men detta betänk, är af R. o. Ad. återremitteradt, oell Utsk. tiar ännu icke besvarat återremissen. Det förefaller således besynnerligt, alt de sammansatta Utskin nu inkommit med ett nytt betänk, i samma ämne, ulan att svar erhållits på de vid förra betänk, gjorda anmärkningarna.
Han liar påstått vidare, att så väl Regertn åsin sida, som parlierne, å den andra sidan, skulle fä ett stort utrymme och spelrum, om ett sådant förslag an loges; men deremot anser talaren, alt 0111 en kammare, formerad af andra elementer än de föreslagna, skulle kunna komma lill ständ, så kunde icke detta spelrum äga runi. Jag har vunnit erfarenhet i åtskilliga afseenden så väl under framfarna riksdagar, hvilka jag bevistat, som under denna, och tillfälle lill erfarenhet har äfven funnits mellan riksdagarna. Jag har nemi. varseblifvit ett starkt bemödande att nedsätta värdet af de s. k. privilegierade Stånden. Jag har hört beständigt sagas och utbasuneras kring land och rike vid hvarje beslut, sorn blifvit fatladt inom R. o. Ad. samt PresteSt., af sådan art som icke varit behaglig för en viss opinion, hvilken vill despotiskt göra sig gällande i landena, — jag har ständigt, säger jag, vid sådana tillfällen hört, alt man tagit sin tillflykt till att utmärka dessa Stånd såom privilegierade 111. 111. Man har med ett ord tagit sin hufvudsakliga grund till dessa Stånds nedsättande i allmänna tänkesättet just dei ifrån att de icke äro lika till ursprung med de 2 Den 2 November f. m. andra Ståndens. Nu förekommer här att motionären föreslagit etl valsätt lill öfre kammaren, hvarigenom alla Stånd skulle få lika anpart i representationen. Det bör derigenom icke blifva svårt för en bredvid lagarna sig ställande makt, att genom delta beständiga innötande genom tidningarna satta ner det ena eller andra elementets värde och derigenom kasta en skugga på de beslut, hvilka fattas, de må vara huru sjefständiga som helst. Detta är i sin enklaste form min hufvudtanke om nödvändigheten att man måste hos oss hafva samtliga ståndselemenler lika i de båda kamrarna. Uti denna min framställning ligger ingen machiavellism. Jag tror att min värde vän, Ur von Hartmansdorff, är lika fri från denna lära som jag. Jag önskade, att alla kunde säga detsamma om sig.
SO Allm. Rest.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 39. Af de utlåtanden, som näst före utfärdandet af Kongl. brefvet den 6 Oktober 1820 blefvo afgifne af Consistorium Ecclesiasticum i Lund samt af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus, Christianstads och Blekinge län inhemtas äfven, dels att, då fråga är om klockarelägenheters Upplåtande åt prestinän, det sällan är från allmogens sida som erinringar dervid eller besvär deröfver anföras, men att betänkligheter deremot oftast beredas antingen af medsökande eller af personer på orten, hvilka önska den lediga tjenstens återbesättande med någon, tiU hvilken de kunna hafva serskilda förbindelser; dels ock att klagan eller missnöje genom den vid klockaretjensternes tillsättande och utöfning i nämnde län dittills gällande ordning icke blifvit föranledde. Af Domkapitlet i Lund vitsordas ock uti dess i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid sista riksdag afgifna underdåniga utlåtande af den 17 Januari 1852, att, så vidt kändt vore, intet missnöje bland allmogen och inga olägenheter uppstått af den ordning, som nu vid klockarelägenheters tillsättande följes.
Tvärtom , mitt största jordiska glädjeämne är, att mensklighetens bana oupphörligen går framåt, går uppåt; likväl tror jag, att då, efter några ännu flyktade år, man hunnit fullborda en hel cirkelgång af nya försök iLagstift-' ningsväg, skall man återkomma till den punkt, ifrån hvilken man utgick: 1734 drs Lag, öfverfygad derom, att endast en med lätt hand förändrad redactlon deraf, endast en nödig codifiering af senare tiders Lagförändringar var det, som tiden och samhällsbehofvet fordrade. Man torde då finna, att det någon gång är lättare att afvika från ett gammalt, än att till antagande framlägga ett nytt system, och att det rätta merendels slutar med att hafva rätt. Jag vet ganska val, att både jag sjelf och troligen en ganska bestämd majoritet af nu varande representation har afträdt från det offentliga lifvets stora skådeplats, då man trycker antaguingens insegel på den nya Lag, hvarom vi nu utvexla våra olika åsigter; men det goda, som hos oss var gemensam afsigt,’ men hvilket tiden och händelserne hindrade att mogna till fullbordad handling, skall blifva det i den stora serben af arbetare, som intaga de ledigt lemnade rummen, och jag har derföre härigenom begagnat tillfället att göra mig förstådd äfven af dem, till hvilka! min röst icke förmår framtränga. STOC KHOLM; Elméns och Granbergs Tryckeri, 182g; LcgUishottets Betänkande Nto 75, i N:o 75.
Af 6 §. i Ansvarighets-lagen för Stats-Rådets Ledamöter tror jag icke tillräckliga skäl till besagde tillämpning af Constitutions-Utskotlet kunna bernias. Äfven af denna formella anledning bade således anmärkningarne i 50:de punkten af Utskottets betänkande bort uteblifva; 4:o att då en stor, kanske den vigtigasle del af de Rådgifvare-ålgärder, som ådragit sig detta Constilulions-Utskolts ogillande, varit en följd af Regerings-beslut, fattade i Stats-Rådet före den tidrymd, sorn tillhört Utskoltets granskning, rättvisan fordrat att delta för Rikets Ständer tillkännagifva för att åtminstone frikalla den senare tillkomne Rådgifvare-per Jd 8 Constitutions-Utskotlets Memorial> N.-o 13. sonalen Irån skuld i de anmärkta, af densamma icke föranledda, förhållandena. Exempelvis må härvid nämnas punkterne N:ris 9, 38, 39, 54 af Betänkandet och Bilagan; 5:o att med den af mig ofvan antydda, såsom jag förmenar, riktiga tydning af 107 §. Regeringsformen, det hade varit rättvisligen öfverensstämmande, att Utskottet alldeles från anmärkning undantagit de för kort tid tillförordnade Föredragande, af hvilka en eller annan mindre betydande Regerings-åtgärd, som ådragit sig en stundom inom Utskottet ganska fåtalig pluralitets misshag, är vorden tillstyrk t.
På detta sätt kunde kolen hastigt och utan förminskning, som medelst uppmätning i tunnemålt äfventyras genom dervid inträffande förnötning, ä förbrukningsslället emotlagas och koltillverkaren till godo beräknas; jemle det den frestelse lill missbruk af ömsesidigt förtroende, som nu torde äga rum, synes kunna anses förebyggd, utan att någon kostnad för anskaffande af nya fordon blefve koltillverkarne åvägabragt. Då nu å föredr:ns-listan förekom jConst.Utsbs d. 29 sisth Mars på bordet lagda mern. N:o 6, med förslag till ändring af 68 § Riksd.Ordn., rör:de tiden för revisionerne af statsverkets, bankens och riksg.konhs tillstånd, styrelse och förvaltning, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att ifrån Const.Utsk. inkommit ett mern. N:o 7, om rättelse af ett uti mern. N:o 6, rör:de ändring af 68 § Riksd.Ordn. förekommande misstag, samt biet detta mera. N:o 7 derjemte nu föredraget till bordläggning. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I anledn. deraf anhåller - Den 5 April. ler jag, alt Lonst.Utskis meno. N:o 6 måtte ytterligare bordläggas, för att sedermera, i den ordning ärendena tlet tillåta, kunna vid ett annat plenum förekomma, då äfven Const.Utsk:s mein. IN:o 7 kan tagas i betraktande. Häruti instämde Gr. Lagerbjelke, Guslaf. Hr Gr. o. Land tm. förklarade att yllerligere bordläggning af Consl.Utskis mern. lN:o 6, jemlikt den derom af 2:ne ledamöter gjorda begäran, korame att äga rum. Föredrogs oell bifölls StatsUtskis d. 29 sistl. Mars på bordet lagda utlåt. Nio 101, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angide befrielse från bevilln. för den af Norrska statsmedlen ulgide aflöning till embetsoch tjenstemän vid K.
Då Utsk. i sitt förra förslag icke hadeomlalat några andra böter än för stöld och snatteri, samt handel med misstänkt person, så gick det an att tala derom i dävarrde 23:dje §. Sedermera har i Otsk:s afgifne förslag tillkommit böter för den, sorn olofligen begagnar annans båt eller häst o. s. v. Antingen skulle man na uplaga förvandligen af alla dessa böter, eller också inskränka sig till den af böterna för stöld och snatteri och utesluta frågan om förvandling af böterna för handel med misstänkt person o. s. v., samt antaga såsom gifvet att, der icke serskildt oni böters förvandling är stadgadt, denna bör ske efter de i lagen bestämda allmänna grunder. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att Hr von Hartmansdorff yrkat, att tili förevar:de §, näst efter ordet ”snatteri”, måtte tilläggas ”eller för handel med misstänkt person, enl. 20:de §:n sista mom. dömd är”, men alt sådan handel icke funnes omnämnd i berörde mom. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att blifva nplyst om, hvilken § i det förra förslaget motsvarar den nu förevar:de. Gr. Sparre uplyste att det ifrågavande stadgandet förekom i 18:de §:n. Hr Carleson: Jag får till Hr von Hartmansdorff hemställa, huruvida han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande om bibehållande af de uteslutna ord, som nu äro i fråga, enär han inskränkt sig lill att blott begära införande af ett stadgande, ang:de förvandling af böterna för handel med misstänkt person. Det skulle nemi. kunna hända, att, i händelse frågan om förvandling af böter Talaren albröts af Hr Gr. o. Landtm., som erinrade att R. o. Ad. redan förklarat öfverläggningen fulländad. Hr Carleson: Jag inskränker mig till att förnya min hem ställan lill Hr von Hartmansdorff, huruvida han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande. Hr von Hartmansdorff: