Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har blifvit hårdt straffad, men åt dig skall jag hopspara en vacker penning, så att ditt lifs dagar en gång kunna uppväga mina tunga. Gossen växte upp, och när han läste till skrift, förvånade han alla genom sina fromma och gudaktiga svar. Med sitt släta linhår hängande öfver skuldrorna satt han sedan hos fostermodern på kvarntrappan i midsommartidens ljusa aftnar och läste flitigt i de böcker, som han fått låna af församlingens herde. De sutto alltid fåordiga och stilla, men ibland tog han med fingret märke på någon rad som syntes honom skönare än andra och uppläste den sakta. Hösåtar och ängar doftade, och till och med de klöfverblommor eller väpplingar, hvilka här och hvar lågo mellan bokens blad som märken, gömde, fast torkade, sin lukt af skördar och hagmarker. Ännu sent in på nätterna brann bara en enda stjärna, men stor och lysande, och allt var samtal och vaka, och stugdörrarna stodo öppna. Många tillhviskade hvarandra ett mörkt rykte om att den svenska krigshären blifvit slagen vid Poltava och att danskarna nu skulle landstiga för att fullborda hela Sveriges undergång. En lördagsnatt stannade en ryttare vid kvarntrappan och bad om kvarter. Johannes såg tvehågse på fostermodern och sporde främlingen om han icke hellre ville fortsätta backen upp till prostgården. – Nej, – svarade han, – först vill jag i natt se hur folket har det. Han fick då sätta in hästen i den stenmurade gången under kvarnen och slog sig sedan ned helt förnöjd bland de andra vid en tallrik ölsoppa och en kaka svartbröd. Han hade låtit sitt hår och bockskägg växa, så att han såg ut som en vanlig bondson, men ibland drog han munnen till öronen och skorrade på den bredaste skånska, och ibland sköt han ihop ögonen och klagade på den mest suckande småländska. Hela natten höll han vaka och fortsatte med sitt lustiga talande. Ena gången tog han ett kol och ritade af Johannes lifs lefvande på väggen. Litet efteråt gaf han Kerstin Bure kloka råd om hur hon skulle smörja kvarnaxeln. Eller också sjöng han psalmer och polskor, till hvilka han själf satte orden. Om morgonen framtog han ur ressäcken en klädsel med blanka soldatknappar.
Nv $. Sedan Riksförsamlingens ledamöter låtit undersöka sina f ullina gt er, på sätt nästföregående $. stadgar, sammanträde de, under ordförande af den äldsta ledamoten från Upsala Län, och väl/e inom sig Sextio, att utgöra Pröfhings-Nämnden. De återstående utgöre stora Nämnden. §. 63. Ny 5- Riksförsamlingen samt dess båda Nämnder äge, hvar för sig och inom sig, för månad välja sin Talman och Vice-Talman. De afgående kunna ånyo väljas. §. 64 R. O. 26. Sedan de i nästföregående $ omtalade val vid Riksdagen första gången blifvit verkställda, öppne Konungen, eller, om Han regeringen icke förer, Hans Förmyndare eller den Inte rimsstyrelse, som i denna Grundlag omtalas, Riksdagen, då Riksförsamlingen, sedan den Gudstjenst bivistat, uppträder å Rikssalen. Der före Konungen eller, då Han är frånvarande, eller omyndig, eller Han så för godt finnér, Justitice-Stats-Ministern ordet och late Riksförsamlingen afhöra berättelsen, om hvad sedan sist hållna Riksdag uti Rikets styrelse sig tilldragit. §. 65. R. F. §. 53. Derefter bör Riksförsamlingen, på sätt 182 §. föreskrift Jfr. R..O.5. IP.ver, för ärendenas beredning välja: R. F. §. 53. l:o Ett Constitutions-Utskolt af Tjuguen ledamöter alt upp Jfr. R. O. §. taga frågor rörande förändringar i Grundlagarne och yttranden 29, moni. 1. (]erftfver (,j|] Stora Nämnden afgifva samt granska, huru StatsR. F. 5.105. Rådets ledamöter sitt rådgifvande kall utöfvat; för hvilket änJfr. R. Odamål Utskottet äger att äska alla de Protocoll, som uti Slats29, morn.
Ridderstads lemnade upplysningar sammanflutit med mina egna erinringar och derför är det icke vid dem vi stanna, utan vid hans tankar och idéer öfver hvarjehanda med honom beslägtade ämnen. Liksom Adlersparre-Albano tror jag, att man mycket lärer känna en person af hvad han sjelf i bref skrifvit om sig. Så lyder nu ett annat ställe ur Ridderstads diktverld i den obundna stilen: »När man blir äldre förefaller lifvet, det som man genomlefvat, såsom en väg. Vägen har sina milstolpar i det märkligaste som träffat resenären, eller som han sjelf uträttat. Den har omvexlande lysande eller mörka landskapspartier, den löper fram emellan fruktbara fält och öde hedar, mellan palatser och kojor, att icke tala om gästgifveriombyten, och utvärdshus. Att på gamla dagar, vare sig i minnets, med frustande fålar förspända färdedon, eller på erinringarnas mera knaggliga s. k. bondkärra, åter färdas denna väg fram, saknar icke sitt behag. De omvexlande landskap, som vid förra resan lockade med så underbara retelser, ligga nu så stilla, belysta af hågkomsternas milda, nästan blott såsom ett månsken skimrande ljus. Alla resans egentliga svårigheter och äfventyr äro nu utjemnade, ehuru man nog kan påminna sig hvad man utstått och ressällskapet, med hvilket man färdats framåt. För att granska och bedöma mig sjelf, har jag gjort en sådan minnets resa. Vägsträckan har icke varit så liten. Den utgöres af ett sjuttiotal af år. Den ena utsigten har tagit vid efter den andra, den ena scenförändringen försiggått efter den andra, det har varit ett lefvande, ständigt vexlande panorama, erinrande om dagar då man ännu sjelf lefde ett friskt tankens och handlingens lif, under det allt det omgifvande, kommande och försvinnande fylde dramat. Jag stannar vid en liten lustgård, diktens och fantasiens! Må vara: utan allt värde för andra, men för mig af outtömlig rikedom på tilldragande och förtrollande egenskaper.
Hvilken natt! Det var nu fullkomligt tyst öfver hennes rum, men hon kunde ej sofva, ej en blund! Hon hade ändå stundtals kunnat slumra in de första nätterna, nu var det omöjligt. Så tyst det var. De hade troligen stängt dörren in till sängkammaren, eftersom intet ljud trängde ner. Tänk om barnet vore dödt! Hur skulle hon få veta, hur det stod till, hon kunde ju ej skicka upp midt i natten till främmande människor, som hon icke kände. Icke kände, nej, det gjorde hon ju icke, det föreföll henne sjelf nästan obegripligt, när hon tänkte på det. Hon kastade sin långa, mjuka morgonrock öfver sig och öppnade dörren till förmaket. Nej, Gudskelof, barnet var ej dödt, hon hörde hur den lilla vagnen drogs fram och tillbaka, fram och tillbaka, och hon hörde den låga, vackra vaggsången. Nej, hon hade ej med sin afund dödat sina grannars barn, det lefde, eftersom barnjungfrun sökte sjunga det i sömn. Hon gick in i sin sängkammare och lade sig. Nej, där hörde hon ej vagnen och sången, och ångesten kom öfver henne igen. Hon steg upp, tog kudde och täcke och bar dem in i förmaket och lade dem på den raka soffan där inne. Där bäddade hon för sig. Ja, här kunde hon sofva och hon sof som hon icke sofvit på månader, år, så lugnt, så tryggt, så godt, somnade in vid ljudet af barnvagnen, som drogs så regelbundet fram och åter, fram och åter, af vaggsången, den välkända, den hon själf som lycklig moder ofta sjungit för sitt lilla barn. Och så gingo åter ett par dagar och nätter, de senare tillbragta på förmakssoffan för att liksom vara det sjuka barnet mer nära. En natt var det visst mycket sjukt, ty hon hörde fadrens våldsamma snyftningar ner till sig och då brast hon sjelf i en häftig, ljudlös gråt. Hon gret öfver deras sorg och ångest, öfver att det fans så mycken sorg och ångest i världen och att ingen, ingen gick fri. Förr eller senare! Och hon bad innerligt och varmt till Gud, att dessa stackars föräldrar skulle få behålla sitt barn. Påföljande eftermiddag kom Fina med glädjestrålande ansikte in till henne och talade om att doktorn sagt, att faran vore öfverstånden och barnet var räddadt. Barnjungfrun hade gråtit af glädje.
Skulle R. o. Ad. vilja hafva frågan löst på annat sätt, så finns det, enl. min tanka, Den 22 Augusti. 121 icke mer än ett sätt att gä tillväga, och det är att återremittera frågan till Utsk. med den förklaring, att hvad angår frågorna: huruvida tolagen skall lösas eller icke, eller det belopp hvarför den skall lösas, så anser R. o. Ad. dessa frågor redan vara afgjorda, men att Utsk. bör inkomma med förslag tiil voter:s-propos. i Förstärkt Utsk. ang:de den frågan, huruvida man a priori skall bestämma att denna ersättning skall inbegripas i tullsatsen, eller huruvida man skall upskjuta med denna fråga tills man pröfvat hvarje särskild artikel. Frågan kan lösas på detta sätt, men som, enl. min tanke, derigenom endast skulle förorsakas tidsutdrägt, så får jag förnya min anhållan det Hr Gr. o. Landtm, läcktes framställa propos. på afslag af Betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Mig synes att den siste värde talaren invecklat frågan mera än som behöfs. Jag deremot anser den vara af ganska enkel natur. Man behöfver endast fråga sig, om tolagen är en allmän tvungen beskattning eller icke, och på denna fråga lär icke kunna svaras annat än — ja, då den är en beskattning som utgår af alla varor som förtullas. Jag kan således icke finna annat, än att frågan om tolagen måste anses som en bevillningsfråga, såvida man icke bestrider att jemväl frågan om tull är en bevillningsfråga, som följaktligen är underkastad votering i Förstärkt Be v i 11 n. Utsk., derest icke alla 4 Stånden derom äro ense. Det må visserligen hafva varit förhållandet att Regeringen ansett sig berättigad att utan Ständernas bemyndigande förhöja tolagen, och att sådant fått opå tu i dt passera; men om misstag och lagöfverlrädelser i detta afseende blifvit begångna eller ursäktats, så uphäfver sådant icke grundsatsen.
Det finnes något, som i sådana fall besegrar alla considerationer, och det är antingen tulltjenstemännens vinningslystnad eller ock afund eller elakhet hos dem, som kunna vara någons fiender, och som ägga tulltjenstemännen till förföljelse. Man har haft, visserligen icke så nyligen, men likväl inom närvarande generation, bevis på sådan afund under den tid då caffeförbudet existerade. När vi komma till sjelfva §§:nes afgörande, skall jag anhålla att få förnya mitt yrkande om propos. i öfverensstämmelse med hvad jag haft äran yttra. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Innan R. o. Ad. går att slutligen besluta deröfver, huruvida Svenska nationen skall få tillgodonjuta de i grundlagen densamma försäkrade rättigheter, eller om dessa rättigheter skola blifva beroende af ett snart sagdl oinskränkt godtycke utaf tulltjenstemännen, anhåller jag, ehuru discussionen varat länge, att få fästa Ståndets uppmärksamhet på innehållet af en vid Utskms för - Den i6 Mij. ra betänk, fogad reservation, hvilken efter min tanke innehåller en sammanfattning af de vigligaste skälen mot antagande af ifrågavarande §§, och hvilken reservation tjenar alt fullkomligen vederlägga alla de, efter mitt förmenande, oriktiga uppgifter och argumenter, som en värd ledamot, Hr Prytz, framställt för bifall lill dessa §§. Denna reservation, som jag anhåller att lill en del få uppläsa, igenfinnes vid Utsk:ns betänk. N:o ii; och reservanten yttrar sig i följande ordalag: ”Utskm synas hafva utgått ifrån den synpunkt, att visshet om Iagarnes ofelbara efterlefnad icke kan vinnas ulan stränga och skärpta stralfhotelser. Emedlertid vittnar erfarenheten om motsatsen, att nemi. inga lagar oftare öfverträdas, än de, hvilka utmärka sig genom en omåttlig stränghet, och sålunda bära vittnesbörd om egen vanmakt.
N:o 196, i anledn. af väckt fråga om utverkande af Nådig befallning till vederbörande Embetsverk att meddela StatsUtsk. generalförslag öfver Arméen och Flottans samtliga förråder. Föredrogs StatsUtsk:s den 4 dennes på bordet lagda Mern. N:o 197, med förslag till sammanjemkning eller voter:s-propos:r i I)en f> Januari anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut uti åtskilige till RiksStatens 8:de Hufvudtitel hörande frågor. Detta Mera. företogs punktvis till pröfning, och sedan första punkten blifvit upläst, yttrade Frih. Paijkull, Joli. Gu'st.: Jag vill ieke återkomma till hvad jag förut anfört i likartade frågor ang:de grundsatsen för Utsk:s sätt att upgöra propos:r, men jag vill göra en anmärkn., som möjligen icke kan hafva någon påföljd, och det skulle vara roligt att veta om denna anmärkn. är gjord förut och huru den då varit bemött. 69 § Reg:sF:n innehåller bland annat: »Detta särskilda Utsk:s ledamöter röste sedermera samfäldt med slutna sedlar till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtsk. tillstyrkt. » Således skall omröstningen röra hvad Utsk. tillstyrkt, hvilket ordet ovilkorligen än vidare utvisar. Jag vill icke yrka återremiss, väl vetande att den' icke beviljas till följd af den praxis, sorn länge varit följd, men jag har emellertid velat nedlägga min reservation emot Utsk:s sätt att upgöra voter:s-propos:r. Den i första punkten föreslagna voter:s-propos:n blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. godkänd. Då sedermera de öfrige punkterne förekomrno, upstod icke derom någon discussion saint, blefvo alla deri föreslagne voter:s-propos:r af R. o. Ad. godkände, och lades Utsk:s Mern. i öfrigt til-’ handlingarne.
Deras vederläggning skulle jemväl hafva besynnerligen contrasterat med de skäl, Stats-Utskottet sjelf nyttjat i sitt Utlåtande af den 23 sistledne Jar.uarii, då StatsUtskottet afstyrkte bifall å den sökte förbättringen i Aflöningsvillkoren för Krigs-RevisionsBetjeningen i Kongl. Kammar-Ratten; nemligen att denna Betjening blott innehafver en extraordinarie befattning och att för den blifvit Provisionel bestämde vissa Aflöningsvillkor, omständighetere som utgöra motsattsen af förhållandet med Allmänna Ärendernes Beredning ; ty hvarken kan dess befattning kallas extra-ordinaire, eller dess Aflöning Provisionel. Genom dess beräknande äro i synnerhet de Ledamöter af Beredningen lidande, hvilka ej innehafva andra Löner, hvaremot för både Civileoch Militaire-tjenster , hvilka omkring samma tid inrättades, sorn Beredningen, vida högre Löner blifvit sedermera anslagneSluteligen öfverlemna!' jag vördsammast till Höglofl, Ridderskapets och Adelns eget ompröfvande, huruvida dessa Anmärkningar vid Stats-Utskottets Utlåtande ma föranleda till dess Återremiss eiler ej. Herr Den 17 Felruarii. 401 Herr Grejven och LandtMarskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln ansåg Herr Iserhjelms Anmärkningar hindra antagandet af Stats-Utskottets Betänkande samt på sådan grund behagade detsamma jemte Anmärkningarne till Utskottet återremittera. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskal~ ken gjorde Proposition till bifall af Stats Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den 4 dennes afgifne, samt den 13 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, angående väckte Motioner, om förbättring i LandtRäntmästarnes Lönings-villkor.
Banco bestämda minsta sedel-valör vore för hög, och att densamma, efter derom afgifne olika förslag, borde nedsättas lill 5 R:dr 16 sk., 3 R:dr 16 sk., 2 R:dr 3a sk., eller a R:dr, allt Banco; att enskilde Banker icke borde förmenas rättighet, att utgifva å viss förfallodag utställde invisningar och vexlar, eller akt upplåna capitaler mot utfärdande af 3 procents obligationer för att derigenom öka sin rörelse; att Bank-Afdelnings in visningar ej borde få utfärdas å mindre belopp, än aoo R:dr Banco, och icke få vara tryckte eller graverade; att den af Utskotten, i g §, bestämde rättighet för enskilde Banker alt öka sin sedel-emission med a5 procent öfver teckningssumman på beviljade cassa-creditiv icke borde ega rum, eller att denna rättighet åtminstone måtte så begränsas, att ordet: "teckningssumma" i sista inom. af nämnde §. utbytes emot, "creditivsumma”, på det att tillökningen i sedelemissionen mätte inskränkas till a5 procent af creditiv-summan ; att, till vinnande af mera tydlighet, de i to§. i mom. förekommande orden: ”till högre belopp" borde utbytas emot: ”till högre sammanlagdt belopp"; att den i i i §. stadgade straffränta icke borde ega rum, utan låntagare i stället förpligta.* att ovi 1 korligt betala undfångne lån å förfallodagen, utan åtnjutande af så kallade respitmånader; att den enskilde Banker i i a §. tillagde rättighet att, utan föregånget uppbud eller hembjudning, å offentlig auction försälja i Bankerne belånte varor, som å förfallodagen icke inlösas, icke borde dem medgifvas; att den i i4 §• stadgade öfverränta icke eller borde ega rum; eller åtminstone icke beräknas längre, än för 2 månader, eller ock till concursdagen; att det i 3 mom. af sistnämnde §. förekommande uttryck: ’’skjndsamt öfver gående tilljUllighet,” vore ett allt för obestämdt stadgande, och att enskild Bank, så snart den brustit i skyldigheten att inlösa sina sedlar, eller, enligt ett annat förslag, om den icke inom 8 dagar fullgjorde denna skyldighet, genast och ovilkorligen borde försättas i concurstillstånd; att ofvanberörde uttryck borde förändras till: "af Directionen oberoende tillfällighet 4 Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N\o 2. att de i i5 och 16 §§. stadgade ansvars-bestämmel ser voro allt för stränga,
I afseende på nyttan af serskildte Generalsbeställningar får Utskottet åberopa hvad i förra Betänkandet af Utskottet blifvit anfördt; och då Utskottet således vidhåller dess förut yttrade tanka, att en GeneralitetsStat bör finnas, hvilket äfven blifvit yrkadt hos H. R. o A. af Herr Grefve Brahe, M. , Herr Frih. af Nordin, C.J., Herr Frih. v. Duben, C., m. fl. får Utskottet upplysa, att en reglering af denna Stats aflöning, på sätt Herr v. Heyne föreslagit, under förutsättande, att derjemte alla Öfverste - Indelningar vid Regementerne bibehöllos oförändrade, skulle medföra en större kostnad, än som erfordras för de af Utskottet föreslagne Generalslönerne i Contant, i förening med en skälig Öfverste-Indelningarnes nedsättning; ty då 18 sådaue Indelningar vid IufanteriRegemcnterne Betänkande n , N:o 23g. kunna antagas nu utgöra, å 5ooo R:dr, omkring B:dr 90,000: — •— har Utskottet deremot föreslagit för lika många RegementsChefer, å 3,4oo R:dr således en skillnad af R:dr 61,200: — , 26,800: — och då härtill läggas lönetillökningar för 6 RegementsBefälhafvare med Öfverste Lieutenants Aflöning å 2000 R:dr, oberäknad äfven möjligen ifrå gakommande löneskillnad för Officerare af lägre grader, som härigenom till högre graders tjenstgöring skulle komma att förordnas • 12,000: öfverskjuter Summan häraf
Då i lördags statsutskottets utlåtande om hr John Olssons motion angående ökning af de ordinarie postexpeditörsbefattningarnas antal föredrogs i första kammaren, begärdes ordet af biskop Eodhe, som uttalade sin stora böjelse för att bereda de manliga postexpeditörerna bättre förhållanden, men däremot om kvinnorna framhöll den uppfattningen, att de endast med stor varsamhet borde användas i det offentligas tjänst; de skulle bevaras för sin sedliga uppgift i hemmet. Han fick understöd af en bland sina präster, hr Fehrman, hvilken betecknade kvinnans segrar på arbetsmarknaden som Pyrrhussegrar. Ty genom dem förlorade hon förmånen af ett eget hem, hvilket för henne är den högsta och skönaste uppgiften. Men det är ej endast hon som gör en förlust, utan hela samfundslifvet. Ty allt som hämmar familjelifvet är sönderbrytande för samhället. Det kostar visserligen mer att betala männen, men det gifves synpunkter som äro heligare och mera ideela än sparsamheten. Praktiska arbetsbyrån, den behjärtansvärda institution här i hufvudstaden, för hvilken fru Laura Fitinghoff genom sina artiklar i Idnn först beredde mark (se uppsatserna: » I det tysta », n:r 31 o. 32 föri fjol) och till hvars förmån en tombola anordnades under sistlidne november månad, har nu börjat sin verksamhet. På byråns olika af delningar förekomma enklare klädsömnad, märkning, spets-, gardinoch strumpstoppning, handsktvätt m. m. samt i allmänhet lagningar af kläder och linne. Till försäljning mottagas alster af konstslöjd och finare handarbeten. Rikstel. — Kontor: I I A. Vestra Trädgårdsg. — Alltn. IDUN 1898 79 e6 / i hufvudsyfte skall blifva att, på samma gång som Utom den ofvannämnda basarian samt den bara bockade och bockade, mumlade något § s i den vill fylla ett verkligt behof hos allmänheten, särdeles svåra arian » Fram, I ångestfyllda sjä- A 55 skaffa snabb arbetsförtjänst åt obemedlade damer lar » sjöng hr Smith Jesu parti, och i bättre otydligt och försvann — baklänges genom a 2 — - ä * 3 9) dörren.
N:o i48, i anledning af väckte motioner rörande förändring i nuvarande fångföringssätt samt ersättning för Brottslingars gripande, vårdande samt förseende med sängkläder; ]V:o 265, i anledning af verkställd granskning af Itäkenskaperne och förvaltningen af de till Flottornes behof utaf Förvaltningen af SjöÄrenderne år 1826 uppburne StatsAnslag; ]V:o 277, i anledning af ifrågastäldt upphörande af Skinnskattebergs Bergslags Previlegier; N:o 289, öfver väckt motion om rättighet för Städernas Embetsoch Tjenstemän, att deltaga uti CivilStatens Pensionslnrättning; K:o 3o5, rörande Kronans Hus och Byggnader. Betänkanden, N:o 343. Från Hcderv. BondeStåndet. N:o 49) ang:de uppförande af ett KronoMagazin vid Mörby Långa Köping på Öland; N:o i55, ang:de de utgifter, som dels före och dels efter sista Riksdag blifvit af Öfverskotten på StalsVerkets inkomster bestridda och funnits böra hos R. St:r anmälas till ersättning eller afskrifning; N:o 201, Berättelse, angtde den innevarande Riksdag verkställde Revision af de under K. CommerceCollegium ställde Fonder och Medel; Wto a34, ang:de de så kallade Trippiska Köpegodsen i Halland; samt N:o 282, angtde förrättad Revision af Mi I i t i asEostäl IsGassans Räkenskaper för år 1826; Men, som desse Betänkanden blifvit af trenne Riksstånd bifallne, nemi.: J\:o 3o2, af PresteStåndet d. 21 October; af BorgareStåndet d. 26 d:o; af BondeStåndet d. 3 November.
Tusen saker kunna ju sägas om den; men denna fatala kakelugnsdörr, finns det väl något olyckligare skapadt än den, så utan grace, så utan poesi? En afton hade jag särdeles lifligt tänkt härpå, och ännu från sängen kastade jag en blick på den stackars smaklösa dörren. Jag hade för ett litet illamående lagt mig ovanligt tidigt och somnade snart. Mina tankar förvandlade sig småningom till drömmar, och hastigt stod framför mig en ljus, skimrande varelse, som stundom tycktes mig vara blott en lekande flamma, men stundom åter syntes mig som en den aldrafinaste lilla luftiga flicka. Detta luftiga ljusa väsende böjde sig emot mig och sade: "Syster, du som i många, långa år bott med mig i denna kammare, och som så ofta sett på mig med medlidande, ser du hvad jag är fin och lätt, och jag är ändå ingen annan än den olyckliga kakelugnsdörren. Men blott i drömmen kan du se mig, ty jag sitter der så fängslad att jag ej eljest kan visa mig för dig. Min fader är den store eldkonungen, den store smeden. Jag var så glad och hoppade omkring på blommorna, en liten flamma som ej brände, en liten flicka, som ej tyngde ens det minsta strå. En dag tog min fader mig på sin hand och förde mig i sin smedja och sade: "ja visst är du för dålig och klen att gifta dig, men vänta, jag skall väl smida dig en bättre kropp", och så lade han guld i elden och silfver, och började smida. Men när jag såg mig om, såg jag en ful man med rödt hår, som satt och såg på. Jag blef rädd och kröp bakom min far, men han sade: "göm dig icke, flicka, utan låt din fästman se på dig". När jag åter såg på den främmande och såg hans röda hår och krokiga ben och sneda mun, då sade jag: "Fy far, en så'n ful karl, honom tar jag aldrig till man!" Men då blef det värre af, ty min far blef ond, kastade guldet och silfret ur ässian, och lade dit en bit jern, som han smidde och smidde under det han mumlade: "så skall du väl få försöka, din näsperla, huru godt det smakar att vara ful".