Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Annika ligger för döden, hon, men du lefver och mår väl. – Hörde du inte, att Erik din ligger på sjöbotten? – Hå, det är lustigt! Dansa nu på bröloppet, mor Lisa! (Han dignar maktlös neder.) Lisa. Det är Guds straff öfver oss, Sven! (Hon sjunker på knä bredvid Sven. Rop bakom scenen. Paus.) Prosten. Ja, det är Guds straff öfver er alla för er långa osämja. Finner ni det icke ännu vara tid till försoning? Sven (reser sig upp) Herr Prost, bed godt för mej, syndiga menniska; jag är skuld till barnens död. – Förlåt mej, Jan, och var min vän! (Ånyo buller bakom scenen.) ÅTTONDE SCENEN. De Förre. BRUKSPATRONEN kommer hastigt in. Brukspatronen. Gud vare lof! Erik och Anna äro vid lif – de äro räddade! (Jan och Lisa springa upp.) Alla. Gud vare lof! Sven. Jan, låt oss nu inte skämma bort glädjen med att längre vara ovänner; se här är min hand, gamle granne! Jan (dröjande) Det är lätt för er, Sven, att tala om glädje: ni har ingenting förlorat; (med bruten röst) men mitt barn är från förståndet NIONDE SCENEN. De Förre. ANDERS instörtar. Anders. Hejsan! glädjen står opp i taket, käre fader Jan! Anna är klok, ni; när hon vakna’ te lifs och feck se Erik bredve sej, så kom förståndet igen, ni! Jan (räcker Sven och Lisa handen) Låt oss bli vänner! Gud välsigne er! Lisa. Erik och Anna ska’ få hvarandra. Sven. Ja, i Guds namn! Anders. Åh, nu ska mor Annika bli frisk igen! Brukspatronen. Om några veckor firar jag bröloppet! INDELNINGEN ELLER TAFLAN. (Utanför Brukspatronens hus.) FÖRSTA SCENEN. EN BETJENT (i livré) och PER komma ut ur huset med vinbuteljer och glas. Betjenten. Tack ska han ha, Per; det är hederligt af honom, att han hjelper mej. Vi ska sätta dricksvarorna på det här bordet.
Under dylika förhållanden bör således icke betviflas, att bergslaget, sorn tillförene ansett betänkligt att antaga de å Statens sida gjorda förslag om nedsättning i koppar-räntan, mot vilkor af samtliga privilegiernas afstående, numera skall finna sin fördel dermed förenad, alldenstund värdet af koppar-räntans förmedling stiger i samma mån som koppar-tillverkningen och försäljnings-priserna derå; och ehuruväl Stats-verkets uppoffring genom koppar-räntans nedsättning följaktligen äfven ökas, anse dock Rikets Ständer de uti E. K. M:ts Nådiga Proposition samt i öfrigt under ärendets behandling anförda skäl för genomförande af den länge ifrågasatta och för det af naturen mindre gynnade länet samt dess idoga befolkning ofelbart gagneliga förändringen i beskattnings-sättet vara så öfvervägande, att en kraftig medverkan dertill, äfven med uppoffring, är å Statens sida af omständigheterna påkallad, helst endast på detta sätt en från privilegiernas band frigjord lifligare industri inom detta län kan uppstå och orteu komma i åtnjutande af fördelarne utaf den, genom Kongl. Förordningen den 27 April 1846, i allmänhet inedgifna fria kolhandeln, hvaremot, så vidt bergslagets privilegier icke afskaffas, Stora Kopparbergs län ej eller kan blifva delaktigt af den väntade förmånen utaf en länge önskad förenkling i sättet för ordinarie räntans beräkning och utgörande, utan, om förenkling derutinnan kan för Rikets öfriga delar åstadkommas, blifver detta län ensamt utaf dessa privilegier afstängdt från samma förmån. Rikets Ständer hafva således icke tvekat att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med E. K. M:ts Nådiga Proposition, åt E. K. M:t i underdånighet öfverlemna, att låta med Stora Kopparbergs bergslag, i vederbörlig ordning, uppgöra erforderligt aftal om den från bergslaget lill Kronan utgående koppar-räntans nedsättning från hvart 10 till hvart 30 Skif. af årliga tillverkningen, under följande dervid fästade vilkor och bestämmelser: 52 Expedilions-Vtskottets Förslag till mderd.
Med den värde Ledamotens särskilta tanka, att, igenom Utskottets nu afgifne förslag, Staten skulle förlora all afkastning af i,Soo,ooo tunneland, kan jag icke heller instämma. Räknar man då för intet den inkomst Staten redan vunnit och årligen skall vinna utaf de, i följe af Bruksanläggningarne, uppkomne nya Näringsutvägar och odlingar? Räknar man för intet den häraf följande production och de inkomster Staten af densamma dragit? Räknar man för intet den ökade folkmängd, hvilken igenom allt detta fått underhåll, och riktat det Allmänna både genom de biträden den meddelst sitt arbete lemnat, och de afgifter den erlagt? Räknar man ändtligen för intet, att Staten, i» genom skattläggningen till Hemmantal, får ö. kade årliga inkomster, bestående uti räntepersedlar, och således oberoende af myntvär-' dets förändring. Den värde Ledamoten har anfort, såsom ett skadligt praejudicat, skatteköpen vid Hellefors - Den 2 9 Maji. fors och Kollerö. Men har han väl då betänkt, att dessa skatteköp blifvit beviljade efter samma grunder, som för alla andra äga rum, och att utan tvifvel Staten derföre ingått uti, att låta Hemman förvandlas till Skatte emot en lindrig köpeskilling, emedan Staten egentligen afsett den årliga inkomsten, hvilken uppkommer igenom brukarnes använda arbete och kostnaj der, och hvilka man funnit skäligt, att såle-i des belöna med detsamma, som den ökade säj kerheten försäkrade det allmänna om dessa bemödandens fortfarande. Ett Samhälle kan och bör icke, elter min tanka, beräkna sina fördelar, i förhållande till en ögonblicklig vinst, bestående i en större eller mindre köpeskiU ling för visså lägenheter, utan det bör isynnerhet fästa sin uppmärksamhet vid den styrka, som vinnes för det hela, igenom varaktiga inkomster, som kunna årligen ökas och bereda andra. Det är efter en sådan beräknings-] grund, sorn man snart nog skall finna, att af4 lägsne belägne
I anledning af allt detta hemställer jag, pm icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga, med afdrag af de summor jag tagit mig friheten uppräkna, i öfrigt bifalla den af Kongl. Maj:t begärda tillökning, Herr von Hohenhausen, Michael: Närvarande fråga rörer alldeles icke Arméens organisation, eller förslaget att ställa densamma på en annan fot. Riksens Ständer hafva redan i detta ämne beslutat en underdånig framställning, och man torde således böra afvakta, hvad Kongl, Maj:t derå lackes svara. Frågan är deremot nu endast att bestämma Tredje HufvudTitelns anslag, och för att hnna den erforderliga summans storlek, torde det icke vara nödvändigt, att genomgå äldre och nyare Historien. Med hvad Friherre Cederström nu anfört förenar j3g mig till alla delar, och skulle tro det vara lämpligt, att bevilja de i frågaställde anslagen intill nästa Riksdag, då Riksens Ständer kunna förvänta att se en förändrad or - Dth lS September e. m., ganisation af National.försvaret bragt närmar® sin verkställighet, så vida den är möjelig. Friherre Björnstjerna’. Enligt den calcul, Friherre Cederström uppgjort, skulle det återstående anslaget vara ungefärligen joo,ooo B:dr, och, i händelse innehafvare» af Norr* telje GevärsFactori yrkar fullgörandet af contråetet, ytterligare 20,0.00 R;dr. Ehuru det visserligen blir gansk a svårt, att draga sig frana med dessa 100 000 R:dr, torde det dock blifva e» möjlighet att göra det, på det sätt, att man såsom hittills får minska förråden; åtminstone kunna de ej okas» Om emedlertid icke detta senare förslag, antages såsom en rr edelvi' g emellan Konungens. Proposition och StatsUtskottöts Betänkande, så får jag för min del anhålla om proposition a den förra, utan förändring.
Hvad ater den praktiska angar, får Utskottet endast anföra, att genom Upphäfvandet af alla hinder för Jordbrukets och Slöjdernas förkofran, genom väckande af uppmuntran och täflan , kunna endast Näringarnas tillväxt befordras, och dä blifver slutligen hvarje Uandtmans jordbruk, och hvarje Slöjde-idkares verkstad, den bästa Skola för den uppväxande Medborgare-class , som danas till dessa yrken, Utskottet kan derföre, för sin del , ej inse nyttan af ifrågavarande vidlyftiga anstalter, då redan inrättningar finnas i Samhällets Oeconomiska organisation , sorn, enligt sin natur, nödvändigt måste fullkomligare och bättre uppfylla ändamålet, än de förra, oaktadt hvad möda och kostnad som heldst Staten skulle uppoffra åt deras införande; men Utskottet får likväl härvid anmärka, att de Arbets-Skole Inrättningar , som »edan inom flera Städer äro vidtagna, grunda sig på helt andra principer, än de föreslagna Industri-Skolorna, och derföre ej med de sednare böra förblandas; samt att Utskottet på intet sätt velat härmedelst afstyrka dessa Arbets Skole Inrättningars bibehållande eller införandet af andra dylika, men öfver hvilken sednare omständighet likväl här ej torde vara rätta stället att vidare sig utlåta. Jemte ofvan anförda ifrån förnuftsslut härledda grunder , får Utskottet i öfrigt åberopa erfarenhetens vittnesbörd och de exempel, hvilka flera Stater, der Folkoch Industri Skolor blifvit inrättade , varnande framställa. Men om cckså de grundsatser. Utskottet nu antagit, skulle finnas 13 lo Den 14 Juli. finnas origtiga, och nyttan af Folkoch Arbets* Skolors inrättande anses såsom gifven, tror Ut* skottet likväl, att under en tidpunkt, då all om» tanka och sorgfällighet erfordras till öfversigt Och förbättring af redan inrättade Läroanstalter, det ej torde vara lämpligt, att företaga införandet och regleringen af nya|5 hvilkas organisation ostridigt skulle borttaga en stor del af den tid och uppmärksamhet , som odelade behöfde egnas åt de förra.
Efter middagen utfördes svenska nationaldansar. T l L L FÖRESTÅNDARINNA I WALLINSKA SKOLAN efter fröken Evelina Fahnehjelm har af styrelsen utsetts lärarinnan vid skolan fil. kand. Agnes Henckel. TTALIENSKA SPRÅKLEKTIONER. Iduns läse L krets har ej kunnat undgå att lägga märke till en annons, som nu i flere år varit synlig i tidningens spalter; annonsen är i och för sig själf ej märkvärdigare än andra sådana om lektioner i språk; men dess återkommande år efter år och dess egenskap att behandla ett språk, som oaktadt dess skönhet bra litet studeras hos oss, gör att red. velat åt den, som genom ofvan nämnda annons hvarje år då och då gör sig påmint, ägna några rader i notisafdelningen. Fröken Caroline Dietricbson började sitt arbete såsom lärarinna i italienska härstä- des i början af år 1891, då hon jämte särskilda lektioner anordnade en s. k. kurs i italienska; från de sedan dess gångna åren kan hon uppvisa ett aktningsvärdt antal elever, hvilka alla vitsorda hennes plikttrogna arbete, paradt med en ej vanlig förmåga att intressera; genom hennes skickliga ledning hafva de icke blott på jämförelsevis kort tid inhämtat färdighet i det vackra språket, utan äfven fått göra bekantskap med den italienska litteraturen, hvilken bland oss nordbor är i det hela allt för litet känd. Att fröken D. genom sin ortoch personalkännedom i Italien varit och är en tillmötesgående och god hjälpreda för dem, som äro nog lyckliga att få företaga resan till piniernas och orangernas land, är en sak, som höjer hennes värde såsom lärarinna. 16: 45 pr meter — slätt randigt, rutigt, fasoneradt, damast etc. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster etc). DE män i Till vice ord* • förande efter fiu Ellen Ankarsvärd har valts professorskan Agda Montelius. £] rIARLES GREGOROWITSCH, den unge ryske violinisten, ger i kväll sin första konsert härstä- des, och har man skäl att hoppas, att hans uppträdande skall bilda ett uppfriskande moment i vår hittills tämligen slappa musiksäsong.
I samma mån partiförbistringen är stor — (skenbart större dock än i verkligheten, emedan motståndskrafterna till reformen äro mera högljudda än talrika genom åtskilliga oförtrutna tidningsorganer, som stå till deras förfogande) — i samma mån blir nödvändigheten af konungens personliga ingripande allt mera tydlig, och äfven allt större kraf stälda på detsamma. Hade vi ett fullständigt, genomfördt parlamentariskt styrelsesätt kundfe konungen mera opersonligt och medelbart än nu uttrycka sin enskilda mening, samt efter vunnen seger bibehålla nuvarande ministér eller välja en annan bland den nya majoritetens män, ifall frågorna verkligen skulle falla; — men som vi icke ega ett dylikt sty-relsesätt, torde konungen nödgas aktivt träda emellan och gå i spetsen. I samma mån Konungens personliga ställning till de stora frågorna växer, skall äfven ansvaret inför historien ökas. Utgången af dessa frågor har Oscar II i detta ögonblick helt och hållet i sin hand. Deras lösning beror af honom personligen, nu mer än någonsin, men framdeles troligen aldrig mer. Hvad slutligen beträffar den nu varande ministéren, så är den skyldig att sätta alla segel till. Den måste vid det slutliga afgörandet förklara sig stå eller falla med sina egna förslag. Härigenom ökas utsigten till seger, men icke till nederlag. Skulle detta oaktadt dess förslag förkastas, och frågorna förblifva olösta, kommer det icke att dröja länge, innan ministéren, i fall den krampaktigt hänger qvar vid regeringen, skall utan makt och utan krigsära hånfullt tvingas till ett frånträdande, hvilket annars, företaget i samband med ett nederlag i de stora frågorna, kunde hafva skett med den heder, den storhet, som ett fall på valplatsen alltid förlänar.Skall man skratta eller gråta? Några reflexioner med anledning af ” komedien ” Bertha Malm. Af J, Bev ...
Se der ett af de väsendtliga felen hos KrigsAkademien, att man i flera års tid instänger dessa lärjungar på landbacken, i st. f. att låta dem som Sjökadetter genomgå sin lärotid; och detta fel förringas alldeles ieke derigenom, att lärarne äro aldrig så skickliga. Hr Lefrén: Det är besynnerligt att just den punkt, som af den siste talaren anförts som hufvudfel i Akademiens organisation, anses af många vara en gagnelig inrättning. Jag vill först i minnet återkalla de Officerare af vår Flotta, som man under loppet af 30 å 40 år ansett skickligast, och som gått längst fram i graderna, och, utan att i någon mån vilja förringa de öfriges förtjenst, måste man då medgifva, att de, som stå främst, råka just att vara elever från Carlberg. Då jag var Guvernör på Carlberg, besöktes Akademien af en Holländsk Amiral, som hade med sig på sitt skepp en mängd Officerare och Kadetter, som icke behöfdes för skeppets manövrering. Han frågade mig då, om jag icke hade flera Kadetter än som då voro hemma. Jag svarade att en del vore ute på sjöexpedition. Hvad, invände han, upfostras här Landkadetterna tillsammans med dem, som egna sig åt sjömansyrket? Jag, svarade ja, så hafva vi haft det i 30 år. Då vände han sig till sina Officerare och sade: »Der kunnen J se, mine Hrr, att man satt i verket hvad jag och många andra så länge förgäfves sökt utföra.» Sedan vände han sig till mig och frågade efter första följden af denna gemensamma upfostran. Jag svarade honom: »Det är den, att dé blifva vänner för hela lifvet.» Han frågade då ytterligare specielt: »Om ett Svenskt skepp ligger vid en strand och en arméfördelning skickar om bord och begär att få låna några fastager att hemta vatten, huru gör man då?» »Jo,» svarade jag, »de gamle kadettkamraterna skicka sina gamla fastager i land och hjelpa sina gamla vänner, och lägga sig att skydda dem mot fienden.»
Efter erhållen underrättelse, att utlånad bok icke blifvit inom derför bestämd tid till Arkivet återställd, eger Expeditions-Utskottet vidtaga den åtgärd, som Utskottet anser nödig och lämplig för att förmå den för boken ansvarige tjensteman att] densamma i oskadadt skick till Arkivet återställa, eller ock sin ersättningsskyldighet vederbörligen fullgöra5 ankommande det på Utskottet att, genom den fl Stats* Utskottets Memoria!, N:o 6. person, som af Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret har utbetalningen af Riksdagskoslnadsmedlen sig uppdragen, låta utaf den ersättningsskyldige tjenstemannens näst utfallande arfvode eller traktamente innehålla det belopp, som af denne, jemlikt ofvanstående moment, bör till godtgörande af den saknade bokens värde utgifvas. 7:o. Till ytterligare säkerhet, att den här ofvan stadgade ersättning för värdet af utlånade, men ej återställda, böcker icke i något fall må uteblifva, böra de tjenstemän, hvilka ega att Arkivet tillhöriga böcker utlåna, innan sista andelen af deras arfvoden eller traktamenten utaf Riksdagskostnadsmedlen utbetalas, inför den Riksgälds-Kontorets tjensteman, som denna utbetalning besörjer, med bevis från Arkivets Föreståndare styrka, att de icke häfta för någon från utlåning af Arkivets böcker härflytande förbindelse. 8:0. När vid Riksdagens slut vården af Arkivet, efter derstädes anställd inventering, emottages utaf vederbörande Kommissarie vid Riksgälds-Kontoret, böra till honom öfverlemnas förbindelserna för de böcker, som dessförinnan icke blifvit återställda, hvarefter bemälde tjensteman åligger att vaka öfver dessas återlemnande i oskadadt skick, eller utbekommandet af den ersättning, hvartill de för samma böcker ansvarige tjenstemän, enligt hvad här ofvan är stadgadt, gjort sig förfallen. Innan nyssnämnde inventering försiggått samt Arkivets Föreståndare för sig gjort behörig redo, må sista andelen af det honom utaf Riksdagskostnadsmedlen tillkommande arfvode eller traktamente ej utbetalas.
Domhafvande» bör, i händelse ransakningen måste till annat utsättande Ting uppskjutas, med fäsladt afseende å den tilltalades egenskaper, brottets beskaffenhet och Häradshäktets mer eller mindre tjenlighet såsom förvaringsrum, jemte andre sig företeende omständigheter, förordna, huruvida den tilltalade må i Häradshäktet afbida ransakningens fortsättning eller för sådant ändamål lill Länshäktet förpassas*” ”Jag anser det öfverflödigt, alt utveckla motiverne till denna min serskilda mening, emedan de ligga i öppen dag för hvar och en, som inser olägenheterna och kostnaden för Staten af långväga fångtransporter samt vådan, dels för den i brottet ännu-icke hemmastadde, utan ofta af behof eller lättsinne felande ny begynnar en, att sammanföras med personer, för hvilka brottet öfvergått till vana, och dels för samhället, att, genom delta sammanförande, brottslingars antal förökas;” och 2:0 af Herr Cederborg: ”Motionens goda syftemål erkännes af alla, men ehuru de under discussionen anförde hinder för verkställigheten äfven neka mig att understödja den i hela sin vidd, kan jag icke lemna den utan allt afseende, utan förenar mig med hvad Herr Holm uti sin reservation föreslagit, hvarigenom de öfverklagade olägenheterna af på landet häktade personers ovilkorliga insändande till Länshäkten, åtminstone till någon del förekommas. För alt i väsendtligare mon kunna afhjelpa dessa olägenheter erfordrades, att i hvarje Domsaga bör finnas en af Häradshöfdingen föreslagen och af Kongl. Hof-Rätten förordnad Supleant, som, enär Domhafvanden vöre sysselsatt i det ena Häradet, borde handlägga de bröttin ålsransakningar, som förekomma i det andra, utan att behöfva anmäla detta eller andra laga hinder i Kongl. Hof-Rätten och afvakta en tillförordnad vicarie, hvilken omgång ej är förenlig med den skyndsamhet, hvarmed brott böra ransakas, och ofta medför ökad kostnad för Kronan då vicarier förordnas, som bo aflägse från Domsagan.
St:r måtte besluta: A) att det bolag, som bildat sig för anläggande af jernvägsförbindelse emellan Stockholm och Upsala, uti den af K. M. vid sedtiaste Riksmöte Nådigst föreslagna rigtning, tillförsäkras 4 proc. årlig räntegaranti ä den till ett belopp af 5,004,867 rdr rmt beräknade anläggningskostnaden, mot nedannämnde vilkor och förbindelser: 1 :o) att bolaget eger uptaga ett amorteringslån, motsvarande den af Staten lemnade räntegarantien; 2:o) att bolaget tecknar sig minst för skillnaden emellan förutnämnde låuesumma och anläggningskostnaden ; 3:o) att aktieegarne först inbetala hälften af nämnde skillnad; 4:o) att derefter lånet mot den af Slaten garanterade räntan får uptagas, hvarefter aktieegarne inbetala hvad af dess återstående teckningsbelopp kan finnas behöfligt att för bolagets räkning använda; 5:o) att å hela den erhållna lånesummah beräknas 1 proc. årligen till kapitalafbetalning; 6:o) att af hvarje års nettobehållning för trafiken först afgår hvad som erfordras till ränta och amortering af lånet; 10 Den 1 11 eoamber f. m. 7:o) att derefter återstoden af nämnde behållning utdelas till aktieegarue; 8:o) att då aktieegarne erhålla 6 proc. å af dem inbetalte medel, öfverskottet af den årliga behållningen skall användas: ‘/3del till ytterligare amortering af lånet och 2/3delar till utdelning på aktieegarne; 9:o) att Statens räntegaranti ttphör, så snart lånet är till fullo betald t; 10:o) att bolaget förbinder sig anlägga jernvägen efter upgjorda och af K. M. godkända ritningar uti den för Statens jernbanor och enkel bana bestämda spårvidd; och liro) att
Men anser derjemte, att Höglofl. Utskottet bordt classificera de föreslagna iitgifteriie i sådane, hvilka äro årliga och beständiga och i sådane, som äro tillfällige. Att behofvet för de förra bör fyllas genom Ordinarie Räntorne och den årligen af folkel sig påtagande Bevillning, anser jag för rättvist5 hvaremot de senare böra finna sia tillgång genom upptagande Lån, ty då onekligen den större nyttan af desse tillkommer efterkommande, påkallar billigheten, att den närvarande, Generation icke ensam drager tungan. Genom en sålunda uppgjord, ordentlig reglering och fördelning skulle en betydlig nedsättning i Bevillningen kunna åstadkommas, under det Försvars-Verket i alla dess delar utvecklades till den fullkomlighet och helhet, som erfordras, och det vill synas mig ett nog Öfverdrifvet begrepp om Nationens närvarande kralter, att vilja utan anlitande af efterkommande, tro sig kunna fullt ordna Rikets försvar i alla dess delar, då man väl icke lärer kunna neka, att JSog års fred påkallat helt andra och nya ansträngningar, än tillförene, för att trygga Rikets sjelfbestånd och till sin fullkomlighet utveckla försvars-anstalterne.” Stats +Utskottets Be tank anden. i/{i 7 Och skulle desse skiljagtige meningar uppå begäran åtfölja det afgående Utlåtandet till Riksens Höglofl. Ständer* År och dag som ofvan* l Ex Protocöllo J. C. Lorich. Ankom den 28 Junii i8a3. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, jemte sårskilde Motioner hos Riks-Stånden, angående Saltpetter-Gårdeng nedsättning m. m. Ifrån samtlige Riks-Stånden har till StatsUtskottet blifvit remitterad följande: Kongl* Majits Nådiga proposition till Rikets Ständer, om nedsättning i den årliga SaltpetterGärden: Gifven Stockholms Slott den 10 Martii i8a3. (Se i:a Sami. sid: C^7,»68i)i Hvarförutan Kongl. Maj:t genom
Uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet af Olof Olsson från Westmanlands län väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad_ motion, deruti Anders Jansson, Erik Mallmin, P. E. Andersson och Lars Johansson från ofvannämnde län instämt, är vordet anfördt, att, under den förhatliga benämningen »Westerås folkmarknad», fortlefde, med nästan föryngrad liflighet, från gamla tider den plägsed att, under tre på hvarandra följande söndagar om sommaren, folkmöten i nämnde stad egde rum, hvilket åldriga bruk, som ursprungligen afsett beredandet af tillfälle att förskaffa sig tjenare eller tjenst, småningom urartat till en slags folkfest, i hvilken alla måste deltaga, och till hvilken en mängd men niskor från en stor del af länet och angränsande orter äfvensom från hufvudstaden sam manströmmade för att deltaga i denna häfdvunna tillställning och dess utsväfningar. Sab batsbrott, fylleri och osedlighet begingos då opåtaldt, hvarjemte folkmarknaden alstrade en ombytlig lättsinnighet och likgiltighet för hemmet och för ett godt rykte, enär tjenaren när som helst kunde finna ett nytt hem och komma dit der han ej förut vore af någon känd. Af denna anledning föreslog motionären, att formligt och allmänt förbud måtte utfärdas emot alla s. k. folkmarknaders hållande samt verksamma böter och straffgrader bestämmas särskildt för den, som, under söneller helgedag, å offentlig plats med tjenstehjon aftalar om tjenst, vare sig för egen eller andras räkning, och särskildt för den som, å offentlig plats, sådan dag, sig såsom tjenstehjon utbjuder eller aftal om tjenst antager. 1 sammanhang härmed får Utskottet tillkännagifva, att Herr Biskopen Björck och Herr Domprosten Björling, uti motioner, hvilka afse åtgärder för ett värdigare firande af sabbaten, och uti hvilket ämne Utskottet aflåter särskildt betänkande, jemväl begge påyrkat det folkmarknaden i Westerås må varda afskaflad.