Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Bevillnings-Utskottet, uti Utlåtandet N:o 27, upplyst orsaken, hvarföre det uti denna §. intagne senare moment tillkommit, eller alt föreskriften uti nu gällande oell föregående Bevillnings-stadga, rörande afkortning å bevillning för Academie-heinuian och lägenheter, gifvit anledning tillen mångårig tvist emellan Academien i Upsala och K.ainmar-Rättens Revisions-Departement om bevillning å sagde fastigheter; har Ståndet ansett denna olägenhet lättast kunna häfvas derigenom, att 3:dje eller numera 4:de momentet af 145 §. uti Bevillnings-författningen, i Usta perioden, erhåller den lydelse, som Ståndet, enligt hvad ofvan nämnes, för densamma beslutat, och hvarigenom all tvetydighet, så väl för Rikets Academier, som för andra allmänna stiftelser, i fråga orri bevillnings utgörande af deras hemman, verk-, och lägenheter, förfaller; blifvande häraf en följd, att 2:dra momentet uti den af Bevilfnings-Utskottet föreslagna 146 §. bör uteslutas. §§. 147 oell 148.' Godkändes, enligt Betänkandet N:o 12. §§. 149 och 150. Godkändes, enligt Betänkandet N:o 12. 1 öfrigt lades Betänkandet N:o 12 och Utlåtandet N:o 27, till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 28, i anledning af Herr Christiersons motion, angående bestämmande af det belopp, Uppbördsmän och Redogörare borde åtnjuta för debitering och iirdrifning af bevillningen. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Ulskoltels Utlåtande N:o 104, öfver väckt fråga 0111 tillfällig förstärkning af fonden för lånerörelse på namn och reverser, blef samma Utlåtande af Ståndet bifallet. Bih. till R. Sl. Prot. 1840. Utclr. d. 17 Oct. 1840.
Det dödsstraff, UtJ skottet lörelagitj är it således i min tanka lika grundad', sam rättvist. Men då tidéns anda autmera rigtat sig åt afsky för dödsstraff, och den af Kongl. Majit i Näder förordnade Lag4 Comité äfven lärer vara betänkt, att hellre lindra bestraffningar, än göra dem hårdare; så synes mig att närvarande tidepunkt icke ät tjenlig att vidtaga motsatta utvägar; hvarföre jag också finnér mig föranlåten att instäm, ma ined de värde Ledamöter, hvilka afstyrkt bifall å Utskottets Betänkande .i denna del. Dernäst förekommer frågan om tjyfvars S6 Den 21 Maji» brännmärkande, hvilket efter mitt omdöme vore ganska nyttigt i afseende på dem, hvilka gjort sig skyldige till lifstidsarbete på fästning, och nu, då de få tillfälle att rymma derifrån, ofta under to å 12 diktade namn stryka Landet omkring och öfverallt begå tjufnader, utan att deras förra bestraffning eller bestämmelse möjligen kati upptäckas. Jag skulle likväl vördsammast föreslå, att brännmärkningen inskränktes innom denna gräns och att den verkställdes på ryggen eller skulderbladet, så att intet hinder för deras förbättring deraf inträffade , i händelse de kommo till alfvarlig föresats att den vidtaga» I tredje punkten finner jag Högloflige Utskottets Betänkande så grundadt på Lag och sanna förhållandet, att jag deråt lemnar mitt fullkomliga bifall. Den erfarenhet jag förvärfva! under mer än 30 års handläggning med Brottmål, dels såsom Föredragande i en HofRätt , dels såsom Domare, sager mig, att de fläste tjufnader begås af sådana, som under uppgifne lika beskaffade brott å andra orter, föras från den ena ändan af Riket till den andra, och derunder sällan sakna tillfälle, att genom list eller våld försätta sig i frihet. Och den kostnad för Staten, som till deras forslande åtgår, är större, än man vid ett hastigt öfverJ seende kan beräkna.
Horns yttrande och gör det så mycket hellre, som jag anser nödvändigt, att, vid bestämmandet af den tid af 3 år, sonl Const.Utsk:s förslag afser, ett tillägg göres, ledande derhän, ali det ej vidare må kunna hända, att man kan komma i ovisshet 0111 hvad som verkligen är det tredje året, då det besynnerliga förhållandet äger rum i afseende på talesätten, som begagnas till uttryckande af tiderna, att det icke är obestämdt hvad som menas med hvarje år, icke heller obestämdt hvad man menar med hvarlannat år, men att sedermera, då det är fråga om hvart 3:dje, 4:^e eiler 5:le år, olika meningar och beslut rörande rätta förståndet deraf kunna uppstå, på sätt erfarenheten visat. Det är således nödvändigt alt förekomma en sådan olika tolkning af en så vigtig grimdlags-ij, sorn den ifrågavar., och det är för mig ett ytterligare skäl lill instämmande i den önskan om äterreiniss, som blifvit yttrad. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag ämnar visser ligen icke motsätta mig den återremiss, som nu är i fråga, emedan det från Const.Utsk. inkomna förslaget icke lärer vid denna riksdag kunna alldeles ogillas. Det vore således fåfängt alt vilja förkasta det. Men jag anser mig böra yttra min mening nu, på det att vid en kommande riksdag, om jag då lefver och är här tillstädes, man icke må anse mitt stillatigande, såsom hade jag godkänt Const.Utskts ursprungliga förslag eller det modifierade, hvarom fråga uppstått. Ulsk. uppger såsom skäl, hvarföre det vill hafva riksdag hvart 3:dje år, "att de langa mellantider, som nu skilja ”Svenska National-representationens möten, naturligen bringa ”handlingar och meningar från den ena riksdagen till den ”andra i glömska,” Jag deremot tycker mig finna, att vi vid hvarje riksdag återfå samma förslag, sorn vi hört vid en föregående, t. o. m. ofta i samma ordalag. Vanligtvis är det samma personer, som framställa dem. Jag bestrider således alldeles detta af Utsk. anförda skäl.
Detta ansåge Fullmägtige icke kunna på bättre och lindrigare sätt till vä gabrin gas, än att b) öfverenskommelse blefve å Banco-Styrelsens vägnar uppgjord med ett eller flere utländska Handelshus, att, under loppet af år i83i, till Bankens disposition lefverera den erforderliga qväntiteten i Silfver, under vilkor att derföre, i mon af skeende lefverance, erhålla ett motsvarande belopp i Svenska Bancosedlar utaf den Fond, som lill Silfverupphandling finnes bestämd, med förbehåll för Banken, att efter hand, enär omständigheterne sådant tillä Le, under åren i83a, 1833 och i834, härom uppgöra vidare liqvid; och trodde Fullmägtige sig med tämmelig visshet kunna antaga, alt en så beskaffad öfverenskommelse flit sig afsluta enligt sådana grunder, att de :>-70,ooo R:dr, hvilka utgjorde öfverskott på Silfver-upphandlings-Fonden, blefve mera än tillräckliga för alla möjligen uppkommande extra kostnader, hvilket de deremot säkerligen ej blefve, om behofvet skulle genom Wexel-uppköp på Börsen för Bankens egen räkning fyllas; oberäknadt de ofvan antydda menliga och vådliga följderne af en dylik operation i andra hänseenden. En Medlem af Banco-Slyrelsen, Herr Cancellie-Rådet A. von Hartmansdorff', har enligt ett vid Fullmägtiges Skrifvelse bilagdt serskildt an D - — a6 —- förande, på uppgifne grunder, skiljt sig från de öfriges mening endast så vida, att han ansett den sednare af de föreslagne utvägarne böra i främsta rummet omedelbart och utan uppskof vidtagas.
Och om det enskildta emellan anses för ett svekfullt handlingssätt, att Commissionairer, genom sig emellan öfverenskomna, blott skenbara, köpeskillingar, söka tillvägabringa fördelar åt en af Commissionairerne, eller åt dem båda, på någon Principals bekostnad, måtte det äfven, lindrigast sagt, vara kränkande för Statens värdighet, att en så högt uppsatt Comraissionair som en General Amiral, låter öfvertala sig till uppförande af en falsk summa i ett Köpeconlract, för att lemna den andra Commissionairen tillfälle, att för sig sjelf bestämma en försäljnings-provision, som, efter alla begrepp om rätt och redlighet i handel, endast kan blifva en följd af ordentligt aftal, mellan Commissionairen och den Principal, hvilken han bétjenar. Det skall ju för hvarje granskande omdöme visa sig klart, att GcaeralAmiralen vid delta tillfälle velat gynna Michaelson & Benedicks, på Goldschmidtska Husets bekostnad, hälst Herr GeneralAmiralen hade afslagit Michaelsons & Benedicks pretention å försäljningsprovision ifrån säljarens sida, utan att för mig visar sig någon GeneralAmiralens rättighet, att i denna del ingå på köparens område. Den i4 Maji. Jag känner hela obehaget, att vidröra denna slutsats, men Representantkallet får ej beräkna det mera eller mindre angenäma utaf pligtutÖfningen, och under den sätter jag i första rummet åliggandet, att oförtäckt framföra Nationens omdöme, och att göra den allmänna rösten gällande, särdeles när det är fråga om att ransaka den Rådgifvande personalens handlingssätt. Om ett sådant förfarande enskilda Commissionairer emellan är klandervärdt, så blir det så mycket mera anmärkningsvärdt, i anseende till en hög Commissionair för Staten, som äger anspråk, att uti sitt ombud äga den samvetsgrannaste vårdare af rättsoch redlighetsprincipers helgd, och hvilkas förbiseende, äfven för Stater, aldrig utan de svåraste olägenheter kan äga rum. Contracterne om Skeppshandeln afslötos 14 dagar sednare än GeneralAmiralens Rapport, som omnämner Michaelsons &
Dito för utrikes dito Transito-porto för Norska, Finska och Ryska dito Leverering från Optiska telegraf-inrättningen Assurans-afgifter för i rekommenderade bref inneslutna medel Reko m mendations-afgifter Ränta å inköpta obligationer m. m Fraktmedel af sjöpost-farten Extra inkomster Bötes-medel Observations-medel — Balans till år 1858: Öfverlevereringar och skulder Or edit. Balans från år 1856: Öfverlevereringar och skulder Afkortningar: Provision för försålda frimärken Porto för outlösta bref. Transport: 45,807: 6. 9. — 35 — Utgifter: o A aflönings-staten » indragnings-staten » pensions-staten Postiljoners traktamenten .. Kontors-, stalloch hus-hyror samt posthusens underhåll och onera m. m Postiljoners beklädnad Brefdragares dito Postförings-kostnader inom riket Roterings-ersättningar Gratifikationer Sjöpost-fartens omkostnader Utrikes brefvexlingens dito Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus Understöd för telegraf-inrättningen Ersättningar till utrikes beskickningar och Konsuler för utbetaldt postporto Extra utgifter Förlust på paketposten Understöd för diligens-bolaget N:o 1 Inköp af posthuset i Helsingborg Balans till år 1858: Kontant behållning.. Utlånta medel Förskotter
postarvodet inberäknadt. B yrä: Klar&amp;berssgatan 54, en tr. Annonspxis: 25 öre pr petitrad ( Ingen} ösnummerforsäljning! Nu ringes det gamla till ro, till ro, nu ringes det nya till strid; ett slägte bäddas i grafvens b o. Ett annat står upp bredvid. Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrän kl. 9 — 10 och 4^5. Allm. Telef. l:sta årg. Utgfifning-stid: Prenumeration sker: hvarje helgfri fredag. I landsorten: å postanstalterna. Sista numret i hvarje manad I Stockholm: hos redaktionen, å Stadsinnehåller en postens hufviidkontor, i de större boklådorna samt å tidningskontoren. fullständig mode0. mönstertidning. O dag af s o r g e r o c h längtan, om v å r väntan du så bedrog, då låt o s s dö, förr än qvällen kom, och innan v å r fröjd du tog. Men om du en framtid skänka vill, som löftena s k ö n o c h ny, o slut ännu ej vårt ö g a till, förr än v i ha sett den g r y! Z. Permar till XDTT1T för — treniga årgången 1888 och billiga — tillhandahållas hos redaktionen. Reqvisitionerna böra dock vara inkomna innan januari månads utgång. Priset är endast 1 krona,. som jemte portot uttages medels efterkraf. Redaktionen. Träldomsok. Några små betraktelser öfver ett och annat upptecknade af Mathilda Langlet. (Forts.) en hvad skall man då göra? Icke kan man smickra, beundra och berömma barnen for allt hvad de göra! Nej, det borde man i alla fall icke kunna göra, och gör man det — de äro icke så få, som gå till denna ytterlighet — så arbetar man ju systematiskt på att göra sina barn till fåfängans trälar. Nej, man skall icke smickra och beundra sina barn, men man skall uppmuntra dem. Man skall lära dem glädjas öfver framsteg och kunskap och duglighet, icke att yfvas deröfVer.
Sedan i Borgare-Ståndet anfördt blifvit, dels att det bär föreslagna stadgandet, att Fartyg borde, såsom Skeppsdocument, medföra styrkt utdrag af föregående årets Debetsedel, syntes mindre fattligt, öfverflödigt och föga verkställbar!, då, efter en föregående §, Lästetalsafgiften icke erlägges serskildt, utan ingår i utskylden af behållna inkomsten, och dels att Stapelstädernes Fartyg skulle från stadgandet om denna controll undantagas, och densamma endast tillämpas på Uppstädernes, har Utskottet trott sig finna, att förstnämnde påbud skulle i verkställigheten mota åtskilliga svårigheter, samt att till beredande deraf, att TaxeringsComileerne, i och för beskattningens behöriga åläggande, må komma till kännedom om fartygens Egare och Lästetal, ett stadgande om ett alfvarsamt ansvar för underlåten uppgift härutinnan skulle vara mera lämpligt; j följd hvaraf Utlskottet härmed hemställer, att vid 86 §. måtte intagas ett serskildt moment± af följande lydelse: ”Egare af fartyg i Staden eller på Landet, hvilken icke kan i bevis leda, att han, för hvarje år, hos vederbörande Comité’ uppgifvit sig till Bevillnings • erläggande för egund® 12 B ev ilin. - UtsÅU XJtidt an de, I^Tro 66. fartyg, eller andel deruti, nied uppgift å Lästetal; bote, för slik försummelse, tredubbla beloppet af den derigenom försnillade B en lil ningen, och tillfälle ena hälften af böterna angifvarén, samt den andra Larsa! ni in gensfattige; hvarförutan Bevillningsajgiften skall i behörig ordning erläggas. Om delta stadgande skall erinran införas i Konungens Befallningshafvandes Allmänna Kungörelse, angående Mantalsoch Skattskrifningen. Utskottet får derjemte hemställa, alt vid 12 må intagas en hänvisning till ofvannämnda 86 §.
Men då företrädet af den princip, som ligger till grund för den ena eller andra planen, synes böra afgöras, får Utskottet, med anledning af Herr Wetterbergs framställning, vördBamt tillstyrka: del måtte Rikets Ständer besluta en underdånig skrifvelse, deruti Rikets Ständer, under åberopande af hvad Utskottet ofvan anfört, anhålla det täcktes Kongl. Maj.t låta undersöka huruvida det med cellfängelset, såsom ransakning shäkte, åsyftade ändamål, icke skulle säkrare och fullständigare vinnas samt mindre kostnader för Stats verket uppkomma dymedelst att riket indelas i större distrikter, hvardera omfattande ett helt län eller flera domsagor och försedt med ett för distriktet gemensamt cellfängelse, vid hvilket af dertill särskildt förordnad domstol eller domstolen i den stad, der fängelset kunde vara beläget, rans akas och dömas borde angående inom distriktet begångna gröfre brott, eller sådana, för hvilka de anklagade blifvit i häkte inmanade, än derigenom att fördelningen sker i en mängd mindre distrikter med stadsoch häradsfängelser i alla landsorter, för ransakning sfång ars förvarande, och handläggningen af omförmälte brottmål fortfarande beslrides af nu varande allmänna underdomstolar; äfvensom att Kongl. Maj:t derefter ville nästa Riksdag till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet. Reservationer: af Herr Wetterberg: Jag har icke skäl att reservera mig emot betänkandet; men då Lag-Utskottet mindre på de moraliska grunder, å hvilka jag hufvudsakligen byggt min mo tion, än på ekonomiska kommit till det resultat, betänkandet visar, finnér jag nödigt tillägga, att jag, med ledning al handlingar, bestående dels af en uträkning från konduktören Ståhl, som uppfört Stockholms läns cellfängelse, och dels af utdrag ur publika handlingar, beledsagat motionen med en kalkyl, upptagande, å ena sidan kostnaden för ransakningshäkten efter det förslag, som, uppgjordt af f. d.
JV.o 2. förfalla, om man besinnar, att ingenstädes finnes anbefalldt eller ens lärer kunna anbefallas, alt Bolags-Banker skola hafva sin cassa i Riks-Bankens sedlar, men att det deremot af flerehanda skäl synes otvifvelaktigt, alt de skola finna sin fördel uti att hålla metallisk cassa så länge silfver-utvexlingen från Riks-Banken oafbrutet fortgår; först då, om af en eller annan orsak den senares creditsedlar skulle börja falla i värde, torde Bolags-Bankerna finna med sitt interesse förenligt, att med dem inlösa sina egna förbindelser. Dessutom, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt något förbud aldrig yrkats eller åsyftats för begagnande af hvilka creditsedlar som helst vid liqvidei* emellan Bolags-Banken och dess fordringsegare, när båda parterna dermed finna sig belåtna. Slutligen anser jag mig äfven böra förklara, att jag vissei ligen icke i ringaste målto betviflar viljan eller förmågan hos Rikets Ständers Bank att för närvarande fullgöra sina förbindelser, men hvad som redan tvänne gånger skett kan visserligen i en framtid ännu en gång förnyas, och fastän de åtgärder, som Rikets Ständer vid denna Riksdag vidtagit, otvifvelaktigt äro egnade alt återföra och befästa det förtroende, som föregående misstag gjort vacklande, så fattas dock ännu de Lagar som borde betrygga allmänhetens rätt för kommande Ständers möjliga magtmissbruk. Ännu finnes icke i Lag bestämdt, huru Rikets Ständers utlofvade garantie för Banken skall fullgöras och tillämpas, och ännu afgöras de vigtigaste eganderätts förhållanden genom Reglementen från Riksdag lill Riksdag af en enväldig och genom den slutna voteringssedeln ännu mera ansvarslös Lagstiftning.
Ville man göra Nationen likanöjd först, och ledsen sedan vid representation och Riksdagar, så behöfdes icke mera ån att man under 3 till 4 Riksdagar å råd illa organiserade Utskotten. Deltagande i Utskotten och tillfället att derstädes verka genom sin öfverlägsenhet i förstånd och insigter hade icke bordt Ministrarne förnekas. Deremot blef det en absolut nödvändighet, att förebygga den ministeriel la inflytelsen på Ständernas val af de personer, genom hvilka målen skola förberedas. Hade ån det varit Ministrarne tillåtit, att jemväl inom Utskotten göra sina insigter gällande, så hade vål ändå kunnat hända, att man sökt göra sig sitt arbete så litet mödosamt som möjligt, genom invo* tering af medarbetare, om hvilkas bifall man vore säker, eller genom uteslutande af sådane personer, af hvilkas opinion man fruktade att finna sig generad, eller befarade att genom dem idéer skulle kunna sprida sig till de Stånd, i hvilkas discussioner man icke fick deltaga. An vådligare blefve förhållandet om Mini. strarne, sjelfve uteslutne från Utskotten, skulle kunna genom andra leda deras öfverlåggningar och Den 20 Januarii. oell verka på deras beslut. Som denna art af inflytelse, af aktning för Allmänna sedekänslan, måste hemlig hållas, blifva i följd deraf också Utskottsgöromålen behandlade med en hemlig., hetsfullhet som måste synas Nationen oangenäm och Ridderskapet och Adeln i synnerhet förolämpande, då . af dess medlemmar endast T'5:del eller |:del kunna få ruin uti Utskotten, Det år denna ari af inflytelse, hvilken om den i afseende på sakernas gång stundom kan genom nödvändigheten råitfårdigas, dock alltid comproinetterar caractérerne och demoraliserar, som Lagstiftaren velat tvärt afskära genom för.- bud lör de ansvarige Embetsmånnen, att uti valen deltaga. Generad genom ett representationssätt som hittills ännu åtminstone icke visat sig gynsam för öppenheten, har lian icke an« norlunda kunnat förekomma den, ån genom an? 1 vändande af prohibitiva medel.
Efter den directa framställning till mig, som Ilr Rosenblad gjort, lärer det icke vara möjligt att undgå en discussion i principfrågan. Jag får då förklara, att jag vidblifver det dubbla motiv, som jag i början af min fram' ställning anförde för min önskan om redactionsförändring, nemi. alt jag dels ville bidraga lill lugnande af flera ledamöter i Hederv. BondeSt., och dels fann oformligt att i önskningsväg framställa, hvad R. o. Ad., enligt min tanke, är berättigad att såsom Stånd besluta och ej bör öfverlemna till K. M:s godtfinnande såsom önskningsmå.1. Det är ovigtigt att för det närvar, utreda, huruvida jag till stöd för R. o. Ad:s beslutande-rätt i denna sak åberopar Reg.formens 57 §., eller den §., som bestämmer R. St:s rätt att tillika med Konungen besluta i lagstiftningsväg; men så mycket är visst, att såvida ali beslutande-rätt uti förevar, fråga ej kan frånkännas R. St., böra de termer nyttjas, som jag vågat föreslå till begagnande, och H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts yttrande derom är en borgen, att jag icke helt och hållit misstagit mig. Hr Rosenblad har invändt, att nu icke vore fråga om att fatta något nytt beslut, utan att man endast behöfde promulgera, hvad som förut blifvit beslutadt; men jag får hemställa till honom, örn icke uti sjelfva det förtydligande, man anser nödvändigt, ligger ett verkligt beslut. Skola vi då begära, att K. M. måtte förtydliga en lag, som R. St. beslutat. Jag vågar fråga den värde talaren, örn han anser detta formligt. Jag tror, att då man anser ett förtydligande böra göras, är man inne på beslutande-rätten, och då bör man tillse, huruvida man bör besluta eller endast anhålla. Jag sade, att det var ovigtigt att yttra, om det var på grund af 57 §. Reg.F. eller på grund r af den §., som handlar om Ständernas rätt att deltaga i civil-lagstiftningen, som beslutande-rätt i detta fall tillägges R.
Lön begäres icke för den första tiden. Vidare underrättelse genom Fredrika-Bremerförbundets bvrå, Stockholm. (G. 2078S) E [2295] n ung flicka söker plats som guvernant eller sällskap i bättre familj. Den sökande talar engelska o. franska samt är musikalisk. Prima referenser. Svar till » 1872 », adr. S. Gumeelii annonsbyrå, Stockholm. (G. Träffas alla dagar kl. 10 — 11. Behandlar företrädesvis Barnsjukdomar. tes in i denna, men ej allt för hårdt, ty den måste ha plats att jäsa, lägges därefter med knuten upp i en balja kallt vatten och ligger däri tills den vänder sig. Tages då upp och arbetas på bordet med 8 cl socker samt litet russin (om man vill ha saffranssmak, kan sådan tillsättas), tills degen kännes ljum. Jäser på varma plåtar. Strykes med i vatten vispad äggula. Olga. lster kan mycket väl användas till enklare brödsorter och särdeles till skorpor, om därmed förfares sålunda: För hushåll på landet är det ju lämpligast efter höstslakten då man alltid får god råd på sådant, men äfven för hushåll i stad kan det iöna sig att köpa ister. Man skär detta i lagom stora tärningar samt lägger dem i en gryta med mjölk, hvari det får koka, tills det skär sig. Tål bra länge, men man bör ha elden jämn och ej för stark. När det är färdigt, silas det upp i en eller flere fat eller helst, om man så har, selterburkar, och när det stelnat, bredes däröfver en fuktig linnelapp med salt öfverst. Kan hålla sig året om, blott man alltid är noga med att täcka öfver det. I stället för smör att steka i kan mycket väl användas ister och talg; det smältes tillsammans och liknar då margarin, men har bättre smak. Förvaras som ister här ofvan. Detta naturligen till enklare matlagning. Olga. P E R C 7. L T J C Kammens pinnar sitta en del tätt, den andra delen glest. Med den sistnämnda börjar man kamningen, i det man först reder ut hårets virrrvarr; begagnar man finkammen först, skadar man lätt hårbottnen och sliter loss friska hår.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktigen E. J. Budberg från Kalmar län anfört, hurusom en aktningsvärd månhet om Böda kronoparks bestånd hade gått till öfverdrift, då den förbjöde de men niskor, som bodde inom eller invid samma park, att tillgodogöra sig en mängd naturalster, som nu gagnlöst bortruttnade eller låge obrukade, men hvilka dels kunde lemna nyttiga binäringar åt de fattiga, dels ock materialier till byggnader och stängsel, utan att likväl skogen på något sätt deraf skadades. De myndigheter, som handhade kronoparkens vård och tillsynen deröfver, hade utfärdat stadgar, som syntes icke vara lämpliga för en Svensk skog. Det hade nemligen gått så långt, att förbud blifvit utfärdadt emot obehöriges gående öfver parken, och personer, som hrutit emot detta förbud, derigenom att de i sällskap med jägeri-betjeningen besökt marken, hade blifvit, enligt motionärens uppgift, hötfällde, utan att de föröfvat det ringaste ohägn. Äfven vore det folket förbjudet att begagna af ålder bruklige fiskelägen å sjöstranden, äfvensom att på af ålder brukliga vägar uppköra den myckna sjötång, som samlade sig vid parkens långsträckta sand (strand?), hvarå det till och med vore harn och orkeslösa qvinnor förbjudet att plocka vilda bär. Dessa förbud ansåg motionären tala för sin egen orimlighet; ty att förmena den på sjön Bih. till B. St.