Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
L^l legat pä sitt hwilvrum, at hivad och en nu haft tilräcklig tid at sammanfatta sina tankar, för at nu högt kunna yttra dem för eller emot densamma, är min ödmjuka anhällan at Högwälborne Herr Grefwen och Landtmarfkalken i dag täcktes uptaga denna saken til siuteligt afgörande. Enligt min öfwertygelse är det af största wigt at med det alldra första sätta rwerksamhet den i fräga warande Comité eller Beredning (i fall nägon af detze benämningar anses tjenlige at ej sära nägot ömt ochgranlaga öra, som icke utan fasa kan höra det grufweliga wäld wara i fräga, at för Staten äterfordra nägot, som möjligtwis redan säsom golpris kunnat betraktas ); emedan ju längre härmed upffjutes ju flera swärigheter nödwändigt mäste möta wid upfyllandet af Riksens Ständers billiga önskan, at under detta Riksmöte fä en alldrig sä liten kännedom om allmänna hushällnings - methoden och de principer, som af wederbörande blifwit följda. At derwid mittag warit möjlige lärer wäl ingen wilja bestrida. Huru stall nu rättelse och förbättring kunna med säkerhet werkställas utan noggran kunskap om förhällandet och föjlderna af föregäende syst^me, i bändekse nägot sädant, hwad hushällningen beträffar, werkeligen skulle hafwa funnits. Chur» 232 Den 15 Julli. Eluru för bwarje granskare öfwersiödigt, will jag dock pä förband äfwen förklara, at nägt misitroen>e til Stats-Utffottets Ledamötek hos mig möjeliaen kunnat upstä. Jag förmodar at desie Herrar och Män ej någonsin kunna sätta i fräga, at jag i minsta afseende skulle twifla pä deras nitfulla bemödande, at. ester yttersta förmåga arbeta för hwad til Rikets basta kan bidraga. Twärtom är jag fullkomligen öfwertygad, at de derwid göra allt hwad pä dem ankommer.
Den första månaden och ett godt stycke på den andra njöt Rosenberg med verklig tillfredsställelse och utan vidare eftertanke sin lycka, som den kom; och han fröjdade sig åt hvarje dag, som han skulle njuta den på nytt. Vid den tiden började han likväl så småningom märka, och blef slutligen fullt öfvertygad derom, att de känslor, han utan misstänksamhet herbärgerat, snart nog skulle spela mästare öfver hans förnuft; men då han hunnit så långt i sina slutsatser, satte också den hederlige kaptenen en gräns för deras vidare utflykt, genom sitt fasta beslut – att resa och lemna ön med dess farliga ros. Man finner häraf att Rosenberg, troligen begåfvad med lika varma och friska känslor, som de, hvilka kunna skrifva volymer om den fullkomliga omöjligheten att öfvervinna sina lidelser, likväl hade den goda, gammaldags grundsatsen, att icke med otack löna åtnjutna tjenster. Han insåg att i hans närvarande läge, då han var utan alla utsigter till framtida bergning, utan ett runstycke, som han kunde kalla sitt, det skulle vara mera än obetänksamt att eftersträfva en rik flickas hand. Först vittnade det om dålig erkänsla, och sedan hade Rosenberg med en kanske mer än nödvändig envishet fått i sitt hufvud att det icke var möjligt att gifta sig utan på egna tillgångar – de må ha varit små eller stora: men hans skulle de vara. Detta beslut stod orubbligt fast; och huru kärleken än vred och vände bladet, fick den ej makt med honom. I dag för första gången, då han underrättade Gabriella om sin förestående afresa, hade läpparne, otrogna mot viljan, kanske icke otydligt förrådt hans rörelse; och nu brann han af förtrytelse, emedan det syntes honom klart att Gabriella genom sin bortgång velat erinra honom att hans språk varit alltför varmt. Hade det behagat henne, skulle hon naturligtvis icke gått. Rosenberg hade mycket högmod; och det är svårt att afgöra, antingen detta eller hans kärlek led mest af den inbillade förolämpningen. Följden blef att han föresatte sig att med högsta möjliga lugn taga afsked af Gabriella; och hon skulle icke få anledning att tro det hans yttranden på morgonen härledde sig från annat än erkänsla och allmän saknad vid tanken att skiljas från ett ställe, hvilket genom vana blifvit honom kärt.
Dom Pedro genom sin personliga närvaro detta upplopp; men redan natten derefter utbrast det i en ännu farligare gestalt. Ånyo visade sig Infanten: han lät sammankalla folket på Piazza do Rocio, och uppläste ett kungligt manifest, som innehöll erkännandet af en constitutionell samfundsinrättning, sammankallandet af Cortes och utnämnandet af en ny ministère. Folket jublade, och Dom Pedro var från denna dag dess afgud; Dom Miguel och drottningen emottogos med skymford och hvisslingar. Låtom oss återresa till Portugal! kanhända skall det der lyckas oss att återföra det förblindade folket till sina pligter, och sedan blir det lätt nog, att bringa dessa ursinnige till lydnad! sade drottningen under detta uppträde åt sin gemål. Dom Pedro står nu vid första målet af sin bana; snart sträcker han äfven sin hand efter er dyrbaraste krona, Dom Joᾶo. Hör! hvilket larm, hvilka upproriska fröjderop: de sönderslita mitt öra! I allt var den gode Dom Joᾶo van att följa sin kungliga makas högre insigter eller blotta nycker; men i hänseende till hennes förut redan ofta yttrade åstundan, att flytta tillbaka till moderlandet, hade han alltid, ledd af sin kärlek till det nya landet och måhända äfven af ett slags instinkt, motsatt sig hennes önskningar, med en ståndaktighet, som man annars hos honom icke var van att träffa. Så skedde till och med äfven nu: förgäfves voro alla drottningens föreställningar, och än mindre lät han öfvertyga sig, att hans äldste och mest älskade son i någon mån deltagit i dessa folkrörelser. Konungen stod ännu fast i detta beslut, sedan en vördsam inbjudning från Cortes i Lisabon ankom, att samtliga hofvet måtte begifva sig till sina trogna undersåtare i moderlandet och fortfarande hugna dem med sin kungliga närvaro.
På grund af denna belägenhet är det också, som en af Sveriges störste regenter anlade Stockholm aldraförst såsom fästning, till lås för Mälaren, och det är omkring fästningen, som staden uppvuxit. Genom flere århundraden förblef Stockholm rikets hufvudfästning och upphörde att så betraktas först i den mon Sverige utvidgade sina besittningar på andra sidan om Östersjön. Dessa besittningar hafva nu alla, inberäknadt Finland, som var den äldsta bland dem, gått förlorade, och Stockholm, såsom ingångsport till Mälaren och derigenom 28 äfven till hela mellersta Sverige, ligger nu i högre grad blottadt för fiendtligt anfall än i Birger Jarls tid. Såsom stor stad och med samlad förmögenhet hos sina invånare, har Stockholm betydliga tillgångar och förråd af alla slag, som erbjuda en fiende medel till krigets fortsättning samt förmonlig inqvartering för sin armé. En stark och segrande fiende skulle här kunna lätt inreda sig till försvar och erbjudas tillfälle att, gynnad af omständigheterna, möjligen öfvervintra på svensk botten. Staden måste sålunda vara ett lockande föremål för en fiendes besittningstagande. Öppet åt landsidan, erbjuder Stockholm en fiende, att till landstigningspunkt välja emellan ett stort antal ställen i dess grannskap, bland hvilka finnas de, som äro knappt en mil aflägsne från de södra tullarne. Faran häraf är ögonskenlig. Stockholm, befästadt, lemnar en lämplig samlingspunkt för våra spridda i vidsträckta landsorter förlagda regementsstammar med sin beväring, hvilka annars af grundad farhoga att delvis blifva upprifne, skulle nödgas samla sig långt bakom krigsorten, hvarigenom deras angelägna ankomst försenades. De omkring hufvudstaden liggande landsorters landstorm, som å öppna fältet svårligen kunde framsändas mot fiendtliga öfvade trupper, kunna deremot, skyddade af vallar eller med stöd af lästen, komma till gagn och gifva armén en verkligen ökad styrka. De politiska skälen för Stockholms befästning kunna sammanfattas sålunda: Det kan icke bestiådas, att Stockholm, beläget i vår strategiska förpostlinie, har, obefästadt eller befästadt, ett ganska vådligt läge som hufvudstad, och att denna mycket fördelaktigare låge i det inre landet.
Efter omnämnande af de älsta i behåll varande privilegier för Fahlu grufva af år 1347, som omtala äldre, ”komne i vangömmo,” redogör Utsk. för den äldre bruksdriften och huru denna utbildades under K. Gustaf l:s och hans söners regering, genom kronans deltagande i grufvedriften och koppartillverkningen i bredd med den enahanda folknäring, som länge hade sysselsatt ortens bergsmän. Härvid vill jag dock anmärka, alt det Helgeandsholmens beslut under K. Magnus Ladulås, som skall hafva tillerkänt kronan rätt till allt bergsbruk, och hvarpå Utsk. synes anse nyssomförmälta Konungar nes deltagande i bruksdriften hafva grundal sig, är fullkomligt okändt De ii lti Februari e. m. för alla samtida historieskrifvare och först kom i dagen 300 år sednare ander K. Johan III, samt anses för understucket af alla våra utmärktare häfdaforskare. Men äfven om det skulle vara äkta, skulle dess tillämpning pä ett långt förut befintligt bergsbruk hafva utgjort ett ingrepp i ägande rättens helgd, stridande mot första grunderne för all lagstiftning. Jag liar ansett mig höra fästa uppmärksamheten härå, emedan Ulsk. på kronans förmenta ursprungliga äganderätt till grufvan grundat sitt afslyrkande af den K. proposin. Vidare omnämner Utsk., huru kronobruket under K. Carl IX öfverlemnades till de enskilte bergsmännens begagnande, hvarvid jag endast får tillägga, att kronan erhöll en rik köpeskilling i de dryga afgifter och tryckande monopolier, liela bergsbruket vid Fahlun blef underkastadt, och hvaraf kronan drog den högsta inkomsten under tiden före 1641, eller före den, för hvilken Utsk. lemnar uppgifter. — Utsk. sjelf upplyser ork, under den följande redovisningen för de förändringar, bergslagens åligganden och privilegier sedermera undergått, huru grufvans förminskade afkastning och bergsbrukets ökade kostnad tid efter annan påkallat nedsättning i dess afgifter, eller alldeles detsamma, som man nu af samma orsak söker.
Synnerligast de kvarsittande matresterna bilda det gynnsammaste näringsfält för dessa varelser. är hälsosamt att, då man är upphettad, icke dricka eller åtminstone helt långsamt och litet åt gången. Det är hälsosamt att om aftnarne undvika svårsmälta rätter, om man åstundar en vederkvickande sömn. Det är hälsosamt att hvarken förtära for varma eller för kalla rätter och drycker. Bäst är en temperatur af 37 ' Celsius. Det är hälsosamt att så vidt möjligt undvika sötsaker. De sönderdelas lätt, bilda syror och förderfva mage och tänder. Det är hälsosamt att förtära mjölk endast i kokt skick, hur mycket än den nysilade ännu i våra dagar lofordas. Genom rå mjölk föres mången sjukdom in i människokroppen. Först genom kokningen oskadliggöras de små sjukdomsfröna för människan. Det är hälsosamt att under ätandet och drickandet hvila från hvarje arbete. Det är att grundligt åsidosätta hälsans kraf, om man läser och äter samtidigt, som m a n så ofta k a n få se. Allt på sin rätta tid. Äfven ätandet b ö r ske med omsorg. Det är icke det minst viktiga af hvad vi företaga oss. Det är hälsosamt att O m v ä x l a med rätterna och inte alltid duka detsamma på bordet. För det första smakar det då mycket bättre, och för det andra gör magen då bättre sin plikt. 103 Eu seger. Den af oss förut omtalade fröken Hude försvarade förliden fredag i Köpenhamn med lysande framgång sin afhandling om » Dannehofvet och dess plats i Danmarks statsförfattning ». De närvarande vetenskapsmännen komplimenterade fröken Hude för hennes synnerligt utmärkta studier, hvilka kunde uppställas som mönster för samtliga studerande, manliga som kvinnliga. Och beträffande kvinnans deltagande i universitetsstudierna yttrade prof. Steenstrup: » Enligt min personliga uppfattning är det en välsignelse, att det finnes kvinnor, som vilja uträtta sådant arbete, och att ingen lag hindrar dem däri. » * Kvinnorörelsen i England. Women ' s Emancipation Union i London sammanträdde under förra veckan tre gånger uti West-minster Town-hall för att höra föredrag om samt diskuteraa » kvinnornas sociala och ekonomiska ställning » i England. Miss Amy Hurlston höll ett synnerligen intres sant föredrag om » kvinnans deltagande i fabriksarbetet ».
^ 291 Bagare .— 18 Barberare — .—1 7 Beredare af Skinn och LädeP ■—■ 16 Bildhuggare .—. .— vj16 Blockmakare — .—, Jo" 52 Bläckslagare — .—. i45 Bokbindare >—. — I Stockholm. Små- Städernc. På Landet. Bodbetjent ng af mankönet _4 i — ^ 6088 10283 608122452 S:a 3p577 S:a 7953 18047 ^277 — 4I277 Till närmare utredande af till hvarje Handtering och Handtverk hörande Gesäller, Lärlingar och Arbetare, som utrymmet icke tillåtit att bär upptaga, äfvensom till utmärkande af den förökning eller förminskning som ibland dem, sedan år i8t5 inträffat, är en särskild jämnförelse-Tabell N:o XXII. i underdånighet bifogad. År 1815 r, 1 Små- På Summa. Diverse Personer. Stockh. Stärne. Landet. 4 12 Possessionater utan titul och tjenst 217 Arrendatorer 25o Utflyttade Borgare utur Städerne Borgare i Köpingar Mantalsskrifne 268 på Landet * Landtman sorn icke kunna hänföras 1551 till någondera af föregående titlar 44o\ 6681 2681 >2941 1881 i377/ Riksens Ständers 2086 Stadsboer d:o d:o 1048 Borgare d:o d:o 5487 Arbetskarlar i Släderne d:o CN >.0 co S:a 11319 S:a ij5g 69772941 —. Smä- Städ erne.
Utskottets Betänkande, Vll 1, s 146 — 149, Lif. af BondeStåndet, IX s 235, af PresteStåndet, IX s 243, af BorgareStåndet, IX s 277, återrem. af Adeln, IX s 3°5. Återremisscn Lcsvarad i Betänkandet i no om offentlighet af RiksStåndens öfverläggningar. LagCommitteens arbete, angående påskyndande af; Motion, remitt. till Lagutskottet, 11 s 1208. Utskottets Utlåtande, Vll 1. s 112 — n4, återrem. af Adeln, ix s 179, af PresteStåndet, IX s 187, bif. af Borgareståndet, ix s 190, återrem. af BondeStåndet, ix s 210. Ytterligare Utlåtande, Vll s 812 — 822, bif. af BorgareStåndet, IX s6ÖQ,af Adeln, ix 688, af PresteStåndet, ix s 693, af BondeStåndet, IX s 7 10. Underd. Skrifvelse, X 1. s 716, 717. hörande, om, öfver alla frågor om Lagförändringar; Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s 1156. Utskottens Utlåtande, VII 1. s 197 — 200, bif. af Adeln, IX s 271, af BorgareStåndet, IX s 276, af BondeStåndet, IX s 279, af PresteStåndet, IX s 286, förslag till Rättegångsbalk, om antagande af. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1255. Utskottets Utlåtande. Se Domstolar, — en, om föreslaget tillägg till Ansvarighetsför RiksgäldsFullmägtige. Constit.
I naturlig följd af min nu yttrade åsigt anser jag äfven slutmeningen i detta mom. böra utgå. Det är tillräckligt, att man förbjuder brännvinsförsäljning i öppna salubodar vid samma ansvar, som för oloflig brännvinsförsäljning annorstädes är stadgadt. Hvad åter 2 mom. af denna § angår, önskar jag, att böterna måtte nedsättas från 20 till 10 r:dr. Hr af Billbergh: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att 1 mom. icke ensamt angår brännvinsförsäljning på apothek, utan äfven i öppna salubodar eller bodkamrar. De missbruk, som i detta afseende ägt rum, hafva isynnerhet i landsorterna och jemväl till någon del här i Slockholm redan urartat till den grad, att de i betydlig mån bidraga till den allm. fyllerilaslen, och medföra dessutom den förderfliga följden att förleda enfaldigt folk att för en sup göra större handel, än de eljest skulle hafva gjort. Då jag således hör, att apothekarne här hafva så stränga försvarare, stall jag, för att få mitt tillägg om burskapets förlust tredje gången åtminstone antaget i afseende på brännvinsförsäljning i öppna salubodar eller bodkamrär, gerna medgifva, att ali fråga om apothekare här må utgå, såvida mina motståndare då vilja medgifva mitt förslag; men i annat fall vidbiifver jag oförändrad den propos. jag förut begärt. Hr Cederschjöld: Jag kan icke instämma med Gr. Horn, att apothekare böra äga frihet att sälja brännvin till förtäring på stället; ty örn om de få en sådan rätt till brännvinsförsäljning utan afgift, skulle de kunna sälja för bättre pris än krögare, och apotheken på detta sätt blifva verkliga krogar, hvilket jag anser böra för sjelfva anständighetens skull förekommas. Det är dock naturligt, att det alltid står apothekare, liksom andra, öppet att söka särskildt - Dea ag Januari f. m. 217 skildt tillstånd till brännvinsförsäljtiing mot afgift, om de så för godt finna.
St:s rättvisa, som jag hoppas icke skall mig förtänkas. Sjelf afkomling af framlidne CommerceRådet Jonas Alströmer, tillkommer icke mig att här påminna om de ansenliga uppoffringar och de i deconomiskt afseende stora förfjenster, som hans samtid hos honom erkände. Såsom, snart sagd t, upphofsman af Sveriges fabriksväsende, lefver hans minne och hans förtjenst ännu i fäderneslandets ceconomiska häfder, och med en djup tacksamhet påminna sig ännu hans ättlingar de stora vedermälen af hans samtids aktning, som han skördade. Såsom dertill hörande får jag vördsamt åberopa R. St:s vid 1727 års Biksdag gjorda donation till honom och hans efterkommande af Höjentorps Kungsgård under qrrende, hvarom contractet, utfardadt d. 6 Maj 1735, uti Dea i Mars c. m. 97 uti ii §. stadgade, att lian och hans efterkommande skulle i evärdeliga tider arrendet roligen och odrefne bibehålla. 8$. samma contract har följande lydelse: ”Allt hvad Consnlen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare med deras egen flit och kostnad denna Kungsgården med dess tillhörigheter uti bättre eultur uppbringa kunna, samt till stö'rre profit och fördel än härtills, sådant allt komme honom eller dem sjelf tillgodo, utan att någonsin derföre uti arrendesumman förhöjning skall fordras.” Denna donation Lief, uppå R. St:s derom gjorda anhållan, af K. M. genom Res. af d. 27 Oct. 1756 ytterligare bekräftad, då han, Jonas Alströmer, och hans efterkommande befrias från alla husesyner, på den grund, att de, som orden lyda, i deras besittning ägde samma säkerhet sorn en skatterätts innehafvare. I den allmänna indragning af Kungsgårdar, som år 1765 ägde rum, blef väl Höjentorp, genom misstag, likaledes till Kronan indraget; men detta misstag rättades snart, dä, äfvenledes i anledning af R.
Körslor för Jern-Bruksoch Såg-Verks-rÖrelsens behof, samt forsling af Köpmanna-gods emellan Götheborg och Uppstäderne, kunna anses såsom Binäring för Invånarne i visse trakter; — Likaså Flottning af timmer, sågstockar och virke, för dem som bebo stränderne af sjön Stora Lee och dermed förenade vattendrag samt af Venern och Götha Elf. Tillverkning af Ylle-j Linneoch Bomulls-väfnadj är inom Södra delen af Länet och synnerligast i Marks Härad en ganska vigtig näringsgren, derifrån elen stora befolkningen uti dessa sterila trakter hufvudsakeligen hämtar bestånd. Det lillverknings-belopp, som årligen utom Länet afsättes genom Gårdfarihandel, uppgår till nära Två Millioner alnar och troligen svarar den afsättning, som sker genom Resehandlande från Borås och Ulricaehamn samt genom personer å Landsbygden, hvilka drifva handel i parti på andre Städer och Orter, till hälften deremot, eller det hela till nära Tre Millioner alnar, deraf förläggarnes och tillverkarnes vinst, efter approxi - 27 matif beräkning, anses utgöra i medeltal omkring 200,000 R:dr. Bomullsväfnaden är till alntalet betydligast ocb dernäst Ylleväfnaden, samt Linneväfnaden minst; Dock, i förhållande till myckenbeten, står merendels tillverkningsvinsten uti omvänd ordning, Linneväfnaden är, utan tvifvel, den för Landet naturligaste grenen af ifrågavarande binäring, emedan rudimaterie!! produceras inom orten: Den har jemväl varit första källan till Landtfolkels allmänna trefnad ocb välstånd, och gifvit anledning till väfnads-industriens utvidgande, samt torde längst och säkrast bibehålla sig när den af conjuncturerne mera beroende Bomulls väfnaden skulle aftaga.
Detta har jag ansett mig böra yttra just derföre, att jag då hade samma öfvertygelse om contraproposms verkan, som jag nu har, sedan det sökta resultatet äf denna coutrapropos. genom BondeSt:s beslut blifvit vunnet. Det giftermål, som Hr v. Hartmansdorff uppgjort emellan min yttrade mening och Frih. Cederströms, kan jag ej underkasta mig, och jag begär följaktligen laga skiljsmessan då jag begärt propos. på bifall till BondeSt:s inbjudn. och Fril). Cederström begärt propos. på afslag dertill, och dessa ane elementer, efter min öfvertygelse, icke kunna förenas Jag iS4 Den a3 April f. m. tilläde visserligen och tillägger ännu, att jemte det jag begär propos. på bifall lill BondeStrs inbjudn., anhåller jagom propos., att R. Ad. måtte, jemte underrättelse derom, lemna StatsUtsk. det uppdrag att med fullständigt förslag i ämnet inkomma. Jag har icke dervid uttryckt, huruvida detta bör vara ett jemnkntsförslag eller bör innehålla något nytt. Nog af, jag ville blott, att frågan må komma i det skick, att den blir afgjord, och jag ägde icke ämnet så fullständigt i mitt minne, att jag kunde vara säker derom, att saken genom bifall till inbjudn. vore definitivt afgjord. Man har sedan sagt, att, efter det R. o. Ad. fattat sitt beslut angtde denna inbjudn. och ehvad beslut dervid fattas, StatsUtsk. i alla fall skall inkomma med förslag i ämnet. Om så är, har jag intet emot att inskränka min anhållan till enkel propos. på bifall till BondeStts inbjudn. Det förslag deremot, sorn Frih. Gederström framställt, har jag förmodligen icke rätt fattat. Han begärde afslag å inbjudn. och trodde sig derigenom hafva gjort nog, för att saken kunde blifva upptagen.
Den redogör för Gen.Intendentens maktpåliggande befattning och jemför densamma med Gen.Fälttygmästarens och FortifikationsGeneralens embetsförvaltning. Så är ock verkliga förhållandet. Gen.Intendenten har, förutom sin särdeles trägna tjenstebefattning, dessutom en större ansvarsskyldighet än måhända hr mängden bekant. Han har nemi. under sitt ansvar arméens hela förråd, som i värde upgår till oberäkneliga summor. Det är visserligen sannt, att der iiro anstälde tjenstemän med hufvudsakligt afs-.de hör honom. På anförda skäl får jag yrka alslag å Utskits törslag i denna del och bifall till hvad K. M. töreslagit. Efter härmed slutad öfverläggning, framstäldes först propos. å bifall till Utskits hemställan, men besvarades med nej, hvarefter propos. gjordes om afslag derå samt bestämmande af General-Intendentens i KrigsKollegium aflöning till 5,5 00 rdr rint, dervid svarades ja. Mom. litt. B. Utskottets hemställan bifölls. 4ide punkten, GeneralitetsStaten. Bifölls. 5:te punkten, GeneralstabsOfficerares bildande. Hr Björnstjerna: Då K. M. för danande af Generalstabsofficerare i den riktning, som är nödig, begärt ett anslag af 6,500 rdr, fördeladt i 3:ne poster, nemi 5,000 rdr till arfvoden åt lärare i Geueralstabsämuen, 1,500 till fältöfningar och 3,000 till resestipendier, har Utskit likväl icke ansett sig kunna förorda mer än de Sine första af dessa punkter. Nu är dock förhållandet sådant, att de 3:ne ändamål, för hvilka anslaget blifvit hegardt, stå till hvarandra i oskiljaktigt sammanhang. Om fältöfningar skola ega rum, så är det högst nödvändigt att lärarne i dessa ämnen få tillfälle att göra resor i främmande länder eller uppehålla sig på vissa Den 11 Ap ril f. m. t>5 vissa punkter inom fäderneslandet, för att deri inhemta kännedom.