Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
att inför Kongl. Hof Rätten emot bemälde RådstufvuRätt, för dess anmärkta förfarande’, anställa och efter beskaffenheten utföra laglig ansvarstalan. Efter föregången skriftväxling i detta mål, emellan AdvocatFiscalsEmbetet samt RådstufvuRättens Ordförande, Borgmästaren, tillika med de Ledamöter, hvilka öfvervarit ofvanberörde Tryckfrihetsmål, hvarvid för kla - ( 49 ) klaranderne, med erkännande, att de anmärkta felaktigheterna blifvit af misstag begångna, såsom ursäkt derför ibland annat anfört de omsorger och bekymmer, som den Staden Wenersborg öfvergångna eldsvåda förorsakat; liar Kongl. HofRätten, genom Utslag den 24 af innevarande månad, i målet sig utlåtit, och funnit, att RådstufvuRätten, vid behandlingen af ifrågavarande Tryckfrihetsmål, i de anmärkta omständigheterna förfarit emot TryckfrihetsLagens tydliga föreskrifter; hvarföre Kongl. HofRälten, i stöd af i Capitlet 12 § RättegångsBalken, pröfvat rättvist fälla Borgmästaren och de Rådmän, hvilka, i egenskap af Ordförande och Ledamöter i RådstufvuRätten, de felaktiga åtgärderna vidtagit, att böta, den förre Sex; R:dr 32 sk. och de sednare, hvardera Tre R:dr 16 sk. till treskiftes. Sedan, vid genomseende af fånglistorna från Malmö Länshäkte för andra qvartalet 1834, anmärkning blifvit gjord i afseende å verkställigheten af Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag den 28 Januarii samma år, hvarigenom förre Soldaten Sven Nordström är vorden dömd, för första resan stöld, att böta 347 Rrdr 12 sk., eller, i brist deraf, straffas med tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, samt undergå uppenbar Kyrkoplikt; och Konungens Befallningshafvande i nämnde
1 » karaffinbricka af jernbleck » )) » — 75. 4 » ljussaxar, å 75 öre, » )) » 3: — 2 » spottlådor af gjutgjern » a » 1: 50. samt att: af 15 stycken svartbetsade stolar de icke sönderbrutna delarna blifvit använde att reparera skolans öfriga 24 stolar, hvarå räkning finnes utfärdad af N. Wadstein under N:o 26, ehuru detta deri ej blifvit specificeradt. 2 stycken Schwartzwalder-ur, förslitne och oduglige, finnas, likasom en sönderrostad karaffinbricka, 4 stycken odugliga ljussaxar och lemningar efter 2 stycken spottlådor af jern; och har Direktionen väl beslutat om dessa effekters försäljning å stadens auktionskammare, men vid närmare granskning af deras obetydliga värde ansett sig böra dermed uppskjuta till framdeles, enär transport och omkostnader möjligen icke skulle blifva af det inflytande försäljningsbeloppet betäckte. Stockholm den 3 December 1862. JOIL LILLIEHÖÖK. P. M. LOVÉN. A. T. STARCK. ISAAC MÖLLER. C. E. FORSBERG. (Götheborgs Navigations-skola.) Till Kongl. Maj:ts och Rikets höglofl. Kommerse-kollegium. Uti skrifvelse af den 21 denna månad har Kongl.
Efter ännu omkring fjorton dagars förlopp tillstälde4 Hall grefve Hamilton ett utkast till en t. sv. sänd. i London d. a Gängse rykten Stergifvas af Julian Klaczko, anf. st. sid. 331. 3 Not frän konseljpresidenten Hall till svenska sändebudet i Köpenhamn grefve Hamilton d. 4 Den 23 Augusti.förbundstraktat, affattad i fem paragrafer. I första paragrafen kontraherades, att » H. M. konungen af Sverige och Norge tillförsäkrar H. M. konungen af Danmark sitt bistånd vid försvaret af de icke till det Tyska förbundet hörande länder och provinser mot hvarje angrepp, som kan blifva en följd af den mellan Danmark och Tyska förbundet uppkommande strid. » I tredje paragrafen bestämdes att det understöd, som konungen af Sverige och Norge lemnade till lands, skulle tills vidare icke öfverstiga 20,000 man af alla vapen, och att understödet till sjös blefve föremål för närmare öfverenskommelse. De svenska skandinaverne betviflade i sjelfva verket aldrig, att svenska regeringen umgicks med unionsplaner, och att alliansunderhandlingarna voro ett inledande steg till dessa planers förverkligande. Hade jag ej varit öfver-tygad derom, skulle jag naturligtvis heller aldrig upptagit den af Rosenberg framkastade idén. När Sverige drog sig tillbaka, trodde skandinaverne, likasom hela verlden, att det skedde endast emedan svenska regeringen sjelf hade åtrat sig och ej vågade att, när det gälde, taga steget ut.1 Förhölle det sig så, skulle Sverige icke ha gjort sig oförtjent af den förebråelse, som ligger i de ord, hvarmed danska riksrådsfolketingets utskott slutar sitt betänkande om förhandlingarna om ett försvarsförbund mellan Sverige-Norge och Danmark: » Förhandlingarna med Sverige om allianstraktaten hafva på ett ödesdigert sätt ingripit i Danmarks angelägenheter; men till gagn för Danmark hafva de säkert icke varit. » Den » bästa » bland ministérer i Sverige skulle då haft en dryg andel i Danmarks tunga olycka. De stats-handlingar, som efteråt kommit i dagen, och de erfarenheter, jag sjelf gjorde våren 1864, hafva emellertid bragt mig på andra tankar. Jag tror nu, och skall söka gifva skäl för
Då grep han om den, och hvad som sedan skedde behöfver icke sägas. Han drap hammartjufven och hela hans slägt. Med Mjölner i brudbältet återvände han till Asgard. HURU ASGÅRD FICK SIN VALLGÖRDEL OCH ODEN SIN HÄST. Trym hade velat få Fröja till sig i Jotunheim. Det var många jättar som ville det. Men olycklige hade gudar och människor varit, om de urtida frostmakternas afkomma fått kärlekens och fruktsamhetens gudinna i sitt våld. En dag fingo gudarna veta, att en jätte sagt, att om han finge Fröja och sol och måne, så skulle han i gengäld uppföra kring Asgard en vall, som frostmakter och jättar aldrig kunde öfverstiga, äfven om de eröfrat hela den öfriga världen. Han hade tillsagt, att han kunde göra det på tre halfår. Det var Loke som omtalade detta för asarne och han tyckte att förslaget var värdt att tänka på; man kunde ju låta jätten bygga vallen; sen vore det tid att se till, huru man skulle ställa med den äskade arbetslönen. Asarne öfvervägde förslaget, dock hvarken i afsigt att bedraga jätten eller utlämna Fröja; och de läto genom Loke jätten veta, att de gingo in på hans anbud, om han kunde göra vallen färdig på en vinter utan någon annans hjälp; men om det efter sista vinterdagen fattades något på vallen, skulle han ingen lön ha. Jätten antog förslaget på det vilkor, att han finge begagna sin häst Svadelfare till arbetet. Loke tillstyrkte det, och det medgafs honom. Gudarne voro öfvertygade, att han icke skulle hinna med arbetet på utsatt tid. Då hade de utan kostnad fått en del af vallen uppförd, och den kunde ju fortsättas af andra händer efteråt. Öfverenskommelsen bekräftades med ed, och jätten försäkrades om trygg vistelse i Asgard. Första vinterdag började arbetet. Det hvilade hvarken natt eller dag. Om natten drog Svadelfare grus och sten, och asarne häpnade öfver de lass han orkade med. Om dagen byggde jätten på vallen, och det gick med otrolig raskhet.
Denna min motion anhåller jag måtte blifva BancoUtskottets ompröfvande underställd. Herr Hammarschöld, Lorenzo: Då samtelige RiksStånden beslutat att Bihang et till RiksStåndens Protocoll, under denna Riksdagen skall redigeras alldeles på samma sått, sorn vid den föregående, år det naturligt, ■Den 5 Martil, att för närvarande deri ingen ändring kan vidtagas. Mig knn det ej heller synas tillständigt, att en sådan åsyfta. Men då naturligtvis Stan. derne om en förändring för framtiden nu kunna stadga sitt beslut, och jag anser både nödigt och nyttigt, att hvad härvid bör iakttagas på förhand är fastståldt, så att, vid en börjande Riksdag, nödtvånget att begynna med tryckningen af nämnde Bihang, icke må hindra den lugnare öfverläggningen härom, vågar jag yttra några tankar till en för det tillkommande förändrad, eller rättare sagdt, något jemkad redaction af Bihanget. Ändamålet dermed år att göra tryckningen af detsamma något mindre kostsam, och Bihanget tillika mera afsåtteligt. För närvarande indelas Bihanget i tio samlingar. Af dessa innehåller den andra samlingen: Riksens Ständers Revisorers, Justitice Ornbudsmannens m. fl. Berättelser, samt de RiksStåndens Protocolls Utdrager, hvilka innefatta Remisser. Skulle denna ganska arkdryga samling icke alldeles kunna borflärnnas? Då de, som egentligen köpa Bihanget till RiksStåndens Prolocoll, åro Riksdagsmän, hvilka bekomma dessa Berättelser särskildt tryckte förut, så torde de fleste finna det mindre behagligt att köpa in det, hvad de redan äga. Och hvartill gagnar det att trycka om, hvad redan nyss förut blifvit tryckt? Åtminstone år det stridande mot den gamla godkände husliållsregeln, att icke göra om precist detsamma hvad man gjort förut, allraminst når det förordsakar dubbel kostnad. Hvad åter RiksStåndens ProtocolIsUtdrag Deli 5 Martii, innefattande Remisser angår, bekänner jag uppriktigt att att jag icke kan inse hvad nytta och nöje dessa magra upprepanden af ett och detsamma skola bereda.
Pro t. 1859 $ 1860. 9 Samt. 44 106 Prot.-Utdrag den 1 December 1859. S. D. Remitterades till Banko-V Iskottet en af Doktor Sandberg nu väckt motion, alt guld och silfver må fortfarande få belånas i Rikets Ständers Bank. S. 1). Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Utskottet nedannämnde i Ståndet förlidne gårdag bordlagda motioner: l:o af Kontrakts-prosten Emanuelsson, om förbättring i Folkskole-lärarnes aflöning och anslag dertill; 2:o af Prosten Ljunggren, om stats-anslag till lönefvllnad åt Kontraktsprostarne i Bobus län; och 5:o af Kontrakts-prosten Källström, om anslag af 2,500 R:dr R:mt för inrättande af en adjunktur i Fysik och Mekanik vid Upsala Universitet. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskoltets förlidne gårdag bordlagda Memorial: N:o 3, om återlemuande af en utaf Johan Persson från Upsala län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Berörde motion ansågs tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. N:o 4, om återlemnande af en utaf C. G. Cederskog, från Östergöthlands län, inom Bonde-Ståndet väckt motion. Preste-Ståndet ansåg ifrågavarande motion böra öfverlemnas till Lag-Utskottet, som torde finna nödigt att för frågans behandling begära sammanträde med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. N:o 5, om återlemnande af en utaf Herr Alfred Grenander inom BorgareStåndet väckt motion. Denna motion fann Ståndet böra till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets behandling öfverlemnas. Frän Vällofl. Borgare-Stdndet.
O, om de velat hållas borta den här gången, ty jag har nästan intet socker hemma!» «Hvarföre säger du intet till i tid, att man kan vara försedd, utomdess låt barnen mindre ofta koka karameller!» och härmed vände han om. Barnen, ty deraf voro fyra närvarande, äfvensom tjenstefolket, voro vittnen till detta intrigerande; detta förhemligande för husfadren, och denna dubbelhet, som visst rörde småsaker, men ändå verkade som menliga exempel. Äfven hans framkastade ord om hennes mindre omtanka och misshushållning, som sedan framkallade orden: «Visa icke pappa en annan gång, när mamma ger er socker!» I förstugan träffade lagmanskan grandtanten. Hon hade bett Emma och Leonna föra sig i trädgården. Detta visste lagmanskan på ett skickligt sätt afböja, och ville föra dem till nya delen af huset, men Eva Strutz kom i detsamma, och af en hos lifliga personer vanlig idéförbindelse, påminde hennes åsyn friherrinnan om «spökkammarn,» och hon önskade först bese de gamla rummen med utsigten åt gården. «Jag har varit här endast en gång förut,» sade hon. «Det var året efter min systers giftermål, Fritz var ännu icke född. Sedan reste jag med fru Holst till Sverige, och när vi åter på ett år besökte Finland, var hon hos sina slägtingar i Wasa och deromkring, och jag återsåg aldrig hvarken min syster eller Johanneshof. När jag sedan som enka flyttade till min födelsebygd, var svåger omgift, och jag ansåg mig sjelf för fremmande i huset. Nu skall det roa mig att se, om dessa rum påminna mig om fordom, ty hvad jag härtills sett gör det icke.» «Frökenkammarn» igenkände hon på ögonblicket; det hade varit hennes systers gästrum, och der hade hon sjelf bott när hon var här på besök. «Tapeterna voro helt nya den tiden, och samma tafla var äfven då här. Der ser jag spikarna efter min fars och mors porträtter,» fortfor hon allt mera intagen af sina minnen. «De tillföllo min syster. Jag fick ett miniaturporträtt af min mor. — Har man ännu qvar de gamla, för mig kära bilderna?
Styrelse, Rikets, sedan sista Riksdag, K, M. Berätt. deronf 1: 7. rättighet för H. K. H. Prins OscaK att föra den, Besl» IX: 27, 30, 34, 37. 39, Skrif, X: 2x, Besl, 22—26'. Skrif. 3i, — förbättring i dess grenar, Förslag dertill mellan Riksdagarne, Remiss 11: 511» a» L. o, E. U, Bet» Vik i44, Besl. IX: 162. 166. 171. 174, Stång-An, upprensning deraf, Kemiss 11: 481. S. U. Bet. IV: 62. Besl. IX: 72, 55. 60, 64, Städerne, Penningeförskott till dem från Banken, se Penning erörelsen. Sjtämningar, deras förrättande på Landet, Remiss 11; 482. L. U» Bet. Skrif, X: 447, Registen Stä mplade-Pappers-Afgiften, ändringar i Förordningen derom, Remiss II: 74). Bev. U. Bet. V; 49. Resi. Bev. U. Mern. V: 400, Besl. IX: 711. 720. Skrif, X; 654, Redogörelsen derför, S. U. Bet. IV: 1703. Skrif, X: 445. Stängsel-sk vldigheten, Remiss II: 439- 482. 5o8, 5qi. L. o. E. U. Skrif. X: 189. Stöld, ur licka från sofvande, straff derför, Just.
Och som alla de, hwilka till Löne-tillökningar funnits berättigade efter de grunder och till det belopp Riksens Ständer wid Lagti,na Riksdagen faststälidt, kommit eller komma i åtnjutande deraf; sa ock, ehuru dyrheten wisierligen kan pakalla förbättring i Lönewillkoren sa wäl för ifragawarande Under - Officerare, som för flera högre Militaire Embetsman, hwilka under Riksens Ständers föreskrift om Löneförbättring icke kunnat begripas; anse likwäl Riksens Ständer sadant bero pa den närmare reglering af Rikets Armee, wapen och förswarsanstalter, som nödwändigheten torde fordra, och Eder Kongl. Maj:t tillkommer alt i Nader widtaga; hwarförc Riksens Slän - *896 Den 2r Julik. Ständer hos Eder Kongl. Masit om en sadan reglerings widtagande i underdånighet anhälla. Riksens Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 2! Julik. Prest-Ständer deri 21 - Borgare-Ständet d. 2i » , - « Bonde.Ständet d. 21 Riksens Ständers Stats - Utskotts Betänkande om Riksgälds-Loncoirecs enskildce samt detz och Stars, werkers samfäldre penningebehof, till grund för Bewillningens bestämmande m m ^^om Riksens Hägloflige Ständer nu tagit deras beslut öfwer Stats-Ulikotlels, i anledning af Kongl. Ma>:ts Nådiga Proposition afgifne Betänkande, angående Riketö Utländffa ffuld, sa får Stats-Utstoltet härmed uppgifwa bessaffenheten och beloppet af de utgifter, hwartill Riksgälds-Cvntoiret bör erhålla Fond, tillika med den Bewillnings-summa, som för Statsoch Riksgälds-Werlen samfält ärligen till nästa Riksdag erfordras. Riksgälds, Contoirets ständrge utgifter äro följande: r:o. Aflöning och Expencer m. m.
I likhet med hvad vid föregående revisioner egt rum, hafva Revisorerne, till upplysning om de ifrågavarande kostnadernas belopp för hvarje riksstånd eller utskott, låtit deröfver upprätta härvid bilagde tabell (Bil. litt. B.), hvilken upptager alla intill sistlidne Juni månads slut för ifrågavarande riksdag af Riksgälds-kontoret bestridda utgifter. På sätt af berörde bilaga inhemtas, utgjorde dessa kostnader tillsammans R:dr 647,678: 21. som med o 39,897: 76. öfversteg den summa af R:dr 607,780: 45. hvartill kostnaderna för 1859—1860 års riksdag uppgingo. Revisorerne hafva ansett sig böra låta uppgöra och här intaga nedanstående utredning af hvad den till Riksgälds-kontoret för hvart och ett af de sednaste åren influtna allmänna bevillning utgjort samt dervid tillika uppgifva det belopp, hvarmed Riksgälds-kontorets nämnde inkomst öfverstigit den för samma år, enligt då gällande bevillningsförordning, påräknade årliga bevillningssumma. Utaf allmänna bevillningen för år 1861 äro influtne åren 1861—1864 R:dr 2,471,054: 27. utvisande ett öfverskott utöfver den för år 1861 påräknade bevillningssumma, » 2,000,000: — af ej mindre än R:dr 471,054: 27. Utaf allmänna bevillningen för år 1862 hafva till Riksgäldskontoret levererats: åren 1862—1864 R:dr 2,604,280: 25. samt under förra halfåret 1865 » 1,266: 35. » 2,605,546: 60. efter afdrag af den utaf Rikets Ständer för år 1862 beräknade bevillningssumma, » 2,250,000: — utgör det uppkomna öfverskottet R:dr 355,546: 60.
På ena sidan om höjden befann sig en tjock skog, på den andra sträckte sig en mosse nästan så långt ögat kunde nå. I mossen syntes här och der liksom små holmar, på hvilka en grupp låga martallar sorgligt höjde sig öfver de enformiga tufvorna. Horizonten begränsades äfven här af skog. Icke långt ifrån gården och dess höjd började en bergås, som förlorade sig i skogen. På hvardera sidan om mossen höjde sig en blånande bergshöjd, hvars topp, beprydd med hvita fläckar, antydde att den uppstigit ofvanom snögränsen. Då sällskapet framkommit, skyndade männerna att insätta hästarna i stallet och ansa dem, medan qvinnorna införde alla saker. Thorsten stannade på höjden några minuter, för att betrakta utsigten innan han inträdde. Bolla kom då till honom och bad honom stiga in i en stuga, som han ensam skulle bebo. Hon lofvade sedan säga honom till, när badet vore färdigt, ty mor hade genast eldat badstugan. Med förvåning fann sig Thorsten i en visserligen liten men snygg kammare, på hvars fensterrutor den glindrade aftonsolens sista strålar föllo. Han betraktade med förundran den ordning och enkla smak som rådde der inne. Der fanns en spegel och åtskilliga andra husgeråd icke utan värde. Sängen var försedd med snöhvitt linne och så prydlig och inbjudande för en, som nu flere nätter å rad legat oafklädd, att begäret att der hvila nästan besegrade Thorstens hunger. Snart kom emellertid Bolla att inbjuda honom till det Finska badet, hvars imma har en egen kraft att upplefva och stärka efter mödor och besvärligheter. Efter denna förfriskning samlade sig samtliga männerna i pörtet. Thorsten bemärkte att de nu aflagt sina förra trasor, och att de voro ytterst snyggt och väl ehuru enkelt klädda. Det dröjde en stund innan äfven qvinnorna och barnen infunno sig: de kommo också i ganska prydliga och rika drägter. Så snart alla voro församlade, tände Bolla en pärta, (en furusticka, som tjenar till ljus). Med den nalkades hon gubben, som emellertid satt sig vid bordet och nedtagit en stor bok. Då hon lyste honom, började han läsa i den. Det var Finska bibeln. Alla lyssnade med innerlig andakt på hans föreläsning.
Hr Grubbe, Samuel: Jag har redan förut en gång tillkännagifvit min tanke, att bildandet af den conservativa kammaren är i hela representationsfrågan det svåraste problemet, och jag har också på förhand uppriktigt erkänt min oförmåga att lösa detta problem. Emedlertid, då vi nu tyckas något hvar vara ense om, att, såvida en representationsförändring skall tillvägabringas, ett tvåkammar-systeme skall införas, så har man också ingen annan utväg, än alt söka tillvägabringa en sådan öfre eller conservativ kammare, så godt man förmår och så godt mati kan afhjelpa dess brister. Alt man här icke kan bilda den på samma sätt som i England, är ulan tvifvel allmänt eikändt. I England har den, såsom Den 28 October e. m. 359 bekant är, icke uppkommit efter någon tom tbeori, ulan den har historiskt ursprung från förhållanden, som äro helt ‘andra än de Svenska. Att vi icke heller skola kunna hilda den på det Fransyska viset, tror jag äfven vara afgjordt; ty utom de många erinringar, som jag tror man kunde göra emot sjelfva elementet af den Fransyska pärskammare!?, hafva vi för oss, såsom af flera och äfven af Hr Frih. o. Landtm, är framstäldt, afskurit möjligheten af Konungens deltagande i någondera kammarens tillsättande, genom del beslut, som R. o. Ad. redan fattat. Således tyckes det icke återslå för oss just något annat, än ett val emellan Frih. Hamiltons och Hr von HartmansdorfFs förslag, måhända med modification af det ena eller andra. För min del erkänner jag, att jag linner så stora svårigheter vid Frih. Hamiltons förslag, all jag ej kan förena mig deruti. Jag har redan förr en gång lillkännagifvit den hufvudsakliga svårighet, som jag finner uti detta förslag, nemi. alt om den äldre eller conservaliva kammaren skall väljas af den loista kammaren, så blir den blott en ny upplaga af denna, och alt samma anda, som gjoitsig rådande i den yngre kammaren, äfven kommer att blifva rådande i den äldre.
Ingen mä nstwika mig, att ben» na nägor skarpa målning, härsedex sig frän enskilt agg och bitterhet; det allmänna omdömet är sä stadgadt i denna del. att jag icke behöfwrr äbe« sopa, näaol annar, Statens förste Embetsman, har likwäl sjelf witoordat hwad jag sagt. Urj desi i sista pleno inlemnade memorial, npmqnas Riksens Srän» der till widkagande af sädan åtgärd, till beha tjen» siemäns bästa, qti ej behofwet ffa I kminga dem till stpoffring af sin ära och folkets wälfärd, I myra prydcstga och delikata ordasätt har han sågs, detsamma, som jag; Ja han har sagt der, som jaq icke wägat yttra, om han ej sjelf brurir isen, och gistvik andra anledning art säga der ester.Han sjelf 492 Den Z Iunii. såsom första Embetsman i staten såsom Thef för hela justiee» medgifwer, alt han jemte alla andra, som wärdén öfwer domstolarnes ätgärder är anförtrodd, känna och wela ordningen; men menni, sto kärlek den jufwaste och ädlaste af alla dygder, up, rörd wid ätankan af det olyckliga öde, som skulle blifwa lotten för en orättwis domare famille, hustru och barn, om lagens kraf emot honom skulle sättas i fräga, har kommit i strid med den pligt embetet och gängen ed älagt, men hwanill fordras ett härdt och för ömmande känslor vtillgängeligt hjerta. Wig föreställningeA af den härdhet, att alfwarligen behandla en Embetsman, som ej walt det grymma ödet, att sjelf med de sine hungra till döds, häldre än att göra afwikelser frän det rätta, har embekspligten mäst wika för känslan af mennistokärlek.
Så fick » pappa R e b o l l e d o » sitt namn; och så gängse b l e f det inom kort, ibland alla de gamla grannarne der uppe i Hornskroken, bland kamraterna på teatern, hvilka snart fingo spår derpå, med ett o r d: bland alla menniskor, med hvilka han k o m i någon beröring, att det borgerliga B e r g så godt som var förgätet. Han påmindes derom ej oftare än af årets debetsedel: den var en smula officiellare i tonen än de andra. När pappa R e b o l l e d o, som på den tiden verkligen ännu icke var pappa R e b o l l e d o, utan rätt och slätt hr Berg, o m middagarne k o m hem från sina repetitioner på teatern, tog han gerna en titt in till sin värdinna för en stund. O c h som kommersen vid den tiden på dygnet icke var synnerligen liflig, hade de g o d tid att språkas vid en smula o m hvad nytt kunde gifvas af intresse i Nyheterna för dagen o c h m y c k e t mera dertill. Fruktan för vatten. A t t straffa är d å ej rätt. s. v. Otto. Slöjd. Husgerådet. Rengöring af ekmöbler. H o n tröttnade aldrig att höra sin hyresgästs långrandiga skildringar från lifvet b a k o m kulisserna, hon var en högst intresserad deltagarinna i hans egna stora planer o c h förhoppningar, och när ofta hans kränkta hjerta svämmade öfver af den bitterhet, de hårda striderna för höga mål samlade inom det, hade det en säker medkänsla att påräkna innanför boddisken. D å och då lyckades han plädera sig till en fribiljett på fjerde raden; då k o m han, högrest som en konung, in i butiken o c h den högtidligt betydelsefulla minen på det slätraka.de ansigtet vittnade genast för den väntande, hvad som var å färde. Ej heller kunde han på ett tacksammare föremål slösa med sin ynnest. » A c k, snälla herr B e r g, » tog hon h o n o m genast ordet ur munnen, » jag såg just i bladet, att dom ger » Afrikanskan » i qväll — det är mitt förtjusningsstycke.