Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige berättigas att utfästa ett premium åt den eller dem, som innan nästa Riksdags början till Fullmägtige aflemna ett så beskafFadt, till enkelhet i förvaltningen och räkenskaperne inom Banken samt till besparing i förvaltnings-kostnaderne ledande, förslag till en förändrad organisation af Baneo-Verket samt reglering af dess tjenstemanna-personal, att detsamma, i dess hufvudsakligare delar, af Rikets Ständer godkännes; kommande beloppet af berörde premium, hvilket högst får uppgå till 4‘000 R:dr B:co, att i öfrigt bestämmas med afseende å den fördel, som genom det framlagde och godkända förslaget Banken tillskyndas. Utskottet går nu att redogöra för de förändringar och tillägg, här ofvan blifvit föreglagne. 4 Banco-Utskottets Memorial, N:o 61. Uti 3 § af Banco-Reglementet stadgas, att vid de tillfällen, då Riksdagar bållås utom Stockholm, Banco-Styrelsen anses öfverflyttad till Riksdags orten, så vida Fullmägtige till ett antal af åtta, i egenskap af Ledamöter inom Riks-Stånden derstädes vistas, samt att, om både i Stockholm och åRiksdagsorten nämnde antal brister, Styrelsen anses fortfarande vara i Stockholm. Men då det, enligt Utskottets öfvertygelse, icke kan vara med Bankens fördel förenligt, att dess Öfver-Styrelse är på annat, möjligen aflägset, ställe från det, der Banken finnes, samt Utskottet icke kan inse något giltigt skäl för Banco-Styrelsens öfvei flyttning till Riksdagsorten, enär, om äfven de fleste Ledamöterne af Styrelsen skulle nödgas att, i och för utöfning af representant-kallet, lemna Banco-Styrelsen, de sålunda inträffande ledigheterne kunna genom inkallande af suppleanter fyllas; har Utskottet, jemte tillstyrkan, att omförmälde 3 § måtte få utgå i punkten i:o föreslagit att tillägg lill nuvarande 2 §, innefattande den föreskrift, att Banco-Styrelsen alltid skall vara, der Banken är.
S. inhemtat: att Konung Fredrik I, uti 5 mom. uti Dess till Landshöfdingen Friherre Wrangel den 17 Mars 1 732 aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående inrättandet af ett Hospital i Carlstad, till dettas understöd anslagit den |:dels Procent, som, likmätigt 7 §. i 16g8 års TiggareOrdning, af Sterbhus erläggas, så i Städerne som på Landet, utan åtskillnad, öfver hela SuperIntendentian; att K. M., uppå derom gjorda ansökningar, genom Nådig Resolution den 29 November 17^0, förklarat, att Carlstads Hospital, endast till näst derefter inträffande Riksdag, skulle ega att behålla ifrågavarande |:dels Procent af alla arfskiften i Stiftet, så väl i dessa Bergslager, sorn den öfriga orten, både i Städer, på Landsbygden och Bergslagerne , samt att K. M. ytterligare, genom Nådig Resolution den 21 Februarii 1762, med bifall till Staden Christinehamns gjorda underdåniga ansökning, tillåtit, att Stadens Fattighus finge behålla den \:dels Procent, som vid arfskiften faller, och hvilken dittills till Carlstads Hospital ingått. Uti ett till E. K. M. afgifvet underdånigt utlåtande, den 8 October 1828, angående Läns - Exp. TJtsk. Förslag till und. Shifv.
Om det icke precist har varit båtsmän, som föröfvat alla, så har det åtminstone som oftast varit båtsmans alkomlingar, som föröfvat dem. Således, om äfven taflan fått något starka färger, så tror jag likväl att den i grunden är ganska sann. Orsaken dertill att tillståndet i nämnde provins nu är något förbättradt, ligger deri att arbetslönerna hafva mycket stigit, isynnerhet genom de allmänna arbeten, som på sednare tider lemnat tillfälle till förtjenst. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att uppläsa hela motionen, men hvad deri begäres, är endast att, i fall K. M. skulle anse att några båtsmans-nummer kunde sättas på vakans, utan att försvarsverket derigenom korame att lida något, sådant måtte ske. Derigenom skulle det både blifva lättare att anskaffa folk och man kunde äfven få dugligare folk än nu. Jag anhåller fortfarande om bifall till Betänk:t. Hr Brakel: Indelningsverket till lands tror jag ega för fäderneslandet stora och öfvervägande förtjenster. Jag tror att Den 18 April f. m. 553 detta är det enda sätt att förskaffa en tillräcklig stam för vår talrika beväring. Svenska staten är alldeles för fattig att kunna hålla en stående armé ständigt under vapen, och under den tid, då den icke är under vapen, så bör naturligtvis staten bereda soldaterna tillfälle till arbete, och något för dem lämpligare arbete än jordbruket finnes, i min tanka, icke. När bondpojken blir antagen till soldat och får lära sig exercis och att handtera musköten, så höjes han både i sin egen och andras tankar. Helt annorlunda är förhalandet med indelningsverket till sjös. Från några kustprovinser tagas ynglingarne från jordbruket och skickas ut påt några knapphändiga sjöresor, der de icke få någon sjömanna-intelligens, utan komma hem, nära nog lika okunniga i sitt yrke, som när de farit ut. Jag tror näppeligen att hela båtsmanshållet kan uppvisa 100 man medelmåttiga sjömän. Sedermera användas de till släparbete på varfven och detta arbete kostar staten ganska mycket.
Fröt. igij■ ms. lto6 Stats-och Besvcirs-Utskottens Betankanden. innehålla, hafva Utskotten funnit sig äga full anledning att instämma i det yttrande, förra Riksdagens Ekonomi-Utskott i förenämnde måtto afgifvit, dertill, hvad serskildt beträffar Herr ÖfversteRieutenanten Oxehufvuds Förslag om rättighet för Afrads - och Tionde-Gifvare, att antingen i närmaste Krono-Magazin lefverera sin Tiondeoch Ränte-Spannemål, eller ock hos KronoFogdert få den samma med penningar efter markegången lösa, Utskotten afvert hämtat skäl deraf, att sådant skulle leda dels till Krono-Maga» zinernes utvidgning och antagande af en större Magazins-Betjening, hvilket den för Allmänna Magazins-Iurättningen anslagne Fond icke medgifver, dels till förökande af Krono-Fogdarnes förut trägna göromål , som odeladt fordra deras liela tid och uppmärksamhet; Och få Utskotten, som i följd häraf ans® sig icke kunna tillstyrka bifall å de väckte motionerne, derföre så mycket bälldre föreslå, att äfven hädanefter må förblifva vid hvad Kongl.
Yid besvarandet af dessa anmärkningar, anser Utskottet sig hufvudsakligen böra åberopa, hvad Utskottet här ofvan yttrat, angående bysättnings-tvångets ändamål och gränsen för dess användande. En föreskrift om viss tid, inom hvilken den bysatte borde afträda sina tillgångar till concurs, är både obehöflig och olämplig, äfvensom det ej vore med rättvisa förenligt att, sedan ett sådant afträdande skett och bysättningens ändamål således vunnits, låta frigifvandet bero af borgenärernes beslut. Något serskildt stadgande i den syftning von Zweigbergk föreslagit, synes äfven vara så mycket mindre af behofvet påkalladt, som, enligt 5 Cap. io § och 8 Cap. 2 § Utsöknings-Balken, bysältning icke i allmänhet kan ega rum emot någon annan, än den, som ej har något att gälda med eller ej kan sätta pant eller borgen samt, i afseende på de undantag härifrån, som ega rum för löpande förskrifningar, det förekommer, att dessa icke kunna förbjudas utan väsendtlig rubbning i alla nu bestämda creditförhållanden och att det beror af hvarje gäldenär att, förr än han utfärdar sin förbindelse, betänka sig deruppå, huruvida han vill underkasta sig det större äfventyr, som dylika löpande förbindelser medföra; hvarförutan Utskottet anser högst otroligt, att, om den egendom, som en gäldenär uppgifver till godtgörande af den skuld, hvarför lian hålles bysatt, ostridigt är af den beskaffenhet, att den kan användas och förslår till gätdens betalande, borgenären icke skulle ingå på det uppgifna liqvidationssättet, hvilket har gäldenärens frögifvande till följd, utan att föreskrift derom i lagen behöfves.
Borgare - Ständet anser 14. §. salunda böra förändras, at, med afseende pä Brandförsäkringsmärket , det i synnerhet mä blifwa Egendomens werl eliga beskaffenhet och det i orten gängbara pris, som tages lil grund för wärdrringen, samt at, under Egendomars wärde, Tomterne äswen innebegripas. — Bonde-Ständet häller äfwen före, at uti 15. §. bör utsättas, at asgiften för IMuan-eVoställen, sii af Adelsfanan, sorn andra indelta Re» gementen, bör upskattas lika med Lcolellalkicpia och civila Embetsmäns Boställen, och ersättningen för ders as Jnnehafwaren förstutna afgisten ersättas, pä satt denna Z. i öfrigt förestrifwer. Wid 16. §. sär Preste - Ständet anmärka, at för de fordringar, som arv under Louconro, pro c<?nten bör utgöras as concours - Masian, och sedan ä fordringsägarens blifvande andel afföras. Under de i 7. §. undantagna LaMr och inedel, häller Ridderffapet och Adeln före, at /rcaclsmisrchch 6)'mnaller icke böra innebegripas; men Preste - Ständet anser deremot den tilläggning nödig, at alla 8tipen6ii-medel wid Larowerken böra såsom frän all afgift befriade upkagas, och at det uttryckeligen nämneS, at af capitaler, som aro sonäer för löner, betalas ingen annan procentz an den Löntagaren erlagger. 1462 — Dl del uti 2c>. §. föreslagna satt, at bestyr?» sanningen af upgisen om okänd förnrögenhet, har Ridderstapet och Adeln trott sig böra giswa den utwidgning, at hivar och en, af hvad Sstnd som häldst, ma knnna äliggas at med Eo styrka nygiften af sin förmögenhet.
S. D. Till Stats-Ulskottet remitterades följande motioner, väckta: af Herr Ödmansson, N:o 50, om anläggning af en jernbana ifrån Landskrona till södra stambanan vid stationen Eslöf; -u, 7 76 Prot.-Utdrag den 26 November 1859. af Herr Gahn, Henric, N:o 3i, om pension åt Professoren Carl Edvard Zedritz s enka och fyra oförsörjda barn, uti hvilken motion Herr Slaaff instämde; af Herr Kistner, N:o 32, derom, alt Rikets Ständer ville anslå medel, i ändamål, att Enköpings skola må i stat uppföras till ett elemenlar-läroverk med tre Lärare, nemligen en Rektor och två Adjunkter; af Herr Kistner, N:o 33, om anslag lill skolan i Piteå; af Herr Kistner, N:o 34, om vilkor för krononvbyggens eller kronohemmans upplåtande inom de norra provinserna; af Herr Kistner, N:o 55, om anslag till segelledens uppmuddring från Löfholmen fram till Piteå stad; af Herr Grape, N:o 57, om anslag dels till tolf större däckade lotsbåtar å uppgifna ställen, dels lill antingen en fast fyr å klippan Bonden utanför Umeå, eller ett fyrfartyg vid de s. k. Sydostbrotten, vid hvilken remiss algifna yttranden åtfölja; af Herr Staaff'.
Jag kan väl icke jäfva det omdöme, som här blifvit fäldt, att ju flera delägare privatbankerna skola hafva, ju flera vänner oell försvarare förskaffar man dem; men sådana föreskrifter kunna dock aldrig göra landets och innevånarues allmänna ekonomiska belåtenhet större för de stora privatbankerna. På dessa grunder skulle jag vilja instämma med Frill. Raab i afsceude på antalet ledamöter och i afseende på teckniugssummans nedsättande till en half million, emedan jag tror, alt flera privatbanker på det sättet skulle uppkomma, som kunde hålla hvarandra i en helsosam schack. Hr von Hartmansdorff: Jag tror äfvenledes, att det vore bäst om man åtskilde frågorna rörande teckniugssummans storlek och aclieägarues antal. Jag tror icke det vore nyttigt att få alltför mänga privatbanker; icke eller, att deras fonder mätte blifva alltför små. Gör man dem åter nog stora, så medför det de olägenheter, Hr Hjerta nyss omförmält, och hvilka redan visat sig. Del vore således måhända skäl alt vidtaga den utväg, Frih. Palmstjerna uppgifvit i afseende på beloppet, som jag tror han ville bestämma lill 750,000 r:dr: Samme Friherres förslag om fem actieägares tillräcklighet, anser jag deremot vara alldeles för inskränkt. Utom de skäl, som redan blifvit anförda, måste man äfven fästa sig vid några andra. I detta land linnas få personer, som förvärfva någon betydligare förmögenhet, och ofta nog inträffar, att den som ärft betydligt snart förslösat det. Om nu blott fem personer förena sig i ett bolag, och om deribland äro åtskilliga köpmän, hvilkas rörelse i alla fall är osäker; så är fruktansvärdt att dessa förr eller sednare cedera, och atl banken snart faller. Om deremot flera deläga - Den 23 April e. m. 83 rc linnas; sa är det äfven liera, som gifva akt på hvarandras och på hankens skötsel. Vi kunna tänka på förhållandet med Ystads bank. Den har visst icke fallit, men några af de rikaste delägarne hafva cedera!, och om det händer flera, så kunde hela banken gå omkull.
Frukter, insyltade; hänföras under Konfityrer. Fallar; hänföras under Hudar och Skinn, pelsverk. Galangarot; hänföres under Apoteksvaror. Gallipat; hänföres under Harts. 8 Förslag till Tulltaxa. Qvantitet Införselsför Tullberöktull. mngen. Riksmynt. R:dr. öre. Galläpplen Fria. Gardiner, rull-, af bomulls-, linneeller hampväfnad, målade eller tryckta 1 skålp. 40 Garn: bomulls-, enkelt eller dubbleradt, i karfvor eller å bobiner: ofärgadt 1 skålp. 12 färgadt, alla slag 1 skålp. 20 Anm. I händelse hos vederbörande tulltjensteman villrådighet uppstår, huruvida icke en under benämning af dubbleradt bomullsgarn angifven vara rätteligen bör till bomullstråd hänföras, åligger godsegaren, såsom vilkor för tillgodonjutande af de för dubbleradt bomullsgarn stadgade lägre tullumgälder, med sakkunnige personers, efter besigtning å godset, afgifna betyg styrka, att varan utgör garn af sistnämnda beskaffenhet. kameloch ull-, alla slag: ofärgadt 1 skålp. 25 färgadt eller blekt 1 skålp. 40 segeloch bind1 skålp. 10 Anni. För garn, dubbleradt af till färg och råämne olika garnsorter, hvilka hvar för sig draga olika tull, beräknas införselstullen, utan hänsigt till den större eller mindre andel, hvarmed den ena eller andra garnsorten deri ingår, efter den högre afgiftsbestämmelsen. 1 — delar af gevär förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. Gips . Fritt. Gipsarbeten, ej specificerade 1 skålp. 25 Gipssten Fri * Glas: bunkar, burkar, buteljer och flaskor 1 centner. 75 Galloner; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Garfskidor; se Dividvi. *Garn, bomulls-, tryckt; hänföres under färgadt; ull-, brillant; se färgadt Ullgarn; af vegetabilier (gräsgarn) förtullas lika med Segeloch Bindgarn.
Det ser verkligen ut, som någon misstanke emot styrelsen öfver varfvet i Carlskrona skulle föranledt detta beslut; men jag tror att hvarje person, som om densamma gjort sig underrättad, kan vitsorda, att den lill en sådan beskyllning minst af allt på dessa sednare 24 åren gjort sig förtjent, och jeg trotsar någon så inom sorn utom detta Hus alt bevisa mig motsatsen. Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r måtte få åtfölja återremissen, sorn jag hoppas det H. Ståndet ej måtte vägra. II. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Förslaget förutsätter en minskning af linieskeppen. Jag har vid ett äldre tillfälle anfört, att linieskepp snart blifva manövrerade såsom ångbåtar, och all, när dessa' flytande fästningar sålunda, i lugnt väder och storm, i trots af vind och ström, intränga öfverallt der valten är under kölen, kan skärgård dem förutan hvarken försvaras eller anfallas. Om anslagen till f’yrbåls arne gäller allt hvad jag nyss anförde om vår behandling af capital-förctag. Om vi icke skyndsammast använda på Den a5 November c. m. 343 fyrbåkarne allt hvad våra tillgångar nu kan dein egna, ökas icke kostnaden (under synpunkten af fördelens förringande) med hvarje under tiden skeende skeppsbrott, som en god fyrbåk hade förekommit ?— Hvi skulle vi, utan tvång, dröja att tillegna oss hedern af delta vackra civilisalions-alster — viii belysta kuster? Äfven Carlscrona-dockornas fullbordande har jag tillförene, och så varmt jag det förmått, förordat. — Utskts förmening att endast nya skepp, som aldrig varit i vattnet, fördelaktigt förvaras i dockor, har Ståndet hört vederläggas af Hr Amiral Lagerbjelke och af Hr Amiral Nordensköld.
Ty huru i all verlden skulle en mans krafter räcka till att utföra alla de befallningar, som eljest skulle mildt dugga ned öfver hans arma hufvud? Jag vill dermed icke kasta minsta skugga på befallningarne, men jag tror mig icke påstå mera, än jag kan ansvara för, då jag försäkrar, att detta hufvud inom två veckor skulle vara komplett vridet. Och den naturliga följden vore, att alla edra kloka befallningar skulle utföras uppåt väggarne galet – ty endast vridna befallningar finna gehör i en vriden hjerna. – Jag vill väl ej vara så djerft egenkär och påstå, att det ens nu alltid står så rätt till med oss, edra tjenare, och det vore fåfängt att neka det, då så mycket i verlden uppenbarligen tillgår bra tokigt. Men det är klart, att ert älskvärda kön i sådana fall endast barmhertigt rättar befallningarna efter tillståndet i de lydandes hjernor och således endast inlägger en ny förtjenst genom att nu och då kommendera litet förvändt. «Hör man bara så oartig! Är det rim och reson att tala så till tvenne fruntimmer? Låt oss besluta, kära Märtha, att aldrig mera ge en enda kyss åt så oartiga läppar.» Ah, så slipadt! att narra Märtha till en öfverenskommelse, som man sjelf i all hemlighet kan bryta! – Men jag ville just säga några ord äfven om artigheten. – Jag stödjer nemligen anförda tankar om försynens visa råd med fruntimmersdrägtens tidsödande beskaffenhet, såsom beräknad för vårt osköna köns ringa förmåga, derpå, att i en annan verld, der vårt manliga hufvud troligen blir redigare, äfven all fruntimmershabit försvinner. – Nå, se nu icke åter förtretad ut! Jag dömer ju i saken efter kyrkenglarne – några lefvande har jag aldrig sett utan lifstycke och kjortel. – Saken är påtagligen sann och utgör det starkaste bevis för min åsigt. – Men dermed sammanhänger äfven artigheten.
Då all elusion af Författningar i sig innebär en öfverträdelse, kan af denne värde Ledamots ofvan anförde yttrande icke dragas någon annan slutföljd, an att Riksens Ständer sjelfve skul e vara hindrade af Tryckfrihets-Förordnin* gen tillåta att Revisorernes Berättelser, utan föregången granskning af Riksens Ständer, tilt trycket befordras. Men häruti kan Utskottet sä mycket mindre med denne värde Iredamoten instämma, som i sådant fall ett absolut förbud emot tryckning af Revisorers Berättelser skulle vara stadgadt. Uti det citerade 4. mom. i 2 §. af Tryckfrihets - Förordhingen säges väl, att Revisorers Protocoll och Handlingar, rörande hemliga, är ender, (hvilka märkliga ord fråto eitationen äro uteslutne , icke kunna ti l tryckning fordras, eller, utan vederbörandes »Ut Stats-Utskottcts Betänkanden.. aoij stånd, utbekommas; men icke äro desse Proto* coll och Handlingar derföre ovilkorligen ifrån tryckning undantagne, utan innefattar det'a stadgande blott en inskränkning uti allmänna föreskriften, att utgifning af Rättegångsoch andre Publike Handlingar, hvilka till tryckning reqvireras, icke får, vid ansvar, vägras; så att Revisorers Protocoll. och Handlingar, äfven uti hemliga ärenden kunna, med Vederbörligt tillstånd, till trycket befordras. Om derföre Riksens Högloft. Ständer behaga förordna, att Revisorerne skola genom trycket utgifva sina Berättelser, så måste det likväl alltid öfverlemnas åt Revisorerne, att sjelfve pröfva och urskilja hvad sorn uti desse Berättelser skall införas och komma till allmän kännedom.
Är gods att tillgå, sedan förmånsrätts-egande borgenärer sin rätt njutit, sorn nu är sagdt; njute såväl de, för hvad i full betalning af deras fordringar brustit, som ock alle öfrige borgenärer, med undantag sorn i 19 § nämnes, lika betalning hvar i förhållande till sin fordran. § IS. Ränta vare lika gild som hufvudstol, och gånge förty, med eller utan förmånsrätt, ut i den man tillgångame det medgifva. § 19. Böter ega minsta rätt. § 20. Tvista borgenärer om bättre rätt till betalning ur gäldenärs egendom, när den till konkurs ej afträdd blifvit, varde ock den tvist prof v ad efter de grunder, nu stadgade äro.” Denna Förordning skall icke blifva gällande i de förmdnsrättstvister, sorn göras anhängiga före utgången af December månad nästkommande dr. (Aret efter det, hvarunder Förordningen utfärdas.) liva editions-Utskottets Förslag lill anderd. S/triJvrlsi JX:o ll t. 159 H:o 190. Uppläst och godkändt tui» Ridd. och Adelli d* n 20 Okl. intin. Presle-Sländet den 20 Borgare-Ståndel den 20 Bonde-St andel den 20 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående upphäfvande af bysättning. (Lag-L’tsk:s Bet. N:o 41 och Uti. N:o 55.) S. A. K.
Honom åligge, wid answar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfwer de företag Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfwerensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hwars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Finner nämnde Embetsman dessa företag wara af en wådlig rigtning eller omfattning, eller grundade på owissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemwäl, att Konungen wille kalla, till ett Krigs-Råd deröfwer, Twänne eller flere af de närwarande högre militära Embetsmän; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigs-Rådets till protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. 1918: Kommandomål, varmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap av högste befälhavare över krigsmakten till lands och sjöss, omedelbarligen besörjer, må Konungen, då han själv förer riksstyrelsen, avgöra i närvaro av chefen för det departement, dit ärendet hörer. Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra över de företag Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut överensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, vars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Med Förklaring öfwer Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag förhålles som med sådan Lags stiftande. I händelse Justitieombudsmannen, under det Riksdag är församlad, afsäger sig det erhållna förtroendet eller med döden afgår, skall Riksdagen i embetet genast insätta den man, som blifvit till hans efterträdare utsedd. Skulle Justitieombudsmannens utsedde efterträdare, under riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet eller i justitieombudsmans-embetet insättas eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe. De mål, som från krigsdomstolarna dragas under Konungens prövning, skola uti högsta domstolen företagas och avgöras.
Utskottet icke fått emottaga några handlingar, hvarigenom de sålunda uppgifna förhållandena ådagaläggas, men deremot Lundblad, medelst till Utskottet nu inlemnade, af vederbörande tjenstemän i orten afgifne intyg visat, att han i brandstods-ersättning för de genom åskeld år 1852 afbrände byggnader erhållit endast 6,066 R:dr 16 sk., hvaremot de af honom i de afbrändas ställe uppförde nya byggnaderna blifvit i Länets allmänna Brandstods-förening försäkrade till ett belopp af 8,760 R:dr; att Lundblad väl, vid öfverlåtelse af arrendet den 14 sistlidne Mars å annan person, af denne erhållit en afträdessumma af 5,666 R:dr 32 sk., meu att häri jemväl ingått ersättning för 3,309 Lisp. vårfoder, 4 Slals-Utskottels Utlåtande, 157. samt att dessutom Lundblad, i följd af sistförflutna är 1853 inträffad missvext, måst efter nämnde, öfverlåtelse för liqviderande af arrendet för berörde år lill Strömsholms Kongl. Stuteri uppköpa bela kornarrendet, 133 tunnor 24V2 kappar, äfvensom 3,875 lisp. råghalm, hvarför priset uppgått till öfver 2,300 R:dr, finnér, på grund häraf och då två Riks-Stånd bifallit Utskottets förra utlåtande, Utskottet sig böra sitt redan afgifria utlåtande vidblifva. Stockholm den 29 Maj 1854. Reservationer: af Riksdags-fullmäktigen Ola Mänsson från Christianstads län; af Riksdags-fullmäktigen Henric Andersson från Örebro län: »Mot Stats-Utskottets beslut, att ånyo tillstyrk-a Rikets Ständers bifall till den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne eftergift för Notarien E. Lundblad of 1852 års halfva, spanmålsarrende utaf Strömsholms Kungsladugård, får jag härmedelst anmäla mip reservation.