Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Della är mycket, 0111 man betraktar, att academien i det hela icke är annat än en elementarskola för dem, som egna sig åt militär-ståndet. Den är ock mindre behöflig, och blir det ännu mer i samma mån som de öfriga elementar-läroverken förbättras, och den enskilda bildningen jemväl gör ständiga framsteg. Att den ingalunda motsvarar sin benämning såsom krigsacademi eller högskola, derpå är det bästa beviset, att Mariebergs läroanstalt redan måst i 20 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den ii November f. m. 3oi så betänkligt och förutsätter en så äfventyrlig åtgärd, alt, oin den ej frånträdes och återtages, jag icke kan eller vill lunka mig så vådliga följder, som deraf möjligen kunna uppslå. Någon annan lillfyllestgöYande åtgärd att ställa detta till rälla lärer ej heller finnas, än att helt enkelt erkänna, alt vi haft orätt och icke vidare motsätta oss votering i förstärkt StutsUtsk. om de propositioner, som af Utsk. blifvit till Ståndens antagande framställda, och detta, så framt grundlagens helgd och samhällets säkerhet icke skola äfventyias. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Då jag begärde ordet, var del för att framställa samma önskan, som Ur Ribbing yttrade, nemi. att de prot.utdr., som till R. o. Ad. ankommit ifrån de öfriga Stånden, måtte uppläsas. Jag finner visserligen, att det kan lända till mycken reda i frågan, att denna uppläsning äger rum vid hvarje särskild punkt; men för alt blifva i tillfälle att uppfatta en mera generel mening i frågan, anser jag nödigt, att dessa prot.- utdr. i sin helhet uppläsas, innan discussionen fortsältcs, isynnerhet som discussionen synes hvälfva sig, icke omkring de särskilda punkterna, utan omkring det hela. Af denna anledn., och då jag föreställer mig att dessa prot.utdr. icke kunna vara särdeles vidlyftiga, och deras uppläsande således ej komma att upptaga mycken tid, anhåller jag att deras innehåll måtte Ståndet meddelas.
För min del finner jag hvarken uti den till stöd för denna anmärkning åberopade 58 §. af Riksdagsordningen eller på något annat ställe i Grundlagarne hinder lagdt för Ridderskapet och Adeln, att på sått nu skett, öfverlägga om detta ämne. Jag starkes i denna öfvertygelse äfven deraf, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke afbrutit discussionen, hvilket, om frågan angått ändring i Grundlagarne, bordt ske, och att Ridderskapet och Adeln icke eller synes instämma Den 27 Januarii. 1 den af några Ledamöter yttrade tanka om en sådan motionens beskaffenhet. Det torde således äfven tillåtas mig, att nu tillkännagifva mina tankar om sjelfva hufvudfrågan, och jag får då förklara, att jag hufvudsakligen instämmer i Friherre Åkerhjelms motion, och att jag anser öfverflödigt att ingå uti närmare utveckling af motiverne i ett ämne, deruti hvar och en har lätthét att på eget omdöme grunda sin öfvertygelse. Jag har likväl fästat uppmärksamhet viel åtskilliga inkast, som emot motionen blifvit gjorde. Man har sagt, att vår nu gällande Constitution är ny, och att en sann medborgerlighet icke kan väntas förr än af ett nytt slägte. Jag erinrar dervid, att om än Constitutionen är ny, är likväl en fri StatsFörfattning lika litet någon nyhet för Sverige som en NationalRepresentation, och jag åberopar i detta afseende de Historiska upplysningar som Herr von Hartmansdorff härom lemnat. Jag delar icke det yttrade misstroendet till den nu varande generationens medborgerlighet, men om detta misstroende vore grundadt, skulle jag deraf hämta ett nytt skål för tillstyrkande af offentlighet vid våra öfverlåggningar, för att derigenom gifva en ökad väckelse till det lifligare deltagande uti allmänna angelägenheter och till den kännedom af och tillgifvenhet för StatsFörfattningen, som äro nödvändiga för medborgerlighetens bildande. Jag tror likväl, att om vi ock i detta fall yille medgifva företräde åt en enda nation, vi 170 Den 27 Januarii. i laglydnad och ordning kunna täfla med hvilken nation som hålst.
Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksförsamlingen r. f. k 37 allena. § 60. Å hvarje lagtima riksdag låter Konungen, inom åtta dagar efter riksdagens r. p. §59. öppnande, till Riksförsamlingen afgå proposition om statsverkets tillstånd och behof, R. O. § 27. hvilken äfven bör innefatta förslag, rörande sättet att genom bevilluingar fylla hvad mom staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar. Yill Konungen å urtima riksdag sådan proposition aflåta, gäller derför enahanda stadgande. § 61. För Riksförsamlingens statsoch bevillnings—utskott låter Konungen uppvisa q | statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och 'm0m 1 60 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. skulder. Derest genom traktater med främmande makter, några medel riket tillflyta, skall för dem på lika sätt redovisas. § 62. R. F. § 62. Sedan statsverkets behof blifvit af statsoch bevillnings-utskottet uppgifne, R. O. § 31. samt af Riksförsamlingen pröfvade och godkände, ankommer på Riksförsamlingen mom. 1. at(. en (jeremot svarande bevillning sig åtaga, samt att tillika fastställa, huru serskilda summor deraf skola till serskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar i riksstaten anslå. § 63. R. F. § 63. Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvenne serskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å riksgäldskontoret anvisas: den ena att vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankas deröfver blifvit inhemtade, finnér den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han hela statsrådet hört och Riksförsamlingen sammankallat.
Ridder» skåpet och Adelno mogna pröfning, huruwida en sä» dan reduction katt anseS nyttig, ester öfrvekettsstäm KMuSS Zjerde Band. Nl s I s Den 14 November» » » mande Med dek stora ändamälqH^att bewaka Rikets gränsor, som i Militairifft afseende aldrig bör lämnas ur sigle. Alla föregående krig, men särdeles dek nu.öfwerstandna, hafwa bewisat otillräckligheten af Artiileric-manstap, da styrkan under 2:ne ärS campagner ifrån nära 4200 warit ökad till 7220 man, samt således inemot fördubblad, och lärer ej eller nägon kunna bestrida, att af de Troupper, som under fred bibehallaS, Artilleri? är ibland de angelägnaste, såsom fordrande mästa tiden kill desi öfning, hwilken mäste wara förenad med beständiga studier, experiment» och arbeten. Da nu en oswikelig erfarenhet upplyst att den numeraire styrkan wi hitintills ägt af AnillericTroupper, äftven efter förlusten af Finland pä långt när icke förflär kill Fästningarnes och Falt-ArtillerietS serverande; alla Amunitioneoch Artillerie-arbe, tens bestridande, samt till besiqtningar, tjenstgöring och förrättningar af sä mängfaldiqa stag, och dä ingen lärer kunna pästä, att de härtill erforderliga kunskaper jemte nödig öfning att dem rätt anwända, kunna wid ett infallande krig genast bibringas löfnerUnderbefäl och Manskap, hwilket nödwändigt ^maste i fredlig tid danas lill sitt mödosamma yrke, sä lärer den frägan ej kunna anses ur sin ordning, Lr det nu ögnablicket att reducera ett helt ArtillerieRegememe, och art upplösa nära fjerdedelen af den styrka, som, särdeles efter nu anlagen kactique, redan wisat sig wara otillräcklig.
Mars, ligen äga rum då man i stort företager något. Allt varubyte var honom strängt förbudet; och han skulle endast och allenast söka draga af sin jord, hvad han sjelf förtärde och hvad Kronan borde åtnjuta, hvilket åter då erlades i hans egna producter. Utan att vara slaf, var han ändock fästad vid torfvan, och bevakades noga, att lian icke måtte få det infallet, att vända sina ögon derutom. Under ett sådant system kunde visserligen ett slags jordbruk finnas, men till någon höjd och soliditet kunde det icke föras. Ty all näring, som skall drifvas lill någon höjd, måste vara fri och hvila på en fond, ett öfverskott på Capital och arbetskraft, hvarmed den olyckliga conjuncturens följder kunna bäras och den lyckliga begagnas. Sträfvandet skall ej stanna vid det gamlas bibehållande; ty till det gamla höra många fördomar, sorn förlama tanke och verksamhet utan åsyfta beständig utveckling af nya krafter och hjelpkällor. Detta är tidens lösen. Detta oroliga sträfvande, som utgör vår tids caracter har påfört oss våra ofantliga behof; men också lärer det ensamt vara i stånd att bereda möjligheten af deras uppfyllande; på den punkt af lefnadsoch njutningslust, der vx nu stå, med de mångfaldigade behof och den vaknade oroliga forskningsoch rörelse-anda, som nu herrskar, lärer det blifva fåfängt om ej förderfligt, att vilja återföra sakerna till den inskränkta hushållning, som våra förfäder forde. Behofven skulle vara moderna och hjelp# källorna föråldrade, t Den I Mar lii. 7 Korttänkt är således hvarje jemförelse med det förflutna, så länge man icke gjort sig klart reda för skillnaden mellan förr oell nu. Allmän nöd, med allmän tillgång på folk och lifsmedel, är ett fenomen, som endast nutiden kan förete; men forntiden icke kunde tänka sig; och å andra sidan är att hoppas, det forntidens nöd icke mera kan komma att äga rum, så vida, nemligen Styrelsen icke öfvergifver tiden, och stadnar efter såsom en upptröttnad vandrare, efterlemnad af sitt sällskap.
Sandberg upträder och, utan att ens göra sig besvär med att i ringaste mån taga reda på sanna förhållandet, likväl oförskräckt framställer detsamma i en dager, att min heder och mitt namn derigenom skulle lida, så torde några ord till svar kunna anses behöfliga. Hr Doct:n förmäler, att jag, oaktadt min frami, fader i arf efter sig lemnat den köpeskilling, han upburit för de för sålde egendomarne, satt mig i besittning af samma egendomar. Att Hr Doct:n, såsom icke jurist, kunnat anse sådant möjligt, låter visserligen förklara sig, men att Hr Doct:n påstår att så skedt, det hade jag ej väntat af en andans man och sanningens tolk. När min fader dog, efterlemnade han inga andra tillgångar än revenuerna under fardagsåret af de återstående fideicommiss-egen - Den 4 April f. m. 69 domarne, men väl skulder, hvilket nödgade hans sterbhusdelegare och bland dem mig att söka urarfva-görelse. Detta torde vara nog, för att bevisa det grundlösa i Hr Doct:ns upgifter. Hr Doct:n säger pag. 14 l:sta och följ. rader: »Jag kan visst icke annat än gilla Utsk:s framställning, att den, som i sina enskilda angelägenheter gjörl sig skyldig till eli sådant förfarande, icke skulle kunna med bibehållet samvetslugn tillbakavisa en upmaning alt ersätta den förlust, som han visste sig hafva förorsakat, och hvilken hans tillgångar medgåfvo honom att godtgöra, derom kan blott finnas en mening. Men på hvem är det, som denna sanning rättvisligen här tillämpas? Är det väl på Banken? Jag frågar blott.» Så vidt denna Hr Doct:ns fråga syflar på min farbror, Presidenten Baron Cederström, så bar det visat sig, att han ej kunnat ersätta Skottes testamentarier deras förlust. Är åter frågan rigtad emot mig, borde det tillkommit Hr Doctin att med rättsgrunder hafva visat det vara min skyldighet. Intill sådana skäl blifvit förebragta, torde det ursäktas mig, om jag anser frågan, såvidt den syftar på mig, olämplig.
Jag skulle vördsamt, anhålla alt få veta huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret å den första propos. H. Ex. IIr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att de svar, R. o. Ad. lemnat ä de 3:ne nyss framställde propos:r, icke varit så bestämde alt H. Ex. kunde förklara huruvida ja eller nej dervid varit öfvervägande, och att H. Ex., för att blifva lyckligare i uppfattningen af svaren, ansåg sig böra framställa förnyad propos.; hvadan H. Ex. nu ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den förevar. 31 §. Denna propos. blef nu besvarad med starka ja, blandade med nej; hvarefter II. Ex. förklarade, det lian trott sig linna, att densamma blifvit af R. o. Ad. bifallen. Hr Lefrén begärde votering, samt uppgaf, uppå förfrågan af II. Ex. Hr. Gr. o. Landtm., sitt yrkande vara, att eontrapropos. matte komma ali innefatta afslag å det till ifrågavar. § gjorde förslag. Hr Hjerta: Jag skulle vördsamt hemställa, huruvida icke de båda sidorna af Huset kunde komma öfverens om alt jemka sig sålunda, att de, som yrka afslag å den första delen af Utsk:s förslag, kunde medgifva bifall å den sednare. 4 II. 62 490 Den 27 November f. m. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Bifall a den sednare delen kan jag flir min del icke pä något villkor medgifva såsom contrapropos., utan jag mäste begära återremiss. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yllrade, att då votering blifvit begärd i anledn. af propos. pä bifall, det var gifvet, att bifall skulle intagas i ja-propos.; men att hvad contrapropos. angick, Hr Lefrén dertill begärt afslag och Frih. Palmstjerna återreiniss, hvarföre nu först bomle nfgöras, huruvida afslag eiler återremiss borde inlagas i contrapropos., och II.
Äfven under inskränktare förhållanden, såsom på landsbygden, där tillfälle till val af umgänge knappast gifves, kan själfva den rådande bristen blifva lika skadlig. Man är nämligen under sådana förhållanden, för så vidt man ej rent af kan undvara umgänge, hänvisad till hvad som finnes, huru beskaffadt det än må vara. Och det händer då lätt, att mången med de bästa grundsatser, hvilken dock varit värd ett bättre öde, föres in i ett kotteri, där fåfänga och högmod eller en sedligt slipprig umgängeston är förherskaude, och där det alltså för den ensamme fordras mer än mänsklig kraft att hålla sitt hjärta obesmittadt. Lemnad åt sig själf, må- ste där äfven den dygdige, utan att själf veta det, så småningom göra den ena eftergiften efter den andra för den riktning, som beherskar mängden. Och om han ej i tid vaknar och föredrager intet umgänge framför ett då- ligt, intages han alltmer af den rådande stämningen, insnärjes alltmer i förförelsernas nät och glider steg för steg utför, till dess han helt och hållet formas till likhet med sina stallbröder, antager deras vanor och genomtränges af deras grundsatser. Och icke förr slappes det arma offret, än han blifvit så homogen med sitt umgänge, att han ej annorstädes trifves. Hvad vi häraf hafva att lära, är först och främst, att man ej bör vara allt för snar att knyta obekanta vänskapsförbindelser. Det är sedan icke alltid så lätt att upphäfva en så- dan, när man finner sig taga skada däraf. Men lycklig den, som i ett stilla, fridfullt och soligt hem eger sitt bästa och förtroligaste umgänge bland maka, barn och anhöriga; han står tämligen oberörd af de vindar, som blåsa genom det yttre umgänget i världen. K. A. Hagström. I forna dagar. Strödda blad ur minnets album, samlade af M a t h i l d a Langlet. Sjungare-Anna. et var en vacker, solig morgon på våren. I salen i den, lilla prestgården stod frukostbordet dukadt, och där såg ganska trefligt ut, oaktadt den mer än enkla möbleringen. Den prestgård finnes icke till numera, där man skulle nöja sig med sådant.
237 Att dä i besvärsmål, som ifrån Gottland till Hof-rätten inkomma, det anses nödigt att vederparten varder hörd eller att domares eller annan embets-myndighets utlåt, infordras, kommunikations-åtgärden må genom K. Bef:h:des försorg få verkställas, men på klagandens bekostnad; samt att i dylika mål. som äro af brottsmåls egenskap, Hofrättens utslag ej må efter anslag utgifvas, utan, på sätt f. 11. tillgår i mål, som röra häktade personer, öfversändas till K. Bef:h:de att vederb. kungöras. Om remiss härå till LagUtsk. anhålles Vördsamt. 3:o Nya författningar framkalla ej sällan nya förhållanden, hvilka åter göra förändrade föreskrifter i förut till äfventyrs ej afsedde hänseenden af behofvet påkallade. Sådan har, efter mill förmenande, följden redan visat sig af de på sednare tider utkomne förändrade stadgar ang:de Fattigvården oell Näringsfriheten, och det är på ett deraf upkommet förhållande, som jag skulle önska att nu fä fästa det H. Ståndets upmärksamhet. Genom de nyss åberopade stadgarne hafva å ena sidan personer vunnit en utvidgad frihet att välja vistelseort och försörjningssätt, under det ä den andra kommunerne fått ett skärpt åliggande att med oundgängliga erforderligheter förse kommunens i behof stadde medlemmar. Ett af de anspråk, som till följd häraf redan ej sällan framställes och sannolikt kommer att i en framtid ändå oftare väckas, derest ej de hjelpbehöfvande sättas i tillfälle att sjelfve lättare och med mindre kostnad förse sig dermed, är anspråket på bostad.
Rörande naturbeskaffenheten i allmänhet innehålla visserligen några af nu afgifna länsberättelser iakttagelser och skildringar af högt intresse, andra lemna i detta afseende hänvisningar dels till förr afgifna femårsberättelser, dels till särskildt utgifna skrifter i ämnet; flertalet har dock med stöd af det anbefallda formuläret lemnat detta ämne ovidrördt. Till hvad de särskilda berättelserna innehålla, torde jag blott här få tillägga, att, utom beskrifningarne till de af Kongl. Topografiska Korpsen utgifna här ofvan anförde länskartor, jemväl till denna femårsperiod hör början af den under Professoren och Riddaren Erdmanns chefskap organiserade geologiska undersökningen af riket. Ett annat vigtigt bidrag till kännedomen om landets beskaffenhet kommer att beredas genom det under år 1860 började ekonomiska karteverket. Under denna femårsperiod hafva oek, enligt plan af Eders Kongl. Majrts Veteuskaps-Akademi och under Professoren och Riddaren Edlunds öfverinseende, meteorologiska iakttagelser blifvit ordnade — vid 1860 års slut på 25 stationer. Redogörelser för dessa iakttagelser under hvartdcra af åren 1859 och 1860 äro från tryck utgifne. 2. Innevånare. Tab. N:o 1, Folkmängd, innehåller länsvis upprättadt sammandrag af motsvarande tabell i LänsstyTab. n:o l. relsernes berättelser. Genom formuläret för denna tabell afsågs att vinna tillfälle till jemförelse mellan uppgiften om folkmängden enligt husförhörslängderne, meddelad från Statistiska Central-Byrån, och det i mantalslängderna uppförda folkmängdsbeloppet. Endast detta senare har hittills varit upptaget i femårsberättelserna och vanligen så, att den under visst års mantalsskrifning antecknade personalen uppgifvits såsom folk-' mängden för nästpäfoljande året, då debiteringen sker. Då åter den ur husförhörslängderna hemtade uppgiften alltid innehållit folkmängden å årets sista dag, så har jemförelsen med antalet mantalsskrifne blifvit högst missledande, derest man förbisett, att mer än ett år legat emellan tiden för dessa två beräkningar.
Vt dr. den 6 IVov. 1834- II Betänkandet N:o 65 och Utlåtandet N:o 144 oillades med det lill;""?, att hysättning för en och samma skuld ej ma fortfara utöfver tre dr. Från Vä Ilo fl. Eorgare-SiAkdet. S. D. Föredrogos å nyo Lagutskottets Utlåtanden, Memorial oell Betänkande!):
Ouober förledit är tillförordnade Committeens aktningswarda bemödande och mogna utlätanden t samma sak, fa Riksens Ständer hoS Eder Kongl. Mchu underdanigst anhäk - !7tz« Den r8 Julik. la, att enär nyfibemälte Commsttee saknat bade tlS och ledighet fran andra Embecspligter för att kunna inga i den utförligare behandling af sitt uppdrag, som mnnet fordrat, mg till utarbetande af en fullständig plan för en enklare, redigare, sakrare och mindre rostfiun förwaltning af Rikets Allmänna Ä! ender, faun en förutgående dertill nödig granskning och mgaiwing af mkomnr inästgahanda iner och mindre till lideharfwet lämpeliga Econvmiffa Författnin, gar, hwariblsnd afwen bestämmandet af gransen ernellan de Juridiffa och Econvmiffa angelägenheterna, tillförordnas en serskildt Committce af nagra om de atffillige Styrelse - Werten kunnige, i Allmänna Hushållningen erfarne, samt för nit och arbeksssm, het kände Män, de der under ledighet frän andra befattningar, och med obehindrad tillgäng i de allmänna Werken, saim med rättighet till det biträde derifrån, som för arbetets skyndsammare befordran knit finnas nödigt, äga, att, ulan hinder af gällande Lggar och Författningar, föreslå sädane Economiffa stadganden, samt den ordning för de allmänna ÄrendernaS handläggande i beha delar, som med Rikets nänvmande skick och förhallanden bäst kunna instäm, nia; och allt detta med iakttagande af redan gifwen föreffrift. akt ali möjelig förkortning i arbetet, jemte inll rankning i Embeks-och Tjenstemäns antal, vwillkorligen förenas med ordning, ffnndsamhet, samt allmän och enskild säkerhet wid arendernas handhafwandeDa Riksens Ständer äfwen bordt wara betänkte pä nödige medels anslående till werkställiaheren af hwad de salunda affat, hafwa de bestulit, «tt tili nästa Lagtima Riksdag ma till ifragawarande behof utgå en Summa af ?c>oc>R:dr om äret, samt derjemte welat i underdånighet anhalla, a» L fall Den Julli. 179a fall denna Summa skulle i anseende till arbetets widlyftighet befinnas otillräcklig.
Jag skall lära Dig kåna!. TREDJE AKTEN HENRIETTE. Hvad är frågan om? DETEKTIV I. i går var Du här med en herre, i dag med en annan; det kalks för att stryka. Och här serveras icke ensamma damer; alltså ut, och följ mig. HENRIETTE. Jo, jag har uppsigt öfver strykande damer, och Mitt sällskap kommer straxt igen... DETEKTIV I. en dam. Skönt sällskap, som icke utgör något skydd för HENRIETTE. icke att jag är af god familj! O Gud! Min mor, mina syskon! Vet Ni DETEKTIV I. känd genom aftontidningarne. Kom! HENRIETTE. Den måtte vara fin! För öfrigt är Du alltför Hvart? hvart skall jag? DETEKTIV I. tillståndsbevis som förpligtigar till fri läkarvård! Till byrån naturligtvis att få ett litet kort; ett BROTT OCH BROTT HENRIETTE. Åh, Herre Jesus Kristus, det är icke allvar! DETEKTIV I tar Henriette i armen. Är det inte allvar? HENRIETTE på knä. Fräls mig! Maurice! Hjelp! DETEKTIV I. Håll truten! för fan i våld! in, följd af kyparen. KYPAREN. MAURICE Och tag kånan med Er. Sådana der herrar serveras inte! Betala och gå! förkrossad; letar i sin portmonnai. MAURICE har icke en sou på mig! Henriette, lägg ut för mig och låt oss gå! Jag KYPAREN. Alphonse! vet Du hvad det är? Jaså, det är damen som betalar för sin Alphonse! TREDJE AKTEN HENRIETTE letar i sin portmonnai. mer då icke Adolphe? Min Gud! Jag har inga pengar heller! Kom DETEKTIV I. och lemna något i pant. Sådana der luder bruka ha fingrarna fulla med ringar. Ett sådant förbannadt patrask! Laga Er ut; MAURICE. sjunkna? Kan detta vara möjligt; att vi äro så djupt HENRIETTE stryker af sig en ring och lemnar kyparen. Abbén har rätt: detta är icke menniskors verk!
Ehuru nu afskaffandet af hammarskatten äfvensom af tackjernstionden inom de icke privilegierade orterna otvifvelaktigt skulle, på sätt Rikets Ständer här ofvan underdånigst anfört, i väsendtlig mån befordra jernhandteringens utveckling, hafva dock Rikets Ständer funnit denna industris framsteg och förkofran till icke ringa del vara beroende äfven af andra förhållanden, bland hvilka Rikets Ständer företrädesvis fästat uppmärksamhet vid tullbestämmelserna, såsom väsendtligen inverkande på lättheten alt afsätta jernhandteringens alster samt i följd deraf äfven på produktionen; och då, enligt nu gällande tulltaxa, utförselstullen för tackjern och malm, utgörande 50 öre för en centner, synes vara en alltför dryg afgift för att annat än undantagsvis medgifva utförsel af nämnda varor, särdeles hvad angår artikeln malm, för hvilken äfven E. K. Maj:t vid sislförflutne riksdag i Nåder behagade, föreslå tullafgiften till endast 25 öre, hafva Rikets Ständer ansett en nedsättning till sistberörde belopp af ifrågavarande exporttull bättre uppfylla ändamålet, utan att likväl deraf en så betydlig utförsel af omförmälda råvaror eller stegring af priset derå bör befaras att icke bruksidkare i allt läll, derest de befrias från hammarskalten, kunna anses, genom dessa åtgärder, om de samtidigt vidtagas, hafva vunnit någon förmån. 1 öfrigt torde det vara allmänt erkand), att jernhandteringens mindre fördelaktiga ställning icke härrört af bristande tillgång på jernmalm, utan att tillverkningen deremot är väsendtligen begränsad genom svårigheten alt för billigt pris erhålla tillräckligt bränsle. Vid sådant förhållande och då förädlingen af jernet, ju längre den drifves, alltmera medtager den begränsade bränsle - (50 Expcditions-lltskottcts Förslag lil underd. Skrifvelse N:o 35. tillgången, har det synts Rikets Ständer äfven i slats-ekonomiskt hänseende vara mindre lämpligt att genom allt för hög exporttull motverka utförseln af det rikligen tillgängliga råämnet.