Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föräldrar sällan begagna den dem i Lag tillerkände rättighet, att ät sednare födde barn, genom testamente anordna nägon erfältning för hwad de äldre barnen i föräldrarneö lifstid njutit, hvarigenom ofta händer, alt i de bo, der en ringa qwarlätenskap stall delas emellan flere syston af olika älder, de yngre sakna det understöd för uppfostran i deras omyndige är, som de äldre redan erhällit; hivar» söre, och dä det skulle synas billigt, att de sist» nämnde, som dä mera kunna kjelfwe bidraga till sin bergning, afstode till de förre en för dem oumgängelig del; Anders Nilsson yrkat det stadgande: Att dä wid inträffadt dödS. fall, disposition om gwarlätenstapen ej sinnesgjord, de minderärige Barnen af ostift bo, ef, ter Domarens omprölwande, tilldelas en ersätt, ning, som swarade emot hwad de äldre blifwit päkostadt, intill den tid de kunnat gä Föräld. rarne tillhanda. Lag. Utskottet, till hwilket nämnde Mems, rial är wordet remitteradt, har, i anledning häraf, öfwerwägat, hurusom förut, i 9. §. 12. Cap. Din 19 September. §95 Cap. ^rfda.Balken, är stadgadt, att, om För, äldrarne gifwit sina barn nägot förut, som är af wärde, det samma mä, i fall de förre ej annorlunda derom förordnat, blifwa wid Arf, skifte beräknadt; samt i iv. §. samma Cap, att hwad de till barnens nödtorftiga födo, kläder och upptuktelse samt bröllopskost pä dem kostat, ej mä i annat fall räknas, än om Föräldrarne sielfwe welat lägga de andra barnen nägot till, som mindre njutit hafrva. I delta sista stadgande är det säledes, som ändring nu yrkas.
Län ingifvet memorial, deruti han, jemte framställning om de kostnader och besvär, sorn uppstode genom fångars och brottslingars transporterande med skjuts, föreslagit, att såväl fångar som deras bevakning hädanefter måtte färdas till fots; men, för den händelse, detta förslag ej skulle vinna bifall, hemställt, att Landshöfdinge-Embetet i hvarje Län måtte på entrepenad-auelion till den minstbjudande bortaceordera fångskjutsen för hvart år, hvarvid likväl borde bestämmas, att fångar, hvilka ej behöfde att färdas så fort, som resande i allmänhet, må ”tagas till dubbelt antal på hvarje häst mot andre resande*. Hvad först angår frågan derom, alt fångar må färdas till fots, då de skola från en lill annan ort fortskaffas; så få Utskotten vördsamt upplysa, att Rikets Ständer vid sista Riksdagen icke bifallit då i ämnet väckt, med det nu ifrågavarande, lika förslag, i betragtande af de hinder, som väderlek och väglag vid flera årstider förorsaka, samt i anseende lill dels det lättare tillfälle till rymning, sorn det föreslagna fångförings-sätlet skulle medgifva och den större bevaknings-personal, som dervid kom me att erfordras, dels den längre tid, som dertill skulle åtgå samt de kostnader, sorn detta sätt för fångars forslande, medförde, och hvilka skulle uppgå till nära, om icke fullt, beloppet af den skjutslega, som derigenom kunde besparas. På dessa skäl, hvilka Utskotten funnit välgrundade, och då det af motionären väckta förslag, om det bifölles, oftast skulle leda till en ej obetydlig tidsutdrägt med ransakningav i brottmål, få Utskotten hemställa, att berörde föi’slag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 6 Statssamt Allm Besv - och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 55.
Utom dessa ofvannämnda medel skulle äfven tillfälle till arbetsförtjenst i missvextår och medel till allmännyttiga företag kunna beredas, om den summa bevillning, hvilken, efter anställd taxering inom länet, utgår utöfver den, som i bevilln.förordn. blifvit detsamma pålagd, ej inginge till Statscont. utan qvarblefve i länet, att vid påträngande behof lemna dess innevånare tillfälle till arbetsförtjenst, hvilken borde lemnäs genom vägars och broars förbättring och anläggning, sjöars och kärrs försänkning m m., och ej utan i nödfall vid arbetshus; ty då åtginge först ett stort capital till uppbyggande och ordnande af detta hus, — sedan äfventyrade man alltid förlust, då arbete alltid skulle vara föremål för afsättning. Till fattigdomens och föisvarslöshelens D e n 5 September o. iu. ökande i Skåne har hufvudsakligen, enl. min förmening, Irenne ting bidragit: svårigheten för arbetarne att få säkra boningsplatser och nedrifvandet af deras en gång uppbyggda hus; indragandet af det s. k. Konungens regemente i Landskrona, hvilket upptog dem, som nu tillfalla fängelser och correctionshus; brist på allmän arbetsförtjenst under missvextår. I förra Konungars tid, t. ex. i Gustaf III:s, byggdes Gråen m. m., tillhörande Landskrona fästningsverk, under missvexterna på 1780-talet; torparen fick arbete der, hemmansägaren dilkörde sten, för hvilken han erhöll bröd tillbaka åt sig och familjen ur luonobagerierna. Landskrona ombyggdes; denna stads och Malmö hammar iståndsattes m. m.
Berta Funcke var i grund och botten en sluten och finkänslig natur – hon hade en slags motvilja för att gifva sitt förtroende åt någon. Och hon brydde sig icke heller om att mottaga andras – det intresserade henne icke. Egentligen var hon mycket litet nyfiken. Nu sedan Erik kommit bort – han blef för svår hemma och måste inackorderas hos en af sina lärare – var Berta mycket ensam. Fru Funcke ville, att hon skulle bjuda till sig sina bekanta, umgås och vara med. Berta hade blott ett svar: »Kära mamma, när det icke roar mig. – Om mamma visste så förfärligt tråkiga flickbjudningar äro! – Jag kan ju brodera hemma.» »Men era barnbaler då?» »Nej mamma, barnbaler tycker jag icke om. Mamma tänker visst aldrig på, att jag snart är femton år.» »Det får verkligen hållas litet tystare i femte klassen. Ni stoja ju så, att vi icke kunna läsa kristendom härinne.» Den smärta, magra lärarinnan stod i dörren med katekesen i hand och lät sina mörka ögon med en blick, mera trött och missmodig än vredgad, fara öfver ett tjugutal halfvuxna flickor, som nu allesammans böjde sig öfver pulpeterna, vände brådskande bladen och mumlade halfhögt. Fröken gick och stälde dörren på vid gafvel. – Den kan stå så, till doktor Boyesen kommer, sade hon. När hon väl var borta, tittade flickorna öfver till hvarandra och fnissade halfhögt. Ett par af dem öppnade pulpeterna och stucko ned hufvudena deri, liksom för att leta efter något. Under det en flicka, med brädlocket hvilande på nacken, utdelade chokladpraliner till sina sidokamrater, som sutto nedhukade på samma sätt. De fortsatte sitt samtal. »Ja, Berta, gör dig nu icke till bara, för du vet lika väl som vi alla, att han tycker om dig.» »Ah, så du kan tala! – Der låg något blott lamt afvärjande i Bertas ton, och hon såg på den andra liksom väntande fortsättning, medan hon långsamt lät tänderna sjunka ned i den fylda, klibbiga chokladen.
Jag anhåller om ursäkt derför, att, då jag yttrade, att äfven de största och mest utmärkta män väga fjäderlätt i jemförelse med statens väl eller ve och dervid såsom exempel anförde vår store hjeltekonung Gustaf il Adolf, jag, hänförd af min känsla, underlät alt omnämna den utmärkte Rikskansleren Axel Oxenstjerna, en man, vid hvars namn hvarje Svenskt hjerta af stolthet och tacksamhet högt klappar. Ingen kan väl såras deraf, alt jag sätter H. Exc. Frih. Manderström i jemförelse med sådane män, men, då jag nu ytterligare säger, att äfven dessa mäns bortgång vägde fjäderlätt i jemförelse med Sveriges väl och ve, är jag säker om, att många skola dela denna min åsigt. Det är lånat ifrån mig att hafva velat yttra något, som kunnat nedsätta H. Exc. Frih. Manderström eller vara för honom sårande, ty jag aktar och vördar honom dertill allt för högt och är öfvertygad, att han mången gång, i för vårt fädernesland högst vigtiga ögonblick, genom sitt råd och handlingssätt räddat Sverige ur stora faror och olägenheter, samt att, då en gång historien lyfter sin slöja öfver de rådslag och förhandlingar, hvari H. Exc. deltagit, efterverlden, tacksamt ihågkommande hvad han varit, skall nedlägga medborgarekronan på hans minnesvård. Till svar å hvad Frih. af Ugglas yttrat om min tydning eller tolkning af grundlagarne, får jag förklara, att jag icke tror mig om alt kunna tolka dem, och derföre endast sökt förskaffa mig sådan kunskap, att jag kunnat tillämpa dem efter deras ordalydelse, ty efter denna måste de, enligt 80:de och 8 i ista §§ R. F., uti hvarje särskildt fall tillämpas. Man har å motsatta sidan beklagat sig deröfver, att R. St:r i sina öfverläggningar inblandat frågan om Konungens rådgifvares verksamhet; jag tillåter mig att dervid endast påminna, att enligt ansvarighetslagen för Stats-Rådets medlemmar, »skola de, Den 9 Februari. 511 för sina rådslag oell gernirigar, i och för deras embeten, vara Konungen och R.
Stockholms musikaliska allmänhet, som vid detta tillfälle till sista plats fylt den stora salen, o c h för hvilken dessa musikföreningens konserter blifvit högtidsfester, står i stor tacksamhetsskuld till hofkapellmästaren Conrad Noi-dqvist och kormästaren August Edgren för deras outtröttliga arbete i och för höjandet af hufvudstadens musiklif, och särskildt för deras inöfvande och framförande af våra bästa svenska tonverk. Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Låteratur. Om qvinnouppfostran, iakttagelser och reflektioner af Lucina Hagman. Borgå. Verner Söderströms förlag. Pris: 1 mark 50 penni. Det finska originalet har prisbelönts af Finsk Qvinnoförening. Den lilla vackert utstyrda boken innehåller en särdeles väl och redigt skrifven fram ställning af äldre åsigter om qvinnans natur, bestämmelse, behof o c h så väl enskilda som samhälleliga ställning — kortligen: » fdealqvinnans » historia — och dessa åsigters missriktande inflytande på qvinnans uppfostran. Förf. framhåller med styrka felen i den moderna uppfostran o c h framställer sist sina reformfordringar. Vi kunna med allt skäl rekommendera boken och de reformförslag den framställer till Iduns läsarinnor. Musikföreningens sjuttonde konsert egde sistlidne tisdag rum i musikaliska akademiens stora sal och upptog från början till slut idel svenska kompositioner. August Södermans intagande konsertuvertyr — här flere gånger gifven — inledde konserten. Den utfördes förträffligt af hofkapellet. Närmast följande nummer » I rosengården », för soli, blandad kör och orkester af Yilhelm Svedbom med text ur K. A. Melins bekanta dikt » Prinsessan och svennen », var af särskildt intresse såsom ej förr offentligt utförd. Af kompositionens fyra satser anslog i synnerhet den fjerde, hvars vackra kör, afbruten af munkarncs aftonhymn, målande framställer en intagande klosteridyll. Tredje satEn lifsuppgift. Berättelse af Ernst Landquist. 10. oktorn hade måst tillkallas o c h säga sin mening. D e t var ingenting af betydenhet, förklarade han, bara ett nytt bevis på, hur dumt fruntimmer sköta sin kropp.
N:o 22$. jas, och vidlager åter med början af året näst efter det, hvarunder Regementena lill sina hemorter återkommit; 6:0 alt Rustoch Rotehållare, emot erläggande af förenämnde afgifter, må af E. K. M. i Nåder varda försäkrade, att deras Manskap och Hästar skola, under den tid Passevolancen fortfar, vid alla de bär ofvan i i:sta punkten uppräknade tillfällen, erhålla god och tillräcklig förplägning och utfodring, efter dé för Armeen fastställda Proviauteringsoch FourrageringsStater, Kokved och Lägerhalm under Möten, samt., i händelse af sjukdom, sorgfällig vård och fria medicamenter; 7:0 att, i likhet med hvad åren 181 2 och 1813 egt rum, Rustoch Rotehållare må lemnäs tillfälle, att med vederbörande E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Läne-Residencen sammanträda tili ölverenskommande och reglerande af locnlt skiljaktiga förhållanden, i afseende å de med Soldaterne gällande Contract, saint desse senares förbindelse att till större eller mindre del godtgöra Rotehållare det utgifna förskottet, liksom af hvad i öfrigt för verkställigheten af E. K. Maj:ts och Rikets Ständers beslut lända kan, utan att likväl, vid dessa sammankomster, sjelfva hufvudfrågan eller Passevolance-afgifts utgörande till ofvan uppgifne belopp och i ofvan stadgade ordning, såsom redan af båda Statsmagterne beslutad och afgjord, må under Öfverläggning komma; 8:0 att de inflytande Passevolancemedlen, för Éxp. Utsi-. Förslag till und. Slrifu. N.o 228- 56i för hvilka fullständig
Justerades ett prot.-utdr., innehållande R. o. Ad:s i dag vid pröfningen af Serskildta Utsk:s Mern. JVa 25 fattade beslut. Anmäldes och lades på hordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt:n och Betänk., nemi. från Stats-Utskottet: JVa 346, i anledn. af erhållne återremisser å Utlåt. N:o 308, ang:de dels ett byggnadslån åt staden Jönköping, dels anslag och lån för ny tomtreglering derstädes; JVa 347, med förslag till stadganden i reglementet för RiksgäldsKont. ang:de de under innevande Riksdag beviljade och till utgående från delta verk anvisade Stats-utgifter; Banko-Utskottet: M 84, med förslag till föreskrifter, motsvarande 2:dra Art. samt 3:dje Art. l:sta afdeln. af Banko-reglementet; JVa 85, med hemställan alt begrafningshjelps aftjenande i R. St:rs Bank må upliöra; JVå 86, i anledn. af ett utaf Magnus Svensson i Grimslöf gjordt ackords-anbud; JJ2 87, i anledn. af erhållen återremiss i vissa delar af Mern. JVa 66, ang:de Diskont-verkens organisation; 122 Den 20 November. Allm. Bes v.- o. Ekon.-Utskottel: A? 139, i anledn. af väckt motion att å Postkontoren inlösbara anvisningar på lägre penningcbelopp måtte allmänheten tillhandahållas. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det sist bordlagda Betänk, angar införandet af s. k. postvexlar. Denna sak står i sammanhang med frågan om sedel-valörerna, hvaröfver BankoUtsk. afgifvit ett Betänk., som i dag blifvit för andra gången bordlagdt. På det att denna vigtiga fråga måtte så fort som möjligt blifva afgjord, anhållar jag, att förstberörde Betänk, måtte upföras främst på föredragnings-lislan till nästa plenum.
Remitterades till Lagutskottet. Ånyo föredrogs H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Gustaf, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, att när sjöofficerare äro aclionerade, domstolen måtte bestå af endast sjö-officerare. II. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande: Motion ang:de rätt forum för mål, som angå militäriska pligteruas fullgörande, enl. hvad krigsvetenskap för hvarje vapen stadgar. Denna rubrik af min motion är mera omfattande, än jag i slutet af förra plenum hann utveckla. Att sjö-officerare, i och för sjötjensten, inga vetenskapligen competente domare och actorer kunna utom yrkets män äga, är blott min utgångspunkt, och denna min åsigt vitsordas af förhållandet i alla öfriga sjöstater. Om jag rätt fattat beskaffenheten af fordna Amiralitets-rätten i Carlskrona, ägde den nyssnämnda compdtence. — KrigsIiofratten kan erhålla den, i de fall der K. M. sådant nödigt pröfvar. Men mål af här antydda natur kunna fullföljas inför Högsta Domstolen, som då förstärkes med en Amiral. Jag skulle anse lämpligare, alten Amiralsrätt förstärktes med ett Just.råd. Utur det nu anförda framstå 2:ne lagfrågor, nemi. förordnandet af en sjö-officerare till actor, på sätt i andra länders Amiralitets-rätter sker, och försvinnandet af Högsta Domstolens nämnda åtgärd; hvilken sednare ändring lärer fordra behandlingen af grundlagsfråga, och hvarom jag är beredd att åtfölja den anvisning, jag må erhålla af LagUtsk., i följd af den remiss till detsamma, om hvilken jag anhåller för min närvar, motion, hvilken likaledes 502 Den 29 Februari c. m. åsyftar alla likartade förhållanden vid krigsmakten till lands. Remitterades till Lagutskottet. Vidare föredrogs fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Gustaf, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om forum för ransakning vid actioners anställande emot Reg:schefer. H.
Den 3 September. 515 inbjuder de öfriga Stånden att sig derom med R. o. Ad. förena, hvilken då kunde vara färdig, innan deputationen komnie att till K. M. afgå. Vill man målet, hittar man ganska säkert på medlen; men vill man icke målet, hittar man altid på medel att komma från det. Hr Hjärne, Harald: Då jag i Utsk. reserverat mig mot detta utlåt., har jag äfven tillkännagifvit af hvilken mening jag der varit, och jag anser frågan redan under denna discussion vara så ventilerad, att jag har ingenting nytt att tillägga i afseende på sjelfva principen. Jag har nu begärt ordet för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå, huru spärrningsprincipen redan blifvit tillämpad inom åtskilliga orter af Sverige. Ett tidningsblad för i dag innehåller nemi. Öfverståth.-embetets kungör., som tillkännagifver, att Landshöfd.-embetet i Örebro påbjudit, att quarantainesaustalter skola inrättas på alla gästgifvaregården samt derjemte anbefallt alla gästgifvare att såväl tillse, det ingen resande får passera utan att undergå quarantaine, som att uppehålla resande, om de hos dem finna tecken till sjukdomen. Vid tillämpningen af detta stadgande inser man lätt, huru mången olägenhet för resande deraf kan uppstå; ty huru lätt skall icke en rädd gästgifvare finna tecken till cholerasymptomer bos en förskräckt resande? Detta om Örebro. Ytterligare heter det från Linköping, att denna stad är spärrad af borgerskapet, men att en militärcordon framdeles skall komma att verkställa denna spärrning. Men man har icke spärrat Wadstena och Skenninge. Om man nu antager, att spärrning är nyttig, finner jag orättvist, att icke äfven Skenninge och Wadstena blifvit spärrade; och om äfven dessa spärrades, vore det orättvist mot hvar och en enskild egendom, by eller gård, som icke spärrades. Jag behöfver icke fälla något vidare omdöme öfver dessa åtgärder, hvaraf olämpligheten är ögonskenlig.
— Men då det förhållande, dels att vid hvarje riksdag statsbidrag måste beviljas för upprätthållande af den Arméens Pensionskassa, efter gällande stat, åliggande pensionering, dels att, såsom nu blifvit ifrågasatt, medel behöfde särskildt anvisas för pensionernas ökande, enligt Rikets Ständers tanke nogsamt ådagalade behofvet af en ny och omfattande reglering af pensionsväsendet för Arméen, så anhöllo Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta upprätta och vid påföljande riksdag öfverlemna förslag till fullständigt ordnande af pensioneringen för Arméens befäl och tjenstemän, samt till beredande derjemte af nödig förenkling i förvaltningen. Sedan, i afseende på denna Rikets Ständers anhållan, Kongl. Maj:t inhemtat Direktionens öfver Arméens Pensionskassa utlåtande, förklarade Kongl. Maj:t den 14 Oktober 1859, att, — i betraktande af hvad i frågan förekommit, och då en ny och mera omfattande reglering af pensionsväsendet för Arméen icke syntes kunna tillvägabringas, med mindre än att Staten öfvertoge hela pensioneringen och Arméens Pensionskassas bestyr dermed helt och hållet upphörde, men Rikets Ständer icke gifvit tillkänna, huruvida en sådan genomgripande och med större omkostnader för Statsverket otvifvelaktigt förenad förändring varit Rikets Ständers afsigt, — något förslag i så vidtomfattande rigtning icke vid 1859 och 1860 års riksdag kunde framställas, helst för verkställighet deraf äfven erfordrades medgifvanden från Arméens sida genom dess krigsbefäl, hvars sammankallande under sådana omständigheter möjligen utan ändamål skulle medföra betydliga kostnader. Rikets Ständer vid sistnämnda riksdag utvecklade vidare, uti underdånig skrifvelse den 5 Oktober 1860, sina åsigter i ämnet, hvarvid anfördes: att Rikets Ständer fästat sin uppmärksamhet å det äfven vid föregående riksdagar anmärkta förhållande, att pensionsväsendet för Arméen, sådant det för närvarande befunnes, vore förenadt med väsendtliga olägenheter, som dels gjorde förvaltningen mera invecklad, än nödigt vore, och föranledde till ökade kostnader, dels ock motverkade Kongl. May.ts Nåd.
Länskommuneu hade i detta fall kanske varit den bästa, men då den ännu ej är organiserad, torde härads-eller stadskommun böra väljas. Ett skäl till dylik fördelning har jag ock hemtat deraf att man nyligen i Norige, der nästan samma svårigheter möta vid detta ärendes reglerande, beträdt ungefär den väg, jag nu vördsamt tillstyrker. Lagen af den 21 Mars 1860 innefattar nemi. följande stadgande uti Den U J u 11 i f. m. 153 »g 7. Naar i tioget Landdistrikt det Tilskttd. sora udfordres til Vedligeholdelse af faste Stationer, överstiger 12 sk. pr Skylddaler, udredes '/* af d®1 Overskydende af Statskassen og */4 af Amtseomramien. Forsaavidt Tilskuddet i en Kjöhstad eller et Ladested befinnes trykkeiide for Kjöbstadens eller Ladestedets kasse, kan Kongen rnidlertidig bevilge Udredet af Statskassen indtil */3 af Belöbet, livorefter Sagen forelaegges naeste Storthing til Afgörelse » Bidragen från kommunen kunde utgå efter allmänna bevillningens grund, genom tillägg af vissa ören pr rdr efter 2:dra artikeln, derest ej kommunen kunde beredas andra mera lämpliga tillgångar genom afgifter å bränvin eller tobak och dylikt. De nu skjutsskyldiges tillskott borde för hvarje station dem emellan fördelas efter alldeles enahanda grund, sora de senast utgjort skjutsskyldigliet vid stationen eller vid gammal station, i hvars ställe den nya inom en half mil från den gamla blifvit inrättad. Jag upprepar, att hela mitt förslag är en öfvergångsåtgnrd, och hoppas jag, om den antages och skjutsentreprenader nu allmänt införas, att efter några år en talrik klass af entreprenörer bildats för konkurrens, hvartfter skjutsen lika lätt som posten bör kunna ordnas, utan tillskott af statsmedel, efter den enda rättvisa grund, att då de korresponderande underhålla postanstalterna, de resande underhålla skjutsanstalterna.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät härefter, till uplysning huru vid ifrågavar. val tillgått vid 1844 och 1845 årens riksdag, upläsa dea derom uti R. o. Ad:s prot. för d. 13 Nov. 1844 förekommande framställning af dåvar. Landtm:n, samt förklarade sedermera att förevar, fråga enl. derom gjord begäran, komme att hvila på bordet till nästa plenum. Frih. Alströmer, Jonas upläste följande: Ulan att vilja vidare ingå i något ordande om de redan alltför mycket omtvistade skälen för och mot de Halländska utsockne frälsehemmanens rotering, hvaraf, om ej orättvisan, åtminstone en ej fullt konseqvent rättvisa tydligen framstår för den opartiske betraktaren, just uti den visserligen ej ännu utkämpade tvisten derom; får jag, lil) afböjande deraf, att denna fråga för framtiden skall komma att utgöra en stående riksdagsfråga, i stöd af 56 § Riksd.- Ordn. väcka följande motion: Det är visserligen af vigt, att R. St. respektera föreg:de Ständers beslut och ej lättsinnigt uprifva dem; men komma dessa i kollision med en icke fullt erkänd rättvisa, så har den sednare ovedersägligen högre anspråk på att vinna gehör hos kommande Ständer, än de förra och skall alltid i tidens längd förr eller sednare taga ut sin rätt. Men kunna på en gång det förut fattade beslutets och rättvisans fordringar tillfredsställas, så är det naturligtvis bäst och dermed all klagan så väl å ena, som andra sidan för framtiden undanröjd. Till vinnande häraf, får jag föreslå att R. St.. vid denna riksdag, erkännande den, vid den förra, för utsockne frälsehemmanen i Halland bestämda rotevakans-afgiften, med afseende på dessa hemmans för framtiden härigenom minskade värde, ersätta dess närvar, egare med ett kapital motsvarande den ränta, som utgöres af skilnaden emellan de fordna utskrifnings-pennin - 106 Den 26 Februari. gaine och den nn dem ålagda rotevakans-afgiften, efter beräkning af G för hundrade. Om remiss af denna min motion lill StatsTJtsk. anhålles.