Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller derföre om bifall å betänk, och tror, att det vore en riktig medelväg att hos K. M anhålla, att dessa skrän måtte upphäfvas, om R. M. så för godt finnér. Detta är ett önskningsmål, som beror på K. M. att afgöra efter eget godtfinnande, och jag är redebogen att i denna sak lemna pröfningen åt Styrelsen, då så vigtiga skäl för en förändring i detta fall förekomma. Jag anhåller, att Ulsk:s betänk, måtte bifallas. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke uppträdt här för att på något sätt gilla de missbruk, sorn kunna äga rum i afseende på förhållandet emellan mästare och arbetare inom hufvudstaden. Om de finnas, förmodar jag, att stadens styrelse ej lärer underlåta att deni beifra och deri skaffa den rättelse, som kan erfordras Men hvad jag anser vigtigt, oberoende af missbruk och oberoende af skrå, ett ord som betvder ordning, men ofta förtydes till att åstadkomma oordning, är, att man må söka befordra den kunskap, som saknas uti dessa yrken. Att kunskap skall vinnas derigenom, att man ej fordrar någon genom prof ådagalagd skicklighet, kan jag ej tro; ty om detta vore rätta sättet att vinna skicklighet, vet jag icke, hvarföre ej flottans byggnader, artilleriets arbeten och allt annat, som man hittills ansett erfordra bepröfvad skicklighet, Ufven skulle öfverlemnas till personer, som icke ådagalagt några kunskaper. Dessa arbeten komme då troligen att gå lika illa som de yrken, hvilka nu äro i fråga. Men det är icke nog att föreskrifva, det kunskaper skola finnas; man måste äfven'tillse, att de verkligen äro för handen. I händelse till de ifrågavar. yrkena synes man blott hafva gjort det förra, med det sednares underlåtande. Formen af ordning står qvar, men väsendet fattas, och det är dess återställande jag åsyftar. Visserligen tror jag, lika med Gr. Cronhjelm, att man ingenting äfventyrar genom frågans öfverlemnande till K. M:s afgörande; ty jag är förvissad, att K.
M:s nåd. svar å förslaget så tidigt, alt, i händelse af afslag, ny motion derom måtte kunna ingifvas; hvadan ock den nu väckta preliminära motionen torde blifva behandlad med all nödig skyndsamhet ifrån Ständernas sida, så att, i fråga om eller hvart remitteras bör, remissen, ifall den anses nödig, måtte ske till Bancooch LagUtskrn, med föreläggande att inom trenne dagar med utlåtande deröfver inkomma. Om communication af denna motion med de öfriga Den 8 Februari. Sid Stunden får jag jemväl vördsamligen anhålla, i hvilket afseende fem exemplar häraf in alles aflemnas. Begärdes på bordet. Gr. Spens, Carl Gastaf, uppläste följande: Hvarje civiloch criminal-lag i ett land bör ögonskenligen vara i öfverensstämmelse med grundlagen, och, der någon redactionsskilnad har vid den förras författande uppstått, bör sådant rättas på det i grundlag stadgade vis. Det oaktadt har en sådan skilnad, under en långtidsföljd, bibehållit sig mellan ii §:n af Ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, samt 76 §:n af Riksd.Ordn. Ansvarighetslagens citerade § lyder: "Hvad emot Stats"rådsprotocoll intill den dag, då riksdagen börjar , under då ”påstående riksdag icke anmärkt blifver, derå må sedan vid "påföljande riksdagar åtal icke äga rum." Grudlagens § deremot: "Allt hvad R. St. efter granskning godkänt eller lemnät oanmärkt, bör anses hafva vun"nit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till "ansvar förbindande granskning af nya Ständer i samma mål ”vara tillåten."
Sänttnän, g-jerbiitgts ocl) ©epntätt, font inom focfnen Bo, mare otnilforftgen ^ligtigc att, på |)ärabtffrtf Regemeuttffrtfiuarc eller UppBörbtmait tnib Regementet Bör äfluen inom nätnnbe ttb till (SliefösSinBetct, i odj för Behörigt belgiftoanbe, aflemna bcBetfeblar öfloer SSelotllntngcit af ©mtctt Siftoäl må, toib attftoar fåfettt 84 för tjcnjtefef, tele mera ått en beBetfebet utfärbaS för be utfftjtber, font tnottt famina taucrtngobtflrtct ben ffattffptbtge påföra*; äflocnfent ferfftfba bebetfebfar tefe få utfårbaö för fåbanc tjeufictjjou , font å fntoöoitbettö förteckning bttfiutt upptagne. §. 132. ^tuab t anfecttbe till bebetfcbfarS författanbe för taubet ftabgabt är, femmer äftoett för <Ståbcrne§ Itppbörböntått att gä (ta; ffotanbe SWagtflraterne på eget anfiuar tittfe, att bebetfcbfaritc af be ffattffpfbtge t rätter ttb funna uttagaS. 3 @tocft)ofnt ocf) ©ötpeborg foutmer att bär ine b få förf;åffaS, font ferffitbt förs orbttabt år, etter frambeteS fatt tuarba ftabgabt. (Efter erljåttne ttppbörbiorbreå ocf) nttttfl fjorton bagar före bett titt tarén os uppbörbbftåminanä företaganbe utom fjluarje
Som den förändring, Ulsk.t i förev:de g föreslagit, endast innefattar ett förtydligande af den mening, R. o. Ad. förut uttalat, anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ts hemställan i berörde häns:de. Häruti instämde Hr Wrangel, Erik Fredrik. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, med frångående af förut fattadt beslut rör:de 2:dra raom:t af ifrågav:de §, godkänna Utsk:ts nu afgifne förslag till g:ns lydelse. Utsk:ts förslag till förändrad lydelse af g 35. Hr Hjärne: Afven denna förändring innefattar endast ett förtydligande af R. o. Ad:ns mening, derigenom att ordet personel blifvit tillsatt framför ordet bevillning, hvadan jag får tillstyrka bifall till hvad Sammansatta Utsk:t här föreslagit. Utsk:ts förslag antogs. Utsk:ts förslag till förändrad lydelse af g 37. Hr Wrangel, Erik Fredrik: Denna 37:de g har bär fått en form, som icke torde kunna anses annat än öfverensstämmande med det af R. o. Ad. förut i ämnet lättade beslut. Då man ej ville antaga Utsk:ts första förslag, hade man intet aunat att välja på än uttrycket i K. M:ts Propos., men som den nu gjorda redaktionsförändringen icke är i hufvudsaken derifrån afvikande, hemställer jag att R. o. Ad. ville till Utsk:ts framställning lemna bifall. Hr Hjärne: R. o. Ad. fattade sista gången beslut i en lighet med K. M:ts Propos., hvilken lydde sålunda att afgifterna skola af K. M:t »användas till befälsämnens danande bland beväringsmanskapet». Utsk:t har föreslagit en utsträckning härutinnan i så måtto, att medlen skulle användas »till beväringsinrättningens ytterligare utbildande». Som jag anser det vara riktigt att K.
Nå gon ersättning för de nedhuggne skogarne >*..•11 • • i . ^ ° är vid denna näringsgren icke att påräkna, och huru ringa den arbetsförtjenst ”är, med hvilken allmogen får åtnöja sig, kan slutas deraf, att ett tjog tunn”stäfver, det mesta en arbetare kan på en dag tillverka, betalas af köpmännen ”med 8 högsl 9 skillingar, som för ett parlass, utgörande 40 tjog, forsladt 2 ”å 3 mil, gör endast 6| till 8 Riksdaler”. Härtill får jag lägga, att så länge inom länet icke finnes, utom sandplantören, annan skogsbetjening än den för både Skåne och Halland gemensamme Öfver-Jägmästaren, hvars verkningskrets är vidsträcktare, än att han kan medhinna åt skogshushållningen och, i sammanhang dermed, torfmossarne inom detta län egna någon särdeles uppmärksamhet, en bättre behandling med skogar och torfmossar, som lill ytterlig grad vanvårdas af allmogen, icke är att hoppas. Bergsrörelse. Det inom länet belägna Rydö jernbruk, som år 1841 åter upptogs, eller 20 års nedläggning, har, såsom grundadt på köpe-lackjern från aflägsna bergslager utom länet, endast få år ägt bestånd, och är, efter ägarens iråkade obestånd, nu åter nedlagdt. I ett berg på gränsen emellan Wapnö och Holms socknar finnes en skifvig, rätklufven'stenarl, som under de sednare åren blifvit bruten, och med fördel begagnad vid hamnoch brobyggnader i Götheborg, Halmstad och Malmö, hvarigenom en tillfällig arbetsförtjenst, vissa år uppgående till flere tusende Riksdaler, blifvit orten tillskyndad. Denna samma slenart är älven påträffad i Harplinge socken, vid Gullbrandstorps och Hålabäcks byar, och bearbetningen deraf börjad, genom föranstaltande af Majoren och Riddaren Gjers i Götheborg, som åtagit sig en större leverans deraf tili Köpenhamn. §. 4. Fabriker och lii när i a fjär.
– Jag gömde mitt rof i ett gammalt tomt väggurs-foderal; dit också Sten Stures Äreminne, allt som det skrefs, ark efter ark, nedsteg. Att bibehålla hemligheten var ej lätt i ett hus, der alle voro vane att veta om hvarandras göromål. Likväl lyckades det mig utan förtrogen; och en vacker afton sänkte jag med darrande hand och klappande hjerta mitt arbete, renskrifvet och häftadt, omslaget och försegladt, för sista gången i den dunkla gömma, hvarur det med nästa morgonrodnad skulle afgå per posto till Parnassens höjder. – Det kunde hemma ej inskrifvas i postboken utan att väcka uppmärksamhet. Jag bemägtigade mig derföre, sedan postgumman om qvällen bortgått, hemligen nyckeln till postväskan, rodde ensam, tidigt följande morgonen, öfver Klara elf till nästa postgård, och fick sålunda mitt pakett inskrifvet och afsändt. – Hösten tillbragte jag hemma. – I början af December månad slår mina ögon en uppmaning i Tidningarna till författaren af Äreminnet öfver Sten Sture den äldre, med valspråket: Non civium ardor prova jubentium etc. att gifva sig hos Svenska Academiens Secreterare tillkänna. Min syster frågade mig, hvarföre jag blef så röd i ansigtet af Avisorna. Obekant med de academiska formerna visste jag knappt om denna uppmaning betydde godt eller ondt. Emellan bäfvan och hopp besvarade jag den. Följande postdag underrättade mig ett bref från Hr Landshöfdingen Rosenstein, i uttryck, hvilkas uppriktighet och värma hela hans uppförande emot mig sedermera besannade, att Svenska Academien tilldelat mig sitt stora pris. Jag störtade med det öppna brefvet i hand in i mina föräldrars rum. Deras öfverraskning var stor och i början stum. Min goda mor slöt mig till sitt hjerta, mina syskon omfamnade mig. Alla husets vänner jubilerade. Om min åldrige vän och välgörare berättade man mig, att han, vid emottagande af underrättelsen, tidigt en morgon, genast gick in till sina bröder, (gamla ogifta Officerare, såsom han sjelf), satte en stol uppå bordet, sig sjelf på stolen och med hög röst förkunnade min ära.
Denna tager sig bra ut i alla matta färger och är särdeles effektfull i ljus laxfärg med mörkare, i rödt öfvergående kalkblad. Efter närstående afbildning klipper man bladen i olika storlekar. Man börjar med 15 — 18 stycken af de minsta kalkbladen, som kunna vara 3 cm. långa, viker tillsammans hvart och ett för sig på midten utefter bladets längd och krusar det sedan tvärsöfver i små täta skarpa veck. Därpå böjer man det åter lätt utåt och gör på midten med ett rundt föremål en skarp för djupning. Dessa kalkblad anbringar man nu tämligen tätt och uppåtstående på den med en vaxknapp försedda stjälkståltråden och öfvergår sedan till de större bladen i ljusare färgton, hvilka äfven böra vara omkring 15 till antalet och i handen formas kupiga efter behag. Alltefter den storlek man vill gifva rosen, tager man sedan de största, yttre och ljusaste bladen, som likaledes göras kupiga i handen, och hvilkas ytterkanter medels eggen på en sax rullas något utåt. Man beräknar af dessa blad omkring 10 stycken, likväl beror detta helt och hållet på, hur tätt man fäster bladen. (Forts.) (Forts, af småafd. å följ. sida.) SE H I T! Ett godt, vänligt hem sökes af ett anspråkslöst, bildadt fruntimmer, som mot fritt vivre erbjuder sig att vara behjälplig med lättare husliga sysslor och handarbeten, som sällskap, lektris eller värdinna. Lön begäres ej. D e bästa rekommendationer. Adress » Anspråkslös », Norrköping, p. r. En ung flicka, kunnig i snörmakeri, erhåller nu genast förmånlig plats i större landsortsstad. Den härå reflekt. torda hafva godheten meddela sig i bref, åtföljdt af betyg, till » Snörmakeri », adr. S. Gumtelii Annonsbyrå, Stkhlm. (G. 5506) [2537] TJm bildad flicka, 27 år, af god familj, med mångårig vana vid skrifgöromål och räkenskapers förande, sö- ker plats såsom bokförare, kassör eller annan dylik S} ' sselsättmng. Lön begäres icke för den första tiden. Svar till » A.
För Rå- och Rörssamt Insockne-hemman erlägges hälften emot det, som för Utsockne stadgadt är; börande, i händelse af rustningens uppsättande, ej mindre för Rå- och Rörs-, än Insockne-hemman, samma afdrag cga rum, som för Frälsehemman är fastställdt; och iakttages för öfrigt, att förestående afgifter efter förmedladt hemmantal beräknas. För serskildt skattlagde Qvarnar och Lägenheter af Frälse-natur, utan hemmantal, i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, erlägges Sjutton skillingar banko för hvarje tunna hardt korn af deras åsätta ränta. § 25. F'ör de Postoch Lotshemman, som äro frikallade från Rotering och Kronoskjuts, betalas serskildt, efter hemmantalet, Två Riksdaler banko för hvarje helt man - 22 Bevillnmgs-Utskottets Betänkande, M 4. tal och i lika förhållande för de mindre; men för dem, hvilka endast njuta frihet för Kronoskjuts, försvinner afgiften. D) Bevillning af Bergverken, så ock af serskilde Manufakturier, Fabriker, Verk och Inrättningar, samt Yrken på Landet.
Smittkoppor hafva likväl i år visat sig, men blott sporadiskt, här och der utan alt öfvergå lill farsot, hvarföre ock erfarenheten, att personer, hvilka varit, sorn man trott, pålitligen vaccinerade, dock af dem blifvit angripne och dödade, hittills hos allmänheten väckt mer oro än sjelfva sjukdomen. Hvad i sista femårs-Berättelsen är anfördt om Sokne-Mcigasiner rofdjurs utödande och Folk-Scholor åberopas här underdånigst. Sparbanken i Jönköping har under bibehållet och stigande förtroende fortfarit i sin nyttiga verksamhet. j833 års Femårs-Berättelse upplyser att deri då voro insatte 35,600 R:dr 1 sk. och ultagne 8,23o R:dr 32 sk. Under de sist föiflulne fem åren hafva insättningarne utgjort 20 301,c4° R:dr 41 oc^ ultagningarne 5i,528 R:dr 42 sk. 4 rst. År 1887 var insättningen störst och minst Kolera-året 1834- Sparbankens ullånta räntebärande Capital, som utgjorde i833 29,997 R:dr, liar sedan ökat sig till 66,33o R:dr 36 sk. 10 rst. Banco. Förvallnings-kostnaden under dess 8 åriga tillvaro har uppgått till blott 2,010 R:dr 29 sk. 8 rst. Banco. Insättarnes behållning utgör nu 64,378 R:dr 14 sk. 8 rst., samt Sparbankens egen eller reserv-fonden 2,071 R:dr ^3 sk. 2 rst. Smålands Pr ival-Bank, som uppstått sedan sista Femårs-Brätlelsen, har sin Direclion och sitt Central-contor i Jönköping, med Filial-contor i Wexiö, Calmar och Westervik. Den öppnades den 3o:de September 1887 och har sedan allt jemt varit anlitad. Då med få undantag, Provincens alla bemedlade innevånare äro delägare i Banken, synes densammas solidite vara försäkrad. — Också njuter den ett stort och vidsträckt förtroende.
Lagkunskap, utan vanligen måste åtagas såsom en borgerlig skyldighet.” ”Vid sådant förhållande, och då det ingalunda synes vara med billighet förenligt, att, såsom hittills, på grund af allmän praxis, samt med tillämpning af gällande Lag och 1777 års Kongl. Förklaring, Rådman och Kämnerer i allmänhet, enär Ordförande och Protocollist, def sådan finnes antagen, försumma att, inom föreskrifven tid, till vederbörande HofRätter insända renskrifne exemplar af Rådstufvuoch Kämners-Rätters Domböc;, 4 LagUiskottfts Betänkande N:o ig. ter, saint förstnämnde Domstolars ProtocoM angående Lagfarter, Inteckningar, Agtenskaps* förord och Förmyndare-mål, åläggas att uti ansvaret för en sådan försummelse deltaga , ehu:u förstnämnde Tjenstemän hvarken ega kunskap om försummelsen eller förmåga att den undanrödja, hafva Rikets Ständer trott sig höra hos E. K. M, i underdånighet föreslå, att, genom allmän Författning , måtte i Nåder stadgas : Att Kämnerer i allmänhet, ach Rådmän i alla de Städer, der ej stadgadt blifvit, att ‘Juta eller flere skola vara Litt er ate, befrias från allt deltagande ali böter för f örsummelse att till vederbörande Ilo]Rätter, inom föreskrifne tider, insända. reusktifne exemplar af Domböcker samt Lag fart s-, Inf eehn ings -, sigt enskaps - / örordsoch Förmyndare-Protocoll, sd vida desse
Det är LandslndeEmbetet som kommer att verkställa de liqvider, som dervid kunna upstå, men Förvaltningen af SjöArendena bör efter min förmening aldrig komma att hafva någon befattning med detta anslag, och således finnes intet skäl att upföra det under 5:te HufvudTiteln. Att detsamma bifalles derom kan ingen tvekan upstå, men jag har endast velat reservera 5:te HufvudTiteln från att med detsamma taga befattning. Hr von Schantz: Jag vill blott anmärka att då detta anslag afser Sveriges försvar, synes det vara naturligt att detsamma får sin plats på 5:te HufvudTiteln. B. o. Ad. ansåg denna punkt icke föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. 182 Den 8 Juli f. m. 24:de punkten, ang:de vilkoren för vid Flottan anställde Embetsoch Tjenstemäns rättighet alt komma i åtnjutande af löneförhöjning under nästa Slalsreglerings-period; 25:te punkten, ang:de Flottans pensionering; 26:te punkten, ang:de tillökning i anslaget för Flottans timmermansoch handtverks-slaler samt 27:de punkten, ang:de anslag till ökade inqvarlerings-penningar för Matroser och Båtsmän. Dessa punkter biföllos. 28;de punkten, Båtsmäns aflöning och underhåll. Denna punkt bifölls med förbehåll om iakttagande af den i afseende på 7:de punkten af E. o. Ad. beslutade förändring. 29:de punkten ang:de ifrågaslälld sammanföring af anslagen lill Flottans underhåll och nybyggnad; 30 punkten, ang-.de för - höjning af anslaget lill beklädnad åt Mariner, Kanonierer, Matroser och Skeppsgossar; samt 31:sta punkten, ang:de en af Hr Ridderstad väckt motion. Dessa punkter biföllos. 32:dra punkten, angele tillökning i anslaget lill exercis för Flottans bemanning. Frih. af Ugglas:
(Slår ihop skrinet.) förmörkat stugan. Nu mörknar det såsom vid annalkande åskväder.) (Det har dragit strömoln öfver landskapet och stundtals HERR X. Så kvaft det är! Jag tror vi få åska! HERR Y. (reser sig och stänger dörrar och fönster). HERR X. Är du rädd för åskan? HERR Y. Man ska vara försiktig! (De sätta sig igen vid bordet.) HERR X. Du är en kuriös kurre! Här slår du ner som en bomb för fjorton dagar sedan, presenterar dig som en svensk amerikanare, som reser i flugor för ett litet museum HERR Y. Bry dig inte om mig nu! HERR X. Så säger du alltid, när jag tröttnar att tala om mig själf och vill egna dig någon uppmärksamhet. Det är kanske därför du blef mig så sympatisk, för att du lät mig tala så mycket om mig själf! Vi blefvo strax gamla PARIA. 111 bekanta, du hade inga hörn, som jag kunde stöta mig på, inga nålar som stuckos. Det var något så mjukt i hela din person, du var så full af hänsyn, som endast den mest bildade kan ådagalägga; du bullrade aldrig, när du kom sent hem, gjorde intet väsen när du steg upp om morgnarne, förbisåg småsaker, böjde undan när det drog sig till konflikt med ett ord, du var den fullkomlige umgängesvännen! Men du var alldeles för undfallande, alldeles för negativ, för tyst, att jag i längden icke skulle reflektera öfver det och du är full af fruktan och räddhåga det ser ut, som om du vore en dubbelgångare. Vet du af, att när jag sitter här framför spegeln och ser din rygg så är det, som om jag såg en annan menniska! HERR Y. (vänder sig om och tittar i spegeln). HERR X. Ja, du kan inte se dig själf på ryggen! Framifrån ser du ut som en frimodig man, som med öppet bröst går emot sitt öde, men på ryggen ja, jag vill inte vara oartig men det ser ut, som om du bar en börda, som om du böjde dig undan för ett käpprapp, och när jag ser dina röda hängslen korsa sig på den hvita skjortan ... så ser du ut, som ett stort märke, ett varumärke på en packlår...
De &amp; ro endast raanniskohalfror, der andra ega hud och ben, der ha de blott en tunn hinna och deras hjarta faster sig vid ett, ett enda förhillande; ryckas de lösa derur SA blöda de till döds. " Den krets Ernst Ablgren i Stockholm slöt sig narmast till var den grupp inorn 1880-talets författare, som kallats " unga Sverige "; SA val hennes lifsAskBdning som hennes personliga sympatier förde henne dit. Till Gustaf af Geijerstam, " hvars ljusa och öppna natur " hon p&amp; ett s&amp; valgörande satt fann komplettera sin egen " mörka och slutna ", stod hon sedan 3885 i ett förtroligt viii~skapsförbkllatide, ocb, liksoni med Georg Nordensvan, underhölls vanskapsförbindelsen genom en flitig brefvexling. I bilda dessa förhillanden var det den kamratlika pragelii som hon framför allt varderade; att hon blef behandlad som människa helt enkelt, var henne sarskildt dyrbart. Ernst Ahlgren skref lika Iatt som hon ogarna talade och hon strödde, under sina sista &amp; r, At minga hk11 kring sig mycket skiftande uttalanden, s i att den, som ur hennes bref skall f&amp; fram hennes bild, miste noga sofra hvad som &amp; r vasentligt och hvad som &amp; .r vexlande i hennes stamningar, Livad som ar hennes eget lynne eller endast en Iterklang af det skaplyune till hvilket hon talar. Ty utan att ntigonsin förstalla sig, hade hon omedvetet hvarje sympatisk naturs böjelse att ansli just den ton, som hon kande .skulle vibrera starkast i en annans sjal. - Orubbligt miste man som grunddrag fasthtilla frd~etslidelsen, hvilken gjorde henne skygg för att iipptrada i flock afveii med sina meningsvanner i striden mot den gamla lifsiskkduingen, och hvilken Dq9f.y. gjorde henne utom sig, nar hon brukades af dennas m&amp;lsmln mot den ungdomliga grupp, som hon dock stod narmast.
Berörda, såväl som vissa andra i Tullstadgan gifna föreskrifter, afse naturligtvis att, så vidt möjligt är, förekomma oloflig varuinförsel, hvilken lätteligen skulle kunna ega rum, om seglande fartyg finge, utan föregången visitation, inlöpa i skärgården, hvarest hinder icke skulle möta att å de många dertill lägliga ställen aflasta tullbehandling underkastad vara, hvilken sedermera svårligen skulle kunna styrkas vara utländsk. Att sådan kontroll bör egnas icke blott från utrikes orter kommande fartyg, dem motionen icke åsyftar, utan äfven emellan inrikes orter gående, finner Utskottet alldeles nödvändigt, enär troligen det missbruk eljest snart skulle ega ram, att smärre fartyg, som uppgåfves gå emellan inrikes platser, på öppna hafvet uppsökte från främmande orter ankommande fartyg och från dem afhemtade varorna, för att sedermera aflasta desamma i skärgården. Förhållandet med ångfartyg, som blifvit från ifrågavarande anläggningsskyldighet befriade, är väsendtligen olika. Af dessa sednare äro de flesta, åtminstone de, som gå mellan inrikes orter, passagerarefartyg med bestämda turer, hvilka följaktligen svårligen knnna göra afvikelser från den rätta segelleden och i skärgården, i passagerares åsyn, aflasta varor, som någon godsegare skulle vilja söka undandraga föreskrifven tullbehandling. — Skulle åter, på sätt motionären anför, den vid inloppsstationen skeende visitationen, på det sätt den vanligen tillgår, icke motsvara sitt ändamål, Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 48. 7 bör rättelse härutinnan visserligen ske; men denna omständighet utgör dock ej skäl att upphäfva ifrågavarande föreskrifter, de der bidraga att vidmagthålla en kontroll, hvilken, efter hvad Utskottet inhemtat, Kongl. General-tullstyrelsen anser fortfarande vara af behofvet påkallad; och hemställer Utskottet, på grund häraf: att Pehr Pehrssons förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Februari 1866.