Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu Bankens metalliska valuta utgår från Banken till det betydliga belopp, alt den 440 Den 16 April f. m. närmar sig till minus, så kan det hända, alt enl. samma föreskrift utlåningen från Diskonten inställes. Ehuru 3 eller 4 veckor eller månader förut lån beviljats till flere 1000:lals r:dr, kan således någon ytterligare utlåning icke äga rum, emedan Bankens säkerhet i främsta rummet måste ufses. Jag anhåller ånyo om bifall till Ulsk:s förslag. IIr Björnstjerna: Jag kan icke förena mig med dem, hvilka anse en större säkerhet vinnas för Diskonten genom antagandet af Utsk:s förslag. Deremot synes mig detta antagande medföra många olägenheter för länesökande, om de äro bosatte i landsorten, ty (lere veckor och månader kunna förflyta innan de få erfara utgången af deras ansökningar. Enl. nu gällande stadgande, få lånesökande genast veta, huruvida deras lån blifvit bifallne eller icke, och, i händelse penningar icke finnas, tiden, då de beviljade lånen utfalla; hvaremedlerlid lånesökande, såsom Gr. Lagerbjelke omnämnt, kunna under liden oplåua penningar, hvilka sedermera återgäldas med det erhållna diskontlånet. Sådant kan icke ske enl. Utsk:s förslag, ty om penningar icke finnas i Diskonten, så blifva låneansékningarne hvilande, till dess medel inflyta, och man är oviss om lånet bifalles eller icke. Då således Utsk:s förslag medför serdeles stora olägenheter för lånesökande utan nägon egentlig vinst för diskontverkel, anhåller jag om afslag. o Hr Akerman: Till de skäl, som flere föreg:de talare anfört för bifall å denne punkt, ber jag, att få tillägga ännu ett, nemi. att, om man skall med utlåningen förfara i enlighet med Utsk:s förslag, man synes närma sig idéen med en diskontinrättning, d. v. s. låna på gjorda affärer, och ali icke endast tillfredsställa behof af lån.
Och jag höll på med arbetet till tolf. Jag skall skrifva om begynnelsekapitlet, jag skall ha bättre modeller, jag skall lyckas! Klockan half sex var jag redan i rörelse och klockan sju satt jag vid mitt skrifbord. Ännu känner jag samma dofva raseri. Samma begär att vid ett lägligt tillfälle svara med ett slag. Man glömmer inte, när man är sådan som jag. Jag kan bli god igen, det vet jag, men det skall bli af någonting som kommer utifrån, inifrån blir jag det icke. Att komma med förebråelser har jag ingen rätt till, det skulle heller aldrig falla mig in. Mellan oss fins det inga andra förpligtelser än friheten för hvilken af oss som helst att vända den andre ryggen, när helst han för godt finner. Nej, jag har ingen rättighet att bli ond. Men visa honom samma ge lika för lika, det skall jag. Kanske inte strax, ty det lär inte erbjuda sig något tillfälle, men om det än kunde komma samma intresse mellan oss, som det varit förr, så skulle jag ändå visa honom en motsvarande vårdslöshet. Jag skall göra det för min egen skull, för att visa mig sjelf att jag icke är en sådan stackare, att jag har lust att följa en menniska hur länge som helst bara för ett godt ord. Han säger i sitt sista bref: ”då slänger jag min öfvertygelse öfver bord och tager sold hos de herskande tankarne – mot riktigt god betalning, ty jag gör ingenting till hälften. Hel ger jag min hin i våld, alla mina krafter och min förmåga ställer jag till maktens förfogande men då vill jag också lefva godt, resa utrikes och pyssla om min helsa, sola mig i hatet hos alla dem som icke lyckats komma sig upp, hvilkas nackar varit mina trappsteg, och som förakta mig så djupt för det de äro fattige och ha råd att hålla sig med öfvertygelse.” Det är ord, det der! Det kokar i mig bara jag ser dem. De gjorde mig rasande strax jag läste dem, men tanken på att han kanske var i betryck kom emellan och gjorde mig vek. Jag sade mig sjelf, ”det der är tomma öfverspända fraser blott, det är Mefistofelesmasken.” Jag vet ännu att så är, d.v.s. min menniskokännedom och mitt förnuft säga mig att så är.
IV. 120- R. 123. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — N:o 64 till Rikets Ständer angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Landsfiskalen i Södra distriktet af Hallands län Isak Ulrik Motander. IV. 120- R. 124. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI, E. 401. — N:o 65- till Rikets Ständer, angående rättighet för Enkan Johanna Magdalena Wallberg att erhålla pension å Rikets Allmänna Indragnings-stat. R124. X. B. 79, 117, 134, A. 184. XI. E. 401. — N:o 66. till Rikets Ständer, angående rättighet för t. f. Kommendanten och Direktören vid Straff-fängelset i Warberg, Majoren Gustaf Wilhelm Gyllenhammar att erhålla pension å Rikets Allmänna Indragnings-Stat. — N:o 67. till Rikets Ständer, angående rättighet för Fanjunkaren vid Kronoarbets-korpsen kornetten Anders Johan Enström, att erhålla pension å Rikets Allmänna Indragningsstal. IV. 120, 123. R. 124. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — N:o 68. till Rikets Ständer, angående gjord underdånig fram 10 - 148 — V — ställning örn Statsbidrag för anläggning af kanal med bassin emellan staden Carlstad och dess hamn vid Kanikenäset. Se vidare Stat.s-Utskottets Memorial N:o 158. Propositioner och Skrifvelse!-, Kongl. Maj:ts nådiga: — N:o 69. till Rikets Ständer, angående tillhandahållande äfven för nästkommande Statsreglerings-period af det till bidrag vid inrättandet af pensionsanstalter för Folkskolelärare beviljade anslag.
Af sådan anledning har Herr Hagander föreslagit, att en Bureau må inrättas, der alla de offieiela handlingar, som i Statistiska ämnen tili 4:de Sami. 5 Band* åaa Stat s-U t,skettel* B e t ä n i a n cl e n$ Regeringen inkomma, kunna samlas, ordnas och med hvarandra jemnföras. Eu sådan Bureau har Landtbruks-Academieu önskat förena med sin Statistiska Afdelning; men Motionären betviflar att ändamålet dermed, i sådant fall skall kunna vinnas, enär lill den Akademiska Stiftelsens Natur hörer ett oberoende, som icke får tillhöra den administrativa Ämbetsmannen och denna Inrättning måste utgöra eu del af Administrationen eller åtminstone med den slå i nära förbindelse. Herr Hagander anser den derföre snarare böra förbindas med Kiksgälds-Conloiret, emedan Riksens Ständer sjelfva, så väl som deras Revisorer då kunna, utan nu vanlige omvägar, vinna alla möjliga Statistiska upplysningar, och Kongl. Majrts rätt alt utnämna Bureau-Chefen icke derigenom behöfver rubbas. Skulle en sådan förbindelse åter icke låta sig göra, kunde denna Bureau förenas med Tabell-Commissionen, som redan till en del bar samma befattning och till hvars Ordförande alla Raporter från Landshöfdingarne inkomma. Herr Hagander har väl insett alt en inrättning sådan som den nu föreslagna, skall medföra kostnad för Staten, men har derjemte trott, atthvad Staten i denna del uppoffrar rikeligen ersättes af Inrättningens ofelbara nytta. Bet har 4ess,*5 i Sta ts-Uts kol tets Betån Landen. Sa3 tom förekommit honom, att då många inrättningar finnas , deni tidens anda långt För detta utdömt, men gerna kan låta dessa falla undan för sådane Institutioner, hvilka bättre passa ihop med den Constitutionella samhällsformen.
Att en civillag i detta hänseende skall stiftas, derom hafva alla Stånden varit ense; alltså har det varit Utskms skyldighet att framkomma med ett jemkningsförslag, äfvensom det dem ålegat att uppställa voter.propos. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller att få uppläsa de första raderne af den 73 §, så lydande: ”Stanna RiksSt:n i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar” etc. Ordet ”hufvudsakligen” måste der väl betyda just det förhållande, som här inträffat, nemi. att alla 4 RiksSt:n hafva beslutat, alt lag skall stiftas, fastän de för denna lag stadgat olika grunder. Deremot skulle detta ord, efter den mening, som Gr. Cronhjelm förfäktar, betyda ingenting. Enligt Hr Grefvens sätt att tolka den 75 § skulle jemväl det besynnerliga förhållande uppkomma, att om 2 Stånd öfverensslämde i sina beslut emot 2, så skulle frågan förfalla, hvaremot för den händelse, att en så stor öfverensstämmelse Stånden emellan icke funnes, utan alla 4 Stånden vore af väsendtligen olika meningar, frågan enligt 75 § icke skulle kunna förfalla; ty der står, ”då 2:ue Stånd stanna emot 2” etc. Detta uttryck måste nödvändigt betyda då 2 Stånd hafva afslagit en fråga, ty då kan icke det förhållande inträffa, som jag nyss anförde, att alla Stånden äro af olika tankar; ty då blifver det alltid 2 Stånd, som säga ja, och 2 som säga nej. Hr Skogman, Carl David: Det af de sammansatta Bancooch LagUtsk:n under N:o 1 afgifne betänk, har visserligen till rubrik.: ”förslag till lag för enskilda banker”, men det är dock afgjordt, att alla §§ i förslaget åsyfta sedelutgifvande banker, hvilket är så mycket klarare, som den sista § innehåller en hänvisning till allmänna lagen för sådane hanker, som icke utgifva egna sedlar, och för hvilka således egentligen ingen ny lagstiftning behöfves. När nu 2 Stånd hafva stannat emot 2 i den första grunden för hela förslaget, då nemi.
Ja, jag misstänker, att hon anförtrodde honom upptäckten af att jag älskade grefven, ty Johans väsende blef mera tillbakadraget och hans panna mulen. Jag såg att jag lyckades plåga honom, och detta gladde mig. Jag drömde redan om det ögonblick, då Johan, drifven till det yttersta skulle bönfalla om en förklaring. Jag kände likväl icke det lynne med hvilket jag lekte, eller den karakter jag sålunda hoppades kunna böja. Sedan Johan någon tid varit ögonvittne till huru jag uppmuntrade grefven, blefvo hans besök mera sällsynta. Frågade farbror eller faster, hvarför han kom så sällan, svarade han: “Jag har så mycket att läsa, för att till våren eröfra lagerkransen.“ Faster hviskade då till mig: “Hans studier och böcker äro allt för honom.“ Jag led af dessa ord och tog Johans uppförande för det största bevis på kallsinnighet. En dag kallade farbror mig in till sig. “Hör på, Bertha,“ sade han, “håller du Johan kär?“ Jag började gråta. “Hm, hm, hvad vill detta säga, skulle jag ha’ misstagit mig, och du verkligen tycka om grefven?“ Nu gret jag ändå häftigare. “Jag skall säga dig, att om du hyser tillgifvenhet för Johan, så var på din vakt, att du icke spelar bort hans. Han är icke någon vanlig gosse, utan en yngling, som en dag kommer att göra heder åt sitt fosterland. Han är finkänslig och stolt, om du sårar honom, skall han icke förlåta det. Afskeda grefven och laga att det blir godt och väl emellan Johan och dig. När han tagit graden, kunnen I ju förlofva er.“ Farbror klappade mig på hufvudet, och jag gick gråtande upp på mitt rum. Sedan jag blifvit något lugnare, beslöt jag att gå ut. Kanske fogade slumpen så, att jag mötte Johan och då ville jag förklara mig. Ödet hade emellertid den gången gjort sig till min lyckas fiende, ty jag träffade i stället grefven, och han följde mig. Då vi veko af ifrån torget, befunno vi oss midtför Johan. Han såg på mig med sorgsen blick hälsade och skyndade förbi. Den ena dagen gick efter den andra, utan att han kom till mitt hem.
Dernäst tyckes mig Pappersbrukens rätt och billiga skydd fordra, att, un» der iakttagande af de villkor, som för Lumpsamlare pröfvas nödige, Egare till dylika verk måtte få frihet vidtaga de lofliga medel till insamling af Lumpor, som de finna för ändamålet tjenligt, och hvartill jag räknar, att behörige Lumpsamlare måtte med uppköp af Lumpor få kringr^sa, och att desse samlare sinsemellan måtte få tafla om priset, då den, som betalade bäst, alltid Besv. och Ekon. TJtsk. Betllnkanden. 4g stalie göra betydligaste insamlingen. Otn efter några värde Ledamöters förslag kringresandes insamling skulle vägras, blefve säkert Pappersbruken i afsaknad al Lumpor, ty det är för väl kändt, att nationens lynne ej är aktsamhet om småsaker, och, utan påminnelse af insamlare, skulle förvarandet och levereringen af Lumpor snart upphöra, ty i de så kallade bättre husen, der lina Lumpor borde fås, förmodar jag den minsta, kanske ingen, insamling kan påräknas. Lika litet tror jag det möjligt, att obesedt bestämma sådana priser, för oftast blandade Lumpsorter, som på en gång förvarade Leveranteurens och Köparens rättigheter och skyldigheter. Enligt Erotocollet A. Fryxell. Ankom den 27 Mars ig23. Betänkande i anledning af vackt fråga om sättet att reglera Marknadstiderne, Tni detta Utskotts åtgärd har VällofL BorgareStåndet remitterat: 1:0 Ett Memorial af Herr Lindqvist, deruti han anförer: att, ehuru, på gifven an» Bihang till RiksSt, Prot. 1823, Q-de Sami. N;r 4, 50 Best), och Ekon. Ut sk.
Befallningshafvande må fä ankomma att dertill bestämma dagarne; dock att undantag härifrån skulle äga rum vid sådana tillfällen då DurchMarcher, Krono-Skjutsningar elier andra angelägne ärender påkomma, hvilket icke kundis uppskjutas till den ordinarie Brefbärings-dagen inträffade. 14:0 Af den 36 sistledne Januarii, i anledning af innom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt fråga, om befrielse från skyldigheten att afskala Barken å utsynte Ekar; deruti Utskottet, af anförde skäl hemställt, att nu gällande Författningar, rörande skyldigheten att afbarka Ekar må bibehållas, men att deremot utförsel af Ekbark emot den Tull, som Kongl. Majit i Nåder kan finna för godt att derföre bestämma, jemte fri disposition vid försäljningen deraf, hädanefter må blifva tillåten; eller ock att, i händelse den nu föreslagna Export-Friheten ej skulle bifallas, den Författning att vid Vite aftaga Barken å utsynte Ekar då borde till kraft och verkan upphöra. Härifrån hafva Utskottets Ledamöter, Herrar Hjärne, Hultin, Fredin, Malmberg, Hök, Zetterberg och Ebel varit skiljagtjge, dera - 3, *9 1Den 13 Februarii. tinnan att de ansett sig icke böra tillstyrk^ den föreslagne Export-friheten för Ekbark, samt Herr Ebel äfven i så måtto, att han yrkat bibehållande af Författningarne om Barkens aftagning. lf:0 Af den 29 sistledne Januarii, i anleda ning af Herr Borgmästaren S. M. T.
Majit behagar derom i nåder meddela. § 92 Återstoden af den under sednast förflutna riksdag anvisade summa, 9,000 R:dr, för utgifvande från trycket af äldre, i statens eller enskildes samlingar befintliga samt för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga skri/ter och handlingar bör med Ett tusen sjuhundra fjorton R:dr 29 öre af Riksgälds-kontoret utbetalas på sätt af Kongl. Majit varder föreskrifvet. § 93. Det belopp, Femhundra tjugefem Ridr 10 öre, som ännu icke blifvit i Riksgälds-kontoret lyftadt utaf det under sednaste riksdag beviljade anslag af 15,000 Ridr till kostnader för erforderliga förberedande åtgärder, med hänsigt till ett sta Bth. till R St. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 22 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Memorial M 264. tistiskl embetsverks inrättande, bör under loppet af innevarande år, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för sagde kostnaders bestridande af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 94- Den till utgående under år 1857 anvisade summa, Sjutiofem tusen R:dr, utaf det af Rikets Ständer vid meranämnde riksdag beviljade och till Kongl. Maj:ts disposition ställda anslag af 225,000 R:dr, för utvidgning och förbättring af Wadstena, Götheborgs och Hernösands hospitaler, bör. i mån af behof och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, af Riksgälds-kontoret utbetalas. § 9Ö # Dat vid samma riksdag beviljade och ännu i Riksgälds-kontoret med hela sitt belopp, Sju tusen femhundra R.dr, innestående anslag till inköp af nya eller ytterligare inventarier åt [allmänna institutet för döfstumma och blinda, bör fortfarande, för detta ändamål, tillhandahållas och utbetalas i den ordning Kongl. Majit behagar föreskrifva. STOCKHOLM, tryckt bos Eric Westrell, 1858. Stats-Utskottet.i Memorial M 265. I N:o 265.
Brandes’ ord15 – det engelska lynnets politiska och praktiska art ger sig tillkänna äfven hos skalderna. Elisabeth Barrett Browning har icke i Casa Guidi sjungit en elegi eller en frihetshymn; hon har omsatt sin lidelse för de svunna, närvarande och framtida Italien i ett poem, som är ett af tankeoch bildrikedom fylldt blad af förtidsoch samtidshistorien, och tillika ett stridsupprop. Först och främst vänder hon sig mot den modlösa klagan Italiens skalder låta ljuda kring den bår, där »nationernas drottning» hvilar, en klagan, i hvilken hon säger sig icke vilja deltaga, utan i stället sjunga om hoppet, »med fåglarna, med barnen, med de män, som icke rädas morgondaggens heliga dop»! Därefter vänder hon sig mot den fega underkastelsen för det bestående, som under ett dådlöst prisande af den flydda storhetstiden ger sig namnet vördnad. I dessa sidor är hvarje rad en gnista; deras hufvudtanke är, sammanfattad, denna: Vi äga ej rätt att träla i de dödas tjänst, glömmande att lefva själfva därför att andra lefvat före oss. Vi må tacka dem, som öppnade dörren, men ej stanna tackande på tröskeln, utan modigt gå vidare. På det att äfven vi af kommande släkten skola hedras som de stora döda, låtom oss föra vårt tidehvarf framåt; låtom oss blomsterströ deras grafvar, som sådde de skördar vi bärgat; men när vi bärgat, må vi hämta plogen, odla nya tegar i morgonsvalkan och utså framtidens frön i nuet! Sådan är mänsklighetens väg framåt, och alla män af sann storhet hafva böjt sina hvitnade hufvuden för de nyskapare, om hvilka de anat, att de skulle förverkliga idealer dem de själfva icke nått, men ännu med lidelse älska. Om vi kunde träda forntiden under våra fötter, skulle framtiden icke stå; vore grafvarna färre, vore åkrarna det äfven, och göra vi oss faderlösa, varda vi äfven arflösa.
Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 16 Julik. Prest-Ständer den 16 , Borgare-Ständetd. 16 , Bonde,Ständet d. 16 Gtormägtigste Allernädkgste Rsnung! ^ill följe af gjord anmälan hos Hederwärda Bonde» Ståndet, att med upphäfwande af alla Domstolars och Embetsställens hittills gifna bestut, rörande ersättning af sä kallade Hjelp,Rotar till StamRotarne för Torpstället, en sädan ersättning mätte stadgas efter tidenS stick och tillika närmare, än hwad Kneckteoch Båtsmans-Contractcrne innehälla, bestämmas, huru med byggnadswirke och gärdsle, samt sommarbete för detta manskaps kreatur, der gemensamt mulbete ej finnes, bör förhällas; äfwensom i sammanhang härmed blifwit anmält, att ett mera efter liderne lämpligt stadgande, rörande förhöjning af Planpenningar, eller sa kallade Hjelpoch Strö-Rotars stadighet, alt deltaga med Stam-Rvtarne uti Soldare-Torp, mul - 1696 Den i6 Jul'lt. bele, wedbrand och gärdslefäng ^fter Soldatens behof, matte blifwa utfärdadt; fa Riksens Ständer hos Eder Kongl. Mast i underdånighet anmäla, art lvm förhällandet med ifragawarande ersättning är skiljaktig pä olika orter, allt efter Knekte, och Bälsmanshälls-Contrackens skiljaktiga beskaffenhet, och deras stadgande om en flik ersättningsskyldighet, hwiiker äfwen i wisa Contracter alldeles icke blifvit bestämdt, Riksens Ständer icke funnit ett ali, mänt stadgande härutinnan nödvändigt.
Herr Stråle, Nils Wilhelm: Frågan om Götha Canal innefattar i sjelfva verket tvänne särskilda frågor; den ena om sjelfva Canalen, den andra om ActieEgarne. Dessa båda ämnen äro dock i Utlåtandet så sammanfogade, att man deremellan icke kan upptäcka någon skillnad; men då ämnet lios Rikets Ständer skall afgöras, måste första frågan vara: Vilja Rikets Ständer anslå några medel till Canalens färdigbyggande? den andra: Skola dessa medel öfverlemnas till Statens disposition, eller icke? — Då Staten håller på att reglera sina egna financer, borde man väl rätteligen afvakta den tid, då allt detta hunnit blifva regleradt, innan man gaf sig ut på det ifrågavarande företaget. Men derom lärer nu icke vara värdt att tala, och måhända skulle en ytterligare förlust för Staten kunna derigenom uppstå. Således vill jag icke bestrida, att ett anslag nu må ske för Canalarbetet; men i afseende på den andra frågan, om medlen skola ställas till bolagets disposition, måste jag yttra den grundsatts, att Statens medel böra vara ställde under det allmännas förvaltning. Derigenom kommer man också till det mycket enkla resultatet, att icke behöfva alla dessa föreskrifter, hvilka Utskottet vidtagit, på det Bolaget icke måtte förstöra medlen, utan dessa användas t(ill det uppgifna ändamålet. Skillnaden skulle också icke blifva någon annan, om Kongl. Maj:t förordnade en Den 3o December f. m. Direction, än att Bolaget icke kunde besluta, huru medlen skulle användas. Men om man vidtog denna utväg, så förfölle i och med detsamma förslaget till den anstalt, hvarigenom ActieEgarne bana sig väg till anspråk på ränta af Staten. Att nu ålägga ActieEgarne en ytterligare inbetalning, tyckes mig vara obilligt, då de redan förut fullgjort hvad dem ålegat; och någon verklig garanti för arbetets fullbordan kan jag icke föreställa mig deraf. Om Canalen icke blir färdig till den utsatta tiden, skall man utan tvifvel i alla fall få sådana ursägter derföre att förebära, att hvar och en skulle finna det hardt, att beröfva ActieEgarne deras inbetalta egendom.
Och skall smörja dem, och fylla deras händer, och viga dem, att de blifva mine Prester; Och skall göra dem linnen nederkläder, till att skyla blygdenes kött, ifrå ländene allt ned på låren. Och Aaron med hans söner skola hafva dem uppå, när de gå in uti vittnesbördsens tabernakel, eller fram till altaret, till att tjena uti thy helga, på det att de icke umgälla deras missgerning, och måste dö. Det skall vara honom, och hans säd efter honom, ett evigt sätt. Detta måste du ock göra dem, att de skola varda mig vigde till Prester. Tag en ungan stut, och två vädrar utan vank; Osyradt bröd och osyrade kakor, blandade med oljo, och osyrade tunnkakor, smorda med oljo; af hvetemjöl skall du allt görat; Och skall läggat uti en korg, och uti korgenom bära det fram, samt med stutenom, och de två vädrarna. Och du skall hafva Aaron och hans söner fram för dörrena af vittnesbördsens tabernakel, och två dem med vatten; Och taga kläden, och kläda uppå Aaron den trånga kjortelen, och den silkeskjortelen, och lifkjortelen, och skölden till lifkjortelen, och skall begjorda honom utanuppå lifkjortelen; Och sätta hatten uppå hans hufvud, och den helga kronona uppå hatten; Och skall taga smörjoolja, och gjuta uppå hans hufvud, och smörja honom. Och hans söner skall du ock hafva fram, och kläda uppå dem den trånga kjortelen; Och begjorda både Aaron och dem med bälter, och binda hufvorna på dem, att de skola hafva Presterskapet till ett evigt sätt. Och du skall fylla händerna uppå Aaron och hans söner; Och skall hafva stuten fram för dörrena af vittnesbördsens tabernakel. Och Aaron med hans söner skola lägga sina händer på hufvudet af stutenom. Och du skall slagta stuten för Herranom, inför dörrena af vittnesbördsens tabernakel;
Proposition, N:o 64-. merstyrka än 525 man, eller 75 man mindre, än det nuvarande Fältjägare-regementets numerär, samt dessutom af berörde 525 man 50 för närvarande ej äro, i anseende till återstående frihetsår för de i rotarna indelade nyhemman, hvilkas innehafvare vägrat att emot kontant ersättning under tiden rotering utgöra, såsom effektive att påräkna, hvarförutan till aflönande af furirer, gevärshandtverkare och spel i nummer erfordras ett betydligt antal rotar, så att korpsens effektiva styrka påtagligen blifver alltför otillräcklig såsom' stam för den Fältjägare-regementet nu tilldelade talrika beväring, anser Kongl. Majit, att, till minskande af olägenheterna utaf den sålunda genom nya roteringen föranledda nedsättning i korpsens nummerstyrka, nödigt blifver, att förenämnda underbefäl, handtverkare och spel kontant aflöiias, på det alfe de dertill afsedda rotenummer må kunna med manskap tillsättas. De härför nödiga medel tror Kongl. Majit lämpligen kunna beredas genom de besparingar, som, i följd af Fältjägare-regementets reduktion, till korps, mäste i regementets nuvarande allöningstiUgångar komma att uppstå; hvadan och då för öfrigt det öfveroch underbefäl, sorn för den blifvande Fä!(jägare-korpsen kan af regementets nuvarande befälspersonal varda bibehållet, kan förutses icke blifva disponibelt för deFältjägareregementet nu åliggande årliga vapenöfningar med Vesternorrlands läns beväringsmanskap, hvartill alltså serskildt befäl måste finnas att använda, samt vid sådant förhållande möjligen ifrågakommer att för detta ändamål tills vidare bibehålla en del af regementets qvarvarande befälspersonal, Kongl. Majit föranlåtes härmed förbehålla