Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det innefattas uti 20 §. af 7 Cap. uti förslaget lill HandelsBalk och lyder sålunda: ”Afstår gäldenär sin egendom till borge”närer, och äger någon hos honom fordran, der”före annan man borgat, som för egen gäld; ”håfve sådan borgenär förlorat dess talan emot ”borgesmannen, der han ej sin fordran i gäl”denärens bo bevakat, eller ock den hos bor-. ’’gesmannen utsökt, om den förfallen Varit, el*, ”ler tillställt honom bevittnad afskrift af gäl”dénärers skuldebref och borgesskriften, ettdera så tidigt före instälielsedagen, att borges”mannen kunnat sin rätt emot gäldenären sjelf, ”bevaka." Här är borgenärs rätt att hålla sig till löftesman förvarad; men också tillfället fot denne, att hålla sig skadeslös hos gäldenären. Jag hemställer derföre, om icke Betänkandet borde återremitteras, då Utskottet torda fästa, mera afseende å detta Lagförslag. Hvad jag enskilt kan upplysa är, att i afseende pä frågan, huruvida en borgenär, som försummat bevaka i gäldenärs coucurs, må äga öppet, att 154 Den 5 Augusti f, m. vända sin falan mot löftesmannen, äro meJ ningsrne, tvärtemot hvad Högloft. Lagutskott tet anfört, mycket delade hos Executorerne. Herr Ribbing, Arfvid'. Då detta ämne första gången förevar uti Lag-Utskottet, var jag af den tanke Herr Ehrenborg yttrat, att borgesman borde sättas i tillfälle att bevaka sin fordran uti gäldenärens concurs; men di jag, vid ämnets sluteliga afgörande, ej var i tillfälle att bevaka denna mening, har jag ansett mig nu böra instämma med Herr Ehrenborg, och begära återremiss. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade, Om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskotn tets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet åter-* remitteras. Ropades Ja.
Ehuru den aran icke tilkommer mig at först hafwa wändt Eders Lxccllences och Högloflige Rldderskapsts och Adelns upmärksamhet pa den wigtiga fragan, om det icke nu wore nödigt, at de under Riksens Stän, ders egen ward ställda WerkenS, Umczuens och Riksgälds - Lomm sis > tilstand uppenbarades för samteliga Riksens Stander och för hela den Swenska Allmänheten; och ehuru det tVlemoriz! jag derom afgifwit, icke lärer behöfwa något särskilldt sörswar, dä ingen af Hög - 72 lostige Ridderskapets och Adelns Medlemmar ken ogilla, at jag uti ec amne, som utan ali anmärkning blifwic kil öswerläggnlng framställde, yttrat, hwad jag ansett wara rättwisa och sanning; tror jag 'mig likwäl böra med nagra fa anmärkningar söka undanrödja de kwiswelsmal, som jag förnummit en och annan hysa om war rättighet, at rådpläga och besluta om berörde fraga. Ingen, som läst Z5- §- i 1772 ars Regeringsform, kan neka, at wi ju are berättigade at widtaga de Författningar angående styrelsen af Riksens Ständers Lindus, som wi anse nyttigast för Riket. De i detta afseende förut fastställda Ikeglemonren äga ej någon kraft af Grundlag, utan kunna af Riksens Stander, när som häldst, andras och uphäfwas. Riksens Ständer hafwa ivid' 17^9 och 1792 arens Riksdagar atagit sig garantien af dm skuld» hwari' Riket genom det sidst öswerstandna kriget rakat, och til förwaltning af de medel, som de til denna skuldens betalning bewilijat, inrättat et Riksgälds - Lomor, bestående af Ledamöter, som de fjel five bertil utwalk och förordnat.
Beträffande denna fråga har Utskottet af äldre räkenskaper och handlingar inhemtat, att den uti ordinarie räntan ingående s. k. boskapshjelpen eller boskapspenningarne, i enlighet med 1620 års Riksdagsbeslut, blifvit så väl uti Wermlands bergslag (innefattande, utom Philipstads bergslag, äfven Grythytte och Hellefors socknar) sorn i öfriga orter af Riket till och med år 1641 beräknad efter kreaturens antal och utsädet, men att derefter genom 1642 års Riksdagsbeslut boskapshjelpen blifvit beviljad att utgifvas med 2 daler silfvermynt af hvarje helt hemman skatte och krono samt i öfverensstämmelse härmed utgått äfven inom bemälda bergslag till och med år 1645. Då emellertid vid debitering af denna afgift inom bergslagen under nämnde 4 år, den beräkningsgrund iakttagits att hvarje mantal (hvarmed här menades hvarje delegare i hytta eller brukande bergsman) fått erlägga lika mycket i boskapspenningar, som en hel 8 Stats-Vlskottets Vllåtande N:o 33. gård på Lindet, hade Landshöfdingen Christer Bonde, uppå Bokhållaren Olof Staffanssons derom gjorda hemställan, medgifvit att hvar hytta finge »göra ut så många boskapspenningar och extra ordinarie hjelper som fyra hemman på landet, hvilket man befinner något likare och skäligare vara» ; men detta beräknirigssätt finnes i räkenskaperna endast iakttaget för år 1646, och påföljande år anmälde Christer Bonde hos Kammar-Kollegium att han »låtit uppteckna boskapen i förbemälde landsort efter samma sätt som tillförene praktiserades» samt hemställde, att sålunda måtte för framtiden få tillgå, enär »Bergsmännen hafva ock mycket »härom anhållit att denna disposition hädanefter årligen med dem härom ske »måtte efter såsom detta går dem mycket lindrigare af, synes ock vara billigt, »att then som litet boskap häfver, han betalar litet och then som mycket haf»ver han betalar mera». Denna framställning blef af Kammar-Kollegium, enligt dess skrifvelse den 26
Ad:ns medlemmar, hvilka icke enligt Militär-Sällskapets stadgar äro berättigade att deri blifva ledamöter, att under nu pågående Riksdag taga fritt tillträde till Sällskapets lokal (Brunkebergs hotel), som hålles öppen alla dagar från kl. 10 f. m. till kl. 12 på natten. OSCAR. C. Lindecreutz. Erik af Edholm. C. H. Kreuger. A. G. Örn. Thorb. Morén. G. W. von Francken. Hugo Raab. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Såsom jag vid förra plenum anmälte, ämnar jag nu yttra mig rörande den nya organisationen af K. M:ts flotta, men vill då först, innan jag inlåter 50 Den 11 November f. m. mig på sjelfva saken, yttra några ord till svar på hvad Gr. von Platen och Hr Adlersparre i sista plenum anfört. I Gr. von Plåtens anförande finnes blott en punkt, som jag vill beröra, den nemi., i hvilken Hr Gr:n framhåller sin benägenhet, att vid behandlingen af föreliggande hufvudfråga inhemta hvarje afvikande åsigt. Till stöd härför anför Hr Gr:n uppkallandet från Karlskrona af befälhafvande Amiralen derstädes, f. d. Statsrådet Ehnemark, till en rådplägning i ämnet, samt att de af nämnde person framställda invändningar äfven föranledt till åtskilliga ändringar vid det ursprungliga förslaget, ändringar hvilka vid närmare påseende dock torde hufvudsakligen befinnas inskränka sig dertill, att skärgårds-artilleriets officerskorps blifvit förminskad från 86 till 76, eller med 10 personer, och nya reservstaten således ökad med samma antal. Härvid har jag intet att säga, då Gr. von Plåtens rättighet såsom Dep:ts-chef att fästa eller icke fästa afseende vid de gjorda invändningarne icke kan ifrågasättas, än mindre förnekas. Men jag anhåller att få fästa uppmärksamheten vid förloppet af ifrågav:de rådplägning, sådant detta berättelsevis blifvit bekant. Skulle jag härvid begå något misstag, anhåller jag att detta måtte blifva af Gr. von Platen rättadt.
Lika litet som andra afgifter till städerne har denna pålaga kunnat eller beböft vara föremål för Rikets Ständers gillande, och Kongl. Maj:t var i sitt beslut derom på intet sätt bunden af det föslag stadens kommitterade afgifvit, helst deras beräkning undergick förändring i följd af Kongl. Maj:ts vägran till den förhöjning i afgifterne uti metallvåvågen, hvarom de hade gjort underdånig framställning. Om genom Kongl. Maj:ts beslut i afseende på broafgiflen för våta varor någon högre inkomst tilläfventyrs blifvit Stadskassan tillskyndad; så härrör det deraf, att samma afgift utsträcktes jemväl till sädane varor införda frem utrikes ort, hvilka efter kommitterades förslag skulle derifrån varit befriade. De af Hr Justitieombudsmannen omförmälda andra ändamål, hvartill afgiften ansetts nödig, äro fullkomligen lika beskaffade med dem 3 §. i Ansvarighetslagen uppräknar, såsom ledande till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet. Slutligen må det tillåtas oss vid denna punkt nämna, att en vid nu påstående Riksdag väckt motion om upphörande af ifrågavarande broafgift blifvit såsom ekonomisk fråga behandlad och af 3:ne RiksStånd afslagen. Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhjelm. Åkerhjelm. v:n Schulzenheim. // å r d. Gy 11 e niia al. Skogman. 3:dje punkten, angående nedsättning i a/raden för Riddarhytte Kopparverk. Hr Justitieombudsmannen har härvid anmärkt, att den af nämnde Kopparverk utgående, genom Kongl. Resolutionen den 13 November 1744 stadgade, kronoafrad måste anses tillhöra kronans ordinarie inkomster; att Kongl. Förordningen den 27 Augusti 1723 uti 1 och 2 §§. försäkra en hvar jordegare rättigheten att bruka bergverk å egna ägor, så länge som han det förmår och till Kronan dess tillständiga rätt deraf utgör; att desse, likasom öfrige för Kronans ordinarie räntor gällande, lagar numera icke må räknas ibland dem, hvilka Konungen eger att enligt Regeringsformens 89 §.
Att sommaren kom efter våren, och hösten följde på sommaren, och vintern skulle hölja sin snö öfver höstens sommarminnen – hvad låg det för underligt i detta, då hvarje dag hade sin betydelse, hvar timme som gick, var fylld af en mening, en tanke, ofta en glädje? Jag kände nu de gamlas lif ut och in. Jag visste, att det rymde ingenting annat än en mängd små bestyr, att när middagen var öfver, kom eftermiddagen med sin kaffekopp och sin pipa, att när aftonen var inne, skildes man med tanke på att nästa morgon i glädje träffas igen. Det var allt. Resten var en liten plantering, en mängd blommor inomhus, en stor fågelbur, som fyllde entréen med jubel och sång. Det var alltsammans. Åtminstone trodde jag så till en början. Men jag märkte snart, att det var något annat, som i detta hem betydde mera än de gamla vanorna, de dagliga omsorgerna, stillheten, ja, själfva minnena af döda vänner. Jag förstår efteråt ej, att jag ej märkte det förr. Jag lefde en hel sommar bland dessa människor, utan att jag förstod, hvad det var, som gaf deras lif sin lugna glans och deras hem sin prägel. Men jag såg det ej. Jag såg ej henne. Jag trifdes bland dessa stillsamma människor så väl, att jag ej visste, att deras ålders sol hette Margit, den unga flicka, som först fört mig in i detta hem, icke visste det, förrän hösten kom, och jag redan vant mig att vara som en bland deras egna, hvars frånvaro numera skulle märkas, äfven om jag själf försökt att komma bort. Jag hade kanske icke ens märkt det då, om ej Margit blifvit bjuden bort till släktingar, och det en vacker dag berättades, att hon verkligen skulle resa till Stockholm för att vara borta en hel månad. Jag minns, att det gick som ett styng igenom mig vid denna nyhet, och för första gången i mitt lif såg jag på den unga flickan och såg, att hon var vacker. Lång, smärt, med mjuk, hvit hy och ett uttryck af glädje i hela sitt förväntansfulla, nyfikna ansikte stod hon framför mig. Jag såg hennes fina, smala hand, som grep om karaffen, medan hon frågade, om hon fick servera mig ett litet glas till kaffet. Ögonen tindrade, och de hvita tänderna lyste bakom de leende läpparna.
Då LandsFiskalerna hafva ringa, eller obestämda och ovissa löneinkomster; så sökas deras beställningar icke gerna af män med juridiska kunskaper, hvilka kunna erhålla något bättre; utan de falla i händerna på personer, hvilka väl kunna vara tjenliga till blinda verktyg, då man lagger dem orden i munnen; men som dessförutan pläga sakna urskiilning till åtal af vigtigare beskaffenhet, än fylleri-mål och dylikt. Flera ledamöter hafva redan anmärkt, att LandsFiskalerna gå ut på rof för att skaffa sig uppehälle; och man kan ej annat vänta, då de icke hafva någon lön. Men under sådane förhållanden, är det frugtansvärdt att de taga det säkra för det osäkra; och häldre se igenom finger med lagbrytare emot någon bestämd och säker afgift i hemlighet, än antasta öfverträdelserna offenteligen för ovissa böter. Man bar väl sagt, att det vore bättre hafva nå - qa Ben 16 Februarii e. m. * gra än inga ofFenteliga åklagare spridda i landsorterna. Men der ordningens väektare ej hafva något annat än öfverträdelser11 a alt lefva af; der kan man icke hoppas, alt dessa skola upphöra, utan måste snarare befara, att de ökas. Man har jemnfört LandsFiskalerna med de Upsyningsroän, som af municipal-styrelser tillsältas. Men de sednare äro af helt annat slag. Ordningsmän inom menigheter väljas af dem sjelfva, och dertill utses naturligtvis sådane, som äga menigheternes förtroende, samt äro af dem för sina egenskaper kända och agtade. LandsFiskalerna äro deremot tillsatte af en för orten främmande myndighet, och stå, till följd af deras åklagare-befattning och behof af sakören, i ett till menigheterna fiendtligt förhållande, samt äro af dem ofta frugtade och afskydda. Den controll man velat finna på Kronobeljciiingen, i LandsFiskalernas tillvaro, tror jag icke vara af särdeles vigt.
Utskottet, sora, i följd af hvad nu blifvit anfördt, tror det Inteckning i hus och Byggnader å ofrie tomter på Städcrnes område af den beskaffenhet, som i den föreslagne Lagförklaringen omnäranes, ganska väl kan stå tillsamman roed de grunder, hvarpå begreppet oin Inteckning hvilar; men sora deremot anser Inteckning i Besittningsrätt till Jord samt i hus och Byggnader å annor Mans grund på Landet, oförenlig med dessa grunder, kan således icke i någon del frånträda dess uti det återremitterade Betänkandet yttrade åsigter, utan tillstyrker att den föreslagne Lagförklaringen måtte utfärdas, ej mindre såsom ett förklarande af den mening, sora rätteligen bort gifvas åt 12 §. i 1818 års nu gällande Lag, än äfven såsom ett uttryck af nu varande Ständers vilja, att Lagen äfven hädanefter skall på enahanda sätt tydas, Slutligen och i afseende på Grefve von Schwerint framställning, att Utskottet mätte 1234 LogVtskotttts Eetlnkanden, skaffa sig' upplysning, huruvida, med anledning af FinanceCommitteens yttrande om nödvändigheten af vissa våra InteckningsLagars förändring, något härutinnan blifvit tillgjordt» får Utskottet vördsamt yttra, alt då, ehvad LagFörslag i dessa ämnen må hafva blifvit utarbetade eller icke, Utskottet ej får handlägga annat än det, som från Riksens 'Ständer blifver till Utskottet remitteradt, har Utskottet ej ansett sig, i anledning af Grefve Schwerin* ofvanbcrörde framställning, böra vidtaga någon åtgärd; Hvilket dack allt till Riksens Höglofl. Ständers ytterligare granskning vördsamligen öfver le maas med ti 11— kännagifvande» att Utskottets förra Betänkande blifvit af Hög v. Presteståndet och Yällofl. BorgareStåndet bifallit. Stockholm; d, 26 Sept. 1823. Ut. B, IV:o 186.
Då krusas hennes läppar af ett egendomligt småleende, en reflex från ett minne om någonting, som en gång upprört henne djupt, men för hvilket hon numera endast har ett blekt förakt. I hennes blick glimmar dock samtidigt en smula nyfikenhet och intresse, när han berättar smådrag från sitt förtroliga umgänge med majestätet. Men när han framställer det i alltför förskönande ljus, skakar hon sitt lilla hufvud afvärjande: – Nej, ni ser då också allting genom rosenröda glas! Jag känner kungen! – Men jag försäkrar er – han är mycket förändrad – Ja, så säga alla. Denna utomlandsresa skall ha uträttat ett under. Men det händer inga underverk i våra dagar! – Ni har ju själf talat med kungen? Hvad är er egen uppfattning, min nådiga? – Jag har icke märkt någon förändring. – Det kommer sig af, att ni endast växlat några få repliker med monarken – i förbigående och i allas närvaro. Om ni ville tillåta honom att tala mera förtroligt, skulle ni få en annan uppfattning. Han har mycken beundran för er Hennes munvinklar dragas uppåt, och hon småler åter, men ögonen få ett skrämdt uttryck: – Jag vet, hvad hans beundran är värd och af hvad art den är. Jag har pröfvat det förr! – Skulle ni icke kunna öfvervinna er antipati? För min del är jag öfvertygad om, att ni – och ingen annan än ni – just nu kunde få ett oinskränkt inflytande öfver monarken – och på så sätt göra honom till en bättre människa. Hon leker med handen och hennes blickar bli plötsligt borta: – Jag trodde själf någonting sådant en gång – ja, ni vet det. Ni vet också, att jag bedrog mig. – Hvad jag då fick pröfva, har jag ingen lust att utsätta mig för ånyo. Det finns en annan dam, som står närmare till att åtaga sig missionen – drottningen. – Ni vet ju, hurudant förhållandet är mellan de höga makarna – invänder han ifrigt. – Jag har gjort allt för att åstadkomma ett närmande; hvad jag hittills vunnit, är att kungen börjat bemöda sig om ett slags yttre anständighet. Men drottningen lär uppfatta hans höfviska attityder som ironi.
Ehuru jag i åtskilliga delar, särdeles hvad redactionen beträffar, icke godkänner nu förevar. förslag till lag för offentliga bolagsbanker, har jag, såsom ledamot af de Utsk., hvilka utarbetat detsamma, dock icke velat, genom någon särskild reservations bifogande, förorsaka ytterligare uppehåll med ett betänkts inkommande till lliksSttn, hvars återremitterande till Utskm hvarken kunde eller borde undvikas. Det är således egentligen för att tillkännagifva mina från Utsktns pluralitet, i vissa omständigheter, skiljaktiga åsigter, som jag nu begärt ordet. 1 § af lagförslaget anser jag böra erhålla en förändrad, mera enkel och bestämd redaction; och jag instämmer, för min del, uti den redaction af deuna §, som några af reservanterna föreslagit. Den aG November f. m. 3 § torde lämpligen böra sammanslås med den 2:dra, enär dessa begge §§ afhandla samma föremål. 6 § bör, efter min tanka, erhålla följande lydelse: ”Sammanräknade beloppet af offentlig bolagsbanks utelöpande creditsedlar, invisningar och andra förbindelser får icke öfverstiga den af delägarue insatta grundfond jemte de conlanta medel, som banken derutöfver innehar, och sådana depositioner, för hvilka bevis eller förbindelser blifvit utgifna.” Lika med den reservant, uti hvars yttrande jag hufvudsakligen instämt, tror jag, att det stadgande, som innefattas uti den af Utsk:n nu föreslagna 6 §, skulle för en längre tid motverka uppkomsten af några bolagsbanker.
St:rs behjertande af Lärarnes behof af förhöjda inkomster. Beträffande åter den ifrågasatta allmänna förklaringen, så torde ej möjligheten af olika meningar om en författnings rätta förstånd vara tillräcklig anledning att anse behofvet af en förklaring verkligen vara för handen. Anmärkmn i 10 punkten, har af en föreg:de talare, som närmare känner förhållandet med den omhaudlade frågan blifvit så tillräckligt belyst att denna punkt lämpligast bör af mig förbigås. Uti ll:te punkten har Const.Utsk. lagt SlatsRudet till last en för stor undfallenhet för Norriges anspråk, enär, såsom orden lyda, StatsRådet medgifvit, att ifrågav:de löneförhöjning ensamt af Norriges intressen påkallades, men densamma ensamt skulle komma att drabba Sverige. Rör att ådagalägga detta sistnämnda har Utsk. anfört, att Norrige sedan år 1833 lemnat ett årligt bidrag till Handelsoell Sjöfarts-fonden af endast 1 5,000 Speciel', hvilket utgjorde 28 proe. af de gemensamma utgifterne för Konsuls-väsendet, under det Sverige fått betala de bristande 72 proc.
BancoUtskottet, dess Ledamöter; se Lista, dess Instruction och Ed, Dec. 144» *^5. Junii II. 459, 546. — Ridderskapet och Adeln aflägga TysthetsEden, Dec. 245. — om anmärkning att BancoUtskottet icke ägt rättighet att från Götha Canals Bolag begära upplysning, huruvida Bolaget vöre i tillfälle att fortsätta Discontrörelsen, Jan. I. 548- Jan. II. 43. Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag. — med förslag till ändringar uti den för BancoUtskottet gällande Instruction, Dec. 479, 545, 55o, 567. Disconterne att vid inbetalningar af Lån emottaga DiscontAssignationer m. m., Dec. 55g, 641, 684. Mars I. 174. — Att en Skådepenning må, på Bankens bekostnad, blifva präglad till åminnelse af 25 den 4 Julii 1817 då Arfprinsen Joseph Frans Oscar uppnådde myndige år, Jan. II. 44^- Febr. 225, 438, 449» 4%* Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om präglande på Bankens bekostnad af en Medaille till åminnelse af den år 1817 firade Reformations-högtid, Febr. 286, 4I2> 453, 473. Mars I. i3o. — om, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, nödig fond för Hjelmare Slussverks ombyggnad och vidmakthållande, Febr. 286, 414, 455, 477; se vidare Stalsoch BancoUtskottens Betänkande i ämnet. — om tillökning i antalet af Riksens Ständers Revisorer öfver Banco-DiscontVerket, Febr. 287, 4I2> 4^3, 473* Mars I.
Majrt, på dessa skäl samt i betraktande af hvad i öfrigt vid den hållna undersökningen är vordet utredt, äfvensom kommitterade för undersökningens förrättande uti deras i ämnet afgifna betänkande anfört och upplyst, en skälig nedsättning uti ifrågavarande ränta, hvilken genom i sednare tider inträffade förhållanden blifvit i hög grad betungande. vara af rättvisa och billighet påkallad; i följd hvaraf Kongl. Maj:t härmed vill föreslå Rikets Mander, att, i enlighet med den beskattningsgrund, som genom Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 är vorden bestämd för taxeringen af de bergverk i allmänhet, af hvilka viss procent af tillverkningen skall, såsom tionde, utgöras, den utaf Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta måtte bestämmas till hvart trettionde skeppund, under vilkor, dels att Bergslaget, enligt dess medgifvande, underkastar sig den förändring, Kongl. ]Uaj:ts Nud. Proposition^ }V:o 9. 4i lindring i sättet för hemmansräntesamt qvarntullseller mantaiskolens utgörande, sorn, i anledning af derom väcl^t fråga, utaf Kongl. Maj:t och Rikets Ständer pröfvas böra ega ruin, dels ock att det anslag af 11/2 skeppund tiondekoppar, hvarmed kronan nu deltager uti det bidrag till presterskapets allönande, som bergslaget genom den såkallade prostekopparen skall lemna, äfvensom bergslagets uteslutande kol-upphandlingsrätt inom det genom Kongl.
Då den grundsats i allmänhet år antagen, att lös egendom förmodas tillhöra den, i hvilkens vård den finnes; då ett sådant förhållande måste förutsättas såsom gällande, intill dess bevisning om ett motsatt blifvit förebragt; då, i händelse någon påstår sig vara egare till lösören, som af annan innehafves, eller vill dem på annan grund sig tillegna, skyldigheten att förebringa bevisning, enligt sakens natur, ej kan åligga annan ån den, som med ett sådant påstående framkommit; och då skyldigheten att bevisa förutsätter skyldigheten att kåra; har Utskottet trott sig följa en rigtig råttegångs-ordning, då Utskottet i i:sta momentet af sitt förslag ansett den, som vid utmätning söker tillegna sig gods, som i gåldenårs bo finnes, vara pligtig att sitt anspråk till domstol instämma; men att, på sått, i enlighet med förre Rikets Ständers samt Lag-Comitéens förslag, yrkadt blifvit, derjemte föreskrifva skyldighet för sökanden att 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 171. ställa borgan för kostnad och skada, dertill liar Utskottet icke funnit giltig anledning förekomma. Den i stdra momentet af Utskottets förslag yrkade ändring, bestående deruti, all, då gäldenär vid ntmåtningslillfålle anmäler, att godset börer annan till, och detsamma belägges med qvarstad, icke gåldenåren, ulan borgenåren eller ut mätnings-mannen, skulle tillböra att 0111 qvarstadcn underrätta den nppgifne egaren, kornnie att medföra den säkraste anvisning lör gåldenåren, huru han skulle kunna uppehålla borgenärens rått och, undtr det endast qvarstad finge ega|rum, hindra godsets executiva försäljning. Gåldenåren behöfde nemligen, för detta ändamål endast föregifva, att en person, hvars vistelseort vore aflägsen eller obekant, egde godset.