Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
VetenskapsAkademien under någon tid egt att använda för att låta utföra originalmålningar af voxter ur Sveriges Flora, samt för att utgifva teckningar af zoologiska föremål, icke är beviljadt för längre tid, än sednast fastställda statsreglering omfattar, men behofvet af samma anslag för vinnande af närmare kännedom om de inhemska naturalstren ännu fortfar, har Akademien hos Eders Kongl. Majit underdånigst anhållit om a (låtande af nådig proposition till Rikets Ständer i fråga om anslagets ytterligare beviljande. Och har Akademien dervid upplyst, att med dessa mede! ej blott det förtjenstfulla och för Sverige hedrande arbetet »Skandinaviens Fiskar» kunnat fortsättas och nya teckningar för detsamma anskaffas, utan äfven i veten - Kongl. Majus Prop. om Statsverk. 1850. 10 skapligt hänseende icke mindre vigtiga originalmålningar af Svenska växter kunnat utföras, hvaribland större delen af de högre utvecklade, som födoämnen gagneliga svamparne, hvilkas hitintills alltför litet spridda kännedom endast genom noggranna afbildningar kan utbredas och bibehållas. Det är under inseende af Professor Fries som denna samling, den enda i sitt slag, blifvit utförd. Denna underdåniga framställning torde, med afseende å deri åberopade skäl, vinna nådigt bifall. O Med bifall till Eders Kongl. Maj:ts vid sednaste riksdag aflåtna nådiga proposition, beviljade Rikets då församlade Ständer förhöjning af tvänne till Vitterbets-, Historieoch Antiqvitets-Akademiens disposition ställda och på dess ordinarie stat uppförda anslag, nemligen för samlingarnes ökande: från 1,000 till 2,000 Riksdaler, och för tryckningskostnader ifrån 533 R:dr 16 sk. till 666 R:dr 52 sk. Banko. Men som denna förhöjning, hvilken tog sin början med år 1849, enligt Rikets Ständers beslut, endast kommer att utgå, så länge den vid samma Riksdag fastställda statsreglering blifver gällande, har Akademien underdånigst hemställt, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle täckas hos Rikets nu sammanträdande
Straxt derefter (sid. 117) kom förklaringen öfver den långa resan och hvad som tilldrog sig om natten på Bodarne. Herr Hugo for upp, ropande: ”Damiana gnäggar” 8! Gån, mina fruntimmer, gån! detta är latin för eder 9! – Sedan damerna lemnat rummet, fortfor han: Men, min värdaste Herr Flabbe, begriper ni då aldrig det ni läser? ”När de om morgonen stego upp, var Sara icke fullkomligt väl. Hon .. . knappt hafva sofvit halfva natten”. I Guds namn, märker ni då inga ugglor i måsen? Ugglor? Märka? Hvad är här att märka? upprepade Herr Flabbe. Kan någonting finnas oskyldigare? Sara hade ju rest flera dar på en bondkärra; och jag, som inte är van att åka i landauer, vet nog hvad motion man har i sådana persedlar. Och dessutom händer ju ofta, att man inte kan sofva, då man är rigtigt trött. Hur naturligt! Hur trefligt! Ni är mycket aktningsvärd och mycket menlös, förträffligaste Herr Flabbe! – Ulla, Ulla! Du torde väl haft rätt ändå. – Men fortsätt! Jag är likväl nyfiken på, hvartåt allt detta skall ta vägen. Ej långt derefter begynte Sara utveckla sin philosophi öfver äktenskapet. Herr Hugo började blifva allt mer och mer mörk i hugen. Men han gjorde våld på sig, till dess Sara talat ut. Då utbrast stormen. Aha! är detta nu lösningen på den stora samhällsknuten; är det på detta sätt, ”menskligheten skall räddas i sedligt afseende”? Har någon skruf nu till julen gått lös i Richards hufvud? Jag tycker, att han borde hålla sig för god att gå i skole hos NyFransoserne. Är det inte nog, att han till oss importerat Victor Hugos och Eugène Sue’s sträckbänkshistorier; skola vi nu också få oss St. Simonismen och den fria qvinnan på halsen! Jag tar alldeles min hand ifrån Richard, jag emanciperar mig från den menniskan. Han får skrifva sina Törnros-böcker sjelf; han må släppa lös sina ”irrande Hindar” på egen risk. Men mig får han inte mer blanda in i sina historier.
Landtm, först propos. på bifall till densamma och sedermera propos. på afslag derå, hvilka båda propos:r besvarades med slarka ja och nej i blandning; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med talrika och starka ja, blandade med ganska många nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd, upplästes och godkändes följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts uti 4:de punkten af Utlåt:t N:o.88 gjorda hemställan om ett lånebidrag af 2,300,000 rdr för byggandet af en jernväg från städerna Helsingborg och Landskrona till trakten af Eslöfs station å södra stambanan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:ts ifrågavarande hemställan.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 79. Nej — 64. 5:te punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 6:te punkten. Hr Adelsköld: I denna punkt hemställer Stats-Utsk:t, att R. St:r måtte under uppgifna vilkor bevilja ett lån åt det bolag, som bildat sig för anläggande af en för hästkraft alsedd jernväg mellan staden Wexiö och Alfvestads station å södra stambanan; men då en sådan bana visat sig mindre ändamålsenlig och bolaget lär vara villigt att i stället för omförmälta hästbana anlägga en för begagnande med ångkraft afsedd, anhåller jag att punkten måtte till Utsk:t återremitteras. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 7:de punkten. Hr Reutersvärd, Patrik:
Inlösningspriset å salpeter har, i likhet med hvad från år 1854 egt rum, för revisionsåret fortfarande varit bestämdt till 9 R:dr pr Lispund. § 3. Räkenskapen har ej föranledt till någon anmärkning från Revisorernes sida; och befunnos. vid anställd inventering, säkerhetshandlingarne i behörig ordning. Topografiska kåren. Dess räkenskap, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, har ej heller hos Revisorerne föranledt någon erinran. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Uppbörd: Statsanslag till topografiska arbeten 27,OÖÖ: Ersättning från Sjökarte-koutoret för karttryckning 727: 50. K rigs-arkivets räntemedel 12.3: 75. Balans till år 1861: Credit. Balans från år 1859: Fotografi, galvanoplastik m. m 751: 30. Löner och arfvoden 4,056: 26. Elektriska Telegraf-verket. Dess räkenskaper, hvilka ännu icke undergått fullständig granskning i Kongl. Kammar-rätten, redovisa inkomster och utgifter på följande sätt: l:o Anliiggningsniedel. Debet. Balans från år 1859: Transport: 9:279: 1. — 81 — Uppbörd: Af Kongl. Stats-kontoret levererade Försäljningsmedel Skulder Balans till år 1861: Credit. LJtr/ifter: För telegrafstolpars omsättning och inpregnering » telegrafledning mellan Haparanda och Kukkola Omföring till räkningen öfver underhållsmedlen Balans till år 1861: Debet. Uppbörd: Sveriges andel i nettobehållningen af korrespondensen å den Sverige och Danmark gemensamt tillhöriga Öresunds telegrafledning 25,322; 73. Af egaren till Åtvidabergs kopparverk, på grund af Kongl, brefvet den 3 December 1858, levereradt bidrag till telegrafstationens underhållande derstädes 600:
Gyldenstolpes död ledigblifven kapiten-löjtnants lön, 1000 r:dr, med 80 tunnor spanmål derunder, funnit godt, jemlikt nådigt bref den 26 Nov. 1844» tillåta att sökanden, såsom kapilen-löjtnant, finge årligen, från och med den 1 Mars i845, tillsvidare uppbära 700 r:dr; förmenande revisorerne, att då Lifdrabant-korpsen redan år 1821 varit bestämd till indragning, det syntes som skulle hela den, genom Grefve Gyldenstolpes afgång, uppstådda besparing hafva bort komma Stats-verket till godo, i stället för att, såsom nu inträf fat, 700 r:dr af densamma anvisats till lön för en tjenst, som icke mera i verkligheten funnes. Uih. till R. St. Då, enligt innehållet af högstberörde nådiga bref, Kongl. Maj:t funnit disponibel tillgång för den tills vidare beviljade utgiften, hvarutöfver likväl en besparing uppkommer af den genom General-majoren grefve Gyldenstolpes död ledigblifna kapiten-löjtnants-lönen, samt Kongl. Maj:t i sammanhang dermed förklarat, att, i likhet med hvad i afseende på den till öfrige qvarvarande personalen al Lifdrabant-korpsen utgående aflöning redan vöre i nåder stadgadt, jemväl de 2:ne hittills på stat bestådda kapiten-löjtnants-lönerne borde hädanefter, så snart afgång inträffade, ovilkorligen indragas och till Stats-verket besparas, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer ville vid hvad sålunda blifvit tillgjordt låta bero. § a. (1847 års Rev. Ber. pag. 26. Förkl. pag. 29g.)
Hvad hafva vi nu att sätta emot detta fartyg? Alldeles ingenting. Icke hela vår flotta skulle kunna hindra detta Ryska pansarfartyg från att gå ur hamn i hamn, och förstöra alla våra der liggande fartyg. Till sjelfva vår hufvudstads försvar mot denne nästan osårbare fiende hafva vi åtminstone tills dato ingenting verksamt, ty försänkniugarne i Waxholms-sunden existera ännu endast på papperet. Detta fartyg skulle, förlagdt i Alands-haf, kunna hämma hela vår Norrländska sjöfart, och med ännu ett pansarfartyg kryssande vid Bornholm, skulle Ryssland hämma hela vår Östersjöhandel. Någon torde kunna invända, att vi icke lära komma i något krig mot Ryssland, utan att hafva allierade, och att dessa allierade då skola med sina flottor hålla Östersjön fri. Afven jag tror visserligen att, i den händelsen att Sverige skulle blifva inveckladt i ett krig med Ryssland, detta ingalunda kan inträffa utan att vi ega mäktiga bundsförvanter. Men, Mina Hrr! i tider af sådan osäkerhet, som den H. Exc. Hr Utrikes-Ministern för oss målat, tror jag icke att det är klokt, att det är rätt att öfverlemna sig uteslutande åt sannolikheten och möjligheten af blifvande bundsförvanters beskydd. Det är icke klokt, ty hvem går i borgen för att vi hafva dessa bundsförvanter och deras flottor till hands, när vi behöfva dem. Vi få icke bundsförvanter utan föreg:de underhandlingar, eller för att noggrannare uttrycka mig, — de som kunna Önska vårt bistånd till en omreglering af Europas karta, kunna icke vinna detta mål utan diplomatiska förhandlingar, hvilka kunna antagas draga ut i månader. Sådana förhandlingar ske mycket tyst, mycket hemlighetsfullt, det är sannt, men lika sannt är det, att den makt, hvars skinn de gälla, plägar hafva märkvärdigt goda öron och i god tid skaffa sig underrättelse om underhandlingarnes resultat. Hvem garanterar då, att icke denna makt förekommer heldre än att lörekommas; att, om denna makt vore Ryssland, det icke väntade tills dess flotta vid ett fram på sommaren utbrytande krig blefve instängd i Kronstadt, utan föredroge att anfalla den närmast liggande af de väntade fienderna.
Utskotten hafva trott, att, om en till beslags verkställande berättigad Embetsman bryter emot de örn tiden till sådane beslags verkställande gifna föreskrifter, sådant icke borrie föranleda dertill, att den, som de upptäckta va-' rorne olofligen infört, skulle samma varor fä behålla, och få derföre föreslå följande förändringar i denna §: “Undersökning inom hus i Salueller Upp"lagsbodar, Magazin eller Uthus och sådane "Boningseller andra rum , der varor uppläggas, “till salu hållas, eller för något af dessa ända - 20 Bevilln.-Lago. Oec. Utsk.Bet. N:o j8» “mai varit begagnade af samma person, hos “hvilken undersökning hålles, må ej företagas “annan tid på dygnet, än efter kl. 9 om mor“gonen etc.“ (i likhet med gamla redactionen af detta Moment.) Med uteslutande af första meningen i 2 Momentet till och med orden: “äro förverkade:“ skulle detta Moment blifva som följer: “Den, som på otillåten tid undersökning “gjort, bote ifrån q o till 200 Rdr, Församlingens Fattiges ensak, och straffes dertill, efter “omständigheterne, med tjenstens förlust eller “suspension från tjenst och lön från en till sex “månader; vare ock i alla fall förlustig besla“gare-andelen uti det olofligen införda gods, “sorn genom en sådan undersökning upptäckes, “hvilket, så vida det uppgår i värde till öfver “xoo Rdr Banco, vare förbrutet, och tillfälle “beslagare-andelen Församlingens Fattige." 43 §. blijver 42. 1 Mom. bör, i Utskottens tanka, bibehållas oförändradt. 2 Mom. föreslås att erhålla följande lydelse: “Har han gjort undersökning å de öfrige “uti 37 och 39 §. §. tillåtne ställen, utan att o“lofligen infördt gods af värde öfver 50 Rdr “Kanco upptäckt blifvit, bote likaledes från 10 “till 200 Rdr.“ 3 Momentet bibehålles utan annan förändring, än att 36 §. i stället för 37 §. deri åberopas.
Sedan härefter, påförfrågan af Hr Carleson, E d v. Henr., undertecknad ltiddarh.Sekret, tillkännagifvit, att något prol:s-utdr., rör:de inom de öfriga RiksStin i afseende på förev:de Betänk, fattade beslut, ännu icke till R. o. Ad. inkommit, yttrade Hr Carleson: Ehuru jag nyss hört upgifvas att ifrågav:de Betänk, redan blifvit af de öfriga KiksSl:n bifallet och R. o. Ad:s beslut följaktligen tilläfventyrs icke inverkar på sakens utgång, anser jag mig likväl böra med Hr v. Ehrenheim hemställa det den af Utsk. föreslagna lagförändringen måtte afslås. Såsom skäl torde ej behöfva anföras mer än den redan framdragna omständigheten, att enl. Utslcs förslag skulle gäldenären beredas en utväg att af sin fordringsägare tilltvinga sig bibehållandet af en försträckning under andra vilkor än den blifvit gifven. Huru ofta händer det icke att en försträckning lemnäs blott och bart för löftesmannens skull, eller i förtroende till dennas vederhäftighet och redbarhet? Om en sådan löftesman dör skulle, efter Utslcs mening, gäldenären, för hvilken det sällan kan vara någon svårighet att framställa en annan, af borgenären känd eller okänd löftesman, försedd med ett vanligt vederhäftighetsbevis, som i sjelfva verket ingenting bevisar, likväl vara berättigad att tilltvinga sig förmånen att behålla försträckningen mot en borgen, på hvilken fordringsägaren aldrig skulle utlemnat en skilling, men nu komme att äfventyra kanhända hela sin förmögenhet. Någon rättsgrund för en sådan kränkning af slutade aftal, för ett sådant intrång i enskildes rätt att kontrahera med hvarandra, är omöjlig att upspåra, och detta förhållande torde ensamt innefatta ett tillräckligt skäl för afslag. Frih. Raab:
Jag får återkalla förhållandet år 1820, då efter fleråriga höga spanmålspriser denna vara på en gång nedföll till en låghet, från hvilken den sedan blott temporärt har uppstigit. Detta skedde utan någon betydlig import utifrån. Detta förhållande kan således inträffa, antingen en sådan import existerar, eller icke. Jag tror icke, att prisernas fallande år 1827 bestämdes af något öfverflöd på utländsk spanmål; ty beloppet deraf i jemförelse med hvad sorn var till af - Den i Junii. 33 afsalu af 1827 års skörd, var så ringa, att det troligen blott utgjorde ^i-^del. Jag tror i alla fall icke, att någon vågar införskrifva så stora lager af utländsk spanmål, att det kan verka på kommande årets pris, enär man icke gerna vågar sig på ett större qvantum, än att afsättningen är påtaglig och säker. Härutinnan får jag åberopa exemplet af all verklig spanmålshandel i vårt land, som icke torde vara obekant för någon Ledamot af detta Stånd frände orter, der någon sådan handel existerar. För att ändock förekomma Tullens nedfallande till sk., skulle en minimi-tull kunna fastställas, så att när priserna uppgå till 18 och 19 R:dr, Tullen ändå kunde bibehållas vid minst 1 R:dr Tunnan. Dessutom, om förslaget skulle öfverlemnas till Kongl. Maj:t på det vis jag tagit mig friheten föreslå, fruktar jag aldeles ingenting af dess tillämpning, då densamma beror utaf Regeringens vishet. Herr af Billbergh, Johan Petter: Då jag, såsom Ledamot af BevillningsUtskottet, blir i tillfälle att besvara de gjorde anmärkningarna emot Betänkandet, hade jag icke ämnat deltaga i en diskussion, som för mig varit högst upplysande. Det är blott ett inkast, som motionären sjelf ansett ganska hufvudsakligt, men hvilket icke blifvit vederlagdt af någon af de föregående Talarne, som jag ämnar framställa, för att äfven få 37 H. 3 34 Den i Junii. en vederläggning på detsamma. Ändamålet med motionen är, att bereda en verldshandel med sparmemål.
Ofver detta förslag, som hos Kongl. Maj:t anmäldes genom underdånig skrifvelse den 25 Juli 1863, afgaf Konungens Högste Domstol infordradt underdånigt utlåtande den 21 September 1863 och, lemnande utan anmärkning den i Rikets Ständers förslag följda grundsats, yttrade, att enär, om andra punkten af 24 Kap. 5 § Rättegångs-Balken ändrades på sätt Rikets Ständer föreslagit, tredje punkten i samma § samt 6 och 7 §§ i nämnda Kapitel ej lämpligen kunde vid deras nuvarande lydelse bibehållas, och förslag till förändrad redaktion af sistberörda lägrum icke blifvit af Rikets Ständer framstäldt, Högste Domstolen ansåge sig vara förhindrad att å förslaget tillstyrka bifall. Enligt hvad Kongl. Maj:t i nådig Skrifvelse den 31 Oktober sistlidet år gifvit Rikets Ständer tillkänna, har Kongl. Maj:t ej heller funnit skäl att till förslaget lemna bifall. Då de skäl, Rikets Ständer för berörda lagförslag andragit, fortfarande förefinnas och icke kunna anses genom Kongl. Maj:ts afslag å detsamma till sin vigt och betydelse underkända, samt enär dertill kommer, att stadgandet i ofvanåberopade 7 § af 24 Kapitlet Rättegångs-Balken, »att alla Rättens domar eller utslag, som, efter kungörelse å Rättens dörr afsägas eller utgifvas, böra förut tväfaldt färdiga skrifvas utan fel, att delomännen må dem med Rättens underskrift och insegel undfå mot den lösen som Lag-Utskottets Betänkande JYi 22. 7 särskildt stadgadt är», oaktadt den förklaring Kongl. Brefvet den 15 januari 1856 innehåller, fortfarande står i strid med gällande expeditionstaxas grundsats, att svarande part ej eger skyldighet att lösa Rättens dora eller utslag, har Justitie-ombudsmannen i sin till innevarande Riksdag afgifna berättelse (pag.
Proposition J\'§ 60. 25 hvarje landtmätare, då lians pensionsålder är inne, tillhör kategorien äldre landtmätare, komitéen hort, i öfverensstämmelse med sina angående pensionsbeloppet för tjenstemän i allmänhet uttalade grundsatser och Rikets Ständers redan förut gjorda och af komitéen anförda förklarande att för innehafvare af löner till och med 3,000 R:dr pensionen skall utgå till lika belopp som lönen, föreslå storskiftesoch afvittrings-landtmätarnes pensioner till 1,800 R:dr; och att fördenskull komitéens förslag, såvidt det rörde storskiftesoch afvittringslandtmätarne, icke måtte godkännas, utan, under förutsättning att Styrelsens ofvan omförmälda förslag till aflöning för nämnde tjenstemän med tre lönegrader på 1,500, 2,000 och 2,500 R:dr bifölles, storskiftesoch afvittrings-landtmätarnes pensioner bestämmas till 2,500 R:dr. < Då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs och Norrbottens län, hvilka hafva närmaste tillsynen å storskiftesoch afvittringsverket derstädes • sig uppdragen, icke gjort framställning om något behof att i dessa län förordna särskild styresman, som ej finge utöfva annan tjenst, och icke heller i öfrigt sådana förhållanden förekommit, som för närvarande påkalla en sådan åtgärd, finner Kongl. Majit någon annan förhöjning i arfvodet till storskiftesoch afvittrings-styresmännen i nämnda län nu icke böra tagas i beräkning vid bestämmandet af det till storskiftesoch afvittringsverken för år 1867 erforderliga anslag, än att styresmannens i Norrbottens län arfvode upptages till samma belopp, som för närvarande utgår till styresmännen i Wester-Norrlands och Westerbottens län, eller 1,500 R:dr, hvaremot, hvad angår sistnämnda län, der arbetena af en stor landtmätarepersonal verkställas å en mängd, vidt från hvarandra skilj - da ställen, Kongl. Majit, på grund af Kongl. Majits
Ju längre innevarande Riksmöte fram - Constitutions-Vtshottets Betänkanden. 317 skridit, dess mer har ConstitutionsUtskottet öfvertygat sig alt, så framt ett medel ej kan utfinnas till minskande af Riksdagshandlingarnas oformliga vidlyftighet, man skäligen måste befara, icke allenast en ständigt vexande tryckningskostnad, utan ock ett ännu större ondt, omedfiinnligheten af både redaction och utgifvande. Det mest säkra och kraftiga correctiv häremot vore, efter Utskottets tanka, ofFentligheten af samtliga RiksSiåndens Sessioner, hvarigenom isynnerhet Protocollens utförliga trykning blefve umbärlig; Men emedlertid och intill dess för vissa Stånd en mera passande och rymlig local hinner anskaffas, torde man ej böra lemna oförsökta de medelbara och partiela utvägar, sorn, utan hinder af Grundlagen, eller med dess förändring i smärre reglementariska delar, skulle åtminstone småningom och i någon mån leda till ändamålet. * Med antagande således af de hufvudgrunder, att icke antalet af åhörare, men det dem öppnade tillträdet bestämmer publiciteten, att, der Sessionerna äro offentliga, Protocollen lämpligen kunna i sammandrag tryckas, utan förlust för Staten eller Ståndet eller enskildt förläggareT att åt killiga mindre vigtiga artiklar af Bihanget jemväl torde medgifva en abregerad tryck - giS Constitutions-XJtskottets Bctänkanden. nine;, samt att, hvad ändtligen angår kostnaden, den för Bihanget alltid borde af Staten bestås, men den för Protoeollen, efter Ståndens beslut vid hvarje Riksdag, antingen genom enskildt förlag eller af allmänna medel bestridas, får, med anledning af gjord motion, ConstitutionsU skottet, för grundlagsenlig behandling, vördsamligen underställa Riksens Höglofl.
1 7 morn. innehåller, att qvarstad, lagd af Tiofeller JustiticeCanzlern, skall äga bestånd, sedan den en gång är af Domstolen pröfvad och stadfästad. Blott i de fall då målet, utan sådan föregående qvarstad, är kommit till Domstolenj och qvarstad der af Actor blifvit yrkad, samt af Domstolen bifallen, inträder den längre proceduren med Utslagets insändande till HofRätten, TryckfrilietsComitteens börande, Högsta Domstolens öfverläggning i JuslitiaeOmbudsmannens närvaro, Protocollens och Utslagens tryckning lin m. Nu föreslås deremot, att, i qvarstadsfrågor, HofRätten alltid skulle höra Tryck fri he tsCom i t tee n, och en gifven utvidgning åsyftas således i den sistnämndes nuvarande befattning; roen då Ridderskapet och Adeln, när frågan om Comittcens hörande i hufvudsaken förevar, på anförda gällande skäl, behagade eventuelt ogilla Utskottets förslag i denna del, och då dessa skäl synas böra vara fullt ut lika så gällande för preliminairefrågan, som för hufvudsaken, vågar jag föreslå, att 21 § 1 monn, medelst uteslutande af en mellanperiod, må få följande lydelse: -”sedan UnderRätts Utslag i qvarstadsfrågor, antingen underställ•”ningsvis, eller genom besvär, till HofRät”ten inkommit, företage HofHätten ofördröjligen qvarstadsfrågan till afgörande, och meddele &c. Herr Crusenstolpe: Jag kan så mjmket 60 H. x i8 Den i Februarii f. m. mindre instämma med Herr von Schulzen-» heim, som jag vid hufvudfrågans afgörande reserverade mig emot beslutet att TryckfrihetsGomittéen icke skulle höras, och af samma skäl, som då föranledde mig dertill, önskar jag nu, att hvad Utskottet föreslagit måtte blifva antagit.