Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade ett så beskaffadt stadgande i stället för Skiftes-stadgans nuvarande lydelse blifvit af den ekonomiska lagstiftningsmakten uppmärksammadt, såsom för elfva år sedan påpekadt, så hade otaliga anledningar för skiftesmän att åstadkomma uppskof i handläggning af påbörjade skiften förekommits; ganska betydliga kostnader i och för Egodelnings-rätter besparats; mångfaldiga besvär hos Kongl. Maj:t undvikits, samt under skifte liggande jordegare befriats ifrån, genom lagstiftningens brister, dem öfvergångna förluster. Härvid kan icke underlåtas anmärka, att Lag-beredningens förslag till 6:te och 8:de §§ i 4:de Kap. Byggninga-balken innehåller i det närmaste, redan 1847, ofvananförda ordalydelse i afseende å allmän delningsgrund emellan hemman å landet. Jordegaren bär i landet kan icke undgå att låta undfalla sig betraktelser, huru mycket lättare det går och huru liten tids utdrägt det fordrar, att i ekonomisk lagstiftningsväg öka landtmannens bördor, på sätt som honom oåtspordan skedt uti utfärdandet af 1857 års lika öfverdrifna som konstigt sammansatta Landtmäteri-taxa, än att, genom undanrödjande af olämpliga lagbestämmelser, värna honom mot obehörigt lidande. 7:o. Att alla andra landtmäteri-tvistefrågor pröfvas af mätismän, tre till antalet, hvilka väljas på det sätt, att, till exempel dels Landstinget, som ju skall omfatta de kunnigaste, mest upplysta och driftigaste jordegare inom länet, utser 2 å 4 mätismän för hvarje socken bland sådana landtbrukare, och att dels bland de sålunda inom länet utsedde mätismännen de tvistande jordegande utse 3, som ojäfvige äro, eller, om jordegarne ej kunna sig om valet förena, Landshöfdingen, efter förslag af förste Landtmätaren, utser det behöfliga antalet bland de mätismän, som äro boende närmast det tvistande skiftes-laget. 8:o.
Men för den publik, som uppskattar sHdana slags stiimningsalster, hvilka i vara dagar simina p i ytan af literaturens breda ström under namn af Bubblor, Bitar, Spillror, Spånor, m. In., lriinna dessa oskyldiga sin % ~eagor9 t j h a till eii stiiiicls tidsfördrif. Minst lyckas förf. i den bundiia formen, bäst inåhanda i follthixinorn, såsom t. ex. i a Giiinman son1 gick till lian dels boden^. Bland teckningarila möter man med en viss hapilad. en paradisets blomsterangel i otadligt modern frisyr, titelplansclien däremot Mr ganska karaltter.i.stisk. Den lilla bokeii pfi iikgra och åttio sidor fraintriider för öfrigt iitaii några större anspråk. Lilla Eliias sagor. Visor och berättelser för barn af AIfaro. Illustrerade af Stina. Pris 3 kr. FBsagoima äro utan tvifvel det basta af denna samling. De förena p&amp; ett lyckligt satt det underbara i innelifillet med enkelheten i frainstiillningen. Stilen a r alltigenom ledig och vårdad: De öfriga sin: ^ berättelserna liksom verserna äro natta, men sardeles senkla.~ livad innehhllet betrtiffar och torde endast passa för ett 18gre Mdersstadieiin iin Eésagorna. Sådana sink bitar soiii, Tupp och Yiöiia,), » Lilla Gösta&gt;, Grodan D, D Vov-vov och 1tissenD sknlle passa battre i en illiistrerad barnbok för 5-åringar, all bland de öfriga sagorna., som tydligen äro ämnade för barn från 8 till 11 år. Till en af de underbara ocli osannolika episoderna iiör beriittelsen, En saga om en bl&amp; bandrosett och om sju röfvam i skogen)). Dar förekommer nämligen strax utanför en svensk Iierregård en stor skog, dar ' sjii söfvaie bo i en bergshala. D e äro najdens sksack.
Rikets Ständers beslut den 3o Januari 1770, hvilket den 5 April samma 5r af Kongl. Maj:t i Nåder gillats, innehölle, det innehafvarne af Löfås silfververk skulle från 1769 års början få njuta dem beviljade förmåner till godo, samt dervid allt Iramgent oqvalde förblifva, så långede verket behörigen och efter de af Bergs-Collegium bestämde föreskrifter vidmagthöllo; alltså och enär icke visadt vore, att de af Bergs-Collegium i afseende å grufdriften gifne föreskrifter blifvit eftersatte, pröfvade Högste Domstolen rättvist att, med ändring af Bergs-Collegii öfverklagade beslut, förklara, det Forslind icke kunde anses, efter lag, de till silfver-verkets drift upplåtne förläningar och förmåner hafva förverkat. Med anledning häraf behagade Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref af den 18 Januari 1023, gifva Rikets Ständer tillkänna, det Kongl. Maj:t funnit Sig icke kunna bifalla Rikets Sländers ofvanberörde vid 1818 års Riksdag förnyade anhållan om de till Löfås silfver-verks drift förlänte förmåners och friheters indragning lill kronan, men att Kongl. Maj:t deremot i Nåder förständigat Bergs-Collegium att med noggranhet hålla band deröfver, att silfver-verket behörigen vidmaglhölles, och de vid verkels upplåtelse fästade vilkor och förbindelser uppfylldes och iakttoges; börande, så snart det befunnes, att verkets innehafvare i ett eller annat afseende bruste i sina skyldigheter vid verkets drill, i vederbörlig ordning pröfvas, om innehafvarne vid de verket förunnade förmåner vidare finge bibehållas. Genom Nådig skrifvelse den s3 Augusti 1828, anbefalldes vidare Kongl. Bergs-Collegiurn att vid hvarje Riksdag till Kongl. Maj:t afgifva underdånig berättelse örn Löfås silfver-verks drift, för alt till Rikets Ständer öfverlemnns.
Dess tal har emedlertid funnit väg till den Danska pressen, går derifrån till den Tyska, och gör sedan tourén kring Europa, och jag hemställer hvad tanka det måste gifva åt andra 680 Den 28 December. nationer om den politiska tendens, som räder i ett land, der sådana läror kunna framställas från calhedern, och om det icke måste kasta en oförtjent skugga på ett universitet, som räknar så många utmärkte och ädle män ibland sig. Ehuru förtjenstfull! det må vara af den åsyftade universiletstalaren, att teckna Sveriges häfder, — ehuru del, i dess stora arbete har skett på ett sätt, som få mäkta genomläsa, och i dess mindre på ett, som få kunna förstå, — så ger det ingen rättighet att slänga bannstrålar emot ett helt Riksstånd, och detta i närvaro af många af dess söner, bland hvilka äfven jag hade en. Men jag skyndar att lemna denna digression, för alt återvända till hufvudfrågan: Utskottets betänkande. Jag yrkar dess återremiss, på grund af den olikhet, som råder emellan R. o. Adis arfslag och öfrige medborgares, enär bland annat, adelsman ärfver lösegendom i stad efter landsrätt, då annan medborgare, äfven bonde, flyttad till stad, ärfver efter stadsrätt. R. o. Adis arfslag är således exceptionel, vill säga af privilegii natur, hvilket närmare måste utredas af LagUlsk., innan betänk, kan antagas. Jag yrkar återremiss, äfven derföre att det icke rörer 2:ne af de Stånd, som öfverröstat Adeln, af hvilket det enas majoritet dessutom var tvifvelaktigt. Gr. Fr olie hi Det kan möjligen anses för orätt af mig, som redan, ty värr, alltför väl känner, alt jag börjar blifva en gammal man, att nu uppslå här och göra anmärkning emot ett lindfallet ord af en ännu äldre man. Likväl och när man ofta apostropherar sina parlamentära motståndare på det sättet, som Fl. Ex. Hr Gr.
Den, som sin rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin i stad en gång uppsagt eller förverkat, må ej till dylik försäljning ånyo vinna rättighet annorledes ån i § 10 medgifves. Har för gästgifveri å landet rättighet till brånvinsutskånkning en gång blifvit af egaren uppsagd eller förverkad, må den icke kunna för gästgifveriet åter förvårfvas. Gästgifvaren må dock kunna för sin person vinna rättighet till brånvinsutskånkning på sätt i § 15 medgifves. § 21. För viss tid beviljad eller på auktion inropad rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej på annan person öfverlåtas, utan att denne i stad af magistraten och å landet af kommunal-nåmnd pröfvas tjenlig och i öfrigt behörig. Öfverlåtelse af annan rättighet till minuthandel eller utskänkning vare ej medgifven, dock utan inskränkning af den vissa gästgifverieti § 12 mom. 1 tillerkända rått. § 22. Innan minuthandel med eller utskänkning af bränvin företages af den, som till sådan försäljning rättighet undfått, vare han pligtig att i stad hos magistraten Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 119. 29 och å landet hos kronobetjeningen anmäla å hvilket ställe han försäljningen idka vill. Så ofta sådant försäljningsställe ombytes, varde anmälan derom likaledes gjord. Der enligt § 7 eller 14 viss trakt för försäljningsstället blifvit bestämd, varde det iakttaget. § 23. Vid läger, eller der trupp eljest år för flera dagar sammandragen, vid helsobrunn eller badort, på passagerarefartyg, eller der värdshusrörelse af annan anledning kan komma i fråga att under endast någon del af året utöfvas, må, för kortare tid ån år, rättighet till brånvinsutskånkning meddelas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, når, i förstnämnda fall, befälhafvande militårchef, och, i öfriga fall, andre vederbörande, derom gjort anmälan.
Grundlagens stiftare erkände det stora behof af reda i begrepp och äfven af upplysning för bildandet af ett sjelfständigt tänkesätt» som, minst sagdt, går i bredd med folkens stigande inflytelse på allmänna ärenden, om den hastiga utveckling friheten skapar skall verka välgörande för mensklighetens stora sak. Den lagstiftande makt, de närmare än någon förutbestämde åt folkets ombud, skulle (som orden lyda) göras visltgl trög till verkning, ej rörlig för vindkasten af den konstgjorda opinionen, som griper omkring sig mer oell mer, förklarande sig sjelf för ofelbar och historien för ett föråldradt tråk, hvars råd blott äro till hinders vid de nya skapelser, som en irrande fantasi lätt alstrar. Denna återhållsamhet, som grundlagens stiftare uttryckligen förklarade sig vilja gifva åt Sveriges demokratiska samhällselement, uppenbarar sig uti sjelfva lagen, medelst den grannlagenhet, hvarmed detta element constitueras till statsmakt. Jag åberopar nu 107 §:n 1 mom. Reg.Ftn. Under R. St:s öfverläggningar lörtde anmälan hos Konungen, att Han ville ur Statsrådet skilja någon dess ledamot, skola — (så lyda orden) — icke Konungens beslut uti mål , som röra enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas. Att lagstiftaren ansett budorden vara af vigt, ser man uti 83 §:n Reg.Fm, som stadgar, att grundlagen efter dess ordalydelse skall i hvarje fall tillämpas. Likväl mäste RiksSttn pröfva ej blott foget af anmärkm, utan ock huruvida Rikets väl klöfver att deraf göra sak! Kännedom uti mål rörrde enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter, vill således icke grundlagen att Const.Utsk. skall meddela RiksStm; hvaraf tydligen följer, att Utskts meddelanden lagligen endast kunna upptaga mål af allmännare art.
Herr Grefven och Lan dt Mar sfi al ken hemställde i anledning häraf, om icke den af Utskottet föreslagne Guld-Medaille måtte Friherre Klingspor tillställas, samt underrättelse om detta Ridderskapats och Adelns beslut genom Protocolls-Utdrag Friherre Klingspor meddelas; hvilket bifölls. Den af Utskottet åt VerkGesällen Årsell tillstyrkte Gratification af 200 R;dr Banco, utaf Reparations-Fouden; bifölls. Utskottet hade jemväl hemställt stt en Vedergällning af 25 R:dr Banco, måtte Riddarhus*Vaktmästaren Peter Björkholm, för dess genom Riddarhusets Reparation tillskyndade ökade göromål och besvär, af Reparations-Fonden tilldelas. Grefve von Lantingshausen, Albrect, hemställde om icke berörde Gratification mätte till 50 R:dr förhöjas. X 120 Den I April Grefve Posse, Claés Fredric, yttrade: Att samma Gratification lämpligen torde kunna till 33 R;clr sk. Banco ökas. v Uppå derefter af hferr Grefven och LardtMarskalken gjord proposition blef elen för Rid. dårhus-Vaktmästaren Björkholm föreslagne vedergällning till 33 R:dr 16 sk. Banco fastställd. Slutligen hade Utskottet hemställt, om icke den till Riddarhuseis Reparation bestämda Capitations afgiften måtte fä fortfara till den efter år l82t först inträffande Riksdag ellar sä länge Bevillningen utgår efter vid denna Riksdag fastställande grunder.
Hon skulle imellertid skynda sig att koka den främmandes chokolad, men det gick icke så lätt, ty huru hon blåste på kolen i spiseln och huru hon bråkade, så slog all röken henne i ansigtet, så att hon var nära att qväfvas, och elden ville icke brinna. Hon öppnade fönster och dörr, men ingenting hjelpte, och den resande, som hade mycket brådtom, måste slutligen resa utan frukost. Nu bor i huset en timmerkarl, som är slägt till gumman, och till honom vände sig slutligen den stackars rödögda qvinnan för att få luft i sin skorsten. Karlen, som trodde, att någon sten fallit ned, anstälde en ordentlig undersökning och finner hela spiselröret igentäppt, och då han går upp på taket och släpper ned en båtshake, ty huset är helt litet och skorstenen kort, så drar han genast upp ett bylte, som, då han undersöker det, befinnes vara den här rocken, hvaruti fodralet med den engelska fruns alla grannlåter ligger, alltsammans mycket ordentligt förvaradt, utan att något saknas. Hon har nu fått igen dem, och om de der stackars menniskorna icke stulit dem, så få de kanske i stället belöningen, för att hafva skaffat dem tillbaka. Det blifver minsann en vacker hemgift åt den lilla Gundel, om hon återkommer och kan förklara alltsammans. Johan tystnade, och de båda vännerna sågo på hvarandra med en min af så dum förvåning, att de båda utbrusto i skratt vid hvarandras åsyn. — Vet du, om man återfunnit den unga flickan? — sade Alf slutligen. — Nej, hon har icke kommit tillbaka, och hennes gamla mor är otröstlig deröfver, och timmerkarlen, som är hennes kusin, och som skulle varit hennes trolofvade, är lika bekymrad öfver hennes försvinnande, hvilket ingendera kan förklara. — Misstänker man henne att hafva tagit och gömt både rocken och juvelerna? — Ja, visst gör man det. Man har sökt henne öfver allt. Men den engelska damen tyckte mycket synd om flickan, ty hon känner henne, efter som hon lagat spetsar och dylikt åt henne, medan ladyn bodde här, och detta gör henne ännu mera misstänkt, ty hon har derför ofta varit inne hos ladyn och kunnat få se och frestas af den der grannlåten.
Den tillökade omkostnad, som slussafgiften härigenom förorsakar för metaller från Mälare-sidan, lärer ej kunna undvikas, men kan ej billigtvis läggas en möjligen blifvande sammanbindningsbana till last. Det hinder, som af broanläggningarne befaras för sjöfarten, är visserligen icke utan all betydelse, egentligen dock endast hvad angår bron från Jernvägen öfver Riddargården. Denna bro kommer dock att, enligt förslaget, erhålla 7 hvalf, under hvilka omastade farkoster alltid kunna passera, och af dessa hvalf blifva två försedda med svängbroar för seglande och större fartyg. Då det ojemförligt största antalet af dessa fartyg tillika skall passera den närbelägna slussen, och för denna passage åtgår mångdubbelt längre tid än för genomgåendet af någondera af de två broöppningarne, samt fartygen, ehvad de skola passera slussen eller stanna vid kajerna emellan denna och jern vägsbron, alltid måste i god tid dessförinnan sakta sin fart och iakttaga nödiga försigtighetsmått emot påstötningar, inskränker sig i sjelfva verket de befarade hindren för sjöfarten till 5, högst 10 minuters tidsförlust för hvarje sådant fartyg. Vådan af påstötningar, i följd af vestliga stormar från den jemförelsevis lilla. Riddargården, synes dessutom föga förändras genom broanläggning på ett par hundra alnars afstånd från de för samma fjärd och stormar blottställda kajoch brobyggnad erne vid darl Johans torg. Skulle det emellertid, i följd af jernvägsbrons anläggning, finnas behöfligt att till yttermera säkerhet betrygga sjöfarten genom några nya, i andra hamnar vanliga hjelpmedel, så lärer kostnaden derför vara af ringa betydelse i förhållande till sammanbindningsbanans nytta. Till det nu ifrågavarande förslagets företräden framför de af Chefen för statens jernvägsbyggnader tidigare framlagda räknas med skäl det, att anläggningen af bro, i stället för bank, lemnar vattnet fritt lopp och icke förorsakar uppgrundning eller stagnation inom den till Kornhamn och Carl Johans torg stötande Mälare-viken.
Sådant hindrade likväl icke, att lärdomen belönades efter förtjenst, men detta borde ej ifrågakomma med mindre hon egnade kyrkan sina krafter. Motionären önskade derföre, att kyrkan straxt måtte tillbjuda de större kapaciteterna några större förmåner, än dem de hittills åtnjutit, men med o vilkorligt förbehåll, att de ock straxt ingå i kyrkan, eller ock i religionens tjenst. Ilan önskade ock att Theo - 6 Sammansatta Lagsaint Allm.. Bese.- och JEkon.-Utskottets Betänkande IM 26. logiska fakulteterna vid rikets universitetet', som vore religionens högsta undervisnings-anstalter, måtte tillerkännas uteslutande rätt att pröfva och vitsorda presterskapets kunskapsmätt, äfvensom att detta kunskapsmätt måtte förhöjas, men då också gifva rätt, utan ny pröfning, till presterlig befordran, således äfven till pastorat; uti hvilket ämne motionären afgifvit särskildt förslag, som nu ej är föremål för pröfning. Den förändring motionären sålunda åsyftar, skulle likväl icke blifva brådstörtad, utan tillvägabringas på det sätt, att alla de i kyrkans och läroverkens tjenst redan ingängne personer borde vid sin nuvarande rätt bibehållas; men på dem, som hädanefter i dessa tjenster inginge, borde deremot tillämpas motionärens förslag, hvilket innefattas i följande punkter: l:o Theologie Professorer, Adjunkter och Docenter vid rikets universiteter samt Lektorer i theologi och bibeltolkning vid rikets allmänna undervisningsverk böra vid sin närvarande presterliga befordringsrätt bibehållas: 2:o Theologie Kandidater och Licentiater, såvida de antingen ingått i kyrkans beständiga tjenst eller äro anställde såsom lärare i någon sådan egenskap, sorn nästföregående punkt omförmäler, böra räkna presterliga tjensteår, men om de till någon annan befattning befordras, sä skall hvarje presterlig tjensteårs-beräkning för dem upphöra; 3:o Filosofie
- I stora skolsalen pågår samtidigt linnesöninad; alla möjliga slag af linneplagg äro under arbete; somliga elever sy ännu på den obligatoriska, proflappen » med alla dess stoppar, knapphål, smålappar, broderier m. m.; andra bter göra i ordning sina stickningar för skvällstiiniiien~, då endast sådana arbeten förekomma, som kuiina skötas mera mekaniskt; de mera försigkomna däremot brodera lakan, örngått o. s. v., och timmarne g&amp; endast allt för fort. Efter en lialf tiinines rast är åter lektion, möjligen geografi, möjligen svenska språket, möjligen ni j ölkhushållning. Och sedan koininer den omtalade » kvällstimmeii ». Alla stickstrimporna komma fram, och alla eleverna sitta uppmärksamina ocli väntande; i salen är alldeles tyst - nog så beaktansvardt, d % inaii har framför sig en samling af 30-40 arbetande kvinnor -, medan någon af lararne eller lärarinnorna läser högt, Björnsons ~ S y n n ö v e ~ t. ex. Nar läsningen hinner till B Synnöves sångu, sjunker stickningen ned i knät, och flickorna sjunga denna sin iilskliiigssång, alla verser igenom. Nar Wockan slår 8, slutas dagens arbete med rytinisk psalmsång. Senare på kvällen går leken lifligt i den till trädgården gransande skogsbacken; inan » vafver vadinal » och sj iinger ringlekar; en liten afdelning spelar på den gröna planen krocket med lärarne. Niir ' inaii tröttnat att leka, samlas nian i sinå griipper liar och dar i de gröna berskeriia eller på verandorna; arbetena komma åter fram, de ljiisa soiniiiaraftnarna äro långa, ocli skaiiit och skratt liöras från de olika arbetsgriipperna. - Ibland iinder stilla, variiia kvällar samlas alla - lärare, gaster, elever och liiisets tjänare - på stora veraiidaii, dit orgeln flyttas ut; sång efter sång ljiider vidt ut till slättens gårdar ocli till torpen i skogsbrynet, dar man liar sitt nöje af a t t lyssna till dessa w aftoniinderliålliiiiiga.i. ».
Jag har hvarken anledning eller rättighet att betvifla, det dessa män varit ingifna af en ren fosterlandskänsla; men jag tror mig tillika i deras produeter igenkänna en liten speculation att afleda uppmärksamheten från personerna på formerna, ty deras andemening tyckes vara att visa, huru omöjligt det är för Regeringen att uti ätta det goda med våra nuvar. former. RJiu öfvertygelse är dock, att ingen representationseller organisationsform ännu varit så ofullkomlig, att den förhindrat en skicklig Regering att uträtta det goda, och ingen representationseller organisationsform ännu varit så fullkomlig, att den förhindrat en oskicklig Regering att begå det dåliga. Från och med 1812 års riksdag till den innevar. har Regeringen så uteslutande disponerat R. St., att om det varit dess fullkomliga allvar alt få våra intrasslade former utvecklade, hade man nu ingenting behöft orda derom. Jag befarar och inser ännu icke behofvet af en representationsförändring; för att undvika denna vill jag gerna och med uppräckta händer lenina till sköflings och omarbetning allt, hvad 1809 års Ständer fabricerat, dessa Sveriges olyckliga statsmän, som förstått enervera Konungamagtens förmåga, utan att folket vunnit något derpå. Visserligen gör jag mig inga stora illusioner om resultalerna af de förbättringar i vårt samhällsskick, som nu äro föreslagna, ty det är min innerligaste öfvertygelse, att ett lands goda eller dåliga administration liufvudsakligast beror af de negerandes förmåga och moralitet, således meraaf personerna, än af formerna; men jag anser alltid det, sorn 1111 är föreslaget, såsom en öfvergång till något bättre. Nationen kommer härigenom till ett mera åskådligt begrepp om sin ställning; den får då erfara hvem och hvilka äro verkliga orsaken till landets stationära ställning. Aktningsvärda och talentfulla män behöfva då icke mera uppbära skulden för hvad de icke hafva vållat. Regeringen vinner i enighet och kraft, och det constitutionella ansvaret kommer att ligga hos dem, som verkligen hafva magten i sina händer.
Med ett öfverseende smålöje genomögna vi de första sidorna, hvilka innehålla så litet, ehuru fullklottrade från öfverst till nederst med den kantiga, klumpiga barnastilen. Följa så sidor, tätt skrifna med ungdomlig lust och glöd, med brinnande entusiasm för allt godt och skönt och ädelt under solen, fulla af hugstora planer och djärfva förhoppningar. Men dessa lämna plats för andra, sparsamt beskrifna, hvilka endast gifva torra fakta, ofta en enda mening blott, eller ett enda frågetecken. Här och där finna vi skriften svag och darrande, nästan oläslig, och så komma blad, fläckade af tårar, och ännu andra helt oskrifna. Det är otvifvelaktigt vårt eget verk allt detta, som är så fullt af ohjälpliga svagheter. På några ställen spåra vi dock tydligt, hurusom en annan hand ledt vår pennas gång, och det är just där, som meningen ofta blir oss så oklar. Gång på gång stafva vi förgäfves igenom dessa dunkla ställen, de äro och förblifva lika obegripliga. Hur är det väl med det sista bladet, det som i natt skall vändas? Är äfven det oskrifvet, eller är det fylldt af det rikaste innehåll? Kanske är det skrifvet med en hemlighetsfull chifferskrift, hvilken endast under vissa betingelser blir synlig? Huru därmed än förhåller sig, ett är visst — det kan aldrig skrifvas o m! Likt ett ouppodladt fält, rikt på möjligheter, ligger i morgon det nya året, den nya hvita sidan framför oss. Det står i vår hand att fylla den på bästa sätt. Gärna ville vi genast från början göra utkast till detta vårt nya lifskapitels hela innehåll, men den oändliga svårigheten ligger just i att väl inpassa det i det närvarandes trångt begränsande ram. Dock, hvar vore arbetsglädjen, om ej svårigheter funnes, de där egga till bekämpande, och de där skola och kunna öfvervinnas! Måtte vi alltså med nytt mod och ny samlad kraft, med hela vår förmåga spänd till det det yttersta, i det nya året gripa oss an med vårt gamla uppdrag, för att nu omsider skapa det i ungdomen drömda mä- sterverket eller åtminstone föra det ett godt stycke framåt.