Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det skulle undfalla Utskottets uppmärksamhet något förseende , hvilket lätt kan hända , men som blefve upptäckt af något annat Utskott eller enskilt Riksdagsman ; så är det onekligen af det skäl, att Utskottet icke äger göra Nåd; dess pligt är att antingen s om det fin-, nes Den 8 Maji, /. m. 177 nes förbrytelser vara af beskaffenhet att böra af RiksRätt dömmas, derom föranstalta, eller ock, genom utredande af saken, sätta Riksens Ständer i tillfälle att pröfva, om de i grund af 107. § skola göra någon anmälan hos Konungen eiler icke: Häraf lärer nogsamt inse*, att ConstitutionsUtskottet icke enligt denna §. äger någon egen magt, utan blott att pröfva om gjorda anmärkningar äro falska eller icke, om begångna fel äro uppenbart stridande emot Lagarne eller icke, samt härom lemna Riksens Ständer upplysning. 107. §. tillägnar Ut.' skottet icke minsta rätt mer än andra Utskott och enskilda Representanter, nemligen att göra anmärkning; hvad förut är närndt gäller ock här, att Utskottet icke äger att dölja eller frikänna efter behag. Utskottets hörande betyder icke annat, än afläggande af berättelse, med ti 11_ eller afstyrkande, huru sorn behagas; men icke kan man rimligen påstå, som likväl åtskilliga yttrat, att änskönt omdömet icke beror af Lag, utan af Opinion , , Riksens Ständer icke få äga annan Opinion än Utskottet. Detta är just Despotens grundsats , att ingen får tänka annorlunda än han, eller åtminstone icke yttra sådant. Jag vill hoppas, att man icke later förvilla sig till den grad, att underkasta sig ett sådant förmynderskap, hvarigenom man afsäger sig tankefriheten. Då ConstitutionsUtskottets påstående om ägande af Riksens Ständers beslutande rätt , utom i de nämnda fall, således icke kan styrkas af Grundlagen , måste man icke låta den Ridd. 0. Ad. Prot. VIB. I.
I följd häraf, o eli enär den ordning och reda tili Sterbhus-angelägenlieter, som af Magistrat ernes befattning med bouppteckningar och skiften i Städe ine hittills vunnits, vid jemförelse med tillståndet på landet, onekligen visar sig lända Sterblmsdelegarue sjelfve lill gagn och säkerhet, hemställer Utskottet att Herrar Egnell s och Mcechels of vanberörde förslag icke måtte antagas, Stockholm den 16 Maji i834. N:o 67. % Ankom till Exped. Utsk. d. 20 Maji kl. 9 f. m. Betänkande, öfver Riksdagsfnilmagtigen Samuel Anderssons ifrån Östergöthland motion, att fattigprocenten i sterbhus mätte utgå, icke sä om nu, af summa inventarii, utan i mon af behållningen, sedan skuld blifvit af dragen, a Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet har lill Lag-Utskottet blifvit remitteradt ett anförande af Riksdagsfullmägtigen ifrån Östergöthland Samuel Andersson, hvilken yrkat, att enär det, efter bans förmenande, icke vore billigt eller rättvist, alt, på saft nu gällande Lag bjuder, en åltondedels procent af alla tillgångar i Sterbhus, utan afseende å gablens belopp, tilldelades de fattige, då sådant skedde på bekostnad af efterlefvande enka och barn, hvilka understundom, till fördelning sig emellan, lingö en mindre behållning, än hvad fattigprocenten utgjorde, en sådan lagförändring måtte meddelas, att de fattiges en åttondedel! procent'barde hädanefter, i likhet med Chartae Sigil/atce-afgiften, endast efter summa behållning beräknas och utgå.
M. med anhållan om utarbetande af ett fullständigt sammandrag af kameral, ekonomiska och administrativa författmr aflåtits, så är det alldeles icke liktydigt med eller af samma värde som författmnes fullföljande efter den fullständiga plan, hvarefter de blifvit påbörjade. Jag tror att oafsedt det författms sammandrag som här är ifråga, borde författnings-samlingen utvidgas och jag är öfvertygad om att styrelsen ämnar fortsätta dem om medel dertill kunna finnas. Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med att vidröra den massa af ämnen som blifvit inblandade af den talare hvilken först öpnade discussionen; jag har redan i början af mitt anförande yttrat att de icke alls hörde till föremålet för öfverläggningen. Synnerligen kunde vid Hr Frih. Creutz’ recension af krigsartiklarne vara mycket att anmärka, men jag vill, som sagdt är, icke fästa mig dervid då det Den 14 0 Ut ober. 7 ii icke allt länder till afgörande af nu ifrågav:de ärende, vid hvilket jag icke anser andra åtgärder kunna vidtagas än att bifalla hvad Utsk. föreslagit. Hr Hjerta, Lars: Det kan visserligen synas såsom hade Utsk. uti sin historik öfver de i ifrågav:de motioner berörde ämnens handläggning af de administrativa auktoriteterne förstedt något skäl för sitt afstyrkande af nämnde motioner, och troligen skall en och annan af härv:de ledamöter finna sig ytterligare böjd för att hålla med Utsk., på grund af den siste talarens lemnade up lysning, specielt med afseende på krigslagarne, att de snart skulle blifva färdiga. Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten på den upgift rörande samma krigsartiklar, som den värde talaren gjorde, eller att de ännu ligga i KrigsHofratten, hvadan det således återstår deras handläggning både vid Högsta Domstolen och hos K. M. Vid sådant förhållande bör det i ett ämne, som rörer en så betydlig medborgareklass, ligga It. St:r oro hjertat icke blott att en författning utkommer, utan äfven hurudan denna författning blir. Frågan måste således vara: har den motionär, som yrkat på förändring af krigsartiklarne, andragit några giltiga skäl för detta sitt yrkande, eller icke?
Men så berättade han att han träffat Wilhelm Møller, som icke tycks sätta pris på svenska författarinnor. Han tyckte inte om fru Edgren och fru Agrell är så enfaldig. ”Ja men så fins det en som är bättre än fru Edgren och fru Agrell,” hade Brandes sagt, ”det är signaturen Ernst Ahlgren.” – ”Ja det säga alla,” hade Möller svarat. – Brandes tillade: ”och det är då en som är i tillfälle att döma om den allmänna meningen. – Jag blef otroligt glad för de orden; jag hade ju förut gått i den föreställningen att han anser mig vara i saknad af allt som han kallar literära anlag. – Jag ville pröfva honom och frågade om han tyckte jag borde sluta med att skrifva romaner, i fall jag kunde få någon anställning som inbringade mig mera. Men han tycktes icke ha menat det. Och på min direkta fråga svarade han att på sådant kan endast ens eget inre ge svar. Den 19de kom han precis vid den tid som blifvit hans vanliga. Han började plåga mig för att få veta hvad som kommit öfver mig föregående qväll. Det var ingenting, rakt ingenting, svarade jag på vanligt fruntimmersvis. Men naturligtvis lät han icke narra sig. – Var det det han sagt om amerikanaren? – Nej inte det han sagt, utan något som hans yttrande kommit mig att tänka på. – Och så korsförhör; jag kunde väl säga hvad det var jag tänkte då? – Nej, det var sådant skräp att det icke var lönt att tala om. – Men jag fick ingen ro; det måste fram: jo det var ingenting han sagt eller gjort, det var bara det, att om jag med anledning af hans yttrande om amerikanen sagt honom sanningen, så skulle han icke ha trott mig. – Hvad skulle jag då ha sagt? – Endast det, att ett sådant äfventyr som det med knappen helt enkelt skulle ha varit en omöjlighet. – Ville jag därmed säga att jag aldrig skulle ha lagt mitt hufvud så nära intill hans kropp att något sådant skulle kunnat inträffa? – Ja. – Ja, det skulle han aldrig ha trott. – Jag visste det. – Var det verkligen ännu min mening att han skulle tro det? – Han finge göra som han ville; det vore mig likgiltigt. Jag kunde ju icke ha något motiv för att ljuga för honom i den punkten.
Jag skulle för min del tro, att bäst vore, om R. o. Ad. här instämde med Utsk. och de 2:ne MedStånd, som redan hafva fattat beslut i detta hänseende. Skulle R. o. Ad. vidhålla sin förut yttrade mening, som måhända j till sin grund är riktig, så ledde delta, så vidt jag af handlingarna kan sluta, till ingen verkan; men följden vore, all i alla öfriga beslut, der summorna böra af R. o. Ad. utsättas, blefve dessa helt annorlunda bestämda, än i Utsk:s förslag, emedan det utgår från annan grund. Sjelfva saken vinner således ingenting genom delta Stånds vidhållande af sill förra beslut, men om R. o. Ad. deremot antager Utsk:s förslag, så varder det hela sammanhängande och fullständigt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: I motsats till Hr von Hartmansdorff anser jag, att R. o. Ad. bör vidblifva sitt förra beslut, att åt Hypolheks-föreningarne under vissa vilkor å Banken anvisa ett kredit i f af En milhn R:dr h:ko. PresteSt. har ännu icke i frågan definilift beslutat, så att sakens utgång derstädes är oviss. Hr von Harlmansdoiff har sagt, att om R. o. Ad. vidhåller sitt förra beslut, skulle summorna ej gå ihop. Delta kan jag för min del icke finna. Det är väl sannt, att de ej gä ihop efter ,Ulsk:s beräkning, enär ifrågavar:de millin ej deri ingått, men då R. o. Ad. sist behandlade denna fråga, så togs denna milhn ganska rikligt i beräkning vid afgörandet af de andra frågorna, som rörde Filial-bankerna. Jag finner således icke, att R. o. Ad. har något skäl alt frångå det beslut, Ståndet en gång fattat, hvarföre jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. måtte detsamma vidblifva. Då nu Hr Gr. o. Landtm, först hemställde, om R. o. Ad., med frångående af sitt förut fattade beslut, behagade bifalla Utsk:s afstyrkande, ropades Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm.
La nco-vt skot te ns 8t:rs uppmärksamket ä nödvändigketen sk slt icke, i allmänket eller utsn de giltigaste anledningar, Kevilja nsgra 8tsleiis anslag till ett eller gnöst företag, pä grund sk enskildes derom gjorde motioner; Ock knus Vtskotten l öfrigt de gjorde anmärkningarne destominclre kunns föranleda till någon södring uti cle yttranden viskolten redan i förenämnde 3:ne mai akgikvit, som icke allenast Kerörde anmärkningar redan vid Mälets korsta kekandling blifvit inom Utskotten ankörde oek under pröfning tagne, utsn skven Utskottens vtlalandeN i dessa krägor nu mera; tznligt de vlskotten meddelade Rrotocollsvtdrag äro vordne sk 3:ne Riks8tänd godkände ock kikallnp. ven i3 Rekn i83m 8tatsoek Lanco-vtsk. Let. ^k:o 23. §73 ZZ. Iltlätancle, i si äg» om aflöning för antagne Leereteraren i Lainmansatta 8tat8- oell LaneoIltsltotten. 8edan, i anseende till vigten ock vidl^ktigketen akde mai, kvilka utgjort föremål kör 8latsock Lancovtskottens gemensamma kekandling, Utskotten kunnit kekokvet nu, likasom vid föregående Riksdagar, kordra antagandet ak en serskild 8ecreterare kör desse ärenden, med kvilken kekattning varit körenad sk^Idigketen att expediera de mai, kagge Utskotten egt med andra Utskott gemensamma, kakva vtskotten, kvilka kunnit keskalkenketen ock vidden ak desse göromål kordra likta vedergällning, som den R. 8t:r redan ät 8ecreteraren kör R:gsVerkets ärender kestämt ock jemväl vid sistkörklutue
Hvad man frivilligt gör, är en sak för sig, och deremot är ingenting att invända, men all ålägga mig ett bestyr derföre alt jag af god vilja bidrar till aflöningen åt den som utöfvar detsamma, delar och blir orättvist och kan af ingen, som har full aktning för eganderätlens helgd, gillas. Jag vidblifver min begäran om afslag på betänk. Hr von Hartmansdorff: Gr. Mörner har frågat om en skyldighets åläggande icke är ett onus lika väl för säterier samt rå- och rörs-hemman, som för boställen. Så förhåller det sig visserligen, men om R. o. Ad. icke vill tillåta att en dylik tunga lägges pä säterier , rå- och rörseller insockne frälse-hemman, så är det Ståndet öppet att säga nej. Under den lid man yrkade att tre Stånd kunde afgöra denna fråga emot Adeln och sålunda förnärmade hans rätt, bestred jag denna pålagas beviljande, men nu, när de öfriga Stånden hafva erkänt att Adelns samtycke erfordras, och ali Siandet kan handla alldeles fritt och sjelfständigt, då tillstyrker jag alt Adeln 8 H. 5 66 Den 14 Juni. matte dertill lemna sitt bifall. Är det nu någon af Adelns ledamöter, såsom t. ex. Gr. Mörner eller andra, som tänka eller säga: detta är en sak, som angår oss, hvilka ega säterier, rå- och rörseller insockne frälse-hemman, men J öfriga embetsman håfven ingen rösträtt i denna fråga; så svarar jag, att dylik skillnad i rösträtten mellan detta Stånds ledamöter, dä de äro embetsman eller jordegare, har Sveriges grundlag icke gjort: fordra godsegarne att embetsmännen icke böra yttra sig i frågor, rörande jorden, då böra jordegarne icke yttra sig i frågor som röra embetsmännen. Funnes sådant i någon författning stadgadt, då skulle man visserligen rälta sig derefter, men någon dylik föreskrift är ännu icke gifven. Emellertid lärer man få yttra sig i enlighet med grundlagarne och Ridd.- Ordn.
Ständer hemställa, om det icke i ett sadanr sakens skick more lämpeligare, att, hos Kongl. Maj.t, Riksens Högloft. Ständer i underdånighet anhälla, der Kongl. Maj:k täckres i nadcr emottaga en witz Summa lill utgifter för Utrikes ärenderne, den Kongl. Majit efter Egit Nådigt »välbehag samt behof och omstandigh. ttr dä täckes reglera, hwarwid torde böra fästas - Den 22 November. 1271 staö dnr underdåniga Snikan, det Kongl. Maj:t äfmen nädigst täckes »vidtaga sadan Författning, att inga Erna Ordinarie Ulgifter, härutöfwer mage i och för veste Ärenden komma Staten till last, och an de pä Rapellerade Minister-Staten upförbe Ministrar och Commisstons-Secreterare, mätte sa midt »nöjligt more, wid de nya Beskickningarne blifwa ihogkomne och emvloijerade. Och som det är till förmoda, att alla desta Beskickningar, ej sa hastigt torde kunna komma i ordning, art ju näqon besparing i den wägen skulle kunna äga ruin; sä har Utskottet trott sig böra förestå en Summa af Nittio Tusende Rdr Banco i elt för alt, att efter Kongl. Majus Egit Nädigste godtfinnnande och förordnande anwändas, sä wäl till traktamenten och Ulgifter för Utrikes Beskickningarne, fom ock till Pensioner för de Personer, som äro dertill berättigade pa rapellerade Minister-Staten. Och skulle af denna Summa tilläfwenlyrö något kunna besparas, sä hoppas Stats-Utskottet för Dest del, det Kongl. Maj:t lika nådigt lärer täckas läka det komma StatS-Werket till godo. post - Staten.
Riddar husKamcrera - ren åligger, att emottaga och behörigen förvara alla till Cassorne inflytande medel, samt äger att uti Riddarhuset begagna arbetsrum för sig, så ock till förvarande af de 13 §■ RiddarhusKamereraren åligger att emottaga och behörigen förvara alla till Cassorne inflytande medel, samt begagna det uti Riddarhuset för honom bestämde arbetsrum, så för sig, sorn till för - 470 Den 19 Julite, m. dess tjenst tillhörande Handlingar och Pantkistor, hvilka böra efter möjligligheten uti något hvalf med behörigt Jernstängsel inlättas. I enlighet med Directionens anordningar besörjer han ensam utgifterne, samt de samma efter fastställda formulairer bokförer; så ock anvarar med ersättnings skyldighet för alla de utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verificerade. 15 $. • Di Contante medel till Direction insändas, ställe sig Kamereraren till noga efterlefnad, hvad i arbetsordningens 5 §• stadgadt är. 16 §. RiddarhusKamereraren bestrider Revisionen af inkommande varandeaf de dess tjenst tillhörande handlingar. Pantkistorne böra insättas uti något hvalf, försedt med behörigt Jernstängsel. I enlighet med Directionens anordningar, besörjer han utgifterna, samt de samma enligt fastställda formulairer, bokförer; så ock ansvarar med ersättningsskyldighet för alla de utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verificerade. 14 §• Då Contante medel till Direction insändas, ställe sig Kamereraren tlil noga efterlefnad, hvadi arbetsordningens 5 §. stadgadt är. 15 §• RiddarhusKamereraren bestrider Revisionen af inkommande Dm 19 Julii t. m. 471 Capitationsoch andra Capitationsoch andra redogörelser, samt anredogörelser, samt ansvarar för alla Cassasvarar för alla Cassahandlingars ordentliga handlingars ordentliga registrerande och förregistrerande och förvavarande samt inbindrjmde samt inbindning' Ding.
Deparlements-ehef förklarat, alt 800,000 rdr är den brist, sorn borde betäckas; men icke ansett lämpligt att densamma på en gång liqviderades.utan att en sådan liqvidation borde ega rum under loppet af 4 år. Efter nämnde tid anser samma Departements-chef, att det anslag, som nu beviljas, kan betydligen nedsättas. Om man, uppå sätt Gr. Mörner föreslagit, anslår 170,000 rdr under samma tid, så gör man det utan att egentligen hafva någon erfarenhet om hvad som för framtiden kan behöfvas. Det är visst en sanning, att ett sådant anslag kan framdeles beviljas med ett belopp understigande 170,000 rdr; men sedan man en gång gifvit denna summa, företer sig onekligen en svårighet att bestämma en siffra, som icke uppgår till nyssnämnde belopp. Med anledning deraf, är min öfvertygelse, att Departements-chefen haft goda skäl för sin hemställan, att fylla extra utgifter med extra anslag, intilldess man kommit till en bestämd erfarenhet om, hvad som i berörde hänseende är för framtiden oundgängligen nödigt. Derförutan hemställer jag, huruvida icke en ytterligare olägenhet eller svårighet vid Gr. Mörners förslag företer sig, med hänsigt till det förhållande, att ett Riks-Stånd redan bifallit den ordinarie Stats-regleringen i afseende å lista hufvudtiteln. Visserligen hafva de tre öfriga Riks-Stånden rättighet att, oberoende deraf, i frågan fatta sina beslut; men lämpligt tror jag det icke vara, ätt icke det fjerde Ståndet äfven får deltaga uti frågans ursprungliga behandling. På alla dessa skäl och då Repartements-chefen tillkännagifvit att, om man fördelar detta anslag på 4 år, hof-förvaltningen skall kunna ganska mycket begränsa sina utgifter, anhåller jag, att vi åtminstone icke af den nu väckta motionen måtte hemta någon anledning att frångå det uti den K. Proposin framställda förslag. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Den princip, som af en talare på samma bänk med mig blifvit helt nyligen uttalad, vill äfven jag i allmänhet underskrifva.
I åtta dagar förde de två fruarna ett sorglöst och behagligt lif tillsammans. De gingo långa promenader i förmiddagssolskenet eller åkte längre bort till vackra utsigter. Nina blef införd i hela fru Hildas hushåll. Hon lärde sig beundra hennes matbod och handkammare, tvättstugan och hönshuset, kort sagdt hela gården, der allt var i den mest exemplariska ordning. Fru Hilda dukade fram alla sina bästa rätter för att fira sin unga väninna och visade henne vid alla tillfällen, hur glad hon var öfver att ha henne hos sig. Men efter den första veckan började Nina att blifva melankolisk. Det regnade ofta, och de båda fruarna sutto hela dagen och de långa aftnarna vid sina handarbeten. Fru Hilda läste icke gerna, men hade alltid en mängd att berätta om alla möjliga menniskor, deras slägtförhållanden, förmögenhetsvilkor, sjukdomar, äktenskapshistorier o. s. v. Nina hörde på henne, som man hör på sådana historier, som ej angå en, men blef småningom trött derpå. Fru Hilda hade alltid fullt upp att göra och kom uppfriskad från sin rond i hushållet till sitt handarbete och samtalen med Nina. Nina deremot hade ingenting att göra. Hon försökte läsa, men hon kunde icke gripas af innehållet. Hon satte sig då och då vid pianot och spelade lösryckta, passionerade satser ur ett eller annat musikstycke, som hon ibland kunde upprepa många, många gånger efter hvarandra. Hon vandrade oroligt genom det stora huset, bläddrade tankspridd i fotografierna eller grep till sitt handarbete. Nej, hon kunde icke trifvas här längre! En morgon, då vädret var ovanligt vackert, riktigt sommarväder, sade hon till den förvånade fru Lindeman, att hon måste resa. Hon måste ned till sin gård, till Segerstad och se till skolan, som hon hade fått i stånd der. »Du är väl inte missnöjd med något här», frågade fru Hilda. »Jag har verkligen gjort allt hvad jag kunnat för att du skulle trifvas.» »Du har varit allt för god mot mig», sade Nina och slog armarna omkring henne. »Jag är inte van att bli så bortskämd!» »Och ändå vill du inte stanna här? Är det något du saknar? — Säg mig det uppriktigt.» »Kanske», sade Nina, »men jag vet inte hvad det är.»
St:r, uti underd. skrifvelse den 2 Augusti 1823, förnyat deras vid 524 Stats—XJ ts kottets ]8io års Riksdag yltrade underd. önskan, det måtte från vederbörande EmbetsVerk och Auctorileter infordras en omständlig berättelse och uppgift ang:de alla Kronans hus och byggnader så i Hufvudstaden som i Landsorterna, på det utrönas kunde, huruvida flera sådane hus och byggnader finnas än som anses för behofvet oumbärlige, med underd. hemställan derjemte det K. M:t täcktes förordna att hvarken personer eller Corporationer, utan bestämd rättighet, finge bebo eller begagna Kronans hus samt att några umbärliga byggnader icke vidare måtte bibehållas, utan att, sedan dylika lägenheter undergått behörig besigtning och värdering, de samma måtte å Auction utbjudas och försäljas eller, om sådant icke förmånligen kunde låta sig göra, upplåtas till begagnande af enskifte, emot hyra och skyldighet att byggnaderne lagligen underhålla; Och har, efter det alla för pröfningen af detta ärende erforderliga upplysningar blifvit infordrade samt vederbörande EmbetsVerk, under hvilkas inseende och vård Kronans byggnader äro ställde, i underdthet afgifvit förteckningar deröfver jemte utlåtanden rörande de ändamål och behof hvartill de nu begagnas samt hvad som i anledning af R. St:rs ofvanberörde underd. önskan vore att tillgöra, K. M:t under den i3 sistl. November till StatsUtskottet öfverlemnat alla handlingarne med Nådigt förklarande: i afseende på publike byggnaderna i hufvudstaden: det K. M:t funnit något af dessa icke kunna eller Beta nk nnden, N:o 3o5. 5i5 böra förytlras och att i öfrigt de icke beboddes af någon sorn dertill icke voro berättigad, och i afseende pci publike Husen i landsorterne: 1:0 att ehuruväl
Hvarje brytning af arbetskraften ur vanliga banor har alltid varit åtföljd af en protest å den arbetande klassens sida. Nästan hvarenda förbättring i machineriet har i England haft med sig uppror af arbetsfolket, sammansättningar att icke arbeta utan för en visa föreskrifven dagslön, förstöring af machiner och hela fabriker. Allt sådant har, utan undantag, slutat dermed, att arbetarne måste underkasta sig sitt öde; ja de ha försvårat det onda, emot hvilket de upprest sig. Sjelfva deras sammansättningar har blott gifvit ny retelse åt uppfinningsgåfvan att spara arbete, och de ha ofta måst återvända till verkstäder försedda med machiner, öfverträffande dem de angripit och förstört. Å andra sidan får denna underkastelse ej endast tillskrifvas nödvändighetens tvång. Det måste dock finnas någon ting i mängdens intresse, som allt mer försonar den med machinerna. – Ett sådant motif ligger äfven för en dag: de föda flera. Det är isynnerhet i manufakturdistrikterna, som Englands folkmängd i en så förvånande grad tilltagit. Lancashire hade år 1700 omkring 166,000 invånare, hvilka år 1750 hade vext till 297,000. Under de följande femtio åren uppfunnos Ångmachinen och Spinnmachinen. År 1800 var folkmängden i detta Grefskap 672,565, och år 1831 hade den stigit till 1,336,854. Det är den hastigaste folkökning i Europa, och kan i Amerika endast jemföras med tillvexten i Kentucky eller Illinois 71. Denna omständighet är ej den enda. – Arbetarne ha klagat att machinerna minska arbetslönen. De måste sluteligen finna, att denna minskning mer än ersättes genom ökad arbetsförmåga i production af varan, som ökar deras förtjenst 72. För föga mer än ett halft århundrade var Brittiska Bomullsmanufakturen ännu i sin barndom: den är nu den största och vigtigaste i Brittiska riket. Äfven Indien, oaktadt råämnet der är hemma, arbetslönen ytterligt ringa, och skickligheten i väfnad af ålder berömd, har ej kunnat utstå täflan med den Engelska konstfliten.