Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KultuBminiBtern Rosenörn-Teilmann.ligt, i Dotézacs * närvaro hållet statsråd, som gick nt på att man skulle söka en allians med Sverige-Norge, hvarvid vederbörande skall hafva sagt, att detta vore honom » meget ubehageligt ». N: o 32. Från O. Rosenberg till E. v. Qvanten. Köpenhamn den 9 September 1866. Våra reaktionärer stå genom hr M. i underhandling med Bismarck om en konvention mellan Tyskland ooh Danmark. En 9ådan hade förstnämde herre, då slesvigarne voro i Berlin, fall-ständigt utarbetat, att framläggas för konung Wilhelm. Men de hederlige männen blefvo så vreda, att de gingo sin väg, utan att närmare se efter i handlingarna. Man behöfver dock ej sväfva i okunnighet om, hvad det gäller. M. var nämligen här i våras och förde med sig från Bismarck ett anbud, som gick ut på, att Danmark skulle erhålla största delen af Slesvig tillbaka mot vil-kor, att det slöte med Preussen en flottkonvention, som bland annat öppnade danska hamnarne för de preussiska krigsskeppen; d. v. s. Danmark skulle fullständigt klafbindas vid Preussens politik för att framdeles underkufvas. Denna plan kan tillintetgöras genom att man, i gengäld för Slesvigs återlemnande, erbjuder Preussen allians med ett samladt och starkt Norden. Två böra vara med om detta förslag: svensknorska regeringen och danska folket. Att fä det sistnämda i rörelse, innan man kan hänvisa på tanken som en verklig politisk plan, är icke möjligt. Det måste förBt finnas ett aftal mellan svensk-norska regeringen och Bismarck; vi måste åtminstone veta, att svenska regeringen vill och att Bismarck kan antagas vilja. Är detta gifvet, så kunna och vilja vi åstadkomma en stor folkadress, gående ut på att af konungen här begära, att han med Sverige-Norge ingår en union, som gör utrikes-riksstyrelsen gemensam. Att Sverige-Norge erbjuder Preussen allians och låter oss veta derom, det är den ansträngning vi behöfva från svensk sida.
Maj:ts nådiga skrifvelse angående ett särskildt anslag för befrämjande af göromålens behöriga gång inom Statscontoret. XXI. B. 58o. XXIII. A. i35. E. 402. — N:o 45a. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse angående eli särskildt anslag för Kongl. Theatern, motsvarande de för denna inrättning i stat uppförda summor, hvilka Rikets Ständer förklarat böra med 1840 urs slut upphöra, XXI. B. 58o. XXIII. i52. A. 4°°- XXIV. E. 347- — N:o 453. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition angående anslag till arfvoden för adjungerade ledamöter i Svea och Götha Hofrälter. XXI. B. 58o. XXIII. ■ 52. i. 404. XXV. U. 162. A. 238. U. 479. XXVI. A. 16. E. 62. U. 115. A, ii5, — N:o 454. angående de i RegeringsFormens 63 § föreskrifna creditivsummors belopp, XXII. B. 207. XXIII. 171, XXIV. A. 3o4. XXV. U. 28, 79. A. 248. U. 480. XXVI. A. 16. N:o 455. i anledning af anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 4‘9> angående ett föreslaget låneunderstöd för stadsförsamlingarna i Carlskrona. XXII. B. 207. XXIII. A. 171, 402. XXV. U. 87. A. 138. XXVI. U. 44. A. 4g. Ea39- — N:o 456. angående föreslagna åtgärder lill minskning i Carlskrona stads utgifter för Presterskapets aflöning m. m. XXII. B. 207. XXIII.
Men det finnes bland de beväringsskyldige en klass, hvilken, om dess beväringspligt rätt ordnas, bör kunna lemna arméen duglige befälsämnen älven lör officersgraden. Denna klass utgöres af dem, hvilka inhemtat det kunskapsmått i allmänna ämnen, som utgör grundvalen för officersbildningen. Den stora afgången på befäl under ett krig, och som erfarenheten visar är betydligast bland officerarne, manar till att redan under fred vara betänkt på utvägar att förekomma alltför stor brist. Visserligen böra ock uppflyttningar kunna ske från underofficersgraderne, ja till och med från ledet, för utmärktare förmågor, men redan vid öfvergång till krigsfot måste en stor del af stammens underofficerare förrätta en tjenst, som eljest tillkommer subalternofficerare, och då arméen har ett oafvisligt behof äfven af annat vetande, än det, som endast på slagfältet förvärfvas, måste en reserv för officersplatserne hufvudsakligen sökas bland dem, som förvärfvat en något högre bildningsgrad. Ungdomens militära uppfostran kan af naturliga skäl blifva bäst och fullständigast genomförd vid städernas elementarläroverk, synnerligast de högre. De beväringsskyldige som genomgått dessa läroverk, hvilkas afgångsexamen, motsvarar den förra studentexamen, hafva således icke allenast den allmänna, utan kunna ock inom kort antagas ega den militära underbyggnad, som fordras för att under beväringssoldatens längre öfningstid genomgå en befälskurs, någorlunda tillräcklig för att göra dem användbare såsom befäl, till en början vid depoterna och derefter i fält. Dertill fordras dock att deras vapenöfningspligt undergår någon förändring. De treåriga femton dagars vapenöfningarna, så nyttiga och behöfliga för beväringssoldaten att hos honom stadga en under rekrytskolan grundlagd soldatbildning, äro dock för mycket splittrade, att derunder en sammanhängande befälskurs skulle kunna genomgås. Äfven för de beväringsskyldige, som egna sig åt studier, för att derefter ingå i embetsverk och yrken, torde det vara fördelaktigare att få sin vapenöfningspligt sammanförd på 2 år, än att fullgöra den på 4.
I följd af hvad jag nu yttrat, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln måtte, såsom sin gemensamma tanka, antaga Herr von Sehulzcnheims förslag med det af GrefveGyldenstolpe gjorde amendement. Herr von Schulzenheim: Åtskillige Ledamöter hafva ingått uti en vederläggning af mitt anförande, hvilken jag anser påkalla någon ytterligare utveckling af grunderne för de åsigter, jag haft äran framställa. En ibland desse värde Talare, Friherre Rålamb, har yttrat, att man icke borde inrymma allt för manga detailler i RegeringsFormen. Jag medger visserligen rigtigheten af denna princip i allmänhel;- men jag kan ej medgifva dess oinskränkta tillämplighet på nu förevarande fall, emedan jag tror, att Regeringsformen skulle, vid sidan af de nu föreslagne ändringarne och tilläggen uti Riksdagsordningen, blifva mörk och otydlig, om den sjelf förblefve oförändrad. Jag befarar till exempel, att åtminstone någon mindre tydlighet kunde uppstå, om i 2 § Riksdagsordningen stadgades, att Urtima Riksdag ej •skulle få be - \ D o n 9 Mars f. m. falla sig med andra ämnen, än med Konungens Nådiga Propositioner, utan alt något vidare derom nämndes i 49 § Regeringsformen , än en blott citation; och jag tror vidare, att en gifven contradiction skulle uppkomma, om i samma 2 § af Riksdagsordningen skulle inflyta stadgandet, att Konungen ägde, att när som helst åtskilja Urtima Riksdag, utan att den motsvarande 109 § Regeringsformen derjemte, i afseende på Urtima Riksdagars afslutande, crliölle ett tillägg.
Ett utsk.betänk, kan icke anses såsom en ny vackt fråga; ty när saken kommer från Utsk., måste den först varit väckt i något Stånd. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den af Hr Munck af Rosenschöld väckta fråga blifvit af Hr von Hohenhausen begärd på bordet, komme den att der förblifva till dess att den i sin ordning komme att för R. o. Ad. föredragas. R. o. Ad. förväntade måhända af Hr Landtm, någon förklaring i afseende på det val, som skett, och den fråga, som i anledn. deraf nu uppstått. R. o. Ad. behagade finna, att Hr Landtm, funnit valet lagligt, då han icke vid öppnandet af 25 H. 2 10 Den 5 Maj. sedlarna ansett dem böra casseras såsom icke riktiga. Ej lieller hade någon af de jemte Hr Landtm, vid hordet sittande ledamöter af Ståndet varit af sådan tanke, utan alla hade ansett alt valet varit i öfverensstämmelse med grundlagen verksteldt. 70 §:n Riksd.Ordn. innehåller — ”Ej må dertill” (hvilket i Hr Landtm-.s tanke vill såga, till fullmäktige för ett Stånd eller till revisorer), ”utses någon person, som vid ett eller flera af dessa verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst.” R. o. Ad. behagade af denna ordalydelse finna, att en persons befattning såsom redovisande uteslöte honom lika så väl, som om personen njöte lön eller annan inkomst vid något af dessa verk. Om hans egenskap såsom redovisande uteslöte honom, uteslöte honom således äfven hans egenskap af löntagare; men R. o. Ad. torde erinra sig, att så väl vid denna riksdag som vid föregående riksdagar tili fullmäktige i Banken och Riksg.cont. blifvit valde löntagare af statsverket, och icke lär man kunna påstå, att sfidane löntagare icke skulle kunna vara competente att väljas till fullmäktige i Banken och Riksg.con toret.
Som de öfrige tjenstemännen, hvilka borde benämnas kassörer och förrådsförvaltare, voro, i afseende sä väl på uppbördernes storlek, för hvilka säkerhet för 1,500 R:dr till 4,000 R:dr nu mera måste ställas, som på redogörelsernes vidlyftighet samt tjenstgöringens stränghet, fullkomligt jemngode med tygförvaltare, ulan att ega, såsom desse, biträde af tygskrifvare, sä för - 270 Expedilions-Vlskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, iV:o ISO. drade rättvisan, att deras löner komme att motsvara tygförvaltarnes, samt att de mätte, likasom dessa sednare, efter 10 års berömlig tjenst, erhålla \ lön i förhöjning, samt, efter 20 års, ytterligare lika stor lönetillökning. Då tjensterne likväl icke voro af samma betydenhet i de olika fästningsoch garnisons-orterne, ansågos lönerne böra fördelas i 2 klasser, till antal och belopp, som den föreslagna slaten upptager. Vid korpsen funnes äfven en vaktmästare med lön på stat, 110 R:dr, och lönefyllnad af medel under Krigs-kollegii förvaltning, 100 R:dr, tillhopa 210 R:dr; men som denne vaktbetjent hade lika sträng och ansvarsfull tjenstgöring, som Kollegiernes vaktmästare, ansågs han böra erhålla lika lön med Krigs-kollegii kammardrängar, eller 250 R:dr. Hvad slutligen angick förråds-förvaltames lönetillägg efter 10 och 20 års tjenstgöring, förekom, alt för närvarande 5 af desse tjenstemän i olika tjenste-ålder och löneklasser voro dertill berättigade med en sammanlagd summa af 1,125 R:dr.
R:dr årligen till lön åt en professor i kliniken för barnsjukdomarne, dels ock att Eders Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer beviljandet af följande nya anslag, nemligen; till arfvode åt en amanuens vid kliniken för barnsjukdomarne R:dr 300: — „ lön åt en chirurgise adjunkt „ p33: 16. „ lön lör en professor i pathologiska anatomien „ 1,600: „ arfvode åt en klinisk lärare för veneriska sjukdomars kännedom och behandling „ 666: 32. „ förhöjande af lönen för läraren i medicina legalis, så att en profession i nämnde ämne derigenom må kuuna bildas, eller ifrån 400 R:dr till 1,600 R:dr, „ 1,200: — Summa R:dr 4,100: — Hvad först angår fortfarande och uppförande på stat af det vid sista riksdag beviljade anslaget för en profession i kliniken för barnsjukdomarne, så kan jag ej annai ,än på det högsta tillstyrka, att Eders Kongl Maj:t ville derom göra nådig framställning till Rikets Ständer, då ej allenast Sundhets-kollegium upplyst, att den i detta änne från början af Maj må nåd år 1845 vid allmänna barnhuset i Slockholm lemnade undervisning måste betraktas såsom ett ganska vigtigt och högst angeläget tillägg till den praktiska läkarebildningen i fäderneslandet, och att upphörandet deraf skulle medföra en desto kännbarare förlust i detta hänseende, som någon motsvarande undervisning vid något annat läroverk i riket icke kan lemnäs, enär för densamma ovilkorligen erfordras det tillfälle till 44 iakttagelser vid sjuksängen, som endast en större vårds anstalt för späda barn, sådan som allmänna barnhuset, kan erbjuda; utan ock af till Eders Kongl. Majit ingifna statistiska uppgifter angående dödligheten inom första lefnadsåret ej mindre inom barnhuset, än ibland oäkta barnen uti Stockholms stad inhemtas, alt den varit betydligt mindre alltsedan år 1842, eller den tid, då uppmärksamheten började närmare fästas på denna del af sjukvården.
Då han som bäst sitter och grubblar häröfver, får han se ett fruntimmer liksom skymta förbi honom; i tanke att det var hans egen jungfru, fäste han ingen vikt därvid, men då företeelsen upprepades ropade han på henne och steg upp för att se efter, hvad det var, men fann ej någon och Öfvertygade sig äfven om, att hans jungfru lika litet som något annat fruntimmer varit: inne i rummet. Något skrammel med nyckelknippan eller någon rörelse hos densamma har han dock icke observerat. Nästföljande experiment synes mig själf så viktigt och betydelsefullt^ emedan därvidlag tankeöfverföring synes mig vara alldeles utesluten, att jagr ehuru vid detta som vid hvarje annat experiment oriktiga eller ofullständiga uppgifter förekomma bland de riktiga, anser mig böra anföra det något utförligare. Den 8 april 1890 erhöll jag från d: r X. i Stockholm ett bref, hvari han å egna och d: r C. von Bergens vägnar anhåller, att jag på timme och kvart, som jag själf borde utsätta, måtte hypnotisera Alma, hvilken var bekant för v. Bergen, samt » uppmana henne att uppsöka v. B. och skildra det rum, hvari han befinner sig, de öfriga närvarande personerna, anordningarne i rummet och dylikt. Särskildt hade d: r X. på kronan hängt ett föremål, som vanligen e) brukar finnas där, för att göra experimentet mera bevisande. » Till svar härå sände jag endast ett telegram så lydande: » Från t till 2 i morgon i Eder våning. » Detta var allt som öfverenskoms; för öfrigt voro så väl d: r X: s utseende, som hans våning och bostad för så väl somnambulen som mig och vid experimentets verkställande här närvarande personer fullkomligt obekanta .. Alma söfdes i mitt hem i Kalmar: det därvid förda protokollet har följande utseende. Alma söfves och anbefalles att begifva sig till Stockholm och doktor X: s våning. i. » Är Alma där? » — » Nej. » — 2. Samma fråga. — » Ja. » — 3. » Är v. Bergen i våningen, » — » Ja. » — 4.
Jag kan ej strida mot dig. Du har alla fördelar på din sida. Det inser du nog själf. Och du kan inte vilja begagna dig. Åhnej det är H ELENA (med ett utrop). räcka till under det du Jag hoppades du skulle omöjligt att säga. Jo, Helena, min man älskar dig! Det är inte sant. Det är något du inbillar dig, något, man inbillat dig. Han tycker om mig, är intresserad af att tala vid mig ger mig sysselsättning. Han trifs här liksom du. Han älskar dig. A NNIE . H ELENA . komma, det förstör allt. Jag var så lycklig Jag började lefva upp få intressen A NNIE (vemodigt). Nej, du får inte säga så. Åh, att det skulle Känna dig ung, med så många skälfvande nerver, Och så många möjligheter att ännu få lida Jag förstod hvad det betydde, om också du inte H ELENA . A NNIE . H ELENA (sakta). ville göra det. vara svartsjuk på mig, du har ju aldrig förrän i dag Annie, Annie, du får inte säga det, du får inte låtit mig ana, att du var det; Du liksom jag, liksom han, tog det så naturligt, som det ju också var som det är. Du kan inte begära, att jag skall låta honom försvinna ur mitt lif, därför att människor inbillat dig Du vet allt som tilldragit sig och tilldrager sig mellan oss, allt, allt, och du tror mig ju, när jag försäkrar, att han aldrig med ett ord aldrig med en stafvelse. Hvem har sagt det? Han har sagt det. A NNIE . H ELENA . din man så litet, att du inte vet, att det skulle vara det sista, han skulle anförtro någon? Och hvarför säga det. skulle han? Jag vill veta hvem som hört honom A NNIE . Han skulle Nej, det är inte sant! Känner du sjuk. Nej, han yrade inte. Jag vaknade vid att höra Det har jag gjort. Härom natten, när han var honom tala halfhögt, men sammanhängande. Han 248 sade allt, allt. Det var förfärligt i mörkret, i den djupa tystnaden att ligga orörlig och höra det. Jag vet, att han inte har sagt det till dig. Han är sade också det.
Skulle jag väl i detta afseende behöfva säga mera, än att ett Engelskt Li nieSkepp på 70 Canoner aldrig bygges under 70,000 Pund Sterling, och ett dylikt i Frankrike ej under 1,980,000 Francs, enligt dessa länders Budgeter och officiella documenter? Ligger det då icke tydligt för livar och en, som tänker på saken, att ett sådant härstädes icke kan byggas och utrustas för 400,000 R:dr, såvida man icke, såsom nu sker, beräknar dagsverken för indelta Båtsmanshållet till 5 sk:r B:co, jemte bradoch ekevirket till 12 sk. B:co cubikfoten efter kronans lösningspris. Det Den 19 Maji f. m. 189 är icke fråga om, huru stor kostnaden synes i Carlskrona Varfs-räkenskaper, utan hvad Skeppen verkligen kosta Staten; och då uppgår denna kostnad, så sannt jag här slår, till 6 å 700,000 R:dr B:co. Grefve Mörner har ogillat, att jag framdragit en sak, Öfver hvilken han påstår, alt man borde kasta en slöja. Härpå får jag svara, att jag skulle anse vår representativa författning högst olycklig för folket, om Representanterna i något fali kunde hafva till pligt, eller ens rättighet, att kasta en slöja öfver Styrelsens åtgärder. Vi hafva inträd t i en tid, då med den offentlighet, som äger rum i statslifvet, detta icke mera är möjligt. Jag kan blott beklaga den Rådgifvare, som numera tror, att händelser kunna fördöljas; och Representantens pligt är det, att efter händelserna men ej efter considerationer bedöma den mer eiler mindre lycka eller skada, som blifvit Riket beredt af Styrelsens verksamhet.
Och då en får vara i ett godt prästhus och bli uppfostrad till bättre folk, så skulle en söka göra nytta för sig och ej bara gå och fåna och drömma. Jag kan undra nu, hur det skulle ha gått, om ej ni kommit att taga er af detta fattiga barnet. Hon hade väl strukit omkring med lindansarna då och fått dö på gatan som ett skarn. Det kom en dalkarl gående öfver gården, en, som bar säcken på ryggen, fastän det var söndag. Han kom helt stilla in genom den öppna köksdörren och neg, då han kom in, ehuru det ej var någon, som hälsade tillbaka. Både matmodern och pigan sågo honom, men då de märkte, hvem det var, brydde de sig ej om att afbryta samtalet. Prästfrun var mån om att fortsätta. Hon märkte, att hon skulle få höra, just hvad hon behöfde för att lisa samvetet. – Det är kanske så godt, att hon är borta – sade hon. – Det skall jag säga frun – sade pigan ifrigt – att det tror jag, pastorn också tycker, eller åtminstone skall han tycka det snart nog. Det blir fred i huset nu, skall frun få se, och det kommer att glädja honom. – Åja – sade fostermodern – jag var ju tvungen att hålla emot, jag. Det skulle alltid kostas på henne med kläder, så att det var rent galet. Han var så mån om, att hon skulle få lika mycket som de andra, så att ibland fick hon till och med mer. Och det gick åt mycket till henne, som var vuxen. – Nu låter väl frun Greta få hennes nettelduksklädning? – Ja, antingen får Greta den, eller ock tar jag den själf. – Inte lämnar hon mycket efter sig, stackare. – Ingen begär, att hon skall lämna arf efter sig – sade fostermodern. – Man skulle ha varit nöjd, om man haft ett godt ord att minnas efter henne! Detta var endast sådant tal, som man för, då man har samvetskval och vill försvara sig mot dem. Det var alls intet sådant, som fostermodern verkligen menade. Dalkarlen bar sig åt på samma sätt, som då han kom för att sälja. En stund stod han och såg sig om i köket, sköt så med allra största säflighet säcken upp på ett bord och lossade hängslen och remmar.
Sedan Kongl. Maj:t, under den 1 sistlidnc Mars, i Nåder beslutat, dels att, enär hemmanen Sjötorp i Lyrestads och Svenningstorp i Fredsbergs socknar af Skaraborgs län bekommit sina ersättningar för den jord, hvilken, i följd af Götha kanals ledning genom Wadsbo härad för dem gatt förlorad, dymedelst att de blifvit från utgörande af egen kronotionde befriade, dessa ersättningar, utgörande för Sjötorp 1 tunna 12g kappar och för Svenningstorp 1 tunna 12 kappar, eller tillsammans 2 tunnor 24f kappar, hälften råg och hälften korn, skall under titeln ordinarie afkortning i krono-räkenskaperne afföras; dels ock alt, då ej mindre kronohemmanen Hellby Nilis J och 2 och Lilla Wallby N:o 2, i Setterbo socken af Westmanlands län, än ock de af samma hemman utgående räntor, efter kronovärdi utgörande för Hellby 18 R:dr 25 sk. 8 r:st och för Lilla Wallby 7 R:dr 40 sk. 3 r:st., eller tillsammans 26 R:dr 17 sk. 11 r:st., blifvit till Hjelmare kanaloch sluss-verk anslagne, och dessa hemmansräntor sannolikt aldrig komma alt till Kronan återgå, desamma skola, likaledes under titel ordinarie afkortning, i Kronans jordebok och räkenskaper afföras; så och i fall Rikets Ständer bifalla hvad Kongl. Maj:t här ofvan föreslagit, skulle alltså, jemte ersättningen till hemmanen Sjötorp och Svenningstorp, samt räntorna af hemmanen Hellby och Wallby, från Sjette Hufvudtiteln komma alt uteslutas: a) ersättningsanslaget för Skolraästareängen vid Södertelge 8 R:dr; Transport R:dr 110,078: 16. 2. Kongl. Maj:ts Nåd.
Vid förnyad föredragning af Banko-utskottets den 22 och 27 dennes på hordet lagda memorial N:o 57, med underrättelse om riksståndens fattade beslut, i anledning af Utskottets utlåtande N:o 47, fann Ridderskapet och Adeln för godt att vid delta memorial låta hero. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 24 och 27 dennes på hordet lagda betänkande N:o 91, i anledning af väckta förslag, rörande folkundervisningen i riket, återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, l:o tillstyrkandet pag. 4, i fråga om skyldigheten att deltaga uti skolbyggad, 2:o tillstyrkandet pag. 9 rörande bestämmande af laga afoch tillträdes-tid för folksskolelärare samt 3:o yttrandet pag. 16, angående herr Hammarhjelms förslag, i fråga om undervisningen för flickor; och biel' förevarande betänkande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-utskotlets den 27 dennes på hordet lagda utlåtande N:o 184, angående beredandet af tillgångar för det till rustnings-kostnader beviljade serskilda kreditiv. S. D. Prat.-utdrag den 29 Maj 1848. 409 S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärstid i Ekonomi-utskottens den 27 dennes på bordet lagda belänkanden: N:o 16, i anledning af väckt fråga om ändring i de' lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af härads-rätt i åtskilliga ekonomi-mål; och N:o 17, i anledning af väckt fråga om prygelstraffets upphörande. Från Hög v. Preste-standet. S. 1).
Hvad Jemtland serskildt beträffar, har Kongl. Majit ansett det vara af serdeles vigt, att ett betydligt spanmåls-förråd af Länets egen production der bildas, i anseende till denna Provinces aflägsenhet från kusten och den deraf följande svårigheten att anskaffa tjenligt utsädeskorn från andra orter. Under de tvänne första åren efter Rikets Ständers sista sammankomst, hugnades Riket med ymniga skördar, fullt tillräckliga för dess eget behof, och som, efter utseendet, borde, åtminstone till betydlig del, fylla bristen under ett år af svagare äring. En hög och all införsel utestängande tull på utländsk spanmål blef derföre under dessa år fastställd, hvarjemte försäljningen af f. d. allmänna Magazins-inrättningens spanmålsoch bränvinslager fortsattes endast småningom och med den försigtighet, som fordra - Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N.o 1. 89 des, för att icke till vanvärde nedsätta producterna af Rikets hufvudnäring. Detta lyckliga förhållande fortfor likväl icke längre, än till år 182G, då utsigterna för årets skörd, i följd af en otjenlig väderlek under sommaren, blefvo allt mer och mer botande, serdeles i Rikets vestra och södra Provincer. Genom infordrade noggranna underrättelser från Kongl, Majrts Befällningshafvan* de, erhölls efter hand full visshet om en allmännare missväxt, förnämligast på vårsäd, i dessa under vanliga förhållanden sädesrika delar af Riket, Kongl. Majit, som, i öfverensstämmelse med de grunder, hvilka bestämde Rikets Ständers beslut om allmänna Magazins - inrättningens upplösning, till en början nu påbjöd en sådan minskning af inkommande tullen på vårsäd, att införsel deraf blef verkställbar till skäligt pris, samt derjemte dels inställde all försäljning af spanmål från Magazins-inrättningens förråder, och dels gick i författning om upphandling af utländsk spanmål för Kronans egna spanmåls-utgifter, för att, som sedermera skedde, kunna medgifva räntespanmålens lösande med penningar efter markegång, fann