Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. äfven nyligen beviljat Gr. T. Rudenschöld fortfarande understöd för ännu ett år till fortsättande af sin gagnande och välsignelserika verksamhet inom nämnde församling såsom ledare af dess folkskoleväsende. Då del likväl otvifvelaktig! i högre grad skulle lända lill det allmännas gagn, om en sådan mans verksamhet funné användning i en vidsträcktare krets, än inom en enda församling; — då den erfaranhel, som Gr. T. Rudenschöld under sitt arbete för Skolundervisningens förbättring och allmänliggörande inom sin församling, redan inhämtat, och det varma, samt kristliga nit, han dervid ådagalagt, ofelbart skulle sprida sina välgörande verkningar åt flera håll, om de genom en lifvande personlig beröring äfven komme andra församlingar inom olika delar af riket till godo; — då ingen kan vara mera skicklig att gå andra tillhanda med uplysningar om den af Gr. Rudenschöld utförda skolplanen och om den dervid vunna erfarenheten än Gr. T. Rudenschöld sjelf, som äfven redan uti en underd. skrifvelse till K. M. förklarat sig villig alt ett sådant updrag sig åtaga; — och då slutligen meddelandet af sådane uplysningar serdeles väl lät för ena sig med ett updrag af den allmännare syftning, som nyss förut blifvit föreslaget, och (ill hvars utförande, enl. de af Skara Consistorium lemnade vitsord, Gr. T. Rudenschöld synes ega alla erforderliga egenskaper; — tager jag mig friheten i omedelbart sammanhang med nyss framställde förslag, tillika vördsamt föreslå: alt R. St. måtte derjemte hos K. M. i underd:het anhålla, att, med afseende å det nit och den skicklighet, som Gr. T. Rudenschöld ådagalagt för folkundervisningens förbättring, K. M. täcktes i nåder företrädesvis tilldela ett updrag af ifrågavar:de beskaffenhet åt bemäldle Grefve, med förbindelse derjemte, att uti de församlingar, hvilka befinnas hugade alt inrätta sitt skolväsende i enlighet med Gr.
Arbetet vid den längst' upp belägne Torps Station likasom vid nästnämnde Station, utfördt endast af legdt folk, hade för högt vatten icke eller kunnat fullbordas och skall kostnaden för alla dessa Strömrensnings-arbeten haf - 702 Riksens Ständers va upggått till 29,118 R:dr 17 siv. 3 r. utom de utbetalningar Committerade härstädes för samma ändamål beslridt. Uti Indals-ElfVen voro Stöds-Forssens upprensning fullbordad, så att flotlningsförsök kunde anställas. Strömrensningsarbetet uti Windel och Umeå Elfver hade, som vanligt, blifvit fortsatt och voi-e det att hoppas, att rensningsarbetct i denna Elf icke allenast skulle fullbordas innevarande år, utan ock den för trädflottornes bevarande och upgläggning vid Elfvens utlopp nödige hamnanläggning hinna uppföras och således hela arbetet i denna Elf var till ända bragdt. Uti Bräkne-ån i Blekingen vore StrÖmrensningen med den framgång fullföljd, att, oaktadt flere oförmodade hinder ökat och försvårat arbetet, detsamma likväl var så fullbordadt, att icke allenast trädflotlning med 4 å 5 Timmerstockar i' bredd, 5 å 6 längder efter hvarandra, kan obehindradt verkställas ifrån Bellganets Sågdam till Hafvet och med flottning af särskilda Stockar ända ifrån de ofvanföre belägne Skogarne, utan ock ån blifvit på flera ställen så upprensad, att den är både bredare och derigenom förut vanliga öfversvämningar, som skadade minst 200 Tunnland jord, kunnat forekommas. Hela detta arbete kade kostat 3,281 R:dr ig sk. 3 r. och då de dertill inköpte Materialier och Inventarier finge försäljas samt derföre inflytande medel till Revisorers Berättelse. dess vidare fullbordande användas, erfordrades af allmänna medel icke andre understöd för detta ändamål.
John Hall viftade med handen. – Var god och stör mig inte, utan säg friherrinnan, att jag inte kan komma, förr än jag slutat denna kalkyl. Bed henne spisa utan mig! – Men det är främmande i dag. Herr Damm är bjuden till middagen. – Ja, det är sant, jag bjöd honom i går. Bed honom ursäkta mig! Friherrinnan får intaga mitt ställe hos honom. De kunna spela duetter på fiol och kung Davids harpa, så få de tiden att gå. Jag kan inte slita mig härifrån, förr än jag slutat det jag har för händer, och jag vill sitta orubbad. Hälsa friherrinnan och bed henne vara så aimabel som möjligt mot vår gäst. – Se så, nu har jag inte tid längre. John Hall satt och räknade till långt ut på aftonen. Hans tinningar bultade, hans kropp skälfde af trötthet, och siffrorna dansade för hans ögon, men han satt envist kvar, alltjämt i förhoppning att finna hvad han menat. Värdskapets plikter blefvo dock ingalunda försummade, ty uppe i öfra våningen var friherrinnan Hall en till den grad älskansvärd och tjusande värdinna, att hennes gäst totalt glömde bort sin contoirstid och satt kvar i det allra vackraste månsken med den sköna värdinnans hand i sin och hennes hufvud lutadt mot sin axel. De hade uppfyllt herr Halls önskan och spelat duetter med hvarandra, men nu i månskenet sjöng Constance dels sombra dels tendra airer för Fredrik, och när den äkta mannen alltjämt dröjde, superade de på tu man hand. Samtidigt med att John Hall, uttröttad och nedslagen, stöflade upp för contoirets vindeltrappa, spatserade Fredrik Damm stolt och lycklig ner för den ståtliga hufvudtrappan. Han såg charmant ut i sin moderna pariserdräkt med fyra västar af olika färger och en redingote af couleur de fumée d’Hambourg. Innan han gick hade han bedt friherrinnan framföra hans vördnad för den högt ärade principalen. När Constance gjorde detta, svarade John Hall i frånvarande ton: – Tackar ödmjukast, tackar ödmjukast! Innan sol går ned. Enkefru Hall tillbragte sommaren 1806 vid
Nu var längtan stillad, nu var elden slocknad, nu låg det i stället utbredt öfver dragen någonting mättadt-likgiltigt och sömnigt-belåtet, som harmonierade med den tunga, säfliga gången och gaf ett intryck af själfbelåtenhet och hvardagslycka. Han var lycklig, men lyckan hade för honom blifvit hvardagskost, och han njöt den, som han njöt sina goda mål mat, frukost, middag och aftonvard. De år som gått, hade medfört en och annan förändring i hans lif: hans syster hade blifvit gift, och hans gamle far hade skattat åt förgängelsen; men dessa båda tilldragelser hade icke kommit oväntade, och de voro alltför naturenliga för att störa Casimirs hjärtefrid. Fadern hade förfallit mer och mer. Saulsandan var ständigt öfver honom under de tre sista åren af hans lif. En dag i juni 1879 upptäckte trädgårdsmästaren, att gamle baronen icke skurit sparrisen; och han skakade betänksamt på hufvudet: då kunde »Skälen» aldrig ha långt igen. På hösten dog han också, och sedan dess hade han hvilat i familjegrafven på Vimmerstads kyrkogård, vid sidan om sin gemål, under de hängbjörkar, han själf planterat. Han hade icke tagit stor plats, den gamle, och fastän tomheten sedan han var borta föreföll större, än man någonsin tänkt sig honom själf i lifvet, fylldes den dock efter hand som tiden gick. Casimir Du Camp styrde sitt gods, älskade sin hustru och vegeterade. Hans enda små bekymmer rörde sig kring väder och vind; men de voro också regelbundet återkommande. Än önskade han solsken och fick regn; än önskade han regn och fick solsken. Men hur det var, alltid kom äringen välbergad in i ladorna. Casimir Du Camp gnuggade händerna och sade till sig själf, att han kunde ha sparat sig alla bekymmer. Ibland förnam han det nog också som en missräkning, att Maria icke skänkt honom några barn, men sorgen däröfver hade ingen starkare klangfärg, ingenting af sviken evighetslängtan. Han sörjde däröfver så, som öfver en följd af dåliga år, dem Vår Herre beskärt. Han hoppades på bättre tider.
Den förklarar, att begge makarne kunna begära skilnad lill säng och säte (judicial separation) på grund af horsbrott (adultery), grym behandling (cruelty) eller egen villigt öfvergifvande under minst 2 år (desertion without cause for Iwo years and upwards); men att äktenskapsskilnad (dissolution of marriage) allena kan sökas, af mannen på grund af hustruns otrohetsbrott, och af hustrun i anledning af incestuöst horsbrott (incestuous adultery), våldtägt (rape), tvegifte (bigamy), tidelag (bestiality) eller horsbrott i förening med grym behandling (adultery coupled with cruelty) å mannens sida. Och utan tvifvel är det den stränghet i åsigterna om äktenskaps-skilnad, som utmärker England, hvilken der bidragit att upprätthålla en renhet i familjelifvet och en aktning för äktenskapet, såsom sedlig institution, hviken man mera sällan träffar på kontinenten. I Nordamerikas Förenta Stater, hvilkas lagar till hufvudsaklig del äro bildade efter Englands, är äktenskaps-skilnad förenad med många svårigheter. Ingåendet af äktenskap är deremot särdeles mycket underlättadt. Och med säkerhet torde kunna antagas, att det är nämnde svårigheter i afseende på upplösningen, som i detta land väsendtligen förhindra ett alltför lättsinnigt afslutande af äktenskaps-för biridelser. Då nu Utskottets majoritet föreslagit en ändring i vår lagstiftning angående äktenskaps-skilnad, i tydlig afsigt att underlätta skilsmessa, framställer sig naturligen den frågan: är en sådan underlättnad hos oss af behofvet påkallad? och vidare: kan den leda till några i verkligheten goda resultat-? Ömtåligare ämne, än det ifrå gavarande, kan ej underställas lagstiftarens pröfning, och jag fruktar att Utskottets majoritet icke fullständigt i hela dess vidd öfverskådat förhållandena. Hvad som härvid i första rummet icke får förbises är det, att äktenskapets väsende består till en stor, ja till sin vigtigaste, del icke i ett rättsligt, utan i ett sedligt förhållande.
Man kan icke tänka sig ett hårdare straff än då fången öfverlemnas åt siir ånger, åt sina qval, åt sina dystra tankar, beröfvad sina umgängesvänner, sin familj, sina vanor. Ur synpunkten af varnagel verkar denna dysta ensam het tillräckligt på inbillningen för att kunna afskräcka från brott. Ur synpunkten af. förbättring är det naturligt att fången, lemnad i ensamhet åt sig sjelf med sina samvetsqval, skall lättare föras till ånger och besinning. Men då ensamhetsfängelset således ur alla dessa synpunkter verkar till sitt ändamål, är det alldeles obehöfligt att qvarhålla fången i fängelset längre tid än med afs. å dessa ändamål för straffen är nödvändigt; och det är derföre man lagt så mycken vigt på att tiden vid ensamhetsfängelset förkortas. Nu skall, enligt detta förslag, förkortning i strafftiden ske i fråga om straffarbete, men icke i fråga om fängelse i cell. Man har sagt, att man vill medgifva fängelsefången en mängd fördelar; detta anser jag för min del icke riktigt, det vore stridande emot principen för ensamhetsfäiigelset. Det är mycket bättre att öka intensiteten af straffet men förkorta tiden. Man vinner derigenom i flerfaldigt afs.: det behöfves ett mindre antal celler att deri förvara tångarne; kostnaden för fångarnes underhåll blir mindre; de undanhållas) kortare tid från sitt yrke, samt hafva lättare att återtaga detta yrke, än om de på längre tid varit skiljda derifrån; och ändtligen återgifvas de snarare åt sin familj, för hvilken de ofta utgöra det enda stödet. Det är således af högsta vigt, att strafftiden i möjligaste måtto förkortas, och då just denna förkortning kan ske genom användande af cellsystemet, kan jag icke inse, hvarföre icke sådan förkort - Den 17 Joni f. m. S5S förkortning bör ega rum och! straffets intensitet okas, såvälmed afs:de på fiingelsefången som straffarbetsfången. Hr Stråle bar sagt att det icke skulle gå an att medgifva fiingelsefången flera förmåner ån lian enligt förslaget skulle få, emedan lian då skulle komma i en bättre ställning än ransakningsfången.
S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 6 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o 3oo, i anledning af erhållen återremiss å Memorialet, N:o 282, i frågan om slutligt bestämmande af aflöningen till Riks-Ståndens och Utskottens Caneellier, bref Memorialet N:o 282 bifallet med de förändringar och tillägg, hvilka i Utlåtandet N:o 3oo blifvit föreslagna. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lag Utskottets den 6 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, N;o 146» i anledning af anmärkningar vid Ut - ;22 Proh Vt dr. d. io JVov* 1834* skottets Betänkande, N:o 58, öfver Riksdagsfnllmägligen Andert Anderssons från Westerås Län motion, om ändring af 3o §. i Concurs-Lagen$ Lief samma Utlåtande lagdt till Handlingaine af Bidderskapet och Adeln, som förut bifallit Betänkandet N:o 58. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 6 dennes e. m. på bordet lagd© Memorial: !\T:o i/jy, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, N:o G i, öfver väckta motioner derom, att inteckningshafvare och andre veterlig© borgenärer ej måtte behöfva alt, i anledning af årsslämning, deras fordringar angifva, fann Ridderskapet och Adeln för godt att låta bero vid hvad Utskottet uti Memorialet N;o 14j yttrat. S. D. Godkände Ridderskapet och Adeln Lag
Fran den ena sidan har jag hort klander deröfver, att jag gått för långt och icke pröfvat förhållandet riktigt, och å den andra sidan förundran deröfver, att jag med sådan rättvisa erkänt Konungens dispositionsrätt öfver anslagen på besparingarna i alla möjliga fall. Jag ber att deri få göra den rättelse, att jag icke erkänt någon bestämd rättighet för K. M. att disponera besparingarna i alla möjliga fall; men jag har sagt, att vid 1810 och 1812 års riksdagar lemnades Konungen denna rättighet,— en rättighet,som ej kunde vara gällande längre än till niistpåföljande riksdagar, äfvensom jag sagt, att de dispositioner å besparingarna, som sedermera skett, blifvit lemnade af It. St. oanmärkta. Det är af detta skäl, och då K. M. t. o. m. kunnat inrätta en ny Hofrätt, utan att R. St. deröfver blifvit hörda, som jag visserligen funnit, att K. M. kunnat hemta stöd för den mening, att besparingarna kunde efter dess godtfinnande inom hufvudtitlarna användas; men då 64 § Pieg.F. säger annat, samt R. St. vid sista riksdag bestämdt förbjödo förökande af gardesreg:ternas löner, så är min tro, att ifrågavar. disposition ej såsom tillåten ägde rum. Jag ber att ytterligare få fästa Frih. Boyes uppmärksamhet derpå, att just det förhållande, att ingen grundlags-§ är ordagrannt, eller de facto öfverträdd, tillåter oss att behandla saken efter 107 §; ty vore en grundlags-^ öfverträdd , så kunde den endast behandlas enligt 106 §, och då ägde ej RiksSt. beslutande-rätt. Frih. Boye har sjelf sagt, att grannlagenlieten blifvit för nära trädd och att detta är en opinionssak. Denna opinion om Statssecret. är tillräcklig för att efter 107 § behandla saken, i fall Rikets väl det kräfver; men det erkänner jag, att Rikets väl icke kräfver, utan hoppas jag, att behandlingen af denna fråga blifver densamma, som hitintills följt på alla anmärkn:sfrågor vid föregående riksdagar, att de blifvit vidlyftigt discuterade och sedermera lagda till handlingarna.
Från min befattning såsom Suppleant i StatsUlsk. får jag, af tjenstegöromål hindrad att med denna befattning fortfara, anhålla att blifva befriad med bibehållande af min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att utse en suppleant i StatsUtsk. i st. f. Hr af Georgii. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För någon tid sedan inkom Exped. Utsk. till R. o. Ad. med förslag till § i Riksd.-beslutet, rör:de hvilande grundlagsförändringar. R. o. Ad:n beslutade då, att detta Exped.Utsk:s förslag skulle hvila, till dess att Const.Utsk:s mern. N:o 34, innefattande förslag lill förändring i 75 § Riksd.Ordn., blifvit slutligen behandladt. Till följd af R. St:s beslut, i fråga om mern. N:o 34, inkom Const.Utsk. till RiksSt:n med mern. N:o 35, hvaruti Utsk. förklarat sig anse någon ytterligare åtgärd, i anledn. af dess mern. N:o 34, icke vara att vidtaga, och att frågan alltså skulle förfalla, och Utsk. har derjemte funnit de sedermera till Utsk. ankomna prot.-utdr. icke heller erfordra annan åtgärd än att desamma skulle läggas lill handlingarne. Då frågan sålunda blifvit definitivt afgjord, får jag anhålla, att R. o. Ad. ville besluta, det Exped.Utsk:s ofvannämnde förslag till § uti Riksdagsbeslutet skall uppföras på föredragningslistan för nästa plenum. Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts att Exped.Utsk.-s under N:o 38 afgifna förslag till § i Riksdagsbeslutet, ang:de hvilande grundlagsändringsförslag, skulle uppföras å föredragn:s-listan till nästa plenum. Upplästes och lades till handlingarne K. M:s i går å Rikssalen meddelade Nådiga svar, i anledning af åtskilliga utaf R. St:r föreslagna lagförändringar.
Följande morgon berättade han, att han fått ett bref ifrån Stockholm, i och för ordnandet af vissa affärer. Han skulle så gerna velat stanna litet längre, men affärerna, som voro af en högst delikat natur, manade honom att brådska. De små kusinerna gjorde ingenting för att qvarhålla honom, utan önskade honom upprigtigt lycka, både på resan och till utredandet af de delikata affärerna. Hela denna sommar var Thure vid ett retligt lynne, och den sjelftillit, han vanligen plägade ådagalägga i ord och handlingar, var något minskad. Men åt sina vänner sade han alltid, då talet kom på hans sejour hos morbrodern, att orsaken hvarför han så plötsligt måste resa, var att en ung flicka – fattig visserligen, fader och moderlös och guvernant hos en rik borgarfamilj, men en skönhet och ovanligt begåfvad – fäst sig allt för mycket vid honom och gifvit en origtig tydning åt den uppmärksamhet han egnat henne. Huruvida någon af vännerna trodde på denna saga, är bäst att lemna osagdt. ETT SURROGAT. För ungefär tio år sedan var jag en dag i medio af september månad bjuden till ett större herresäte i Upland, för att äta och dricka till ära för slottsherrn, som då fylde 52 eller 53 år, jag minnes icke hvilketdera, fastän jag hela dagen hörde siffran både i skålar och verser. Festen gynnades af det härligaste väder. En del af gästerna for landvägen, men de flesta kommo med den ångbåt, som vid 3-tiden lemnade Stockholm. Det var en underbart mild och skön höstluft. Sommarens qvalm var förbi, men dess värme fans ännu qvar. Det lätta töcken, som ibland under rötmånadshettan beslöjar himmelen, var borta, den var hög och klar och skimrande djupblå. En lätt bris strök då och då öfver vågorna, rasslade bland vassen vid stranden och susade i granskogens toppar. Middagssolen badade de vackra Mälarstränderna, hvilka ännu lågo der lummiga och gröna, med endast här och der en skiftning af höstens vemodigt brokiga färgspel.
Hwad äter den vrkade jordrcfniligcn beträffar, lärer detta ärende, dels såsom egentligen oeconomiskt, dels såsom medförande en rubbning i Hederwärda Bonde-Standets Privilegier, ej tillhöra Utskottets åtgärd. Med förutsättande af detza tvid eoncesfionerne förknippade förbehåll, har Utskottet, efter noggrannt öswerwägande, ej kunnat anse förslaget i dest hela annorlunda, än som en hemställan till Högloft. Rid - 452 Expeditioner till Riks-Ständen. derskapet och Adeln, beroende af de »vilkor, h»varunder säwäl Högloft. Ridderskapct och Adeln som öfrige Nespective Ständen täckas densainma bifalla. Dä således a»ltagandet af wilkoren ankonimer pä nödwätldigt förutgäende preliminaira beslur, htvilka Riksens Högloft. Ständer ännu ej fattat, har Utskottet ej funnit fig tillständigt att ingä i nägon närmare pröfning af sjelftva huftvudfrägan. En Ledamots, Herr Riddarhus-Secreteraren m. m. Silverstolpes, särskilda anförande till Utstottets Protoeoll bifogas »vördsamligen. Stockholm den 7 Martu 1810. Pä Constitutions-Utstottets »vägnar: Olus» Oarl v. UoZoustein. Oauiöl lÄ)6i'8toiu. .I:80N IlvelvOit Bilaga till Meni. Attrande till Coustitutions-Utskottets Protocoll den 5 Martn 1810 af RiddarhnsSecrcteraren A. G. Silverstolpe. Af en ansedd Ledamot utaf det Ständ, htvartill jag har den äran att räkna mig, är framställd den »vigtiga frägan om fr i tv ill ig afsägelse af samteliga Riks-Ständens Privilegier. De »vilkor af all jords förutgäende refning, oeh af National-Representationens förutgäende förändring, htvilka han önskat ä sitt
Bonde-Ståndet: l:o af Sven Heurlin från Kronobergs län, som andragit, hurusom, då efter heta strider det Svenska Nummerlotteriet slutligen genom lag upphäfdes, atsigten, om ock icke i bestämda ordalag uttryckt, dervid varit, att alla andra lotterier, vare sig ineller utländska, skulle för alltid förvisas ur Sverige. Erfarenheten hade emellertid ådagalagt, att böjelsen för spel på utländska lotterier här i landet betydligt tilltagit. I de allmänna tidningarne annonserades tid efter annan oblygt om sådana lotterier, och lottsedlar utbjödos under lockande förespeglingar, hvarigenom den enfaldiga, som läte sig tubbas, tillskyndades förlust, sorg och förtviflan öfver felslagna förhoppningar samt penningar droges ur landet. Till förekommande häraf har motionären föreslagit, att stor plikt och strängt straff mätte stadgas för försäljning af alla slags lottsedlar samt för deras utbjudande till salu i tidningarne eller på annat sätt; 2:o af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län, hvilken, enär erfarenheten visat, att Kongl. Förordningen den 21 Mars 1844 saknade erforderlig tydlighet för att vara fullt verksam för sitt ändamål att förhindra lotterier, hemställt, att, såsom tillägg till nämnde Kongl. Förordning, måtte stadgas ansvar ej mindre G Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UlskoUelt Betänkande N:o 46'. för myndighet, hvilken lemnade tillstånd till lotteri i andra än de i lag tillåtna fall, än äfven för den som tryckte eller befordrade inbjudning eller tillkännagifvande till deltagande i olofligt lotteri.
Derom har också inom Utsk:t varit öfverläggning, och ett förslag framställdes, att ingen motion skulle få remitteras till Utsk:n, med mindre än att 4 medlemmar instämde i motionen; men pluraliten inom Utsk;t fann det icke vara nyttigt att sammanblanda - De n 11 An gu s ti f. m. iäi» blanda denna fråga med nu förevide förslaget, då man visste huru ömtåligt det är att söka lägga band på den fria inotionsrätten, och nian motsåg att sådant inom vissa Stånd skulle möta ett så starkt motstånd, att hela förslaget derigenom kunde falla. Gr. Mörner har vidare funnit det olämpligt att i förslaget föreskrifves att vid lagtima riksdag alla de ordinarie Utskin skola tillsättas och tror att ett eller annat af dem möjligen icke skulle behöfvas. Detta tyckes mig icke stå tillsammans med hvad Grin nyss förut yttrade, att han ej visste huru Utskin, så öfverhopade sorn de skulle blifva af göromål, på 4 månader skulle knnna medhinna allt. Jag tror dock, att de Utsk., som nu finnas, ovilkorligen komma att behöfvas äfven under årliga riksdagarne. Hvad beträffar Grins yttrande att tullagstiftning m. m. genom antagande af ifrågavide förslag skulle komma på osäkrare fötter än nu, får jag instämma i hvad Hr Dalman yttrat. Man bör icke glömma att samma representanter finnas under 3' år. Hvad Gr. Mörner yttrade angide riksdagspredikan, tror jag icke vara allvarsamt menadt; jag vill derföre endast i anledn. deraf anmärka, att hela vinsten af densammas uteslutande blefve den, att It. o. Ad. kl. 10, i stället för 12, skulle kunna samlas på .Rikssalen, och så noga på tiden har Utskit ansett sig icke behöfva vara. Vidare har Gr. Mörner ogillat att den 15 Januari är bestämd för riksdagens början. Men då riksdag bör årligen hållas, bör det väl bestämmas någon dag, då det skall ske. Utskit har ansett den 15 Jan. lämplig, och jag har icke hort Gr. Mörner upgifva någon lämpligare dag.