Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats—Utskottet, till hvars handläggning denna motion blifvit af Preste-Ståndet öfverlemnad, får i anledning deraf erinra, hurusom Rikets Ständer vid 1854 års riksmöte, jemlikt Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, beslutat (enligt underdånig skrifvelse den 10 November samma år JU 193) att de kapellans-boställen, som, i brist på närbelägna oroterade hemman, derå roterings-skyldigheten kunde öfverfly tias, måste i roteringen qvarstå, skulle, med förbindelse att roterings-skyldigheten då och framgent fullgöra, undfå en kostnaden derför motsvarande ersättning eller vederlag af vakans-afgiften för jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterade sådan in natura. I öfverensstämmelse med detta beslut bar Kongl. Maj:t derefter genom nådigt Bref till Kammar-kollegium den 22 Sep - 12 Stats-U Iskottets Utlåtande M 44. tember 1836, kungjordt genom bemälde Kollegii kungörelse den 9 påföljande Oktober, förordnat, att den innehafvarne af roterade kapellans-boställen tillkommande godlgörelse för roterings-skyldighetens fullgörande borde dem tillhandahållas, i mån af det rotemantal eller andel i hel rote, hvartill hvarje sådant boställe ditintills varit och vidare förblefve till ordinarie rotering indeladt. Vid nu upplysta förhållande anser Utskottet för sin del otvifvelaktig!, att det med förevarande motion åsyftade ändamål, såvida ej andra omständigheter än de nu uppgifna härvid förekomma, bordt kunna i administrativ väg vinnas; — men ehuru motionären antydt, alt försök härtill skulle vara gjorda, har han dock ej visat, att den ansökning eller framställning i ämnet, som hos myndigheterna i orten torde hafva egt rum, blifvit i vederbörande Embetsverk eller hos Kongl. Maj:t fullföljd.
Riksdagsordningen ej omfatta sådane mindre förbrytelser eller snarare förseelser, hvilka till en del endast genom offentlighetens införande blifva möjliga, och hvilkas beifran National-representationens åra och säkerhet fordra. Det år äfven min öfvertygelse, att Riksens Ständers värdighet kråf3 Den 5 Martu. 58 r ver en ändrad Rättegångsordning för afdömandet af alla vid deras eller ett enskildt RiksStånds Plena, af främmande personer begångne förbry-? telser. Med anledning af hvad jag nu anfört, får jag vördsammast föreslå, att Lagutskottet måtte i öfverensstämmelse med 55 §. Riksdagsordningen uppdragas utarbeta, för att sedermera enligt 87 §. RegeringsFormen till antagande anmälas En Lag rörande förbrytelser under Riksens Ståriders Plena Plenorum eller ett RiksStdnds Plenum, begångne af ej till Riksens Ständer eller detta RiksStänd hårande personer. Såsom några grund-ideer för denna Lag torde jag få uppgifva: 1) Ått den som vid dessa tillfällen tillåt sig oljud eller något buller, straffades med kortare eller längre fängelse. 2) Att ett strängare fängelsestraff ålades den, som ej genast åtlydde en å Riksens Ständers eller ett RiksStånds vägnar lemnad befallning. 5) Att den sorn med våld satte sig emot verkställigheten af en sådan befallning, eller utfor i förolämpande utlåtelser mot Riksens Ständer, ett RiksStånd eller enskilt Riksdagiman, •liw våldförde någon ef desta, bestraffades i 382 Den 5 Marlit. enlighet med jio och m §, §. RegeringsFormen samt 77 §. Riksdagsordningen. 4) Att Forum för afdömandet af de under denna Lag hörande förbrytelser, blef Riksens Stånder, om de under ett Plenum Plenorum blifvit begångne, samt eljest det Riks-Stånd, under hvars Plenum de föröfvats.
Skrifvelse, N.-o 228. för de sednare så mycket iner betungande, sorn Rusthåliarne icke fått uppbära tillskottsräntorne efter markegångsförvandling under den tid af tio år, den förhöjda vacance-afgiften varit till utgörande påbjuden; att denna afgift, sedan densamma genom Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 bestämdes, icke blifvit såsom andra Kronoutskylder debiterad för hvarje år, genom iagttagandet af hvilket debiteringssätt den icke torde hafva känts i väsendtlig man tryckande, utan först år 1841 eller 6 år efter dess påbjudande och retroactivt för denna tid de rustande påförts, samt derefter genom Kongl. Brefvet den 23 Juli 1842 bestämts till utgående för 2 år i sender, tilldess afgiften för alla reståren blifvit gulden; samt slutligen att, på sätt hus Rikets Ständer uppgifvits, meranämnde vacance-afgift, som är anslagen tili understöd för den gamla båtsmansindelningen i länet, icke ännu skall hafva kommit densamma till godo. I betragtande af dessa förhållanden och då utgörandet af den dubbla vacance-afgiften måste blifva serdeles betungande, anse sig Rikets Ständer böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M., efter undersökning, huruvida och till hvad belopp vacance-afgiften för de nya ordinarie rotarne i Blekinge, hvilken afgift, tillika med Kronans reservräntor, borde, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835, användas till betäckande af den brist, som genom nedsättning i räntorne för en del räntegifvande hemman under gamla båtsmansindelningen skulle för tillskottstagande rusthållare uppkomma, varit, i följd af beviljade räntenedsättningar, för nämnde ändamål behöflig, täcktes meddela Rikets näst sammanträdande
Månne det är med afsigt Utsk. börjar med den ringaste summan, för att leda oss in på vägen och sedan komma med en större. Troligen komma större summor efteråt; och komma de icke vid denna riksdag, så komma de nog vid en efterföljande; ty de, som försummat uttaga sina medel, skulle vara bra cnfalldiga, om de, sedan R. St. en gång godkänt ett sådant anspråk, icke skulle vid hvarje riksdag komma efter roed alla de fordringar, sorn efter den sista förfallit derigenom, alt prsescriptionsliden obegagnad tilländagått. Jag önskar således, att R. o. Ad. mätte afslå detta betänk , för att icke taga på hand till bifall a alla öfriga af samma beskaffenhet. Anser StatsUtsk. Svenska statsverket vara rikt nog, för att kunna umbära prassel iptionstidén för fordringar, så är förslaget riktigt; men då bör också StatsUtsk. tillstyrka R. St. att ingå till K. M. med anhållan om författningens upphafvande. Frih. Cederström, Jacob: De medel, 43 i'tdr 5 sk. 4 rist., hvarom här är fråga, äro genom lagakraftvunnen dom bestämda att utgå tili restitution för några rotehållare. Om verkställighet af en lagakraftvunnen dom icke ägt rum 8 H. 10 ^4 Den 3 Juni c. m» derföre, att parten icke utsökt sin rätt, så är det en stor felaktighet i de administrativa formerna, som lrledföit, att sådant skett; ty det falter af sig sjelft att då, genom oriktig debitering, Svensk man blifvit för högt taxerad och slutligen genom fagakiultvunnen dom blifvit förklarad berättigad filt restitution, så har summan bort honom återställas, utan bans åtgärd eller utan särskild kostnad för resor eller ombud förmedlens uttagande i Stats-contoret. Det är naturligt, att Kammarrätten ägt lemna Stats-contoret del af sitt utslag, och i samma stnnd hade det varit Stals-contorets skyldighet att meddela landshöfdingen, det han ägde af under hand hafvande medel utbetala summan.
Också har hon redan ett så utprägladt ordningssinne, att hon ej kan tåla se en skåpdörr öppen eller en utskjuten byrålåda. Själfständighet inlärdes bl. a. därigenom, att hon själf fick lära sig gå. Från att krypa omkring på alla fyra, tog hon en dag, då de små benen antagligen kändes starka nog, till det för människorna vanliga fortkomstsättet. Öfvergången gick som genom ett trollslag. Hvad särskildt den moraliska uppfostran beträffar, så vill jag särskildt framhålla två grundsatser, som här äro strängt genomförda, nämligen att ingenting lofvas utan att hållas samt att en gjord befallning ej återtages. Början till ett vänligt, höfligt och tacksamt sinnelag kan redan nu spåras hos den lilla hjärtevinnande tösen. Uppfostran i religiöst afseende är ju helt och hållet beroende af föräldrarnes åsikt om hvad som är rätt och sanning. Jag för min del afslutar min epistel med den önskan, att » min » lilla och alla andra småttingar måtte lära sig tro på den Gud, som skapat solen, blommorna och den porlande bäcken, och att de alla måtte äga hoppet om att en gång kunna ' nå den lycka, som endast kärleken till allt och alla kan skänka. » Orion ». » Den bästa metoden. » Ehuru jag knappast vet, hur jag skall få tid att skrifva i den mycket dryftade barnuppfostringsfrågan — så finner jag mig dock tvungen därtill, då ännu ingen tagit till ordet för den uppfostringsmetod, som mest användes och som förmodligen äfven gifver de bästa resultaten. Snälla Idun, kasta icke mitt snillefoster i papperskorgen, ty den stackarn har säkerligen fått nog af gröna, hårdsmälta, omogna, pepprade och sura saker förut! Det vore också synd, ifall alla de mödrar, som hylla mina åsikter, ej skulle få sina rön och iakttagelser i det viktiga ämnet förevigade i allas vår kära Idun. *) Därför tagdig tid du lilla småstadsfru och öfvervinn din » obegripliga » fruktan för fru » Petterkvist, » » Mirran, » » Brita », » Lilla mor » o. s. v.! Som jag hoppas visar mitt opus, hvad pluraliteten tänker om uppfostran, och att pluraliteten har rätt, är ju en erkänd sanning.
Förordningen den 11 Februari 1687 bestämde i delta hänseende i 3 §, att. ledamot ej må utan förfall afhålla sig från de der påbjudna ordinarie sammanträden, som skola ega rum Onsdagen i hvarje vecka, från kl. 8 om morgonen till middagen, och, der sakerna så fordra, de följande dagarne på samma tid, samt i 13 §, att alla konsistorial-saker, som utur Kapitlen utfärdas, skola underskrifvas af samtlige konsistoriales; och genom Kongl. Brefvet den 15 Juli 1752 vore stadgadt, att Konsistorium skall, när något der förekommande ärende afslutas kan, beslå åtminstone af fyra ledamöter, hvilka om slutet böra vara ense, samt att, när någon af de ordinarie ledamöterna har laga förfall eller ock är jäfvig, hvarutinnan 13 Kapitlet 1 § Rättegångs-balken skall vara till efterlefnad, andre skicklige män må, enligt 1687 års förordning, kallas att göra biträde till ett antal af sju, der ej förut fyra blifva om slutet ense. Då Domkapitel syntes utan våda för säkerheten i ärendenas behandling kunna antagas domfört med ett ringare antal ledamöter, hvarigenom den fördel vunnes, alt ledamöterna kunde öfverenskomma att turvis begagna ledighet från kapitelgöromälen, till fromma för deras öfriga åligganden, samt skyldigheten för samtlige ledamöterne att underskrifva expeditionerna lätt vållade onödig omgång och tidsutdrägt, fann Kongl. Majit äfven i dessa delar en lagförändring vara af nöden. 1 anseende till alla dessa förhållanden föreslog Kongl. Majit uti omförmälda nådiga Proposition en sådan förändring a( de till
Den första, angående beloppet af allöningen för Ståndens och Utskottens Cancellier, vore af allmän beskaffenhet, och kunde således ej utan remiss afgöras, hvarföre H. Ex. hemställde, att den måtte lill SlatsUtsk. remitteras. Bifölls. Beträffande åter den andra frågan, som i samma punkt förekom , eller antalet af Utskotts-Cancelliernas personal, förklarade II. Ex., att då 24 §. Riksd.-Ordn. bestämmer antalet af Utskottens Betjening och åtRiksSt. öfverlemnar att under Riksdagens lopp besluta, om någon tillökning deraf finnes nödig, kunde ingen förutgående åtgärd i detta afseende vidtagas. Hvad åter angick den tredje frågan, som uti förevarande punkt förekom, eller antalet af den Betjening hvarje Stånd för sitt Cancelli finner behöflig, fann IL Ex. den vara af enskild natur och således kunna af R. o. Ad., hvad dess Cancelli angår, enskildt afgöras; och på det att R. o. Ad. måtte blifva i tillfälle att noggrannare bedöma denna fråga, befallde H. Ex. undertecknad Ridd.- Secreteräre att uppgifva, huru Budd.-Cancelliet, hvilket vid denna, såsom vid föregående Riksdagar, blifvit af Ridd.- Direct. organiseradt, är sammansatt. Undertecknad Ridd.-Secreterare: Enligt II. Ex. Hr Gr. o. Landtmts befallning får jag äran för II. o. Ad. uppgifva, huru Ridd.-Cancelliet, enligt Ridd -Directts förordnande, blifvit organiseradt. Vid sista Riksdagen bestämdes åt Ridd.-Cancelliet 12 arfvoden, 6 till högre och 6 till lägre belopp; och som man vid sagde Riksdag erfarit, att den personal, som då fanns, på intet sätt var öfverflödig, ansåg Ridd.-Direct. nödigt att för innevarande Riksdag, utom de Ordinarie Cancellisterne, hvilka åtnjuta den ena ett högre och den andra ett lägre arfvode, antaga io Cancellister, nemligen 5 med högre och 5 med lägre arfvoden.
Likväl fordras det en sådan vana och kännedom för alt kunna bedomina säkerheten af de namn, sorn finnas på sedeln; ty man kan icke antaga, ali papperet är godt, derföre att derpå finnas femtio namn, såvida ej de, sorn tecknat dem, äga tillgångar öfverskjutande deras skulder } men sådant kan omöjligen pröfvas af hvarje innehafvare af en sådan sedel. Äfven 0111 det finnes någon auctorilet, som pröfva! vederhäftigheten, så att ingen privntbanks-srdel utgilves, för hvilken icke femtio vederhäftige persöner onsvala H. 3a Den 32 Augusti f. m. ra; sä kan förhållandet vara förändrad t inom en tid af några få år eller mindre. Man finner således lätt, att någon verklig trygghet för innehafvaren icke finnes uti annat än den s. k. realsäkerheten, d. v. s. uti deponerade goda hypolhek, som finnas uti säker vård till de utgifna sedlarnes inlösning, i händelse andra medel dertill skulle saknas. Sådana voro äfven de åsigter, som sista riksdagen sökte göraä gällande; och hvad jag hufvudsakligen hav att anmäi ka mot de förslag, som Utsk:n framlagt, är, att de afvikit derifrån och trott sig gifva tillräcklig ersättning i den solidariska ansvarigheten. Jag har redan nämnt de allmänna brister, som vidlåda densamma; men såsom Ulsktn framställt den, utgör den blott en blå dunst, en tom skugga. Skall denna ansvarighet betyda någonting, så fordras dertill, att de personer, som iklädt sig densamma, skola fortfara i deras ansvarighet, till dess banken eller disconlen är utredd. I det stället hafva Utsk:n tillåtit, att det må bero på bolagsmännens pröfning, om och på hvad villkor cn delägare må afgå från bolaget. För det andra hafva Utskui föreslagit, att den sora vill begagna den solidariska ansvarigheten till utbekommande af sin fordran, först måste lagsöka directionens ledamöter, och som, derest tillgång hos dem skulle brista, derefter äger att vända sig mot öfriga bolagsmän.
St., genom 65 g i Riksdagsbeslutet af den 5 December 1854, blifvit kallade att till Lagtima Riksdag sig i hufvudstaden infinna d. 15 Oktober 1856, samt K. M. genom öppet nådigt Bref af d. 12 Juni sistnämnde år, behagat samtlige R. St. derom erinra, blef å den sålunda utsatta dagen Riksdag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i nåder utnämna Kammarherren, Landshöfdingen i Östergöthlands Län, Kommendören med Stora Korset af K. Nordst.-Örden, Riddaren af Konung Carl XlfLs Orden och af K. Svärds-Orden, Kommendören af K. Nederländska Lejon-Orden och af K. Hannoverska Guelfer-Orden, Riddaren af K. Danska Dannebrogsorden, En af de Aderton i Svenska Akademien, Hr Grefve Henning Ludvig Hugo Hamilton, som, efter det han inför K. M. aflagt Landtmarskalkseden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste tillstiidesvarande Grefvarne, ÖfversteKammarherren, Riddaren och Kommendören af K. M:s Orden m. m. Hr Gr. Mauritz Axel Lewenhaupt och Öfver-Kammarherren m. m. Hr Gr. Gustaf Göran Gabriel Oxenstjerna, af dem beledsagad, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Riddarh.-Direktin, Riddarh.-Sekret. och öfrige till Riddarh.-Kansliet hörande personer. Derefter utsatte Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10 och 11 §§:ne i Riddarh.- Ordn., första upropet af R. o.
Hans Excellence Herr Grefven och EandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till godkännande af Ridderskapets och Adelns ofvanberörde Protocolls-utdrag för den i3 dennes. Bifölls. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Herr Hjertås emot Ridderskapets och Adelns sistnämnde dag fattade beslut afgifne Reservation, uti hvilken Friherre Anckarswärd, samt Herrarne Anckarsvvärd och Rosenqvist nu instämt, komme att åtfölja Ridderskapets och Adelns beslut till de öfrige RiksStånden; och hemställde Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att de af Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Grefve Brahe, Friherrarne af Nor 45 H. »7* ■j.Go Den r4 October e. m. din och Ulfsparre, samt Herrarne Nordenfalk, Lefrén, Möllerhjelm, Tham och Hjerta i anledning af nyssnämnde reservation meddelte yttranden afven måtte få åtfölja samma beslut till de öfrige RiksStånden. Bifölls. Grefve von Schwerin > Fredrik Bogislaus: Då Herr Grefven och LandtMarskalken vid början af discussionen förklarade, att det obestridligen vore Herr Hjertås rätt, att låta sin reservation åtfölja inbjudningen till de andra Stånden; men att af Ridderskapets och Adelns beslut komme att bero, om de öfrige nu afgifne yttranden äfven skulle få åtfölja, får jag äran förklara, det jag, utan att vilja inverka på någons öfvertygelse, icke kan tillstyrka ett sådant beledsagande af den gjorde reservationen. Jag stödjer denna mening derpå, att 5o §. Riksdagsordningen, som stadgar, att hvar och en äger att fritt tala och utlåta sig, äfven förutsätter, att Talaren skall lugnt höras.
Hr Gr. o. Landtm, tillkiinnagaf, att utom de vid ingången till Riddarhuset befintliga anslagstaflor, en sådan tafla blifvit upsatt innanför porten till huset N:o 1 vid Drottninggatan, hvarå, till mera beqvämlighet för de medlemmar af R. o. Ad., hvilka vore boende å Norrmalm, Ståndets plena och Utskms sammanträden hädanefter jemväl komme att kungöras. Föredrogs K. M:s den 5 dennes på bordet lagde Nåd. Propos. till R. St:r med förslag till förordningar ang:de dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning. Hr Ribbing, Arvid, anförde skriftligen; I ani. af K. M:s Nåd. Propos. om främmande trosbekännare och deras religionsöfning ra. m., utbeder jag mig att få föreslå följande tillägg antingen vid 10 § 1 morn., som handlar om barns upfostran i främmande lära, eller vid 6 g, som förbjuder Munk-, Nunne-Ordens eller Klosters inrättande, af denna lydelse; Ingen inom Riket, ung eller gammal, i eller utom skola, må vägras fritt begagnande af Guds heliga ord i Bibeln eller Gamla och Nya Testamentet. Utan detta stadgande skulle möjligen den höga grundsats gå förlorad, som vår kyrkolag innehåller, att alla som i Sverige upfostras skola få till sanningens kunskap komma, de må vara barn af hvad trosförvandter som heldst. Den 9 November. 119 Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag anhåller endast att la göra en anmärkn. vid 2:dra §, som handlar om proselytmakeri. Deremot stadgas ansvar för dem, som, för att locka till affall, använda förespeglingar »om timliga fördelar». Jag har svårt upfatta, hvarföre detta ord limliga skall begagnas. Kunna icke äfven andliga eller eviga fördelar förespeglas som lockelse till affall ? och i sådant fall synes det mig att §:ns ordalydelse skulle kunna gifva ani. till villrådighet hos domaren, huruvida denna § vid sistnämnde förhållande egde tillämpning.
Hvad Utskottet i punkterna 21 —36 hemställt bifölls. Med ogillande af Utskottets, för dess hemställan i denna punkt, anförda motiver, lät Ståndet vid Utskottets yttrande bero. 32fi Prat.-Vtdrag den 26 Maj 1$66 Utskottets hemställanden i punkterna 38—43 biföttos. Vid nu jemväl förnyad föredragning af Stats-Utskottets Memorial JSG 79, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna Riksdag beviljas för väganläggningar och vägförbättringar, hamnanläggningar, kanaler och andra vattenkommunikationer, äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, biföll Ståndet a111: hvad Utskottet i samma Memorial yttrat och hemställt, S D Föredrogos och godkändes Evpeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!'. M 51, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition om anslag till jernvägsbyggnader och til! rörelsemateriel å redan anlagda stambanor; och • t? 52, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af medel till utvidgning al den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader. Slen 26 Maj. Frän Höqlofl. Hidderskapet och Adeln. S. D Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande M 100, angående ersättning för sådana af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka statsanslag ej blifvit beviljade. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets
Såsom grund för bedömandet af denna tillvext eller minskning kunde, på sätt uti särskilda af de i ämnet afgifna utlåtanden blifvit föreslaget, antagas dels beloppet af stadens årliga tulluppbörd, dels sammanräknade värdet af inoch utförda varor; i enlighet med hvilka olika åsigter tolags-ersätlningen ansetts böra utgå efter procent-förhållandet, beräknadt i medeltal för någon viss tid, antingen emellan beloppet af stadens lolagsinkomster och derstädes influten tulluppbörd, eller ock emellan tolagsuppbörden samt värdet af utrikes ifrån inkomne eller till utlandet afsända varor. Denna sednare grund öfverensslämde väl närmast med det i allmänhet hittills följda beräkningssättet och saknade icke heller i öfrigt allt skäl för sig; men emot densamma förekomme dock, att de utsatta tullvärdena icke tillförlitligt angåfvo varornas verkliga värden; att lolagens beräknande efter dessa värden vore mindre lämpligt, enär deraf uppstode missförhållande till de med tullagstiftningen åsyftade ändamål, och att städernas tolagsinkomster, ehuru i allmänhet icke beroende af tuilumgälderna, likväl med dessa vanligen samtidigt ökats eller minskats; hvarföre Kommers-kollegium ansåg procent-förhållandet emellan tolagen och tulluppbörden utgöra den lämpligaste grunden för bestämmandet af den ifrågaställa tolagsersättningen; i öfverensstämmelse hvarmed Kollegium hemställde, alt denna ersättning måtte för hvar och en lill tolags uppbärande berättigad stapelstad fastställas att årligen utgå med ett belopp, hvilket till årets tulluppbörd vid stadens tullkammare stöde i enahanda förhållande, som stadens tolags-uppbörd, beräknad i medeltal antingen för någon redan förfluten tid, t. ex. åren 1853, 1834 och 1855, eller ock för de fem år, hvilka komma alt närmast föregå den blifvande regleringen, hade till medelbeloppet af tulluppbörden vid stadens tullkammare, beräknadt för motsvarande tidrymd. Och ansåg Kommers-kollegium denna tolags-reglering böra omfatta ej allenast den under namn af ordinarie stadseller allmän tolag utgående afgift Kongl. Maj:ts Nåd.
Brot. 18Ö6 8; 1837. 7 Sami. 1 Afd. 22 Haft. 1 2 Lag-Utsliollcls Betänkande N-'o 43. later stämningen förfalla, icke innefatta giltig anledning till den inskränkning af kärandens rätt och anspråk, som ligger i omförmälda föreskrift, angående sakens instämmande ånyo inom viss tid och den för underlåtenhet af samma föreskrift stadgade påföljd. Stämning är nemligen endast att betrakta såsom ett medel för utkräfvande af rättigheter; och följaktligen bör ej heller den omständighet, att någon af en eller annan orsak finnér sig föranlåten att afstå från medlets begagnande, förringa den rättighet som är i fråga, så vida densamma eljest blifvit lagligen bevarad. Af sådan anledning upphäfdes ock, genom 1848 års förordning, det af 1734 års lagstiftare, i full öfverensstämmelse med ifrågavarande stadgande, uti 5 § 2 Kap. Utsöknings-Balken gjorda föreläggande för den, som hos Konungens Befallningshafvande hade utsökt fordran, att, derest anspråket såsom tvistigt blef skjutet under domaren, taga stämning å vederparten inom natt och år derefter, så vida han ville hafva sin talan bevarad. Yäl kan ifrågasättas, huruvida icke den, som en gång blifvit stämd, må vara berättigad att fordra, det den såmedelst anhängiggjorda saken må på ågångna stämningen varda pröfvad; men en sådan rättighet, hvilken Lag-beredningen medgifvit, står i oskiljaktigt sammanhang med den provokatoriska rättegång,'hvars införande Beredningen tillstyrkt, och kan följaktligen ej under gällande processordning komma i fråga.