Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf, och då man icke egde skäl antaga, det evangeliska lärans bekännande vore ett oundgängligt vilkor, hvarförutan tjenstemännens rättrådighet och nit för sina pligters uppfyllande icke kunde ega rum, samt då några tjenstebefattningar stöde i vida aflägsnare förhållande till rehgions-angelägenheterna än andra, ansåge Utskottet ett för alla tjenster gemensamt stadgande i afseende på vilkoret om en viss trosbekännelse hvarken lämpligt eller nyttigt, utan snarare tvärtom, helst ett sådant vilkor kunde leda derhän, att Staten någon gång nödgades försaka tillfället att i sin tjenst använda en sig erbjudande utmärkt förmåga, hvadan ett dylikt allmänt vilkor utgjorde en inskränkning i Statens rätt, som icke borde tillämpas utöfver hvad nödvändigheten fordrade. Förslaget godkändes dock icke af samtliga Riks-Stånden, utan i stället blef till följande riksdag hvilande ett annat, hvarigenom de allmänna befattningar, hvartill konungen egde utnämna äfven bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, inskränktes till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom läkare-befattningar; men äfven detta förslag förföll vid i 856— 1858 årens riksdag, då det af tvänne Riks-Stånd förkastades. Det återupptogs emellertid vid 1859—1860 årens riksdag af Konstitutions-Utskottet, i Memorial N:o 15, och blef, genom omröstning i förstärkt Konstitutions-Utskott, antaget ätt hvila till följande riksdag, då det godkändes af samtliga Riks-Stånden samt af Kongl. Majit sanktionerades den 20 Januari 1863. Jemte dessa så ofta upprepade sträfvanden, hvilka ock, såsom här ofvan är visadt, till en del lyckats, att bereda tillträde till åtskilliga allmänna befattningar äfven åt bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, hafva tillika framställningar egt rum om rättighet för mosaiska trosbekännare att deltaga i riksdagsmannaval.
Om, å ena sidan, ingen bestämd gräns gåfves för rustoch rotehållares åligganden, så vore, å den andra, Styrelsens administrativa rätt öfver arméen för vacklande genom onödiga och orediga författningar, hvilka dels motsade hvarandra, dels försvårade arméens behöriga skick. Dessa omdömen ansåg motionären förtjena afseende, helst om, å andra sidan, rustoch rotehållare äfven i fullt mått känt obehaget af ifrågavarande beskattmngssätt, och att de det gjort, derom vittnade deras bemödanden att genom samlandet af kassor, såsom beklädnads-, remonterings-, inbördes försäkrings-kassor m. m., söka hvälfva sina brydsamma åligganden på särskilda, i och för dessa angelägenheter utsedda, direktioner. Men vid något eftersinnande torde man lätt finna att det sorn eftersträfvades, nemligen bestämdhet, reda och enkelhet, sällan eller aldrig kunde på sådan väg nöjaktigt ernås, utan att fast mer, genom de tillkomna nya länkarne emellan stats-förvaltningen, å ena sidan, samt rustoch rotehållare, å den andra, man merendels ytterligare intrasslat redan förut nog invecklade förhållanden. Något annat sätt att ändamålsenligt ordna denna del af krigs-förvaltmngen torde derför fåfängt sökas, än att öfvergifva allt lappverk och gå till grunden med det felaktiga d. v. s. att Styrelsen öfvertoge de bestyr, som förnuftsenligt henne tillkomme. I sådan syftning och på grund af hvad anfördt blifvit, har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes, sedan vederbörande blifvit hörde, afgifva till näst sammanträdande Ständer nådig proposition med förslag till befrielse för rustoch rotehållare från deras egande befattning med rekrytering och remontering samt underhåll af be klädnad, mundering och utredning m. m. så för häst som karl, emot det att rustoch rotehållare åtaga sig en gång för alia bestämda, i sammanhang med den öfriga krono-uppbörden årli - Sammam. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Utlåtande JM 46.
Landsvägen ä ' fäll inte för trång för er bägges, vet i a '. » » N e j, » sade flickan, reste sig upp o c h stod der framför h o n o m med bleckspannet i ena handen o c h pallen i den andra, färdig att begifva sig till någon annan af sina fyrbenta vänner, » nej, nog ha vi båga rum på landsvägen, allti ', men de ' inte omöjligt att vi kunde k o m m a att sitta trångt, om vi skulle ha rum bre jemte hvarann på någe ' annat håll, o c h om du vill veta, hvad det skulle vara, så kan j a g säja dej d e ' m e '. »; Hur ' leds Stina-Lotta ändrade humör. Skuggorna lägo » så långa » i den gröna dälden nedom skogsbacken, oeh boskapen hade samlat sig der, för att i aftonsvalkan beta här nere. P å gångstigen, som slingrade sig utfor backen, syntes nu en lång, smärt flicka, som m e d ett par stora bleckspann i händerna nästan sprang nedåt, stigen. H o n hade fäst upp den blårutiga kjolen i ena sidan — hvarför var ej godt att säga, ty klädningen var i kortaste laget, oeh det fans hvarken regn eller dagg i gräset. Underkjolen var ändå kortare, o c h man såg ett godt stycke af de runda solbrända vådorna. P å fötterna bar hon ett par gamla kängor, tydligen för stora för henne. Hon kunde väl vara så der aderton, nitton år o c h såg ganska bra ut. Solbränd var hon, » A s c h! » sade A n d e r s. H a n stod o c h på en liten rönn, som han ryckt upp o c h tes ämna till käpp. » D u ska ' inte vara ger, Stina-Lotta, » fortsatte han efter en tystnad. täljde tycktokuliten » Tokug? » eftersade flickan. H o n stälde ifrån sig spännet o c h satle sig på pallen. » J a, en kan nog bli tokug åf t o c k e här, » tillade hon o c h dolde ögonen med handen. här vara f ö r? Jag vill ha årning på det här, jag.
Om det bärleder sig från en tid, då Staten uppsteg ur mörjan af ett groft barbari, då Missionärer började sprida Religionens ljus, och inga bestämda vilkor för gäldandet af deras mödor kunde vara, men dels välviljan, dels undret vid ett nytändt ljus föranledde till gåfvor och offer; så måste väl nu klart inses, att de lämningar af detta aflöningssätt, hvilka ännu framlysa, svårligen kunna döljas under de vanlige så kallade Conventioner, Församlingarne och deras Pastorer emellan, och att i alla fall, då dessa öfverenskommelser antingen ske på obestämd eller på viss tid, och endast angå de hufvudsakligastePastoral-inkomsterlie, frågor om olägenheternes afböjande tidtals återkomma, och Comministrarnes samt KyrkoBetjeningens aflöningssätt likväl qvarstå i sin gamla form. 6 Den 26 Junii f. m. För mig har icke framställt sig de betänkligheter för förslagets verkställande, hvilka Utskottet anvisat. Den indelning eller bestämda och oföränderliga afgäld af hvarje hemman och lägenhet, hvilken jag föreslagit, har på intet sätt gemenskap med landels civila indelning; icke heller erfordras derföre någon enda kyrkas ombyggande eller förflyttande; ty om t. ex. af ett Pastorat, bestående af i5o mantal, 120 mantal indelades till Presternes och KyrkoBetjeningens aflöning inom samma Pastorat; så kunde de öfrige 3o mantal anvisas till slik aflöning i ett mindre Pastorat, eller ock på annat sätt disponeras; och jag kan icke inse, att någon annan tanka kan hafva gifvit anledning till det yttrande i Utskottets Utlåtande, att en mängd kyrkor skulle ombyggas och förflyttas för verkställandet af den lönereglering, jag föreslagit, än den från hvilken man har så svårt att slita sig lös, att just den, sorn åhörer en ReligionsLärare, och begagnar de förrättningar hans kall honom ålägger, nödvändigt skall gälda hans lön, men icke deltaga i någon annans.
Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för -Departementets Kansli Expedition: Försiags-anslag, 1852 års . - 1,144: 22. Afgår: Till Departementets Kansli-Expeditions Aflönings-Stat öfverflyttade 66: 52. samt ytterligare för jemnande af Hufvud-Titelns slutsumma 1,077: 58. — 1: 32. — Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Flottans Stationer, Försiags-anslag, lika med 1852 års Extra Utgifter, oförändradt . • • För Handeln* Lotserioch Fvrings-Staterne: Rese r v a ti o ns-a n s lo g Penningar: 1852 års anslag Tillkommer: motsvarande förhöjningen i Uppbörden af Båkoch Lotsmedlen Indelta räntor: 1852 års anslag oförändradt 111,600: 10,000: 121.600: • 306: 52. — Förslag till blifvande Riks-Stat. Penningar. Indelta, räntor. Spanmål oindelt. Summa Kronovärdi. 1 Markegång förslagsvis. Mått. Värde förslagsvis å 6: 52. Förhöjningen å denna Hufvud-Titel utgör Hör till Stats-Utskollels Ullålande, 4854, JV» 70. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Mars 1854, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under Riks->statens Sjette Hufvudtitel. (U. A.)
Kina hände att matroser afstraffades med ofvannämnde straff, men syntes mig det blott förhärda och förbittra emottagaren, och gjorde således ej den åsyftade verkan, som de s. k. ambitionsstraffen, bland hvilka jag särskildt nämner det att dömas ovärdig att intaga sin måltid tillsammans med kamrater, eller att ej vara ledig på vanliga fritimmar, att få sin romportion uppspädd med vatten m. m. Särskildt vill jag nämna, att den kapten, som förde oss till England och fick befälet öfver fregatten efter sir William Peel, ej fick befordran, af skäl, man hade anledning tro, att han pryglade sin besättning, hvilket ej skedde så obetydligt, men alltid enligt författningarne. De Engelska tidningarne skrefvo mycket härom. En gång hände mig, att en officer ombord svarade mig på min förfrågan, om han ej ämnade sig på däck för att åse bestraffningen, vid hvilken alla man borde vara närvarande, det han, oaktadt flera års tjenstetid, ännu ej Dun 29 Maj. sett en dylik afstraffning och hoppades att aldrig behöfva det.» — Så långt ,ur brefvet. Jemföras de Engelska parlamentsdebatterna för år 1836 med de sednast derstädes hållna, rörande prygelstraffpts ufskaffande, så får mun se, huru i England tankarne om straffets behöflighet betydligt förändrat sig. (Iti den anförda skrifvelsen från premierlöjtnant Lind af Hageby påpekas jemväl detta omslag i allmänna tänkesättet, under följande tillägg: ”Det är för dig ej obekant, att Englands krigsartiklar blifvit nu, sedan jag lemnaöe tjensten der, så ändrade, att prygelstraffet sällan användes, och tror man att det snart skall alldeles försvinna.” Vidare säger min motståndare: »Vill man bibehålla ett straff som varning åt dem, som icke annorlunda låta sig rätta, så är intet lämpligare än prygelstraffet.”
Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det, med upphåfvande af ovannämnde Författningar, andre med rättsgrunder närmare öfverensstämmande blefve tor de fall i hvilke de skulle pröfvas nödige och lagligen kunde ega rum, i deras ställe påbudne. Om den invändning härvid skulle kunna göras, att dessa Stadgar sällan eller aldrig tillämpas, innefattar detta, enligt Utskottens tanka, så mycket mindre skäl för underlåtandet af deras upphäfvande, som just denna uteblefne tillämpoiDg både ådagalägger ett tyst medgifvande hos Lagskipande magtan ef dera» olämplig» LegXJtskottsti Bttånk<tndeai jj.33 het, och på samma gång undergräfver Lagatnes helgd och anseende, hvilket beror lika mycket på deras rätts enlighet, sorn på deras säkra och oafbruten verkställighet. I afseende på frågan om upphäfvande af Stockstraff för fylleribrott, får Utskotten åberopa det Utlåtande, som Lagutskottet, den 31 i denna måöad, rörande denna omständighet afgifvit, i anledning af flere dit remitterade Memorialer, angående yrkad förändring uti Kong!. Förordningen den 24. Augusti x813 emot fylleri och dryckenskap m. m., i hvilket utlåtande Ekonomiutskottet i denna del inståmdt; och betiäffande Förbudet emot gästning å Näringsställen, Utom å vissa tider på dagen , så kommer Ekonomiutskottet, till hvars särskilda handläggning denna fråga egentligen synes höra, att, i anledning 'af ett rörande detta amne till sistnämnde Utskott öfverlemnadt Memorial, deröfver uti afgifvande Betänkande sig utlåta; hvarförutan och då, i af eende på gällande straffbestämmelser emot Lurendiäjeri och Tullförsnillning, Lagutskottet åligger, att häröfver meddela utlåtande, i sammanhang med den nådiga Proposition, som Kongl. Maj:t i detta ämne till Riksens Idöglofl. Stånders pröfning öfverlemna?, torde något hufvudsakligt yttrande derom nu icke erfordras.
Och vill hon icke erfara det, så råder jag henne att stiga opp klockan sex, koka mitt kaffe och hemta mig det på sängen.» «Nej, sådant har jag aldrig hört! Ni är den allra Gud nåda hustrurna i detta ohyggliga land!» «Och god mat skall hon laga mig alla middagar, eljest – blir jag ej god! Och hon må icke komma med «fattig Leilighed»9 mer än en gång hvar fjortonde dag, och då vill jag att den skall smaka rikt.» «Vill ni ha rik mat, så får ni äfven bestå rikligt till hushållet.» «Det tänker jag ej ta mig af! det får min hustru sörja för. Hon får skaffa förråderna till hushållet hur hon kan.» «Jag hoppas att ni aldrig får er en hustru, eller ock att ni får en riktig Xantippa!» «Derför skola vi veta råd. Och derför skall hon, till att börja med, hvar afton draga af mig stöflorna. Allt beror på att man i tid börjar ta sin person i säkerhet, ty af naturen äro fruntimmerna fasligt hersklystna!» «Just emedan männerna äro tyranner!» «Och dertill rysligt småaktiga!» «Emedan herrarne tagit alla stora saker för sig.» «Och fulla af nycker!» «Emedan männerna äro proppfulla af envishet!» «Och ombytliga!» «Emedan männerne ej äro värda beständighet!» «Och egensinniga och häftiga!» «När männerna äro orimliga!» «Men jag,» fortfor Harald mycket skarpt, «tycker ej om egensinniga, häftiga och herrsklystna fruntimmer. I allmänhet är det just männerna som skämma bort fruntimmerna: de äro för tåliga, för medgörliga, för artiga. Men i mitt hus skall det bli annat. Jag tänker ej skämma bort min hustru. Just hon skall få öfva sig att vara tålig, eftergifven och uppmärksam mot mig; och det samma tänker jag hålla min kära syster till. Hon må icke vänta att jag rör mig ur fläcken för hennes skull, hon må icke » I detta ögonblick hörde man ett åkdon köra upp på gården och stanna framför porten. Harald såg ut genom fönstret, gjorde ett utrop af öfverraskning och glädje och for som en pil ut ur rummet.
Följande dagen förekom fråga om särskild remiss till LagUtsk. af Hr Eibbings nämnde yrkande, såsom en af honom väckt motion, och dervid anförde jag att särskild remiss af detta yrkande icke kunde äga rum, emedan detsamma redan blifvit till Utsk. remitteradt jemte den återremitterade delen af LagUtsk:s berörde Utlåt. Dermed förföll frågan för den gången och på detta sätt har Hr Eibbings yrkande kommit LagUtsk. tillhanda, men hvilken åtgärd Utsk. i anledn. deraf vidtagit är mig obekant och kan vara beroende af de beslut, som af de öfrige RiksSt:n blifvit fattade. Hr Eibbing: Det yttrande, som jag skriftligen aflemnade, var just en afskrift af det dagen förut mundtligen afgifna, hvilket jag nu af Hr Gr. o. Landtm, hört redan vara till LagUtsk. aflemnadt. Att det innefattar samma sak, som det jag nyss tog mig friheten upläsa, är säkert och jag förmodar, att jag har laglig rättighet, att af LagUtsk. erhålla svar derå, detta må nu innehålla bifall eller afslag. Behandlar nu detta yttrande samma ämne, som utgör föremål för Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 70, så ligger deruti grunden för min anhållan, att detta Betänk, måtte få hvila; desto hellre som jag i sista plenum hade tillfälle, att mundtligen framställa min önskan för Ordf-.den i LagUtsk., hvilken då torde hafva med mig instämt deruti, att frågan vore af den beskaffenhet, att den borde hafva behandlats gemensamt af Lagoch Ekon.Utsktn, hvilket otvifvelaktigt hade varit det rättaste. Ty om LagUtsk. hade uplyst Ekon.Utsk. om frågans verkliga natur, hade säkerligen ett helt annat yttrande från det sednare Utsk. följt, än hvad som nu skett; och då hade jemväl deri af Just.Ombudsrmn gjorda hemställan, att E. St:r skulle till K. M. ingå med en underd. anhållan i detta ämne, föranledt ett helt annat resultat, än det hvartill Utsk.' nu kommit, eller ett fullständigt afslag.
Tafflarnes återinförande hade tillräcklige skäl saknats för det tillika gjorde förslaget, att 600 R:dr B:co i hvarje månad borde bestås hvardera Talmannen för de Ofrälse Stånden, till bestridande af oundgänglige utgifter för den representation, som af Herrar Talmän bör iagttagas, äfven som ett obestämdt belopp för Herr Bandt-Marskalkens så kallade Soiréer, hvilket syntes endast vara en förändrad benämning; och då representations-kostnad för Herrar Talmännen ej skulle vara oundviklig, hade Stats-Utskottet icke iagtlagit behörig hushållning med S'tat s-LJt skottet s Betänkanden. 533 Statens medel, enär Utskottet tillstyrkt en sådan utgift; äfvensom Ståndet enhälligt underslödl dess Seereterares gjorde förbehåll, att de medel han, jemte Ståndets Talman, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 20 sistl. Februarii föreskrifver, i Kongl. Stats-Contoiret skall uppburit, icke måtte förblandas med den månadtliga representations - kostnaden, eller verka till något afdrag på det belopp, som beviljas Talmannen, utan få särskildt redovisas. Lika med hvad Stats-Utskottct, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, hemstält och Riksens Ständer då gillade, har Stats-Utskottet vid pröfning af den uppstälde frågan, huruvida de så kallade Talinans-Tafflarne borde återupptagas och kostnaden dertill af Riksdags-kostnads Summan bestridas, ansett den ökade kostnad, som för Riks-Ståndens Talmän är oundviklig, utöfver hvad deras Riksdagsmanna - befattning skulle dem tillskynda, böra af allmänna medel ersättas; och detta lärer icke böra bedömas annorlunda, ari som ett rättvist erkännande, å Statens sida, af dess skyldighet alt vidkännas oundviklige kostnader vid utförande af allmänna värf, 534 Stats-Vtskottets
Directionen icke densamma börjades,sum man hvartill denna utlåning vid hvarje års Bok slut uppgått, vilkoren för Assignering på Banken kunde försättas. Denna method blef äfven af Revisionen för 1812 års Rä - sa beskaffade J.åns inbekenskaper godkänd. talning , samt huruvida den upplupne renfan up på de ännu icke förfall, ne Reverser, sorn i betalningar emottagits, blifvit - Utlåning af 3 månads Reverser, börjades mot slutet af år 18x2 och utgjorde den ut lånte summan häraf yid 1813 Deri i 7 Juli. vit räknad den betalande eller Discönteh till godo. R.dr och ar 1815 den 13 Juni 657,900 RrdV. j Sä beskaffade Lån är O !htgifive méd förbindelse af full inbetalning efter 13 månaders förlopp. För i de Reverser, som blifvit i betalning för Lån enröttagrié, men icke valf it förfallrie och hvaraf j ‘edel af den inbetalte 'Sunaman aldrig blifvit jhekad, har renta alls licke blifvit beräknad, hvarken den betalande eller Disconten till godo. Men forfallne Reverser äro alltid inFtiad'e med renta till preSentations-dagen. Sedan, den 2 sits-lid ne Maj, äro inga 3 månaders Lån bifallna. 2:0 Upplysning för anledningen dertill att, enligt Utlånings - boken, béfinnes eri persön vid förlidet års utgång häfta såsom Låntagare för R:dr 89,900: En 5 te Bandet, Dessa summor äro ge* jnom inbetalningar minda skade, så att de för när* | varande utgöra endast efterstående: 36,400:™ Försl!. a682 Den 17 Juli. JBn annan 64,450: En annan 44,050: — En annan 29,000: — En annan 22,650 : En annan 10,000:
Om åter i tvistemål den äldste ledamoten instämmer uti en af de andra två ledamöternes mening, så tjenar det ju ej heller till någonting att tillkalla den fjerde •, ty, hvilken åsigt än denne kommer att uttala, skall den ledamotens me ning, hvaruti den äldste redan instämt, dock alltid blifva rättens beslut. Beträffande derefter det af Utskottet framställda förslaget, så är det efter min åsigt likaledes felaktigt, dels deruti, att de dömandes antal ej blifvit bestämdt, utan Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 12. 9 utan skulle få vara huru stort som helst, dels ock deruti, att fyra skulle utgöra domfört antal, hvaraf följden blefve, att då, vid omröstning, två stadnade mot två, ytterligare en ledamot måste tillkallas, hvilken derefter, på sätt förut nämndt är, kunde anses ensam bestämma sakens utgång. Sedan jag nu ej allenast påpekat de fel, som, efter mitt förmenande, finnas uti håda de ifrågavarande förslagen, utan äfven sökt visa att de .demandes antal alltid hör vara udda, samt aldrig olika stort uti enahanda slags mål, så återstår nu att säga hvarföre jag bland de två udda talen fem och tre gifvit företräde åt det sednare. Om man, derest det domföra antalet bestämdes till fem ledamöter på hvardera af Hof-rätternes divisioner, kunde hoppas att ledamots-platserne hädanefter skulle fortfarande komma att beklädas af män, som voro i besittning af de egenskaper, hvilka dessa vigtiga embeten i så hög grad taga i anspråk, så skulle jag måhända lemna företrädet åt femtalet, under förutsättning, att den större låugsamheten i ärendenas handläggning, som derigenom förorsakades, möjligtvis skulle kunna öfvervägas af den mångsidigare pröfningen, som man af flertalet hade att förvänta. Men, vid bedömandet af denna fråga har jag trott det ej böra förbises alt, så vida ledamots-platserna i Hof-rätten hädanefter fortfarande skola kunna besättas med sådane män, som jag nu omnämnt, ovilkorligen nödigt är att desse embetsmäns löner betydligen höjas utöfver det ringa belopp, de nu utgöra.
Härvid förekommer väl, i fråga om den beräkningsgrund, som för de så kallade hyttorna och bergstorpen skulle i detta hänseende iakttagas, att, på sätt ofvan är omförmäldt, den år 1645 antagna beräkning, enligt hvilken 1 hytta skulle utgöra lika mycket som 4 hela hemman, befunnits för bergsmännen alltför betungande och derföre redan det följande året upphört; men, enligt hvad Utskottet inhemtat, hafva äfven andra jemförelsegrunder varit i detta hänseende antagna, så att, exempelvis, Sextio - Slals-Ulsknltcts Uttalande N:o 33. n Sextiofyra Lispund Osmundsjern i skatt ansetts motsvara ett helt hemman eller jordeboks mantal, oell under den tid (1800 —1830), som salpetergärden utgjordes, en hytta i Philipstads bergslag beräknats lika med ett hemman, samt ett s. k. bergstorp, med 4 Lisp. Osmundsjern i skatt, ansetts1 lika med V® mantal. I betraktande häraf och då det således icke bör möta svårighet att för boskapspenningarnes utgående af hyttor och bergstorp uppgöra en lämplig och billig beräkningsgrund, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer, jemte anmälan, att de för sin del medgifva det boskaps-penningarne inom Philipstads bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar hädanefter må erläggas efter samma grunder, sorn inom öfriga delar af Riket, underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga de åtgärder, som till verkställandet af ifrågavarande förändring må finnas erforderliga. Stockholm den 19 Februari 1857. M:© 33 (Litt. C).
Stockholm den 3 September 1834* *4 Ailm. Besv.- och Oeeon.-Ulsk, Utlåtande W.-o ItS. N:o iiS. Ankom lill Exp.-TJtsk. den 2 September, Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående approbation af Recruter vid de Indelte Regementena samt beskaffenheten af boningshusen vid Rotetorpen, m. m. Till Utskottets handläggning har från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterad en motion af Göran Jonasson från Kronobergs Län, sorn hemställt’, att karlar, som för vacanta rotar inmönstras, måtte antagas då de iiro 1 r qvarter 2 tum långa, hvilket skall vägras af Gompagnie-Cheferne, som endast vilja emottaga' Recruter af 3 alnars längd; samt att Soldaters, Dragoners och Grenadieren anspråk, i afseende å boningsrum å deras torp, måtte sålunda inskränkas, att de åtnöjas med en stuga och en liten så kallad kofva; uti hvilken framställning Peter Persson. Johannes Andersson, Peter Jönsson, A. Pålsson och Johannes Svensson från Jönköpings Län, Carl Gabrielsson från Östergöthland samt S. Heurlin och Joli Christoffersson från Kronobergs Län sig förenat, med tillägg af det yrkande, att det mätte stå Rustoch Rotehållarne fritt, att med" antaglig karl contrahera, utan att Regementseller Compagnie-Cheferne ega föreskrifva Contracts-vilkoren.