Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit täcktes utfärda dess kraftiga försäkran, att de hädanefter orubbade skulle blifva bibehållne vid det så kallade Hellefors districtet, med alla derå varande Hemman, Torp och lä-j genheter, på sätt Konung Carl XI:s Donations., bref, och 1733 års af Bergscollegium utfärda.} de Previlegier innehöllo och förmådde. Konungen sanctionerade, genom Resolution den 15 Mars I770, denna emellan Rikets Ständer och Interessenterne slutade förening, hvarefter de Verket behållne 5 och ett halft Hemman straxt löstes till Skatte; men det uti Donztionsbrefvet utsatte vilkor af ersättning till Åboerne för röjsel och besittningsrätten stod fast såsom en skyldighet, förr än Åbo kunde drifvas. Vid förefallande dödsfall fick Verket anbud, att lösa arfvingarne från röjseln, och blefpå detta sätt efter hand innehafvare af de flesta röjsel-; Den 2 9 Maji. 6?3 rätter, så väl bland skattlagde som oskattlag ■ de lägenheter, hvilke genom denna omständighet sattes uti Interessenternes hand till lika ofta högre värde, än de i vanlig handel kunnat gälla. När således Kongl, Maj-t och Kronan under högtidligaste försäkran uppdragit skogen åt Verket, att den samma till föreskrifne behof nyttja, och Verket inköpt lägenheterne, hade väl Interessenterne så bestämd ägande rätt, att den icke kunde ens sättas i fråga, och som de derjemte hade löfte, att orubbade begagna den, på sätt Donationsbrefvet innehöll, kunde skattläggning icke eller, utan deras eget begifvande, dem åläggas, och enär de ville underkasta sig den, var det välderas rätt, att icke deruti ingå, utan på vissa å deras sida uppgifne vilkor.
Gäldenär* afstådde tillgångar en tvåfall dis» egenskap, den ena både Utmätningsnefi Bysättningsgild och den andra villkorligen IJtmätriingsgild, eller sådan, att Utmätningen skulle inskränkas till hvad sorn öfversköt Gäldenärens behof till underhåll för sig och sin Famille. Orri än en Gäldenär kunda genom värdet af sina olyckor, redovisa hela bristen i Borgenärernas betalning, så äfventyrad© han likväl dagliga Utmätningsförsök , samt skulle följaktligen såmedelst vara stängd från all Credit för sin uppkomst, och, om likväl någon funnes nog ädelmodig för att lemna honom förlag till nyttiga företag, och han derigenom lyckats att samla något som öfversteg hans behofver, så skulle detsamma honom fråntagas. Gäldenären hade således intet vunnit på Lagstiftarens medlidande och omsorger. Efter sin olycka ägde han ingen anledning qvar till tröst, intet sorn kunde lifva och uppmuntra honom till arbetsamhef, utan han skulle, såsom stängd ifrån alla Lag-Utskottets Betänkanden. 557 utsigter för framtiden, af hopplösheten tvingas i ett overksamhets-tiilstånd, som gjorde honom till en börda för sig sjelf och för samhället. I fall åter bristen icke kunde genom lidne olyckor fullt redovisas, blefve förhållandet än mera besynnerligt och inveckladt. En utredning måste först göras för att få deh bysättningsgilda och den endast utmätningsgilda andelen af gälden för hvarje Creditor åtskiljd och bestämd. Bysattés Gäldenären för den förra, så hade han foga gagn af friheten från bysättning för den sednare. Om han ock kunde skaffa sig medel att afbörda beloppet af sin bysättningsgilda brist, ■vore det ingalunda afgjordt, att han derföre blefve fri för sin person, emedan Borgenären , som för den endast utmätningsgilda delen äfven hade rätt, att hålla sig till hvad han framdeles förvärfvade, ansåge den betalning, som erbjöds, såsom en förvärfvad tillgång, och afräknade densamma, om icke blott på den utmätningsgilda delen, åtminstone på hela den odelade fordringsbristen.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de väckt fråga om del i kronans förråd befintliga äldre till krigsbruk oanvändbara kruts omarbetaude till bergskrut; N:o 206, i anledn. af väckte motioner om donerande till Skellefteå stad af hemmanen N:ris 6 och 8 i Norrböle by samt af krone-allmänningen Kågenäset m. fl.; N:o 207, i anledn. af väckte frågor om förändrade beskattningsgrunder för mjöloch sågqvarnar; N:o 208, i anledn. af vackt fråga om uphörande af allmogens inom en del af Stora Kopparbergs län skyldighet, att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmans-, ränteoch mantalseller qvarntulls-kol samt afskaffande af de för uraktlåten sådan leverering af dessa kolskatter stadgade viteseller tredsk o-böter; N:o 209, i anledn. af väckt motion om Statsbidrag till ersättande af kostnader för vägdelning på Gottland; N:o 210, i fråga om underhållskostnaden för tvenne vägar inom Färila och Hagdals socknar i Helsingland; 211, i anledn. af väckt motion om låne-understöd för upförande af en flottbro öfver Dalelfven; N:o 212, i anledn. af väckt motion i fråga om ersättning till Den 0 Juli e. m. 375 en pensions-kasse-inrättning för bevärings-manskapet och afskedade båtsmän uti Wesler-Norrlands län; N:o 213, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse lill R. St:s Stals Utsk., i fråga om medel lill fullbordande af Strömsholms kanals ombyggnad; N:o 214, i anledn. af väckte motioner om anslag för Strömsholms kanals ledning antingen till Westerås eller Köping; samt N:o 215, i fråga om anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling i Hallands län. Vid föredragning af StatsUtsk;s d. 5 dennes e. m. på bordel lagda utlåt. N:o 216, i anledn. af erhållen återremisS af utlåt.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, all, hvad Hr Arnells yrkande anninge, R. o. Ad. torde finna att, någon annan förändring i det af R. o. Ad. vid behandlingen af Utsk:s Relänk. JVs 34 fattade beslut icke kunde ega rum, än sorn föranleddes af Utsk:s i nu förevaride Utlåt, gjorda hemställan, och alt således det tillägg, Hr Arnell yrkat, icke kunde komma alt i förevaride stadgande införas. Ropades Ja. Efter sedermera först till bifall å den af Utsk. föreslagna redaktionen framstäld propos., som besvarades med Nej, fann R. o. Ad. för godt, alt med vidblifvande af sitt förut fattade beslut afslå Utsk:s förslag. I fråga om den härefter förekommande afdeln. litt. i. af 3:dje momilet, anförde Frih. Tersmeden: Den förändring af sitt förra Betänk., som Utsk. här föreslagit, är, eril. min lanke, riklig. Enl. denna punkt, sådan den förut lydde, skulle en Filial-bank icke ega rättighet att ä bekommen försträckning göra afbetalningaf, och som en sådan förmån -med skäl bör Filialbankerna beviljas, anhåller jag, att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, ville bifalla denna punkt, R. o. Ad. fann för godt att, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, antaga den nu föreslagna redaktionen. Vidare förekom och lades till handlingarne afdelnm litt. k. af 3:dje momitet. Då härefter förekom afdelnm litt. I. af 3:dje momitet, godkände R. o. Ad. den deri förekommande redaktions-förändring, som endast innehöll utbyte af ordet ”Filial-banks” emot ordet ”Filial-bankens. ” Sedermera förekom och lades till handlingarne afdeln. litt. ro. af 3:dje momitet. I fråga om 4:de momitet, yttrade 102 Den 22 Augusti. Frih. Tersmeden:
Proposition framställa förslag angående de vilkor, under hvilka å sådane orter förhanden varande anhängare af främmande lära må kunna tillåtas att bilda egna församlingar och angående det förhållande till Svenska samhället, hvari medlemmar af sålunda uppkommande, i riket erkända, dissenter-församlingar böra ställas; samt ändtligen 3:o. Att Kongl. Majit under tiden ville genom tjenliga åtgärder söka i möjligaste mån förhindra den proselyt^verk - 796 Prof.-Utdrar/ den 3 Februari {858. samhet, sorn nu af fritt celi ohejdadt kringresande dissenteremissarier i flera landsorter lärer bedrifvas. Och ansags, såsom följd af della beslut, skrifvelse-iörslaget a 14 sidan halva förfallit. Det förslag till författning, sorn slutar 15 och begynner 10 sidan, bifölls. I öfriga delar ansågs förevarande Utlålaniie a Preste-Ståndets sida ej erfor*- dra annan åtgärd, än att läggas tili handlingarne. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Ulskottets nedannämnde Utlatandeu : N:o '236, i anledning af väckta motioner om medels anvisande lil! påbör jande af Stockholms befästande å landsidorna; N:o 237, angående det lör Linköpings domkyrkas reparerande under sed naste Riksdag, i egenskap af lån, beviljade stats-bidrags förändring lill anslag utan äterbetalnings-skv Idighet; N:o 238, angående begårdt stats-bidrag för en större reparation å Westerås domkyrka; N:o 239, angående ilrågastäldl stats-bidrag för tornbyggnad vid Hedvig Eleonora! kyrka i bufvudstaden och samma kyrkas reparerande; och N:o 240, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för förste och andre Amanuenserne vid Universitets-bibliotheket i Lund. S. D. Föredrogs och Memorial N:o9, i anledning af återremiss å skrifyelse-förslaget M:o 180. S. D.
Kollegium visserligen bemälde fabriksidkare icke hafva för sitt yrkande att åberopa någon dem tillförsäkrad rätt att för alltid varda bibehållna vid den förmån, som med inrättandet af det Odelska appreteringsverket varit afsedd; men då å andra sidan det icke kunde anses oförenligt med det af Rikets Ständer genom samma inrättning åsyftade ändamål, sidenfabrikationens befrämjande, att hvad genom afyttrande af ifrågavarande egendom kunde till Statsverket åter inflyta, äfven hädanefter företrädesvis användes för likartade anstalter till berörde närings utveckling och full - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. II komnande, funne Kongl. Kollegium för sin del icke något att erinra dervid, att den blifvande löseskillingen för Odelska egendomen med appreteringsverk, i händelse den komme att till nuvarande innehafvarne öfverlåtas, finge disponeras såsom bidrag till inrättande af det fullständigare appreteringsverk, hvarom sidenfabriks-idkarne förklarat sig vilja gå i författning. I fråga om antagligheten af det erbjudna löseskillings-beloppet, förekomme väl att, sedan ifrågavarande fasta egendom, brandförsäkrad till 3,333 Riksdaler 16 skillingar, blifvit år 1839 af Ofver-Intendets-embetet, med biträde af sakkunnige personer, värderad till en summa af 13,333 Riksdaler 16 skillingar och inventarierna till 2,804 Riksdaler 32 skillinsar, de af Handelsoch Ekonomi-kollegium för anställande af besigtning och värdering af samma fastighet utsedde Deputerade förklarat densamma kunna uppskattas till 23,000 Riksdaler, allt Banko. Härvid borde dock, enligt Kongl.
— • POVCLOTINOL ' prydligt och billigt hos RCLÖLCLLLICL p. V. B E U N D I N, MFLRTICPF MÄSTERSAMUELSGATAN 5 6, o. LLIAIMÖCL hörnet af Vasagatan. Eeparationer o. uppsättningar verkställas. [1773] ERIK SCHWEDER &amp; C:O, N _M — 8 O c o » O SÄLJES I StocMiolm HOS C. F. JDufva, DROTTNINGGATAN 41, Zouise Blomberg, VESTERLÅNGGATAN 39, min Edlund, DROTTNINGGATAN 63, Mimanna Tldnlngsliontoret, GUSTAF AD. TORG, Södra Tidningskontoret M. fl., I LANDSORTEN Ä EN DEL APOTEK SAMT I VÄLFÖRSEDDA Parfymeri-, JSkiperingsOCH Cigarraffärer A 1 KRONA PR ST. JWF~ SÄNDES FRANKO MOT KR. 1,10 I FRIM. [1720] Axel IMström, Falun. TILLFÖRLITLIGASTE OCH AF T U S ENTALS PERSONER BEPRÖFVADFC MEDEL MOT LIKTORNAR, VÅRTOR, HUDTTÅRDNAD OCH NAGELTRÅNG-. OBS. ALLTID denna inregistrerade etikett SOM ga, ranti for varans äkthet. SÄLJES I Stocteholm HOS C * F » Dufva, DROTTNINGG. IL, Louise Blomberg, VESTERLÅNGG. 39, JEUn Edlund, DROTTNINGG. 6:}, Jtylin &amp; C:i JParfymmagasiner, Tidningskontoren, M. fl. ; I LANDSORTEN I VÄLFÖRSEDDA l ?arfymeri-, JZhiperingsOCH Cigarraffärer Å 1 KR. fl. £MF SÄNDES FRANKO MOT KR. 1,10 I FRIM. [1767] AXEL LITSTRÖM.
Det södra fögderiet af Dalsland åter, i areal 14,894 qvadratmil, består af tre härader, Sundal, Nordal och Walbo, likaledes utgörande en domsaga, med ett tingslag för hvarje härad, feni länsmansdistrikter, två i Sundal, två i Walbo och ett i Nordal, och sex pastorater, nemligen: i Sundal, Bolstad med Grinstad, Gestad och Erikstad såsom annexer, och Frendefors med Brålanda och Ryr; i Nordal, (jr med Gunnarsnäs, Dalskog, Skållerud, Holm och Jern; samt i Walbo, Torp med Ryr såsom annex, Fergelanda med Ödeborg såsom annex, och Högsäter, med Rennelanda, Råggerd, Lerdal och Jerbo såsom annexer. I kyrkligt hänseende lyder Dal under Carlstads stift.
Då kunde han icke längre hålla tand för tunga utan lät sitt ljus lysa och omtalade på både svenska och latin sina rön och äfventyr under färden. Snart märkte han, att två män, som med uppslagna kappkragar sutto honom näst intill, själfva tystnade för att åhöra hans tal, och det gjorde honom än mer meddelsam. – Nu få de svenske smaka järnhandsken såsom aldrig tillförene sedan hedenhös, – sade han och beskådade sina skinande naglar. – Konungen har fört sitt svärd mot folk efter folk och nu vänder han det mot sina egna. Kunde det väl annorlunda sluta? Men det hviskas hemska aningar rundt om i landet. Han lämnar ingen son. Hvad skulle också en sådan man med en son? I rådsherrarnas pulpet ligger redan utkastet till en engelsk författning. Aldrig skola vi tåla af en annan hvad vi nu villigt fördragit. Kanske i morgon ... kanske i afton, medan vi här samspråka, att en munter knekt sitter framför en glödhög vid en bergvägg och smälter bly i stöpslefven ... Kanske häller han just nu i kulsaxen den tunga droppe, som till evigt skall söfva den störste bland hjältar. En redan tungt bedagad köpman med det hvitaste hår och de sorgmodigaste ögon klappade honom på handen. – Vi människor döma allt efter svedan i våra egna sår, men låt nu en gammal man tala. Om än vår hårde järnkonung aldrig blifvit född, de ständigt allt mäktigare grannarna skulle ändå begynt att stycka det svenska väldet ... Långsamt, år för år, dag för dag skulle våra barn och barnbarn ha mäklat och förödmjukats och afträdt provins efter provins. Det skulle aldrig ha fått lugn och dock aldrig någon heder. Ett lumpet skådespel att se ett bundet lejon, från hvilket blodet sakta tappas af i små fingerborgar! Så vill jag då hellre med ens se lågan i skyn och en man framför oss! När befallde han oss att offra mer än han själf offrat? Har han inte hungrat, har han inte frusit, och nu breder sig öfver oss den aningen att han också skall med oss falla. Tolle Årasson skiftade röst.
Tyvärr har han till den grad tagit för vana att skrifva hvad som faller hans penna in, att han mist ända till skymten af omdöme; helt säkert är det fullt ärligt som han tror sig göra ett konstverk, när han berättar den rent djuriska sidan af det uppträde, som försiggår, utan att förskona läsaren från ett enda syrfiptom, en enda snuskighet, alltfrån det första ögonblicket intill stunden för den slutligä förlossningen, då barnet kommer till verlden utan att jama. Ni hörde det, det fins ingen skilnad. mellan barnet, som födes, oeh kattungen, som med slutna ögonlock kommer ur sin moders lif. Båda jama de! Nej aldrig i mitt lif har jag rönt en sådan leda, följd af en sådan harm; den orenlighet, som modern gjuter i det märkvärdiga kärlet, sprider en vämjelig lukt; en atmosfer, förpestad af all slags röta, dunstar ur dessa onyttiga sidor, som äro helt enkelt oanständiga, mindre likväl genom sina beskrifningar än genom de uttryck, som författaren afsigtligt använder; han påminner om dessa kloakrensare, som genom att andas miasmer mista luktsinnet. Genom att rulla sig i det oanständiga har Zola förslöat ända till förnimmelsen af det anständiga. En literatur, som hamnar i slik skändlighet, är redan dömd. Förut hade lärlingarne öfverträffat grofheterna i Zolas första manér; kanske har han rönt någon harm af att se sina elever bättre än han sjelf traska i smutsen; han har velat bevisa dem, att han alltjemt är deras mästare, och han har gjort det. En sådan ände borde han få, denna klan af unga män, som grupperade sig omkring naturalisten i hans första timme. Alla saknade icke talang, jag tillstår det gerna, men alla tro de sig förbundna att gå längre än mästaren, och detta af idel nitälskan. Af denna literära be-blandelse är född en literatur, som ofta är löjlig; det var Zola förbehållet att göra den förkastlig i Pot-Bouille. Det har lyckats.
I går, då Axel icke var inne, roade det farbror att bry mig för honom. Jag svarade så ogeneradt jag nånsin kunde, att jag verkligen höll bra mycket af Axel, och att jag dertill hade rättighet, då han varit min discipel. Då sade farbror småskrattande: Nu kom Celia att missäga sig. Du sade att det var en rättighet, men menade säkert en skyldighet. Jag rodnade, hvilket var förtretligt, emedan Clinton var i rummet. Småstucken och i bryderi gick jag ut. Snart mötte jag Axel och Emma, som kommo från den rimfrostprydda parken. Gud är mitt vittne, att jag vid denna syn tänkte: o, att småningom skulle uppvexa ett ömt förhållande mellan dessa två! De tyckas skapade för hvarandra. Emma gick i all stillhet bort, och lemnade oss allena. Jag började tala om Emma, jag berömde, såsom jag det borde, mycket det lofvande trettonåriga barnet. Jag ryckte fram med en invit på långt håll, huru passligt det vore, om Axel o. s. v. Jag vågade icke ens härvid se på honom. Han ljufva sonora röst hördes svara: Jag förstår Celias mening, och jag tackar dig derför. Celia talade som ur min egen själ; äfven hos mig har en sådan tanke trängt sig fram. Men jag har tillbakavisat den. När insekten en gång svedt vingarne på ljuset, så locka honom icke ens de klaraste stjernor af första ordningen; vid ljuset fäster sig insektens lif, tills det i döden släcks. Dessa ord försatte mig i en onämnbar rörelse. Jag tyckte mig gjort mycket illa, som framlockat sådana ord. Jag skyllde på kölden och sprang i min kammare, der jag nu är. Jag öfvertänker den djupa rörelsen i min själ. Hvad skall den båda? Är Celia skapad till olycka, till sin egen olycka, eller andras, dem hon håller af? Men hvarföre tänker jag på olycka. Skall någon sådan nödvändigt uppstå nu? Att jag för Axel äger ett stort, altför stort värde, det vet jag. Är min känsla icke tacksam derför, besvarar jag icke hans kärlek ... ack att jag måste använda detta ord ... då blir det olycka, Axels.
"De ”i denna Reg.Form bestämda nya embeten, Statsministrarnes, ”Statsrådens och Justitiaei ådens, skola uppföras å Rikets stat ”och må icke af någon tillika med andra civila embeten ”beklädas;” i följd hvaraf slutet af §:n lomme att innehålla ett återupprepande af hvad §:ns början omnämner. Ett sådant grundlagsstadgande eller förslag dertill hoppas jag icke kunna af R. o. Ad. godkännas, utan bör Const.Utsk. anmodas att uppgifva ett fullständigt förslag lill den redaction Utsk. anser §:n böra erhålla; ty såsom den af Utsk. blifvit föreslagen, kan den icke få lyda. Hr von Troil: Jag torde måhända vara skyldig alt bedja R. o. Ad. om ursägt derför att jag lärer talat ganska otydligt, då jag förra gången yttrade mig, emedan en värd ledamot, som icke har sin plats synnerligen långt ifrån mig, stigit upp kort derefter och förklarat sig skilja sig från mig i den omständighet, alt han ansåg det ligga vigt deruppå, att Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter ej må kunna förordnas att bestrida annat embete. Med honom hafva 2:ne andre ledamöter sig förenat. Jag skulle likväl tro, alt den redaction, jag föreslog till R. o. Adis gemensamma tanke, innehöll, att ledamot of Statsrådet icke kunde tillika utöfva annat embete, ej heller några inkomster deraf uppbära, och att ledamot af Justitiserådet ej kunde hvarken innehafva eller utöfva annat embete. Jag kan icke förstå, huru en person kan förordnas att bestrida ett embete, som han hvarken äger rätt alt utöfva eller uppbära inkomsterna utaf. Jag kan således ej finna annat, än att hvad desse värde ledamöter åsyftat, innefattades i den redaction, jag tagit mig friheten föreslå. Hr Cederschjöld har fnnnit någon betänklighet vid att tillåta ledamöter af Statsrådet innehafva andra embeten, äfven med den inskränkning jag föreslagit.
Men med förklarande af denna min öfvertygelse åsyftar jag likväl ej framkalla från Ståndets sida något instämmande deruti, om också Ståndet skulle dela berörde mitt omdöme i sak; ty jag måste erkänna, lika med Gr. Lagerbjelke och Frih. Stjernstedt, att den ursprungliga framställningen, hvaröfver R. o. Ad:s förklaring skulle gifvas, är allt för oformlig, för alt Ståndet derpå kan eller bör grunda något sitt beslut eller ingå i svaromål; utan måste jag fastmera hemställa att denna promem. eller skrifvelse, eller hvad namn den föredragna skriften må kunna tilläggas, endast måtte obesvarad läggas till handlingarne. Frih. Toll, Gustaf: Som Gr. von Stedingk lärer vara från staden afrest, anser jag mig böra sådant för R. o. Ad. tillkännagifva. Då han således icke kan vara i tillfälle att gifva skäl för sin åtgärd och jag, i afseende på upgörandet af aflöningsstaten för Riddarhusets tjenstemän, afgifvit en reservation, som vid antagandet af Utsk:s betänk, i frågan, icke lyckades tillvinna sig R. o. Ad:s upmärksamhet så får jag förklara, det jag icke har något att nu i saken tillägga, icke heller något att erinra vid den behandling af Gr. von Stedingks skrift som Ståndet synes vara hågadt att vidtaga. R. o. Ad. beslöt att lägga Gr. von Stedingks ifrågavande hemställan till handlingarne. Föredrogs Ridd.Utsk:s d. 17 dennes pä bordet lagda mern. N:o 13, i anleda, af Hr Odencrantz^ motion om ersättning för det å Landtmarskalks-klubben bortstulna Kongl, silfver. Frih. Cederström, Rud.:
Och då Banquens frånskiljande så mycket möjligt vara kan, från allt beroende af Statens behof och utgifter, ut - Statsoch Banco-TJtskottens Utlåtanden, xix gjort ett af de hufvudsakligaste bland Utskottens bemödanden , hafva de, såsom vilkor för ett dylikt, först och främst antagit nödvändigheten af atl , för en sann framställning af Banquens belägenhet till dess verkliga tillgångar och skulder, uppgöra det närvarande förhållandet emellan den och Riksgälds-Contoiret, sådant, som det i sjelfva verket är; enligt hvilket Riksgälds-Contoirets Credit-sedel-stock redan länge endast varit en del af Banquens medelbara skulder, liqviderad genom Riksgälds-Contoiret; och detta senare verks skenbara skuldsättning till Banquen icke kan anses verklig för större del, än sorn motsvaras af öfverskottet vid en anstäld jemnförelse-beräkning af Riksgälds-Contoirets tillgångar emot dess öfrige skulder; hvilket öfverskott, med bibehållande af den åsigt, att Riksgälds-Contoiret endast besörjt en del af Banquens Creditrörelse , nödvändigt måste anses egentligen tillhöra Banquen. Och har således , då det funnits nödigt att, för förvaltningen af en del bland Statens intrader och besörjandet af visse utaf Rikets Ständer föreskrifne utbetalningar, än vidare bibehålla inrättningen af RiksgäldsContoiret , dess fullkomliga afskiljande från all inflytelse på sjelfva penningeväsendet ansetts lämpligast kunna åstadkommas påföljande sätt; sorn till Krhållande af Rikets Ständers fastställelse nu föreslås; nemligen: 1:0 Rikets Stunders RiksgäldsContoirs cretlit-sedlar anses såsom utgörande en del af Vexel-Banco - skulden , och för deras inlösen xx StatSf och Banea.JJtskottenp Utlåtandtnl öppnas, från och med början af nästkommande år 1824, en egen räkning uti Vexel-Banquen, å hvilken de till inlösen uppföras efter det belopp, hvartill de vid samma tid äro utelöpande.