Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antingen melias här, att hvar och en näringsidkare, som föder sig och sin hustru med sitt arbete, utan alt kunna räkna någon behållning för öfrigt, har lika stor inkomst, som de ifrågavarande hemmansägarne, eller också menas det något annat med dessa uttryck, hvilket jag icke har kunnat påfinna. De väljande från andra kammaren äro indelade uti trenne cathegorier eller classer. Den första classen består af dem, som jag nu omnämnt, hvilka innehafva egendom till ett lågt belopp eller utöfva stadigt näringsyrke, eller som äro i Rikets eller annan allmän, tjenst, eller från sådan tjenst erhållit afsked med pension. Den andra classen väljer antingen genom electorer, eller, der sådant tjenligare anses, genom omedelbart val i särskilda valcretsar, och utgöres af ett visst antal af städernes innevånare, som icke enligt 3:dje punkten äga valrätt ibland de högst beskattade. I tredje classen väljes genom omedelbara val i större valcretsar, dock minst en inom hvarje län, ett visst antal af alla å landet eller i stad boende personer, som öro taxerade till högsta bevillning för egendom eller näringsyrke. Hvad slags bevillning är detta? Ar det bevillning efter andra artikeln, eller är det all slags taxerad bevillning? Då komma de, som idka bränneri i större scala, att stå i denna dass och få räkna sin rösträtt derefter. Mig synes, att detta sätt att dela Svenska folket i classer, är främmande för vårt land. Att dela Svenska folket uti bemedlade och mindre bemedlade är ett påfund, sora är importeradt. Hittills har det varit tillåtit vid alla omröstningar om allmänna ärenden, att den fattige och den rike fått stå bredvid hvarandra i samma rum, att de ägt, om icke lika röster, (ty rösternas vigt har berott af deras egendoms vigt), likväl rättighet att afgifva sina röster, utan alt den mindre bemedlade varit nedsatt under den mera bemedlade. De hafva stått bredvid honom sida vid sida, med samma rätt. Hvad är orsaken dertill, att det nu borde blifva an - I>en 11 Mars e. m. 139 norlanda. Jag hoppas att detta aldrig vinner burskap på Svensk jord.
Jag kan icke underlåta al> uttrycka min förvåning deröfver, att BankoUtsk. blifvit försatt i lillhälle att afgifva ett meni. ang:de förändring af mått, mål, vigt och mynt. Detta Utskrs verksamhet är begränsad af 32 § Riksd.- Ordn. som säger, ”att BankoUtsk. skall öfverse Bankens styrelse och tillstånd samt gifva föreskrifter om dess förvaltning etc”. Hvarken i denna § eller i den serskilda instruktion som R. St. ang:de Bankens styrelse och förvaltning utfärdat finnes ett enda ord som häntyder på att BankoUtsk. kan taga befattning med väckta frågor om förändringar af gällande stadganden i förstnämnde afseenden. Således borde denna fråga icke blifvit uptagen af BankoUlsk. ulan af det Utsk., som enl. Riksd.Ordn. dertill år behörigt. Då nu emellertid ärendet blifvit af Utsk. behandladt och derifrån kommit till R. St:s pröfning, måste detsamma till något R. St:s beslut föranleda, men jag måste ännu en gång tillkännagifva, att det förundrar mig alt BankoUtsk. med detta ärende tagit någon befattning och min röst blir icke lill bifall af detta mern. Hr Hjärne, Harald: Jag kan icke heller annat än instämma med Frill. Palmstjerna deruti, ali BankoUtsk. icke bör anses vara den auktoritet, som skulle till behandling uptaga de motioner, hvilka föranledt ifrågavar:de mern., men deremot kan jag icke önska, ali meni. af denna orsak blir af R. Sl.afslaget. Sorn jag alltid med mitt lifligasle intresse omfattat denna fråga och haft den förhoppning att se densamma vid denna riksdag åtminstone taga ett steg framåt, vågar jag vördsamt föreslå R. o. Ad. alt återremittera detta mern. till BankoUtsk., med åläggande för detsamma att med Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. sammanträda för att frågan i sin helhet behandla och derefter med förnyadt utlåt, till R. St. inkomma.
Osminkad glädje visade sig öfverallt, utan att vara vild och stormande. Bland dessa sjuttiotusende sågs ingen illaklädd person – med undantag af några bland de nämnda spelförestånderskorna, månglerskor och de barn, som, kringdrifvande med sin vattenkruka och ett glas, ideligen skreko sitt: «frisch Wasser doo-o!» Många kinder voro röda af dans och vin, men ingen fot raglade. Der något var att se trängdes man, men ingen arm skuffades – icke ens en fot kom i trängseln i beröring med mina liktornar. Bland de promenerande rusade ingen fram, utan hvar och en rörde sig långsamt och uppmärksamt. Ingenstädes hördes gräl eller ett ovänligt ord. Man tror väl, att den berömda österrikiska polisen har förtjensten häraf? Bland folket syntes ingen enda polis-soldat till; de hade sin plats vid vagnarne, för att förekomma oordning och olyckor. Och då vi nu en gång kommit i farten att prisa, så låt oss dermed fortfara, så långt det tål. Man kan ej se något mera välvilligt än en Wienare. Den resande, som köper sig en plankarta öfver staden, må ej alltför ofta begagna den; han förspiller då ett nöje som verkligen förtjenar att sökas, det att pröfva Wienarens godsinthet genom att fråga den första bästa, han möter, om vägen. Han skall dervid stadna i tvifvel, om han visat den frågade en tjenst, eller tvärtom, – så glad synes denne öfver tillfället att få använda sin kunskap den frågande till gagn. Om också en hemlig stolthet öfver «das schöne, frohe Wien» häri har någon del, så förringar det ej det älskvärda i ett sådant bemötande. Man ledes lätt till nyss nämnda förmodan af den fröjd, hvarmed Wienaren, då han kommit under fund med att man är fremling, och fått veta hvad man sett eller icke sett, skyndar att framställa och beskrifva hvad ännu är värdt att ses och njutas, samt lemnar alla härför nödiga upplysningar. Ett annat drag i folklynnet är redligheten och förtroendet – något som för hela Sydtyskland är gemensamt – men som i en stor stad isynnerhet frapperar.
I delta afseende får jag erindra, att Bänkmans-afdelningarne upprättas i början af Riksdagen medelst Ståndets fördelning i femtio lika delar, och det torde aldrig hafva inträffat hvarken att Ståndet, som vanligen utgör 5 å 600 personer, varit så fåtaligt, som 100, ej heller att vid första Plenum de, som antecknat sig, icke Den 7 Augusti f. m. •99 varit nästan mangrant tillstädes. Om antalet mot slutet af Riksdagen är ringa, så betyder detta föga, ty Utskotten äro då redan organiserade. 2:0 Att bruket af Bänkmännen blott varit en omväg, som mindre bestämdt uttryckt Ståndets vilja. Om detta medgifves, så är det deremot lika ostridigt, att, då Ståndet är deladt i femtio delar, alla opinioner mera äro i tillfälle att uttrycka sig, än om Ståndet delas blott uti fem delar, eller alldeles icke delas, ty då är det majoriteten, som afgör alltsammans. 3:o Att Bänkrnansvalen skulle öka lättheten, att influera på Utskotts-sättningen. Detta är ett hufvudsakligt misstag, och det vore just, att öppna dörren för denna influence, om man borttog Bänkmans-afdelningarne; majoriteten skulle då tillsätta alla Electorerna, hvaremot, med bibehållande af Bänkrnansvalen, äfven minoritetens opinion får betydelse; ty det är otroligt att majoriteten i hela Ståndet skall vara så jemt utdelad, att den utgör pluralitet inom hvarje femtiondedel. Man skulle till och med aritmetiskt kunna bevisa, alt då man behåller Bänkrnansvalen, minoriteten möjligen skulle kunna tillsätta pluraliteten af Bänkmännen. 4:o Att Ministeren, genom a/skaffandet af Bänkrnansvalen, skulle upphöra att deltaga i val till Electorer. Men detta är 200 Den 7 Augusti f. m. alldeles falskt, ty om de i 41 §• nämnde personer hafva rättighet att deltaga i Bänkmansvalen, så äga de samma rätt i afseende på Electorsvalen. I Grundlagen står blott, att ”de icke äga rätt att deltaga i val till ”Utskotts-Ledamöter.”
Nu liar krigskollegium, i stöd af uppgjorda och i underdånighet insända fullständiga utredningar, begärt utöfver nyssberörda belopp för artilleri-afdelningen ett tillskott af 2,296 R:dr 21 sk. 4 r:st, samt för utrednings-afdelningen. ett anslag af 36,333 R:dr 16 sk. årligen; men då för de behof, hvartill omförmälda för artilleri-afdelningen fordrade tillskott är afsedt, tillgångar synas mig kunna beredas inom det anslag af 190,000 R:dr årligen, som äfven framdeles torde komma att densamma tilldelas, linner jag icke skäl att i underdånighet förorda kollegii underdåniga framställning i denna del. Deremot kan jag, med afseende på de, efter hvad kollegium utredt, under den närmaste tiden förestående betydliga nyanskaffningar af beklädnads-, remtygs-, utredningsoch ti*osspersedlar för dels indelda armeen och dels bevärings-manskapet, ej bestrida behöfligheten af det för utrednings-afdelningen ifrågasatta tillo kningsanslag, så framt nuvarande förhållanden med beväringsmanskapets vapenöfning komma att fortfara, men får likväl under åberopande af hvad uti mitt merberörda underdåniga förslag till ordnande af försvarsverket rörande regleringen af utrednings-afdelningens utgifter förekommer och med förutsättning derjemte att, enligt detta förslag, serskildt anslag under 5:te hufvudtiteln, för beklädande af' flot Transport 145,926: 20. 8 60 Transport 145,926: 20. 8. tans bevärings-manskäp, varder beviljadt, liiir endast i underdånighet föreslå, att, till fyllande af utrednings-afdelningens behof under den kommande tidell, må af Rikets
Isberg. St. Revisoren Berättelser] N:r 3. Uppläst hos Ridd. och Ad. d. s 6 Novi 18 17/ PrestS'åndet d. 2 Dec. Borg treStå idet d. 4 Oec. BondeStåndet d. 5 Dec. __ Riksens Ständers till StatsBancooch Riksgälds Gerkens öfverseende förordnade Revisorers Berättelse till Riksens Högloft. Ständer, o/n det tillstånd, hvaruti Revisorer ne befunnit BancoVerket vid deras den röde September innevarande är päbegynte, och, i anseende till Riksens Ständers Sammankomst, dea aode derpå följde November slutade Revisions-förrett/1 irig. Till följe af Riksens Ständers derom fattade Beslut och till underdånig åtlydnad af Kongl. Majus, i anledning deraf, till Vederbörande aflåtne Nådiga Skrifvelser, hafva undertecknade, af Hoglofl. Ridderskapet och Adeln, af Högvördiga PrestStåndet, af Vällofl. BorgareStåndet samt af Hedervärda BondeStåndet, i fö.' reskrifven ordning, till StatsBancooch Riks-1 gäldsVerkens öfverseende valde Revisorer den j 5de sistledne September i Banken sammanträdt, och, sedan Vi, hvar för sig, befunnits behörigen autoriserade till deltagande i omförmälte Revisions-Förrättning, lifligen aflagt den för Revisorerne öfver BancoVerket fastställde Ed, samt Edsformulairet jemväl underskrifvit, för att låta det vid Våra handlingar förvaras. Till Siks. St. Revisorers Berättelser. n Till efterrättelse vid den oss anförtrodde .Förrättning, liafve Vi låtit oss föreläsas Kongl. Maj:ts under den lode Junii 1812 utfärdade Nådiga Kungörelse, angående den af Riksens Ständer fastställde Instruction för deras Revisorer öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken; den delen af Höglofl.
Dä grundläggningen för detta Menstligheten hedrande Institut, fordrar en determinerad summa, hwilken aker kommer att afgöra dest utsträckning, sä synes det ej wara wunnit genom den förestagne aft gisten 48 Den 2 November. gisten ä någon öfwerflöds wara, emedan händelser kunna inträffa, dä den ej blefwe tillräckelig emot hwad som wore päräknadt, och således Institutet lomme uti förlägenhet, något öfwerstott behöfwer det ej. Jag tror mig derföre kunna underställa Ridderstapet och Adeln, om icke dertill en utsatt tillräckelig summa borde anfläs, hwilken Institutets förestända. re af Stats-Contoiret finge Qvartaliter uppbära, och den förestagne afgiften i stället komma Statswerket till godo, hwilket synes wara mera uti tillfälle att bära förlusten, eker draga fördel af winsten. Herr Grefwen och Landt-Narffalken gjorde derefter proposition lik bifall pä Stats-Utstottets Protocolls Utdrag, i följe hwaraf Bewillnings-Utskottet borde anmodas akt förestä, huruwida medel till understöd för uppfostrings-anstalten för Döfstumma och Blinda, genom nägon förhöjd Tullafgift kunde erhällas; hwarjämle Herr Grefwen och LandtMarstalken äfwen föreslog att Herr R,Luterlkö!äs dictamen mätte rumsten till Bcwillnings-Utskottet åtfölja. Bifölls. Föredrogs ä nyo Stats-Uistoltets den i6 Ockober upplästa och pä bordet laggda Protocolls-Utdrag, af den 5 i samma mänad, jamte bilagor, rörande förhöjning ä mantals-pengarne. Zerr Lorgkcman, Ambrotius ökAANUL, Dä Högloflig Ridderstapet och Adeln förleden werka beslöt att Den 2 November.'
De fä nog vara med om att bekosta inrättandet eller upprätthållandet af en förträfflig skola här eller där, men skulle de för sina döttrar vilja draga fördel af den kostnadsfria undervisning, som de få vara med om att bekosta, då finna de » porten stängd och fördomen som dörrvakt trägen och dumheten som skylt på låset hängd. » Om i riksdagen behandlades endast sådana gemensamma angelägenheter, hvilka åtminstone någorlunda rättvist kunde afgöras af blott det ena könet, så skulle det likväl vara en orättvisa att utestänga kvinnan från det politiska lifvet. Visserligen försäkrar artikelförfattaren att » kvinnan nu för tiden med sina vida verksamhetsfält har sannerligen nog för sin dådlust ». Men det faktum, att i utlandet sedan flere årtionden existerat talrika föreningar med politisk rösträtt åt kvinnan såsom mål, tyckes tyda pä motsatsen. Och om det också vore blott en enda kvinna till, hvilken kände kallelse och krafter inom sig att gagna sitt land, ja mänskligheten på den politiska banan, så vore det ett fördömligt brott och ett våld, föröfvadt mot denna enda människosjäl, att afklippa dess utvecklingsmöjligheter genom att utestänga henne från den enda milieun, där en sådan utveckling kunde ega rum. Men nu är det så, att i riksdagen afbandlas och beslutes äfven sådant, hvari män och kvinnor äro hvarandras motparter, stå som klass mot klass. Och där den ena klassen är utesluten från all talan, är rättslös, och där den mäktigare klassen skall ensam stifta lag för båda — där gäller i allmänhet den regeln: » hvar och cn är sig själf närmast ». Endast en utvald riksförsamling af helgon skulle låta leda sig af en annan grundsats. Men helgon äro undantag, sällsynta undantag i denna världen. » Hvad? » — kanske någon tänker — » skulle män och kvinnor någonsin kunna hafva stridiga intressen? » I stort sedt blir svaret: nej. Både man och kvinna äro lemmar i den stora andliga lekamen, som heter mänsklighet. Och » när en lem lider, så lida alla lemmarne med ». Hvad som däremot frigör, höjer och förädlar den ena af mänsklighetens båda hälfter, det måste bidraga till fullkomning också för den andra. Men vi » se endels » heter det.
Man har sagt, och det med rätta, att vi sakna Läroanstalter för bildandet af talare i den parlamentariska talarekonsten, och att detta i förening med offentligheten skulle hindra mången ovan talare, att låta höra sig, emedan man troligen menar, att de förskräckande främmande åhörarne skulle imponera på hans blygsamhet. Jag erkänner att vi sakna dylika bildningsScholor, och tror detta vara en verklig brist i ett land der Nationalrepre* sentation existerar, men jag tror ej derföre, att denna brist bör ersättas, genom för tidiga tentamina i Ståndens Plena, emedan man af detta ej har rätt att vänta annan Verkan, än volu* minösa Protocoll, utan att göromålens behandling derigenom påskyndas. Det är en stor konst att tala väl och med nytta för saken och de hörande, men det är en icke liten konst att höra väl, och den äger i så måtto lika vigt med den förra, att man med densamma bör göra början. Man har yttrat fruktan att för varma discussioner här kunna förefalla, hvilka man ej tror vara lämpligt, att som orden fallit, allmänheten afhörde. Men hvarifrån täger man då denna allmänhet? Det är åtminstone icke ur min motion; ty jag har aldrig före slagit allmänhetens inträde på Riddarhuset, utan endast ett bestämdt antal personers, som Den 3 Februarii, 99 af Ridderskapets och Adelns Ledamöter utvaldes bland dem de sjelfve kände. En varm discussion okar rätt ofta både Värdet och iptresset af ett ämne* och emot ett för varm, ansér jag ingalunda origtigt att för., moda, det främmandes närvaro och snar vunnen publicitet, skulle blifva ett modererat cor-; rectif. Denna förmodan står ej i contradition med den nyss föregående, ty jag trör ej» att så dane åhörares närvaro som jag föreslagit, qväfver en ovan talares mod att uppträda på sin bänk, men jag tror att denna närvaro återhållet en van talares olämpliga utbrott om ett sådant fall någonsin skulle komma ifråga. Jag har äfven hört framställas att sköna theorier äro förledande för den tänkande, men att deras practiska andel stödd på erfarenheten, rycker honom ur en drömverld der allt är godt, till den verkliga, der det goda missbrukas.
Vw det utlåtande Riksens Högloft Ständers Stats-Utskott, under den 5:te i denna månad, afgifvit, i anledning af från Högvördige Preste-Ståndet, Vällofl. Borgar-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet ankomne Protocolls-utdrag, angående Tryckning af Borgareoch Bonde-Ståndens Protocoll, jemte Bihanget till samtlige Iliks-Ståndens Protocoll vid innevarande, samt utdelning af nämde Stånds Protocoll och Bihanget för sistförflutne Riksdag, har Preste - Ståndet, enligt Protocolls Utdrag af den 6:te dennes anmärkt, att dess den a5:te sistledne Januarii meddelte instämmande i Borgare-Ståndets heslut om tryckning af Ståndens Protocoll vid denna Riksdag, äfven sträckte sig derhän, att också PresteStåndets Protocoll genom Dess Secreterares försorg ofördröjeligen skulle befordras till trycket, och försäljas till enahanda pris, som Borgare-Ståndets Protocoll, samt att åt Stats-lJtskottets Betänkandm. 3~j Stats-Utskottet updrogs att inkomma med Förslag lill Trycknings-kostnadens bestridande utaf de medel, hvilka till RiksdagsUtgifterne i allmänhet kunde anslås; hvarjemte största delen af Ståndet yttrat sig anse billigt och rättvist, att om Borgareoch Bonde-Ståndens, på Statens bekostnad tryckta, Protocoll för sista Riksdag skulle till nämnde Stånds nu varande Ledamöter utdelas, de öfrige Ståndens Ledamöter äfven borde erhålla hvar sitt exemplar af deras Stånds Protocoll, samt då Preste-Ståndets Protocoll, vid de fem föregående Riksdagarne, utan all tunga för Staten genom Seci/eteravens försorg och på dess eget förlag blifvit tryckta, och det inneliggande lagret af Ståndets Protocoll för sisla Riksdag, således vore Secreterarens enskilda egendom, det för Preste-Ståndets Ledamöter erforderliga antal exemplar af samma Protocoll fördenskull borde af Riksdags-kostnads-anslaget inlösas.
Sådan som §:n är föreslagen, uppfyller den åtminstone sitt angelägnaste syftemål, som är alt hindra husbönder alt förmå sina tjenare till obehödigt arbete å söndagen, och jag finnér en omarbetning i detta afseende icke nödvändig; men jag har en annan anmärkning emot Utskits förslag, nemi. emot den deruti förekommande nedsättning af bötesbeloppets maximum till 20 rdr, från det af K. M. föreslagna beloppet af 50. Utom det att 20 rdr såsom högsta bot för en förbrytelse i en lag, som livilar på latitudsystemet, synes mig i allmänhet förringa, helst det gifves ganska många i den förmögenhetsslällning, att en plikt af 20 rdr knappt för dem kännes såsom en näpst, måste i detta särskilda fall tagas i betraktande, alt om icke straffets maximum sättes högre, så kän det löna sig att erlägga böterna af den vinst, man drager af lagbrottet. Det torde t. ex. i många fall kunna inträffa, att mera än 20 rdr vinnes på att hålla en handelsbod lippen om söndagen. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. ville i Utsk:ts förslag göra den ändring, att siffran 20 höjes till den af K. M. föreslagna, eller 50. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: För det första vill jag göra den anmärkning alt jag anser rubriken »religionshrolt» icke vara den rälla. Min åsigt är att de broit, som subsumeras under detta kap., rätteligen Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, enligt R. o. Ad:s i afseende å sättet för föredragningen fattade beslut, kapitlets rubrik skulle förekomma till pröfning först sedan alla §§:na i kap. blifvit genomgångne. Hr Dalman: Om detta lagstadgande skall ega något socialt motiv, måste meningen nied detsamma endast vara, alt genom förbud inot arbete å helgedag hindra husbönder alt an - 420 Den 13 Juli. lita sina tjenare på söndagen och derigenom afhålla dem från att bevista Gudstjensten. För öfrigt och under hvilket förhållande som helst, anser jag lagen böra uttrycka, att arbete på söndagen endast då är förbjudet, när det kommer allmän förargelse åstad.
Äfven om de olägenheter, som möjligen befaras af skyldigheten att erlägga lösen i contant, någon gång, i följd af tillfälliga conjuncturer, verkligen kommo att förmärkas, skulle de dessutom vida öfvervägas af de fördelar, som under sådant vilkor bereddes de skattdragande dels genom befrielse ifrån skyldigheten att till löntagare med flere utgifva de hittils indelta räntorna och vara underkastade icke allenast 110 deraf härflytande mångfaldiga obehag utan äfven uppoffringar, vanligen vida öfverstigande den lösen till Staten, som sedermera endast efter markegång utan forsellön ifrågakomme, och dels af tillåtelsen att få erlägga denna lösen efter medelpris samt derigenom undvika de svårigheter, som efter hittils gällande stadganden genom prisernas stegring vid missväxtår inträffa. Att de skattdragande äfven sjelfve insett, huru förmånlig en dylik förändring för dem skulle blifva, torde kunna anses ådagalagdt deraf, att vid serskilda tillfällen framställningar blifvit gjorda om befrielse ifrån skyldigheten att räntorna in natura leverera emot lösens erläggande i contant, samt att, då StatsUtskottet vid 1840 års Riksdag framlade ett förslag, hvilande på enahanda hufvudgrunder, som här ofvan blifvit framstälde, detsamma af BondeStåndet vid första föredragningen antogs, utan att under den derom förefallna discussiou, hvaraf Comiterade tagit kännedom, någon väsendtlig anmärkning i denna del deremot gjordes. Comiterade äro ock derföre förvissade, att, om de skattdragande inse sin verkliga fördel i valet emellan bibehållandet af nuvarande sätt för räntornas utgörande till en mängd räntetagare, eller deras indragning till Statsverket, emot vilkor af de skattskyldiges åtagande att dem, enligt ofvanomlörmälde grunder, i contant liqvidera, ingen tveksamhet skäligen kan ega rum.
— Berömmet är ej ampelt, men det ligger dock ej så litet hugnande deruti, att Utsk. ej, kunnat undgå att afgifva detta förklarande I afs. på den af Utsk. väckta frågan om ersättningen, skulle det kanske kunna vara tillräckligt att erinra att då ingen utredning fanns öfver beloppet eller beskaffenheten af den minskning i inkomst, hvilken af det föreslagna beslutet kunde för de ifrågav:de löntagarne upstå, — någon framställning om ersättning för en sådan minskning i inkomst ej heller blifvit af dem gjord, samt ändtligen några medel att till detta ändamål använda, ej funnos att tillgå, anledning att ej inlåta sig på denna fråga synes så mycket heldre hafva varit för handen, som de omnämnde löntagariie ej, till följd af det föreslagna beslutet, blefvo underkastade något annat, än hvad Konung och Ständer funnit billigt stadga, för sådane embetsoch tjenstemän i allmänhet, hvilka hade aflöning uti indelta räntor eller kronotionde, och hvilket var afsedt att genast vinna tillämpning på en stor del af dem, samt i mån af afgång på alla. Den påbjudna förändringen åsyftade ej heller någon nedsättning i tjenstemännens lönevilkor, utan en reglering deraf, så att de skulle utfalla årligen med jemnare belopp och ej blifva så fluktuerande, som med tillämpning af de årliga markegångsprisen visat sig vara händelsen. Hvarken förlust eller vinst skulle under en längre följd af år på det hela upstå.