Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven torde uppmärksamheten böra vän-' das på åtskilliga Ladugårdens producter, såsom Smör, Ost, Kött, Fläsk, Gåshalfvor, Metvurstar, Hudar och Skinn m. m., hvil-. Den 5 Maj e. .m. 141 kas införande ej bör tillåtas , utan emot en billig och så modererad tull-afgift, att den uppmuntrar landtbrukaren till täflan med den utländska producenten. Största uppmuntran för landtmannen skulle likväl en fri inländsk handel med victualie.varor blifva. Härigenom vunnes en allmänt stadgad proportion emellan åkerbruk och ladugårdsskötsel, hvilka handr" teringar sällan utan skada kunna åtskiljas , eller den ena förstoras på den andras bekostnad , utan måste hållas i jemnvigt , om ändamålet af ett förbättradt landtbruk skall vinna stadga och i längden bibehålla sig, som sker ej genom mycken och utmagrad öppen jord , utan genom goda ängar och bördiga åkerfält. Detta bevisas af de följder, som Konung Gustaf den 111:s författning om fri spannmålshandel medförde. Åkerbruket uppmuntrades på ladugårdarnes bekostnad. Allt hvad plöjas kunde, upplöjdes; spannmåls-afkastningen ökades i början i samma nion som bete och ängar mindskades; kreaturen vinterföddes mest med halm; ladugårdens afkastning och afveln försummades. Slutet blef stora , magra och litet producerande åkerfält och en på svält-principen inrättad ladugård. Allt detta hade förekommits, om lii handel med Spannmål och Victualie,varör på samma gång grundats. Det onda är ännu icke botadt, som bland annat ådagaläg - 14 2 Dtn 5 Maj. e. m. ges af Vestergöfhlands utpinte hafre-jordär, oaktadt iadugårds-skötseln genom lgog års frigifua Brännvins-bränning vunnit någon framfart, men skaile snart rättas genom en frän alla bojor lossad Victualie-handel. Dessa anmärkningar underkastas Hög* lofl.
Då satte sig de begge äldste bröderna ned, och åto, och drucko, och dobblade, och gjorde sig glada; men den lille minste heren kröp undan i en vrå för sig sjelf, och ville inte vara med i laget. När så bröderna gjort af med sina penningar, lade de råd, huru de skulle fortsätta sitt lustiga lefverne. I sådan akt gingo de till sin yngste broder, och sade att han skulle ge dem sina tre plåtar; han kunde ändock inte göra något bättre än packa sig hem, ju förr desto hellre. Men heren ville icke efterkomma deras begäran. Då togo bröderna fatt på honom, öfverföllo honom med hugg och slag, annammade hans penningar, och jagade honom ut ur herberget. Derefter satte de sig ned, och åto, och drucko, som tillförene. Men den stackars pojken flydde ut i mörka natten, och visste icke hvart han tog vägen. Han trådde nu många villa stigar, tills han inte orkade gå längre. Då satte han sig ned på en tufva, och grät bitterligen, ända till dess han somnade af trötthet. Arla om morgonen, innan lärkan sjöng, vaknade heren upp, och begynte åter sin färd. Han vandrade nu öfver berg och djupa dalar, och frågade inte efter hvart det bar, allenast han kom undan ifrån sina bröder. När han så vankat både länge och väl, fann han slutligen en grön stig, som ledde till en gård; men gården var så stor, att den tycktes honom icke kunna vara något annat än en kungs-gård. Pojken besinnade sig nu icke länge, utan trädde in, och kom i många fagra rumm, det ena präktigare än det andra; men ingen lefvande varelse syntes till. Vid han så hade vandrat en lång stund, ur sal och i sal, ur mak och i mak, kom han slutligen till ett rumm, som var ännu mycket kostligare än något af de öfriga. Men längst fram i högsätet satt der en groda; hon var svartare än den svartaste jord, och så stygg till åsyn, att heren knappast kunde vända sina ögon till henne. Grodan frågade hvem det var som kom, och hvad han hade för ärende.
I afseende härå finnes i ofta åberopade Justitie-dopartements-protokoll anfördt, bland annat, att lifstidsfångarnes antal, som på sednare tider något minskats, dock för närvarande uppgår till nära 1,100, för hvilket antal utrymme ej kunde beredas vid lifstidsfängelserna i Landskrona och Warberg, hvilka hvardera blifvit beräknade för 400 eller högst 450 fångar, så att de gamla lifstidsfängelserna i Carlskrona och å Ny Elfsborg, hvilka så väl i sanitärt som i disciplinärt hänseende äro för fångvårdens behof högst olämpliga, måste fortfarande begagnas; och då Utskottet, som tagit kännedom om de till detta ärende hörande handlingar samt deraf och af hvad i öfrigt är omförmäldt i berörda protokoll, till hvilket Utskottet i sådant hänseende får hänvisa, finner behofvet af det föreslagna strafffängelset vara tillfyllest ådagalagdt och i följd häraf ej kunnat fästa afseende å den af Riksdagsfullmägtigen C. A. Larsson gjorda hemställan om afslag å Kongl. Maj:ts nådiga framställning i detta ämne, får Utskottet hemställa, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 39. 15 att det äskade anslaget, 300,000 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas att utgå på sätt Kongl. Maj:t föreslagit. 22:o. CTti en inom Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmägtigen J. G. Odelberg från Westmanlands län hufvudsakligen anfört, att — efter det Rikets Ständer vid sistlidne riksdag för uppförande af bristande byggnader å Häradshöfdingebostället Mälby beviljat dåvarande innehafvaren af nämnda boställe Häradshöfdingen i Norrbo och Wagnsbro häraders samt Gamla Norbergs bergslags domsaga, Kammarjunkaren Knut Wilhelm Sandels ett räntefritt lån å 7,000
— borde, synes det mig, uppfostra föräldrarne mer eller mindre till på pannan, duga något till i t. ex. det husliga kallet, och som hustrur ... husch, Gud bevare oss för dem! » Han såg med välbehag på den unga frökens hvita hand, där inga bläckfläckar spårades, och på denna rena panna, där inga » snilleknölar » voro upprifiia. Hon tycktes fatta hans tysta, smickrande jämförelse, rodnade lätt och skrattade. » Nej, tacka vet ni en sådan som exempelvis jag! » sade hon med en riktig tjufpojksmin, » en liten menlös docka, som inte besväras af tankar längre än näsan räcker, en sann kvinna. » » Ni är ingen docka, fröken Emelie! » af bröt Brink med en förebrående högtidlighet, som verkade synnerligen komisk, » jag vet, att ni skö- ter er herr fars hushåll och ordnar och styr med allt som en liten duktig husmor — se det är dygder hos en kvinna, alldeles oförenliga med skribleriet. åb, ni må tro, jag har nog haft ögonen öppna! » Och det tycktes han äfven i denna stund ha så pass bra, att fröken Emelie fick en ny liten sky på kinden. » Nej, nu törs jag inte stanna här längre, » sade Efraim Rosenius. hon och reste sig upp, » ni skulle ju kunna tro mig höra till de där emanciperade damerna, som icke ha vidare godt oni kvinnlig blygsamhet. Ni kommer? » » Det var en fråga! » Det fanns väl inte något ställe, till hvilket han så gärna » kom », som till grosshandlare Thelberg, förmögen änkling och fader till en af de älskvärdaste flickor han kände. Skiss af Emy. Naturligtvis blef det som vanligt en i allo angenäm middag, och då Fredrik Brink kommit :&gt; v \ ll°&gt; ' där är en af rätta ullen! » Fredrik hem till sig igen samt i ro fått samla sina se(JU * Brink lossade ned ett par häftiga ryck på naste intryck, fann han, att han bestämdt varit kragen, ty han hacle blifvit het af förargelse vid en mes, som ej ryckt fram med en fråga, hvilken länge nog vandrat upp och ned mellan hans genomläsandet af manuskriptet.
Hevillnings - förordningen, alt , sorn Låntagare endast förskottsvis erlägger den lievillning, hvilken för utlånta medel belöper, ' hans ovilkorliga rätt är, att detta Förskott af Jjångifvareii återfå, på det sätt, att 5 procent afdragas "å den för Lånet utfästade renta: att Låntagaren bör' åtnjuta detta afdrag vid hvarje Ilen te-bet al ning och derå gifva qvitto: samt att örn fordran i Concours utsökes, Borgenären åligger, under den i öfrigt stadgade Edgång, jemväl inbegripa, att de qvitleräde Bevillnings-ufdragen fått af Gäldenären fulleligen åtnjutas : bafve Vi stadgat följande förändring i det genom Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1 810 fastställda Eds-formulaire till bestyrkande af fordringar, sarri i Concourser bevakas: ”Jag N. N. svär vid Gud och Hans helliga Evangelium, att den af mig uti N. N. ‘'Concours vid N. N.-Domstol ("a Kongl. Maj:t ”och Kronans) (å N. N. Directionsj (å N. N. ”Cassas. vägnar.) (i egenskap af Förmyndare) ”(Curator för N. N.) (i egenskap af lagligen tillfön”ordnad Sysloman) (god Man i N. N. Gälcl”bundna
Roman årligen uppbäres för biträde vid handläggning af ärenden, rörande aflöning m. rn. för Ecclesiastik-Verket i Lappmarken, hvilket framdeles, då Roman afginge, syntes kunna Statsverket besparas genom göromålens förflyttning till det i underdånighet föreslagna Kammar-kontoret 433: 16. Summa B:ko R:dr 49,633: 16. Och skulle alltså, enär den af Stats-kontoret föreslagna Staten upptoge endast 46,170 R:dr 32 sk., men till aflöningens bestridande hittills utgått förenämnde 49,633 R:dr 16 sk., genom Nådigt bifall till livad af Stats-kontoret blifvit hern ställdt, uppkomma ett öfverskott, stort 3,482 R:dr 32 sk., hvaraf den tillökning i Presidents-lönen, som Kongl. Maj:t i Nåder funne lämpligt bestämma, kunde utgå. Föredragande Departements-cbefen anförde derefter i underdånighet: Då det nu åligger mig att afgifva underdånigt yttrande i förevarande ämne, har jag funnit mig icke böra förbise, huruledes den väckta frågan om Embetsver ketis reorganisation ursprungligen åsyftat ett ändamålsenligare ordnande af Statsförvaltningen, Ur denna synpunkt betraktad, är densamma af synnerlig vigt och om de beslut, som i detta ämne fattas, skola medföra afsedt gagn, är det således nödvändigt, att först bestämmes hvilket system, som i förstberörde afseende må vara lämpligast. Enligt hvad kändt är, biet, för uppgörande af fullständigt förslag till Statsförvaltningens organisation, af Kongl.
Hon sökte derföre glömma sin sorg, aftorkade sina tårar, tänkte på den huldhet ulfven alltid visat henne, och var nu åter vänlig och kärleksfull som tillförene. Det stod så ännu en tid, och när månaderna voro om, blef prinsessan åter sjuk och födde ett svenne-barn, det fagraste man kunde se för sina ögon. Då blef hon också mycket glad, smekte sitt lilla barn, och tänkte uppå hvad fröjd detta skulle bli för hennes man. Men det gick alldeles som förra gången; ty knappast var den lille kommen till, förrän dörren slogs upp, ulfven rusade in, sprang fram till bädden, fattade barnet emellan sina röda käftar, och sprang bort i skogen, ingen visste hvart. Nu kan man veta huru prinsessan blef bedröfvad, och huru bitterligen hon grät, att hon skulle mista sitt lilla barn. Likväl trodde hon sin man bäst; hon sökte derföre glömma sin sorg, aftorkade sina tårar, och var åter lika huld och kärleksfull som hon alltid varit. När det så lidit ännu en tid framåt, var prinsessan hafvande för tredje gången, och födde ett litet flicke-barn, fagert som Guds klara dag. Då blef hon åter mycket glad, smekte sitt lilla barn, och tänkte uppå hvad fröjd detta skulle bli för hennes man. Men det gick som det gått förut. Knappt var den lilla kommen till, förrän dörren slogs upp, ulfven rusade in, sprang fram till bädden, tog barnet emellan sina röda käftar, och lopp undan i skogen. Nu visste prinsessan icke hvad hon skulle tänka, och sörjde bitterligen, att hon inte fick behålla något enda af sina barn. Likväl kom det aldrig i hennes hug att ulfven kunde svika sin tro emot henne. Hon aftorkade derföre sina tårar, gömde sin sorg i sitt hjerta, och när ulfven kom hem, var hon åter lika huld och kärleksfull som tillförene. Så förrunno sju hela år, och konunga-dottern satt ännu alltjemnt i berga-salen hos sin man, ulfven.
På grund häraf och då Herr Grefve Frölichs motion, som föranledt detta Utskottets utlåtande, är af natur att, oberoende af Utskottets handläggning, kunna afgöras, såsom endast innebärande frågan om en adress till Konungen, rörande ett ämne för dagen, utan allmän tillämpning på Rikets Lagstiftning; vågar jag vördsamt föreslå; att de respective Riks-Stånden j med af slag på Utskottets utlåtande måtte inbjuda hvarandra till skyndsamt fattande af det beslut: att Rikets Ständer vilja inför Tlironen nedlägga tolkningen af deras öfvertygelse om ändamålslösheten och skadligheten af alla spärrningar eller qvarantainer å fasta landets vägar och farleder”; 2:0 Herr Grefve von Platen förenade sig till alla delar uti Herr Grefve Horns reservation, med det tillägg likväl, alt han icke kunde nog beklaga det sätt, på hvilket Utskottet undandragit sig alt afgifva ett bestämdt yttrande i en fråga, så vigtig som denna, och uti hvilken, ehvad Styrelsen begärt något yttrande eller ej, hvars och ens egen öfvertygelse bör säga, att en opinions-yttring är af högsta vigt och värde;, 3:o Herr Friherre Wrede och Herr Hjärne■, som icke heller delade Utskottets beslut, förenade sig med Herr Grefve von Platen och i sista punkten af Herr Grefve Horns reservation. Med Herr Grefve Horn och Herr Grefve von Platen instämde Herr Prosten Lignell samt Herrar LimneliusWinblad, Bruse och Justelius. 8 'Allm, Bcsvoch Oecon.-Utsh. Utlåtande N.o 116. Ankom till Exp.-Utsk. den 2 Sept. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande JY:o g3, angående upphäfvande af dubbla Tjenstår sberäkningen vid befordringar till ecclesiastika embeten och tjenster.
Instruktionen för General-landtmäteri-kontoret, Provins-landtmäteri-kontoren och Landtmätarne i riket den 4 Maj 1827, bifölls; N:o 17, i anledning af väckt fråga om behöfligheten af sådan besigtning, som, enligt 1 § i Kongl, kungörelsen den 4 Maj 1827, skall förrättas å boställen belägne i skif teslag, der laga skifte skall verkställas, bifölls; Prot.-JJtdrag den 12 Juli 1851. 379 N:o 18, i anledning af -vackt motion om ändring af gällande författningar, angående understöd af allmänna medel till utflyttningar, i följd af verkställda laga skiften, bifölls; N:o 19, i anledning af väckt motion om ändring af 21 § i Kongl. Taxan på arfvode för Landtmäteri-förrättningar den 18 Oktober 1834, bifölls; N:o 20, i anledning af väckt motion om underdånig framställning hos Kongl. Majit, att åtgärder måtte vidtagas till befordrande af skiftesärendens skyndsammare afgörande i Högsta domstolen, bifölls; och N:o 21, i anledning af väckta frågor om förändring af gällande stadganden, angående skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse, bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande och Memorialer: N:o lil, i anledning af väckt motion om reorganisation af Bergs-kollegium m. m., bifölls; N:o 112, i anledning af återremiss utaf Utskottets Utlåtande N:o 97, lades till handlingar ne; och N:o 113, i anledning af återremiss utaf Utlåtandet N:o 103, lades till handlingarne.
Schlegel, men sedermera af Müllner, Grillparzer m. fl. blifvit utbildad till begreppet om ett fullkomligt blindt, förnuftlöst Fatum. Redan en tänkare, vid namn Solger, skulle haft mycket att påminna emot denna åsigt, och en annan sednare och ännu större tänkare – jag tror han hette Hegel – lärer yttrat, att det grekiska Ödet ungefär motsvarade det negativa begreppet af den christliga Försynen. Det fägnar mig, fortfor Herr Hugo; det tycks slå bra in med Carlstads-vännernas speculationer. Jag har blott anfört andras tankar: men hvad jag nu går att yttra om Furumos förmenta upptäckt af en ny tragik, står för min egen räkning. Välan, låtom oss taga denne Johannes i betraktande! Hans moder hade, jag mins icke af hvilken barnslig anledning, druckit blod, och deraf fick nu den ännu ofödde sonen en omotståndlig blodoch mord-törst. Johannes uppväxte såsom ett förskjutet barn, utan vård och uppfostran, kom i dåliga sällskaper, blef så stråtröfvare, stal, plundrade, mördade, drack i bokstaflig bemärkelse blod, förlorade all känsla af rätt och orätt, allt medvetande af mensklighet, med ett ord: blef ett fullkomligt rofdjur. Ömklig, beklagansvärd, hisklig är visserligen en sådan historia; men ett innerligare deltagande, än detta, kan jag för min del icke egna en så beskaffad varelse på annat villkor, än att hans bättre natur (ty ingen saknar en sådan) med kraft och på fullt allvar kämpar emot olyckan, han må segra eller gå under. När jag ser tigern sönderslita lammet, eller katten pina råttan, så kan jag väl icke derföre anklaga dessa vilddjur, ty de följa blott sin instinkt, men än mindre kan jag för dem hysa välvilja och deltagande. Ett sådant oskäligt, förnuftberöfvadt, af instinkten drifvet odjur är Johannes, ett motstycke till Victor Hugos Han d’Islande. Det är sannt, att Johannes en och annan gång visar spår af ömmare känslor, men så gör äfven vilddjuret: ty äfven detta smeker stundom och visar sig vänligt, när det ej drifves af hungerns känslor eller retas af passioner.
Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande IV:o 8/. 33 N:o 87. Antom till Exp.-Utsk. den 14 Jnnil. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 44, angående utsättande af en belöning for författandet af en Lärobok i Christendomen för menige man. Sedan Utskottet uti afgifvet Betänkande, hvilket i Högvördige PresteStåndet blifvit afslaget och uti Vällofl. Borgare-Ståndet bifallet den 2 sisth Maji, dels afstyrkt bifall till Herr Cederschölds i ämnet väckta motion, dels föreslagit, att genom Deputerade, som af Presterskapet borde utses, förslag till ändringar och förbättringar i nu antagne Catechesen måtte utarbetas och till antagande framläggas vid samma tid, som deu nya Bibel-öfversättningen; har samma Betänkande från Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 1 o samt från Hedervärda Bonde-Ståndet den 6 sisth Maji blifvit till Utskottet återreniitteradt, på grund af dervid gjorda anmärkningar: dels af Motionairen: att, ehuru genom en belöning förmågan ej kan åstadkommas der den saknas, torde den på föreslagne sätt väckas till verksamhet; att Kongl. Maj:t, som skulle utsätta belöningen, jemväl borde utse de personer, som skulle pröfva arbetet, och bestämma sättet för pröfningen; att
Ännu några ord om Gustaf Wasa och Sveriges landthushållning. Kunskap. Om kunskap och dess tillämpning. Kvinnofrågan. Gohl, Cecile, » Sorosis ». Något om Nya världens kvinnoklubbar. -, Bref från Amerika. — Årsfesten i kvinnoklubben Sorosis. — Ett kvinnomöte i Washington. Roos, Mathilda, Kvinnans arbete för kvinnan. Kyrkohistoria. Eklund, PInledning till kyrkohistorien. Landthushållning. Om kalkning och mergling af T. O. LF (2) 146 — 157. Lappland. Se: Berättelser (Samzelius), Mission. Legender. Se: Fransk literatur, Katarina af Alex. Literär kritik. Något om den uppfostrande kritiken af En Olärd. Ljusfenomen. Reuter, O. M, Lefvande ljus. London. Bourget, Paul, Londonskizzer. Läroverksfrågan. Dahlbäck, C. J., Om förslaget att utesluta filosofien från undervisningsplanen för våra h. a. läroverk. Laurin, P. G., Är skollagskommitténs förslag rörande den matematiskt naturvetenskapliga undervisningen tidsenligt? Lunds stifts lärareförenings diskussion om det nya skollagsförslaget. Af S Mazer, Th., Skollagskommitténs förslag till kristendomskurser. Regleringen af de allm. läroverkens lärarelöner. Från läroverken och pressen. Sahlin, Enar, Löneregleringsfrågans kombinering med skolreformfrågan — Sillén, Julius af, Förslaget till ny skollag. Skolkommitténs » förslag till stadgar för rikets allmänna läroverk », af gifvet den 13 jan. — Uttalande af teckningslärarne vid rikets allmänna läroverk med anled ning af senaste skolkommittés förslag rörande teckningsundervisningen Meteorologi. Hildebrandsson, H. Hildebrand, Falbs » kritiska dagar ». Läran om månskiftena och väderleken. Meteorologi. Petermann, Reinhard E., Snön. Mission. Bergström, Ludvig, Erik Folke och den svenska missionen i Kina Carlman, Rudolf, Evangeliska missionen i Kurg, en bild från Baselmis sionens verksamhet. Danell, Hj., Missionen — en trons sak. — - — Fries, K., Förh.
Sammandrag af förfat'ningen rörande försäljning af bränvin, af den 4 Augusti 18 45. Bränneri-idkare få ej, hvarken i stad eller på landet, försälja det af dem tillverkade bränvin i mindre partier än 40 p:r och icke dermed till försäljning kringresa i landsorterne. Rättighet att i städerne såväl försälja bränvin i mindre partier än 40 p:r, som att det lill förtäring på stället utskänka, meddelas genom serskilda borgarebref, som äfven medföra rättighet att sälja bränvin i slörre partier än 40 p:r. Sådan försäljning får ej af någon på mer än ett ställe utöfvas. Med undantag af omdistillering af bränvin, får ingen annan borgerlig näring förenas med bränvinsförsäljning, dock må de handlande i städerne, som, vid författningens trädande i verkställighet, innehade borgerskap, utsälja bränvin i mindre partier än 40 p:r, men rättighet till utskänkning af bränvin tillkommer endast dem bland de handlande, som förut innehade sådan rätt, samt förut varande traktörer, värdshusvärder m. fl., hvilka ega att utskänka och försälja bränvin i hvad parti som helst. N:o 4 till Bev.-ZJtsk. Skrifvelse, N:o 6. Städernas vederbörande förmän bestämma bogsta antalet af dem, som må ega rätt att ulskänka och i mindre partier än 40 p:r försälja bränvin. Är antalet för närvarande större, inskränkes det i mån af rättighets-innehafvarnes afgång. Försäljning af bränvin pä landet skall vara tillåten de landthandlare, gästgifvareg, fl., som före 1837 års lag dertill erhållit tillstånd. En dylik försäljningsrätt, utan inskränkning i partiets storlek, kan äfven hädanefter beviljas landthandlare, dock skall försäljningen alltid ske i säljarens hemvist. Utskänkning af bränvin på landet må endast, eller erhållet tillstånd, idkas vid gästgifveriet Tillstånd för gästgifvare att utskänka och för landthandlare att i mindre partier än 40 potter försälja bränvin må ej meddelas, utan att socknens vederbörande förmän dertill förordat utskänkningseller försäljningslokaler.
– Ja, men du kan ju simma som en ål – anmärkte Elin, och höll Gunnar fastare, likasom fruktade hon att dessa sjötroll kunde komma genom sjelfva luften och föra bort Gunnar, midt för hennes ögon, till den der «smala och skimrande strimman». – Åh ja! fälle, kan jag simma – svarade Gunnar – men hvad hjelper det mot sjöfrua, om ho’ vill. – Hur tror du hon kan se ut? – frågade Elin. – Åh – svarade Gunnar tankfullt – hon ä’ visst vacker som du. – Åh fy! – utropade Elin skrattande – att du kan vilja jemnföra mig med ett troll! – och dermed slog hon Gunnar lätt öfver munnen med handen, och Gunnar tog henne hastigt om lifvet och drog henne till sig, men Elin slingrade sig lika hastigt ifrån honom, och sade gladt och godt: – Nej, kom nu Gunnar! annars kunna de tro att vi rymt ifrån dem dernere, om de ä’ vakna. – Ja, och lemnat hästen, och kärra, och alla sakera!– anmärkte Gunnar något försmädligt, ty Gunnar tyckte icke om uppbrottet. Han var nu för uppstämd af hvad han såg, hvad han hörde, hvad han mindes. Det förflutna af hans glada barndom hade framstått så lifligt i detta sköna, solbeglänsta nu, att det var en plåga som Gunnar kände utan att rätt kunna reda, denna nödvändighet att åter nedgå i det alldagliga lifvet med alla dess små, väl icke mer än tums långa, men deremot skeppunds tunga bekymmer. Dock, dessa voro ej sådana just nu, utan de voro alla fjäderlätta och knappt tums långa, och Gunnar följde Elin nära som skuggan. På vägen under resan, samspråkade de oupphörligt. När den ena gerna talar och den andra ändå hellre hör på, då kan man kalla ett samtal lifligt, och få saker på jorden kunna väl jemföras i behag med ett lifligt samtal mellan tvänne personer, passande för hvarandra, likt det itubrutna äpplet, hvaraf dock hvarje sida har en helt olika färg. Fram mot eftermiddagen hunno de resande, som, oaktadt hästens goda morgonfoder, tågat i sakta mak, inemot bestämd ort.