Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera må han ej „ utan laga förfall med sin befattning .såsom UtskottsLedamot upphöra; dock må Ordförande i Utskott kunna bevilja Ridderskapets och Adelns Ledamöter derstädes i den ordning ^ de sig derom anmäla ^ två högst tre veckors ledighet, dock så, att alltid två tredjedelar af dém qvarblifva. Ifrån befattningen i Hemliga Utskottet kan, sedan detsamma blifvit i verksamhet satt, icke någon, utan Konungens tillstånd, alldeles eller på bestämd tid endtledigaa.. ' s ^ §. 5o. Uteblifver Elector eller UtskottsLedamot 3 :ne veckor öfver den be» Den 18 Augusti e. ra, 281 viljade ledigheten utan styrkt laga förfall, eller försummar han utan (Slutet af 25 samt laga förfall trenne på §• 28.) hvarandra följande sammankomster, eller bortreser han utan erhållit tillstånd, vare han sin Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustig} börandes sådant af Utskottets Ordförande genast för Ridderskapet och Adeln in Pleno till-, kånnagifvas, och i Protocollet der antecknas. §. 3i. Med laga förfall Svarar mot 29 §. förstås hvad allmänna Lagen stadgar i 12 Capitlet 1 §. RåttegångsBalken. Skulle andra synnerliga, der icke nårnde, orsaken till förfall anmälas och styrkas , må pröfningen deraf på Ridderskapet och Adeln in Pleno ankomma. §• 32.' Anslag till Plenum Svarar mot 3o §, 282 Den 18 Augusti e. m. bör ske dagen förut, sist klockan 6, samt till Electorers och Utskotts sammanträden, sist klockan 8 om aftonen. Göres anslag senare, vare Plenum, Electorers eller Utskotts sammanträden ogiltige. Om under varande Plenum , fortsättning pröfvas nödig på eftermiddagen , bör anslag dertill innan klockan i på dagen vara gjordt. § 53.
Då det åligger Ridd.Utsk. att, vid insändandet af Ridd.DirecUs mern., låta detsamma af Utsk:s utlåt, åtföljas, har Utsk. skolat yttra, att Utsk. äfven för sin del biträder Ridd.Direet:s tillstyrkande, att Notarien Johan Albert Munck må af II. R. o. Ad. till Ridd-Secret. constitueras, under förutsättning, att i händelse Utsk:s denne dag under N:o 4 afgifne mern., ang:de förändring i 2 mom. 13 § i Ridd.DirecUs instruction, skulle af 11. o. Ad. bifallas, H. Ståndet dock icke anser detta föranleda uppskof med tillsättningen af den redan förut såsom ledig kungjorda Ridd.Secret.tjensten, hvartill en competent sökande sig anmält; hvilket dock till H. 11. o. Ad:s närmare ompröfning vördsamt hemställes. En ledamots särskilda mening medföljer. Stockholm d. 12 Sept. 1844, På Riddarhus-Utskottets vägnar: C. II. IF. F. Dalman. Afskrift. Enär, under ansökningstiden till den nu ledigvar. Ridd.Secret.- sysslan, för dem, som till densamma möjligen kunnat anmäla sig såsom sökande, stadgandet uti 2 mom. 13 § af Ridd.DirecUs instruction, efter dess nu varande lydelse, utstakat de villkor, hvarunder befattningen finge innehafvas; men den uti Utsk:s mern. N:o 4 föreslagna redaction af nämnde morn., om den af R. o.
Å landet drifves denna egentligen med ortens saluartiklar, boskap, viktualievaror, skogseffekter, ylleoch linneväfnader, smiden, väfskedar, åkdon och flera slags andra slöjdalster, samt dels omedelbarligen af producenterne sjelfva, dels medelbarligen genom uppköpare för de aflägsnare afsättningsplatserne. Bland dessa äro hufvudstaden, Götheborg och Halmstad de vigtigaste, ehuru ortens saluartiklar till många andra mindre betydande platser i riket leta sig en väg. Inom länet äro städerne, och främst bland dem Jönköping, samt marknadsplatserne afsättningsorterne. Vid en tilltagande produktion af jordbruksalster skulle likväl svårigheterne af en lång transport och brist på afsättningsställen göra sig kännbar, hvarföre en del possessionater i Östra härad ingingo en öfverenskommelse att, på eu viss dag i hvarje vecka föra sina landtmannaprodukter till salu i Hvetlanda, ett ställe, hvarest, i följd af andre orsaker, en lifligare trafik äger rum. Man anmälte hos mig denna öfverenskommelse och anhöll om publikation deraf inom länet; och, då jag deri icke kunde finna något öfverskridande af den Iandtmän författningsenligt tillkommande handelsfrihet med egne produkter, blcf kungörelsen utfärdad, med antydan, att gränsen för 12 denna handelsfrihet borde vid sammankomsterne iakttagas. I följd af menigheternes yttrade åstundan, och efter domarens samt kronofogdens hörande, har jag sedermera lemnat mitt bifall att på flere andra lämplige platser inom länet, å vissa så kallade Torgdagar, handel och byte med landtmannavaror må äga rum. Jag har äfven kommit i erfarenhet af, att man sedermera vidtagit lika anstalter i de angränsande länen. En fördel häraf visade sig 1846, då Jönköpings läns bördigare trakter hade öfverskott af spanmål och denna lifligt efterfrågades både från de med missväxt hemsökta angränsande län och från mindre lyckligt lottade orter inom länet. Afnämare hade nämligen då ett tillfälle att å en viss dag och ort få köpa sine förnödenheter.
Skrifvelse, A.o 403. 2'13 hufvudpersedlar för detta län måtte bestämmas: spanmål, smör, koll, hö och d ags v arken, samt all ved, tackjern och osmundsjern måtte förvandlas till spanmål af hälften råg oell hälften korn, oxe, ko, får och lam till kött, samt fläsk till smör. Sorn, enlig! hvad Rikets Ständer inhemta!, utaf länets nuvarande ränfepersedlar icke någon visat sådan benägenhet att stiga i pris, som hö och kött, så att markegåijgspriset. som under åren 1814 — 23 i medeltal utgjort för hö 10 sk. 9 rst. och för kött 1 11:(lr 20 sk. 10 rst. pr Lispund, under åren 1844—53 i medeltal uppgått till 14 sk. 1 rst. för 1 Lispund hö och 2 R:dr 43 sk. 2 rst. för 1 Lispund kött, samt således antagande af dessa persedlar såsom räntepersediar och andra sådanes förvandling till kött torde komma att för de skattdragande medföra skatteförhöjning; så och då dessutom samtlige Riksdagsfullmäktige från detta län tiiikännagifvit sin önskan, att dessa skaltet i t lar mätte såsom sådane försvinna, anse Rikets Ständer kött och hö böra från skattetitlarne uteslutas och till andra persedlar förbytas; hvarjemte Rikets Ständer, med afseende å hvad deputerade yttrat och på förut, anförda grunder, funnit smör böra jemte spanmål till betydligare del ingå bland räntepersedlarne; och synes vid det förhållande, att hafre är provinsens hufvudsakligaste säde, och korn der endast till ringa belopp förekommer, den nva spanmålsräntan lämpligen böra bestå af hälften råg och hälften hafre; äfvensom, för vinnande af mera enkelhet och reda vid verkställigheten, alla de förvandling underkastade räntepersediar kunna utbytas hälften mot spanmål och hälften mot smör. På grund häraf och med åberopande af hvad Rikets
Jag ber alt få förena mig i Frih. Hamiltons begäran att dessa 3 punkter matte afslås, på det att Coust. Utsk. må äga alt bestämma de generella grunderna, med öfverlemnande åt hvarje stånd att afgöra sin särskilda ståndsordning. Frih. Sprengtporten: Lika med Gr. Spens, inser jag visserligen nödvändigheten utaf, alt i val-lagen inflyta bestämmelser i afseende på hvarje särskildt stånds sätt att välja. Min anmärkn. i ett föreg:de plenum, sorn Hr von Hartmansdorff åberopat, åsyftade icke att suga något annat, än att jag icke fann någon jemnvigt deruti, att R. o. Ad. skulle uteslutas från rättigheten att bestämma något om sin ståndsordning, då den rättighet, sorn Hr von Hartmansdorff föreslår, var förbehållen de 3 öfriga Stånden. Jag tror för öfrigt, i öfverensstämmelse med hvad jag anfört, det vara försigtigast och bäst att lemna alla dessa detaljer för närvar, åsido. Yi hafva redan sett (vänne redactions-förslag till detta moment, som icke kunnat antagas, lita n undergått föi ändringar, och det är ingenting, som försäkrar mig om, att i Hr von Hartmansdorffs förslag ligger en större säkerhet för att icke anmärkn:r deremot kunna göras. På dessa grunder anhåller jag om Hr Frih. o. Landtnäs propos. lill afslag å ifrågavar. punkter. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner riktigheten af Gr. Spens’s anmärkn. emot ordet ''kammare,’’ som bör utbytas emot ordet Rikets Stander. Frågan om hufvudmän och ättemän har jag upptagit i mitt förslag. Om Ståndet icke finner skäl ali yttra någon gemensam tanke i detta fall, skall jag icke besvära med yrkande derpå. Men jag önskar dock, att denna förkortning af Ståndets gemensamma tanke icke måtte föranleda dertill, att förslaget fran Coust.Utsk. blir så naket, att hvarken detta eller något annat Stånd kan antaga detsamma.
Sålunda återfinnas: under momenterna 1, 2 och 3, föreskrifterna i 155 §; under moment 4, stadgandet i inom. 3 af 156 §; under moment 5, med något förändrad uppställning, föreskriften i 157 §; under moment 6, stadgandet i 158 § mom. 2; samt under moment 7, föreskriften i 161 § af Reglementet I enlighet härmed skulle denna paragraf komma att lyda sålunda: 30:o. Mom. 1. Svensk medborgare, som är bosatt utrikes, får icke såsom låntagare eller löftesman antagas. Ingen må erhålla lån af annat Diskonteller Låne-kontor än det, inom hvars låne-distrikt han är mantalsskrifven, med undantag likväl för ledamöter i Styrelserna vid Låne-kontoren och dervarande tjenstemän, på sätt § 79 bestämmer. Låntagare, hvilken, efter att vid ett Diskonteller Låne-kontor hafva lån erhållit, till annat låne-distrikt utflyttat, och vid dervarande Diskonteller Låne-kontor lån upptager, må vid omsättnings-rätten bibehållas. Vexel-, förskrifningseller invisnings-utgifvare, acceptant, endossent eller löftesman må kunna antagas, äfven om lian ej tillhör lånedistriktet. En hvar, som till ena eller andra Diskont-verket inlemnar något lånedokument, skall derå teckna sin ansvarighet för detsammas vigtighet. Men ehuru Direktionen således eger att af inlemnaren fordra ersättning för hvad som utgifves å ett dokument, hvilket sedermera stvrkes vara falskt, bör likväl Direktionen icke af förtroende till honom, hvem han än vara må, underlåta att sorgfälligt iakttaga den granskning af Jemf. § 155, så lydande: Mom. 1, oförändradt. Mom. 2. Ingen må erhålla lån af annat Diskont-verk, än det, inom hvars låne-distrikt han är mantalsskrifven, med undantag likväl för ledamöter i Direktionerna vid Låne-kontoren och dervarande tjenstemän, på sätt § 79 bestämmer; äfvensom låntagare, hvilken, efter att vid ett Diskont-verk hafva lån erhållit, till annat låne-distrikt afflyttat och vid dervarande
Allting förändras snabbt i våra dagar, de hafva icke följt med utvecklingen, utan tro, att folket lefver under samma förhållanden, oförändradt, som i deras egen barndom. I sammanhang härmed står deras naiva, allmänna beundran för den mystiska personifikation, som de kalla »folket», samt deras böjelse att betrakta detta från en ensidig humoristisk-nedlåtande synpunkt. En uppmaning som denna: »I hennes (modern – statens) allmänning låt också Ett korn, ett korn blott ur korgen falla. Och när du sticker ditt lass i stacken, För henne låt falla en kärfve i backen», är fullkomligt oberättigad inför det enkla faktum, att skatterna här hemma äro så högt uppdrifna, som det under nuvarande förhållanden gerna är möjligt. Hvar och en, som känner den samtida skånske bondens religiösa åskådningssätt, vet, huru felaktiga och osanna dessa rader äro: »Vill, hvad ditt folk är värdt, du känna, Vill du det se i dess hjertegrund, Skåde du ut från kyrkobacke Midt i en solig middagsstund. Folket sin sabbatshvila håller.» »Far» står icke längre vid gafveln efter gudstjensten och »skiner i söndagsväst», och jag kan försäkra författaren att han icke skall få höra någon enda »bondson» sjunga visor vid skörden, om han också far genom den skånska slätten från den ena ändan till den andra. Värst är det med språket, hvilket med sina många och stora företräden har många och stora lyten. Bååth saknar helt och hållet musikaliskt öra, han har alls ingen föreställning om de särskilda bokstafsförbindelsernas egendomliga skönhet. Hufvudsaken för honom är, att hvarje versrad har det bestämda antalet betonade stafvelser. Han kan skrifva en i rytmiskt afseende så barock rad som denna: »Och det sken sol ut öfver den stilla trakt». Med rimmen är han, som lätt förklarligt, ej just så nogräknad, och han låter stundom en preposition eller ett tonlöst pronomen sluta en rad och bilda rim; t. ex.: »Svåra nöjd med idog dag, Satt i mörknad kammar jag.»
Uti ett land der allt varit i ett Chaos och der utvecklingen af rättsbegrepp och rättsförhållanden först är börjad, skulle jag tro, att ett sådant yttrande som detta varit på sitt rätta ställe; men uti ett land, der, sedan secler tillbaka, godtycket, åtminstone hos Domstolarne, varit af Lagarne bannlyst, der samhälls-inrättnin - Den 5 Januari i. 71 garne vunnit stadga oell varaktighet, och der hvarje Embetsman, hvarje myndighet, är inför Lagen ansvarig för sina gerningar; der synes det mig vara nog djerft, att vilja påstå såsom ett verkligt factum, att godtyckliga beslut meddelas af en Domstol, och, hvad som värre är, att den för sina godtyckliga handlingar icke äger några gränsor. —■ Må den ädle Grefven eftersinna hvad han sagt, och jag tvekar ej, att han ju sjelf skall finna uttrycket vara förhastadt. Fåfängt har han bemödat sig alt genom exempel bevisa sin sats. — Det exempel han framdragit bevisar, om det i förevarande fall kan bevisa något, just motsatsen af hvad han dermed velat ådagalägga. Ty det lärer väl icke, med ens något sken af rimlighet, kunna kallas godtycke, att KammarRättten, uppå anförde besvär, vågat till en PröfningsComilé återförvisa ett mål, och dervid i allmänna, ingalunda bindande, ordalag antyda de grunder, som vid den förnyade handläggningen af målet borde följas.
Fullmägtiges ordinarie sammanträden skulle inträffa hvart tredje år, och Fullmägtige sjelfva utse sin ordförande och derjemte vid hvarje sammankomst för den efterföljande tiden välja revisorer, hvilka skulle verkställa granskning af räkenskaperna och aflemna sin berättelse till Direktionen, som hade att deröfver så tidigt afgifva utlåtande, att allt vöre förberedt och Fullmägtige sålunda satte i tillfälle att på kort tid kunna fullgöra sitt uppdrag. Fullmägtige skulle äfven ega att meddela Direktionen décharge och utse ny sådan. I valet till de Fullmägtige, som skulle inträda efter de afgående, hade jag trott, att icke blott Fullmägtige skulle ega deltaga, utan äfven alla andra ledamöter af R. o. Ad., som efter Riddarh.-ordningen liro till säte och stämma berättigade. SS Den 7 April f. m och hvilka för sådant ändamål inom behörig tid sig anmälde. Det kunde visserligen hända, att utom fullmägtige icke många infunne sig för att deltaga i valet, men sådant berodde på hvar och en sjelf; och jag tror icke att inställelse skulle ske i större mån vid de af Riddarh.-Utsk:t föreslagna sammankomster. De allmänna sammankomsterna af R. o. Ad., hvilka skulle ega runi antingen då Konungen så begärde eller då Riddarh.-Direktionen funne skäl dertill utfärda kallelse, borde, enligt min åsigt, få bevistas af alla R. o. Ad:s behörigen qvalificerade ledamöter, som vid upprop inför Riddarh.-Direktionen sig dertill anmälde. Den rätt, man hittills förbehållit hufvudmännen, anser jag icke vidare hafva någon rättsgrund, sedan R. o. Ad:s politiska verksamhet är slut, och då rättigheten att för sig och efterkommande åtnjuta fördelarne af Riddarhusets fonder i lika mån tillkommer hvarje adelsman, bör äfven hvar och en sådan kunna antagas hafva lika stort intresse att vårda dessa stiftelser, och derföre äfven tillerkännas lika rättighet att deruti deltaga.
(U.-A.) Höglofl. R. och A. har väl, genom ProtocoIlsUtdrag af den 3o nasti. Januarii, till Utskottets åtgärd återremitterat dess i ofvanberörde fråga under K:o rg affiifne Utlåtande; men som Högv. PresteStåndet den 26, Vällofi. BorgareStåndet den 3o och Hederv. BondeStåndet den 26 i samma månad, gillat Utskottets yttrande, Betänk anden, N:is 80 oell 81. 4 °7 samt Ärendet altså, likmätigt 6g §. Reg.-Formen, är afgjordt ; så får Utskottet sådant till svar på nämnde återremiss vördsamligen anmäla. Memorial, i anledning af återremitterade frågan angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad samt dess ordnande till en allmän Trädgårdseller Promenad-Plats. (U.-A.) Det Utlåtande som Utskottet under N:o 17 i berörde ämne afgifvit och hvartill Högloft R. och A. den 3o samt Hederv. Bondeståndet d. 26 sisth Januarii leranat deras bifall, har deremot af Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet blifvit till Utskottets åtgärd återremitterat, på grund af åtskillige anmärkningar, hvilka hufvudsakligen afsett, att den i ämnet väfckte motionen icke bordt af Utskottet betragtas såsom en enskild, R. St;rs åtgärd ej tillhörande, angelägenhet, då kostnaden förden ifrågavarande platsens iordningsättande närmast skall tillhöra K. M;t och Kronan, som till publike Byggnaders och Fästningsverks uppförande och anläggande låtit använda de å samma plats befmtelige Byggnads-materialier; att ställets nuvarande eländiga beskaffenhet j såsom bestående af hålor och träsk, uppkommit af den för K. M:ts och Kronans räkning verkställda raseringen af en plats, som utgör en nödig communication emellan nya och gamla
Biföllsj med de förändringar och tillägg, som i Utlåtandet N:o 226 finnas föreslagna. Hvad i bilagan Litt. F blifvit hemstäldt, godkändes j med iagttagande af det deri gjorda tillägg i Utlåtandet N:o 226. 10:o Alun-tionden. Bifölls. ll:o Svafvelbruks-tionden. Bifölls. 12:o Mantals-penningar. Beräkningen deraf godkändes. Äfvenledes godkändes hvad i Litt. G föreslås om åldern, hvarifrån mantals-penningar beräknas, och afstyrkandet af det der omnämnda förslag. 13:o Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan. Ståndet, som biföll hvad i detta hänseende i bilagan Litt. H innehålles, med det dervid gjorda tillägg i Utlåtandet N:o 226, fästade likväl dervid vilkoret, att sterbhus-afgiften då ock må försvinna. 14:o Gerningsören af handtverkare. Beräkningen gillades. 15:o Sterbhus-afgiften. Härvid togs äfven i betragtande bilagan Litt. 1. Med godkännande af Utskottets tillstyrkande af denna afgifts upphörande och underdåniga anmälan deromj, enligt Utlåtandet N:o 226, var härvid likväl fästadt vilkoret, att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan också upphör. l6:o Bötes-medlen. Beräkningen gillades. 17:o Cavalleri-regementenas häst-vacance-spanmål. Beräkningen af spanBih. till R. St. Ut dr. d. 13 Aug. 1840. måls-qvantiteler godkändes > med iagttagande likväl af tunnans värde, 5 R:dr 24 sk. l8:o Ständiga rotevacans-afgifter vid Skånska Infanteri-regementena. Calculationen godkändes j med iagltagande af hvad Ståndet beslutat om priset å spanmålen. 19:o Tillfällige rotevacansoch mötes-afgifter. Bifölls. 20:o Knekte-rotefrihets-medel.
Just derföre har ett tillfälligt anslag blifvit åt dem hegärdt, på det att akademiernes kanslerer måtte kunna vid universiteten fästa hoppfulla ynglingar, hvilka eljest måste för sin utkomst gå derifrån. Om R. St. vilja hafva nytta af de dyrbara universitels-inrällningarna, så måste de åt dessa bereda tillgång på ny och frisk uppsättning af dugliga män, hvilken icke kan vinnas med mindre än att R. St. bevilja ifrågavar. medel. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt. Frih. Cederström: De i den upplästa reservationen framlagda åsigter synas mig tillräckligt motivera en återremiss. Hr von Den C Maj f. m. 385 von Hartmansdorff har ytterligare utvecklat detta ämne, och jag förenar mig med honom. Det är otvifvelaktig! af mycken vigt, att vid akademierne fästa unga förmågor till vetenskapernes förkofran. Man har till stöd för sitt afslag, oaktadt man erkänt nyttan af det med ifrågavar. anslag afsedda ändamål, åberopat en föreslående reglering af akademiernes personaloch aflöningsstater. Men det torde vara tillräckligt bekant, alt professorer och adjunkter alldeles icke hafva så stora löner, att deraf något kan afstäs åt docenterne. Om deremot, med afseende på statsverkets af Ulsk. åberopade inskränkta tillgångar, det äskade anslaget af 3000 r:dr icke kan i sin helhet beviljas, anhåller jag alltså, i min begäran ora återremiss, alt StalsUtsk. måtte taga i betraktande, huruvida, under förutsättning alt den högre summan eller 3000 r:dr icke kan bifallas, hvilket jag dock hoppas ej måtte vara omöjligt, ett ringare belopp i alla händelser må kunna anslås till ifrågavar. stipendier, sä att hvardera lärosätet likafullt erhölle en lika summa för ändamålet. Skulle dessa stipendier också icke komma alt hvartdera utgöra mera än 100 eller 200 r:dr h:co, så vore det i alla fall en god hjelp.
Styrelsen, som, vid jemförelse med de kostnader, hvilka blifvit använda på anläggandet af större jernvägsstationer i utlandet, funne den summa, hvarom här vore fråga, icke kunna anses för hög, hade alltså, under åberopande af hvad Styrelsen anfört såväl om ändamålsenligheten som den ekonomiska fördelen af en från början till fullständiga dimensioner uppförd stationsbyggnad, i samma memorial hemställt, att den nya centralstationen vid Clara sjö måtte få utföras efter den föreslagna större planen, och att bangården måtte få ökas såväl genom inlösen af Bergfalkska egendomen som äfven genom bibehållande a,f sådana redan inlösta tomtandelar, som visserligen skulle kunna undvaras, ifall bangården, såsom till en början antagits, blefve utlagd med endast två spår, men som, med den utvidgning af bangården, hvilken Styrelsen funnit erforderlig, icke kunde densamma frånskiljas. Skulle åter det för berörda ändamål erforderliga anslag icke för närvarande kunna åstadkommas, utan kostnaderna för stationsbyggnaderna böra begränsas inom det belopp af 318,509 R:dr, som det primitiva förslaget för samma byggnader upptog, funne Styrelsen för sin del mera ändamålsenligt att den större byggnadsplanen i allt fall på det sättet bibehölls, att, med uteslutande af banhällen, endast så stor del af stationshuset uppfördes, som för den tillgängliga summan kunde åstadkommas, hellre än att, såsom det primitiva förslaget upptog, i sin helhet uppföra ett mindre stationshus med dertill hörande banhall; varande i de vid memorialet fogade ritningar åskådliggjordt huru stor del af den större planen skulle kunna uppföras för den kostnadssumma, som det första förslaget upptog.
Icke ett endit smgcke, ej en prydnad, men sR ingcken iilsklighet och behag, ntt alla fiirsiikrnde sig rrldrig ha sett en sB sijt bmd. Det shiilande nttrycket liiinnade henne nncter heln ceremonien ej ett ogonblick, men det v m ej nttrycket fijr en flyktig kiinsla ntau en djup, inneboende lyclra. 11 foro vi i en liring rad af vagnur till kyrkan. Eftcrsont brollopet firades p i landet och j en familj, som ej 11Uler strihgt pA vicl dylika tillfillen ofliga seder och bruk, hude man 1Ciiiinat nllu stidana B sido. Det var ej en g h g ndgon: ~brurlfader~ eller ~ b r ~ i i l - moder)), hvarken pit. Son jas eller Koralevskys sidu. Men innan lnau begrrf sig i viig, riilsiguade T,isn och hennes inRn (' let nnga paret med den helgonbild, som Snnjn n8grn w c k w eftel. sin fijdelse fHtt nf sin inorfader. Darpa satte sig Koralevsky nied sitt Z) riillopsvittne j en vagn for att fara fiirnt. Efter honoiu fijljde Lisa och \ \ '. W. oc ' h deras bdda dbttrar, sedan sl8kt.ingtn.m och brijll~psgiisterna. Fiiiden tlill kyrkan var ling, l l l e ~ siirrlcles ~ angeniim, ty lnndsknpet Br nu inycket mdleriskt ined dess riidtl, octh gnlrr fiirgton, soin afsticker mot hosts~dens friska gl ' ijl~skx. Viiifi ' et hade lilarnat., och dd vi foro forbi en by blefvo vi mottagna af uugn bonilflickor, soln till brudens Bra nfsjiingo nigra gauska entoniga s h g e r.