Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om de således nu, i stället att afslutas kl. 7, finge räcka till kl. 9, skulle de helt säkert komma att räcka till 12 på natten, — derest ingen åklagare infinner sig. Som ett skäl för utsträckningen har man anfört, att bränvin numera ej får finnas vid auktioner. Helt nyligen har man dock läst huru tvenne svågrar, som tillsammans besökt en auktion och dervid trakterat hvarandra med bränvin, sednare på aftonen kommit i slagsmål, hvarvid den ene svågern af den andre blef ihjälslagen. Denne, en 26 års man med familj, silter nu häktad såsom mördare i afvaktan på sitt straff. Om man nu åter utsträcker tiden för auktioners hållande, kommer man in i det gamla spåret, och oordningar, som nu gällande förfining något hejdat, skulle åter uppstå. Om den auktionslörrättande tvingas att börja auktionen tidigare, t. ex. kl. 12 på middagen, kunde den vara afslutad till den nu bestämda tiden. På grund af hvad jag nu anfört, men hufvudsakligen på det man icke må besvära K. M. med en ny skrifvelse om ändring, anhåller jag om afslag. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Hr Bohnstedts och min tanka om hvad som förstås med »nyss» äro helt olika. K. M:s författn. är af år 1848; vi räkna nu 1863. Det är icke så »nyss». Jag önskar visserligen att inga ändringar vidtagas i författmn, som icke blifvit försökta, men 15 år är en tid, som förefaller nog rund, för att R. St:r nu kunde tillåta sig föreslå någon förbättring i ett så gammalt stadgande. Hr Bohnstedt har omtalat, hurusom en svåger blifvit efter ett auktionsbesök ihjälslagen. Om svågern haft den oturen att blifva ihjälslagen vid en auktion, som slutade kl. 7, kunde intet stort värre hafva handt honom, om auktionen räckt till kl. 9. Om, såsom olta är fallet, några nummer vid ett auktionstillfälle äro qvar, när klockan slår 7, hvad blir då följden? Jo!
Därefter sys den på den färdigsydda påsen, hvarvid af denna 1 dm. blir fri. Därefter förses väskan med dragsko och snöre, som kan bestå af ett upplägg af makramé- tråd. Elin. Inlag " g n i n g a r. Hur användas paradisäpplen? (Svar till frågan n:o 190 '.) Halfva skaften afklippas, och alla maskstungna små äpplen fråntagas; de felfria läggas i ett stenfat. Till 1 liter uppkokas ' / 2 liter kryddättika med 250 gr. (omkring 19 lod) socker och slås kokvarm på äpplena, som öfvertäckas. Då de kallnat, slås de på burkar och öfverbindas samt förvaras på fuktfritt ställe. Serveras till allt slags stek. Paradisäpplena piggas och skaften afklippas, hvarefter äpplena vägas. Till hvarje kilogram (2 ' / 3 Ti) l l m ä n t sorter? Obs.! Tillsändes, om lifvidden uppgifves i centimeter eller decimaltum. Obs.! [282] xk&gt;66&lt;xxyxxxxk&gt;^Xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxyx frukt tages lika mycket socker, 10 kryddnejlikor och 15 gram (ett drygt lod) kanel. Häraf kokar man en tjock lag, som slås öfver äpplena. Efter ett par dagar slås lagen af och kokas upp, hvarefter äpplena åter läggas i och få ett eller ett par uppkok. Om några dagar hälles åter lagen af och sammankokas, tills den blir som tjock sirap, som slås Öfver äpplena. Ofverbindes och förvaras. Drycker. Krusbärsvinberedning. Omkring 20 kannor mogna gröna krusbär stötas med trästöt i träkärl, som ej får gifva någon bismak ifrån sig. Derefter pressas massan genom ett träsåll och sedan genom en bårsil. så att saften blir kärnfri.
Hvil - 1380 Den lC Juli. Hvilket nu imedlertid til! Biksens HögJofL Ständers välbehag vördsammeligen ofverlemnas. Stockholm den 13 Juli 1815. Pä Högloft. Biddersk. Pä Högv. Prest-Stänoch Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Bryn. Hesselgren. Pä Vällofl BorgarePä Hederv. Bonde Ståndets Ledamöter? Ståndets Ledamöters vägnar vägnar And. Bredin. Nils Hersson. M. M. Bosbeck. U[pläst hos Häglof!. Ridd. och Ad. den 16 Juli. Högvdrd. Prest Ståndet den 14 — Vållofl. Borgare Sfåndef deri 17 . Hederv. Bond.e-Ståndet den 14 Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch 0economie-Utskotts Betänkande , i mled. ing af de till Utskottet remitterade Memorial och Diet amina, angående ändring uti hvad För fattningar ne rörande Hallock Gästgifveri skjutsen stadga samt om förhöjning uti skjuts tegan , m. m.
Jag vet alt jag ej kan göra det med den fullständighet, som jag önskade, ty jag tillstår alt jag vid denna Riksdag har med afsigt undvikit att befatta mig med den vigtigaste och för mig dyrbaraste af ett älskadt Fäderneslands angelägenheter, derföre att jag lyckt mig finna å ena sidan tiden ej mogen att gifva den allmänna undervisningen den rigtning och den kraft som jag tror Svenska sinnen medgifva, och å den andra, mig sjelf ej ännu i stånd att gifva ett utarbetat förslag dertill. Jag bar som representant gjort mig till en pligt, och jag skall alltid göra det, att ej skaka någon byggnad som förfäder upp - Stats-Utskottets Betänkanden. 65t rest, förr, än efterkommandes väl det fordrar, ocii då jag trott mig inse att en Folkrepresentant har denna pligt, är jag äfven öfvertygad att lian liar rättighet att Beräkna tidens och slägtets krafter. Men jag finner att det vore ett fel att dölja anitt ogillande af, att Utskotten afstyrker en granskning, som, om den ej närmade, åtminstone aflägsnade det dyrbara ögonlilick, då Sverige skall skörda frukter af ändamålsenliga uppfostringsanstalter. Först och främst kan jag ej erkänna den i Skolordningen utstakade, så mycket prisade Skolrevisionens tillräcklighet för ändamålet, hvartill jag föranledes af sammansättningen utaf denna revisions personal. Val bör man kunna hoppas att detaljfelakligheter i Skolordningen skola genom de i revisionen deltagande Gymnasiioch Skol-Lärare kunna blifva anmälde till rättelse; men svårligen lärer sådant vara att förvänta i fall planen för undervisningen i det hela eller sjelfva grunderna i Skolordningen äro origtige. Derom borde ju äfven de höras, som eemottaga Lärjungarne, dels vid de högre Läroverken, dels vid Ämbetsverken. De kunna bäst bedöma deras bildning, och kunskaper, och hade det således varit puskligt alt mera än en enda Lärare ifrån 65a Stal s-U tskottets Betänkan den. Universiteten blifvit kallad till Ledamot af revisionen, samt någre Civile och Milita! re Tjenstemän, och åtminstone en Ledamot af Vetenskapsoch Vitterhets, Historieoch Antiqvitets-Akademierne.
Dä dessutom BorgareSt. bifallit §:n, sådan den är, tror jag bäst vara att R. o. Ad. äfven densamma bifaller, i hvilket fall man åtminstone kan hoppas komma lill något resultat i förstärkt BaucoUtsk. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Lika med de värde talare, som redan yttrat sig, anser jag äfven för min del af högsta vigt, alt vi under loppet af denna riksdag måtte komma till något resultat i denna vigliga fråga; men jag tror, att för alt vinna detta resultat, är det nödvändigt att gå en annan väg, än den, som af 2:ne talare här midlöfver blifvit föreslagen, då de yrkat propos. på bifall lill PresleSt:s beslut. Jag tror nemi., att elt bifall till de förenade Utskms betänk, i denna del, vore det säkraste och enklaste sättet alt komma till det önskade målet. Då jag genomgår detta betänk., finnér jag det samma upp stäldt i system och derjemte öfverensstämmande med de åsigler, som vid föregående tillfällen gjort sig gällande; jag skulle derföre tro, ali om man nu börjar med att sönderrycka §§, kommer man icke allenast till en särdeles lång discussion öfver hvarje särskild sådan, utan äfven till resultater, som torde blifva ganska olika dem, hvartill de öfrige Stånden hafva kommit. För miu del vill jag derföre icke ingå uti någon speciel granskning af ämnet i sin helhet, utan ber blott att få förklara, att jag tror, det privatbankerne böra få utfärda egna tryckte eller graverade creditsedlar, under iakttagande af de villkor, som i 8 § blifvit föreslagna, hvarföre äfven jag, då elt uteslutande af de orden: ”med rättighet att utfärda tryckta eller graverade creditsedlar,” skulle innebära ett tyst medgifvande deraf, alt man icke inginge på detta förbehåll, förenar mig med de Hrr, som yrka propos. på bifall till §:n, sådan densamma nu befinnes. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Då BancoUtsk:s betänk. N:o 44 här lill pröfning förevar, och under diseussionen deröfver fråga förekom om att hos K.
Pro t. 1850 & 1851, 4 Samt. 1 Afd. 2 Bandet 7 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Memorial, N.-o 152. holms Navigations-skola oundgängligen erforderligt, varda, på sätt Kongl. Majit i nåder framställt, åter å Riks-stalen uppfördt. Enär till grund för återremisserne af denna punkt några andra skäl icke blifvit förebragte, än de, sorn vid denna frågas handläggning inom Utskottet blifvit anförde och då tagne i öfvervägande, samt Utskottet grundat sitt utlåtande på Rikets Ständers vid förlidne riksdag i detta ämne fattade beslut, anser Utskottet sig böra vidblifva sitt i ämnet afgifna utlåtande.
Balans från föregående år: Stats-anslag . Credit. Utgift: Gymnastiska Central-institutet. Till Revisorernes granskning har en särskild redogörelse blifvit öfverlemnad för de 500 lt-dr till materielens underhåll och expenser, samt 133 R:dr 16 sk. till utfodring af en voltige-häst, hvilka, enligt den för Institutet gällande nådiga stat, blifvit härtill anslagna. Denna redogörelse, hvarvid någon anmärkning ej å Revisorernes sida förekommit, utvisar följande förhållande: Debet. år 1852- år 1853- Uppbörd: Stats-anslag till materielens underhåll .. 500: 500: —- — Dito till underhåll af en voltige-häst 133: 16.- — 133: 16. — Srr 633: 16~^ 633: 16. — Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Skuld Utgifter: För år 1851, men då ej afförde Fäktpersedlars inköp och underhåll Lyshållning och ved • 221: Gymnastik-äppareljens underhåll Inköp af böcker • Derjemte få Revisorerne meddela följande, från Institutets Föreståndare erhållna, summariska uppgift å antalet af dem, som under revisions-åren begagnat Institutet: Utexaminerade Gymnastiklärare och Instruktörer Yngre och äldre personer af mankönet, som mot olika kroniska sjuk domar begagnat gymnastik, • • Yngre och äldre personer af qvinnokönet, som begagnat sjukgym nastik, Äldre manspersoner, som begagnat pedagogisk gymnastik, Gymnasiioch skol-ungdom, deraf en del begagnat vapenföring jemte pedagogisk gymnastik, • • Elever vid Stockholms Militär-läroartstalt och Teknologiska intitutet Officerare af Arméen och Flottan, äfvensom elever vid Stockholms Militär-läroanstalt, År 1852. Biompl. och Bleidlfeldt# Bia Stipendie-fonden, Räkenskaperna för år 1852 äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning, men de för år 1853 hafva ännu icke derstädes undergått revision. Af nedanstående tabell inhemtas förhållandet med inkomster och utgifter: Debet. år 1852. år 1853. Uppbörd:
Ständer fastställda till framtida iakttagande vid sådana låns beviljande, samt i ofvan åberopade § 41 finnas intagna; och har för ifrågavarande lån jemväl det förbehåll blifvit stadgadt, att understöd deraf endast få utlemnas till de tomtegare, som åtaga sig att med de erhållna lånemedlen uppföra byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. § 108. Jemte det Rikets Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga framställning om de nuvarande landshöfdinge-residensoch embetshusens i Christianstad försäljning, hafva Rikets Ständer beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat en anslagssumma af Femtiofemtusen R:dr, för uppförande af nytt länsresidens inom nämnde stad; hvilken summas utbetalning verkställes i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts derom meddelade nådiga föreskrift. § 109. För ombyggnad af den. på vägen mellan Stockholm och Drottningholm belägna, så kallade Nockeby-bro, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af Åttiotretusen Siats-Utskottets Memorial, M 547. 19 Ridr, hvilken anslagssumma, för detta ändamål, bör i den ordning, Kongl.
I stället har du varit den lilla blodtörstiga skönhetsvampyr, som satt sig på sitt offers bröst och aldrig, aldrig skänkt nåd. Det vet du inte själf — och det är din enda ursäkt. Fy, sådan humbug! » Kassören var blek af harm. Men fru Beate skiftade inte färg. En sådan tarflig människa, tänkte hon. Hvad förstår en sådan där medelmåttig, kälkborgerlig varelse af de utvaldes behof och lifsvillkor. Det vore ovärdigt en tänkande kvinna att bli ond på en sådan stackare. Han var egentligen mera att beklaga. Därför förblef fru Beate lugn. » Vet du, om min man betalt in den sista pre mien? » frågade bon torrt. I detta ögonblick skulle han önskat, att han kunnat svara henne nej. Det skulle ha varit så rättvist, att denna lilla lata, egoistiska varelse hade fått arbeta för sitt dagliga bröd, arbeta under oro och bekymmer — hon som låtit sin egen make slita ut sig under årslånga ansträngningar. Men nu måste han säga, som saken förliöll sig. » Några dagar före sin död kom Hjalmar upp till mig och bad mig försträcka honom de penningar han behöfde till premiens inbetalande. Han hade fått oväntade utgifter och kunde inte. » Fru Beate reste sig häftigt. » Och du » — kom det andlöst. » Jag hjälpte honom naturligtvis. » Hon var räddad! Hon var räddad! Hon hade velat gråta af glädje. Hon tryckte sin svågers hand med en förtjusande och ödmjuk åtbörd. Hon kände sig så vek och försonlig till sinnes. Det föreföll henne ett ögonblick, som om Tolstoys ' stora, försonande allkärlek uppfyllt hennes själ. Det var några tunga och mörka timmar, som följde efter hennes återkomst från kyrkogården. Nu först kände hon riktigt, hur innerligt hon hållit af sin make, sin käre, älskade Hjalmar. Och hon trodde uppriktigt och utan hyckleri, att tomrummet efter honom aldrig skulle kunna fyllas. Hon sörjde.
Undenliden kan B. hafva sålt slulsedeln till C. och således på honom ölvei flyttat rättighet och skyldighet att emottaga den contra hera de varan, eller, enligt praxis, göra liqvid om prisskillnaden; äfven C. kan hafva sålt vidare, och ännu flere förfarit på samma sätt med samma slutsedel, man ifrån man, så långt möjligt. Om den primitiva säljaren ingått enahanda förbindelser med 20—30 eller flere personer, och desse sedermera hvar för sig med lika manga andra, så skönjes ljusligen hvilket ändelöst trassel dervid skall uppkomma, äfven om de primitiva contrahenterne uppfylla deras förbindelser, men sedan skola taga sitt igen af de efterföljande, hvilka utgöra länkarne i denna vådliga kedja, som vanligen snart är bruten, och då aldrig utan stora förluster och merändels ej utan total undergång för mången, hvaraf åter uppslå farliga förluster för andra affärsmän, hvilka väl aldrig deltagit i denna farliga lek eller ens afvetal densamma, men likväl genom de deri deltagande finna sig neddragne i eoncursernes bottenlösa djup. Utskottet liar ansett nödigt alt taga närmare kännedom af förhållandena med den öfverklagade, och serdeles i hufvudstaden förekommande, leverans-handeln, samt funnit motionärens uppgifter vara med verkligheten öfverensstämmande, och kan följaktligen icke underkänna vigten af det lagbehof, som här framslälles. Det juridiska försvaret för motionärens åsigt synes ligga i följande: Den enskilde har obestridlig rätt att träffa öfverenskommelser Om hvad, sorn till dess natur icke är stridande mot lag, och en inskränkning deri, helst under den fria utveckling, som vår tids öfvertygelse medgilver åt företagsandan, bör icke ega rum. Denna rättighet må honom fördenskull också här medgifvas. Men Statens idee tillåter icke, att offentlig myndighet stadfäster öfverenskommelser, hvilka i sig sjelfva hafva något orätt till deras innehåll.
Jag föraktar mig sjelf — och dock, jag har intet val! Du har låtit mig upplefva ögonblick, som äro bittrare för en man än döden. Säg, att der är hopp, att du sjelf vill kämpa — och jag stannar ännu och trotsar allt. Denna fega, vanärande flykt från all kamp är värre än något annat. Hon vände sig bort och drog sin hand ur hans. Der är intet hopp, Louis, sade hon fast och stilla. Res med Gud. — «J’allais épouser une Française; j’aurais choisi un des premiers noms de la monarchie, c’était même là ma première pensée, ma véritable inclination» Napoléon (à Ste Hélène). «L’amour doit être un plaisir, non pas un tourment». Mot de Napoléon. Dagen efter Louis’ afresa — det var den 22 Brumaire — kom den unga Madame Junot på visit. Hon blef helt förfärad, när hon såg, hur eländig och blek Edmée såg ut. — Min Gud, Madame, sade hon till Madame de Châteauneuf, der kan man se, hvad kärlek är! Monsieur Louis skulle allt vara förnöjd, om han såge henne. Madame de Châteauneuf log tvunget, Edmée vände sig bort. Mer än allt annat plågade det henne, att möta Louis’ moders forskande, bekymrade blick. Laurette fick plötsligt en god idé. — Jag har en bön, Madame — hon böjde sig fram på sitt graciösa, vinnande sätt — låt Edmée få komma hem till mig ett par dagar och hjelpa mig att arrangera en smula. Allting ser så obarmhertigt nytt ut derhemma, Edmée har så fin och säker smak. Jag skall nog muntra henne, tillade hon saktare. — Edmée får göra, som hon vill, sade fastern litet kyligt. Så mycket kunde hon förstå, att der var något allvarligt i vägen mellan Edmée och Louis, och att det var Edmées skull. — Om faster tillåter — började Edmée. Hon såg tacksamt på Laurette. Bara att få komma härifrån var en lättnad.
”Ja, just det – om det är en riktig förolämpning, så har han vågat den, ty i går afse, då vi voro i värsta trängseln vid utgången, tog han min hand för att hjelpa mig ut, såsom han förebar, och minsann tryckte han ej då både den och armen – som han ville lägga i sin – så hårdt att jag bestämdt skulle ha skrikit till, om jag icke varit rädd för bannor af Henriette.” ”Bannor af Henriette?” ”Ja, hon hade blifvit ond en gång förut för det jag icke kunde återhålla ett utrop, men det var för de slagna det.” ”Hör på, mitt hjerta, om du hädanefter träffar den der mannen – emellertid vill jag göra Patrik uppmärksam på att han icke vidare bör taga emot honom – så visa dig mycket kall!” ”Ja, tant lilla, det skall jag visst! Han har dessutom aldrig något trefligt att säga: han talar beständigt om ett och detsamma.” ”Och det är?” ” om mig sjelf – och jag tänker så mycket på mitt eget lilla jag, då jag är ensam, att jag vill tänka på något annat, då jag är med andra.” ”Stackars barn, du har redan varit blottställd för mycken förförelse! Alla de der ångbåtsherrarna skulle mig förutan ha slagit ner som hökar öfver min lilla dufva.” ”Tror tant det?” ”Ja, de unga, fagra, men värnlösa flickorna beluras alltid som ett lätt rof – det är derför den högsta lycka som kan hända dem, om de bli väl försörjda genom ett hederligt giftermål.” ”Det tror jag också.” ”Jaså, du tror det – du har då kanske ingenting mot den saken?” ”Nej, jag skulle gerna gifta mig, om det komme någon hygglig karl, som jag tyckte om.” ” och som du icke, liksom på handelsexpediten, behöfde vänta på under ett par år! Långa förlofningar äro ibland sämre än friheten.”
Jag hörde en ganinial fru saga: BI do not like two or tliïee days to go by, witlioiit a lecture of soine kiiido. Samma goda andliga matsma !tniiigsfGr~nhga finner nian vid alls de otaliga mindre förelasningslilubbaine, som jag nu skall omtala. Dessa sammanträda lios en af rnedlemuiarna en gång i veckan, endast och allenast för att triiffas och lyssna till en betalad föreläsning; kvinnosaksstraf~an eller valgörenhet är i allniai~het icke deras sak. ' ' G ' ', Däremot iiro de noga med att ha o~dförande och en heldel sdmi. nistrativ apparat. De välja gärna skämtsamma namn - ii&amp;gra äIdre dainer kalla sig t. ex. x the, Einery Bag, (Sinärgeldynan), emedan klubbens uppgift är att samtidigt skärpa synålarna och vettet. Själf ' har jag föreläst för många ' sådalla klubbar och måste erkanna, att ' åliörar-. innoraas intresse ocli ' inottaglighet iiro i hög grad tilltalande för att - icke siiga smickrande. I syilnerhet var detta fallet med medlemmarne i ' af the Eiiiery Ba.g, livilkas frågor förrådde lika mycken. beläsenhet som intelligens. Nen år ut .och å r in nöja sig dessa damer nied att intaga litet Ytligt vetande skedbladvis oh1 11klla pH sin klubbdag som en rimportant eiigagemeiit~. De skratta it det själfva, inen fortsätta; satirens pilar ha länge riktats mot dem, men studsa alltid tillbaka. ' I inars-nuinret af, The Centiiryw har en dam skribit en skiss, Om .Tolstoi Club w, full. af den roligaste satir. ' ~ e n n a dain är sjalf en gammal bepröfvad, osviklig klubbsyster, en. i f d e ifriiaste och minst " blaserade. Hon ser det komiska oc4 skrattar A t sig sjalfl men lgter. ~icida vara jämnt, soin de ha förmåga att göra här i landet.
Till Fredrika-Bremer-Fdrbundet insänd periodisk Iimaitur, Nordiik tidskrift, n r 2 4 - Svensk Tidskrift, n r 1-4. - Statistisk tidskrift, 1890, n-r 3, 1891, n r 1 - Tidskrift for kristlig tro och bildning, n i 2, 3 - Teosofisk tidskrift, n r 3-5 - Lasning for folket, n r 1, 2 - De svenska landsmålen, n r 41-13 - Pedagogisk tidskrift, n r d, 4 - Verdandi, n r l, 2 - Svensk lararetidning, n r 10-21 - Tidskrift for folkundervmungeii, n-r 2 - Slojdundervisl~ingsbladet, n r 3-5 - Helsovaanen, n r 6-10 - Joidemodern, n i 4, 5 * - Neddelanden for helsooch sjukvård, n r 1 4 Sedlighetsvannen, n r 1 - Nya bokhandelslxdmgen, n r 10-22 - Svensk bokhandelstidniiig, n r 10-22 - Sven&amp; mus&amp;- tidning, n I 6-11 - Idun, n i 11-22 - Daggdroppar, n r 2 Linnea, n r 2-5 Blobstervannen, n r 1 - Skogvaktaren, n r 2.
Ting om äret förrättas; halst sädana g:ne Ting uti den förstnämnde händelsen wanligast innom 8 högst 9 mana - Z47 der infalla; Hvaremot i andra händelserna nära 12 mänader gemenligen förlöpa, samt ä den andra sidan härigenom en olika laga stånds tid, dä köp klandras eller icke klandras, skulle npkomma; H vilken grund Lagen hittills icke godkändt, afven som Borgare-Stäm det sör sin del ansedt det wara bade betungande för Bördemannen och kunna leda til osäkerhet, om han skulle blifva förbunden, insätta Bördefkillingen, förrän klandret kunde utföras eller Kövaren vöre närvarande för at gagna dea honom tilkommande rätt at lyfta Bördeftillingen, hvars förtida nedsättande således i detta afseende wore utan ändamål; Sä har Borgare-Ständet til winnande af likhet uti åtgärder af samma art, samt för at icke gifwa anledning til oredor wid Bördeftillingars nedsättande, funnit bast, 'och lämpeligaft wara, at i de Orter, der g Ting om äret hallas, och irenne upbud böra meddelas, Laga ständ icke anses hafva til anda gädt, förr.än vid det derefter infallande fjerde Tingets flut', da FasteBref skal tagas, därest icke lageligen stämt och klandrat blifvit, samt at Bördemannen icke är förbunden Tinget förut Bördeftillingen insätta, utan at det anses tilfyllest, enär han i Laga tid, wid klandrets fullföljande, denna owilkorliga skyldighet futlgörer. atdo.
Verk utgående expeditioner. Med anledning häraf, och då omförmäldte förhållande, enligt Banco-fullmägtiges öfvertygelse, ingalunda borde kunna berättiga andra, till samma afdelning uti Chartac-Sigillalse-Förordningen, som BrandförsäkringsInrättningarne hänförde, Verk att beräkna lösen till lika belopp med de Auctoriteter, hvilka tillhöra nämnde Förordnings 5:le Afdelning, ansågo Ba nco-Fullmägtige sig icke kunna biträda motionärens framställning uti förevarande hänseende; hvaremot och då Författningen om stämplade pappers-afgiften innehölle, utom hvad Conslitutorial beträffade, att alskrifter, ansökningar, attester och utslag skola föises med Charta-Sigillata till allde - 12 Banco-Utskottets Betänkande, N-o 147- ]es enahanda belopp för de, uti både 3:dje och 4tde Afdelningarne upptagne Veik och Embelsmyndigheter; hafva Banco-fullmägtige ansett det vara principenligast, att Banken, i afseende på Expeditions-lösen, hänfördes till likhet med hvad Expedilions-Taxan stadgar för de till sistberörde Afdelning hörande Myndigheter, såsom Öfver-Stålhållaren, Landshöfdingarne rn. fl., med undantag likväl af lösen för följande 2:ne handlingar, som före utfärdandet erfordra mycken tid samt påkalla genomgående af böcker och räkenskaper; hvadan ock Banco-fullmägtige föreslagit, alt lösen för de ifrån Låne-afdelningen på reviderad uträkning grundade bevis, måtte bestämmas till 2 R:dr B.co samt att lösen för andra bevis, såsom öfver inlemnade Deposita, Räkningshafvares behållningar i Depositions-afdelningen eller öfver de trafikerandes Låne-lransactioner i BancoDisconlen och Låne-Contoren måtte fastställas lill likhet med hvad för Hofoch Öfver-Rält finnes stadgadt, eller 1 R:dr för första arket och 24 sk. för hvartdera af de öfriga.