Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af väckt motion, att Nämndemän måtte tilldelas viss andel i expeditionslösen såsom ersättning för inställelse vid Ting. G. Hedström från Westerbottens län har i en hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifven, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 77) anfört, att, då nämndemäns åliggande att tjenstgöra vid Ting vore i hög grad betungande, och svårighet icke sällan skulle uppstått att vid Tingen åstadkomma falltalig nämnd, särskild ersättning för inställelse vid Ting borde beredas nämndemän, och i sådant afseende föreslagit, »att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta, att för hvarje utslag i tvistemål — men icke för handlingar, som lagfaras eller intecknas — bör, då derför uti lösen betalas En R:dr 50 öre, till nämnden erläg gas 50 öre och så vidare i proportion derefter.» Kongl. Kungörelsen angående nämndemäns rätt till ersättning för extra förrättningar m. m. den 30 December 1863 innehåller det stadgande, att särskild ersättning till nämndemän för inställelse vid ordinarie oelj urtima Ting icke utgår af allmänna medel. Huruvida ändring af berörda stadgande må vara af nöden, derom anser Utskottet sig nu icke böra ingå i pröfning, helst, enligt hvad Utskottet inhemtat, fråga vid innevarande riksdag förekommer om förändrad organisation af Häradsrätterna. Olämpligheten att, på sätt motionären föreslagit, tillerkänna nämndemän särskild ersättning för inställelse vid Ting derigenom, att andel i lösen, hvilken utgör ersättning för expeditionshafvandens arbete och besvär, skulle anvisas åt nämndemännen, utan att godtgörelse för minskad inkomst blifvit expeditionshafvanden beredd, anser Utskottet emellertid vara uppenbar. Utskottet hemställer sålunda, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19. IX: o 19. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Dec. 1865, kl. 2 e. m.
Jag nämnde blott, att det skulle hafva varit fördelaktigare för räntegifvarne, om dagsverken blifvit förvandlade till spanmål i st. f. kött. Hvad derefter köttpriserne angår, så får jag nämna, att mitt förra yttrande derom är grundad! på ett misstag, tillkommet derigenom, att jag, i anseende till den skymning, som rådde 23* Den 20 M aj d. m. här i salen, då jag genomsåg tabellen, oriktigt läste några af tabellens sifferupgifter. Uppå härefter, med anledn. af de gjorda anmärkmne, framslälde serskilda propos:r, biföll R. o. Ad. livad Utsk. i afseende på Gefleborgs län hemställt och tillstyrkt. (Vester-Norrlands, (Vesterbottens, Gottlands, Christianstads, Blekinge, Hallands, Götheborgs och Bohus, Jemtlands, och Norrbottens län. Utsk:s i afseende på dessa län gjorda tillstyrkanden bi föllos. Härefter företogs Utsk:s tillstyrkande, i fråga om anslag till bestridande af koslnaderne för verkställigheten af skatteför enkling s-beslutet, samt hemställan om en under d. skrifvelse till K M. med anhållan om ifrågavar:de reglerings skyndsamma af slutande. Hr von Hartmansdorff: Då R. St:r afgifva en underd. skrifvelse till svar å Konungens Nåd. Propus, i detta ämne, så synas de böra någorlunda redogöra för följden af deras beslut. Sådant kunde ske i det Betänk., som StatsUtsk., till följd af ärendets återremitterande från 2:ne Stånd, kommer att afgifva. Der finge man då se en upgift på det förhållande, som hädanefter skall ega rum mellan persedeloch penningeräntan. Man kan måhända icke begära, att en sådan utredning skall blifva fullständig, i anseende till de noggranna undersökningar och beräkningar, som dertill erfordras, men StatsUtsk. borde väl kunna ungefär upgifva förhållandet, så att det blefve bekant för R. St:r och landets innebyggare, hvad följden af det föreslagna beslutet skulle öfverhufvud varda.
Älgå indragne 10 , 8 återslå 19 T:r 7 kpr. motsvarande 121 kubikfot 1 kanna, hvartill läggas, för jemnande af tolal-qvantileten af den i nva Riks-staten anvisade Indelta Spanmål, 1 kubikfot 1 kanna; oell utföras således 122 kubikfot 2 k:r å 2 R:dr 244: 40- Oindelt Spanmål: 1855 års Riks-stat anslår 12 T:r. Afgå: indragne 9 „ återstå 3 T:r. Tillkommer: nj anvisning. Ersättning åt Geschworner!) Mathias Griesbachs arfvingar 5T:r£k-.pe. S:gr 8 T:r \ k:pe. som svara mot 50 kubikfot 5 k:r, hvartill läggas för jemnande af tolal-qvanlileten, af den i nya Riks-staten anslagna Oindelta Spanmålen, 6 kubikfot 6 k:r och utföras således 57 kubikfot 1 k:na å 2 R:dr H4: 20. Tillsammans 626,330: — hvaraf: För blesserade Ofveroch Under-officerare, Reservalions-anslag 7,500: — För öfriga föremål, Förs/ags-ans/ag 618,830: — Summa Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 27 Februari 1858. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 229. 163 r Penningar. Riksmynt. Indelta Räntor, enligt markegång, på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot. Kubikfot, k. 57 1 Summa. Riksmynt. Skrifvelse, IS:o 250. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 22 Febr. 1858.
För närvarande är med afseende å tiden för läkarebesigtningarnes anställande blott stadgadt, att Kronobetjenmgen skall i »god tid» före mönstringens början hafva de beväringsskyldige socknevis uppställt. Då likväl detta kan på olika sätt tolkas ecb möjligen tillämpas så, att läkaren kommer att sakna tillräckligt rådrum för be sigtningens npggranna verkställande, har Komroitén, på det sådant ej må kunna inträffa, ansett sig böra i underdånighet föreslå: att läkarebesigtniogen skall taga sin början å viss af Konungens Befallningshafvande bestämd tid före mönstringen, i hvilket afse ende Kronobetjeningen jemväl bör beordras att dertill hafva de beväringsskyldige socknevis uppställt. Hittills har vanligen genom general-ordres blifvit årligen anbefaldt, att på ve derbörlig reqvisition skall, för att biträda med beväringsmanskapets mätning, till hvarje mönstringsslälle beordras en under-officer eller korporal. Som på mätningens noggrannhet hädanefter torde komma att ligga ännu mera vigt, i fall, på sätt Kommitéo föreslagit, längdmåttet antages såsom en af hufvudgrundqrna för de beväringsskyldiges intagning till vapenöfning, torde detta biträde blifva alldeles nödvändigt, och får Kommitén fördenskull i underdånighet föreslå: att uti den blifvande beväringsförordningen matte intagas föreskrift derom, att en under-officer eller korporal skall, för att biträda med beväringsmanskapets matning, af Konungens Befallningshafvande reqvireras och af vederbörande militärbefäl beordras till hvarje mönslringsställe, Bland dq till reseoell traktamente-ersättningar för mönstringarnes bevistande berättigade embelsoch tjenstemän, hvilka finnas uppräknade uti 46 § af Eders Kongl. Maj:ts nådiga reglemente den 14 September 1858, angående besörjandet af indelta arméens samt allmänna beväringsmanskapets underhåll och sjukvård under marcher, möten och mönstringar i fredstid, saknas Landshöfdingarne.
Province-Landt-Rädens skyldigbeter äligger äfwen, at ärligen göra Resor i bägge Länen, bilägga upkommande twister wid Enstiften, hafwa upsigt och redowisning wid anbefallte Upodlingar och Nybyggen pä Kronojord och Allmänningar, m. m., och wid äretö flut til Kongl. Collegium aflemna en fullständig berättelse, om allt hwad som warit under desi upsigt anförtrodt, och hwad i Landthushällningen Den 9 Augusti. LZz kan wara at anmärka; och pä det at Landt-Räden ma njuta ersättning för de Resor, SkrifMaterialer, Post-porto med mera, kunde det til Bolstad anflagne Krono - hemmannet frän alla vnera befrias. De 2:ne Landt-Räder, sorn Konungen i Nä» der utnämnt til LandthuShällningenS förbättrande wid Kongsgärdarne, kunde alternatift employcras til utrikes resor, och i följe deraf med sädane studier, Spräk - kännedom, Theoretisk och Practiff Landtmamra-kunskap undcrbygde, som til kunskapens förökande erfordras. De i Landsorterna tjenstgörande Landt-Räd böra til hälften hwart S:te är ombytas, med dem som sutit i Collegio, för at derigenom winna en fullständig kunskap örn hela omfattningen af det stora af ändamälet, och dä et Landt-Räd med döden afgätt eller genom afsked blifwit vacant, waljes et annat pä sätt sorn sagdt är, dä den nywalde alltid börM sin tjenstgöring i Collegio, och den förre afgär til Landsorten. Kongl. Collegiurn äligger at ärligen til Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma med berättelse om Landt-Culturens tilständ, jemte förslag til desi förbättring, och dä Riksdag inträffar, aflemna til Riksens Ständers Plena et sammandrag af allt hwad som ifrän sistlidne Riksdag uti desi befattning sig tildragit.
Men till ett sådant företag fordras kapital, och då hon hvarken ägde eller hade att förvänta något sådant, bar hon för sig själf både på sin dröm och längtan och slet sina skor med uppassning hemma och borta, hastig i rörelserna lik en sädesärla, liten och mager som en sticka, men ihärdig och frisk som ett vinterny. Sådan var Kati. Men så inträffade det vidunderliga, som undantagsvis förekommer äfven i verkligheten, nämligen att en gammal kuarrig fröken, som hon troget passat upp i nära tio år, lade sig ned och dog i lunginflammation och på sistone kände sig rörd öfver Katis mångåriga tålamod, hvilket hon belönade med att testamentera henne femhundra guldeu. Och därmed blef Katis dröm till verklighet. Frangois motsatte sig ej hennes planer. Han visste af gammalt, att hon var praktisk, och dessutom smickrade det hans få- fänga att kunna uppträda som bodägare. Det var en stolt dag i Katis lif, då denna härlighet stod färdig. Den svarta skylten med det gulmålade namnet: Frangois Knigék, hyllan i dörröppningen med sina aptitligt ordnade salladshufvuden, tomater, ägg och små grönsaksbuketter, den ljust nymålade boden, mjölkbunkarna, smörklimparna, potatiskorgen, allt detta var en syn, som rent af bländade Kati och fyllde hennes anspråkslösa sinne med den innerligaste tillfredsställelse Till och med Francois rökte den aftonen sin Virginia hemma. Han stod högrest, med furstlig min i boddörren och betraktade nedlåtet alla förbivandrande. Hans uppsyn sade tydligt: » Jag är Frangois Knigék och det är min bod, » visserligen köpt för hans hustrus penningar, men de tu äro j u ej blott ett, utan mannen är därtill vanligen nummer ett, och ingen kunde vara nummer ett i högre grad än Frangois Knigék. Ungefär fyra månader förgingo, och Knigéks hade ingen orsak att beklaga sig. Handeln gick ännu ej lysande, men långt ifrån dåligt. Kati betjänade sina kunder väl, lurade dem ej på en kreuzer, var flink i vändningarna och vänlig mot alla. Frangois hade ett godt skämt för kvarterets tjänstflickor och lände boden till prydnad, hvilket äfven bidrog att höja dess anseende.
Då tiden var inne för gossens utskrifvande från barnhuset, sökte Elin själf bli fostermor; hon visste inte att Gottfrid anmält gossen under vilkor, att modern själf icke finge uttaga honom. Att sålunda hindra modern att utfå barnet skulle icke lyckats honom om Elin personligen varit känd på barnhuset, eller vetat att förut styrka sig såsom stadgad och ordentlig. Ingendera var fallet och hon kunde således icke i eget namn göra det skedda om intet. Fadern, äfven om han aldrig egnar barnet en tanke, kan på detta sätt skilja modern från detsamma, medan denna skulle göra alt, hvad en människa kan göra för en annan, för att det skulle få det bättre i lifvet än dess mor, som icke längre har rätt att vara dess mor. Elin talade därför vid en vännina, som hon gjort upp att dela rum med, och denna, som var några år äldre, gick till barnhuset och anmälde sig som fostermoder. Hon fick gå till roteman och skaffa sig intyg på, att hon lefde i de omständigheter att hon kunde försörja barnet. Roteman kom hem till dem och såg, att de hade det snyggt och ordentligt, skref intyget, och på så sätt fick den nya fostermodern ut barnet tillika med föreskrifna klädespersedlar, rättighet att årligen uppbära ett visst penningbelopp samt en bok, hvari det tillkännagafs, att kongl. direktionen öfver almänna barnhuset i Stockholm öfverlemnar härmed barnet N:o 1,431 Karl Söderström till vård och uppfostran åt å nästa sida uppgifna fosterföräldrar, mot de skyldigheter och rättigheter, som här nedan vidare stadgas. Elin hade ej på länge varit så glad, som när hon en förmiddag i Maj kom hembärande med sin gosse. Det förekom henne, som om nu ändå det värsta vore öfverståndet, och nu måtte det komma hvad som helst. Hon skulle nog stå ut med att arbeta, och hon skulle aldrig behöfva tänka, att hennes barn växt upp ibland främmande, utan att hafva haft någon, som brytt sig om honom och haft honom kär, antingen han var snäll eller elak, vacker eller ful. Gottfrid sökte icke upp Elin mera. Hon undrade i början öfver, att han aldrig hördes af, och skref ett par gånger till honom, men när hon ej fick svar, upphörde hon därmed.
Härjemte hafva Motionairerne ytterligare andraeit: att Allmogen alldrig skall begärt, utan snarare bestridt Alfvarens fördelning, och icke eljer blifvit hörd öfver eller samtyckt till den dervid bestämda skatt, som dock blifvit till Utgörande påford, utan föregående tillgodonjutande af tillbörlig frihets-tid; att, enligt Comilerades för utmarkernas fördelning, den 6 April 1816, afgifna Berättelse, för hvarje halft Mantal icke belöpte sig mer ån 3ajf°s' Tunnland i areal vidd, eller, efter upp - Statssamt Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Bet. N o 106. 3 skattning, 2jr Tunnland, hvilken sålunda högst svaga oeh till större delen af kalkberg och stenbrott bestående jord vore en, med afseende på Hemmanens i öfrigt högst inskränkta ego-vålde, för deras bestånd oumbärlig betesmark, som, på grund af skattläggning och urminnes häfd, borde dem tillkomma; att redan förut ifrågavarande utmark blifvit till Hemmans-egarne aflåten, genom Kongl. Brefvet, den if> Mars 1802, angående Hushållningens förbättrande på Öland, hvaraf Transsumt jemväl blifvit bifogadt, och deruti Kongl. Maj:t, med bifall till Kammar-Collegii derom gjorda hemställan, föreskrifva, att berörde utmark, sedan de delar deraf blifvit frånskiljda, hvilka till skogs-allmånningar och ekplanteringshagar borde bibehållas, finge af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fordelas emellan dem, som sig deraf begagna, utan annat dervid fåstadt förbehåll, ån att, om någon del af den upplåtna marken funnes tjenlig till trädplantering, vissa skyldigheter, i berörde afseende, borde med fördelningen forbindas; förmenande Motionairerne, att, då en sådan planterings-skyldighet blifvit uti Kongt. Maj:ts Nådiga Instruction, för ofvanbemålde Comiterade, stadgad, samt genom Kongl.
wågar förmoda, att embetsmännen i ett så widlyftigt werk, som der ni är engagerad, icke äro så synnerligt rikligt, ehuru wisserligen eljest kejserligt lönade, tar jag mig den friheten att nämna, i fall min herre någon gång skulle befinna sig i en ögonblicklig penningförlägenhet, om en oförmodad utgift kom, eller dylikt, att jag anser för ett nöje att erbjuda någon liten assistens ur min kassa. Tillåt mig att få weta min herres namn, i fall så behagas!” ”Mitt namn är Nathan, Assessor och Sekreterare wid afdelningen för främmande resande,” swarade mannen och bugade sig artigt. ”Förlåt mig,” återtog jag. ”Det kan wäl icke wara alltför djerft att efterfråga, hwart de fordna embetsmännen i den Swenska polisen tagit wägen. I min tid war der en polismästare, som hette Hultberg.” ”Åh, det war en skicklig man!” utbrast han: ”Han förgick sig ett par gångor både oförsigtigt och obetänksamt, ty han besinnade icke huru han hade Kämnersrätterna emot sig, så att han nödgades taga afsked. Han har alltsedan lefwat som privat jurist, och afslagit de rätt wackra anbud som Ryska Regeringen gjort honom. Ehuru jag icke borde säga det, så är det skada på mannen!” ”Hwem är då nu Polismästare?” ”Chefen för hemliga polisen, werkliga Geheimerådet Justus,” swarade Hr Nathan. ”Han har genom mångårig tjenst bragt sig upp till det förtroende han innehar.” ”Jag förmodar, att man behöfwer ett säkerhetskort. Hwar skall jag erhålla det?” ”I morgon bittida skall jag hafwa äran skicka en gewaldiger med detsamma!” Han bugade sig och gick. Jag kunde icke neka den Ryska politikens finhet att anwända den Israelitiska nationen. Ryssarna kände dem wäl, till och med sedan 1808 års krig, då det egentligen lär hafwa warit genom en Judisk Handlandes stämplingar, som Ryske Amiralen Bodisco kallades till Gottland och den gången för en kort tid besatte denna ö.
Ehuru jag fullkomligen känner behofvet af det ifrågavar. anslaget, skulle ES Den i4 April e. m. 4°9 jag likväl med min röst biträda StatsUtsk:s förevar, betänk , och således vägra det begärda anslaget, derest jag ansåg frågan vara densamma, sorn af förstärkta StatsUtsk. blifvit afgjord; men så är icke förhållandet. K. M:s förra propos, innehöll nemi., på sätt flere talare redan yttrat, en begäran derom, att löner för ifrågavar. ledamöter måtte anvisas på ordin. stat. Denna framställning hafva R. St. afslagit, förmodligen derföre, att de hoppades att rättegångarne framdeles skulle så aftaga, att desse ledamöter icke komme att fortfarande för alltid behöfvas. Men då det icke kan bestridas, att göromålen för det närvar, äro till den grad öfverhopande, att de omöjligen hvarken i Svea eller Götha Hofrätter kunna medhinnas, om den nu tjenstgörande ledamotspersonalen förminskas, så har K. M., sedan R. St. vägrat det begärda anslagets uppförande på ordin, stat, uppfyllt sin pligt genom den gjorda framställningen om anvisande af ett mindre anslag såsom arfvoden under en bestämd tid; och det skulle efter mitt omdöme verkligen vara orimligt, att icke bevilja anslag till arfvoden åt de personer, som anlitas att biträda med målens handläggning; helst, om detta anslag vägras, göromålen till en del komma att ligga nere, hvilket icke kan lända till båtnad för Riket i allmänhet, eller för dem, hvilkas välfärd beror på rättegångars snara afgörande. På dessa och de skäl, som andre talare anfört, förenar jag mig uti begäran om återreroiss af betänk, och anhållan till StatsUtsk., att uti förnyadt utlåt, tillstyrka bifall till hvad K. M. i nåder föreslagit. Gr. Gronstedt, Fredr. Joli.:
För ögonblicket var ej att tänka på vidare trotts; det måste lemna rum åt förställning, och de herrsklystna planerna under tiden hvila: – det var lejoninnans hvila, som lurar på rof. I ett samtal mellan fyra ögon med sin gemål gaf hon, som vanligt, sina känslor och tankar fritt lopp. Derefter satte hon sig ned, att, enligt hans tillstyrkande, skrifva följande svar till presteståndet, en bland de märkvärdigaste handlingar i ett protestantiskt konungadömes annaler. »Jag kan ej annat, än med särdeles nöje uppta»ga herr erkebiskopens samt det vördiga prestestån»dets nit för Guds ära och mogna föreställningar, »ländande till mitt och rikets väl. Jag skall i sam»ma ämne hafva all möda ospard, och hoppas med »Guds hjelp och genom hans bistånd vinna mitt syf»temål; hvarjemte jag nu och framdeles betygar ett »särdeles misshag för alla sådana anlaggda, och nu »sist genom Guds nåd upptäckta skadliga stämplingar. Lovisa Ulrika.« Hvilken förödmjukelse i denna afbön! Hvilket skrymteri i denna ånger! Hvilken harm i detta erkännande! Hvilken kunglig lögn, med berådt mod, i dessa löften! FEMTONDE KAPITLET. Vid Vetterns södra strand, på en smal landttunga, omgifven af detta majestätiska vatten på ena sidan, och på den andra af tvenne mindre drag, Munksjön och Rocksjön, bekransade än af allvarsamma mörka barrskogar, än af ungdomligt grönskande löfträd, och den kringliggande nejden besådd med de vackraste landtställen, ligger en liten stad, hvars snygga och trefliga anblick tyder på välstånd, icke på rikedom, och hvars sällsynt romantiska belägenhet, med sina Schweitziskt förtjusande omgifningar, fängslar den resandes uppmärksamhet och nog skulle vinna läsarens, om vi för några ögonblick finge utbyta vår penna mot författarens till »Blomman på Kinnekulle«, eller mot författarinnans till »Ruinerna vid Brahehus«. Hvarken Gustafver eller Carlar hafva i stadens uppkallande förevigat sin fåfänga.
Ej må privilegium för sådan enskild Bank förunnas pä längre tid, än högst ao dr; Bolaget likväl obetaget att, minst 18 månader före privilegii-tidens utgång, söka dios Kongl. Maj:t förlängande. deraf. 1 hvarje Bank-privilegium kommer att intagas det uttryckliga förklarande, att Banken ingalunda, mera än andra enskilda företag, .må kunna påräkna tauler stöd af allmänna medel, eller att Staten på något sätt skall bidraga till Banketts upprätthållande eller utredning. 2 §. 1 inom. är gilladt af Presteoch Borgare-Stånden, samt af Ridderskapet och Adeln med någon redactions-förändring; varande äfven aldra mom. gilladt af Borgare-Ståndet, samt med någon redactions-förändring af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvadan Utskotten, sorn få fästa uppmärksamheten derpå, att Presteoch Borgare-Stånden äro ense om. Benämningen Actie-delegare, samt att ett tillägg dervid af orden: ”eller stl jtallad Comrnandit-delegareutom att tjena på minsta sätt till stadgandets förtydligande, skulle öka delsammas vidlyftighet, vördsamt hemställa, att omförmälde §. mätte antagas så lydande : grundas Bank-inrättningen å delegarnes ansvarighet, endast för beloppet af deras tecknade actie-summa, kallas den Actie-Bank;-grundas den på delegarnes ansvarighet, en f ör albi och alla för en, för fulla beloppet af Bankens förbindelser, hallas den Solidarisk iBajik. Ar Banken af det senare slaget, vare Bolaget dock obetaget, att med sig förena serskildt, endast i nion af gjord teckning, ansvarige Acl le-delegare. 3 linnés vara till principen godkänd af både Ridderskapet och Adela samt Presteoch Borgare-Stånden; oedi få Utskotten , för sammanjemkning af Ståndens skiljaktigheter i afseende på rcdactionen, vördsamt föreslå, det denna §. må erhålla följande lydelse.:
Emedan sådana mål och saker kunna förefalla i församl., hwar med man ej kan beswära högw. domkapitlet eller den lofl. häradsrätten, jemwäl i kyrkans angelägenheter sochnemännerne i gemen ej altid behöfwa sammankallas; thy beslöts, at församlingens äldste skulle, jämte kyrkioherden, blifwa: h:r ryttmästaren, länsman Tryggdall, kyrkiowerden, Olof Ersson i Utgård, Erik Nilsson i Wike, Ifwar Andersson i Häste, Anders Håkansson i Hägra, Jon Larsson i Kälen, Anders Nilsson i Miäla, Johan Halfwarsson i Undrom, Erik Håkansson i Trusta. 22. At alt ordenteligen och wackert må tilgå i sochnen, åtogo sexmännerne sig nu, såsom tilförne, at wara upsyningsmän. Thesse woro: Pär Hemmingsson i Kroksgården, Nils Andersson i Twärsätt, Edfast Jonsson i By, Johan Olofsson i rusta, Olof Andersson i Wäjmon, Anders Olofsson i Kälen. The flästa af föregående puncter äro ock påminte och samtyckte i the öfriga sochnarna, neml. Näskott 23 maj 1742 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 149, ÖLA. I Näskott hölts sochnestemma then 23 maji. Här påmintes, utom thet förre, som nödwendigt pröfwades, om qwarnarna och söndagsmalningen i Ytteråhn, then sochnemännerne sielfwe angåfwo: hwilken skulle hädan effter instellas och effterses. Borggården skulle lagas, bänckläggning ske, sochnebudtyg wid tillfälle anskaffas, och en håf ifrå Rödön. Kyrkiowachtare åtogo sig bönderna at wara, hwar sitt åhr ifrå maji månads början. Kyrkiooch församl:s älste: h. capit. Lundman, kyrkewerden Grels Andersson Norberg, Pär Ersson i Tulus, Olof Ersson i Öhne, Nils Månsson i Faxelfwen, Erik Olsson i Nordanelfwen.