Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskap och Adel! Borgare-Ståndet utber sig att enligt öflig sed genom oss, dess deputerade, få till Högloll. R. o. Ad. frambära sin vördnadslulla helsning och lyckönskan vid detta Riksmötes öppnande. Med de fleråriga mellantider, som i vårt land vanligen förflutit mellan Rikets Ständers sammanträden, utgör hvarje Riksdag en mer eller mindre vigtig, men alltid minnesvärd epok i landets historia; men sedan ett halft århundrade har ingen varit så betydelsefull för framtiden som den närv:de, då K. M:s Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en ny Riksdags-Ordning skall förekomma till slutlig behandling och dess afgörande kommer att bestämma, om det nu är sista gången, som Svenska folkets representanter i egenskap af serskilda Riks-Stånd helsa hvarandra välkomna. Svenska folket har länge väntat på uppfyllandet af det testamente, som redan den närv:de grundlagens stiftare med afseende på behofvet af representationens ombildning öfverlemnat åt sina efterföljare, men stunden är nu kommen, då detta önskningsmål kan bringas till ett lyckligt slut, och Borgare-St. tror sig icke fela i den föreställningen, att vinnandet deraf hufvudsakligen beror på det beslut, som Högloll. R. o. Ad. kommer att fatta, emedan det egentligen är detta Stånd, som genom antagande af den Kongl. Propositionen nedlägger ett storsinnadt offer på fosterlandets altare. Talrika blad i Sveriges häfder vittna om idrotter, genom hvilka medlemmar af Sveriges Adel, med ädel sjelfuppoffring, inristat på sina sköldar det sköna valspråket: För Aran, Konungen och Fosterlandet. Till dessa blad kan vid denna Riksdag läggas det måhända mest oförgängliga, om Högloll. R. o. Ad. med afseende på det öfvervägande bifall, som den allmänna meningen i landet egnat åt det hvilande förslaget, finnér det med sin öfvertygelse om rikets väl förenligt, att gå Konungens allvarliga önskan till mötes, genom den nya Riksdags-Ordningens antagande. Borgare-St. föreställer sig äfven, att det är en sådan uppfattning af den nu började
Hant Excellence Herr Grefven och LandtMarshaiken anmälte, att Herr Pålman anhållit att på egen kostnad få låta till trycket befordra det Särskildta Utskottets för någon stund sedan upplästa Betänkande, rörande JudeReglementet, osti hemställde om Ridderska - Dea 8 Juni. e. tn. 181 pet och Adeln skulle behaga härtill lemna sitt samtycke. Bifölls. Upplästes och lades på bordet följande Memorial och Betänkanden från Oeconomi#* Utskottet, af uen 1 Juni: 1:0 Om yrkad befrielse för Veddö Socknemän frän skyldigheten att forsla Posten saint resande öfver Alands haf. Öfver hvilken fråga Utskottet, uppå anförda skäl, har ansett sig icke kunna hufvudsakligt utlåtande aflemna. 2:0 I anledning af väckt fråga om Götha CanalBolags förpligtande, att, när någon Rotesoldat i och för arbetet vid Gotha Canal blifver oduglig till krigstjenst, ersätta kostnaden till annan karls anskaffande i stället; och hemställer Utskottet, uppå anförda grunder, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t måtte anhålla, det Kongl. Majit i nåder täcktes vidtaga sådana åt^ gärder, hvarigenom Götha CanalBolag kunde förmås, att om, genom vådlig o. h/ckshändelse i och för arbetet vid Götha Canal, någon af de till arbetet derstädes kommenderade Soldater af indelta Arméen skulle blifva så skadad, att han deraf antingen dös eller ock blifver till vidare krigs - Den S Juni. e. m. tjenst oduglig, i sådant fall till Roten utgifva någon lämplig ersättning. 3:0 Angående tidens bestämmande för Vägsyner, uti publicationerna derom. Utskottet tillsiyrker, att uti publicationer om Vägsyner borde utsättas dagen och timman, då desamma toge sin början, samt huru stor del af vägen, som för hvarje dag komme att syn undergå, hvarjemte å nästpåföljande
Betänhanden. de efter Markegång, i motsatt fall Gottlands HemmansEgare likväl ännu aldrig på sistnämnde satt fått afbörda sig den af deras Hemmans Jordboks räntor, som är fastställd att utgå i Tjära, utan alltid måstden samma in Natura prastsra, änskönt de, långt ifrån att påstå sådant, imedlertid tillsagt om dess betalande med penningar; Och, sorn utgörandet af denna räntepersedel skall medföra mycken svårighet för de hemmansegare, som å egna egor icke hafva skog, och således sakna ämnen för tjäruberedning, hafva Conrad Earsson och Eric Detlofsson anhållit, att en framställan hos Kong). Majit måtte göras, i afsigt att tillvägabringa befrielse för egaren af hemman af nyssnämnde beskaffenhet från leverering in Natura af skattet jära, emot lösen derför efter markegång, med tillagd forlön, likasom för afrads och kronotiondeapannmål af 16 sk. för hvarje Tunna, hvarjemte och enär, i saknad af vederbörligen antagne och edsvurne Tjäruvräkare 1 Wisby Stad, vid Tjärans aflemnande därstädes, tvistigheter emellan uppbördsmännerne och aflemnarne, i afseende på dess antaglighet, merändels uppstå, hvilka vanligen slutas med prejerier på da sitnämndes bekostnad, Conrad Larsson och Eric Detlofsson, hemställt nödvändigheter! af ständige Tjäruvräkares tillsättande i Wisby, i enlighet med hvad som blifvit stadgadt genom Kongl. Förordningen, angåen - Besv. och Ekon. Utsk. Betänk andert. 323 de mitt, mål och vigt, den 29 Maj 1739, samt att för verkställigheten häraf underdånig anmälan äfven i detta ämne mätte hos Kongl. Maj:t göras.
Besv. o. Ekon.Utskit efter N:o 1,304, Hr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, samt en Suppleant i BankoUtskit efter N:o 1,662 Hr Nordenfelt, Leonard Magnus, och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utskrt: N:o 848, Hr Wattrang, Nils Adolf; Suppleant i BankoUtsk:t: N:o 2,035, Hr Cederbaum, Per Fredrik. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, StatsUtsk:ts d. 14 dennes bordlagde Utlåt. N:o 86, ang:de fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderlige medel; hvarjemte H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, erinrade, aitt, enl. B. o. Adis i sednaste plenum tättade beslut, detta Utlåt, komme att sättas främst på föredragningslistan nästk. Onsdag d. 25 dennes. Föredrogs Vallöf!. BorgareStåndets d. 14 dennes bordlagde prot.-utdr. N:o 234, med inbjudning till E. o. Ad. samt PresteStåndet att förena sig om ett af BorgareStåndet beslutadt tillägg i Exped.Utskits förslag N:o 4 till riksdagsbeslut angide Just.-Ombudsmansvalet m. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag anser att B. o. Ad. bör af många skäl bifalla BorgareStåndets ifrågavide inbjudning. Förhållandet är nemi. att, genom en grundlagsförändring, vid antingen den förra eller någon föregide riksdag, det blef beslutadt att Just.- Ombudsmannens suppleant, hvilken, enl. grundlagens ursprungliga ordalydelse, endast kunde få efterträda Just.-Ombudsmannen i enbetet, i fall han innan nästföljande riksdag skulle från tjensten afgå, äfven kunde få biträda honom vid tjensteutöfningen, i fall han nemi. af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån förhindrad blefve.
Den i denna enligt Kongl. Kungörelsen den ig Maji 1824, intagna tariff gillades. 4 jf. t morn. Ståndet beslöt att, med bibehållande af det hittills vanliga maximum i parmerymd af go kannor, blott en panna af denna storlek må utgöra det högsta, hvaraf en jordegare får på samma egendoms bolstad till Brännvinsbränning sig begagna. a mom. bibehölls, enligt den nu gällands redactionen. 5 §. uti Kongl. Kungörelsen den 19 Maji 1824 beslöts skola försvinna, hvarefter numerordningeii af de följande §. §. uti ^ Art. bör rättas, 6 eller 7m mera 5 §. Gamla redactionen gillades, med tillägg, vid slutet, i stället för orden: den i 4 §■ bestämda höjd, af följande: det i 5 §. bestämda maximum af 90 bannor. 7 eller numera 6 §. Följande uti Betänkandet, N:o 16, föreslagna, men genom uteslutandet af orden: eller Socken förändrade redaction antogs: - 32 Prot. Utdrag dan i4 Sept. 182g* ”På Landet stånde brännvinsrättighetens innehafvare öppet att densamma ostyckad upplåta åt annan å hemmanets, hemmansdelens eilnlägenhetens egor boende person, så vida denne icke är sjelf berättigad att brännvinsbränning idka; äfvensom det vare tvänne eller flere inom samma byalag obetaget, att deras brämivinsbränningsrättighet utöfva med gemensam, på en viss uppgifven lägenhet inrättad panna, hvilken dock ej får öfverstiga go kannors rymd eller vara af annan än vanlig enkel consti-uction.” 8 eller nu mera 7 §. Följande redaction deraf antogs; ”Af de fleste röstegande i hvarje
Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90. 24 Då aflidne Professoren Cronstrand intager ett högt aktadt runi bland de män, hvilka på utmärkt sätt gagnat vetenskapen och fäderneslandet, och han, i anseende till långvarig sjukdom icke kunnat förvärfva någon förmögenhet att lemna sin enka, som nu med talrik familj befinner sig i ekonomiskt betryck, anser Utskottet sig böra hemställa, att, såsom en fortsättning af Rikets Ständers emot mannen visade välvilja, Professoren Cronstrands enka må uppföras å allmänna indragningsstaten till åtnjutande af en årlig pension af 300 r:dr. 32:o. Uti ett inom Vallöf], Borgare-ståndet afgifvet och till Utskottet remitteradt memorial, har herr S. G. Wetterberg föreslagit, att, som Brigadläkaren, Regementsläkaren vid Skaraborgs regemente jYHls Fredric Freese, hvilken år 1848 åtföljt de å Fyen förlagda svenska trupperna och derstädes samma år vid 65 års ålder afl idit, efterlemnat eidva och tolf barn, deraf 6 omyndiga, i ganska svårt ekonomiskt betryck, samt Freese under sin långa tjenstemannabana gjort sig väl förtjent af Fäderneslandet, enär han, utom många mödosamma befattningar inom riket, såsom Regementsläkare åtföljdt Svenska arméen till Tyskland år 1813 och bi vistat fältslagen vid Grossbeeren, Dennewitz, Rosslau och Leipzig saint år 1814 deltagit i fälttåget till Norrige och der , öfvervarit affären vid Ingedahl; Rikets Ständer måtte åt bemälde enka Sofia Maria Freése, född Unge, å allmänna indragningsstaten anvisa en pension af 200 r:dr, att under hennes lifstid årligen utgå.
Dm Drearn ocfl ©dg af berörbe beflaffenflet dro fd beldgne, att be flötad af en ocfl famma perfon, bör ben febnare tayerad tid afgift, flerdfnab efter flenarned ocfl ramarned fammanlaggba antaf. Uraftldter dgare af förendmnbe ffattlagbe ©dgar ocfl Drearnar att uppgtfrea ndgon fdfom SOtjölnare ocfl ©dgare, pdföred Ufred! afgift efter 2. Ärt., fdfom reore er» SJtjölnare ener ©dgare uppgifreen. ÄrbetdfolF, lifa meb bern t ©tdberne ocfl pd Sanbet, ber Drearnarne dro beldgne. Beretlloing af ^fjlcrier. §. 36. ©dbane giflerier, forn utgöra fdrflilbe, t ^orbebofen upptagne, 2d# genfleler, utan att reara i #emmanend flattldggning inbegripne, eder flaf* rea i beråd uppflattningd.reärbe ingätt, tayerad lifa meb annan ©genbom, efter beråd redrbe.
BancoUtskottet skulle nemligen, enligt dess lydelse, öfvdrlemna åt Rikets Ständer att afgöra, huruvida ea vidsträcktare Banquens offentlighet, än den HaneOmZJsskotlets Bftänhnmb n. *73 nu för finance-regleringen fordrade, skulle ega rum för framtiden. I min tanka kunna Riksens Ständer öfverlemna ät sine Utskott, men icke tvärtorn!, rättigheter, som Riksens Ständer allena tillhöra. Mäste icke Grundlagens mening med Utskotten vara att bereda .frågorna, så att de utveckla sig till bestämda förslag till bifall eller afslag? Om alla Riksens Ständers Utskott behagade på lika sätt öfverlemna ärenderne tillbaka tili sine Principaler, utan att yttra sig på någondera sidan, så vöre Utkot. tens arbeten öfverflödiga. Enligt min öfvertygelse måste fördenskull Banco-Utskottet, äfvenledes i denna punct, yttra sig bestämdt anlingen med tilleller afstyrkande. På anförda skäl förnämligast, utan att in» gå i vidlöftigare detalj, anser jag Afdelningen projecterade utlåtande icke svarande emot sitt ändamål, Ständernes fullkomliga upplysning i förevarande ämne. Riksens Ständer hafva fordrat ett tydligt och klart uttryck af Ban» co-Utskottets tanka, och jag horeri denna fordran en ännu vördnadsvärdare uppmaning, sjelfva tidens, den upplystare, bättre och ädlare tidens, som begär öppenhet, renhet och bestämdhet i allt hvad som uttalas. Vid det förut afgifna, nu åter-remitterade Banco-Utskottets Betänkande i detta ämne, har jag låtit bero, icke af annan tanka i hufvudsaken; men endast i förmodan, att Riksens Ständer skulle gifva anstånd med afgörandet, till dess financefrågorna hunnit nalkas sin utveckling. Men då Riksens Ständer uttryckligen begärt ett^tydligt 174 BancO'Utsköttets Betankanden. och bestämdt yttrande i hufvudsaken, så skulle jag fela i min Riksdagsmanna-pligt, om det ett ögonblick förvägrades.
Eller detta, än fullständigare, af Collot d’Herbois – samme på theatrarne uthvisslade komediant, som i Conventets första sammankomst hade vid handklappningar föreslagit Republikens införande 121: ”Allt är tillåtet för dem, som verka i Revolutionens anda. hvar och en, som icke känner sitt blod koka vid blotta namnen af Välstånd och Öfverflöd, förnekar naturen. Handlen stort; tagen allt, hvad en medborgare har förmycket! Inga considerationer må hindra er; hvarken ålder, eller kön, eller slägtskap. Sansculotterne äro de enda personer, för hvilka man bör ha aktning”. Ändtligen utlät sig, allra-conseqventast, Baboeuf: ”Jemnlikheten eller Döden! Men vi begära den verkliga Jemnlikheten. Alla konster och vetenskaper må gå förlorade, om blott hon blifver qvar. Lagstiftare! Regenter! Egendoms-innehafvare! fåfängt sträfven J att omintetgöra vårt heliga förehafvande, rigtadt på det högsta mål: den allmänna välfärden – egendomens gemensamhet. Härefter, ingen enskild besittningsrätt! Jorden tillhör ingen. En allmän nyttjande-rätt till jordens ägodelar bör finnas; ty hennes frukter tillhöra alla. Försvinn då ändtligen, obilliga skillnad mellan fattiga och rika; mellan låga och höga; mellan tjenare och herrar; mellan styrda och styresmän”! Detta var, att taga ut sista steget. Men Baboeuf talade sannt; fullkomlig jemnlikhet kräfver upphäfvandet af all ärftlighet, och kan lika litet sammanbestå med Egendomsrätt, som med Monarki och Adel. – För slika hjernor kunde således ej heller något vara förnuftigare, än att tilldömma hvilorum i Pantheon åt både Rousseaus aska och Marats, och att på samma tid, då man, till den förres vidare ära, förde vid musik hans gamla enka omkring gatorna i en af Convents-ledamöter omgifven segervagn, tillsätta ett Undervisnings-utskott af ursinniga gudsförnekare 122, hvars åtgärd till folkets bildning skulle bestå i att författa moraliska föreskrifter, som dagligen borde uppspikas på gathörnen.
– Fördelarne hafva allt i det nyttiga: men hör ock de tre stora bristerna, med det motvägande angenäma! – Slätt byggdt; hjelpligt, men ej mer. (Detta mente han likväl vara lappri: man hade allt omkring sig för att bygga väl och lindrigt; det vore nu en fördel mer i priset, och genom den hade man friheten af sin smak). Aflägset från hyggligt folk. (Men man har i stället en socken kring sig, af arbetsförlägna och lättlegda åboar, tillräckligt utblottade, för att innan några år vara Herre och Patron af). Ej körlig väg, på tre fjerndels-mil. (Men sjöar öfverallt, och genom dem en ojemförlig genhet för alla transporter). – Föröfrigt: den skönaste utsigt rundt omkring; vida, tillhörande skogar, ängar, rika odliga myror; strömfall; sju qvarnar; lägenheter till bruk; en såg redan; utomordentliga förmåner af flott-timret m. m. m. m. Och den genaste möjlighet, att snart vara ägare af hela socknen! (ett ämne, som Auditören mest förtjuste sig öfver och oftast återtog); det högsta af sjelfständighet, herredöme och lycksalighet i sin nejd Detta låter. Han har alltid själen i eld, när han talar derom. Herr Gasslander är ofta hos mig. Jag finner hos honom mycken skarpsinnighet och mottaglighet af de svåraste ämnen. Men vi tala nu ej om dig – knappt om föremål på jorden. Hans favorit-sed är att uppkasta, såsnart han kommer till mig, frågor i alla ämnen af vett: som i en Akademi, och hos en celebre Mästare. – Detta anstår mig. Nu, det var Affärer. – Min privat-lycka går ej illa. Åtminstone ej så länge en Flicka, i fullkomlighet vida öfver allt hvad jag sett, och med 80,000 daler silfvermynt, vet ingenting ädlare och värdigare att äga, än mig – gör mig en förklaring – suckar, att jag finner hennes själ otillräcklig, ej nog öm, stark och hög – menar, att hon hittills varit förvillad af smicker och hyckleri, men att jag kunde upphöja och förädla henne – beundrar mig såsom det Största hon vet!
Hr Rosenblad, Eberh. Math 79 77 — 1,940 C. „ Tersmeden, Jakob Johan 79 77 Suppleanter : N:o 215. Hr Ramsay; fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof 79 röster. — 254. Frih. Hr Stålhammar; fullm. Hr von Wahrendorff, Martin 78 77 Sedan genom särskilda lottningar blifvit bestämdt, dels hvilken af dem, som erhållit 79 röster borde blifva suppleant, dels i hvilken ordning de öfrige suppleanterne borde tillkallas. Anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne utlåt:n, nemi. från Stats - Den ?<S Februari. 705 Stats-Utskottet: N:o 75, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de bildande af ett nytt artilleri-batteri att förläggas i Norrland; N:o 76, ang:de godtgörande af förskottsvis utbetalta understöd, i anledn. af den sistl. år i Christianstad inträffade eldsvåda; N:o 77, i anledn. af väckt motion, ang:de penningedepositio ners införande, i st. f. nu brukliga kautioner för vissa tjenster och arrenden; Banko-Utskottet: N:o 23, öfver väckt fråga om bestämmande af preskriptionstid för inlösen af åtskilliga låne-banko-obligationer; N:o 24, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de särskilda jeankningar uti det af K. M. och R. St. antagna myntsystem; N:o 25, i fråga om tillverkning och utgifning från banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt; N:o 26, öfver ett af komministern B. Wongers gjordt ackordsanbud; N:o 27, i anledn. af handlanden Å. P.
Ar Tiondeoch Räntetagare icke inom Häradet boende, må Tiondeeller Räntegifvare, sorn den förra om leverering in natura tillsåga vili, fritt stå, att denna tillsägelse, når tionde och ränta tillhöra Landtoch EcclesiastikStaterne, hos KronoFogden i orten, men om den är MilitiseStaten anslagen, hos Re gementsSkrifvaren , eller vederbörande Uppbörd »Mönsterskrifvare, inom den Jöreskrijna tiden, anmäla, samt bevis deröfver taga, pa hvilkens ansvar det sedermera bör ankomma, att derom kungöra Tiondeeller Råntetagaren. Sjelfva ordalydelsen uti denna punkt tyckes temmeligen klart gifva tillkänna, att ansvaret, som der nåmnes , åsyftar, icke Råntegifvaren , utan vederbörande Tjenstemän, i händelse af försummelse å deras sida, att kungöra Råntetagaren om den skedde uppsågelsen. Motionairen synes äfven hufva menat desse personer, då han uti prasmisserne säger, att den ifrågavarande §, vål föreskrifver det en sadan tillsägelse , når Räntetagare bor utom Häradet, kon ske hos KronoFogden eller RegenientsSkrifvaren, hvilka vid ansvar böra derom kungöra Räotetagaren; inen ett, såsom orden lyda, detta ansvar hvarken finnes bestämdt, eller liden derföre utsatt; och jag styrkes så mycket mera uti denna min öfvertygelse, som både ansvaret iör Tiondegifvaren, derest han försummar att uppsäga Spannemålen, och tiden inom hvilken sådant bör ske, uti nu gällande Författningar åro uftryckeligen bestämde.
Denna rättighet — hvaraf man likväl, i förbigående sagdt, icke kan begagna sig i andra fall, än då ansökningen antingen icke rörer annans än sökandens rätt, eller, då annans rätt är i fråga — bör a/slås, har redan medfört en icke obetydlig lindring i föredragandens besvär och skulle om den blefve utsträckt jemväl till de beslut, sorn för närvarande i form af skrifvelser meddelas, verka än mer välgörande icke blott i nyssnämnda syftning, utan äfven i andra hänseenden, såsom, exempelvis till förekommande af misskrifnmgar, inbesparande af skrifmaterialier o. s. v. För att åskådliggöra hvilka tidsbesparande genvägar utan uppoffrande af några vigtigare intressen, utan fastheldre till sjelfva sakens och samtlige vederbörande myndigheters fromma, kunna åstadkommas genom ett i ofvannämnda rigtning förändradt expeditionssätt, må det tillåtas mig att framställa ett exempel på ett ärende behandladt å ena sidan på nu brukligt sätt, och å andra sidan efter den af mig föreslagna metoden; — dervid jag förutskickar den erinran att jag väl nogsamt vet Motioner hos Padder skåpet och Adeln 1865. 211 att denna framställning blifver fullkomligt öfverflödig för alla de tjenstemän under hvilkas ögon motionen kommer att läggas, men då motionens öde icke beror på desse tjenstemän allena, utan på flere andre i tjenstepraktiken alldeles obevandrade personer, så torde denna digression ursäktas. Antag sålunda att General-tullstyrelsen vill försälja en tullverket tillhörig, men för verket obehöflig tomt i Arboga. Styrelsen expedierar då en skrifvelse (N:o \) till Konungens Befallningshafvande i Westmanland med anmodan att vidtaga erforderlig åtgärd för försäljningen.
—- i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående Landshöfding af Wingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar för de af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade medel. LXII. 118. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående rättighet för patrull, post, vaktkarl eller fångförare att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt. LXII. ii8. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående ansvar å den som bortförer andras minderåriga barn. LXII. 118. — angående Stenkolsverket vid Höganäs. LXII. 168. — med öfverlemnande af förslag till TullTaxa. LXII. 169. LXVI. B. 69. -— med öfverlemnande af fprslag till Författning angående BränvinsBrännings-rättighelen. LXIV. B. 148'. A. 358. — med förslag till ändringar vid Kongl. 204 Maj:ls förnyade Seglationsordning af der* 21 Juli 1825. Expeditioner till Konungen, Rikets Ständer, angående Postinrättningen i Riket. 3. — angående Författnings vidtagande, till förekommande af den skada, som Tiondegifvare tillfogas genom obehörigt dröjsmål med grödans räknande. 3. — angående Löfås Silfververk. LXIII. 4- — angående betäckande af den brist, sorn möjligen kan uppkomma uti de beräknade tillgångarne för anslag, som vid denna Riksdag blifvit beviljade. LXIII. 4* — angående frågan om hyresfritt begagnande af GeneralAssistanceContorets hus för en blifvande LombardLånerörelse i Hufvudstaden. LXIII. 4. — angående verkställd revision af StatsVerkets räkenskaper och förvaltning för år 1826. 4. — angående förklaring öfver Kongl. Brefven den 17 Febr. 1742 och den 26 April 1776 rörande Bankens forum i Concursmål.
Jag fortfar i min tanke, att nemi. det vore lämpligt att R. o. Ad. meddelade de öfriga Stånden att R. o. Ad:s klubb, hädanefter, såsom hittills, vore för alla Ståndens ledamöter öppen, och att alla Stånds ledamöter vore välkomna alla aftnar, utom när plenum inträffar, och sålunda öfverensstämmer jag helt och hållet med Hr von Hartmansdorff deruti, att när klubben är tillgänglig för Adeln, så bör den äfven vara tillgänglig för ledamöter af de öfriga Stånden. Jag vågar hemställa, huruvida icke R. o. Ad., då denna mening icke är af någon egentlig vigt, skulle vilja framställa den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, ville låta upsätta en skrifvelse i ämnet, hvilken blefve för 11. o. Ad. föredragen, då den kunde sedermera expedieras, om Landtm, derunder satte sitt namn, och på R. o. Ad:s vägnar meddelade den till de öfriga Stånden. Hr Ribbing, Arvid: Jag kan icke finna annat än att BorgareSt:s skrifvelse afser ett tillfälle för alla Stånd att mera mangrant kunna mötas och samspråka, och anser för min del att det, synnerligen då åtskilliga större frågor förekomma hos St:ne, vore högst gagneligt, om ett sådant närmande egde rum, hvartill dock icke fordras bestämmandet af vissa dagar. Jag skulle derföre tro, att bäst vore om meningen blef sådan, som Frih. Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff framställt, nemi., att ehuru Adelns klubb alltid varit och ännu är öppen för de öfriga Stånden, så har R. o. Ad. upfattat meningen med tillkännagifvandet från BorgareSt. vara den, att ett närmande mellan de serskilda Stånden vore dess ändamål och att R. o. Ad. med tacksamhet det emottoge. Frih. Raab: Jäg anser mig vara skyldig i denna fråga, i hvilken obetydligt skiljaktiga meningar upstått, att tillkännagifva en uplysning, som jag fick i går.