Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Vi fira här, som ni ser med blomstrande rosor, vår kärleks rosenfest, Mamsell Sommer!" sade R., då jag, för att ej krossa blommorna, med handen lätt undanförde dem, ifrån platsen, der jag skulle sitta; "men ni!" fortfor han, "ni tyckes verkeligen ej älska, eller rättare hylla dem till den grad som min lilla Rosa och jag." "Det gör jag i sanning säkert, Herr R.; det bevisar ju den vård jag lemnat dem, i det jag frälsat dessa rosor ifrån förstörelse och hotad undergång; men", tillade jag muntert, "jag vill i synnerhet lemna dem min varmaste hyllning, då de befinnas så fullkomligt törnefria som denna", härvid visade jag på den ros, Rosa som bäst höll i handen, "måtte de endast ständigt för henne blomstra sådana." R. såg på mig, med en försmädlig mine, men yttrade derefter, med studerad artighet: "huru kunna de väl någonsin annat, då den varma önskningen kommer ifrån er". "Eller, angår Rosa, hade ni bordt säga", inföll jag litet grumsig, ty vid hans spetsiga ord uppstego åter objudna mina mörka vålnader; "också det, också det", tillade R., tog med belefvenhet sin älskeliga bruds hand, den han nu med grace förde till sina läppar, samt bjöd henne derefter armen, för att göra ännu en tour till hennes så mycket älskade plantskole. På ungefär lika sätt förflöto de återstående dagarne af R s härvaro, hvarunder innerligheten mellan de älskande, snart sagdt med hvarje minut syntes tillväxa. Rosa går nu ifrån morgon till qväl sjungande och drillande, så verkeligen både skog och dal genljuda af hennes glädje. Refrainen, "huru ljuft till att dö i ditt sköt", till det lilla sångstycke jag på Rosas begäran hit medhämtade, och hvilket hon härförut dageligen sjungande upprepat, höres numera alldeles icke utaf, den är tvärt förbytt till "mitt hjerta är en landtlig hydda", hvilken sång hon med den ljufvaste och barnsligaste röst låter höra dagarna igenom.
Det telegram, hvilket trycktes i » Föödrelandet », och som var sändt från Stockholm kl. 2 och 25 minuter samma dag, var icke från Rosenmüller, utan från Plougs mångårige förtrogne vän, Aftonbladets dåvarande redaktör Dr A. Sohl-mau. — Det innehöll förutom ett meddelande om den » pression », som utöfvades af stormakternas diplomater lika väl i Stockholm som i Köpenhamn blott de ofta upprepade orden » 22,000 mand kommer og Han selv »; men icke den ringaste antydan om att det blott var ett förtroligt meddelande. Det kom midt under korrekturläsningen, antagligen omkring kl. half 4, och det väckte naturligtvis den största glädje och öfverraskning. Det hölls en kort rådplägning mellan bladets redaktörer Ploug och Giödwad huruvida det borde tryckas, men de voro snart ense om att återgifva det ordagrant utan den minsta anmärkning endast i dansk form i stället for den svenska. 1 » Fædrelandet » för nästa dag (16 December) läses följande förklaring: » Det telegrafiska meddelande vi i går mottogo från Stockholm öfverraskade oss sjelfva lika mycket som det säkert har öfverraskat de flesta af våra läsare. Vi tillstå att vi betänkte oss ett ögonblick om vi skulle trycka det genast eller dessförinnan söka upplysningar till dess förklaring. Då emellertid afsändarens vederhäftighet icke kunde låta något tvifvel uppstå hos oss om att han i hvaije fall sjelf trodde fullt och fast pä att vara riktigt underrättad — ty annars skulle han ickeha telegraferat — och det var omöjligt innan bladet lernnade pressen att skaffa någon närmare upplysning, eftersom depeschen kom oss till handa först då de sista raderna af korrekturet lästes, trodde vi icke att vi i tjugofyra timmar borde undanhålla våra läsare en så glädjande underrättelse, utan bestämde oss att återgifva depeschens kategoriska innehåll ordagrant utan någon tillagd anmärkning, hvartill dessutom lika litet var tid. »
Alt en sådan skyldighet måste fortfara, der en användbar postgång saknades, fölle af sig sjeill, men ingen torde kunna öfverlvgas, ali han vore skyldig ali vidkännas en sådan tunga utan motsvarande ersättning. Hvad i dylikt fall icke billiglvis kunde åläggas den enskilde hemmans-innehafvaren, kunde icke heller åligga flere sådane, då ingen dertill förbindande lag funnes att åberopa, och del dessutom vöre kändt, att somliga orter, t. ex. Norrland, icke hade den ringaste vetskap om eller besvär af ett så beskaffad! onus, som krono-brelbäring, och vore det äfven af sådana anledningar, som missnöjet fortfore. Skyldigheten att bära krono-bref vore lika gammal med skyldigheten att utgöra krono-skjuts och begge hvilade på lika beskaffad grund, nemligen en befallning. Det hade emellertid länge varit erkändt, att Staten vöre skyldig att betala skjutsen, hvilket också skedde, hvadan det måste anses besynnerligt, att Staten allt hitintills dragit sig undan ifrån att betala äfven brefbäringen. Visserligen hade motionären hört den satsen förfäktas, alt eli onus, som en gång, vare sig med eller ulan egarens samtycke, blifvit ålagdt jorden, aldrig borde minskas eller helt och hållet upphöra, emedan den nya egaren lill eli hemman icke erhållit del med annan eller bättre rätt än sin långesman; denna sats vöre vådlig, men lyckligtvis läll att vederlägga, om och när så erfordrades. För närvarande vore vederläggningen öfverflödig, alldenstund det icke kunde förnekas, all krono-brelbäringar måste fullgöras från vissa dertill belägna hemman, utan nu endast vore fråga om ersättning af Staten för krono-brefbäringen. Ehuru vid en föregående Riksdag Statens ersättnings-skvldighet icke förnekades, blefvo likväl de i ämnet väckta motioner ogillade af skäl, dels derför att krono-brefbärings-besväiet blifvit genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 lälladl och jemnare lorrleladl, dels ock derför alt post-verkets öfverskotts-medel vore för andra ändamål påräknade.
Ocli livad citaterna beträffar, .hade 11011 nog inte briilc för dem heller. Hennes egen briljanta konversation gjorde alla dylika onödiga. Det var, egentligen detta som » tog mig; och gjorde ' mig till hennes varme beundrare s i godt soii! frhi början. E n SH glänsande förmåga. a t t i tal meddela sig åt andra finner man sällan. Om ' jag liade vågat a t t an.r&amp;nda .annotationsboBen eller liaft att förfoga öfver endast tiondelen af heiines ininlie, skulle jag velat söka a t t aterge i tryck en del af hennes tankar såsoiii Iion sjalf Gladde dem i ord. Ty i så- dan forin koinina de frain, a t t de hos de allra flesta skiille lla gjort intryck af a t t ha varit preparerade ocli liållna på lager för a t t vid lämpligt tillf alle användas. Icke sa Iios inrs Crawford. 0111 det r a r nagon egenskap son; hos henne franiträdde i jäinnbredd ined lieniies ' förinkga a t t ge vardigt uttryck å t snillrika tankar, så var det en ytterlig ansprtikslöshet ocli omedelbarliet, som iiitiste liafva hvarje iiiisstaiike o111 en önskan a t t vara briljant. Förhållaiidet s a r nog det, a t t lion icke kunde vara annat. Stora och djupa kunskaper, ett lhngt och liandelserikt lif, hufvudsakligen tillbragdt i en af civilisatioiieiis brannpunkter, ett stancligt vaket intresse i förening nied e n s i stor iiatiirlig begåfliing, niaste ha till följd en talang såsoin hennes. Ocli livad Iion talade om? Oiii allt möjligt ocli om allt ' med samina stora sakkiinnedoin. Naturligtvis inest om politik, t. o. in.
RegeringsFormen uptagne innefattade aen hufvudsakligaste frågan, samt endast desse §§. nu blifvit till afgörande föredragne, ansåg Hans Excellence sig först böra göra proposition å berörde §§.; hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla de föreslagne nya redactionerne af 5 och 6 §§. RegeringsFormen. Ropades starka Ja och Nej; hvarjemte votering begärdes af flere Ledamöter. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter följande voterings-proposition: Den sorn bifaller de af ConstitutionsUtskottét, i anledning af Särskildte Utskottets Betänkande om reglering af StyrelseVerken, föreslagne förändrade redactioner af 5 och 6 §§. RegeringsFormen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Den 23 Februari! f. m. 83 Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adelli afslå berörde redactioner. Hvilken voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan /\i, 4a, 43 och 44 §§• i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan en qvart till 3 eftermiddagen; och fortsattes sedermera, hvarunder Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken bortgick, samt öfverlemnade klubban till Grefve Lewenhaupt, Gustaf. Efter voteringens slut, och sedan en voteringssedel blifvit undantagen oc* förseglad, samt de öfrige voleringssedlarne öpnade, befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 128. Nej — i58. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit upliist, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att Ridderskapet och Adeln således afslagit de ifrågaslällde förändrade redactionerne af 5 och 6 §§. RegeringsFormen. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 5 eftermiddagen.
Då, på den sida jag tillhör, ordet först lemnats mig, må det kanske derföre, ehuru intet ämne kan vara mer oangenämt, än att tala om sig sjelf, då frågan gäller ett helt system, ursäktas mig, om jag något täger tiden i anspråk för att förklara huru jag sjelf tänkt och tänker i detta ämne. Sådant är mig i ett afseende lätt, emedan nemi. mina tänkesätt icke undergått någon förändring sedan jag första gången offentligen uppträdde inför allmänheten uti denna fråga, derefter 33 år förflutit. Jag behöfver derföre nu endast upprepa några af de satser jag yttrade i tidskriften »Mimer» år 1830, i anledning af den nva författning, som d. 20 Febr. s. å. utkommit, och hvarigenom här infördes den i England sedan 1815 gällande, efter priset fluktuerande skalan — »sliding scale» — för spanmålstull. Jag började med att förklara, att »säkerhet och frihet är allt hvad som fordras för industrien.» Nu skulle jag blott vilja tillägga »upplysning.» K. M. hade, uti skrifvelse d. 13 Febr. 1829, till R.
') Uttryckligen stadgas i Justitiä-Ombudsmannens instruktion, att han är till ansvar och plikt, lika" med aktörer i allmänhet, efter lag och författningar skyldig, om han någon utan skäl tilltalar eller tilltala låter eller genom obehöriga tillmälen och olagliga påståenden förolämpar. Att han i sådant fall dömes af den domstol, han såsom åklagare anlitar, bör kunna för afgjordt antagas, på grund af lagens allmänna stadgande i 10 kap. 24 § Itätteg.-balken; äfvensom häraf lärer kunna slutas, att Justitiä-Ombudsmannen inför samma domstol ansvarar, i händelse han mot sjelfva domstolen skulle tillåta sig förgripliga yttranden. Om dylik ansvarighet för Kongl. Maj:ts Justitiä-Ivantsler finnes ej något stadgande uti dess instruktion; men det torde icke destomindre vara ostridigt, både att ansvarigheten måste finnas, och att den skall ådörnas af samma domstol, hos hvilken åtalet föres. Deremot liar Justitiä-Kantsleren, ej mindre än R. S. Justitiä-Ombudsman, andra befattningar sig uppdragna, i hvilka fel kunna begås af den beskaffenhet, att de böra vara och naturligen äro ansvar underkastade; och det gifves likväl öfver Justitiä-Kantsleren, lika litet som öfver JustitiäOmbudsmannen, någon domstol, hos hvilken någondera kan för sådana embetsfel ställas för rätta. Ett eget förhållande är härvid med Justitiä-Ombudsmannens embetsberättelse^ så vidt de utkomma imellan riksdagarna och endast genom tryck lemnäs i allmänhetens händer. Dessa berättelser, ehuru i och för embetet utgifna, vinna dock ej annorlunda en officiel tillvarelse, än genom sjelfva utgifningen från trycket. Så länge de icke på detta sätt utkommit, vore det omöjligt att göra deras författare för dem ansvarig, då han vid ingen annan tidpunkt eller genom någon annan handling, än sjelfva utgifningen i tryck, kunde öfvertygas att hafva fulländat deras redaktion och bestämt dem till allmängörande.
Propositionen i detta afseende innehåller. Ty om det verkligen är så, alt oäkta barn hafva rätt till arf, då bör den rätten bevaras 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. oförkränkt för dem alla, utan inskränkning, och då bör väl ock den rätten lika omsorgsfullt i lagen betryggas, som de äkta barnens. Men när vår gällande lag gått så långt i omsorg för betryggandet af äkta barns arfsrätt, att den i 6 Kap. 1 § Årfda-Balken bevakar fostrets i moderlifvet rätt, så vida det blir lefvande framfödt; huru vårdslöst skulle det då ej vara, om lagen gåfve helt och hållet till spillo de oäkta barnens rätt till arf efter lädren, men bevakade deras arfsrätt efter modren endast på det sättet, att allt finge bero vid blotta godtycket hos barnaföderskan, som väl icke visat sig såsom ett sådant dygdemönster, att man af henne kan obetingadt påräkna någon pligtuppfyllelse i detta afseende? Om Statens underlåtenhet att betrygga de oäkta barnens rätt till arf efter fadren kunde i viss män urskuldas genom svårigheten att bestyrka faderskapet; så kan icke en sådan undskyllan gälla för åsidosättandet af åtgärder till betryggande af deras rätt i afseende på modren. Ty förklarar Staten, att oäkta barn hafva arfsrätt efter modren; så är det ock Statens pligt att tillse, det en sådan rätt blir betryggad och icke illuderas derigenom, att modren får fördölja sitt namn och icke behöfver vidkännas sitt oäkta barn. Skall arfsrätt tillerkännas oäkta barn efter modren, så fordrar rätt visan mot dessa, att Kongl. Brefvet af den 47 Oktober 1778 upphäfves, så att det icke vidare tillätes qvinna att på okänd ort framföda barn, utan att behöfva yppa sitt namn. Lika litet som jag kan erkänna någon giltig rättsgrund för den föreslagna förändringen i arfslagarna, lika litet kan jag öfvertyga mig, att förändringen, om den antages, kommer att bereda de oäkta barnen någon synnerlig fördel, som icke lika så väl kan vinnas utan ändring i lagen.
Majits nådiga pröfning underställa; hvilket för slag från den numera tillförordnade Skogs Styrelsen inkommit den 16 i denna månad. 171 :o af den 11 Mars 1857, angående eftergift till förmån för Skenninge stads fattigvård, af Kronans rätt till danaarf efter enkan Ulrika Sofia Ekedal (31). Med gillande af Rikets Ständers beslut har Kongl. Majit under den 3 April 1857 atlåtit nådigt bref till Kongl. Majits Befallningshafvande i Östergöthlands län med befallning att vederbörande derom förständiga. 172:o af den 18 Mars 1857, angående inskränkning i tiden för mantalspenningars erläggande (38). Om detta Rikets Ständers af Kongl Majit gillade beslut har kungörelse den 3 April 1857 blifvit i nåder utfärdad. Mars 1857, angående förändring i sättet för utgörande af de under ordinarie räntan inbegripne boskaps-penningarne inom Philipstads Bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar (37). Efter inhemtande af Kammaroell Bergs-kollegiernes underdåniga utlåtande, har Kongl. Majit den 22 Juli 1859 detta ärende till nådig pröfning förehaft, hvarvid Rikets Ständers framställning blifvit, med föreskrift om sättet för verkställigheten, bifallen; och hvarom, till kännedom och efterrättelse samt vederbörandes förständigande, nådiga skrifvelser till Kammaroch Kommerce-kollegierna expedierats. 174:o af den 18 Mars 1857, angående förändring af beräkningsgrunden för Salpeterhjelpens utgörande inom en del af Södermanlands län (36). — 32 — Om detta Rikets Ständers, i öfverensstämmelse med Kongl. Majts nådiga framställning, vidtagna beslut bar kungörelse under den 3 April 1857 i nåder utfärdadats och bref till vederbörande Embets-verk afgått. 175m af den 21 Mars 1857, om ändring i föreskriften rörande brefs befordrande med lösväskor (40).
Lill en omtänksammare skogshushållning; och med hemtad anledning af Eilers Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär af den 30 Oktober 1850, angående en ändamålsenligare hushållning med och noggrannare omvårdnad om skogarne i riket, har jag till Länets invånare utfärdat en särskild uppmaning att söka tillegna sig de förmåner, som uli samma nådiga Cirkulär blifvit anvisade för och genom skogshushållningens främjande. 21 Bergsrörelsen. Vid Gustafs och Carlbergs eller Huså Kopparverk har tillverkningen under ifrågavarande tre år utgjort tillsammans 1,337 SkM. garkoppar; således öfverhufvud 100 SIcM mera än under de nästförutgångne fem åren. Jerntillverkningen vid Ljusuedahls bruk i Herjeådalen utgör för alla tre Sien: Sk:ffi L.^ Tackjern 1,077 18| Styckegods 50 15| Stångoch ämnesjern 1,184 12 Manufakturjern 390 11, hvilka tillverkningar lill största delen a fy tirås i Norrige. Vid Waplands och Åflohammars manufakturverk i Jemtland har smidet visserligen blifvit fortsatt, men hitintills i mera inskränkt skala. Enahanda är förhållandet vid Rönnöforss bruk, hvarunder Åflohammar hörer. Tackjernstillverkningen vid detta bruk, som först för några få år sedan blifvit anlagdt och undfått privilegier för 600 SkM. stångjernssmide, har uppgått till 700 SkM., hvilket tackjern likväl till en del skall varit mindre användbart. Genom nya förbättrade inrättningar och sedan blandningsmalmer befunnits vara att tillgå, anses brukets bestånd numera betryggadt, till fromma för orten i det bela och särdeles för närmast angränsande trakter, i följd af de tillfällen till arbetsförtjenst och afsättning af kol och andra effekter, som derigenom måste uppkomma. I öfrigt bearbetas icke någon af de i Länet inmutade särskilde dels silfveroch dels kopparanledningar. Men deremot tillverkas vid Handöhl ett icke obetydligt parti kokkärl, äfvensom kakelugnar af så kallad tälgslen.
Allmänna inseendet öfver Dykeri-compagniet; emottagning af qvartals-berättelser om bergningsoch strandvraks-mål, samt timade sjöskador, och af förteckningarne öfver dykeriets betjening och redskap. Uppsigt öfver hamnars värd och hållande öppna genom muddrings anstalter, o. d. Utredningsoch Underhålls-furdelningen består af Presidenten, General-Intendenten och en Civil-Ledamot. Här upptagas alla ärender angående: Fartygs tackling och förseende med det om bord nödiga inventarium} Sjö-folkets beklädning, hvarom gäller livad som redan anfördt är, rörande anskaffning af Arméens beklädnad; - 143 Kustbatteriers och Fartygs förseende med Canoner, Sjöfolks-beväring , anskaffning af Ammunition, med hvad dertill hörer. Flottans proviantering. Fästningars förnödenheter, sä vidt de tillhöra Flottans stationer. Fästnings-fångars förnödenheter, då de inom området af Flottans stationer förvaras. Med Flottans aflöning och anskaffning af dess Medicinal-förnödenheter iagttages enahanda förhållande, som under krjgsförvaltningen är föreslaget. Förvaltningens af Sjöärenderne närvarande befattning med indelnings - och roteringsverket för Båtsmanshåilet borde, liksom Arme'ens indelningsverk, öfverflyttas på KammarCollegium. Med Flottans sjukvård och LäkareCorps, Presterskap och Undervisningsverk, synes böra förhållas på samma sätt, som under krigsförvaitningen, i afseende på Arméen är hemstäldt *)• Uti ett af de afgifne förslagen är med skäl anmärkt, att Civil-betjeningen vid Flottans stationer synes vara alltför talrik. Jemför Committerades Betänkande, sid. 139, Cancellie-Rådet von Hartmansdorffs sid, 97 och följande, 2;dra Afdelningen, 144 Civil-staten i Carlskrona allena, lärer vara större nu, än vid hela Amiralitetet i Konung Carl XI;s sista regeringsår, då Flottan bestod af trettiotre stora skepp, från 50 till 108 canoner, förutan de smärre *).
Stånden kunna i detta mål besluta med Riksens Ständers rätt; samt följaktligen Ridderskapet och Adeln alldeles icke vara i stånd, att hindra ExpedidonsUtskottet, att till vederbörlig handläggning upptaga Riksens Ständers, genom 3 Stånds pluralitet uttryckta beslut.’* I an ledning häraf får jag blott erinra, att i 72 §. Regeringsformen står: ”Riksens Ständers Bank förhlifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och värd. så att den ostörd må förvaltas- efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro &c.’’ När således Banco Ofdningarne äio garanterade af Grundlagen; och CnncoOrdningarne åter innehålla, att en tredjedel af BancoCommissarierne skall utgöras af Adelsmän; så synes sistnämnde sak, på visst sätt, verkeligen vara i Grundlagen upptagen, och af densamma garanterad. Friherre Cederström: Jag ber om ursägt, att jag ytterligare uppehåller. Det är otvifvelagtigt, att Banken skaU förvaltas i enlighet Den 16 Junii f. m. 43 med föreskriften uti 72 § RegeringsFormen; men man bör tillika erinra sig, att samina Grundlag jemväl bestämdt utsätter de ärenden, hvartill 4 Stånds sammanstämmande beslut ovilkorligen fordras. Sådane äro Bevillnings^ frågor, sådane äro Grundlagsfrågor; men i alla öfriga är 3 Stånds beslut fullkomligt gali lande. Herr Påhlman: Jag anhåller, att Riddar husSecrsteraren må uppläsa den §. i Regerings, Formen, som handlar om RiksStåndens Privilegier, rättigheter och förmåner. Det måtte ej kunna hestridas, att vissa Commissariesyslors besättande endast med Adelsmän äro en jörman för Ridderskapet oeh Adeln, och hvilken, så liten den än må vara, de öfriga Stånden dock ej kunna Ridderskapet och Adeln beröfva. Sedan, i anledning af Herr Påhlmans be-i gäran, 114 §■ i RegeringsFormen blifvit uppläst, fortfor Herr Påhlman vidare:
Utsk. har ifrågaslällt att utarbeta detalj fö i slag i öfverensstämmelse med de grunder, Utsk. i dess första betänk. N:o 38 uppgifvit, innan Utsk. visste, huruvida RiksSt:n skulle gilla dessa grunder. Om de nu blifva förkastade, och andra meningar göra sig gällande i Stånden, så förfaller med detsamma allt det arbete, Utsk. gjort sig för att upprätta en Riksd.Ordn. i öfverensstämmelse med samma grunder. Jag skulle tro, det Utsk. tvertom bort önska, alt grunderne hade blifvit af RiksSttn pröfvade , innan Utsk. företog sig ett arbete, sorn eljest kunde befaras vara fruktlöst. Jag tillstyrker således vördsamt, att R. q. Ad. måtte antaga det förslag , som Talmännen gjort , på det att icke alltför mycken fid måtte förspillas både för Utsk. och RiksSttn. Uppå derefter framställd propos fann R. o. Ad. lämpligt, att till pröfning företaga Coust.Utskrs mern. JN:o 38 i det plenum, sorn inträffar 8 dagar efter nästa Onsdag. 48:de §:n. Hr von Rosen: Då jag motsatt mig Utsk:s förslag, att vid mantalsskrifningen socknemän skulle vara närvar, och rösta ihop med presten och mantalsskrifvare!! finner jag likväl, att det bör vara tillfälle för hvar och en inom socknen alt göra aninärkn:r emot mantalslängden, 0111 någon inom socknen finner sig deraf förnärmad. Det sätt, hvarpå detta nu går till, är nästan oanvändbart för ändamålet. Mantalslängden uppvises för socknen under en sockenstämma och uppläses då. Der är icke tid att anmärka hvad sorn kan böra anmärkas, och dessutom händer, att den icke uppläses, hvilket är det vanliga.