Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer' derföre till de Hrr, som yrkat bifall, om icke Hrr:ne borde inskränka sig till alt lika med mig yrka en återremiss, hvilken likväl icke betager all förhoppning om att få ett kreditiv för drätsel-kommissionen, likväl på ett sätt, som mera öfverensslämmer med billighet och rättvisa, så att alla kunna blifva delaktige af en rätt, som i lika grad tillkommer hvar och en. Hr von Hohenhausen: Hvad Gr. Gyldenstolpe här anfört, skulle visserligen äga sin giltiga grund, om icke fråga här vore om ändamålets skiljaktighet i afseende på medlens användande. Stockholms drätsel-kommission använder icke medlen i något enskildt afseende till sin enskilda nytta, utan för de allmänna inrättningar här i staden, hvilka äro såväl för stadens innevånare, som för hela landet och för hvilka staden besörjer kostnaderna, och den torde således icke kunna jemföras med andra enskilda korporationer. Alltså är jemförelsen haltande, och då kan man väl icke applicera samma regel så väl på den ena inrättningen, som på den andra. För min del kan jag dock icke anse de skäl, som här blifvit anförda till stöd för afslag, vara giltiga, utan fortfar att yrka bifall till betänk. Den 22 A pri I. Hr Rosenblad: Jag kan icke annat än fullkomligen instämma med Gr. Gyldenstolpe, och jag linner sä mycket mera skäl dertill, i motsats till den siste värde talaren, sorn BaukoUlsk. tillstyrkt och 3:ne Stånd beslutat att fråntaga hypoleksföreningar, grundade på hela provinsers fördel, dem tillagda kreditiver och Stockholms stads enskilda fördelar, som besörjas af drätsel-kommissionen, malte väl icke anses vara af mera allmän art, än de enskilda fördelar, som af 2 eller 3 provinsers hypoteksföreningar ombesörjas. Det är icke någon korporation i Sverige, som äger så stora fördelar, som Stockholms stad.
Herr af Uhr påstår, att jag motsagt mig, när jag yttrat: att sednare Handelsförhållanden och Trcinsiioröreisen i Götheborg ej haft någon hufvudsaklig del i förhållandet till den höga VäxelCoursen, emedan jag på ett annat ställe medgifvit: att enskildte vinglerier bidragit till Conrsens försam, rande. Jag hoppas likväl kunna förena dessa uttryck genom det bevis, som ligger för öppen dager uti Danmarks ccconomiska Handelsoch Finance-förhållanden under de sednare 2® åren. Säkerligen finnas få Stater, som med obetydliga exporter likväl drifvit en starkare och mera lönande handel, haft en efter locala omständigheter bättre inrättad RiksOeconomie, än nämnde Land, ända till dess olyckliga politiska förhållanden nödgade Konungen att stänga sina hamnar för snart sagdt all trafik: Landtbruket drifvet till högd, den gren deraf, hvarpå det ensamt kan orubbadt hvila, nemligen Boskapsskötseln, omtänksamt förbättrad, näringar uppmuntrade och Myntvärdet stadgadt till den grad, att Dansk Courant alltid var något bättre än vår Riksgäldssedel, oaktadt dessa mynt borde vara nästan al pari. Se der en kort, men sann målning af Danmarks tillstånd ända till år 1807. På hvilka grunder hvi lade desse så lysande förmåner, annat än på Köpenhamns lyckliga läge för Transitorörelse emellan Ostersjöhåmnarna och Europas öfriga, samt Indiens haf? En stor Statsman, Grefve Bernstorp, fattade med ljus blick och o - 170 Den 13 April. vanlig verkningsförmåga vigten af detta läge, inga prohibitiva Författningar inskränkte speculanten, d-n mest utvidgade Nederlagsrörel se ägde rum, Och välståndet var allmänt Vändom taflan , och vi finne Danmarks enskildta och allmänna välmåga vid stängda hamnar försvunnen , myntväsendet det mest vacklan ie sorn kan upptänkas, och Växelvinglerier, som man kallar det, verkställda till den grad, att på en vecka Coursen kunde stiga och falla flera hundrade procent.
Konungens Befallningshafvande utnämne, alt föra protocoll och längder, en person, som icke i annan egenskap vid Comiteen skall vara närvarande, och som af allmänna medel njuter arfvode, på sätt derom stadgas. De från serskilda district i Länet tillkallade Ledamöter njuta från och till deras hemvist skjutslega för två hästar, samt tractamente En R:dr för hvarje rese-dag, hvartill de, enligt gällande Rese-Reglemente, kunna anses vara berättigade, äfvensom enahanda tractamente för hvarje förrättningsdag, räknadt ifrån Comiteens sammanträde, till dess göromålen blifvit fullbordade. Bil. till Bev.-Ulskottets Betänkande, N:o 11. 67 § US. De förändringar i taxeringen, som af Pröfnings-Comitéen göras och i protocollet intagas, skola, genom utdrag deraf, meddelas Landskamereraren och af honom utföras i serskild längd, sorn för hvarje skattskyldig, hvilkens taxering blifvit förändrad, visar, både hvad vid taxeringen blifvit påfördt och hvad Pröfnings-Comitén stadgat; kommande dessa längder att, till Uppbördsmannens efterrättelse, taxerings-längden bifogas. § 119. I Stockholm vare serskild Pröfnings-Comité, hvilken, under Ordförande af Öfver-Ståthållaren, i dess frånvaro af Under-Ståthållaren, eller den, Konungen i deras ställe i Nåder förordnar, med laglig rösträttighet, skall bestå af Tre af Ridderskap och Adel, Tre Prester, Två af Stockholms Magistrat, dem Öfver-Ståthållaren utser, Tolf rörelse-idkande Borgare, nemligen Tre af Grosshandels-, Tre af Minuthandels-, Två af Fabriksoch Fyra af Handlverks-Classéme, samt Fyra Slånds-personer.
Den olägenhet som Gr. Lagerbjelke omförmält, och den svårighet för domaren, som skulle uppkomma af berörde föreskrift, afhjelpes derigenom att ett gravations-bevis företes, hvarigenom domaren kan se, om flera inteckningar äro på samma dag beviljade; och i de aldra flesta fall brukar äfven gravations-bevis företes vid sådana händelser. Då jag anser detta stadgande isynnerhet afse bibehållandet och tryggandet af krediten, hvilket för det allmänna framförallt är angeläget; så vågar jag vördsamt tillstyrka bifall till betänk. Hr Hammarhjelm: Jag instämmer fullkomligt med hvad Gr. Lagerbjelke i detta ämne anfört, af följande obestridliga skäl nemi. (A): Jag personligen, som nu mera är både bosatt och skattskrifven i Stockholm och påtänkt, alt dermed fortfara min återstående lifstid, äger af en händelse en stor lagfaren inteckning inom Wermland, der ordinarie domarens bostad midt i domsagan, är Christinehamn. Om jag rätt minnes så är ifrån Stockholm till Christinehamn landväg omkring 36 mil (fogelvägen är mig obekant). Det är således en rak omöjlighet, att communicera Wisnums häradsrätt på sådant afstånd, rådhusoch kämnersrälters prot:r samma dag, då domhafvanden i Wisnums härad dessutom måste hafva än mera ökad nämnd, aflägsna på flera mil och spridda, för att kunna framsätta en behöfvelig nämnd för extra och urtimma häradsrätt. (B) Genom ett så stadgadt beslut, skulle jag, här boende, rakt förlora min efter dag är och dato redan innehafvande förmånsrätt, således beröfvad, och möjligen medellös, om den eftervarande inleckningshafvareu fick oklandrat intaga min plats, som enl. Utsk:s tanka kunde och borde verkställas.
Jag har ingen erfarenhet i domarebefaltningar att åberopa, men jag skulle tro, att den högre grad af osedlighet, som, efter 1778, må hafva ägt rum, har djupare grund, än det tillfälliga utgifvandet af en Författning och utan afseende på de Författningar, som mot slutet af 1770 talet utkommit, hade, r efter min öfvertygelse, sedligheten ej varit bättre. — Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottets Betänkande och, i händelse Ridderskapet och Adeln ej dertill skulle vilja samtycka, anhåller jag 01m Votering. 344 De n so Novemb*r f. ra. Herr Ugglas, Göran Gustaf, förenade sig med Herr Riben. Herr Munck af Rosenskjöld, Eber-* R a r d : Jag vill blott anmärka, att om sedligbeten, som många påstått, försämrats efter utfärdandet af 1778 års författning, deraf likväl ej följer, alt sådant härrört genom denna Författning. Herr Grefven och Landt-Mar sk al k en framställde ånyo proposition till bifall A Lag-Utskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade , med afslag å berörde Utlåtande, instämma i Preste-Stån» dets beslut. Ropades äfven Ja ooh Nej, samt Votering. Herr Riben: Enligt hvad jag nn inhämtat, lärer Betänkandet vara bifallet af Två Stånd, och då det således är likgiltigt i hvad beslut Ridderskapet och Adeln stadnar, torde jag få hemställa, om det icke vor« Den 90 November frn. vöre så godt, att afslå samma Betänkande, dö jag endast begär att få reservera mig mot beslutet. Herr Uggla, Göran Gustaf, förklarade, det han hade begärt votering.
- ' Wid 26. §. anmärktes, at förfall ej behöfwev lagligen styrkas och at personlig inställelse endast kan fordras inom den ort der man är stat-ftrifwen. Wid 27. §. tillädes, at de förstglade anteckningarna upbrännas i Lommittöens och nägra contribnabrlLS närwaro. Wid 2g. §. bestöts, at under lckolstimlLr, sorn r InAreZfen nunnas, I^aretNer äfwen mätte förstas; at i irsta Noinentet införes uttrpckeligen Bruks - Inventarier; at 2tdra öckonaentet mä alldeles utgå och i zrdje Momentet Kyrkor äfwen tydeligen nämnas, gide klomentet bifölls endast med den förändring, at indragna och pä wiff tid reäneeraäe Boställen icke fran upffattniriZ och beräkning befrias. §. §. 29. och Zo. biföllos. Sluteligen anfäg Högloflige Ridderstapet och Adeln nödigt göra det tillägg, at Riddarhus - vireölionen med Fullmägtiga i Lancooch Riksgälds - Werlen böra sammanträda för at )ämte dem, och under lika answarighet som dem åligger, til Kongl. Majrt ingifwa utlätande öfwer beloppet af den xroLent, som af förmögenhet bör utgå, och at Oexnter-räe af Kammar-Lolle^ium och StatsLlontoiret wid sammanträdet med försnämnda Fullmägtiga icke äga röst; hwarjämte beflöts, at förrän sörsta procenteri ifrän hela Riket ingått, den an4 dra procenten icke mä lefwereras. Om hwilket allt Le öfriga Keipeötiva Ständen genom Utdrag, as krotocoUet skutte manligen underrättas. lttt kupra.
I sammanhang med pressjästberedning får bränvinstillverkning icke ulöfvas af annan än den, som till den sednare berättigad är, eller under annan tid eller med andra vilkor, än som lör bränvinstillverkning i allmänhet stadgade äro. Eacprditions-lltskottets Förslag lill unden!. Skrifvelse, N:o IBG. 8 12. Vid ättikeberedning eller annan fabrikation få bränvinstillverkningsredskap ieke begagnas af den, sorn ej till bränvinstillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än sorn för bränvinslillverkning gällande äro. Art. Om brånvins distillering oell rening. § 13- Vill någon under den lid, då han lill bränvinstillverkning är berättigad, nied den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslutad, ske, ulan särskild afgift, dock under tillsyn af Kontrollör och endast under fyra dygn af terminen. Begagnandet af denna dislilleringsrält berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvinstiilverkningen förskottsvis erlagda eller bestämda afgift. § 14. Bränvinsdistillering må dessutom såsom särskild näring, under alla tider al året kunna i stad utöfvas med redskap al hvilken storlek och beskaffenhet som helst. Ansökan om sådan dislilleringsrält göres bos Magistraten, som, dä tillstånd dertill meddelas, skall hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom genast göra anmälan. 8 15. Den, som sålunda vunnit rättighet tdl distillering, skall, minst fjorton dagar före hvarje gång han distillering förelager, sådant bos Kongl. Majds Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifvit den lid. hvarunder, och det ställe, hvarest han vill distilleringen utöfva, äfvensom distillerings-redskapens beskaffenhet. Ofver sådan anmälan meddele Kongl. Majds Befallningshafvande bevis, innehållande underrättelse om beloppet af den särskilda afgift, som, enligt § 27, skall af distilleruigs-idkare förskottsvis erläggas. § 16.
Sedan Landshöfdinge-embetet i detta Län blef mig i Nåder anförlrodt, bar man dock, särdeles i Medelpad och Södra Ångermanland, mest klagat öfver den nuvarande orättvisa fördelningen af detta onus, uppkommet deraf, alt skjulsregleringarne uppgjorts för längre tid tillbaka och med den på de resandes då vanliga antal grundade beräkning, att de vid gästgifverierne anslagne hållhästar, som utgingo från vissa hemman i män af deras skatt, skulle vara i det närmaste tillräckliga för de resandes fortskaftande och reservhästarne åter, som af andra hemman utgöras i tur, mera sällan anlitas, hvaremot i sednare tider de resandes ökade antal på många ställen föranledt reservhäslarnes oftare anlitande, ända derhän att ett eller annat reservhemman fått utgöra skjuts flera, till och med 30 gånger, då ett hållhemman af lika skalletal endast skjutsat en gång. För att både afhjelpa detta missförhållande vid utgörande af ett onus, hvartill aila skjutsskyldiga hemman äro i lika mån forpliglade, samt på samma gång, så vidt görligt vore, deruti för aila bereda lindring, har jag, sedan förberedande arbeten blifvit undangjorda, i sisllidne
197 §, angående granskningen af Kommissariatets och Ombudsmannens anteckningsböcker samt inventeringen af låneoch säkerhets-handlingarne, innehåller samma stadgande, som 175 § af nyssnämnde reglemente, med tillägg af “Ombudsmannens diarium”. 1'98 §, angående årliga besigtningar a Riksgälds-kontorets samt Rikets Ständers hus och underhållandet af dessa egendomar, 199 §, angående afgifvandet af berättelser till Rikets Ständer samt deras Revisorer, och 200 §, angående revisionsberättelsernas tryckning, ega samma lydelse, som nu gällande reglementes 176, 177 och 178:de §§. 201 §, angående upphandling af papper och skrifmaterialier till begagnande under nästa riksdag, innefattar, i niomenterna a. b. c. och d. samt näst derefter följande punkt, samma föreskrifter och bestämmelser, som förekomma i motsvarande momenter och punkt af meranämnde reglementes 1 79 g. 1 öfverensstämmelse med hvad Utskottet yttrat i sitt af Rikets Ständer bifallna Memorial N:o 238 och under hän risande till hvad här nedan, i afseende på dylika serskilda arfvodens framtida upphörande, är föreslaget, får Utskottet hemställa, att ett arfvode af Trehundra riksdaler nu måtte af Rikets Ständer bestämmas för befattningen med emottagningen, vården och utdelningen samt redovisningen af de vid nästa riksdag erforderliga skrifmaterialier jemte andra hithörande effekter. tinder förutsättning af denna hemställans bifallande, har Utskoitet uti nu ifrågavarande Stats-Utskottets Memorial, N:o 344. 3 § tillagt ett stadganclp, angående detta arfvodes belopp samt närmare bestämt de åligganden, som för detsammas åtnjutande böra fullgöras.
Det kunde väl och verkligen för en lid sä inträffa, men omöjligen i längden derest icke den lyckosamma konjunktur för rikets handelsbalans, som ännu räder, städse skulle komma att fortfara. Bien till en sådan föreställning är man dock såsom jag förut nämnt icke alls berättigad, ty dertill skulle erfordras icke allenast att jernprisen icke folio för något år, än mindre flera hvarandra påföljande, utan jemväl att landet ständigt skulle hugnas icke blott med goda skördar utan äfven med samma höga pris å exporterade cerealier som under sednastc år blifvit betalta. Under dessa år har för trädvaruhandeln varit god konjunktur, samt för frakt handeln en särdeles gynsam under sisth Det är alltså nödigt att betrakta saken äfven från en annan sida, och tillse huruvida den föreslagna reformen uti bankens lånerörelse, under för landet missgynsamma förhållanden, kan lika väl, som med nuvarande läne-reglemente, uppfylla allas billiga fordringar pä banken. Del ligger i sakens natur att, då en för riket missgynsam handelskonjunktur uppstår, silfret strömmar ur banken och sedelmyntet ingar, emedan det sednare icke till export-vara kan begagnas. Erfarenheten har ock sådant gifvit vid handen, icke längre tillbaka än att del ännu bör vara i friskt, minne, nemi. under en period af åren 1842 och 1844. Ehuru den ogynsannna handelsställningen hvarken var långvarig eller rätt svår, nödgades likväl privat-bankerna, sedan påfordran att invexla blef stor och i följd deraf kassahållning i rikets mynt dem tung, att inskränka sin låneutgifning. En del privat-banker beviljade dä icke ens omsättning af län pä längre tid än 4 månader. Mycken klagan spordes af lånsökande, som i sådan mängd störtade sig på banko-diskonten, att godkände lånehandlingar måste ligga der i flere månader i afvaktan på sin tur att lån utbekomma. Handelsställningen var dock icke värre än att. spanmåls-exporten åren 1842 och 1843, såsom de offentliggjorda tullspecialerna utvisa, icke så obetydligt öfversteg importen Den 8 Januari. 83 och ufven år 1844 fullt motsvarande densamma.
Om man, för att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar annans märke; 14:o. Om man tager svikligen åter det gods man i pant till annan lemnat, eller denne eljest under panträtt innehar; eller om man återfordrar pantsatt, landt, legdt eller inlagdt gods, det man redan veterligen återbekommit; och 15:o. Om man förfalskar, svikligen förbyter eller försnillar gods, som hörer annan lill och det man i besittning häfver. § 2ä. Förskingrar eller försätter man, utan sviklig afsigt, annans gods, det man i besittning häfver; straffas med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler. § 26. Försnillar någon gods, som annan i bans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förlrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till. Försnillar Lag-Utskottets Betänkande M 40. 9 Försnillar tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden leirmadt är; eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; eller förleder man i sviklig afsigt barn, som ej fyllt tolf år, eller den, som afvita är, alt från sig lemna hvad sådan person hos sig häfver; stånde ock tjufsrätt efter tby derom särskildt är stadgadt.
Maj:t i Nåder kan godtfinna, att efter CanalBolagets hörande stadga”, instämmer jag med Största nöje, och tror att fastställandet af en sådan förändrings möjlighet i arbets-planen iglU hade förekommit , det här så ofta omtalade användandet af en del af Discontens tillgångar att fylla behofven till af Ständer fastställda öfverbyggnader. Med det tillägg, att Arbetsplanen af Kongl. Maj:t kan få ändras, så art de anslagne Medlen förslå, tror jag ali öfverbyggnad hädanefter kunna och böra undvikas j det oagtadt föreslår jag, för att förekomma de faror, hvarmed möjligen en hel Province hotas genom öfversvämningar, om någon af de under Arbets tiden uppförda provisionella Arbeten skulle visa någon bristfällighet, faror, som, sjelf Östgöthe, jag vågar försäkra kunna blifva ganska betydeliga för Östergöthlands slättbyggd och kanske för hela Provincen, att i någon af de varande eller blifvande Disconterna, Jemna åt Bolaget en företrädes-rätt till Lån vid blifvande tillgång ända till, till exempel 300,ooq R:dr högst, emot säkerhet i deras alla Fastigheter, i de intecknade större fordringar, Canalen äger samt Bolagets öfriga lösa egendom, hvaraf åtminstone en del måtte kunna anses vara utaf värde. På jag härmed föreslår, att för detta Lån som Hypothek skall Den jo April. 601 lemnäs Inteckningar i Fastigheter, eller ock Invisnmgar i lös pant af ett mycket större värde, äfvensom, än vidare, att Kongl. Maj:t alltid först skall pröfva Lånets nödvändighet och att Bolaget derföre skall betala 5 proCentj ränta, tror jag mig icke utsatt för det påståendet, att hafva beredt Bolaget en ny förmån; men hvad jag befarar, är att mången i Östergöthland med lif och egendom kan få betala bestämmandet nu på ziffran af hvad , som för hvart framtida år skall kunna användas, utan möjlighet af någon hjelp i nödfall, i fall , som lätteligen kan hända, Wettern, Boren eller Roxen, okunniga om dessa af deras magtägande Landsmän fastställda ziffror, undergräfva, eller utbryta, något provissionelt emot deras vilda raseri ämnadt hinder.
Det vore hans säkra död. Alhejdi gick med dröjande steg mot brunnen. Der stod redan fremlingen hög och herrlig med den blixtrande blicken. "Alhejdi, skönaste, ljufvaste sol! Hvar finnes i verlden den, hvars skönhet ens skulle synas en stjerna invid din!" "Fremling, vet du icke, att Ben Hamouns slafvar skulle döda dig, om de funno dig här. Skynda dig bort, jag ville se dig blott för att varna dig". "Sköna Alhejdi, om än tusende dödar skulle hota mig, aldrig kan jag lemna dig. Dig måste jag ega, dig måste jag befria, eller ock dö för dig. Alhejdi, du himmelska, hvad är du annat än en fånge, fast dina bojor äro förgylda. Lefver du icke här instängd såsom en fången gazell, dold som en diamant i djupet af grufvan, eller en perla i musslan. Kom Alhejdi, kom, var fri. Blif min brud, blif Salik Sardar Khans brud, han som herrskar öfver de fria i landet vid öknen. Vet du, kan du ens ana, hvad frihet är! Vet du, hur hjertat klappar, då man ilar hastigare än vinden på pilsnabba fålen, som känner ryttarens vilja innan ens ett tecken tydt den för honom. Har du sett män i blodig kamp med öknens vilddjur, har du blifvit hyllad af de gränslösa rymdernas folk, af dem, som ega verlden, ty de ega sin häst, sitt spjut och sin dolk. Vill du ha perlor och kostliga smycken? Ett ord, och du får dem, skulle de än hemtas ur Persiens konungs egen skattkammare. Vill du ha dyrbara oljor och rökelse, Karavanernas fege söner skola skatta dig sådant i mängd. Eller vill du ha sköna slafvinnor? Landets ädlaste döttrar skola bortföras, för att tjena dig. Kom Alhejdi, Salik Sardar Khan är de frias furste, han har försmått alla qvinnor och älskat endast bragder och fejdens ära; men Alhejdi har besegrat den starke.
Skrifvelse, 2V.o 7Q. 127 tagas i beräkning, men dervid obehörigen uteslutits, E. K. M., genom nådiga bref den 1 Februari 1841 och den 18 Februari 1843, beträffande Piteå och Luleå, samt den 1 Februari 1841 och den 23 Juli 1842, hvad Lund an ginge, förordnat, att samma städer för omförmälda oprivilegierade jord skulle ansvara, Piteå för i, Luleå likaledes för i samt Lund för 5 rote, hvarigenom för dessa trenne städer uppkomme sa mm anlagd t 1~5 båtsmansrote, eller X rote mera, än den för staden Fahlun nu ifrågaställda förminskning; och har E. K. M., som på grund häraf för Sin del nådigst bifallit den förminskning i ordinarie båtsmansroteringen för Fahlu stad, som efter ofvan uppgifna grunder borde ega rum, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att staden Fahlun skall ansvara för 6 båtsmansrotar i stället för 7, som 1839 års reglering af städernas ordinarie båtsmansrotering bestämmer, utan att likväl denna nedsättning må i samma reglering i öfrigt föranleda någon ändring, enär den för Piteå och Luleå städer af Konung och Ständer beslutade tillökning af ~ rote för hvardera samt tillökningen af 5 rote för staden Lund, hvarom E. K. M. aflåtit serskild nådig skrifvelse till Rikets Ständer, lemnade icke allenast full ersättning för minskningen, utan äfven ett öfverskott af rote, hvarför vakansafgift borde erläggas, men detta öfverskott vore så obetydligt, att det ej föranledde till ny reglering.