Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf tro Utskotten sig äga anledning tillstyrka, att den uti ofvan omförmälte Nådiga Bref meddeldte föreskrift, angående tiden dä den allmänna väglagningen och grusningen bör förrättas, må sålunda förändras, att den i stallet bestämmes att skje ifrån vårens början och till den i:ste Julii, då berörde lagning och grusning skall vara fullbordad, och hvarefter samt till den i4:de i nämde månad väg-synerne på vanligt sätt böra företagas och slutas. Men Sorn, i händelse detta antages, väg-rödjningen endast skulle komma att en gång hvarje år verkställas, anse Utskotten det blifva högst nödvändigt, icke allenast, att våg-Iotts-ägarne varda förbundne, att då vidtaga de kraftigaste åtgärder för de dem tilldeldte väg-styckens fullkomliga iståndsättande, utan ock, att vid väg-synerne en högst noggran och sorgfällig tillsyn derå hafves att detta arbete behörigen och varaktigt är fullgjordt; kunnande väg-lotts-ägarne dock icke undgå, att, om genom tillfällige händelser å ett eller annat vägstycke en sådan skada innan rätta väg-lagnings-tiden inträffar, skulle tillkomma, som fordrar, det genast anstalt till dess botande fogas, den utan uppehåll företaga. I öfrigt anse ock Utskotten det böra blifva Konungens Befallninghafvande i hvarje Län öppet lemnadt, att om, i afseende på orten® skiljagtige beskaffenhet, det skulle finnas lämpeligare och nyttigare att väg-lagningen allmänt Lagoch Besvärs-Ulskottens Betänkanden. 139 der sker höstetiden, få derom, efter väg-lottsägarnes föregångne hörande, efter omständigheterne förordna. Till Riksens Högloflige Ständers pröfning varder detta vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 14 Februarii 1818. Lagsamt Allmänna Besvärsock Ekonomi-Utskottens Utlåtande, angående j'6- resla^en ändring ati Författningen om allmänna vägarnes underhållande vintertiden i afseende ä inrättningen af plog lag.
Ständerna imellan öfverenskonma jemkningar och eftergifter i deras privilegier blifvit förklarad!, alt hvarje svensk man, till hvilken klass af medborgare lian måtte räknas, vore berättigad att förvärfva och besitta läst egendom och jord inom Svea rike å land och i stad, af hvad natur sorn helst, och åtnjuta densamma tillhörande förmåner, emot uppfyllande af dermed förknippade och redan fastställda eller framdeles åtagande skyldigheter; i kraft hvaraf Ridderskapet och Adeln alsagt sig rättigheten att, med andras uteslutande, besitta säterier. Då nu gällande Regeringsform icke inneböllc något förbud för Konungen att förvärfva enskild äganderätt till fastighet inom riket; då den inskränkning i en sådan Kongl. Majits rätt. sorn i anseende till säterioch frälse-egendom fordom gjord i Konungens försäkran, blifvit förnyad i Adeliga Privilegierna, men tydeligt endast ursprungligen baft för afsigt att befästa Ridderskapet och Adeln vid uteslutande besittning af så beskaffad jord, icke kunde anses annorlunda, äu såsom nu mera förfallen, sedan vid 1810 års riksdag Ridderskapet och Adeln alsagt sig nästiiämnde uteslutande rätt och genom Rikets Ständers af Konungen gillade beslut hade blifvit förklarad!, att hvar och en svensk man vore berättigad alt förvärfva fast egendom och jord i Svea rike, af hvad natur den vara måtte; då fråga icke blifvit väckt derom, att ju ej Konung, sorn Riket ägde den lyckan att anse såsom den förste svenske medborgare, ville lika med andre svenske män vara underkastad de vilkor, anspråk och skyldigheter, hvilka äro i lag och författningar fästade vid klip och besittning af fast egendom; tunne Högsta Domstolen Sveriges Konung icke af gällande författningar vara hindrad att i Sverige jord och hus enskildt förvärfva, äga och besitta. Detta underdåniga utlåtande har kort tid efteråt varit i en tidning ollentliggjordt, och beledsagadt af anmärkningar, deni jag i vissa delar tillegnan mig, såsom instämmande med min egen tanka.
Vid gränsen mellan Nerike och Westergötland, skulle samma bana komma alf gå mvcket tili ra den icke obetydliga, på ett kort afstånd från Wenern belägna, sjön Skagern, mellan hvilka 2:ne sjöar, enligt hvad för Utskottet uppgifvits, segelled utan svårighet lärer kunna åstadkommas; hvarefter en oafbruten vatten-kommunikation mellan Nordsjön och mellersta delen af ifrågavarande stambana blifver all tillgå. Hvad för öfrigt beträffar de fördelar i ekonomiskt och industriell hänseende, som denna bana i dess nu förordade riktning kommer alt tillskynda ej allenast de provinser, hvarigenom densamma anlägges, och de orter, hvilka den sammanbinder, utan äfven (lera andra delar af landel samt riket i sin helhet, instämmer Utskottet i de yttranden härom, sorn Kongl. Majlis Nådiga Proposition och det deruti åberopade betänkande innehåller. Vidkommande äter den inverkan samma bana torde komma alt utöfva i afseende på de med landels och hufvudstadens försvar gemenskap egande förhållanden, anser sig Utskottet böra tillägga: alt, sedan en från denna bana utgående och genom Östergötland och Småland sig sträckande stambana jemväl blifvit fullbordad, kan, genom begagnande af dessa banor, betydligaste delen af landets försvarskrafler med minsta omväg och på kortaste tid sammandragas till hufvudSladen och dess grannskap; ali den kuperade trakt, förstnämnde bana invid hufvudstnden kommer alt genomlöpa, bör mycket underlätta densammas försvar emot fiendlliga angrepp; samt ätt, då banan egentligen endast på en punkt, eller i närheten af Södertelje, torde vara lättare åtkomlig för en från östra kusten i landel inträngande fiende, synas ändamålsenliga anstalter lill både hanans och hufvudstadens skyddande, utan någon större uppoffring eller försvarskraflcrnas splittring, kunna derstädes vidtagas.
Commerce-Collegium i deras underdåniga Utlåtanden afgifvit, samt lill hvad uti de remitterade motionerne blifvit yrkadt i afseende på beskaffenheten af denna fråga, eller huruvida städernes tolag kan anses vara af privilegii-, Bevillningseller endast Oeeonomisk natur; Men som Utskottet icke anser sig böra, i målets närvarande outredda skick, tillstyrka Rikets Höglollige Ständer, att yttra någon afgörande opinion härom, hvarföre ock Utskottet för egen del innehållit med allt omdöme i detta afseende, så finner Utskottet sig, för denna gång, endast böra föreslå den förberedande åtgärd, att Rikets Högloflige Ständer ville hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta företaga en så beskaffad urfdersökning, angående tolngens tillkomst och användande, som af Commerce-Collegium och förenämnde Comiterade blifvit föreslagen, samt att Kongl. Maj:t derefter behagade vid nästkommande Riksdag till Rikets Ständer aflåta Dcss Nådiga förslag till dels reglering af stapelstädernes tolags-inkomster, dels controler öfver deras användande till sina bestämda ändamål, BiK till R S. Besv. och O ’Son. Utsk. Utlåtande N:o 137. Derjemte anser Utskottet sig böra tillstyrka den underdåniga anhållan, ali, under tiden och intill nästkommande Riksdag, tolagsafgifterne ieke ina Ökas eller någon nv iolag beviljas. Vidkommande dernäst Herr Vccrns framställning, angående de så kallade stadsandelarne i Uppstäderne, så lärer väl, enligt Ren underrättelse
Jag vill icke nu upptaga dess brister, derföre att del icke ar under öfverläggning; men om det skulle komma derhän, så skulle jag söka visa att det är ihåligt, och bland dem jag känner det farligaste, just derföre al t det är skenfagrast. Frih. Hamiltons förslag är ingalunda förkastadt, derföre att mitt företages till pröfning, ty det D e n 'i No ve m b c r f. ra. förra återstår om mitt afslås. Frih. Sprengtporten har sagt, att jag gjort så många medgifvande!), alt litet eller intet af mitt förslag återstode, och att jag sålunda gerna kunde efterskänka hvad sorn vore öfrigt. Jag hai intet efterskänkt, som är väsendtligt, utom sjelfskrifvenheten; kan således icke göra det medgifvande, Frihtn begärt, aldraroinst ett sådant, som bidroge till antagandet af Frih:ns eget förslag. Det var nemi. en farhåga hos många inom detta Stånd, att genom dess upphörande att representeras för sig sjelft, och genom dess förening med andra i en gemensam kammare, skulle Ståndets privilegier äfventyras. Jag förklarade då, all sådant ingalunda var min mening, att jag hade .förgätit att erinra om denna omständighet, roen att Gr. Spens hade upptagit den. Till yttermera visso, och för att undanrödja alla farhågor, begärde jag att Gr. Spens måtte uppläsa sitt förslag, hvilket han gjorde. Om Grefven nu icke sjelf vidhåller det, så anser jag såsom en hederssak för mig, att vidhålla det, tills J sjelfve, mine herrar! håfven förklarat, det J lippo Ifren all säkerhet för edia privilegier. Frih. Boye har sagt, att 3 Stånd skola kunna öfverrösta de 2 öfriga. D. t är ganska klart, om man vill åtskilja dem i särskildta stånd; men är man deremot samlad i en kammare, så beror det på de sammanlagda rösterna af minoriteterna i de 3 stånden samt af pluraliteten i de 2 stånden, hvem som får öfverhand. Då kan det gå tvertom mot hvad Frihtn förmodar.
Man har påstått, att Riksg.cont. skulle kunna erhålla ett creditiv inom landet på million, och att icke mer erfordrades för Cont. för att kunna hålla i oafbruten gång en så beskaffad lånerörelse som den föreslagna. För min del betviflar jag, att ett sådant creditiv kan inom Riket erhållas; ty jag fruktar, att vi icke äga sådana capitalister, som kunna nar som helst hålla en, här i landet, sä betydlig penningesumma tillhanda. Crcditivet skulle således sökas utrikes. Möjligen och troligen kunde det der erhållas; men kostnaden blefve då ganska säkert betydlig, och skillnaden emellan dessa omkostnader och den besparing, man af det olika lånerörelsesättet påraknar, komme aitså troligen att, jemnfördt med 4 procis lån, reducera Den 19 No rem ber. sig till det tämligen obetydliga beloppet af 6 å 7000 rrdr, eller, med förutsättning af 5 procrs län oell de möjligen bästa vilkor för creditivets erhållande, 16 k 17,000 r:dr. Denna vinst mäste alltid befinnas ganska obetydlig, då man jemn för den med äfven lyret för Riksg.eont. af en rörelse, hvarigenom det möjligen kan sättas i förlägenhet, samt med den för handen varande vigtiga angelägenheten af att nu grunda ett system för Riksgcontrs operationer, som har en säker och orubblig grund till sitt första ögonmärke. Denna säkra grund måste Iliggas af dem, som äga att deröfver besluta; men jag saknar den helt och hållet i Hr Lagerhjelms förslag, hvilket jag visserligen medger vara användbart, om, sedan Riksgcontrs credit hunnit stadga sig, ett temporärt behof för någon kortare tid skulle uppstå, och man då, såsom ett undantag, ville tillgripa denna låneutväg. Men att börja med att vidtaga den utväg att etablera ett flottante skuldsystem anser jag oriktigt, helst vinsten deraf icke är jeinnförlig med äfventvret. Man har sa^t, att ingenting förloras vid att försöka.
Jag är förekommen af Hr Aminoff och vill blott tillägga att om R. o. Ad. i e. m. genomgår de betänk:n, sorn förekomma näst efter Bevilln:sUtsk:s utlåt. N:o 4, så äro de flesta af så ringa betydenhet att de snart kunna afgöras och förmodligen bifallas. De öfriga kunna bordläggas för andra gången. Derigenom är man försäkrad att få dem afgjorda nästa gång de förekomma. Ståndet vinner i alla fall den lid, som till deras afgörande på e. m. användes utan alt något längre intrång på Böndagens helgd derigenom föranledes. Hvad åter angår Bränvinsbevillnings-betäuk., så blef det, om jag icke bedrager mig, afgjordt pä en f. m. Således bör delta betänk, kunna bättre medhinnas på Onsdags f. m. än på instundande e. m. Jag förnyar mitt instämmande med Hr Aminoff. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att han, för att i möjligaste måtto, i hvad på honom ankomme, söka förlika de stridiga meningarne, finge tillkännagifva, det hans åsigt var att på eftermiddagen föredraga K. M:s denne dag ankomne nåd. propos:r Den 10 Maj f. m. 409 af hvilka 2:ne och i synnerhet en vore af ganska vidlyftig beskaffenhet, och sedermera endast lill bordläggning anmäla några inkomne Utsk:sbetänk:n. Förmiddagens plenum hade redan varat öfver 6 timmar och H. Ex. förmodade att R. o. Ad. icke önskade något långvarigt plenum på eftermiddagen, hvarföre H. Ex., af sådan anledn. och flere andra skäl, hade ämnat, att sedan de nu omförmälde ärenderne blifvit expedierade framställa propos. till R. o. Ad:s åtskiljande; hvarigenom äfven det ändamål kunde vinnas, att betänk, rörande allmänna bevillningen, utan någon rubbning af den ordning, hvari målen å föredragn:slistan blifvit uplagne, kunde förekomma först i nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J till 4 e. m.
Skulle det hända, att någon, som hade för sig Svea HofRätt och JustitiaeRevisionen, råkade att genom författningars strängare tillämpning i högsta instaricen, undergå ett lika stort lidande, och i följd deraf framkom lill Rikets Ständer med ett sådant anspråk, så vore det Rikets Ständer och Banken sjelf värdigt, att —• visserligen icke Den >4 September f. ni; 19* genom domslut* —• men genom gåfva eller ersättning hålla en sådan person skadeslös för dess oerhörda lidande genom tvälydigheten af författnitlgarne och deraf följande olika meningar hos Domare. Sorn Betänkandet nu ej får forändradfc antagas, tillstyrker jag återremiss äfven om det vörö att förmoda, alt Utskottet ej skulle blifva mera gynnsamt* än i första Betänkandet. Herr Rothlieb’ Jag har intet att tillägga, utan förenar mig i hvad Herr Brå-* kenhjelm yttrat, och får blott vördsamt förnya min anhållan om återremiss* Herr Cederschjöldf* Pehr Custaf'. Jag instämmer med Herrarne von Hartmans-' dorff och Rosenblad* och skall visserliga! ej bjuda till att motsätta mig* utan tvärt-» om önskar* all möjlig ersättning åt Motioiiairen; men jag tror lika med deni, att det för hans eget bästa vöre så godt att bifalla Betänkandet* Jag vill fästa den sista Talarens uppmärksamhet derpå* att ut-» gången af en återremiss kan vara tvetydig, emedan man vanligtvis ser, att Stånden bifalla hvad Utskotten särdeles i så eUskilta mål tillstyrka. Jag har för öfrigt begärt ordet för att försöka motsätta mig den princip, att alla de, som lidit genom en obillig Lag i och genom försummelse att orda-' grant följa den i borde erhålla ersättning, 4t H. ,3« iqG Den i4 September f. m. när bemulte Lag af skaffas. Jag hemställer hvad följderna skulle blifva, om när ekonomiska författningar ändras, såsom t. ex.
Oss uppdragit att besvara det Högvördige Preste-Ståndets första hälsning, är det Oss en angenäm pligt att för det Stånd , som på en gång har Den 28 November.' 29 vården af de vigtigaste Läror och vanan att förkunna dem, tolka de tänkesätt af högaktning och förtroende, som ett så dyrbart kall måste ingifva. Med åtankan deraf, förenar Ridder skapet och Adeln föreställningen af den höjning i tänkesätt, den omfattning i insigter och den mognad och lugn vid öfverläggningar, sora äro så nödvändiga egenskaper vid all granskning af vigtigare ämnen och som blifva så nyttiga vid pröfningen af allmänna Ärenden Ridderskapet och Adeln finner häruti en borgen , att i närvarande ögonblick , så vigtigt för stadgandet af Fäderneslandets framtida väl, man icke skall misstaga sig, hvarken på det ondas beskaffenhet eller på valet af botemedlen, och Ridderskapet och Adeln väntar af det Högvördige Preste-Scåndets upplysning och nitfulla bemödanden ett stöd mera för den förhoppning, att samma Försyn, hvilken så ofta skyddat Svea Folk, och hvilken nyss ifrån branten af undergång åt detsamma beredt oväntade fördelar, äfven nu skall tillåta att visheten och oegennyttan må leda öfverläggningarne, och att således de närvarande svårigheterne ej allena skola öfvervinnas, men att man äfven skall lyckas att för framtiden bereda varaktiga fördelar. Ridderskapet och Adeln vill för detta ändamål hafva all möda ospard, och innesluter sig emedlertid uti det Högvördige Preste-Ståndets värn; skap och förtroende.” ”Till Vällofliga Borgare-Ståndet. Ridderskapet och Adeln, som räknar blanå 30 Den 2 8 November. sina angenämaste pligter, att med vänskap och förtroende möta sina Med-Ständer, häråt Oss uppdragit att med dessa tänkesätt besvara det Vällofl. Borgare-Ståndets första helsning.
P. U. i565. E. 53. — angående betalningen af de, i anledning af arf efter Hennes Majit uppkommande skulder. V. 696. B. 847. A. 1554. P. U. i565. VI. E. 53. Enskiftes-Författningarne, angående förändring uti. II. 398. R. 621. V. B. 5a5. A. 616. P. U. 996. Enskiftesmedlen för Skåne och Skaraborgs Län, angående. V. B. 985. A. j 138- P. U. 1148. Ersättning, angående, för Bohus, Carlstads och Elfsborgs Läns innevånares lidande under sista fälttåget. IV. B. 389. Å. 5oo. P. U. 537. V. U. 3o3. A. 5o7. P. U. 523. Eskilstuna Fristadsmedel, Revisorernes berättelse om Revision af, år i8r3. I. 27. R. 99. V. B. 1331. VI. A. 4. P. U. 5i. E. 261. Expeditioner till Konungen, angående noggranhet vid deras utfärdande. II. 56. A. 164. PU. 319. Expeditions-Taxan, angående yrkadt tillägg uti. III. IV. Å. 70. P. U. SO 114. V. U. 134. A. 153. P. U. 282. E. 634. Expeditions-Utskottet, om ökad betjening för. II. B. 8. A. 164. P. U. 3^0. — om renskrifvarehjelp för. V. B. 4q8. P. U. 516. B. 1224. P. U. 1264. VI. B. 47. A. 64. P. U. 89. E. 178. — ledamöter. Se lista.
Utom det att hon sålunda skall befria mannen från de småaktiga bestyren inom familjen, tillhör henne att för sina tjenare vara en husmoder, sorn på en gång med allvar och godhet leder deras sysselsättningar och vakar öfver deras sedlighet; att för sina harn vara en uppfostrarinna, som utan hårdhet vänjer deni vid lydnad och med säkert öga på deras olika böjelser och anlag förmår uppmuntra och lifva de goda och följdriktigt motarbeta de onda, samt att för sin man vara en huld maka, som gör hemmet för honom kärt och angenämt, kan förstå honom, hans fröjder och bekymmer, dela hans smärtor, hjelpa honom att bära olyckan, uppmuntra honom, om han svigtar, och gladt med honom göra uppoffringar, om hon finner sådana af pligten påkallade. Under sådana förhållanden bär, inom det husliga lifvets krets, bildningen sina skönaste frukter. Men blott få särskildt gynnade naturer ega förmåga alt uppfylla en så hög kallelse, utan att af uppfostran vara dertill bildade. Denna bildning kan väl understundom och i lyckliga fall förvärfvas inom familjen, men ofta ega föräldrar icke dertill erforderlig förmåga, ofta äro båda eller den, som egde denna förmåga, bortryckte af döden, och ofta medgifva ej husets tillgångar att för ändamålet anlita främmande lärare eller lärarinnor. Gemensamma undervisningsanstalter måste i sådan händelse anlitas, och säkraste beviset, att denna utväg vid många tillfällen måste begagnas, lemnar det stora antal af privata flickskolor, eller så kallade pensioner, som nu finnas. Men i dessa får flickans undervisning som oftast en skef rigtning. Bildningen blir vanligen desto mera ytlig, som modersmålet och främmande språk inöfvas utan förståndets skärpning, veLenskaper inläras utan ordningens allvar och utan begrepp om deras frukter, samt yttre färdigheter och skimrande talanger snarare förvärfvas och måhända högre skattas, än verklig själsodling, hjerlats egenskaper samt grundliga och nyttiga kunskaper. Staten har icke vidtagit någon åtgärd för att tillrättavisa denna missrigtning, hvilken likväl för samhället varit högst förderflig. Ulan någon statens åtgärd har dock i sednare tider en bättre åsigt börjat göra sig gällande.
För alt nu icke, till bevarande af det odlade landet för den fara af frost och minskad nederbörd, som skogarnes nedhuggande allestädes medfört, behöfva tillgripa detta enligt min tanke i och för sig olämpliga medel, har jag ansett nödigt ått jemte kronoparken bildande äfven någon annan åtgärd till skogarnes bevarande vidtages i den syftning, att odlingen i de trakter, som dertill lämpa sig, ej blir alltför mycket hindrad,och att odlingen å sin sida så regleras, att den kan fortgå utan att skogarne derigenom förstöras eller en ordnad skogshushållning blifver omöjlig. Detta skulle, enligt mitt omdöme, kunna åstadkommas derigenom att upplåtelser till odling väl med gåfves inom vissa gränser, men att dervid gjordes särskilda förbehåll eller inskränkningar i afseende på skogens begagnande, hvarigenom dennas framtida bestånd betryggades, och sålunda kunde i sjelfva grunderna för nybyggesväsendet nedläggas ett frö, som återförde detta till deras ursprungliga rätta syftemål, nemligen landets uppodlande och befolkande, men förhindrade att detsamma begagnades blott såsom förevändning för en spekulation att slå under sig stora sträckor af dyrbar skogsmark, hvarå den vexande skogen sedermera hastigt och för ali framtid förstöres. Under det att de åtgärder, som hitintills blifvit föreslagna och vidtagna, uteslutande afsett att förekomma inkräktandet af sjelfva skogsmarken borde, enligt min uppfattning, derjemte tillses, att å den mark, som upplåtes åt enskilde, den vexande skogen icke förstöres, och om detta iakttages, försvinna också de betänkligheter, som hittills uppstått emot fortsatt upplåtande af mark till nybyggen. Förslaget att grunda skogstillgångens bevarande helt och hållet på bildandet af stora kronoskogar har, enligt innehållet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i sammanhang med Rikets Ständers äfven tillförene uttryckta ^åsigt att någon inskränkning icke bör ske i enskildes rätt att disponera öfver sina skogar.
När nu en yngre person blifvit anställd såsom t. f. kammarskrifvare, har naturligtvis en lång tid åtgått, innan han kunnat initiera sig först i det mekaniska och sedan i det öfriga af göromålen; och just då han kommit i tillfälle att kunna göra contoret någon verklig nytta, har han för sin utkomsts skull nödgats söka sig derifrån, för att kunna lefva på en häradsskrifvaretjenst eller något dylikt, och då har samma experiment måst anställas med en annan t. f. kammarskrifvare, ofta till större hinder än gagn för contoret. Jag utber mig, att dessa anmärk n:r måtte få åtfölja den återremiss af detta betänk., hvarom jag vördsamt anhåller, och att Utsk. dervid måtte taga i noga öfvervägande de ganska grundade och riktiga uppgifter och omdömen, som äro tryckta i den promemoria ang:de Kammar-collegii stat och lönereglering, som Hr Gyllenhaal redan till prot. aflemnat. Hr Printzensköld, Carl: Efter 17 års oafbruten tjenstgöring inom Kammar-colhm, från hvilket verk jag afgått till det embete, jag nu innehar, tror jag mig hafva förvärfvat en temmeligen noggrann och fullständig erfarenhet om detta verks beskaffenhet. Jag anser då såsom en pligt, och en angenäm pligt, att vitsorda det af flera talare framstäldta, för handen varande oundgängliga behof af förbättrade lönevillkor för Kammar-colhm. Man måste medgifva, att det ligger måhända en orättvisa deruti, att detta verk, hvars vigt ingen lärer kunna bestrida, är nära nog i alla tjenstemannagrader sämre aflönadt, än något af de öfriga verken. När nu likväl Konungens propos. icke innehåller ens något så beskaffadt förslag, som skulle sätta dess tjenstemän i lika cathegori med de öfriga styrelseverkens personal; så synes det mig vara i högsta måtto obilligt af StatsUtsk. att vilja vägra det anslag, som blifvit så billigt och rättvisligen af Konungen begärdt.