Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JV:o 14> med förslag till ändring af 109 §:n Reg.Ftn och 80 §:n Riksd.Ordn., rörtde tiden för riksdags fortfarande. Frih, Sprengtporten, Jac. Wilh. Då detta ärende bordlädes i sista plenum, sedan discussion redan var börjad, torde det vara nödigt, alt jag upprepar de anmärkn.T jag då framställde mot Utskts förslag till förändring af loq §:n Reg.Fm. Jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att jag i första rummet ansåg början af denna § böra undergå en förändring, att nemi. den tid af 6 månader, som blifvit bestämd för riksdags fortfarande, icke skulle, på sätt förslaget innehåller, vara ställd på 2tne terminer, nemi. först 4 månader och sedan 2 månader. Jag ansåg nemi. obehöfligt, att Ständerne borde begära hos Konungen en förlängning, hvilken Konungen icke kan neka; och det synes mig icke heller sannolikt, att, då riksdagstiden ej kan vara kortare än 6 månader, i hvilket Aili det i dubbelt afseende måtte vara obehöfligt, indela densamma i 2 terminer. Man har gjort det beroende af olika förhållanden, alt i ett fall skulle det fordras 4 Stånds beslut för att inom kortare tid än 4 månader riksdag afsluta, och i ett annat fall 3 Stånds beslut för att förlänga densamma. Jag skulle föreställa mig, att i denna, som i alla andra frågor, det vore lämpligast att låta det bero af Ständernes beslut, om en förlängning eller förkortning bör äga rum, och att således orden ”4 och 3 Stånd’' borde utbytas mot ”Ständerne.”
Dessutom blefve det ganska tungt, om en skorsten, såsom nödigt vore, skulle uppföras. Gerna såge jag, om det af Direktionen antagna förslaget bifölles; men framför allt önskar jag att Utsk:ts 068 Den 16 Juni. förev:de förslag måtte af K. o. Ad. afslås, och jag ber att få lägga E. o. Ad. på hjertat, att aldrig lemna sitt samtycke till förstörande af klubblokalen, endast för att der bereda bostad åt vaktmästaren. Frih. Alstömer, Oscar: I likhet med den föreg:de värde talaren, anser äfven jag, att ett bifall till Utsk:ts förevarande förslag skulle medföra stora olägenheter och bland andra den, att den nuvarande vackra klubblokalen komme att förstöras. Jag kan derföre icke tillstyrka bifall till detta förslag. I afseende å tomtplatsens ordnande, afgaf Eiddarh.- Utsk:t för några dagar sedan ett utlåtande, med anledning hvaraf E. o. Ad. förklarade sig icke vara hågad att för det närvarande afstå hela eller någon del af den norr om Eiddarhuset belägna, E. o. Ad. tillhöriga tomt, Detta förklarande utgjorde emellertid endast ett svar på en från Stockkolms stads drätselnämnd inkommen förfrågan om E. o. Ad:s beredvillighet att efterskänka tomten eller en del deraf, och torde icke hindra E. o. Ad. att fatta ett beslut, som afsåge ett möjligt afträdande under vissa omständigheter af en del utaf tomten, derest fråga derom skulle uppstå innan E. o. Ad. sammanträdde till Adelsmöte. För att inhemta huru den ifrågasatta strandgatan utmed Mälaren skulle komma att gestalta sig, hafva åtskilliga af E. o. Ad:s ledamöter under de sednare dagarne tagit platsen i skärskådan, dervid man funnit, att cellfängelset och Eådhuset ligga i rät linie med hvarandra och att, om en strandgata skulle anläggas, denna borde komma att följa långs utmed nämnda byggnader och derefter fortsätta i rät linie till Eiddarholmskanalen.
Utskottet ämnar, såsom det omförmält i dess under N:o 63 afgifne Betänkande i slutet af 2:dra punktens i §. till Rikets Ständer inkomma med serskilt förslag i detta afseende. Ridderska {>et och Adeln äger för öfrigt en obestrideig rätt att säga, om de för krigsskulders betalande af Utskottet afförde 60,000 R:dr skola afskrifvas eller ej. Jag hemställer dessutom, om det ej tillhört Revisorn att för den tid räkenskaperne för honom legat öppna, göra erforderlige anmärkningar, och om det icke således ålegat honom att göra ifrågavarande anmärkning, 1 fall fog dertill funnes; i stället för att lägga en sådan underlåtenhet StatsUtskottet till last, enär Utskottet eller någon dess Ledamot icke kan anses förbunden att taga sig tid till göromål, som tillkomma annan authoritet. Friherre Anckarswärd bar måhända rätt deruti, att kostnaderna för Deras Kongl. Högheters, ArfFurstarnes, Hertigarnes af Skåne och Upland födelse bordt, i stället för hvad nu skett, uppföras på i:a Hufvudtitteln, men då 36 personer, hvaraf StalsUtskottets personal består, varit ense om att icke göra det, torde åtgärden ej böra läggas en enskild Ledamot till last. Det beror nu på Den 19 Junii f. m, 247 Rikets Ständer, om de, såsom Utskottet i denna fråga gjort, vilja följa sin känsla, eller blott den strängaste pligtutöfning. Frånvarande, då dessa räkenskaper i Utskottet förehades, fastän jag icke funnit skäl att skilja mig från Utskottets unanima tanka, liar jag trott mig böra taga närmare kunskap om desse kostnaders beskaffenhet för att derom kunna redovisa för Ridderskapet och Adeln.
N:o 34. § 7. Utsk:ts hemställan om uteslutande från g:u af stadganderne under litt. a, b, c oell d i Usta punkten t. o. m. orden »den iukomströrelseu lernnar». Bifölls. Utsk:ts hemställan om intagande i 2:dra mom:t af punkten 3 af följande stadgande: »Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under näst föregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta». Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I den nu föredragna § 7 har Utsk:t utgått ifrån den grundsats, att all inkomst, äfven den minsta, skall beskattas, och Utsk:t har gått ännu längre, då det stadgat att »Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, älven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, sorn den han drifver, i medeltal anses afkasta». Han skall således, ehuru man utgått ifrån grundsatsen af inkomstbeskattning, erlägga skatt, äfven om han icke haft någon inkomst, utan fast mera gjort förluster. Aul:n till ett sådant stadgande lärer väl varit den, att, i städerna åtminstone, utöfvandet af ett yrke är förenadt med åtskilliga medborgerliga rättigheter, och att man derföre ansett att för åtnjutandet af dessa förmåner någon minimibeskattning borde ega rum. Detta ord har dock råkat i misskredit, och derföre kunde den enkla utvägen att utsätta en sådan skatt icke användas, utan måste man begagna en omväg och stadga att en afgift skulle påföras, beräknad efter hvad en likartad rörelse ansågs i medeltal afkasta. Hvad vill detta säga i tillämpningen? Om det t. ex. är fråga om en skomakares beskattning, skall då medeltalet bestämmas efter hvad andra skomakare betala, i en viss gifven stad, eller i hela riket? Eller är det fråga om blott medeltalet af en rörelse med den utsträckning, som den, hvilken någon viss person drifver.
Här är icke mången i socknen fattigare än vi själfva, vågade Dordej invända. Så gif guldpenningen åt kyrkan, och Herren skall från åkern gifva eder dubbelt igen, svarade prästen, ej utan en kvarlefva af den katolska tidens föreställningar om fromma gåfvors nytta för saligheten. De två makarna gingo lika rådvilla som de kommit. Gifva åt kyrkan? Kyrkan var rik, medan de åto bark. Det vardt en hård strid mellan Mammon och Dordejs samvete. Vördig far begär nageln af lillfingret; visste han af de stora pengarna, skulle han begärt hela armen. Men Skriften säger, att Herren gifver födan åt korpens ungar. Har han nu gifvit oss ungarna och lägger födan bredvid dem, hvarför skulle vi låta dem svälta? Jag skall säga dig något, Thomas. Vi göra med denna penningen ackurat som prästen sagt, så får Gud sitt. Därnäst taga vi en annan penning ur pungen, köpa oss råg och låta barnen äta sig mätta. Skam få min tunga, om detta är synd. Resten låta vi ligga orörd i kistan, tilldess vi få bättre besked. Icke långt efter besöket i Karis uppenbarade sig den vandrande juden i Åbo, öfverallt sökande spåren efter två barn, dem få eller ingen kände. En kvarblifven tjenarinna hos den bortflyttade presidenten Kurck ledde honom till spåren af en besynnerlig flicka, som bott hos presidenten, läst hos professorerne och på hösten följt sin beskyddare till Sverige. Juden var outtröttelig. Han gick till de lärde, till Martin Stodius, mystikern, som undervisat Hagar i hebreiska och naturkunskap, till Johan Terserus, den sedan så vidtberömde och vidtklandrade biskopen, som undervisat henne i latin och grekiska, till Simon Kexlerus, som invigt henne i den högre matematiken. Desse lärde herrar berättade honom förunderliga ting. Stodius antog en spiritus familiaris, som lärde flickan förstå en bok, så snart hon öppnade den. Kexlerus förklarade sig hafva stått svarslös för hennes matematiska bevis.
Man lär äfven genom att se till baka på sina missgrepp och förirringar. » Sedan ungdomen tvättat mullen af händerna, kom hela den lilla flocken, ren och prydlig, ut till oss i en löfsal, och den gamle tog ordet: » Det är, som den lille här nyss sade, hundrafemtio år, sedan vi började se, att vi » gjorde illa vid barnen », som han j u uttryckte sig. Genom en felaktig tankegång hade vi nämligen kommit till den lika felaktiga slutsats, att blotta vetandet kunde råda bot på mensklighetens elände, på fattigdom så väl som på synd och last, emedan allt detta, så trodde man, endast och allenast hade sin rot i bristande kunskaper hos ett folk. Ur denna grundåskådning, som ej tog menniskans dåliga lidelser, hennes frestelser och lifvets mångskiftande händelser i betraktande, utvecklade sig snart en öfvertro på vetandet, på den bokliga minneskunskapen — en öfvertro, som rent qväfde all mensklig upplysning, emedan de två blifvit förblandade med hvar andra och den senare blifvit uppslukad af boklärdomen. Nu gälde det att göra barnen delaktiga af denna kunskap; men då lifvet blott till en viss grad låter tvinga och våldföra sig, blefvo två ting nödvändiga, om systemet skulle tilllämpas: de fattiga barnen måste för det första, innan de blefvo så gamla, att man af dem kunde kräfva arbete, läsa in all den kunskap, som skulle blifva deras skydd och hjelp under hela lifvet, och för det andra måste man hos det unga slägtet väcka och underblåsa någon lidelse, någon böjelse, som skulle förmå dem att våldföra deras egen natur. Och så togs fåfängan, äresjukan och den dermed följande sjelfviskheten till hjelp för att göra barn till boklärda.
Så vidt min erfarenhet kunnat sträcka sig, har jag aldrig funnit, alt de, sorn verkligen varit oförmögne att genom arbete försörja sig, blifvit olmlpna, utom då stora missvexler föranledt, att hela folkskockar varit i ett nomadisk! sträfvande från ort lill annan. Då förslår icke den enskilda välgörenheten, men i andra vanliga fall har jag aldrig funnit, att den enskilda välgörenheten inom socknarna varit otillräcklig, för att komma lill hjelp i den iråkade fattigdomen, eller den af mig s. k. sjukdomen. Men derigenom alt man infört ett sådant stadgande, som det alt socknen är skyldig att underhålla sina fattiga, hafva måhända de fattige sedan år 1788 blifvit ökade med én ny dass, som verkligen icke är behöfvande, utan gjort sig sjelf behöfvande genom bristande uppmärksamhet på medlen till egen försörjning, och synnerligen genom la - ao8 Den g September f. m. ster, liderlighet o. s. v. Att nu antingen socknen eller Staten förklaras skyldig att underhålla sådana personer, måste naturligtvis föranleda dertill, att 0111 också en del, sorn redan råkat i fattigdom, blifver hulpen, så uppstår slraxt en annan del, sorn inträder på samma väg till obestånd; med ett ord fattigdomen ökas. Exempel derpå hafva äfven visat sig i andra länder, der sådana grundsatser varit antagna. Fastän det således låter förskräckligt oell ris 11 i g t och liknöjdt för de fattiga, att yrka det en sådan grundsats må borttagas, som ålägger communen eller Staten att underhålla de fattiga; så är det likväl min öfvertygelse, att det just är etablerandet af en sådan grundsats, som till en stor del varit orsaken till den iråkade fattigdomen.
Om ett lika beröm värd t som klokt beräknadt nit, att, under den skakning i alla vanliga penninge-förhåHanden, sorn ovillkorligen mäste äga rum, under öfvergångs-perioden från oordning till ordning, så vidt möjligt befrämja Banco-Verkets förmån, säkerhet och bestånd, utan att förnärma något enskildt eller allmänt interesse. Derföre ville de ej köpa på Svenska Bernsen; ty de förulsägo hvad verkan 922,000 R:dr Species, eiler nära J:del af hela Vexelbehofvet, på ett år skulle hafva på de redan nog högt uppstegrade Coursförh Al la liderne. Derföre utsatte de betalningen på tid; tv de beräknade, huru förmånlig denna successiva återbetalning skulle blifva f<ir Banken, som, då dess lucka en gång är öppen, skall alltid kunna vara säker på att få Yexlar för i3a skill. Och i allt detta ser likväl Revisionen ej annat, än ett förnyadt försök , att indraga Nationen i ett olyckligt Låne-system, och tror sig ej kunna lägga nog vigt uppå, ej lill siffran nog högt uppskatta, de, enligt dess tanka, oundvikliga förluster Banken skall komma att vidkännas, i fall, hvilket synes följa af förslaget, återbetalningen för Silfver-leverancerne kommer att erläggas i Hamb. Banco eller Pund Sterl. och ej i Svenska Bancosedlar. Liksom Fullmägtige ej, genom denna sin föreslagna åtgärd, nogsamt antydt: att Banken, först då Silfver-utvexlingen börjas, inträdt i sin function, såsom allmän Stats-anstalt: att det inländska myntet md bibehållas vid dess rätta och skäliga valeur, samt främmande myntsorters obilliga och egenmägtiga stegrande hindras och förekommas. Men, äger viii Revisionen att öfver detta, eller öfver något annat förslag, som Banco-Fullmägtige, i följd af sina efter bästa förstånd tillämpade instruetioner och på eget ansvar, tro sig, till Realisationens skyndsamma och säkra befrämjande, kunna och böra antaga, — uttala sitt absoluta Veto?
Att antaga ett lagförslag, som endast innefattar ett chartek, dertill kan jag aldrig lemna mitt bifall; än mindre kan jag medgifva, att markegångsprisens bestämmande efter medelpris för tio år, med bibehållande af oförändrad uppsagningsrätt hos ra tile ta ga ren såsom hittills, någonsin blifver ett chartek; tvärtom är en sådan method för markegångssättningarna ingenting Iner eller mindre än att satta flera vapen i händerna på indelta räntetagare till att dermed kunna mer preja och förtrycka indelta räntegifvare. Jag kunde ej förmoda , att någon ville uppträda på detta rum, för att bestrida en så enkel sanning; men då jag nu hört, hvad Gr. Björnstjerna yttrat, måste jag till vederläggning deraf ytterligare anföra, att följden utaf Hr Gr:s sats blir, alt markegångspriset, i stället för att ligga till grund för liqviden emellan räntegifvare och lS Den a Februari f. m. räntetagare, aldrig eller högst sällan kan tillämpas, utan tvärtom hindrar all annan liqvid dem emellan än skattens utgörande in natura, som då blifver räntegifvarens enda Utväg, enär han uti svåra år blir uppsagd, och i de andra åren måste uppsäga, för att kunna undgå betala mera, än hvad skatten utgör, d. v. s. mera än hvad honom hittills ålegat. Men dessutom måste man äfven besinna, att i de flesta af Rikets provinser linnas mångå räntegifvare, som aldrig kunna utgöra skatten in natura, utan alltid mäste lösa den, och deras antal tilltager årligen; dessa blifva då i svåra år lidande af de höga pris, missväxter förorsaka, hvarå de icke erhålla någon förmedling, och i de andra åren blifva de lidande af den ifrågavar. rnethoden för markegångssättningarna, hvars orättvisa de på intet sätt kunna Undgå.
Götheborgs och Bohus Län. l.o. Såsom hufvudränte-persedlar inom de härader af Götheborgs och Bohus Län, der persedlarne utgöras med markegångsförvandling, bestämmas spanmål och smör; 2:o. Nuvarande spanmålsräntan af flera slag förvandlas till viss spanmål af en tredjedel råg, en tredjedel korn och en tredjedel bafra. Smör bibehålies; 14 Stats-Vlskottets Utlåtande, J\i 191. 3:o. Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantals eller ordinarie räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bräktalen och nuvarande skatte-liteln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. I afseende härefter å Utskottets hemställan, att ett förslags-anslag af högst 40,000 R:dr måtte anvisas för bestridande af de kostnader, som för verkställigheten af skatteförenklingsbeslutet vore oundgängligen af nöden; äfvensom enahanda anvisning, som vid sistliden Riksdag beviljats, men ännu icke begagnats, måtte medgifvas för godtgörande af den forsel-lön, hvilken kunde komma att ersättas innehafvarne af ränteoch' tionde-anslag för upphörande af deras rätt att desamma in natura utfordra; så och enär detta tillstyrkande är af två Stånd bifallet samt i de öfriga båda Riks-Stånden någon anmärkning häremot icke förekommit, får Utskottet sitt förra Utlåtande i denna del vidblifva.
Jemte förhöjning uti expeditions-taxan för länsmän och kronofogdar, föreslår jag, att desse tjenstemän äfvenledes måtte för alla sina förrättningar, så i afseende på medels indrifvande, som för alla andra handräckningar, utan 348 Den 7 Mars e. ni. annat undantag, Un för Kronans räkning, få beräkna sig samma reseoch dagtractaments-ersättningar, som för privata utsökningsmål, jemte lösen för alla sina härutinnan utfärdande expeditioner. 3:o. Att för försegling af brännvinsredskap, reseoch tractaments-ersättningar malte få tillfalla krono-betjeningen för inmurade pannor, så vidt bestyret dermed k o miner att fortfara, på samma sätt som hittills; helst det icke kan vara med någon billighet förenadt, att i och för brännvins-bränningen, sora utgör en enskild industriel handtering, besvär och kostnader skola tillskyndas krono-betjeningen för intet. Det tyckes dessutom vara oriktigt, att den mindre bemedlade skal) vara tvungen att transportera sin brännvins-redskap till de ställen krono-betjeningen utsätter för förseglingen, då deremot den mera förmögne, soin kunnat bekosta sin brännvinspanna inmurad, och hvilka pannors antal årligen okas, äger rättigheten alt få förseglingen hemma hos sig verkställd, utan all ersättning. Vedergällningen i detta afseende för krono-betjeningen föreslår jag till samma, som för afla andra privata förrättningar. 4:o, Onekligen hafva göromåjen under de sednare åren så ansenligen tilltagit, att krono-betjeningen måste hålla flere tjenste-bilräden nu än förr, och för länsmannen är det icke möjligt att fullgöra alla sina åligganden, ulan att han håller sig åtminstone en skrifvare.
Daler 2 öre 2 p:g Sunt, att njuta, bruka och behålla till everdelig ägo samt al 1 od ia 11 och oconditioneradt Frälse, aldeles såsom andre sine Arfoch Aflinge-gods och flere af Ridderskapet och 'Adeln uti Halland deras välfångna Egendom och Frälse gods efter Privilegiernes lydelse och innehåll innehafva och besitta, dock med villkor, att Hennes Majus efterkommande Konungar och Sveriges Krona skulle äga magt, att, när lägligt vore, åter inlösa berörde Gods, emot restitution till Schlegel eller hans hustru och Stats-Utskottets Betänkandet arfvingar af ofvannämnde 100,000 R:dr 36 sk* af pg:r S:mt, och i hvilket fall han, eller de, efier undfången nöjaktig betalning, skulle vara skyldiga, att utan gensago Godset afstå och afträda. Om detta köp har sedermera behörig liqvidation med Schlegelska arfvingarne blifvit upprättad, i följe hvaraf, och sedan Kongl. Maj:t under den 9 Augusti 1.769 i Nåder förklarat, att en anmärkt gravation på 3,678 R:dr 46. sk. 10/3 pg:r bristande köpeskilling herde begripas under Eftergifts - Placatet af dea 13 April 170a och Förklaringen deröfver af den. 2 2 Martti 1701 , Schlegelska Arfvingarne då funnits icke häfta för någre Krono-Gravationer, i anseende till detta Köpe-Gods, utan i stället enligt Liqvidation om de under Indragningsoch Seqvester - tiden upplupne Räntor, m. m., som Arfvingarne saknät, derpå fått en underdånig fordran hos Kronan af 25,915 Daler * öre 17 pg:r S:mt i Capital och Interesse, sedan 23 Mantal af de köpte hemmannen, såsom ersättning för oköpte Räntor till ett värde af 580 Daler 8 öre
Balans från år 1858: Utgifter: —-wiovicto ÖJHIVY dl UOAUOlliaU Aflöning Fasta egendomens underhåll b astighets-onera Understöd åt fattige 38,434: 96. Balans till år 1860: Utlånta medel med upplupne räntor 651,515: 31. Inventariers och fastigheters värd» samt fordringar (inom linien) 276,365: 13 — 694,244: 26. § I Emot räkenskaperna hafva Revisorerne ej funnit något att erinra, och vid inventering af säkerhetshandlingarna för de af Lazaretts-direktionen utlånade medel befunnos berörd» handlingar i god ordning. § 2. Vid besök å Kongl. Serafimer-lazarettet fastades Revisorernes uppmärksamhet derå, att serdeles små och trånga lokaler derstädes blifvit upplåtna till kök och badrum, hvilka lägenheter, synnerligast badlokalen, i det skick hvari de nu befinnas, äro högst olämplige och ingalunda motsvarande dermed afsedda ändamål; och ehuru, enligt Revisorerne på stället meddelad uppgift, fråga lärer vara väckt om åtgärders vidtagand6 för att i berörde hänseende åstadkomma förändring, hafva Revisorerne likväl ansett sig böra förhållandet omförmäla. Danviks Hospital. Dess räkenskap, som ännu icke granskats i Kongl. Kammar-rätten, redogör f61 inkomster och utgifter på följande sätt: Transport: Begrafningskostnader Lifräntor Gratifikation Diverse utgifter Afskrifning 201 — Ting Debet. Balans från år 1858: angar Spanmäl. Penningar. R:dr. öre. 208,127: 27. Uppbörd'. Hemmansräntor, arrenden, kronot Tomtören '• Hyresmedel Kostoch underhållsmedel Käntemedel Tolagsmedel Spanmålsförsäljningsmedel Skogsförsäljningsmedel .Qvarlåtenskapsmedel Ttekognitionsmedel Frivilliga gåfvor Armbössemedel Medgiftsmedcl Diverse inkomster Balans från år 1858: Afskrijningar och afkortningar: Spanmål, redovisad i 1858 års provianträkning 240:
Uli dess betänkande N:o 12, angående tull be v i 11 n i n ge n , hade Utskottet dels föreslagit, alt Ull, sorn enligt gällande Taxa förtullas efter två rubriker, nemligen grof Jutsk och Isländsk, med införselsrätt för detta slag till endast vissa städer, samt all annan, borde efter olika värden delas i tre classer, nemligen grof, medelfin och fin; dels ock, till närmare controll derå, att såsom grof och meilelfiin, för hvilka slag Utskottet ansett införselsrätligheten böra vara till endast en del stapelstäder inskränkt, icke måtte införtullas de med högre tull belagda fina ullsorterne, hemställt att, vid 9 §. i Tulltaxe-underrättelserna, hvilken innefattar tillåtelse för fabriksoch handtverks-societeter att utse ombud för tillsyn derå, att de till deras yrken hörande varor blifva rätt förtullade, borde göras ett så lydande tillägg: ’I de släder, dit grof och medelfin ull får införas, tillkommer sam”ma rättighet i afseende å denna artikel äfven Schäferi-ägare och ullprodu”center i Riket” Ridderskapet och Adeln, som, i nära öfverensstämmelse med Utskottets förslag, fördelat ull i tre classer, godkände sagde tillägg. Preste-Slåndet, som antagit en medeltull för införsel af alla ullsorter och såsom en följd deraf förklarat att inskränkningen till vissa släder för införsel af grof och medelfin ull förfallit, fattade icke något serskildt beslut angående det ifrågavarande tillägget hvilket änskönt jemväl det synes hafva bordt på samma grund förfalla, alltså genom Preste-Ståndets förklarande i allmänhet att hafva godkänt alla de Utskottets förslag och framställningar, hvilka icke blifvit serskildt vidrörda, måste anses vara äfven af detta Stånd bifallet.