Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
läser en rosenkrans, män och qvinnor; englahelsningen; men nu ser jag, vet du hvar? på din virkning ett stort kök, hvitt, väggarne äro kalkade; det är tre små djupa fönster med galler, och blommor; i venstra hörnet är spiseln; i högra matbordet med bänkar af - furu; och öfver bordet i hörnet sitter ett svart krucifix; under brinner en lampa... men taket är af sotbruna bjelkar och på väggarne hänga mistlar, något torkade... AUGUST STRINDBERG DAMEN (förskräckt). Hvar ser du allt detta? Hvar? DEN OKÄNDE. På din virkning... DAMEN. Ser du några menniskor der? DEN OKÄNDE. bordet... öfver en jagtväska... men han har händerna knäppta till bön... och på golfvet ligger på knä en äldre dam... nu hör Jag ser en gammal, mycket gammat herre som sitter vid köks jag åter såsom från ute, utanför på någon veranda englahelsningen... men de båda inne i köket se ut som de vore af hvitt vax eller är ingen dikt! (vaknar upp). Detta är något annat! DAMEN. der du aldrig varit, den gamle mannen var min morfar, forstmästaren, och qvinnan var min mor, som bad för oss! Klockan är sex och då läses rosenkransen af tjenarne ute på svalen... Det är verkligheten! Det var köket hemma hos mina föräldrar, honing... och ett flor ligger öfver det hela. Nej det här - DEN OKÄNDE. det var skönt; ett sådant rum, snöhvitt, med mistel och blommor... men hvarför gör man bön för oss? Det var obehagligt! Börjar jag bli framsynt också! Men TILL DAMASKUS DAMEN. Ja, hvarför? Ha vi handlat orätt? DEN OKÄNDE. Hvad är orätt? DAMEN. längtar så gränslöst till min mor; min far icke, ty han har förskjutit mig, liksom han försköt min mor Jag har visserligen läst att det icke fins, men likafullt... Jag DEN OKÄNDE. Hvarför öfvergaf han din mor? DAMEN. o, jag längtar så... Hvem vet sådant!
Nu kommer det naturligtvis helt och hållet an på, om man fattar saken ur samma synpunkt som jag; ty om man är af Hr von Troils tanka, så är det naturligt att man icke vill gå in härpå; men vill man göra en förändring, utan att ställa så till, att BorgarcSt:s mening blefve gällande, så tror jag det vore bäst för R. o. Ad. att helt enkelt afslå denna §. Hr Mannerskantz: Då tre Stånd redan hafva till det mesta afgjort denna §, så är visserligen härom föga mera att säga; men då ett par talare med en sådan liflighet hafva yttrat sig om den grundsats, som i BancoUtsk:s förslag uttalar sig, så har jag velat med några få ord taga den i försvar. Jag tror nemi. att det är ganska riktigt, att man, i motsats med hvad förra bancoreglem. innehåller, gifver Fullmäktige, icke blott en rättighet, utan en förpligtelse att, då en större silfveruttagning sker, tänka på Bankens egen säkerhet, och minska utlåningen, för att afböja den fara, som Banken dervid löper. Men jag måste tillika erkänna, att hvad Hr Lagerhjelm i början af discussionen anförde, äfven måste tagas i betraktande, ty det kan hända, att orsakerne till silfveruttagningen äro sådane, att lånerörelsen icke bör minskas, utan andra åtgärder vidtagas, nemi. upptagande af lån, försäljande af obligationer, eller annat sådant. Hr Lagerhjelms förslag är derföre fullt riktigt, och oberoende af hvad de andra Stånden beslutit, förenar jag mig derföre med honom. BorgareSt. har, genom borttagande af två ord, verkligen gjort en så stor förändring i denna §, att jag icke kan annat se, än att en jemkning i besluten måste komma att äga rum; men att hela § skulle kunna förfalla, derest R. o. Ad. afslog densamma, anser jag deremot alldeles omöjligt, emedan BorgareSt. har bifallit § i det hela, oaktadt de i en enda punkt varit af olika mening. Hr von Hartmansdorff: Första frågan är den: böra bestämda föreskrifter finnas för Bancofullm. eller icke?
Den, sorn hade lång väg till Tinget, kunde gerna resa dagen förut, eller så tidigt, alt han vore framme senast vid nämnde tid. I sådant fall kunde domhafvanden uppfylla sin pligt och hade tid att på eftermiddagen handlägga de mål, som ej medhunnos på förmiddagen, ulan att sessionen behöfde öfverskrida klockan sju. Motionairen har fördenskull gjort det förslag, alt rältegångstimman på landet måtte bestämmas till kl. tolf på dagen och att Domstolens sammanvaro ej finge räcka öfver klockan sju eftermiddagen. Denna motion, hvaruti Nils Insulin ifrån Stockholms Län och Hans Jansson ifrån Elfsborgs Län instämt, har Utskottet förehaft, och får deröfver meddela följande yttrande, I öfverensstämmelse med 2 Cap. 3 §. samt 3 Cap. 3 §. RättegångsBalken, börjas vid Under-Domstolarne på landet rältegångstimman rätteligen klockan nio förmiddagen och, enligt Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801, bör den icke utsträckas öfver klockan sju eftermiddagen, derest ej serskilda omständigheter någon gång skulle, utan parlernes olägenhet, till längre sammanträde föranleda. Dessa stadganden anser Utskottet vara efter behofvet afpassade. I »täderne, der Under-Rätterna äro permanenta och de fleste parterne vistande på stället, kan thien för Domstolsgöromålen annorlunda indelas, än på landet, hvarest förhållandet i nyssberörde hänseende är motsatt. För att hos Häradsoch Lagmans-Rälterne inskränka Tingskostnaderne och tidsförlusten för så väl nämnd sorn parter, böra sessionerne der fortgå med så ringa afbrott som möjligt, och en förändring af rättegångstimman i allmänhet, vare sig genom framflyttande af dess början från klockan nio till klockan tolf, eller genom fastställande af sistnämnde klockslag för sessionens upphörande, skulle således sannolikt icke vara lämplig och gagnelig; äfvensom det ej eller synes tjenligt att föreskrifva, det hvarje session ovillkorligen Bih. lill R. St. Prot. 1834• 7:de Sami. r.sta Afd. 3 i6:de Häftet. in Lag-Utskottets Betänkande
Uti 2:ne skrifvelser lill Siats-Utskottet af den 40 innevarande månad, hafva Herr Landtmarskalkeö och Herrar Talmän erinrat, hurusom, enligt Riksdags-ordningens 24 j§, Riks-Sldndens och Utskottens Sekreterare jemte den i Stånds-kanslierna och Utskotten under denna Riksdag tjenstgörande personal väl icke förr, än vid Riksdagens slut, egde rätt att af statsmedlen erhålla en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning, men fastän således behörig grund, för denna vedergällnings bestämmande ännu saknades, hafva Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän likväl, då liera bland denna personal torde vara i behof alf äfven under innevarande Riksdag, innan afloningen kunde slutligen bestämmas, komma i åtnjutande af någon del deraf, föreslagit att följande, för månad och från hvars och ens inträde i tjenstgöring beräknade, belopp mätte, såsom förskott å sagde aflöning, efter hvarje månads slut utbetalas lill nedannämnde personer, nemligen: hos Ridderskapet och Adeln: lill Riddarhus-Sekreteraren R:dr R:ko 200: — eller R.dr R:mt 300: — » 7 äldste Kanslister eller Notarier hvardera » 90: — » 138: — » 6 andre Kanslister, hvardera . » 60: — » 90: — i Slats-Utskottcts Memorial, M 10, hos Preste-ståndet: till Sekreteraren » 4 Notarier, hvardera » 9 Kanslister, hvardera hos Borgare-ståndet: » Sekreteraren » 4 Notarier, hvardera » 8 Kanslister, hvardera hos Bonde-ståndet: » Sekreteraren » 4 Notarier, hvardera
R:dr i likhet med hvad de 7 äldste af de lägste tjenstemännen inom Kammar-rätten åtnjuta, eller derest en sådan löntillökning för alla kammarskrifvarne ej medgifves, att åtminstone de sex äldste komma i åtnjutande af samma aflöning, som kammarskrifvarne i Kongl. Kammarrätten eller l,6e0 H:dr hvardera — helst ingen med kännedom om verkliga förhållandet torde kunna bestrida att göromålen för en kammarskrifvare i Kongl. Statskontoret i alla afseenden äro trägnare och fullt ut så magtpåliggande som i Kongl. Kammar-rätten, hvadan ock tillförene och ända intill den statsreglering, som med 1858 ingick, en kammarskrifvare i Kongl. Stats-kontoret aldrig varit sämre aflönad än hans vederlike i Kongl. Kammar-rätten. Stockholm den 29 November 1862. C. E. Ljungberg. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr ! Angående pension för /örre e. o. Kammarskrifvaren vid f. d. Kongl. Tabell kommissionen, f. F. Montelius. Om det är hvarje folkombuds både rättighet och pligt att i alla afseenden yrka ett noggrannt iakttagande af den möjligaste sparsamhet med allmänna medel, gifves det dock tillfallen, då man icke, utan att begå en verklig orättvisa, kan förfäkta det stränga genomförandet af denna grundsats. Ett sådant fall inträffar nu, då jag tager mig friheten till Rikets Ständer hemställa, huruvida de icke skulle finna skäl tilldela en pension åt Lorenz Ferdinand Montelius, hvilken i 40 år biträdt, och i närmare 30 års tid varit anställd såsom e. o. Kammarskrifvare vid f. d. Kongl. Tabellkommisionen samt, enligt hvad bilagda intyg utvisar, oafbrutet och med de bästa vitsord för flit och noggrannhet tjenstgjort vid det grannlaga tabellsammanräkningsarbetet, upprättandet af de s. k.
Längre hann ej min mor, ty i ena dörren syntes öfversten och i den andra Malmelinskan, som, utan att skänka hvarken öfverstens eller doktorinnans närvaro en half idé om konsideration, ville veta om hela köket nu skulle flyttas ut på flottan, i hvilket fall det väl vore bäst att hon gjorde sig i ordning att flytta efter. Men här måste Malmelinskan, som aldrig gifvit vika för någon, sedan hon hade sina små skärmytslingar med ryttmästare Hoving, i sin tur ge vika för stadstjenaren, som myndigt förkunnade att de uttröttade soldaterna väntade. Fru Marin sprang skrattande sin väg. Min mor kastade sig hastigt in i alla sina bestyr. Men icke blef det öfversten som först fick hennes öra: de arma soldaterna och den hemkomne kurirofficeren sågos först till godo. – Emellertid ilade doktorinnan till sitt hem, men hennes ilningar, om det än led mot middagstimman, skuro sig alltid litet på snedden; och vid ett par små tittningar in till vänner, som bodde rakt i vägen, öfverraskades hon högeligen af att hos hvar och en finna en presiderande fruntimmerskrets, der under högljudt prat, men få protester general Armfelts kolossala lefnadsroman så diskuterades, dissekerades och framhölls, icke i ljuset, utan i mörkret, att han nästan utan prut blef ansedd och antagen såsom en högeligen omoralisk och för alla qvinnors rykte farlig person. Dessutom hade man mycket säkert kunnat göra ett bättre val af öfverbefälhafvare. Doktorinnan var liksom fallen från skyarna. Alla, som hon förut träffat, hade ju uppenbart varit förtjusta, och nu kom en sådan vindkastning i tonen just bland dessa damer. ”För min del”, sade fru majorskan d’Orchimont, ”går jag, gud straffe mig, icke ut att se på en man, hvars namn klädt schavotten.” ”Jag tänker låsa in mina flickor!” förklarade en annan. ”De kunde min själ också bli förhexade och komma på spinnhuset.”
D BondeStandek gillade Mmanna Beswärsoch QeconvmieUtffolkets den 2; sijiledne December afgifne Betänkande, angående begagnande af Presterskapets rätt kill dagswerken af Torpare och Backstuguhjon; dock förbehöll Ständer ott detta yttrande, dels icke mä tydaö derhän, att pä de orter der dylika dagswerken efter förra wänlighelen icke ägt rum, desamma hädanefter mä till deras tillwacelfe anses btfallne; dels ock att nägot hinder häraf icke mä uppstä för en närmare reglering af detta ämne, enär Conventivner mellan Presterstapel och Socknarnes Jnwänare framdel 6 i afasseende pä Prestelstapels lakomster, kunna komma att upprättas. Härom skulle de öfrige Respective Ständen rvördfamt och »vänligen underrättas, dic lupra. S. D.' Biföll BvndeStandct Almänna Beswärsoch OcconomieUrffottclS Betänkande angående Mossände of Visilalioner ester förbudet Gods i Hus och ä Allmänna Wägar, samt Jag uing - Y76 Den 2Z JanuÄnk. ning efter sä kalladFuffare. Härom ffuHe de öfriga Respective Ständen wördlamt och wänligen underrättas. Ot iup-s. SDBvndeStändct beflukade att, i anseende kill gjorde anmärkningar, till BancoUtffettck Ztersörwila Utffottels i ProtocollsNtdrag den i8 siftlcdne December afgisna Betänkande l grund af Kongl. Maj-tS Nädiga Proposition den i föregängne November, rörande en »vist Summas anWende kill understöd för TackjernsBergslagerne. Härom ffulle de öfrige Nelprclive Ständen wördlamt och »vänligen underrättas, vr tu^ra. SDFöredrogs ett fran Wällöf!.
Dä det sednare är det rätta ändamålet, så kan man med skäl vänta, att undervisningen icke sträckes längre, än att den blifver allmänt nyttig. Det tillhörer naturligen en klok directions omsorg att tillse, det anslaget användes på det ändamålsenligaste sätt: och det blir det, om sådan undervisning der bibringas ät blinda, att de kunna försörja sig sjelfva och, då de återvända till sina hemorter, kunna meddela denna undervisning åt andra. Jag tror derjemte, att det tillhörer directionen att tillse, det lefnadsvanorna vid institutet icke blifva sådana, alt de blinda, återgångna till sina hemorter, skulle finna sin ställning olycklig, derigenom att de komme i saknad af någon vid institutet åtnjuten ekonomisk fördel, då de deremot blifvit försatte i den lyckligare belägenheten att nyttigt kunna använda den tid dc eljest, ifrån lefnadens början till dess slut, hade blifvit nödsakade ali tillbringa i den completlaste overksamhet och mest hjelplösa belägenhet. En lika anmärkn. skulle man, med samma skäl, kunna göra emot undervisningsanstalten för de döfstumma, hvilka äfven, vid utgåendet ur institutet, skulle kunna anses till deras olycka hafva fått lefnadsvauor, som de icke derefter kunde få fortfarande tillfredsstälda. Jag får nu fästa mig vid det exempel, som Frih. Palmstjerna anfört af en blind, som, genom den undervisning i enskild väg honom kunnat bibringas, nu är ganska nyttig såsom skollärare. Jag frågar Frilen, om icke detta exempel är det bästa bevis, huru, vid en ändamålsenlig undervisningsanstalt, flere blinde skulle kunna danas att göra lika nytta, i stället för att nu blott någon enda har att tacka slumpen för ett sådant danande eller en utveckling af dess anlag. Om, såsom Frilen vidare sade, det antal blinda vore så obetydligt och ringa, hvilket å institutet kunde intagas, i jemförelse med det stora antalet af 2,600 inom bela landet, så frågar jag, om det är skäl att undandraga några olyckliga sin hjelp, derföre att man icke kan utsträcka den till dem alla, samt om det icke är skäl att hjelpa så långt man kan, der hjelp onekligen behöfves. Frih. Raab:
Låne-anbudens beskaffenhet komme att bero i hvilken molm Banco-Fullmägtige ytterligare, eller utöfver Införsels-kostnadens godtgörande, skulle kunna underlätta Lånets afslutande, hvarvid likväl alltid den betänklighet mötte, att, derest Bankens öppnande till utvexling af Silfver en längre tid fördröjdes, Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret möjligen skulle kunna linna sig nödsakade, för Ränteoch Capital-afbetalningar å Lånet, att antingen uttaga Silfver från Deposit - Räkningen, eller genom Vexel-köp på Börsen medverka Lill Coursens stegring; vid hvilket förhållande, och då tiden för Låne-anbudens sluteliga pröfning vore ganska korrt, samt Kongl. Majit, jemte förnyadt förklarande af Dess benägenhet att i allt hvad på Kongl. Majit ankomma kunde, vilja verka derhän, att Rikets Ständers föreskrifter och beslut må bringas till verkställighet, i Nåder tillåtit Banco-Fullmägtige att inkomma med underdåniga anmälanden, Banco-Fullmägtige funno deras pligt fordra, att för Kongl. Majit i underdånighet framställa ej mindre den öfvertygelse, att Bankens utgift för anskaffandet af. det ännu felande Silfver - quantum, vare sis: cenora Lånets underlättande eller genom directa afhandlingar om Silf ö o O o ver-lefverance, blefve mindre i samma mohn, som, efter det Kongl. Majit emottagit Banco-Fullmägtiges underdåniga hemställan om tidens utsättande för Silfver-utvexlingens begynnande, deri för densamma bestämda tidpuncten blefve mindre aflägsen, än ock de betänkligheter, hvilka på den nu öppnade väg möjligtvis kunde möta.
R:dr måtte anordnas, för att användas såsom resekostnads-understöd lör de Naturforskare och Läkare, hvilka af Universitetens Hoge Canzler samt af Vetenskaps-Aoademien och Svenska LäkareSällskapet utseddes att bevista det i år blifvande mötet i Köpenhamn; att för det möte, hvilket år i8.f2 sannolikt komme att hållas i Stockholm, Upsala ellei' Lund, en lika summa måtte anordnas till biträde i de kostnader, som för samma möte erfordrades, och att, i den händelse, ett möte år 1844 skulle hållas i Norrige, ett lika understöd, som för mötet i Köpenhamn, malte beviljas; hvarjemte motionären hemställt, att resekostnads-understödet malte så fördelas, alt t vänne Naturkunnig eller Läkare utseddes af Hans Kongl. Höghet Canzlern från hvarldera af Rikets Universitet, arne at Vetenskaps-Aoademien och 1 af Svenska Läkare-Sällskapet; varande desse motioner biträdde af Herr Biskopen ra. m. Hedrén, sorn ansett vårt Land icke böra gifva Grann-Rikena efter eller brista i deltagande flir ett ändamål, som, då det befrämjas till allmänneligt gagn, bidrager till och bereder närmare förening och samband emellan alla Länders Vetenskaps-idkare. Sedan härefter till Utskottet blifvit remitterad en af Herr Biskopen m. ra.
•Stockholm den ;i 3 Junii fS34, N:o jfld A’nk. lill Exp. Utsk. d. x3 Junii. ■ Utlåtande} i fråga om låneunderstöd till S t aden Falkenberg. fU.A) Sedan Borgerskapets äldste i Staden Falkenberg, jemte framställning 0111 den olyckliga belägenhet, hvaruti Staden blifvit försatt genom inträffade eldsvådor, 1826 års missväxt och de 3:ne sistförflulne arens misslyckade fiske, hvilka omständigheter nödgat Staden alt, lill uppförande af oundviklige, numera fulländade allmänna byggnader för Staden, upptaga penningelån, hvarigenom Staden nu vore försatt i en skuld ef 6,5oo Rdr R:co, deraf minst 5,000 Rdr borde utan uppskof betalas eller ock med betydliga kostnader omsättas, hos Kongl. Majit underdånigst anhållit, att, >då Sökandernes bemödanden alt utur någon publik cassa eller ock hos enskilde erhålla eli slående p>enningelån, icke rönt framgång, hvadan staden hotades med en oundviklig undergång, derest Kongl. Majlis Nåd ej Stats-Uiskoltels Utlåtande IV:o i63 mellankomme, ett låneunderstöd af 5,000 Rdr på lämplig Betalningstid och emot nedsatt ränta alltså måtte af Statens medel Staden Falkenberg beviljas, emot af Stadens Äldste och vederbörande utgifvande tjenlig förbindelse; så har Kongl. Maj:t, som vid föredragning den 20 Oclober i83a af denna underdåniga ansökning, funnit Sig ej kunna använda några allmänna medel för ifrågavarande ändamål, uti Kådig Skrifvelse af den 8 Februarii innevarande år (införd i i:sta Samlingen i:sta Afdelningen under N:o 3a/) med bifogande af samma ansökning, lill Stat utskottet öfverlemna!, huruvida det sökta låneunderstödet må af Statens medel kunna Staden Falkenberg beviljas.
Ja och Nej, blef propos. till antagande af afslag såsom kontrapropos. förnyad och åter besvarad med Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han väl icke med någon säkerhet kunnat upfatta Ståndets mening, men dock, enär ett förklarande måste afgifvas, finge tillkännagifva det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Stjernstedt begärde votering. Uphistes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som till kontrapropos. vid blifvande votering om bifall till StatsUtslcs förslag i fråga om anslag för påbörjande och fortsättning af arbetena fl vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, antager afslag å detta förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid berörde votering Hr Mannerskantz’s förslag, att för vestra stambanan 3,000,000 Edr Rmt beviljas till sådana förberedande arbeten å sträckningen emellan Stockholm och Katrineholm, som för deras utförande fordra längre tid. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som föijer: Ja — 168. Nej — 132. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller StatsUtsk:s förslag i fråga om anslag för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder berörde förslag af R. o. Ad. afslaget. Vid denna voterings slut befunnos rösterne halva utfallit sålunda; Ja — 122. Nej — 171. 102 Den 9 Juni e. m. Frih. Raab, Adam Christian: Klockan har redan lidit till ^2. Vi hafva ännu åtskilliga frågor att afgöra, och sannolikt komma flera voteringar att öfver dessa äga rum.
Med afseende så väl ä hvad styrelsen för den Svenska Slöjdföreningen inrättade Söndagsoch Aftonskola anfört rörande behofvet af ifrågavarande läroanstalts utvidgning och förseende med en för dess ändamål lämplig och tillräcklig lokal, som ock å de synnerliga fördelarne för det allmänna, att, i sammanhang med en ny byggnad för nämnda ändamål, jemväl af behofvet påkallade lägenheter kunde beredas för allmänna induslriexpositioner, för utställning af landtbruksredskap och modeller, samt för geologiskt museum, hvars ordnande och uppställning, oaktadt do värderika samlingarne år ifrån år ökades genom de inom landets olika trakter fortgående geologiska undersökningarne, icke kunde på ändamålsenligt sätt ega rum i den till läge och beskaffenhet mindre lämpliga och i afseende ä utrymmet redan nu otillräckliga, i enskildt hus föihyrda lokal, hvarest dessa samlingar hittills förvarats; samt då den förlust, som kunde anses uppstå genom borttagandet af de å Landtbruks-akaderoiens tomt nu befintliga åbyggnader, till sin betydenhet väsendtligen förringades vid betraktande deraf att dessa lägenheter, om de skulle försättas i laggildt och fullgodt skick, inom kort i reparationskostnader kräfde dryga utgifter, har Kongl. Majit' nu föreslagit, att Rikets Ständer måtte dels medgifva utbyte af Landtbruks akademiens nuvarande tomt med åbyggnader emot den af Teknologiska Institutet hittills begagnade fasta egendom, på de af akademien uppgifna vilkor, så att sistnämnda egendom, i stället att försäljas, måtte, sedan densamma efter Institutets flyttning undergått reparation, få af Akademien öfvertagas och Akademiens 92 Siats-Utskottets Utlåtande M 99. gamla tomt, efter derå nu befintliga åbyggaders nedrifning, disponeras för det i ofvannämnda afseende tillämnade nybyggnadsföretaget, dels ock anvisa ett anslag af 500,000 R:dr, till utgående med 100,000 R:dr under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, för att, jemte den af Stockholms stad beviljade anslagssumma och de medel, hvilka Slöjdskolans Styrelse förmält sig blifva i tillfälle att tillskjuta, användas till uppförande å Akademiens tomt af ny byggnad för omförmälda särskilda ändamål, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Ofverste Stål uppgjorda ritningar och förslag.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Printzensköld: Jag har för min del aldrig varit af den åsigt, att man skulle använda någon annan eller större del af den utelöpande sedelstocken till fastighetslån än den som f. n. finnes och utgör 9,750,000 Rdr Iimt, hvaraf 8,475,000 Rdr för inteckningar i egendom å landet och 1,275,000 Rdr för inteckning i hus och jord i städerna. Detta är således icke stort mera än £ af den sedelstock Banken vanligen har utelöpande i Riket äfven under de svåraste omständigheter. Att detta belopp skulle orubbadt få bibehållas för den lånegren hvartill det sedan många år varit anvisadt, är, hvad jag påstår vara både billigt och rättvist. Man säger väl att genom utlåning till FilialBanker och andra penninge-anstalter spridas penningarna bättre öfver hela Riket än nu; men jag hemställer till den, som försvarat indragnings-åtgärden, om icke fastighetsfonden är utspridd öfver hela riket och om icke således precist samma ändamål vinnes genom denna rörelse som genom att lemna penningarne till FilialBankerna. Att icke samma säkerhet finnes hos dessa sora hos öfriga serskilda lånetagare på fastigheter bevisas deraf att den lånsökande i sednare fallet är pligtig att förete sådana dokumenter, hvilka efter all möjlig visshet äro så beskaffade, att Banken derpå icke kan något förlora. Inom FilialBankerna uter är förhållandet icke sådant, ej heller kan det Den 11 Juli f. m. så blifva, emedan aktie-egarne aflemna hypotliek, bestående af inteckningar än i ena egendomen än i den andra, icke så noga vetande om den, sorn lemnat dessa inteckningar, förut är skuldsatt för betydliga summor, hvarigenom hela säkerheten kan försvinna. Icke heller kan man så noga veta, om icke största delen af aktieegarne jemväl innehafva sådana befattningar, med hvilka tyst förmånsrätt är förenad till deras egendom.