Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Välkommen,» sade han, medan han kände, att han var stel i ton och sätt, – och såg henne rättframt in i ögonen. Hon gaf honom en liknande blick tillbaka, uppblandad med mångahanda andra element, men som gaf honom en hel varm kåre genom blodet: han kände sig med ens så trygg. De gingo samman bort genom folkhopen. »Där ligger båten,» visade han med handen; i samma ögonblick reste sig i stäfven en stor, ljusskäggig man och hissade seglen. Han hjälpte sin följeslagarinna ned, presenterade: »min värd, lotsålderman Engelbrektsson – fröken Berg», samt placerade henne på bakbrädet, medan han själf tog plats på det främre. Bäraren kom med sakerna, lotsåldermannen tryckte foten mot träskoningen, en liten vindunge tog i seglet, och båten gled ut. Inloppsfjärden låg redan bakom dem, med sina vindkast och småskär, och de styrde ut på öppna hafvet. Framför dem utbredde sig en oändlig vattenyta, och ju längre de kommo, dess mera utbredde den sig, växte ut åt sidorna, lade sig emellan de seglande och fastlandet, tills de sutto som en liten långsamt glidande punkt midt i ett haf utan stränder, en värld för sig utanför den andra och utan förbindelse med denna. Vinden stillnade af, ju närmare man kom midnatt; lotsåldermannen måste taga till årorna. Det enformiga plaskandet af dessa, då de sänktes i vattnet och lyftes ur vattnet, punkterade den djupa natttystnaden omkring dem. Det fanns ingen måne på himlen, men natten var så halfdagsljus som endast i nordiska sommarnätter; de kunde tydligt, ända in i de minsta dragen, skymta hvarandras ansikten, blott att de syntes en smula mera drömmande och bleka. Långt ute i horisonten tecknade sig i svaga konturer Utön, deras resas mål, med sina tvenne stenklippor, den ena med lotshuset i svart silhouett mot himlen, den andra med de två fyrarna. De sutto mest tysta alla tre; lotsåldermannen var diskret; och de två andra tyckte, att de seglade ut i det stora äfventyret, hvilket minsta ord kunde förvandla till hvardag.
"l^ölj-len af llikels 8tänders ofvanomförmälda keslut oell underdåniga ankällan kar alitsa klifvit, kitt dessa Interims-8tater fortkarande sedrin »ista ldiksdag tilläin^ats, kvarigenom luikets 8tanklers förklarade g,undsatts, :,tt Ilestäiuda löneanslag ä 8tat icke mätte ä Ilufvud-litlarnes kes^aringar anvisas, i sjelfva verket klifvit, i detta full, mera till iakttagen, enär salunda (dardes-lfegementernes kela aflöning, oell icke endast e» kiel deraf, utgätt under vilkor att när 8om keist kunna förändras. lVIen dä eu sadan jireoaire ställning tor löntagare ieks är förenlig, k varken ined rättvik emot dein eller med en ordentlig 8tatsreglering, lärer Kiders Kongl. l^lluj.t nu 1 ljäder täckas tili kikets 8tänder förn va Dess l^ädiga l^roposilion vid förr» Riksdagen, att !>n8lä ofvankerörele för (dardes-ldegementernes 8t!»ter erforderliga tillökning 20,^36: 3. 6. samt >88 tunnor 8^anmäl under löuerns, emot det att 8taterne mindus med tillsammans ^3^ tunnor 8j)anmäl in natura/' ^'(denom den med Kronprinsens Ilussar-klegemente träffade reglering, Iiade en tillökning i ?er8onellu 8taten utkommit af contant 2,66, Kdr 3^ sk, kvaremot 268 tunnor 8panmäl in natura kesparades, ä 5 ld:dr tunnan, med i,3^o Id:dr i fouragerings-auslaget för värfvade (kavalleriet.
LINA. HULTING. Var Nä-ej, tri! di tre? Så mycket bättre! Tre HULTING. Med HULTING. Ja Nä-ej, tri riksdaler stycket! Fyra riksdaler! si det kan låta något, det! Den frun vet hvad en dunkudde är värd, bröder emellan! Fyra riksdaler stycket! Hugg i nu, så att nöthåret ryker om 'et ... (allmänt skratt, många bud. Boman står i grinden och knyter handen åt Blommén, som talar med Laura. Hanna tar fadern ner på scenen och talar ifrigt med honom.) (Ridå.) FRU ÖSTERBERG. dun och allt? Nej hör nu, madam ... Fjerde akten. Midsommardansen. Öppen plats nere vid sjön, utanför Vesterboms fiskarstuga. Gafveln af stugan synes till höger vid andra kulissen. Nere vid sjöstranden till venster en ruskig sjöbod, och en utskjutande brygga med nätgistor. Nere vid bryggan en vanlig skötbåt. Utanför stugan vid första kulissen ett jordfast, rundt bord och några bänkar. Till venster några syrénbuskar och ett gungbräde. Det är midsommarafton på eftermiddagen. Vid ridåns uppgång går Vesterbom nere vid bryggan och nackar upp sina nät, medan Kalle sitter vid bordet till höger med dragspelet i handen. Midt för honom sitter Anna och binder en stor krans af blommor och grönt för majstången. Några äggskal ligga också på bordet. Bakgrunden utgöres af en större fjärd med aflägset land, och nere vid stranden några högstammiga alar, som bilda ram till taflan. Första scenen. VESTERBOM. ANNA. KALLE (sjunger till dragspelet). KALLE (sedan) LINA. Och midsommarafton ä' det i dag Och då ska' vi alla dansa! Då ska' vi svänga kring, du och jag, Och klä' oss i gröna kransar: För sjung fallalej. Och sviker du mej, Så frågar jag aldrig spår efter dej, Hur mycket du än må svansa! qväll, du Kalle! KALLE. ANNA. ANNA. Den polskan blir bra te' dansa efter i allt det der aktionsspektaklet i går?
Hvarvid och sedan högst berörda Kongl. kungörelse och circulär-bref nu ytterligare i sockenstämman blifvit upplästa, yttrade församlingen att, ehuru de med djupaste undersåtlig vördnad och tacksamhet insåg och erkände Kungl. Maj:ts nådiga afsigt och visa föreskrift rörande folk undervisningens befrämjande, dock, för närvarande icke såg sig i tillfälle kunna inrätta de uti berörde 1 § 3 mom, af 1853 års Kungl. kungörelse om förmälda mindre skolor, med dermed förenade kostnader, dels emedan församlingen häftar för betydlig skuld, i och för fasta folkskolans, med nödiga uthus och byggnader, uppförande och iståndsättande, dels ock för närvarande saknar tjenliga lärare eller lärarinnor uti nämnda småskolor, utan trodde församlingen, att ändamålet med undervisningen, utan kostnad, kunde vinnas om föräldrarna som pligt likmätigt sjelfva bibringade barnen första kunskapsmåttet, nemligen rätt stafva och ren inanläsning, hvarefter barnen kunde draga nytta af undervisnigen uti folkskolan. § 2 Såsom bidrag till skollärarens aflöning, bestämdes, enligt 4 § 5 mom. i Kungl. kungörelsen d. 29 sept 1853, att hvarje skattskyldig person inom församlingen skall årligen erlägga 12 öre för man och 6 öre för qvinna. Förut är öfverens-kommet och bestämt, att för hvarje i skolåldern varande barn, årligen till skolkassan erlägga en kappe råg och en kappe korn, med undantag, naturligtvis, af dem åtnjuta understöd af fattigvården. In fidem N. S. Edlund Uppläst och justeradt, intyga: Ol. Ollander Carl Påhlsson i Österåsen. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Uti Häggenås sockenstuga d. 8 augusti 1858. Som, genom herr pastor Feltström kunnigt blifvit att Hotagens kapell boer, förklarat sig icke vilja deltaga i kostnaden för nya Hårkbrons uppförande, förklarade Häggenås församling, enhälligt, vilja förena sig med Liths socknemän deruti, att anmoda och befullmägtiga herr löjtnanten L. M.
St., vid afgörande af en så vigtig fråga, som den nu förevartde, borde bestämma sig icke allenast för jernbanans ena ändpunkt, utan äfven för dess andra, dervid Hr Gripenstedt, till min tillfredsställelse, medgifvit, att Götheborg vöre riktigt vald till banans ena ändpunkt. Huruvida banan derifrån borde sträcka sig åt Jönköping eller åt den del af landet, som skiljer Wenern och Weltern, har Hr Gripenstedt lemnat oafgjordt och önskat alt R. St. deröfver måtte fälla ett bestämdt omdöme. Jag skulle dela denna åsigt, så vida fullständiga undersökningar öfver dessa sträckningar vore gjorda, men då detta icke är fallet, enär de undersökningar, som åro på enskild bekostnad verkställda, icke undergått någon egentlig granskning, samt det af Chefen för Topografiska korpsen upgjorda utkast öfver jernvägs-stamlinierna i riket endast innefattar sjelfva grutaddragen för desamma, anser jag R. St. sakna tillräcklig ledning för sitt omdöme, då frågan gäller att bestämma banans båda ändpunkter. Hvad vi nu endast och allenast hafva klart, är, enligt min åsigt, att då landels rörelse drager sig vesterut öfver Götheborg, bör äfven den första jernbanan hafva denna stad till ändpunkt. Hr von Troil har visserligen genom en geografisk blick på läget af Sveriges provinser sökt att ådagalägga, att billighetsskäl talade för Skånes understödjande medelst jernvägs-anläggning i främsta rummet, men om jag rätt upfaltat hans yttrande, så var äfven han af den åsigt, att man icke borde splittra sina krafter, utan först söka få en jernväg fullbordad, innan man började med en annan. Då han ansett, att Skånska jernvägen vöre den, som företrädesvis borde ifrågakomma, så torde de skål, hvarpå han slödt sin åsigt, böra undergå någon granskning, innan de lemnäs åsido. Så t. ex. har han yttrat, alt om man kastar blicken på Skåne och jemför dess vattenkommunikationer med andra provinsers, så skall man ljusligen finna, huru vanlottadt i detta hänseende Skåne är. Jag ber då i min ordning
Jag skulle således högeligen beklaga, om det beslutet fattades, att icke allenast nedtrycka den motionsrätt, hvarom första mom. af Hr Stjernsvärds motion handlar sålunda, att ett Utsk. skulle utan något tillkännagifvande kunna alldeles undanskjuta en motion, och en Riksdagsmans tanke helt. och hållet bero på det omdöme der fattades, de uplysningar der erhållas, utan att hvarken motionär eller Stånden erhöllo kunskap derom. Dels detta blefve följden af afslag å förevule motion, dels att apanagefrågan helt och hållet förföll. En annan talare har vttrat, att äfven om Hr Stjernsvärds motion underkännes sålunda, att hans förslag om föreläggande för Utsk. afslogs, man visserligen ändå kunde återkomma till hufvudfrågan. Det är en sak som jag icke förstår, och jag tror icke alt det låter sig göra Gr. Ugglas har ytterligare anmärkt, att viri denna fiågas behandling skulle man komma alt afbryta andra mera angelägna göromål. Det ar beklagligt att sådant skulle ske i I I:Le timman, men icke får man lägga motionären det till last, då han för 3:dje gången anhåller om ett svar på sin motion, och ytterligare ber jag få hemställa, att då frågan: skall Sverige erbjuda sin Regent ett apanage? är en sådan som rörer Sveriges anseende och ära, månne icke den då är värd några dagars öfverläggning i ett Utsk., för alt afgöras. Jag instämmer med Hr Stjernsvärd i hans anhållan, förutsättande» Den 20 Februari. att Höglofl. StatsUtsk. icke sjeifvilligt vill förklara sig, i hvilket fall jag naturligtvis låter mitt yrkande förfalla. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja i någon mån bestrida hvad den siste talaren yttrat ang:de Statens förbindelser mot sitt Konungahus, hvilket jag anser höra till ett annat ämne än det som här är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, ber jag att få hålla mig till sjelfva saken. Här är fråga om R. o.
»Nej», ropade han vildt, »jag vill icke lugna mig, jag vill icke taga lifvet sådant det är! Skrika vill jag, – skrika af smärta öfver att det lofvar så mycket och håller ingenting. O, jag kan bli galen, när jag tänker på, att då hon en gång skall tillhöra mig, då jag en gång skall sluta henne i mina armar, skall jag vara gammal och trött, skall jag göra det lugnt, kallt, pligtskyldigast. Hvarför, hvarför fick jag icke ega henne, då mitt blod ännu brände, då mina pulsar slogo vid beröringen af hennes hand? Ser du, då jag först började märka, att jag kom till henne lugn och sansad, en vanlig fästman, att jag icke kände samma tjusande längtan efter henne som förr – då vaknade också hos mig den förtviflan och lefnadströtthet, som sedan dess följt mig. Och när jag sedan tänkte på, att mitt äktenskap kanske skulle bli likt alla andras – att vi skulle gnabbas och tvista – o min Gud – icke för första gången ...» Stora tårar runno utför hans kinder, han snyftade som ett barn och knäpte förtviflad ihop händerna. Jag försökte lugna honom och bevisa honom, att han hade orätt i att så bittert klaga, att hans öde icke var sämre än de flestas, och att det kan finnas oändligt mycket tillfredsställelse och behag i ett äktenskap, äfven om den glödande kärleken slocknat. Men han var omöjlig att trösta; han upprepade blott envist, att han var trött och utpinad, och helst såge att han komme ifrån hela denna lögn, som kallas lif. Jag var i en orolig och sorgsen sinnesstämning, då jag skildes från Constantin. Jag fruktade allvarsamt för hans framtid. Det är icke den hängfärdige pessimisten, hvilken ständigt klagar och utgjuter sina sorger, som ger oss anledning att frukta en katastrof – det är den glade sangvinikern, som sett lifvet i ljusa färger, som trott allt och hoppats allt och icke vill förstå den bedröfliga verkligheten – det är honom lifvet krossar. Ett par månader förflöto, under hvilka jag ofta besökte Constantin, för att om möjligt uppmuntra honom; men hans dysterhet tycktes snarare ökas än minskas.
•—- Under sådana omständigheter har jag ansett mig böra inskränka mig till att på detta sätt till Rikets Ständers allvarliga behjertande framlägga ofvananförda betänkligheter emot nu gällande och i lagförslaget bibehållna ordnande af de båda straffarterna: straffarbete och fängelse. Vid 5 Kap. 13 §. Då genom cn brottslings fällande till böter uppstår å' Statens sida en fordran, å den brottsliges sida en deremot svarande skuld; då den omständighet, att denna fordran icke blifvit uttagen är af rent tillfällig beskaffenhet och alltså icke bör lända någon till befrielse eller inverka på det genom en laga kraftvunnen dom afgjorda rättsförhållandet; och då denna grundsats jemväl vinner stöd af nu gällande lag och det sätt, hvarpå den i allmänhet blifvit tillämpad, anser jag, i öfverensstämmelse med den af Justitie-rådet Berg i Högsta Domstolens protokoll uttryckta Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 49 uttryckta mening, böter jemväl böra utgå ur afliden sakfälds bo, om tillgång finnes eller borgen derför blifvit stäld, så att ifrågavarande lagrum skulle lyda: Dör förbrytare vare allt straff förfallet; dock gånge böter ut, hvartill han dessförinnan genom laga kraft egande dom fäld varit, om tillgång i boet finnes eller borgen för böternas gäldande varit ställd. Har påföljd etc. Vid 7 Kap.: Att i lagen egna ett särskildt kapitel åt s. k. förbrytelser emot religionen och emot det Högsta Yäsendet anser jag origtigt och vilseledande. Menniskans inre beskaffenhet kan aldrig lämpligen göras till föremål för Statens straffbestäm melser, hvilka städse måste vara rigtade emot yttre, bestämda handlingar. Att genom strafflagar omedelbart söka åstadkomma religiositet eller moralisk dygdförträfflighet torde vara fåfängt. Menniskor kunna ej bestraffa synder såsom sådana, utan ondast brott. Den nu nyskapade klassen “religionsbrott" förutsätter likväl en sådan grundsats. De till kapitlet hänförda förbrytelser kunna ej lämpligen bestraffas i annan händelse än att genom dem andra samhällsmedlemmars religiösa känsla såras och deras religionsfrid brytes. De äro derföre hänförliga till fridsbrotten och såsom sådana straffbara.
Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer hafva fästat uppmärksamhet dervid att utaf den spanmål, 1,250 T:r Råg, 1,000 T:r Korn och 350 T:r Ärter, hvilka, i anledning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Jemtlands Län hos Kongl. Maj:t gjorde underdåniga hemställan om behof af undsättnings-spanmål för Länet efter 1832 års missväxt, redan under hösten samma år blifvit, till följd af det med Grosshandlaren Liljewalch afslutade Contract, afsänd till Sundsvall, icke det ringaste kunnat för det afsedda ändamålet, Jemtlands Läns undsättning, hvarken mot borgen, på Credit eller till District-MagasinsIntresscnterne användas, hvarigenom, enligt hvad räkenskaperne då utvisade, Creditiv-Fonden tillskyndats en förlust af 2,108 R:dr B;co. I anledning häraf anse sig 1111 församlade Revisorer, efter granskning af de räkenskaper, som visa resultatet af berörde undsättnings-företag, böra meddela, att Fondens verkliga förlust, i och för samma undsättning, uppgått till 8,240 R:dr 41 sk. 11 r:st. B:co, samt att prisskillnaden å det efter samma års missväxt anskaffade frökorn utgjort det af 1835 års Revisorer förmodade belopp 1,763 R:dr 2 sk. 1 r:st.; och har således förlusten å hela undsättnings-anslaget för Jemtlands Län efter 1832 års missväxt bestigit sig till icke mindre än 10,003 R:dr 44 sk. — 36 — 2:o
Redan i många år,' har dels i Avisor, dels i tryckta Kungörelser, undertecknade af LandshöfdingeEmbeten, allt emellan åt påståtts, det VettenskapsAcademiens vid Almanackans utgifvande sysselsatte Embetsman, icke rätt utsatt marknadsterminerne, hvadan Landshöfdingarne måst omlysa den, Sednast förekommer denna beskyllning i Högiofl. Utskottets berättelse om hvad det inhämtat. Utan att ingå i pröfning om huruvida anmärkmn - Den 14 April, 239 gen att detta års Almanacka är felaktigt ca profning, som, då Utskottet ej uppgifvit felens är Läsaren helt och hållet betagen, äfvensom den beskyllde Almanacka Författaren allt tillfälle att försvara sigj vill jag blott nämna,’ det de flesta sådana påståenden, som förut gjorts, emot samma Redaction, vid närmare granskning hafva befunnits grundlösa. Primitiva normén för marknaders utsättande består ej, såsom Herr Möller trott, i VettenskapsAcademiens godtfinnande, utan i successive Kongl. Commerce-Collegii Bref till Kongl. Vettenskaps-Academien, med uppgifteraf Månadsdagar, på hvilka marknaderne böra hållas, så vidt sig göra låter. Troligen har detta blifvit af ålder bestämdt, enligt den i mitt tycke enda riktiga principen, 60m är en af dem Herr Möller anfört i sitt Memorial,' af Landthandelns behof af lagom intervaller emellan närbelägne marknader. Vida yngre äro alla stadganden af den art, som den i Utskottets nuvarande förslag, om Lördagars och Måndagars oduglighet att vara antingen börje eller slutedagar. I mån som särskildta sådana utkommo, har WettenskapsAcademien haft rättighet att frångå det som i siffra var stad-: gadt, med ibland mer ibland mindre bestämda reglor för sitt förfarande. Den sista befallningen innefattar att marknad af en dag, som på dag efter helgedag inträffar, skall flyttas till nästföljande helgfria dag, och den som på dag före helg infaller, till den nästföregående.
Maj. blifvit lidande på myntpiecens möjliga remedium, hvilket åter icke kan ske utan en vida kostbarare analys. Slutligen får jag, i händelse man till enhet vill antaga i r:dr riksgrs, hemställa, om man icke kunde gifva denna enhet namn af Riksort, som t. ex. i Danmark motsvarar J r:dr. Hr Lagerhjelm, Pehr: Ehuru jag hufvudsakligen instämmer i Utsk:s förslag, uther jag mig likväl att få uppgifva mina skäl härför, efter jag i detta ämne finnér tankarna så delade. Jag får då förklara, att, så vidt jag känner rörelsen i Jandet, beräkningen allmännast sker i riksg:s. Ett ytterligare skäl för antagandet af riksg:s-r:drn tili enhet framför r:drn b:co är det, att riksg:s-r:drn lättare än b:co-r:drn kan jerauföras med silfver-r:drn, emedan riksg:s-r:drn jemnt 4 gånger innehålles uti silfver-rtdrn, hvilken deremot utgör ett hlandadt tal af h:co-r:drn. Hvad myntets afdelningar heträlfar, anser jag decimalfördelningen vara den rätta och att den hör antagas i afseende på myntet, på samma gäng som detta räknesätt kommer att tillämpas i afseende på mått, mål och vigt. Någon svårighet synes mig dervid icke möta. Jliksdalern indelas uti 100 delar, och 2.'ne sådana delar utgöra en skilling. Skillnaden mellan detta och närvar, förhållande kommer snart att försvinna. Allmogen är dessutom ej ovan vid decimalräkningen, som finnes på tumstocken och i tjogräkningen. Jag tillstyrker derföre, alt ETtsk. förblifver vid sitt förslag, dock så, att detta räknesätt icke antages i afseende på myntet, förrän detsamma kommer att tillämpas till mått, mål och vigt. Hr von Troil: Jag beklagar, att en otydlighet uti mill förra yttrande nödgat II. Ex. Hr Gr. a f We 11 e r s t e d t att emot sin vilja åter bryta tystnaden.
Dessutom borde de blifvande lärarne vid det i universite.ts-sfaden befintliga läroverket dels genomgå en praktisk kurs i de allmänna grunderna för undervisningens ändamålsenliga behandling, dels införas i lärarekallets utöfning genom åhörandet af meddelad undervisning och genom handläggning af undervisningskallet under tillsyn och ledning al' detta läroverks styresman elier särskildt dertill förordnade lärare. Så skulle läraren, grundligt underbygd just i de ämnen, hvilka han gjorde till sin uppgift att meddela och redan bekant med utöfningen af den verksamhet, honom kommer att åligga, inträda i sitt ansvarsfulla kali. utan att behöfva årslånga försök för att öfvertyga sig om sin egen fallenhet för densamma eller om rätta sättet för dess utöfning. Pä grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, all Rikets Ständer mätte anslå en summa af 10,000 R:dr Banko lii! bildnings-anstalter för lärare vid elementar-läroverken och tillika hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om vidtagande af nödiga åtgärder för sådana anstalters inrättande. 2:o. Efter hvad motionären vidare anfört vore, utom omsorgen om en grundlig lärarebildning, den ställning, som af statens lagstiftning anvisades läraren af högsta vigt. Lärarens verksamhet' kunde mindre än andre Ijenslemäns genom yttre lagbud göras fruktbärande och af en högre myndighet kontrolleras. Endast den inre själshågens närvaro vid arbetet, den aldrig hvilande omtanka» om kallets fordringar gjorde detta arbete rätt fruktbringande, och intet kall vore mera mödosamt samt mera för själskraften ansträngande. Men för att läraren skulle kunna med hela sin själskraft öfverlemna sig åt sitt mödosamma kall, måste han vara tryggad för frätande näringsbekymmer och ega någon utsigt för sin ålderdom. Han vore dock för närvarande ej i denna ställning och omgåfves ej med den uppmärksamhet eller lönades med deri sorgfria lott, som det vore samhällets intresse, vida mer än hans, att han måtte ega.
Äroce/ct r /»»/racÄn ä nvo inför Ibronen framläggas. Herr Orilicrre Äor/cs motion innefattar äter jemte ^rianciet clet fribet mätte 8 venst.a folie t älergitvas Likanå litt k. 8t. prat. 10 8aml. 2 bimäet pag. 162. 286 8tats-, bancoocb bag-IItsb ottens att begagna ensbilde Orediten sä väl i assigneringssom i bevers-ocb Vexel-väg, enär desse trenne utvägar stödde sig gä alldeles enabanda grunder af allmän lätt oelr allmänt kelios, begärs» det b. 8t. ville I,n8 Xongb lVlajrt i underdänigbet anbälla att en allmän författning mä utfärdas, 8om tilläter ensbilde assignationers utgikvands med vilkor kitt assignationerne i libliet med bvad om Iteverser är stadgadt, /-ö/vr 2',r/,r arrk/nge» a/" ntg//b'are/r egen/rän^/gkoc/r »red >5r'giA ^/o>se(L/e e//er ocL tvä,me /,erso,ier Lenrtt/rar/e^ 8k>mt att de, i lili bet meri livar! om vexlar är köresbrikvet, Lora -7/ /»>-rr oc/r e», t/e»r enrottager oc/r lltgi/r>e/', enrko^er-r^; dertill ännu,Iet försigtigbetsmätt syntes briberre» bunna läggas, ett r/e?- se a^s/gn-rttö»er rc^e ^/rnge ^e/o^>/ver unr/erLttge ,00 /f r/r F-rnco.