Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr k<lerbsr>vooä, ^soksn ^Vilkelm. Jag får i ödmjukhet fräga om det ef är hwarö och ens rättighet at erhålla vorerinx, sa snart han begärt den? aswen om den uplasta Artikeln af 1770 ars Niksdagö-Beslur bör fa förstäö, at allt, som wid 1779 ars Riksdag icke gjordes, anses såsom förbudet at göra »vid tilkommande Riksdagar? Friherre kibbing, ksngr, yrkade at votering wore en ostridig rättighet. Flere begärde harwid votering; - proposttion' andre önskade at saken kunde afgöras utan vmering. Herr 8re6k, ^foban ^xsl. Jag hemställer i ödmjukhet kil Högloft. Ridderskapets och AdelnS ompröfwande hwad nytta kan härflyta af en InstruKions antagande och hwad skada af ac wara den förutan. Har Nidderskapet och Adeln werke!igen förlorat något af sina rättigheter om den icke antages? Jag ber at de Herrar, som wäckt denna fraga, behagade för denna gången derifrån afstä. Jag bestrider ingalunda Ridderska, pets och Adelns rättighet ac utfärda en InllruQion för / BewillningS - Utskottet: Jag ber blott wördsammast at Ndderskapet och Adeln mätte läka saken falla, pa den grund, at ingen ting derwid förloras. Men om denna ukwäg ej godkannes, sa fins ingen annan utwag än vorerinx om InstruLlion» frägan, efter den ar yrkad, men ej ar valers om votering skall företagas. Friherre 8ilkverfcbäiä, Klils, anhöll at Hans kxcsllsnce Herr Grefwe» och Landt-Marskalken täcktes försöka at göra xropostkioa i likhet med hwad Friherre 8llkvörlckälä föreslagit? Friherre lckjerrs, kksns, begaf sig til instämmande i Friherre
dig till lags, O m j a g inte längre kan g ö r a så är det bäst, att vi j u förr dess hellre få ett slut p å hela historien, » sade jag» A l l t s å skiljas. » frågade m i n m a n. » » S å kan det inte fortfara! » » O m din m a m m a, bort d i g, hellre h a d e och se till, att allt h a d e det varit bättre i stället lärt dig i huset för oss för att s k ä m m a röra p å fötterna vore i ordning, båda. » » Så? Det hjälpte ej m e r! » och » Till notarien? » » Ja visst. V i fara alltså först till h o n o m. Nej, omöjligt! 1895 IDUN 133 Är det icke sorgligt: tjugutvå år och en Georg, om det inte är möjligt. Han vet bekal. Som oftast är fallet vid dylika föreCD hustru, dömd till öfvergifvenhet för återstoden sked om allting och känner alltid den korningar, klyfves sammankomsten i tvänne deTS af sitt lif! Utan hopp, utan tröst, ty jag taste vägen. Jag måste också fråga honom, lar, en mera allvarlig-teoretisk och en mera ca vill ej veta af någon tröst. Jag kan inte om domaren kommer att anse skilsmessoorsasällskapsartad. Först håller någon af med&gt; uthärda med Georg, ehuru han — i jämkerna giltiga, ty jag vill inte göra någon löjlemtnarne ett föredrag i något ämne, som förelse med andra män — nog ändå är den lig figur i rättssalen. Jag tycker mig redan faller inom det kvinnliga verksamhetsområ- bäste. De flesta fara ändå hänsynslösare stå där i stor toalett, eller bättre i svart, med det eller är af allmännare intresse, och som fram. Och otrogen är han då icke, jag vet en svart slöja, och så afvisas med orden: medlemmarne representera så vidt skilda gre» Men, min kära fru, hvad är det där allt nar af ämnen, är ingen enformighet vid vahvarje minut, hvar jag har honom. let af sådana att befara, ej heller saknas C J / för Hvem hade en gång kunnat tänka detta om småsaker! » aktuellt intresse.
Ju närmare man kommer Rolandseck, desto skönare blir vägen, ehuru utsigten inskränkes mellan bergen, som här på båda sidor innesluta den hopträngda Rheindalen. Då man hunnit till den lilla byn, vid foten af berget, från hvars spets ruinen höjer sig, erbjuda sig vägvisare och åsnedrifvare med sadlade åsnor, för att lätta den resandes möda och börs. Jag mätte med ögonen höjden af berget och kunde ej begripa, huru der var rum för en half timmas väg emellan foten och spetsen, eller hvilka sirener skulle kunna leda mina steg från den jemna och väl underhållna väg, som låg framför mig, lät derföre åsnor och vägvisare pläga sin ro, der de voro, och befann mig efter 10 à 12 minuter uppe vid den nära tusenåriga ruinen. Den är obetydlig, men utsigten derifrån är, ehuru ej vidsträckt, oändeligen täck. Sjelfva berget prydes på östra och södra sidan af vingårdar och andra små plantager, på de öfriga af en vacker löfskog. Tätt nedanföre flyter Rhein, och uti den simma flera holmar, af hvilka den förnämsta är Nonnenwerth, en liten ö med ett gammalt, palatslikt nunnekloster, ett eget litet paradis i den paradisiska trakten. Långsåt flodens andra strand ligga på bergsluttningen en mängd hvitskimrande byar, inbäddade i trädgårdar och omgifna af brokiga åkertegar. Siebengebirge begränsar redan utsigten åt norr; men åt söder kan ögat en half mils väg följa flodens krökningar, med dess holmar och tätt bebyggda stränder. Taflan lifvas af den mycket befarna väg, som följer flodens venstra strand, af de spridda arbetarne på den motsatta, af glada menniskogrupper på Nonnenwerth och flaggande båtar, som ditföra flera gäster, under det att vesperklockans ljud från en aflägsen köping, Unkel, afvexlar med det gälla pinglet af åsnornas klockor. I denna borg, som väl låg i ruiner, men hvars hela omgifning nu såg så rik och lycklig ut, här satt fordom «Riddaren med stolta blicken, I den sköna sommarqvällen,
Se här ska’ ni få se.» Han tog fram en bok ur sin bröstficka, der många invecklade beräkningar stodo uppskrifna, ordade och förklarade och slutade med att föreslå, att vi skulle göra ett försök samman; »han var villig att afstå sin hemlighet, mot att jag satte in tre fjerdedelar af insatsen, men vinsten skulle vi naturligtvis dela lika.» Jag bugade mig, beklagade, att min tid ej tillät mig att fresta på och gick min väg glad öfver att hafva sluppit lös. Det var lätt att gissa hans profession, han hörde till dessa spelkommisionärer, af hvilka Monte Carlo öfverflödar, hvilka narra oerfaret folk till att spela i kompani med dem, då deras egna medel tryta. En egendomlig äfventyrarexistens har han fört för resten, hela hans lif är knutet till spel: börsspel, kortspel, men framför alt hasardspel, snart sagdt alla hans minnen äro fästa vid Wiesbaden, Spaa och Homburg, och nu för tiden tillbringar han regelbundet vintrarne i Monte Carlo, åtminstone så länge kassan håller stånd och det ännu fins några godtrogna själar, som inlåta sig i affärer med honom, lefvande ett ögonblickslif, ena dagen åkande upp i sitt ekipage till ställets gentilaste restaurant, andra dagen spisande bröd och ost till surt Bordeauxvin inne på en buvette bland bärare, soldater och arbetare. Och så har han lefvat år efter år, spelarens feberaktiga lif, utan att dessa bortrullande årsskiften gifvit honom annat än fåror i pannan och slakt neddragna mungipor, ett utseende af utrucklad sjuklighet, som han förgäfves söker demaskera med en viss gammal borgerlig hedersmannamin. Han bor helst i små, lugna familjepensioner, der han kan blända med sina anekdoter, kortkonster och öfriga sällskapstalanger, och der han söker inbilla verlden att han reser till Monte Carlo för att höra på musiken.
» F ö r resten är det skräp, det ser ni väl, att det är skräp. Dåligt anlagdt från första början. D e t hade varit bättre med ett par barnungar, som skulle leka i solstrimman. Pariserui.gar, piffiga — som j a g. » Hon pratade o c h skrattade ystert o c h utan uppehåll, tog så farväl o c h försvann i all sin glans. Vid dinern syntes hon inte till, ett par af herrarne saknades också. » Fröken Borgström har väl enleverat dem o c h farit till landet, » sade en af målarinnorna. Det blef en tämligen trist middag. Edvards munterhet från i går var helt o c h hållet borta, han var tankspridd o c h tyst. Men dagan därpå d ö k A j a upp igen, fortfarande elegant o c h nätt, strålande o c h leende och munter o c h munvig, så att hon smittade oss andra med sitt glada lynne. Edvard satt ett stycke ifrån henne, de talade ej ett ord mellan fyra ögon, men jag lade märke till, att hon ett par gånger såg på h o n o m, förstulet, med en blick, som kunde tydas på många sätt— som en fråga, en oviss undran. Där var något i hennes ö g o n, söm jag ej förr sett, något varmt o c h hängifvet, men på samma gång något skyggt. K a n s k e var det inbillning af mig, men nog tyckte jag att det pojkaktiga hos henne gifvit vika för något mjukt o c h kvinnligt. U U Bidrag mottagas med Sådan Edvard visade sig under den tid, som nu följde, hade jag sett h o n o m endast en gång förut, den dag, då vi först träffade honom ute på landet h e m m a i Sverige. Paris visade sig också dessa dagar i sin mest bedårande vårdräkt — med ljumma kvällar, blomsterdoft, boulevarderna som en salong, parkerna en enda stor barnkammare, lefnadslust o c h glädje hvart man k o m. Han skyltade inte på minsta sätt med sin uppsluppenhet, han blef inte bullersam och högljudd som A j a, när han behöfde utlopp för sin lefnadslust.
Det är på detta sätt, jag påstått att Statens Finance borde skiljas ifrån Banquens. Det är på detta sätt, som all ytterligare sammangyttring kan förekommas och den olyckan afböjas, 3tt Banquens förhållande till sina Creditorer och Debitorer blir en förvillande måttstock för alla transactioner Enskilta emellan. 6:0 Beträffande liqviderne emellan Privata, så lärer opinionen icke tillåta att Lagstiftande Magten blandar sig deri; ehuru sådant skett förr, i andra Länder och äfven här. Det borde dock icke förglömmas, att sedan 1789 en R;dr Specie upphört att vara en R:dr i Silfver; att, i synnerhet sedan 1801 års Realisation, Banco-R:drs Silfvervärde varit helt och hållit ett opinions-spel; att om, under perioden före 1809, genom Sedel indragning en förlägenhet uppstått, lika med den, som under de senare åren genom flera sarr.manverkande orsaker blifvit född; så skulle man då redan så väl som nu kunna öfvertyga sig om omöjlighetten för Gäldenären, att med Silfver honorera de förbindelser, som han, narrad af Banquens under hemlighetsslöja gjorde Operationer, på Banco-Riksdaler utställt. Den billiga medlareåtgärd torde likväl kunna medgifvas, att en termin af t. ex. y år bestämdes , efter hvil - Den 15 April, ken, alla ifrån år 1789 utställda förskrifning^* på Banco-Specie skulle gälla blott efter 96 sk:rs Cours. Till den tiden borde, för att motväga Borgenärers anspråk och förhoppningar lika mängd af R:dr efter namnvärde finnas i alli manna Rörelsen, och kunde hvad som i Banquen, i| afbetalning på Statens Skuld samt på andra vägar inflyter, utgå till dotation af Provincial-Credit-Cassor, likväl alltid efter gjord omskrifning i Silfvervärde och mot'förbindel* se att erlägga ränta i Silfver.
460 Den 28 Juni, Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm., efter framställning, att Gr. Posse anhållit att R. o. Ad., med afslag å StatsUlsk:s Utlåt, måtte bevilja Christianstads stad för dess hamnbyggnad ett lån af 20,000 R:dr b:ko, på de för sådane lån i allmänhet föreskrifna vilkor; men deremot Hr Bildt yrkat, alt R. o. Ad. med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, måtte lägga förevar:de Utlåt, till handlingarne, hemställde om R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga SlatsUtsk:s Utlåt. M 156 till handlingarne. Denna propos. besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit Ja öfvervägande. Ånyo föredrogs StatsUlskts d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Mern. M 157, med förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter, för erhållandet och utbekommandet af Stals-bidrag lill Hamnoch Kanal-byggnader samt väg-förbättringar och vatten-aftappning. Gr. Posse, Knut Axel: Jag tager mig friheten och göra anmärkn. emot 14:de punkten. Det synes mig, som icke lika rättvisa vederfares de kommuner, som för arbets-förelag erhålla understöd, ty om arbetet är obetydligt, och på ett eller 2:ne år hinner fullbordas, så blir räntan riuga och kommunen åtnjuter snart frukt af arbetet, hvaremot, när det är af större omfång och icke kan på flere år färdiggöras, kommunen nödgts betala ränta, under hela den tid, arbetet fortgår. Jag tror derföre, att rättvisan fordrade, alt de för sådane arbeten lemnade låne-understöd borde, såsom förut egt rum, få under ett visst antal år åtnjutas räntefritt. Jag bar funnit, att allmogen gör mycket afseende derpå, att de erhålla råntefrihet, så att de icke behöfva göra några andra bidrag än de, som erfordras för arbetets fullbordande.
Rich full-flavoured Port 1.25 Superior Fruity London Port 1.40 Very Superior Old London Port 1.50) 2.25 H J O och svarta KLADNINGSTYGER. OBS.! Profver kostnadsfritt. 6) Begagna aldrig s, k. Stenia. Elin F. N:r 783. Till e. o. Landskanslisten, T. W. Bengtsson Hångsdala. Vilja G-. H. Upsala. AV. Schultz förlag. A. H. Idun Fredagen den 29 november 1889. (102) B y r å: Drottninggatan 48, en Annonspris: tr. 25 öre pr petitrad ( Utländska annonser 50 öre raden. Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet postarvodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. Allm. ' Telef. TJtg-ifninsrstid: 2:dra årg. Prenumeration sker hvarje helgfri fredag. I landsorten: &amp; postanstalterna. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller I Stockholm: hos redaktionen, i boklådorna samt ä tidningskontoren. nästfölj. söckendag. Qvinnans s t y r k a är att känna sig som ett barn och stå sitt prof som en man. Ainatleus Miillner. Vår söndagseftermiddags^ klubb. Ett finskt inlägg i » barnfrökenfrågan ». p e l o c h inventionssoffor. » U s e h, j a g är helt trött p å den här läsningen. s. v. deras stamrosor o c h härliga nejlikor. I * » Ä h! Ä r det så ni arbeta för d e fattiga? » » Cikoria! » frågade Tablå! N å! » » J a s å! Du alla gåtor söker lösa Och stycka allting bit för bit, Du utur Mimers brunn vill ösa, Fast ej din arm når dit. » » J o, detta! I de flesta h e m, s o m ej höra till den s. k.
Denna skillnad är likväl ganska väsendtlig; och det är uti sistnämnde synpunkt äfvensom i utsigten lill gagneliga väckelser af arbetsflit genom åskådningen af den rikhaltiga exposition, som i London är anordnad, jag hemtat anledn:ne att hemställa om bifall å K. M:s nåd. förslag, som jemväl vunnit det H. Stalslltsk:s understöd och tillstyrkande. Ilr von Troil: Jag ber om ursägt att jag ännu en gång en ' 26* 4Ö4 Den 10 Maj f. m. däst för ett ögonblick tager upmärksamhcten i anspråk; men jag beklagar till en början att Gr. Mörner och Hr Bildt icke inom Utsk. framställde den åsigt, sorn de hår sökt göra gällande. De hade då törhända haft utsigt att der genomdrifva den, och betänk, kunde dä i enlighet dermed hafva blifvit upstäldt, men nu synes det mig vara, som man säger, post festum att dermed framkomma. Jag ber att få tillägga ännu ett skäl ang:de olägenheten af en återremiss. Då frågan är af 2 Ständ bifallen, så kan SlatsUtsk. icke frångå sill tillstyrkande och hvad än StatsUtsk. gör, så blir naturligtvis följden, i händelse R. o. Ad. fattar ett med dessa 2 RiksStänd olika beslut, att frågan kommer att dragas under förstärkt StatsUtsk., och äfven derigenom skulle ytterligare tidsutdrägt upkomma. Många ledamöter ropade på propos. Hr Bildt: Jag skulle icke vidare hafva uptagit R. o. Ad:s lid om icke den siste värde talaren dertill upmanat mig. Han har yttrat att om jag och Gr. Mörner inom Utsk. hade framställt de skäl som vi lin här hafva anfört, så hade det varit mera ändamålsenligt. Inom Utsk. var det likväl obehöfligt alldenstund en annan talare inom samma Utsk. utredde just hvad vi nu här hafva uttalat, nemi. att ett sådant försändande af 70 personer pä 14 dagar lill London icke kunde vara af synnerlig nytta. Beträffande yttrandet, att man genom en återremiss skulle förhindra dessa 70 personers resa, så har Gr.
Men jag minns den fjortonde mars, då vi fingo HUSTRUN. Och så, när ångbåten kom med alla passageför alla trekantiga hattar i världen! För resten, ett trädgårdsmästarfolk, som äro vräkta! TURE. rarne, då vi skulle flytta ut, det glömmer jag inte hvad tror du kungens kammarherre bryr sig om ordnarna, hans! Se en sådan en! (Han tar en stryker den sakta.) Ser du! Hvad är det här för slag. Ser du orden ur etuiet på skrifbordet, lägger den i handen och Sån där strunt! HUSTRUN. 75 vi sluta. Trädgårdsmästarn på Stäringe blef direktör och vasariddare här om dagen. Tala inte ondt om ordnarna, vi vet aldrig hvar TURE. Hvad äro vi hjälpta med det? TURE. HUSTRUN. men de här (antyder ordnarna) kanske skulle kunna i någon mån bidraga att hjälpa oss fram till en plats. Emellertid tycker jag den här väntan Med det äro vi icke hjälpta, visserligen sant, börjar bli väl lång, så att vi gärna kunna slå oss dig af med kappan! Kom du! ner och vara hemmastadda. Kom, skall jag hjälpa HUSTRUN (efter ett lindrigt motTror du att vi äro så välkomna då? Jag har stånd). en känsla af att vi inte bli så gamla här i gården! TURE. här, om jag känner Axel rätt. Visste han bara Åhå! Och jag väntar mig få en god middag att vi vore här så... Men här skall du se! (Han trycker på en ringklocka; en kypare kommer in.) Hvad vill du ha? En smörgås! kanske? (Till kyparen.) Gif oss påbredda smörgåsar och öl. Vänta litet! En pärla åt mig renadt brännvin! Vi ska sköta om oss, ser du! 76 Andra scenen. DE FÖRRA. AXEL. KAMMARJUNKAREN. AXEL (till Kammarjunkarern). Alltså vid femtiden med frack! Och ordnar! KAMMARJUNKAREN. Är det så nödvändigt? AXEL. tig, och det vill ni ju inte vara mot någon, efter som ni är demokrat! Farväl, doktor! AXEL.
En sådan rättighet finnes i åtskilliga utländska lagar bestämd; och då inteckningens beviljande ankommer på domstolens pröfning af omständighelerne, kan den ej anes stridande emot villkoren för förmynderskapskallet, eller detsamma otjenligen försvärande. Alen emedan angeläget är, att från socken-nämnderne eller gode männen afskilja hvarje anledn. till omedelbar inblandning i penningeförvaltningen, hvilken, om den skulle äga rum, nödvändigt mäste förknippas med en personlig ansvarighet, som ej bör dessa inrättningar åläggas, innehåller förslaget det uttryckliga stadgande, alt icke någon annan, än en lagigen tillsatt förmyndare, må äga omyndigs fordran utsöka. Slutligen ■ och då, vid den nu föreslagna åtgärd, åtskillige reglementariska bestämmelser blifva erforderlige, hvilka ej kunnat få rum i en lag-§, hafva vi derom tillstyrkt en und. skrifvelse till K. AI.” Efter min tanka har denna reservation på ett så klart och öfvervägande sätt motiverat det uti reservationen intagne förslag, att för mig knappt någon anledn. till anmärkn. deremot förefinnes. Jag kan icke eller annat än finna, att man härigenom skulle gå en ganska lycklig medelväg emellan ett alltför stort förraynder - Den 5 Februari f. m. skap Från Statens sida och sorglöshet hos lagstiftaren. På denna grund anhåller jag om propos. (ill bifall å reservationen med de förändringar i redactionen, som Hr Nordenanckar föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkånnagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det skulle vara mera än glädjande, om genom det i reservationen framställda förslag, med de förändringar i redactionen, som Hr Nordenanckar gjort, denna angelägenhet kunde blifva bragt till ett godt resultat, äfven derföre att den vigtiga institutionen af communalinrättningar då verkligen vore kommen till stånd; men förhållandet är icke så lyckligt. Dessa inrättningar finnas för närvarande till någon del på papperet, men i sjelfva verket finnas de icke. Sockennämnder äro väl i de flesta församlingar valda, men i få eller inga utöfva de någon verksamhet.
— N:o 55, i anledning af väckt motion om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af socken-magasiner, samt öfverlemnande åt kommunal-styrelserna att öfver samma magasiner förfoga: B. II. 272, 316. 360, A, 367; B. VI. 5, 20, 22, A. 24, B. 161, 211, A. 211; B. VII. 10, 12, A. 12, E. 93. — N:o 56, i anledning af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar inom samma pastorat af den återvunna helgonskylden: B. II. 272, 316, 368, A. 368. — N:o 57, i anledning af väckt motion om anställande af undersökning till utrönande deraf, huruvida dispositions-rätten till åtskilliga jordlotter på Gottland, hvilka förmodas vara kvr - 10 — A — kornas tillhörighet, rätteligen tillkommer kyrkoherdarne eller icke: B. II. 374, 444, 448, A. 448. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 58, i anledning af väckt motion om skiljande af Landshöfdingeoch Militär-hefälhafvare-embetena på Gottland: B. II. 374, 444, A. 444; U. lil. 45, 85, A. 85. — N:o 59, i anledning af väckta motioner, angående dels enskilda hankers upphörande, dels vilkoren för ny oktroj, dels ock prival-hnnk-sedlars användbarhet i den allmänna uppbörden: B. II. 374, 444, 448, 449; V. 43, 83, A. 83; VI. 249. — N:o 60, i anledning af väckta motioner örn Biskops-embe tens indragning: B. II. 374, 445, A. 445.
För dagen utgjordes laget af min unga värdinna, Brita som var så »göet» (tokrolig), amerikanskan och ännu en. Åh, hvilket stim, hvilket oväsen och skrän! Den puckelryggige, som var utdelare, tog emot flaskorna, dem Brita langade ned. Somliga voro omlindade med ylle-amier, som om de lidit af kolik; andra blygsamt dolda af bomullshalsdukar; andra åter insvepta i svarta yllesjalar, som om de haft sorg. Somliga hade ’garibaldilif’ till fodral, andra åter voro trädda i gamla klädningslif. Endast ett par af dem saknade ’skyddande förklädnad’ – bland dem båtsmannens. Troligen tyckte hustrun, att han var het nog förut. Det föreföll mig omöjligt att hålla reda på hela denna flaskhär, men jag skulle snart få öfvertyga mig om att den puckelryggige var situationen vuxen. Davidsharpan i Norden Öreskrifter för folket. DRAG UR SVENSKA SKALDERS LIF. DAVIDSHARPAN I NORDEN. BERÄTTELSE UR J. O. WALLINS LIF AF MARIE SOPHIE SCHWARTZ. Med 11 illustrationer. Johan Olof Wallin Stockholm. Albert Bonniers förlag. Pastor primarius Johan Olof Wallin spatserar i Karl XIII:s torg i Stockholm. Stortorget och kyrkan i Falun. I Falu trivialskola fanns på sjuttonhundranittiotalet sonen af en fattig underofficer, en rikt begåfvad trettonårig gosse Johan Olof, som stiftade ett förbund benämndt ”Jeunesserorden”. Afsikten därmed var att under lofstunderna sysselsätta sig med läsning af vittra verk eller ock hålla föredrag på vers eller prosa i moraliska och religiösa ämnen. Ordens valspråk var: Sanning och dygd. Ingen fick inträde, som ej gjort sig känd för oförvitlig vandel. Brott emot sanningen och dygden föranledde till uteslutande ur orden. Johan Olof var ordförande och den verksammaste af ledamöterna. Det vackra i detta lilla samfunds sträfvanden förvärfvade honom lärarnas högaktning, så att dessa med intresse följde de ungas arbete på fristunderna.
JO. samt att nämnde indelta räntors markegångs-värde blifvit minskadt .med 86 r:dr 32 sk., hvaremot den minskning i nämnde markegångs-värde med 549 r:dr 5 rst., samt motsvarande förhöjning i förra kontanta anslaget, som jemväl bordt ske, så att indelta räntor»es markegångs-värde, 17,113 r:dr 24 sk. 4 rst., rätteligen skolat upptagas till allenast 16,564 r:dr 23 sk. 11 rst. och kontanta anslags-summan 4.887 r:dr 24 sk. 3 rst. i stället till 5,436 r:dr 24 sk. 8 rst. icke egt ruin, hvilket haft tilt följd, att då, vid nuvarande Stats-reglering, beloppet skulle till Christianstads läns lands-stat öfverföra*, något afdrag från kontanta anslaget för Stora Kopparbergs län ej kunnat göras. Enda utvägen att numera afhjelpa den anmärkta oriktigheten torde således vara att nu verkställa det afdrag från de till sistnämnde läns lands-stat anslagne indelta räntors förslagsvis beräknade markegångs-värde, hvilket bordt hafva iakttagits vid sistlidne Riksdag; och har alltså detta värde nu blifvit i tabellen minskadt med ett till 550 r:dr jemnadt belopp, hvilket äfven i Hufvudtitelns slutsumma iakttagits och ej verkar på Riks-staten, enär å Statsverkets ordinarie inkomster den del äf ordinarie räntan, som är anvisad till åtskilliga Stater, Verk och Inrättningar samt äfven förslagsvis beräknas, lomme att upptagas 550 r:dr lägre, så att stats-fyllnads-summan derigenom hvarken höj eseher minskas; hemställande Utskottet vördsamt, att, med denna förändring i tabellen, Skrifvelse-förslaget mätte af Rikets Ständer godkännas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970