Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vidt möjligt varit hafva bidrag endast blifvit lemnade att afvärja en sådan nöd, som härrört af sjukdom eller verklig oförmåga att försörja sig, till sjuklingar, orkeslösa och barn, hvilka sednare jemte de egentligen såkallade fattighjonen, med ledning af exempel i andre Städer blifvit utpensionerade inom Staden och på landsbyggden, der vård och upptuktelse i goda seder kunnat med säkerhet påräknas. De goda följderna hafva så vida försports, att tiggeriet inom Staden upphört, samt att hos de sämre lottade större omtanka i allmänhet röjes att försörja sig, hvartill Stadens fattigvårds Direction söker att skaffa tillfällen så vidt utvägar finnas En betydlig lättnad i årliga bidragen till fattigförsörjningen lemnar det såkallade Schenströmske Barnhuset, en stiftelse sora grundlädes på 1770- talet af framlidne Bruks-Patronen och Handlanden harstäde Schenström, — 27 — i hvilken Inrättning ett betydligare antal fattige minderårige harn årligen erhålla en tillräcklig uppfostringshjelp och således icke falla Stadens serskildta fattigvård till last. Skjutsningsbesväret är för Staden ganska tryckande, i anseende lill stadens belägenhet i förvägen emellan Rikets större Städer. Staden är väl befriad ifrån hållskjutsens utgörande, som besörjes af den kringliggande landsbyggden och lärer härröra derifrån att de närmare Staden belägne Gästgifvargårdarne å landet blifvit hit förlagde, men deraf har äfven reservens flitigare anlitande blifvit en föjld. Polis-uppsigten i Staden handhafves af en serskildt tillförordnad Rådman, biträdd af Stads-Fiskalen och Stadens Betjente samt utsedde ordningsmän i hvarje qvarter bland borgerskapet. Från eldsvådor har Staden varit under flere år lyckligen befriad. / Vakandet deröfver är uppdragit åt en serskild Brand-Direction med biträde af Brandvakter; och synes Stadens innevånare i allmänhet röja ett uppmärksamt nit till förekommande af dylike olyckor.
I detsamma kom SchXffer sjelf och hade Klåm sa: skrämt honom, att han inte viste nilgon rad. När de da redde ut saken och skulle stnla trupperna i rörelse, fingo de se, att det inte var annat &amp; n skog, och när de kommo till aftonmaltid till oss, log jag at Klim och fikserade honom för det han vant SS rädd. Den 26 gingo vi derifrån - och kommo kl. 3 om natten till Jorkau. Var det den dagen en sådan gräslig köld, att vi inte viste rIIttare. än vi skulle ha frusit ihjäl och sedan en oerhört ond väg. att den inte var ulan berg upp och berg ner, och s i höga berg p8 den ena sidan och pa den andra sidan skrackeligt djupa dalar, och vägen var s&amp; espant (?) och inte bredare än hjulen kunde knapt g8 p&amp; och der nedan stora villande strömmar, s8 att jag mången gang tänkte, an jag skulle aldrig komma med lifvet fram. Den 2 1 om morgonen Anmgligen felskrilning, ty namnet 8terfinner icke nti rullorna. SBvlll alla oiiicerarncs namn, som alla onnnmn %ro alltid af Agneta förvridna, ofins1 itndi till oigenklnlighet. ' 45 g i n g o vi ifriln Jorkau d e n 2 9 gingo vi ifriln Saaz och skulle gil till e n liten stad, hette Lana, soni Iilg Iile m e r a n tre mil friln Prag. Ked e n ryttmästare, e n pomrare, och talte vid mig ut med min vagn och fikserade mig och fr9gade, huru d e t skulle taga lag, o m jag skulle rida n n d m för fienden, o m o c k icke sadeln skulle blifva mig för trang, och r r t t som de skämtade m e d mig.
Reservation af Herr Friherre Sprengtporten: ”Då det bör antagas, att vederbörande emlieIsmyndigheter, sorn ega att föra Kongl. Maj:ts och Kronans talan och bevaka dess rätt, ej lära underlåta att, med afseende å den af enskild motionär väckta frågan om Halltorps återvinnande till Staten, vidtaga de åtgärder, som efter en noggrannare utredning, än den Utskottet kunnat åstadkomma, må anses befogade och med lag öfverensstämmande, anser jag Utskottet hafva saknat anledning föreslå Rikets Högloflige Ständer att, i ofvanberörde afseende, hos Kongl. Maj:t göra någon underdånig framställning". Häruti instämde Herr aj Harmens och Herr Prosten Ahlgvist. 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i36. Ank. till Exp. Utsk, den 21 Maj, kl. 9 f, m. Utlåtande, angående väckt fråga, att Kronans Fisken måtte till skatte försäljas. (I. A.) Genom remiss ifrån Högloft.
Då orsaken lill ulgifterne och icke deras benämning tages till grund för bedömandet deraf, synes det StalsContoret som de Majorerne Montelius och Hjelmstjerna i Nåder beviljade så kallade gratificationer, desto hellre böra anses hafva utgjort vedergällning för tjenstgöring i Militaire - ( *68 ) väg, och således icke varit främmande för den HufvndTitels föremål å hvilken de blifvit anviste, som ConstitutionsUtskottet icke vid berörde disposisioner gjort någon anmärkning. 7:0 Till den flyttningshjelp, som, jemlikt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 23 Mars i833, blifvit beviljad åt 3:ne till andre beställningar inom Artilleriet transporterade Officerare, nemligen: Majoren Luthman R:dr 200. Capitaine Virgin 300. Capitaine af Klercher „ 51. tillsammans R:dr 551. anvisade å 3:dje HufvudTitelns anslag till oförutsedda Militaire behof, hafva Revisorerne, då transporterne varit frivilliga, ansett nämnde 3:ne Officerare icke berättigade, utan förmenas de dem tillagda belopp vara att betrakta såsom gratificationer, hvilka af Extra Utgiftsanslaget • bordt utgå.
Ungn frun satte en kopp i herr Tobiassons lediga hand, och man serveraile honom der han satt, för att han ej skulle behöfva resa sig. ; Man drack kafie och man praLwle hallhögt. Herr Tobiasson log och nickade, men var sparsam med svaren. Kunde nian rilnta, att han skulle svara, uppfunktion! D9 och d3 tagen som Iinn var af en s9 ~naktpblig~nnde sag han med kiirlig omsorg ned 119 det I&gt;londa hufvudct, som viljelöst och tyngdr af sömn I9g mot hans bröst. Frun antydde, att pigan skiille komma in och taga den lille, han kunde vara till besvar. klen herr Tobiasson sköt fram sina rappar, s9 att hakan plattndes in till ett intet, och han drog saniiiian hela sitt gummiansigte till en enda protest, p3 samma g h g han myndigt afiitrjande riflade ett nej i luften med sin lediga hand. Och man höll af herr Tobiasson för det, man var förtjust i herr Tobiasson; han var rent af idealet Tör en grandonkel. 284 Man drack sin likör med känslan af att bilda ett heligt litet frimurarelag. Till sist miste ändi lillen bringas till kojs, och ~ ~ i g a kom n pii tröskeln. dian inte jag bära honom?, vbide sig herr Tobiasson blygt fragande till den unga frun. Hon nickade jakande och pigan fick en vink att försvinna. I teten gick frun och öppnade alla dörrarne, ända till sängkammaren, efter kom herr Tobiasson med sma otynipliga steg, af hvilka hrart och ett - under hans ifriga försök att g5 pii taspetsarne kom honom att göra en s i eftertrycklig knyck med öfverkroppen, att det behöfdes en kärnsund barn-naturs allra benndransrardaste sofgifvor för att icke väckas derat Sist kom den ungs familjefadern, stolt öfver att af egen tillskyndelse ha skafat denna perla af en farbror in i huset.
Hå denna fråga är af synnerlig vigt, och jag förmodar, alt åtminstone ett af de öfrige Stånden, sora i sina beslut afvikil frän det af BondeSt. fattade, äfven kommer att vidhålla sin mening, anhåller jag, alt R. o. Ad. ville likaledes förfara. Häruti instämde Hr Printzensköld, Carl. R. o. Ad. fann för godt, att med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, godkänna de föreslagna voler:s-propos:ne N:is 290, 291 och 292. 2:o Tvål. Den i fråga om denna artikel föreslagna voter:s-propos:n N:o 293 godkändes. 3:o Tågvirke. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Utsk:s i afseende på denna artikel till R. o. Ad. samt PresteSt. gjorda inbjudning blifvit af sistnämnde Stånd antagen. Hr von Hartmansdorff: Det förhåller sig visserligen så, som Hr Gr. o. Landtm, omförmält; men jag har hört, alt redan en och annan af BondeShs ledamöter ångrat sig, enär de funnit sig hafva gått för långt. Vid sådant förhållande tror jag det vara bäst, att vi förblifva vid vårt beslut, hvilket jag tillstyrker, Hr Den 17 Juli. 129 Hr Printzensköld: Äfven jag tillstyrker vördsamt, att Ståndet måtte vidblifva sitt beslut, desto heildre som skillnaden i de tullsatser, R. o. Ad. samt PresteSt., å ena, och de öfriga två Stånden, på den andra sidan, bestämdt å ifrågavar. varor, är allt för stor, för att af Staten bortskänkas, utan må man derom rösta i förstärkt StatsUtsk. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslutsamt godkände de föreslagna voter:s-propos:ne N:is 294 och 295. 4:o Ur. Den i afseende på denna artikel föreslagna votens-propos. N:o 296 godkändes. 5:0 Visitkort. Sedan Hr Gr. o.
Ifrån berättelsen för 1836 och 1837 om Räkets fängelser har hemtats den uppgift, att af tretusen och några hundra personer, som å samtliga fästningar och arbetsinrättningar varit förvarade, nära J:del eller omkring 1,100 tillhört militär-ståndet. Jag ämnar icke på något sätt bestrida motionärens uppgifter, och det stöd dessa utan tvifvel hafva af den döda bokstafven eller siffran; men innan opinionens domslut fälles öfver förhållanden, som synas så oförmånliga för militär-ståndet, torde det tillåtas mig fästa Den 14 M a r s. uppmärksamheten å angelägenheten att från militär-ståndets medlemmar afskilja dem från andra samhällsclasser, hvilka militär-ståndet fått emottaga, endast för att, efter öfvertygelse om och bekräftelsen på deras lastbarhet, oföibätterlighet och oduglighet för krigs-ståndet, öfverlemna dem, vare sig till fängelser, eller till de inrättningar, som, under sådana förhållanden, äro att anlita. Indelta armeen har att tacka fosterjorden för sin trefnad, sin belåtenhet och sin bergning. Från dess leder utgå ej många förbrytare, och bevisar derföre huru stort inflytande nyssnämnda omständigheter hafva å soldatens moraliska värde. Detta behöfver ej några commentarier, och min orubbliga tro är, att fäderneslandet i detta afseende äger tillfredsställelsen att se sina uppoffringar hos dess försvarare hafva framkallat den hederskänsla, som under friden bidrager till samhällets gagn, och, med vördnaden för dess lagar, i farans och behofvets stund ökar styrkan och försvaret. Men om äfven fäderneslandet genom sina uppoffringar har stora anspråk på den indelte soldatens-moralitet, då måste enahanda anspråk å den värfvade soldatens betydligen nedsättas och förvandlas till ett rättvist erkännande af de förtjenster, som kunnat göra den värfvade armeen till hvad den är, och hvilket icke tål någon jemförelse med hvad den fordom varit.
Sits fullmäktige, isynnerhet i Banken, inträda i rådslag, ronde riksdagsorten; ty fullmäktige i Banken hafva sig uppdraget, att, i händelse af våda för densamma, undanskaffa dess reella fond, och i sådant afseende blir det nödigt att fullmäktige jemte Konungen öfverlägga om den ort, till hvilken Konungen ämnar kalla R. St., i händelse af ett förestående krig; ty jag anser det vara ändamålsenligt att Bankens styrelse och R. St. inträffa på samma ställe. Jag tror att grundlagsstiftarne haft detta i syfte då grundlagen skrefs; och vågar jag på grund af dessa skäl afstyrka antagande af Const.Ulskts memorial. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Hvad den ena si dan anser för ganska naturligt och rätt, anses af den andra för onaturligt och oriktigt. I afseende på förevar, ämne, får jag förklara, alt Const.Ulsk:s afsigt ingalunda har varit att tilldela R. St:s fullmäktige i Banken och Riksg.cont. någon större andel i rådslagen i fråga om riksdagens hållande å arman ort än den i grundlagen bestämda, nemi. bufvudstaden. Jag kan icke dela den åsigtcn alt Riksg.conlts och Bankens fullmäktige skulle ens behöfva i någon mån rådfrågas i afseende på riksdagsorlen för det fall man uppgifvit, nemi. i afseende på möjligheten att kunna skaffa lifsmedel för representanterne eller någon, dylik anledning. Jag tror helt enkelt — och jag anser frågan böra öppet behandlas — att det icke varit Consl.Utskts syftemål och icke kunnat vara det, att sätta i fråga, i händelse af pest eller fiendens framträngande eller något lika vigtigt hinder för riksdagens hållande i hnfvudstaden, ens något behof af R.
Och sedan Levander, på fråga, bestämdt förklarat sig i öfrigt icke hafva något ersättningseller ansvarspåstående att emot Döling framställa, stadnade Kämnersrätlen uti det för parterna äfven afsagda beslut, att, med afseende å Levanders sistberörda förklarande och då brottmålsansvar, enligt lag, icke heller kunde äga rum för Dölings underlåtenhet att inom bestämd tid fullgöra den af honom uthändigade förbindelsen, Rätten, jemte det Döling ifrån allt ansvar i målet frikändes, funne sig icke kunna med den af Levander väckta ersättningstalan, i den ordning målet til! domstolen inkommit, taga vidare befattning, utan ägde Levander att derom efter stämning utföra, orri lian trodde sig dertill befogad. Herr polismästaren Bergman hade uti sitt utlåtande öfver klagoskriften, i anledning af Dölings uppgift, att han skall för brottsligt förfarande varit oantastad ända till dess han af t. f. polismästaren Hultberg blifvit, likasom nu, på förment olagligt sätt i häkte inmanad, åberopat och ådagalagt, huruledes Döling tillförne, uppå särskilda personers ansökningar, varit Lill Öfverståthållare-embetet inkallad, för att lemna redovisning för emottagna skuldebref å större och mindre summor, först år 1830 och sedermera år 1838 vid tvänne tillfällen, det sednare med den påföljd, att han arresterades, vidare år 1839, år 1840 tvänne gånger och slutligen år 1841, af hvilka ansökningsmål Irenne till domstols åtgärd remitterades, ett Jemnades beroende på sökanden sjelf att sin talan vid domstol utföra och tvänne fö r föl lo genom parterna emellan träffad förlikning; äfvensom att Döling är vorden sakfälld och dömd, dels genom Kongl. Majlis utslag den 10 April 1839, för det han sökt utprångla och beläna tvänne med falsk borgen försedda reverser, att böta 3000
Om nu statsbanken ramlade, skulle privatbankerna säkerligen vara bland de första, som uttoge silfver ur banken, men hade derefter betydliga lånefordringar i silfver utestående hos allmänheten, hvilken icke kunde anskaffa något sådant, då statsbanken ej fortsatte sin vexling. Privatbankerna kunna således i det hela skratta åt det ifrågaställda stadgandet; men huruvida landet dermed hlefve belåtet är en annan fråga. Jag upprepar, att om riksbankssedeln icke vore mynt, vore motsidans påstående consequent; men då så icke är, hvarföre förbise den stora besparing, som tillskyndas landet derigenom, att dess metalliska mynt icke slites, och alt allmänheten icke behöfver besväras af svårigheterna vid att göra penningeremisser i silfver i stället för i sedlar. Emedlertid och örn man är envis, så hemställer jag, om icke, såsom en billig förening emellan de olika opinionerna, man kunde utfästa, att mindre summor, t. ex. under 1000 r:dr cour., böra, om så fordras, ovilkorligen inlösas med silfver; ty en silfvercassa af omkring 5o,ooo r:dr bör lätt kunna hållas eller skaffas. Om It. o. Ad. behagar erinra sig början af mitt anförande, innefattar det, att skyldigheten att inlösa med silfver likasom föreskriften om en viss minimivalör utgöra restrictioner för sådana bankinrättningar, hvilka icke hafva andra restrictioner; men här i landet, der sedlar finnas med laglig kraft af mynt och hvarest endast ett visst belopp sedlar får utgifvas af privatbankerna, skulle det endast vara en capris att göra föreskrifter i båda nämnda hänseenden. Vilja privatbankerna skrifva småsedlar, hvilket de, likasom statsbanken, icke kunna utan uppoffring, så är det deras ensak. Man är alltid lika säker, emedan icke mer än ett visst belopp inalles får utgifvas; och det kan då qvitta lika, om detta utgöres af större eller mindre sedlar. Då reglementariska föreskrifter finnas, böra de vara lämpliga för alla inrättningar af samma beskaffenhet.
Riksdag utarbeta och då till Riksens Ständers granskning inlemna alternativa Förslag till allmän reglering af Statens Embeten och Tjeni ster , upprättadt så väl elier nu varande Collegiala former , sorn efter Utskottets nu fö-reslagne grunder af ärendemas fördelning uti Departementer, styrde af Ministrar ; hvarigenom Rik. sens Ständer kunna komma i tillfälle att välja er mellan dessa uppgifna alternativa grunder; anseendes Ståndet sig härigenom hafva besvarat äfven Serskilta Utskottets den 11 nasti. April på bor-? det lagde Memoria! rörande detta ärende. S. D. Vid ytterligare föredragning af Banko-Utskottets på bordet hvilandé Utlåtande, Nio 48, i fråga om förbättrad reglering, rörande de ifrån Banken utgående JAne-biträden till understöd för nypige odlingar, pröfvade Preste Ståndet skäligt att godkänna hvad Utskottet rörande detta ämne hemställt och tillstyrkt, endast med den ändring, att Ijandthushållnings-Sällskapen, eller, der sådane icke finnas, Konungens Befallningshafvande må insända Låne-händlingarne till landtbruks-Akademien; Hvilken, i händelse de skulle åtaga sig denna pröfnings skyldighet, dermed bör vidtaga den åtgärd , sorn Presidenten Friherre Wirsen uti dess vid Utskottets förra Betänkande fiilagde pörslag, i denna del tillstyrkt. Prof. TJtdr. d. 53g Maji 1818. 503 S. D. Dä Dag-Utskottets förnyade Utlåtande N:t) 106, om granskning af Police-Författnin. garne, rörande sysslolöse personersförsändande till Arbetsoch Correktionshus m. m. nu å nyo föredrogs, fann Prest-Ståndet för godt att förblifva vid dess till första lietänkandet härom , den. 11 nasti.
Han och de aktade s9 flitigt 1x5 livarmdra, att ingen aktade pi oss barn, utan de Iato oss b&amp;lc förhungra och försinikta och aktade min piga d9 intet mera sin ed, som hon SS högt svor min s. f. mor, utan höll sin lofven, soin hundcn hSller fastan. Hon handlade s&amp; mot inig, som hon ock efter sin egen önskan fick Iun af Gnd för h i r i vedden, och nu ar hon der hon skall srara derför, om hon har gjort illa eller val. - Tjenarne roro ute hela dagen och 1Sste igen om oss, och amman slog i för mig för hela dagen, att jag, soni kunde gS, drack mhgeii g h g spisöl, SS att jag hade nara spruckit. MLigen dag fingo vi icke en bit mat fijrr5ii sent om aftonen; vete God hmd de (15 slarfvade uti oss, som de ej ville hafva. Vi maste SS lata oss nöja dernied, ty mor var borta, som skulle se efter det. Ilerför foro ri inte mycket viil. utan om ntitterna fingo vi ligga och skrika, efter ingen Nar det koni dem i sinnet, att dc I&gt;lefvo af dem ville stig.? upp. - onda, tordes de v5i SIS oss med ris, s i att vi sago ut som Radda ekorrar och sade: löp nu och klaga för t nior ditt förgiftade klap, ty min f. mor var mycket grann och radd om mig. Hon &amp; de icke, att n9gon blbte \ 113 mig, men jag fick annat horn att b l h a i, sedan hon var död. 36 I oktober manad fick drottning Maria reta, att vi voro i Stettin och foro mycket illa.
På grund af dessa och öfriga i motionen framställda förhållanden, har Grefve Adlersparre afgifvit följande förslag: att Rikets Ständer måtte å 8:de Hufvudtiteln anvisa en årlig utgiftssumma af 6,000 ll:dr Runt, jemte resekostnads-ersättning, till lön åt en General-inspektör öfver elemcntar-läroverken, hvilken skulle af Kongl. Maj:t i nåder utnämnas, och räknas bland de embetsman, som innehafva förtroendesysslor, samt hvars åliggande skulle blifva: att utöfva noggrann tillsyn öfver undervisningens gång vid rikets elementar-läroverk och pedagogien, vaka öfver upprätthållandet af tukt och god ordning inom desamma, och tillse att rektorer och lärare uppfylla sina åligganden; — att vaka deröfver, att alla från Kongl. Maj:t eller Chefen för Ecklesiastik-departementet utgående föreskrifter, rörande läroverken, rigtigt och likformigt tillämpas; — att under årliga inspektionsresor personligen besöka åtminstone alla högre läroverk och, såvidt sig göra låter, närvara vid den afgångsexamen, som är föreslagen att vid dessa anställas för dimitterande till universitetet ; — att, i händelse oordningar oller förvecklingar af mera betydande art skulle vid något läroveik yppas, personligen på stället undersöka förhållandet, och detsamma lios Ecklesiastik-miuistern anmäla; — att såväl till Kongl. Maj:t på nådig befallning afgifva utlåtande i alla frågor rörande läroverkens organisation och administration i allmänhet, äfvensom angående behofvet af ökade lärarekrafter; som ock hos Kongl. Majk anmäla och föreslå do åtgärder, hvilka General-inspektören kunde finna nödiga och lämpliga: — samt att vara Ordförande i en lärare-konferens, sorn, i likhet med hvad Skolk o m mitt é e n föreslagit, borde hvarje år under ferietiden sammanträda i Stockholm, för att till Kongl. Maj:t' afgifva Betänkande och förslag angående nya lärometoders stadgande, pröfning af läroböcker m. m.
Då kan lian äfven medhinna ifrågavar. förrättning, och enligt min förmening är det ingen annan än just föredraganden, som bör befatta sig dermed, emedan det är af vigt att denna granskning noggrann! och oafbrutet verkställes. För de 3oo r:dr, sorn blifvit föreslagna, kan man ej vänta särdeles uppmärksamhet, åtminstone icke en ständig öfverskådning af bancoverkets hela ställning. Hvarföre Bancosecrettn Helsingius ej kunde alltid medhinna denna granskning, den han likväl i allmänhet förrättade — och jag tror nästan att han upptäckte underslef i Malmö — var den, att frami. Gr. von Schwerin på den tiden sysselsatte honom med sina förslag till den förändrade organisationen af bancoverket, som nu lill stor del gått i verkställighet. Bancosecretm Helsingius måste då använda snart sagdt hela sin tid till biträde med råd och dåd. Nu när bancosecrettn skall få en notarie, som för prot., vidare förbjudes alt åtaga sig annan tjenstebefattning, och slutliden erhåller en lön af 2,000 r:dr b:co ; så synes mig att han bör kunna hafva detta bestyr. Vill man jemföra haus göromål med dem som åligga ett kammarråd, en statskommissarie eller någon annan träget sysselsatt embetsman i Stockholm; så torde man finna, att de med glädje skulle vilja byta villkor med bancosecreteraren. Hr Stuart har förklarat, att Utskjs mening icke varit alt tillsätta en ny tjensteman. Om så är, och det bör vara rätta förhållandet, emedan anslaget är upptaget till 3oo r:dr och lönen i lägsta tjenstegraden föreslås till 4oo r:dr, så är emot förslaget ingenting annat alt säga, än att dessa 3oo r:drsynas vara en onödig utgift, emedan det finnes i banken en tjensteman, som både borde förrätta denna granskning, och jemväl med afseende på sin tid och aflöning kunde hafva befattningdermed. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold:
St. antaget, borttaga, eller som här står, ”afskaffa” någon ordinarie inkomst, hvilken dit hörer. Hade man velat göra någon sådan förändring, så skulle Utsk. hafva iakttagit det vid framställningen af inkomslbetänk. Men når så icke skett, och det betänk, är af II. St. anlaget, så kan man numera icke upphäfva ett redan gällande beslut, utan punkten måste derföre, i min tanke, afslås. Hr Sandströmer: Hvad först beträffar Hr von Hartmansdorffs yttrande, att denna punkt måste afslås på grund deraf, att saken redan vore afgjord genom det beslut, som är fattadt rör:de inkomstberäkningen, anser jag mig böra bestrida ett sådant yr - 1G0 Den 8 September e. m. kande. Inkomstberäkningen har icke afsctt denna titel serskildt (ty då vore den gjorda anmärkmn ganska riktig), utan denna ränta utgör en del af sådane räntelillar, som äro uppförde under en gemensam hufvudrubrik, hvarvid Utsk. gjort den reservation, att denna inkomst ej på förhand mätte till beloppet bestämmas i anseende till de beslut, som kunde komma att vidtagas angtde skatteregleringen, hvarvid nu ifrågavartde m. fl. andre derpå inverkande förslag kunde ifrågakomma. Följden af den tolkning Hr von Hartmansdorff gjort, skulle eljest blifva att man på förhand skulle hafva afgjort frågor, som icke varit föremål för öfverläggning. På dessa skäl bestrider jag helt och hållet Hr von Hartmansdorffs yrkande. I öfrigt skulle jag visserligen vilja begära bifall till betänk., men då detta synes vara alldeles utan ändamål, instämmer jag med Frih. Palmstjerna. Hr Printzensköld: Den utväg Frih. Palmstjerna föreslagit för att bereda uteslutande ur räkenskaperna af denna summa, låter visserligen sig begagna; men jag anmärker, att derigenom ingen säkerhet är vunnen, det en grundskatt, sådan som denna, verkligen skall lill full motsvarighet af R. St. geuom bevillning ersättas. Visserligen kan man anse någon säkerhet derför ligga deruti, att summan inkommer på riksstaten; men alldenstund R.