Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet icke nödwändigt att tillstyrka serskildt anslag till det af Herr Commerce-Rådet Santesson uppgifne behof; Hwilket dock till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande »vördsammeligen öfwerlemnaS. ärebro den i Julii i8»2- Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Prest-Stän Ledam. magnar, dets Ledam. wägnar, Larl körner. Oust. KlurrLzr. Pä Wälloft. Borgare-StänPä Hcderw. Bondc-Ständets Ledam. wägnar, dets Ledan, magnar, st ZVe^elin. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 6 Juli!. Prest, Ständer den 6 Bvrgare-Ständet d. 6 Bonde-Ständer d. 6 Riksens Letankan-e. om hwad till rättelse för framtiden bör stadga», i afseende pä styrelsen - Den 6 Julik. H2s, rellen af Riksgälds-Werket, när Riksdagar hällas pä annat ställe, än i Stockholm och de fleste ibland Lullmägtige i egenflap af Riksdagsmän, kommer att Riksdagen biwista. ^ä, med anledning af Högloft. Ridderskapets och Adelns remift, Stats-Utffouet under den 4 ftstledne Maji till samtlige Resp. Riks, Standen asgaf dest »vördsamma Utlåtande öfwer den hos Wallofl. Borgare-Standet »väckta staga, huru med Styrelsen af Riksgälds-Werket, i anseende till de fleste Fullmagtiges borrowaro fran Stockholm under innetvarande ars Riksmöte, ssulle sörhällas, trodde Utskottet sig böra samtlige Resp. Riks, Standens närmare depröfwande underställa: Om, och huruwida, till rättelse för framtiden, något stadgande, i afseende pa Styrelsen af Riksens Ständers We,rk wid lika beskaffade tillfällen, borde widtagas; Och hwilken staga Högloft.
Ager han nu att deröfver sjelf råda; så kan det lika litet förmenas honom att nedlägga det i förvärfvande! äfen fastighet, som att använda det till inköp af konstsamlingar, dyrbara möbler, ekipager, fantasilörcmål af hvad slag som helst, eller att förslösa det i nöjen och utsväfningar. Men kan den omyndige icke lagligen hindras att använda, på hvilketdera af dessa sätt honom behagar, de tillgångar, han förvärfvat; så är det väl ej heller olagligt eller olofligt att till honom sälja, hvad han äger rätt att köpa, emottaga hans penningar för en tafvelsamling, ett naturalie kabinett, eller för ett hus, ett jordagods, och å dessa senare föremål lill honom utfärda vederbörligt salubref — allt utan något biträde af hans förmyndare eller samråd med denne. Att hvarken köparen -får rygga sitt bifall och återfordra sina penningar, eller säljaren återlemna dem och fordra sin egendom tillbaka, det har ju lagen sagt, i och med detsamma den tillåtit den omyndiga att öfver hvad han sig förvärfvat sjelf råda, sedan han femton är gammal är. Härvid förutsättes kontant betalning. Innehåller köpeaftalet i stället förbindelser ä köparens sida; så blottställer sig säljaren att icke få dessa förbindelser uppfyllda, enär laglig hand - *) l)ot är denna sats, som varit förut använd i fråga om föryttring af lösören. Man tiar sagt mig, ali den skulle, i en sådan tillämpning, silida mot romerska lagen, hvilken jag lii) värr icke känner. räckning vid deras utfordrande ej kan lionom lemnäs. Men är hela köpslutet derföre ogildt? Och på hvilkenderas klander är det ogildt, på köparens, eller säljarens, eller beggederas? Säljaren har handlat med öppna ögon — (ty fråga är icke om bedrägeri, härrörande från okunnighet om köparens omyndighetstillstånd). De varor, han lemnat, iiro honom icke frånstulna; ehvad han för dem erhåller den utfästa betalningen eller ej; så har icke dess mindre äganderätten till dem frångått honom; de kunna icke återfordras; köpet är gildt.
För Löntagaren skulle detta aflöningssätt vara åtföljdt af den olägenhet, alt, då hemmansrnntorne ieke böra illgöras förr än nära i månader in på följande året, Tjenstemannen emedlertid måste förskottsvis besörja sin lefnadskostnad för ett helt år, och i brist af egen förmögenhet, hvilket oftast skall inträffa, skuldsätta sig och betala ränta, som i sin mohn förminskade den behållning han af lönen borde äga för sjin bergning: ett förhållande, som otvifvelaktigt beredt mångas obestånd och ej sällan haft ännu svårare följder. — Då löntagaren icke kunde med räntegifvaren annorlunda derom öfverenskomma, nödgades den förre in natura emottaga persedlar, hvilka för honom icke behöllige mäste till underpris föryttras för anskaffandet af andre förnödenheter; genom hvilka omsorger, och af löningssättet ofta föranledde tvister emellan räntegifvare och indelningshafvare, irppkommo kostnader, besvär och tidspillan om icke förluster. Desse allmänna olägenheter för hvarje indelningshafvare skulle dessutom ökas för de till LandsStaten hörande Tjenstemän, som icke blott för egen del, utan ock för de öfrige Embetsoch Tjenstemännen utkräfva löningsräntorne eller afyttra dem på ett eller annat sätt, samt derföre göra läkning med löntagaren; oberäknadt det åliggande KronoBetjeningen jemväl hade, att uträkna, uppbära och redovisa Lönings-öfverskotterne. Det, icke utan skäl, öfterklagade tilltagandet af goro - Beta ii kan den, N:o 124- vii jnSlen vid LandshöfdingeEmbeten och för LandtStatsTjenstemännen kunde äfven i sin mohn härledas från detta löningssätt, åtminstone i det hänseende, att tid och uppmärksamhet måste häråt delas och med detsamma göra den egentliga tjenstgöringen mer besvärande.
Också är det hos välsinnade skoleföreståndare hos oss en allmän klagan att dylika samlingar här saknas och en allvarlig önskan att sådana måtte anskaffas. Nå väl, om nu i hufvudstaden sådana samlingar, som de här föreslagna förefun nos, så skulle de kunna betraktas såsom mönster, der nitiske skolmän kunde erhålla kännedom om huru de skulle vara beskaffade och huru de skulle anskaffas. En enda blick i dessa muséer skulle medföra mera insigt uti hvad som för skolorna i detta hänseende är att göra, än långa afhandlingar och vidlyftiga meddelanden i böcker. Dessutom bör nämnas, att de samlingar, hvilkas inköp från Doktor Hamberg, jag har tagit mig friheten föreslå, äro så rikhaltiga att, om de blefve offentlig egendom, mycket och lill och med ganska fullständiga duplettsamlingar kunde utläggas för att till skolorna meddelas. Doktor Hamberg har också redan lemnat samlingar till flera undervisningsverk, der man snart insett deras stora vigt för undervisningen. Då, enligt medföljande intyg, Doktor N. P. Hambergs samlingar af rudimaterier 400 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802.
Cederström föreslagit, såvida jag rätt uppfattat hans mening, jemte förkastandet af ifrågavar. förslag till nationalrepresentationens ombildning, åt Const.Utsk. skulle kunna uppdragas att inkomma med ett förslag, mera öfverensstämmande med nationens icke imaginära utan verkliga sympathier och utgörande en sann och opartisk sammanjemkning af de meningar och principer, hvilka, så väl inom som utom representationen, blifvit uttalade; vore det i sanning ett slut, hvartill jag på det lifligaste skulle önska det frågan för närvar, kunde bringas; äfvensom jag, i sådant fall, högligen önskade, att Const.Utsk. med särdeles uppmärksamhet fästade sig vid att åt 56 och 81 §§:na Reg.Ftn gifva mera likstämmighet. Slutligen, och utan att vilja inlåta mig uti någon undersökning af vårt nuvar. representationssätts så strängt öfverklagade Bristfälligheter, eller våga på något vis framkomma med förslag till ett möjligt afhjelpande deraf, må det likväl tillåtas mig, medan jag nu har ordet, att öfver detta för hvarje medborgare vigtiga ämne yttra några ord, särdeles för att kunna öppet tillkännagifva det jag för ingen del fast vidhänger det närvar., uti åtskilliga delar förbättringar kräfvande representationssättet, utan tvertom varmt och innerligt nitälskar för nyttiga och helsosamma reformer. Ifrån andra länder hafva vi en bedröflig erfarenhet utaf allmänna val; hvarföre äflas så mycket att införa denna princip hos oss? Mig synes som skulle förbättringar ingalunda vara omöjliga, äfven med bibehållande af de fyra Stånden, med hvilka jag likväl önskade att de flere ännu orepresenterade medborgareclasser måtte införlifvas, utan tillskapande af ett 5:te. Med denna hufvndsakliga förbättring samt ett mera förenkladt och ändamålsenligt arbetssätt, så väl inom Stånden som Utsktn, och möjligen någon förändring uti den sjelfskrifna representationsrätten, tror jag vi ännu någon tid kunna anse oss nöjda. Att kullkasta det närvar, för ett så osäkert blifvande, kan jag aldrig gilla.
Jag kan således icke annat än till alla de4 H. 57 450 Den 23 November e. m. lar gilla dc anmärkn:r, som af Hr Cederschjöld blifvit gjorda, lemnande derhän, huruvida dc nu kunna till någon åtgärd föranleda. Då jag nu har ordet, skall jag bedja få tillägga, att medan fråga nu är om skrot och korn, torde det vara nödvändigt att nu upptaga det af Hr Gripenstedt sednast gjorda förslag, att i afseende på det minsta föreslagna silfvermyntel kornet måtte bestämmas till 50 proc. samt skrotet blifva proportionerad! derefter. Hr Cederschjöld: Hr Westerstrand bar uti anmärkning mot milt yttrande underrättat oss huru vid myntningen tillgår, nemi. att något mera koppar tillsättes, än som vederbör i förhållande lill silfret i hvarje mynt, af hvilken koppar dock den del, som ligger närmast ytan af myntet, medelst svafvelsyra bortfrätes, på det alt glansen af detsamma må blifva desto vackrare; och har Hr Westerstrand tröstat oss dermed, att om pie een vägde mindre än den borde, så vore det derföre, alt för mycket koppar blifvit, genom ofvannämnda operation, ii ån densamma bortfrätt, .lag skulle likväl finna mig vida mera belåten, om myntet hade sin vederbörliga vigt, helst jag ej kan vara säker derpå, att ju icke från början något för litet silfver blifvit tillsatt. Jag vill derför anse pregeln lika med controll på arbetadt silfver; men om vigten vill jag sjelf kunna förvissa mig. För öfrigt har Hr Westerstrand sagt, alt det vore omöjligt att genom vägning af de särskilda myntpiecerna utröna huruvida de läge inom remedium, emedan skillnaden vore så liten. Men det må blifva tvifiarens sak alt dertill skalfa sig tillräckligt fina vigter. Mig tyckes derföre att lagen åtminstone icke bör i detta afseende lägga honom hinder i vägen. IIr Westerstrand: I afseende på den af Frih. Wrede gjorda anmärku., att det i betänk, läge en omening i uttrycket, att ”på 1 r:dr silfverstycket, deraf 25
Den, som bifaller Utskottets förslag, att Coéffitrer böra åsättas 75 R:dr värde och 25 R:dr införseltull skålpundet, löstalja; - * För slätfil a Stats-Ulskottets Memorial, y.-o 2“4- Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer artikeln att införtullas efter nu gällande grund, nemligen med zb procent af uppskaltniogsvärdet. Voteringens resultat liar varit 86 Ja och 33 Nej; och som Ja således vunnit, komma Coeflurer höra åsättas 75 R:dr värne och 25 R:ar mloiselstull skålpundet. 2o:de Voteringen (33:n\ Den, som instämmer i Utskoitet föislag *\.\. Vilklofvar , Urmakare-, böra i Taxan under egen rubrik intagas och dervid åsattas 5 R:dr värde och 1 R:dr 32 sk. utförselstull skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Ridderskap»!, och Adelns beslut, att, med godkänkännande af Utskolles förslag om aitikelirs specilicerande i Taxan och antagande derå af 5 R:dr värde, den hör åsältas 1 R:dr införselstull skålpundet. Voteringen har gifvit till resultat 74 Ja och 45 Nej, hvadan och då Ja vunnit Utskottets förslag i denna del blifvit af Rikets Ständer godkändt. Deri, som godkänner Utskottets förslag, att införselstulleu å saltad eller inlagd Strömming bör höjas till 2 R:dr tunnan, röstar Ja; Deri, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer införselstulleu å sagde artikel att bibehållas vid dess närvarande belopp, 1 R:dr tunnan. Voteringen har utfallit med 46 Ja och 73 Nej, i följd hvaraf och då Nej vunnit, infotselslullen å saltad eller inlagd strömming kommer att bibehållas vid dess närvarande belopp, 1 R:dr tunnai . 22:Jra Vot ringen (35:o).
Så länge konferensen i London icke har nått till ett resultat, skulle förmodligen hvarje meddelande om en politisk förening mellan Danmark och de Förenade rikena utöfva ett för oss mycket skadligt inflytande på förhandlingarna. Den betraktelsen skulle ligga nära till hauds, att man med större lätthet kunde gå in på att tillfredsställa de tyska makternas öfvcrdrifna fordringar, om man trodde att i en förening mellan Danmark och dc Skandinaviska rikena kunde vinnas en ersättning för det försvagande, som man dervid ville tillfoga den danska monarkien, och jag fruktar att jag icke tager fel, då jag tror, att Danmarks gräns skulle bli Eongeån och att alt söder derom skulle blifva tyskt eller preussiskt territorium, för så vidt konferensen ginge in på en politisk förbindelse sådan som den påtänkta. Icke blott Ryssland, utan äfven England skulle otvifvelaktigt på det bestämdaste motsätta sig en sådan tanke, och af de tyska makterna har åtminstone Österrike uttalat sig starkt deremot, och jag kan derför icke annat än i djupaste underdånighet uttala den öfvertygelsen, att ett framläggande inför konferensen af en sådan tanke skulle vara ett säkrare medel att omöjliggöra dess verkställande, än att befrämja den. Jag vågar tro, att denna betraktelse icke skall förekomma Eders majestät alldeles ogrundad och Eders Majestät har sjelf haft den nåden att uttala det fruktan för en sådan ordning skulle kunna verka en större böjelse hos de neutrala makterna att sträfva efter gynsammare fredsvilkor för oss, än vi eljest kunde hoppas — men denna fördel skulle ju knappt kunnaväntas, så vidfc man ej till vederlag härför förpligtade sig till att icke genomföra den framstälda tanken. Slutligen vågar jag fasta Eders Msgestäts uppmärksamhet på att denna saks lyckliga genomförande icke blott förutsätter de författningsenliga organernas samtycke, utan äfven befolkningarnas ärliga och innerliga sympati.
Å denna punkt har Utskottet från Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet erhållit iterremiss, på grund af hufvudsakligen följande anmärkningar: att, enär det ankomme på Kongl. Maj:t, att, derest de blifvande ersättnings-anslagen, utan Kongl. Maj:ts nådiga samtycke, borttagas eller förändras, i nåder förordna, det kassans förra inkomster ånyo skola isppbäras enligt nu gällande stadganden, kunde vid ett blifvande riksmöte, om Regering *oh Ständer voro derom ense, dessa medel för all framtid utbytas mot fix penningeränta, eller Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 219. 9 eller till och nied alldeles indragas; alt då kassans hemmansräntor utgingo af donations» gods och beneficie-hemman, till hvilka, såsom dels af framfarne Konungar föl lanta, dels af enskilda donerade och dels under ratt adelig frälsefrihet upplåtne, kassans egaride-rätt ej kunde bestridas, vore statens öfvertagaride af dessa räntor ej allenast ett ingrepp i eganderälten, utan jemväl stridande mot den af Slikets Ständer vid 1823 års riksdag uttalade grundsats, enligt hvilken de till serskilda verk donerade eller desamma eljest tillhörige fastigheter borde vid den då ilYågakomne förändringen undantagas; alt alldenstund icke vo» re bestämdt, när och huruledes ersättnings»anslagen för rusthållsoch en per mjlle-afgif» terna skulle kunna i framtiden jemkas, eller hvarest kassans styrelse, i händelse af fasligt hets-köpeskjllingarnes säkerligen inträffande och fortgående stegring, egde att väcka anspråk på en sådan jemkning, skulle kassans framtida rätt sålunda ofelbart äfvenlyras; att den af Utskottet uppgifna kontroll å beloppet af den mot desse afgifter svarande karta-sigillata vöre ofullständig, då i lagfarls-prolokollerna icke upptoges abo»ombyten å krono»ruslhåli och öfrige krono»hemman, likasom ej heller skeende skatte»köp, vid hvilka alla tillfällen resolutioner af Konungens Befallningshafvande utfärdas; alt, enligt gällande sfadganden, rusthålls af» och tillträdes-afgifter skola vid ombyten af rusthållare erläggas, ehvad rusthålls-köp lagfares eller icke, till följe hvaraf kontrollen, som för öfrigt komrae att medföra omgång och besvär samt med främmande göromål belasta Hofrätternas personal, ej kunde för kassan medföra åsyftad säkerhet; att således någon förändring hvarken med hemmans» räntorne eller rusthålls afoch tillträdessamt en per mille-afgifterne borde vidtagas; samt att, om förändring med de sednare afgifterne komrae att ega rum, ersättningen derför borde i riksstaten såsom förslags-anslag uppföras, på det kassan kunde årligen erhålla hvad rätteligen densamma tillkomma.
Genom en vidlyftig framställning behöfver jag icke att, inom denna upplysta samling, ådagaläggadet magt pali g gand*, det grannlaga, i synnerhet under nuvarande förhållande i politiskt afseende serdeles afgörande och vigtiga af detta ämne. Deri innefattas Nationens lugn, Nationens oberoende; Konungamaktens helgd; bådas fredande, enskildta medborgares okiänkbaihet eller kränkbarhet till namn, heder och ära. Det allmännas och enskddtas väl eller ve beror således i mer eller mindre mohn på detta ämnes mer eller mindre värdiga afgörande i en framtid. Det är alltså tillbörligt att det skärskådas noga och mångsidigt. Man skulle väl kunna invända att det tillägg eller denna infogning tillkommit i 4 §. Tryckfrihetsförordningen lagstridigt och sålunda genom ett slags Öfverrumpling, och att det, i följd deraf på samma sätt kunde eller borde borttagas; men just denna öfverrumpling bevisar, efter min tsaka!, att Tryckfriheten dessförinnan till en oförutsedd grad varit missbrukad, eftersom ett så utomordentligt medel af Kon. ung och Nationens Representanter blef vidtagit, att det vidare befarade missbruket' förekomma. Detta bevisar vidare, att ett ovilkorligt upphäfvande af detta band på en snart sagdt tygellös tryckfrihet, utan moget öfvervägande både af tid, lynne, upplysning och Nationens politiska ställning i förhållande tili det jäsande Europa, icke bör äga rumOs Dm 21 Maji e. m, förfärliga skakningaroe inom de öfriga Euro-» peiska Staternes yttre och i synnerhet inrq beståndsdelar, den blodiga kamp, hvilken sorn bäst vsrar mellan ovan frihet och gammalt förtryck, cle uppror6gnistor, man kastat ända io uti det aflägsna, men derföre lugna Och afun-r dadé Scandina vien, de smädeskrifttr hvarigenom man inom och utom oss sökt att väcka oro och spik , allt detta påkalbr ett varsamt förfarande at dvt ädlaste ett fritt och manligt Folk äger nemligen Tryckfriheten, men tillika det farligaste, emedan det är så lätt missbrukadt.
Dä nu liden för oklrojernes slut icke är så snart för handen, kan man hinna att dessförinnan bereda saken sä att privatbankernas rörelse kunde öfvertagas af i provinserna inrättade så beskaffade statsbanker, att enskildta deruti kunde blifva delägare, hvarigenom man vunne fördelen af den skarpare kontroll på länehandlingar, som alltid är att förvänta af dem som vid granskning deraf bevaka sitt eget intresse. Om sådana banker kunde inrättas, blefve det en fördel för enskilta alt blifva delägare i desamma, såsom förhållandet nu är i England. Om äfven vinsten deraf icke skulle blifva så enorm och så plump, som den för närvar, på många ställen är sä få de herrarne dock förlåta mig om jag anser, att dä de hittills i öfver 20 år skördat och fortfarande till oktrojtidens slut få skörda samma vinst, de dermed må anses hafva njutit nog på det allmännas bekostnad. Gr. Gyldenstolpe bar visserligen här påstått, alt Utsk:s framställning vore enfaldig, emedan den förutsatte att man möjligen kunde så tillställa, att penningelillgången alltid vore tillräcklig. Gr:n har vissevligen rätt uti att sådant är omöjligt, men också lärer väl ingen vara så enfaldig att han tror det. Det är en stor skilnad emellan de fluktuationer i penningerörelsen, som uppkomma af naturliga förhållanden och dervid, (såsom R. Sl:s bank nu gör), afseende hafves på det allmänna bästa — samt de fluktuationer som vällas af privatbank-bolag, hvilka endast afse sin egen vinning. Då de sistnämnde inrättningarne vid utsläppning eller indragning af sina sedlar endast och allenast hafva sin egen fördel till ögonmärke, är det klart att svära kriser kunna uppstå till följd af en hastig indragning samt allmänheten derpå blifva lidande. Hrnne hafva väl icke förgätit exemplet af det privatbankbolag, hvars aktieägare ensamt utgjordes af stadsboer, hvilka vid ett tillfälle funno sin fördel uti att plötsligen innehålla sina penningar och icke deraf utlåna en enda r:dr, hvarigenom penningeförlägenhet uppkom i provinsen.
Det vore derföre önskligt, att BankoUtsk. beslöte, att den föreslagne förändringen mätte händanefter tjena Banko-diskont-slyrelsen till efterrättelse, emedan som förhållandet nu är, gagnar den föga lill upmunlran af kreditiv-rörelsens införande inora riket. Då nu fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot Utslcs förevar:de yttrande gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss; ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå fl. Ex. förklarade det han ansåg proposrn besvarad med öfvervägande ja. 54:de punkten. Hr af Harmens, Henr. Otto: Da senast församlade Statsrevisorer genomgingo Bankofullmäktiges prot:r för den tid, som angår tillämpningen af 214 § i Bankoreglementet, kunde det icke undfalla Revisorerne, alt föreskriften i 6:te mom. af nämnde § har vid tillämpningen kommit, så alt säga, alt förfela det ändamål, R. St. dervid åsyftat. 6 mom. i 214 § af Bankoreglementet innehåller, alt för utassigneringar, allenast liandskrifna assignalioner må begagnas. Berörde mom. hafva Bankofullmäktige tolkat så, alt, då någon söker kreditiv å Banken, formulär lill anvisningar skola ibland andra handlingar äfven bilåggas, såvida, sedan kreditivet blifvit beviljadt, något derå skall kunna lyftas. Detta formulär innehåller, att anvisningarna skola ställas till viss man, utan att af någon annan kuuna begagnas. Revisorerne erforo äfven, alt, enligt praxis inom Banken, det icke är tillåtet en kreditivtagare, att mot egenhändigt qvitto uttaga något belopp å kreditivet, utan om någon handlande i Stockholm har kreditiv på Banken, får han icke deraf uttaga något, med mindre än han företer qvitto af den person, sora i formuläret är upgifven.
Hiljeliöoli, Longi, yttrande, Mars 440. Liljonorslitr, Hs. Ex. Friherre lobsn, yttranden, Iul. z9g. 493- <V". 4726. läljencrsntL, Friherre konsn >Villielni, yttranden, Mast 8. la. 18. 19. LL. 44. 59. 'Lilie-spsrre,' Hr. Undcr-Stäthällarcn, om honom gjorde tillwitclscr för Embetsfel, Sept. 251. 404. 284. Inljcsri-Lls, IiiZemuiicl, yttrande, Iun. 315. Inljesträin, tueol, yttranden; se VavoLvarllt Ideström, tillägg: Aug 1444. Nov. 1421. 1428. 13näc-i-sleölcl, Xxel, yttrande, Sept. 1092. I4nelgrciiL, (l. o. fran Borgare-Ständct communiccrade Memoriäl om befrielse frän Bewillning för alla dem af Landtwärnct som warit i falt, Febr. 721. Lindön, saknad i Stats-Utskottets uppgift pä Kronogodsen, Mars 425. 547. 587. 1696. Linnewafnader, om frihet för innewänarne i wista trakter af Elfsborgs och Hallands Län att tillwcrka och försälja - -, Ian. 545. 964. noi. 1192. Lista till wal afElectorer, Maji 93. Lista, Electorerues titt wal af Ledamöter uti Riddarhus* lltstottet, Maji 140. Sept. 157. - uti Eonstitutions - Utskottet, Maji 95. Mars 121. 1091. — uti Stats-Utstottct, Maji '94.
Sill fullborbanbe af ett bönehus i öfra belén af HDorotlica 2appmarfö»förfamling, ber in* månarne, i anfecttbe till örtens aflägfenljet af omfring tolf mil från pafto* ratetö fprla, gått i författning om en fåbait btjggnabS anlågganbe, ntcit falnat egna mebel att fultftånbigt utföra ben, l;ar jemmäl bibrag från nämnba (Mlcfiaffilmcrl aitmifatS; i farn mani; an g l;marnteb Jlongl. 9Jlaj:t anbefallt paftoratetS prefterffap att årligen uiinft tmå gånger, en ont mintern od; en om fommaren, uti betta bönehus förrätta gubStjenft i förening meb nattmarbSgång o cl; anbra prefierliga förrättningar. ©eban 9RifetS ©tänber mib fiftförflutna rtlöbag bemtljat ett anflag af 3,0,000 rilöbaler till fortfatt reparation å SinföpingS bomfprfa, l;ar £)fmer*3ntenbcntöcmbetet på nåbig befallning inlommit meb uppgift od; foftnabsförflag å be arbeten, l;milfa anfettS för fprfanö beftånb angeläg* naft att imber närmaft fölfanbc tre åren meb nämnba mebel utföraS, od; l;afma reparationsarbetena febermera oafbrutet fortgått. 3 anfeenbe till be olägenheter, font marit förenabe meb ben hittillsgöränbrmgar maraitbe