Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Plötsligt tystna rytm och takter, Och af underfulla makter Sänks från ljusa stjärnetrakter Slitta toners orgelbrus Som ett svar på kyrkklocksmalmen, Som nu bådar morgonpsalmen Om ett krabbans barn på halmen Nejden rundt i Herrans hus. Gripna af det underbara, Alla små på fötter snara Skynda till de äldres skara. Sökande hos dem en hamn, Hvilka, hardt ur fattning bragla. Barnen oafvåndt betrakta Och på julens hälsning akta Under stjärnekupans famn. Längesedan graflagdt minne Lefver upp på nytt därinne I af åren härjadt sinne Som förklarad verklighet. Som i tiderna, de farna, Blickarna ånyo klarna, Hjärtat återfår sin barnaglädjes glömda enkelhet. Och när skaran hemåt drage /; Hvarje öga fått en dager, Som sin glans af renhet tager Från en spanad lyckovärld. Mörkret skingrats, som dem plågat, Granen som en eldstod lågat I den öken, där de tågat Tunga årshvarfs vilsna färd. Prisande hvarandras snille, Tomtarna i julegille Att de kunde hvad de ville Jubla åt till ljusan dag: Att en julemorgon bringa, Medan facklorna de svinga Och i klockorna de ringa, Ljus i alla åldrars drag. (Illustratör: Jenny Nyström.) En julafton. Af A m a n d a Kerfstedt. et var den 24 december. Väckaruret ringde gällt och länge, och stationsskrifvaren vaknade. Kloekan var fem på morgonen. Det var icke att ligga och dra sig, det var att gäspande genast klifva ur sängen och köra hufvudet i tvättfatet. Vid ljudet af det plaskande vattnet vaknade äfven hon. » God morgon på julafton, gumma lilla, » sade han, medan vattnet droppade från hans ansikte och han framåtböjd började att skyndsamt gno sig med handduken. » God morgon, Axel, » svarade hon halfvaken. Sedan hon legat tyst en stund, medan han i största hast klädde sig, sade hon liksom långsamt återkommande till en under sömnens timmar glömd situation: » Ack ja, det är sant, det är julafton i d a g.
En kopia af delta prot. har blifvit inlemnad till Civil-depart:tet, tillika med underd. skrifvelse till Konungen derom. Jag vill anmäla detta förhållande, utan att för ögonblicket blanda mig i diskussionen, huruvida det vore nyttigt att anse bolaget aldrig hafva varit formerad!, eller betrakta det såsom uplöst; men hvad angår den redaktion som Gr. Hamilton föreslagit, kan jag ej se annat, än att genom antagande deraf, den puukt skulle komma alt afskäras, hvarom är fråga. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Det syntes redan då ifrågavar:de bolag stiftades, att det var bildadt med förbehåll om vissa skyldigheter, hvaremot bolaget borde komma i åtnjutande af vissa Den 27 Augusti f. m. 409 rättigheter. Gr. von Hosén har nu tydligen visat, att elium saken icke af K. 3J. är definitivt afgjord, liar likväl en skrifvelse om delta bolags uplösande redan lill K. 31. ingått. Man kan således taga för gifvet, att den saken måste snart vara afgjord. Huru man då kan länka sig möjligheten, ali detta bolag ännu existerar, kan jag icke begripa, och man synes endast, då man ej kunnat komma ifrån denna jernvägsanläggning på eli sätt, här vilja försöka alt göra det pä ett annat. En ledamot af StatsUlsk. yttrade, att ett omen hvilade öfver denna fråga. Ja! så är alltid förhållandet då man ej vill mottaga de uplysningar, sorn lemnäs, men jag anser anmärkmn vör:de det förra bolaget icke bär förtjena något afseende. Det är för R. o. Ad. genom Gr. von Rosen tydligen visadt, alt de aktier, sorn borde tecknas, icke blifvit tecknade, och det är äfven uplyst, att enligt bolagsreglorne Direklm, om aktierne icke tecknas, eger alt uplösa bolaget, samt ali aktie-teckningen, oaktadt Direklm dertill lemnat ytterligare lid, icke blifvit verkställd, och slutligen har Direklm ingått till K. 31. med berättelse derom samt begärt bolagets uplös ning. Kan man då ännu säga, att bolaget finnes? Jag finnér, det icke och yrkar således bifall till hvad Utsk. föreslagit. Frih.
Ibland de olofiige Medel at störa Walfrihet, som i i? §. upraknas, torde penningars utdelande til röst-marfning, äfwen förtjena ett rum; och lärer detta sätt at anskaffa röster, hwarken kunna inbegripas under de upräknade Motiverne, eller wara mera lofligt än andre. Wida. re torde til denna mening i §. wid alla Riksdagsmanna - wal, stall den wara Riksdagsman, som de fleste röstecne undsätt böra tilläggas, och ssm efter denna Riksdags-Grdning får antagas. Herr ansäg lika med Friherre 8tLöl böra tillätas, at afsäga sig förtroendet at wara Riksdagsman, och ingen Lil dcfl mot. tagande kunna twingaö. Den 29 Augusti. Herr Rothlieb, anmärkte wid början af denna §., al en Ämbets, eller Tjensteman, som obehörigen iverkar uti Riksdagsmanna - Wal, och derföre skulle mista syslan, syntes wara mindre härdt straffad, än en annan, til hwil. ken skulle lämpas 5 Cay. 4 §. straffbalken, och hwars förseelse säledes blefwe ansedd för Urbo. la; hemställandes altsä, om Lj, i händelse det. ta sednare stadgande komme at äga rum, miste syslan borde för en Tjensteman anses för en nog ringa bestraffning. En Ämbetsman synes mig i stikt fall wara wida straffbarare än nägon annan. 18 §. Herr von 8ck>3ntr:. Kanske bör det förstäs af stg sjelft at den Cestionant som icke blifwit befriad isrän sine Borgenärers kraf, men dem sedan godtgjort, samt at den k,wilken blifwit dömd til nesligt straff, men erhällit näd, säme. delst äterwunnit Riksdagsmanna - Rätten; dock more säkrast at til undwikande af twistigheter härom 18 §. mrd nägre ord jemkades. Herr von l^i-n? I anledning af 18 §. uti Constitutions - Utffottets Förstag til cn ny Riksdags - Ordning , torde mig tillätas nagra anmärkningar.
Fullkomligt instämmande uti de åsigter Hr von Hartmansdorff uttalat och således anhållande om återremiss på grund af de gjorda anmärkmne får jag tillika uplysa, att StatsUtsk i den näst föreg.-de 19:de punkten har infört den åt de beväringsskyldige vid Gottlands national-bevä ring beviljade förhöjning i underhålls-kostnaden pä detta förslagsanslag för bevärings-manskapets aflöning, frän hvilket anslag förstnämnde dagsaflöning förut icke utgått. När StatsUtsk. således har föreslagit och R. o. Ad. nyss har beviljat alt denna aflöning hädanefter kommer alt utgå af det nu ifrågavande förslags-anslaget, så synes mig detta utgöra en ytterligare anledn., hvarföre det Höglofl. Ståndet borde förhöja delta förslags-anslag, hvilket, enl. R. Sius Revisorers Gerättelse, har under de 3 sisla åren visat sig understiga behofvet med en summa af ganska betydligt belopp, och då del är förenligt med god hushållning och god ordning i allmänhet, alt förslags-anslagen upföras till de belopp, hvartill de per medium upgå, så får jag ännu en gång uprepa min anhållan om återremiss af denna punkt. Ilr Lefrén: Jag anser StatsUtsk. hafva redeligen förfarit emot arméen och landets försvar i allmänhet, enär Utsk., så vidt det funnit tillgångarne medgifva, har tillstyrkt bifall till hvad K. M. i Nåder framsläldl och jemväl till hvad åtskilliga enskilde motionärer anhållit. Skall man nu yrka sträng efterföljd af den grundsats Rivon Hartmansdorff och Frih. von Klinckowström åberopat, så blir deraf den gifna följden att tillgångarne för StatsUtsk. blifva minskade af fruktan för att summan af eli förslags-anslag skulle blifva litet mera eller mindre tillräcklig. Det är ju gifvet att om StatsUtsk. skulle få en återremiss med anmodan att på detta förslagsanslag skulle upföras 30,000 R:dr mera, så blir del 30,000 Råhs mindre tillgång för att bestrida fyilandet af de öfriga behofven.
Bristens tillkomst är för mig okänd, såsom giundad på de förhandlingar af diplomatisk egenskap, som icke äro underkastade en obegränsad offentlighet; men för min del anser jag denna cahineltscassans brist, uppkommen huru som helst, och hvarom jag icke kan ingå i någon undersökning, likväl öfvertygad, att medlen användls till Rikets värdighet och säkerhet, vara af den egenskap, alt densamma bör af Staten honoreras och godtgöras, och att således StatsUtsk. icke bort, såsom Utsk:s beslut visar, vägra särskildta anslag till den ifrågavar. bristens liqviderande på det matta och tvifvelsmål underkastade skälet: ”alt, enl. Ulsk:s eget yttrande, tillgöranden, som synas äga sammanhang med någon del af den inträffade skuldsättningen, äro föremål för under pröfning varande åtal inför riksrätt.” Jag vågar likna delta ofullständiga utlåt, med att leka med Statens vigtigaste angelägenheter, dess anseende och desss credit. Enligt min öfvertygelse vore det värdigt och mest hedrande för nationen, alt genast utgifva hela summan 775,966 r:dr 32 sk. b:co, hvartill jag tror medel äro att tillgå af bancovinslen, såvida denna icke redan till andra behof blifvit använd. Cabinettscassan komme då i en oberoende ställning under den noggranna och omsorgsfulla vård man förväntar af tillförordnade Hr Statsministern, som sjelf har upptäckt cassans brydsamma belägenhet. Det må sedermera bero af undersökning och pröfning af riksrätten om någon ersättning knn erhållas. Men om åter ofvannämnde summa icke är tillgänglig alt på en gång utbetalas, så tagel'jag mig friheten vördsamt föreslå, i likhet med Hr Biskopen Doctor Hedreåis och Hr Prosten Stenhammars reservationer, alt en årlig utbetalning af statsmedlen malte anslås af åtminstone 1 16,666 r:dr 32 sk. b;co intilldess beloppet af den nu befintliga bristen blifvit godtgjord. I anledn. af dessa mina anmärknir emot StatsUtsk:s förfarande med saken, anhåller jag om återremiss till afgifvande af förnyadt utlåtande. Hr
Inte för att någon aflifvades där numera, men ännu sedan många år tillbaks låg stupstocken kvar på sin gamla plats mellan vägen och ån dock närmare åbacken och under de skumma höstkvällarne aftecknade den sig svart och skarp mot den rödgult granna västerhimmeln. Den halfrunda halsgrubban i stocken syntes som fylld med blod, och mellan sidopålarne skymtade älfvattnet ibland svart, ibland glittrande i rödt det också. Och folk, som gått där förbi, kunde berätta, att de sett både kropplösa hufvuden och hufvudlösa kroppar och hört gråt och tandagnisslan därifrån, och tviflade någon på otyget, buro deras egna gasthvita ansikten och af fasa stela ögon vittne om sanningen. En tid var det värre än någonsin där omkring afrättningsplatsen, och den hade så dåligt rykte eller så stort anseende det beror på, huru man tar’ det att barnungarne i trakten blefvo som skrämda lam huru vrånga och ilskna de än varit bara mor nämnde det stället. Ja, hästarne voro så vana att få sig ett rapp just där, att de satte af i skarpt traf, så snart de kommo i närheten af den vägbiten. Men det var för bra många herrans år sedan tiden närmast efter att siste brottslingen miste hufvudet där. Och det gjorde väl sitt till, att det den gången rörde dem så nära där i trakten. Förbrytaren var en storbonde Nils Ersa hette han från själfva öfre byn, och brottet, som han led för, hade varit så särskildt ohyggligt. Att han ej fick ro efter döden var då inte så underligt! Nils Ersa var barnfödd där i öfre byn och far hans med, och just ingenting ondt hade sports om någon af dem förr. Nils var till och med hållen som gudfruktig emellanåt. Gården, som han ärft efter fadern, låg i rad med fem andra bondgårdar längs efter åbacken. Därifrån kunde man se långt uppöfver älfven, och allra öfverst lyste det hvitt. Det var den nedersta Pängforsändan, som fräste och skummade där ofvanför selet, hvilket bredde ut sig bredt och blankt med någon enda sughvirfvel här och där.
Och då, enligt den af R. St:r antagne beräkning af StatsVerkets inkomster till nästa Riksdag, några synnerligen betydliga Öfverskotter på desamma icke torde komma att äga rum, tror Utskottet, i sammanhang härmed, sig äfven böra föreslå: att, derest några utbetalningar framdeles vid denna Riksdag af R. St:r beslutas, hvilka icke å Stat blifva uppförde, desamma må hänvisas att af Riksgälds - 414 Stats-Utskottets Contoiret bestridas, för fullgörandet hvaraf nödigt är, att Öfverslotterne på StatsVerkets inkomster varda från StatsYerket öfverlemnade till bemälte Verk, så snart ungefärliga beloppet, som öfverskjuter uppkommande brister på Anslagen, beräknas kan. Memorial, angående de utgifter, som dels före och dels efter sista Riksdag blifvit af Öfverskotten på StatsVerkets inkomster bestridda och funnits höra hos R. St:r anmälas till ersättning eller afskrifning. Af de uti 1822 års RiksStat och K. StatsContoirels underd. Berättelse till sista lagtima Riksdagen specificerade utbetalningar å Öfverskotten till ett belopp af 549,591 R:dr 44 beviljade R. St:r, enligt deras underd. För skillnaden, som, med afdrag af 16,000 R:dr, utgjorde beloppet af 1822 års utbetalningar, hvilka R. St.*r ej upptogo till pröfning, af den orsak, att nämnde års Räkenskaper då ännu ej voro granskade, får Utskottet nu, jemte de flere sedermera af Öfverskotten beviljade utbetalningar, redovisa. Fråga väcktes vid sista Riksdag om afskrifning af de 6000 R:dr, som användts till inköp af ett Hus tilt Biskops-lloställe i Götheborg; men uti underd. Skrif - Betänkande!), N:o i55. 4*5 veise d. 20 Nov. 1823 tillkännagåfvo R.
Innan Reghtet d. 2 Aug. 1856 utkom, var lägsta portoafgiften för enkel telegram (25 ord, inklusive adress) på eli väglängd af 25 svenska mil, bestämd till 1 rdr rgs; och skulle, jemte denna afgift, alltid erläggas C sk. för telegrammets kringbäring å adressorten. Denna sednare afgift benämndes budbäringsarfvode. Våglängden D-en 23 November e in. Våglängden beräknades efter telegraftrådens sträckning, hvaraf upkom att ett telegram, som skulle befordras t. ex. emellan Jönköping och Lidköping (emellan hvilka punkter ej annan väg fanns, än öfver Stockholm eller Helsingborg), kostade lika mycket, som emellan den förra platsen och Hernösand, eller 3 rdr. Afsändare)! var medgifvet att erlägga afgift för svar, men elter samma grunder, som för sjelfva telegrammet. Ofvannämnde Reghte utvidgade den korresponderande allmänhetens rättigheter så till vida: l:o. Att större ordantal tilläts uti telegrammet, genom adressens frihet från taxering (denna fick likväl ej öfverstiga 5 ord). 2:o. Att budbäringsarlvodet bestämdes till 10 öre rmt och skulle af mottagaren erläggas, samt 3:o. Att afsändaren fick erlägga afgift för svar om 10 ord (adressen ej iuberäknad) med 50 % förhöjning af enkelt telegramporto. Men föröfrigt qvarstod i det närmaste alla förra stadganden, äfven det om våglängdens bestämmande efter »telegrafliniens längd och riktning» (se 30 § samma Reghte). Belåtenheten med alla dessa eftergifter tycktes vara allmän och för att ännu mera lätta korrespondensen, utkom K. kungörelsen <1. 24 Mars 1857 (tillämpad från d. 1 Juni s. å.), hvarigenom bestämdes att genaste vägen emellan afsändningsoch emottag)’,ingsorten skulle ligga till grund för taxeringen jemte ordantalet. Derigenom kom t. ex. portot för enkel telegram emellan Jönköping och Lidköping att nedsättas från 3 til! 1 rdr.
Det penning-belopp, som hittills användts på rus-dryckers anskaffande, kommer att blifva ungefärligen detsamma, som äfven framgent användes; men det kommer att annorlunda fördelas: då tillverkarne hittills åtnjutit det hela, med ett afdrag, som knappast kan nämnas och föranledt på utskänknings-minimum ingen märkbar pris-stegring, emot om tillverkningen varit alldeles skatt-fri, så kommer numera, i fall en förhöjd, verklig beskattning antages, den af folket utgifna summan att till en icke obetydlig del tillfalla det allmänna. Mången har blifvit förskräckt öfver den ofantliga nya skatte-börda, som folket, efter antagna beräkningar, skulle komma att erlägga;-men man har glömt, att ungefär samma skatt har det allt jemnt utbetalt; och att det erlagt honom till en annan, gör väl ingen skilnad i sjelfva utgiften. Båda de ifrågavarande utvägarna till bränvins-mängdens minskning har Utskottet ansett böra försökas i förening. Om sjelfva beloppet af den ökade skatten kommer Utskottet att längre fram yttra sig; och hvad angår den frågan, hvilka två månader böra bestämmas, har Utskottet kommit till den öfvertygelse, att för de mindre brännerierna, som vanligen ställas i sammanhang med jord-bruket, för att lemna en hjelp till kreaturens utfodring, en månad om hösten och en om våren vore lämpligast, men för stora brännerier förmånligast att hafva hela tiden sammanförd, och det på hösten, emedan dranken från större bränvins-fabriker mindre kan beräknas för kreaturs framfödande än för deras gödning, hvilket icke kan verkställas på en månad. Utskottet hemställer således att bränvins-tillverhling må utöfvas antingen i större bränneri mellan den 15 Oktober och den 15 December, eller i mindre bränneri under April och November hvarje år, med rättighet för bränvins-tillv erkar e att under endera eller bägge månaderna handteringen utöfva. Ett medel, som äfven i sin mån torde kunna bidraga till det sökta resultatet, är, att tillverkningen inom den tillåtna tiden är så reglerad, att näringen blifver fast och beräknad och icke urartar till en mängd små brännerier, som försökas på några dagar.
Härad < blifvit såsom Stom för Pastor i Wernamo befriadt, enligt Konungens Befallnings(hafvandes Utslag den 19 Nov. 1731. 9 10,7 38 10 8 Ordinarie Ränta och KronoTionde, upplåten enligt Kgl. Resolutionen d. 26 Juli 1690. Räntor af åtskillige under Frälserätt upplåtne hemman. f Räntan af hemman, hvilka såsom boställen varit af ålder anslagne till VaktmästaI ren, Snickaren, Smeden och Glasmästaren vid Läckö Slott, men hvilka hemman efj ter boställshafvarnes afgång tillfalla Adlercreutz’ska donationen enligt Kongl. Räntan af åtskillige hemman i Garpenbergs Socken, och <14:36. „ D:o af | mantal Forsbacka i St. Tuna Socken utom bron, samt af (hemmanet Åselby i St. Tuna Socken ofvan bron, alla upplåtne under BergsFrälserätt. Efterskänkt taxa af Hernösands Stad för hemman, som blifvit Staden underlagde. iRäntan af Remersöarne i Skellefteå Socken, hvilka enligt Kongl. Resolutionen den |l2 December 1652 äro Piteå Stad underlagde. 10 21,4 45 26 ~8 Ordinarie Ränta. Kronovärde. Markegångsvärde. Anordning efter Stat å 7:de HufvudTiteln: K: dr. sk. rut. 11: dr. sk. rst. Städers Friheter: Wester-Norrlands Län 12:24. Södermanlands Härifrån afgår och påföres: Kongl. Slott och Kungsgårdar: Förläning på behaglig tid: Spanmål. R:dr. sk. rst, 7 38 29 ^9 29 17 Anmärkningar ; Räntan af Tullgarns Kungsgård med underlydande hemman. ^Anslagen ersättning i spanmål till Grisbacks arfvingar, enligt Kongl. Resolutionerne i den 6 Mars 1747 och den 10
Det har blifvit af två talare förut ganska riktigt anmärkt, att bergslagerne, i jemförelse med jordegendomar utom bergslag, äro gynnade med vissa immuniteter. Jag skulle derföre också ganska mycket tveka att undstödja förevar, förslag, om det vore fråga om att helt och hållet borttaga liondeafgiften, utan att på samma gång försätta bergsmanshemman i samma förhållande, med afseende pä allmänna onera, som hemman utom bergslag. Men den nu föreslagna afgiften, ehuru till hälften nedsatt, skulle likväl i medeltal proportionsvis öfverstiga med ungefär | den afgift, som un - Dea 23 Oclober f. m. 257 under namn af hammarskatt för närvar, hvilar på stångjernstillverkningen. Jag är visserligen också af den mening, att det nu föredragna betänk, kunde hafva varit mera upplysande i afseende på beskaffenheten af de olika tiondeafgifterna inom de olika bergslagerna. Det kunde äfven, såsom en talare yttrat, blifva fråga om, huruvida icke beräkningen af denna afgift borde jernnäs till likhet för alla, likasom det har skett med hammarskatten. Likväl kunde deremot vara att erinra, att dä denna nedsättning endast är föreslagen temporärt, så skulle det hafva stor svårighet att sedermera återgå till den gamla beräkningen, då den skulle i samma män olika höjas, som den komme att olika nedsättas. Jag får således tillkännagifva, att jag på nu anförda skäl finner mig icke böra bestrida den nedsättning StalsUtsk. föreslagit, under upprepad förutsättning, att medel icke komma att saknas för statsbehofvens fyllande på annat sätt, men jag vill icke eller motsätta mig den af den siste värde talaren föreslagna ålerremiss, för alt erhålla närmare upplysningar om huru denna afgift utgår, så vidt II. o. Ad. skulle finna sådant beliöfligt. Frih. Hamilton, Hugo:
Utskottet har deremot funnit för sig tillständig! att här ingå icke blott i pröfning af de hufvudgrunder för elemenlar-läroverkens reorganisation, sorn blifvit af Kongl. Maj:t fastställde, ulan äfven i reglementariska detalj-bestämmelser för skol vas(.nddj hvilka sannoliktsiv Lillu anses fov* 11 o^ m in - Slats-Utskotlels Utlåtande, A':o 124. 17 intogos i en skolordning, och följaktligen måste med ännu mera skäl så anses i ett till statsregleringen hörande Utskotts-betänkande. Utskottet har jemväl, på sätt nedanför skall visas, tillstyrkt Rikets Ständer att förändra en föreskrift i nu gällande kyrkolag, utan iakttagande af den grundlagsenliga ordning, i hvilken sådan förändring bör ske. Då detta förfarande, om det godkändes, tillika skulle medföra en inkräktning på Kongl. Maj:ts höga rätt alt, enligt 89 §. R. F., ensamt stifta "lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning röra,” så måste jag deremot på det kraftigaste protestera. Ibland de vilkor, som Utskottet för anslagssummans beviljande föreslagit, har jag funnit några vara af den beskaffenhet, att de icke synts mig, utan äfventyr för läroverkens bestånd, kunna antagas. — Detta gäller i synnerhet om de under n:ris 1, 5, 6 och 10 upptagne vilkoren.
Vi hade gått ut i forna bankrummet, som nu är en stor elegant ungkarlssängkammare med ljusblå ampel i taket. Dick var inte hemma.55 Matti kom ut med qvällsposten till mig, ty niotåget var kommet. Jag stälde mig att läsa i en vrå. Så kom Hilda och sneglade. – ”Det är ju herr Axels stil!” Gumman och Soff stodo ögonblickligen i min närhet, anspråkslöst förväntningsfulla. Jag täcktes meddela helsningar och löfte om porträtt, steg så fram under ampeln och läste halfhögt för Ida, som andäktigt lyssnade: ”helsa gumman så mycket. Jag har fått ett långt, rart bref från henne; men jag har inte tid att svara” Jag såg åt sidan. Vi ha en gång talat om att hvarje menniska i något ögonblick af sitt lif måste ha varit vacker. – Det månskenslika ljuset från ampeln föll rakt ned öfver hennes ansigte. Ett sådant uttryck säger en hvad bibeln menar med ”förklarad”. Det är som om ansigtet blefve halft transparent och som om tillgifvenheten stod som en stilla låga derinnanför – denna bleka hy, den vackra pannan, som nu var så underligt klar och fridfull, och så det gråa håret allt i detta uppifrån strömmande ljus, matt, blåaktigt som ett vintermånsken. Jag teg, jag häpnade, jag bara såg. Jag var ett intet för henne, jag fans icke till, jag var endast ett medium. Allt som kan finnas ofint hos henne var som struket bort. Hvad hon var vacker! Qvinlig, ödmjuk, stilla. ”Läs det en gång till,” sade hon mjukt; och hon såg icke på mig. Det var dig hon såg. Och jag läste det långsamt – ”ett långt, rart bref, men jag har ej tid att svara” – och hon drack det sakta, som man dricker det äkta vinet, hvilket man kanske aldrig mer får smaka. Det är dagen efter. Det är Lördags middag. Jag har suttit och sett på det skrifna, och jag har betänkt mig länge, länge. Jag både ville afsända brefvet och jag ville icke. Det är så omedelbart. Det är så omedelbart att det ryker om det som af nyslagtadt kött. Och jag är girig.