Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskäpet och Adeln af en Ledamot anmärkt blifvit, i vidsträcktare man tillstyrkt nya Magaziners anläggande, elier utvidgandet af redan befintelige, än blott i de orter, der sådant af bejiofvet oundvikeligen påkallas. Den uppgift, sorn medföljer Förslaget, är författad i den afsigt, att Riksens Högloft. Ständer med ali erforderlig fullständighet ma kitnna se förhållandet med det Magasins - utrymme, som nu äges, och i livad man samma ■utrymme efter Inrättningens utvidgSde omfattning behöfver okas. Samma uppgift upptager väl i ett för allt en Summa af 170,000 R:dr Banco, som anses åtgå, så vida alla erforderlige Magaziner skulle komma att på Inrättningens bekostnad uppföras; men genom Utskottets hemställan, att alla så kallade Stående Magasin må af undsättnings-tagarne sjelfve uppbyggas och underhållas, försvinner största delen af denna kostnads-summa; Och har ej eller Utskottet tillstyrkt, att uppförandet af Magaziner, i synnerhet i Malmöhus Län och Götheborg, ir.å verkställas, förr, än sådant kan göras i förhållande till dft inkomster, som Inrättningen bör hafva att påräkna. Att, såsom i förut berörde anförande tillika -namnes och äfven i anrnarkningarne från Högvördige Präst-S.åndet föreslås, låta köpt Säd förvaras i ensfildtas Magasin, anser Utskottet betänkligt, och leder i alla Stats-Utskottets F.etänhanden', 1901 fall ej till ändamålet, då denna mycket osäkra utväg icke vid alla tillfällen står att begagna. De fleste af Inrättningens Magazin äro belägna vid Vattudrag, ?å att Randt-transporter böra i möjligaste måtto kunna undvikas. I Vadstena äger Inrättningen ett betydligt Magazinsutrymme, som ock kan förökas. På hvilka orter Magaziner böra anläggas och huru dermed i öfrigt skall regleras, har Utskottet ansett höra till den regletnentariska delen af ämriet. I afseende på hvad i Vällofi.
Jag har trott mig böra uplysa om att den Komité som varit satt för att upgöra ränteregleringen å Gottland icke ansett sig kunna bringa den till verk ställighet, beträffande denna fråga. Detta föranledde dertill att man tillsporde egaren af Wisby krono-kalkugn, huruvida han mot bestämd ersättning på en gång ville frånsäga sig rättigheten till den kalkugnen anslagna ränteved. Han förklarade sig härtill villig mot erhållande på en gång af ett kapital, hvarå 5 proc. ränta motsvarade 31,333 Rdr 16 sk. Bko; men K. M. förklarade att detta vilkor icke kunde antagas. 1855 anbefalldes åter KammarColhm att höra egaren af Wisby kalkugn om han ville afstå ränteveden, men denne förklarade sig dertill icke villig. Beträffande försäljningen upgaf han att kalkugnen lemnade en behållning af 5,000 Bko motsvarande ett kapital af 100,000 Bko, men vore han dock benägen att afstå kalkugnen mot en på en gång erhållen summa af 80,000 Bko. Då likväl de till KammarRätten inkomne taxeringslängder uplyste att egaren angifvit kalkugnens värde till 3000 Rdr och TaxeringsKomitén förhöjt det från 6000 Rdr, hvartill det förut varit uptaget, till 10,000 Rdr Bko, ansåg KammarColhm 'anbudet ej kunna antagas. Sedermera blef frågan åter hänskjuten till KammarColhm och Colhm förklarade att egaren af kalkugnen hade ovillkorligen rätt icke allenast i hvad han fordrade för kalkugnens afstående utan äfven att han hade rätt till 400 kast ved. Utsk. har emellertid nu förklarat, sedan frågan blifvit utredd att det kan finnas någon möjlighet för kronan att återvinna denna ränteved. Hvad beträffar de 1,000 Rdr som Utsk. föreslagit för upköp af ved, så tviflar jag på att denna summa är tillräcklig, emedan, då jag i egenskap af Landshöfding föreslog för detta ändamål 1,000 Rdr Bko, kostade kasten ved icke mer än 4 eller 5 Rdr
bilderna - griiiidinotivet kring kvilket det riks stoffet grupperar sig, iiarinare eller fjärmare, i inån som det griper nier eller mindre djupt in i dikteiis iiinersta tanke? Rvein vet? Det &amp; r förf: iis hemlighet, som ingen estetiker kan pk för hand aflocka Iienile, inga koi~.streglei betvinga,eiiiedaii lieiines diktarlynne är helt ursprungligt ocli lieiines skap&amp;de ande rör sig inom. sferer, som äiinii äro outforskade. Detta, att S e l m Lugevlöf yifeit uppslag till en ~zy diktart af ren kult och fosferlti ?zcZsl~ art, det iir i vira .ögon Iieniies basta beröininelse. Och Iiärined Iiafva vi icke prisat Iieiine utan. Iionom, friii Iivilkeii all god gifva kommer. A t t lioii skall visa sig vardig gkfvan, det Iioppas vi, och att de som d8rtil.l vilja forhjlilptz henne skola göra var fosterländska litteratiii: en god tjiiiist, daroin iiro vi varmt öfvertggade. Esselde. Brei fPkn Amerika. *) Årsfesten i kvinnoklubben " Sorosis ". NewYork deii 20 februari 1891. Db D Sorosisa erfarit, att j ag genoin &gt;; Dagny » presenterat dess mectleiiiiiiaim f ör de svenska systrarna, blef j ag inbj iideii att bevista. klubbens stora årsfest, deii vid livilkeii irianliga glster f&amp; niirvara, och att jag iiied stor f öriiöjelse mottog inbjiidningen faller af sig själf. Vagii efter vagii riillade frani till den öfvcrtlckta ingtigen till Delrnonicos eleganta restnuratioii, beliigeii mellan ~ e w ~ o r priiktiks gaste gator, Broadway och Feinte Avenyn. Iliirpiirröcla mattor förde npp till.
Men då, vid uppsättandet af Rikets Ständers skrifvelse i bekörde ämne, hos Expeditions-Utskotlet förekommit, alt ordalagen : under den återstående arrendetiden, icke syntes nog bestämda, utan lemnade rom för en mångsidig tydning, i thy att dermed kunde förslås den arrendetid, sorn. återstode, antingeli ifrån år i83a, då den förut beviljade nedsättningen upphörde, eller ifrån den tid Rikets Ständer deras beslut i målet fattade, eller ock ifrån den tid Wener sin ansökning om nedsättning till Kongl. Majit i underdånighet inlemnade, hvilket lärer skett i slutet af år i833; har Expeditions-Utskoltet ansett sig föranlåtet, att, till undanröd jande af missförstånd och en möjligen härom framdeles uppstående klagan af Arrendatorn, att han ej fått fulleligen tillgodonjuta hvad Rikets Ständer honom ämnat, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det mindre tydliga i berörde uttryck, med anhållan» att derom få emottaga Rikets Ständers närmare bestämmande.. Stockholm den i5 Julii i834. N:o 13;, Memoria1, angående ett närmare bestämmande af 2 :ne RiksStånds Be Lut i afseende på Allmänna Besvärs• och Oeconomie-Btskottets Betänkande N:o in J * Sedan Rikets Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskolt, uti Betänkande N:o in, i anledning af väckta motioner, hemställt, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: 1:0 att Kongl. Maj:t, vid återbesättandet af lediga tjensler inom och under Postverket, läcktes fästa Nådigt afseende å långvarig, nitisk och pålitlig tjenstgöring vid samma Verk; 2:0 att Öfver-Post-Direcleurs-Embetet matte i Nåder anbefallas att' i allmänna Tidningarne låta kungöra sådane lediga tjensler inom elier under Post-Verket, sorn af Kongl. Maj:t tillsättas; och Bih. till R.
»Det ofördelaktiga resultat räkenskaperna för ifrågav:de åi1864 sålunda utvisa, har sin grund dels deri, att ej allenast den Barnhusinrättningen hittills tillfallna fattigprocent af sterbhus-inventariesummor, hvilken inkomst årligen uppgått i medeltal till omkring 15,000 rdr, numera alldeles upphört, utan äfven andra inkomst-titlar till beloppet minskats, så att inkomsterna, som, donationer oberäknade, år 1863 uppgingo till 260,657: 87, under år 1864, som ofvan sig visar, utgjort endast 232,946:83; dels ock å andra sidan deri att barntillförseln, på sätt af nedan intagne redogörelse inhemtas, i en högst anmärkningsvärd grad tillvuxit och sålunda föranledt ökade utgifter, hvilka från 212,094: 35, som de utgjorde år 1863, under L864 uppgått till 239,336: 19.» H. V. 2 18 Den 1 Maj. »Dessa beklagliga förhållanden hafva ej kunnat undgå att framkalla allvarliga bekymmer för direktionen, helst anledning ej saknas att, utom de inkomstkällor, hvilka enligt hvad ofvan blifvit antydt, redan utsinat, äfven andra sådana, såsom bötesmedel och förmyndarekammarens öfverskottsmedel m. 11., framdeles torde minskas, under det den stigande folkmängden inom hufvudstaden säkerligen kommer att föranleda ökad barnatillförsel.
Srä aders pcöfnlng underställas. Dr hos Riks Srandru olika meningar »osta, angäen» ds nya U-skons tiiliäkrayde, elier till hwilket u> kott upkomncj frågor och ämnen bora remitteras . och Slän, den ej -genom bestämd pluralitet Lunna skrijaktighcrrr» ne afg-eea, ägc dä Coust-rgtions-Unksttet att med Riksens Olanders rätt och i Deras ställe derom besluta. § ZO. Stats-Ulskottct, som skall bestå af trettiosex Personer, bör granska, '.seeda och kill'Riksens Stan» dac upzifwa Statsoch RikSgälvse-Wsrkens tillständ, förwalkning och behof. För detta Urjkart läte Konungen upwisa Stals-Werkeis tillstånd i allt dest delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äs> wensom i händelse genom stractater med främmande Magier någre medel Riker rillfluiir-, för dem pä lika sätt skall redowisas; likaledes läte Konungen till D-r» sawmaS öfwerläggning framställa hwad Staken uköfwer ds wanliga inkomsterne tarfwa kan , och hwilka behof genom Berviiliungar böra fyllas. Detta Ur» skott, som skoll ä;a tillgång kill alla Stais-WerketS räkenskaper och handlingar , mä killkomma att efterse »ch granska hyruwida de gjorde eller förorLnade utbe» ralningar af Stats,medlen, icke östverstigir beloppet af de hufwud-titlar, hwilka uti Riksens Ständers, wid väst förslutne Ri"Sdag, upgjorde Stats reglering blifwil faststälde, och äro grundade pä behörigen upräl» Den iZ December. 799 lade Stater, eller Konungens n-'d Wederbörlig centra» signaiion, msärdadr anordningar,- samt styrkte mes behörige gnittenrccr af dem, som medlen emottag!!-.
Vid pröfningen af detta ärende hafva Rikets Ständer funnit, att de af rikets senast församlade Ständer meddelade föreskrifter, rörande ej mindre plan för verkställandet af ofvannämnda hamnanläggningsarbeten, än ock tiden för deras fullbordande, hafva blifvit behörigen iakttagna, äfvensom och då, vid de i E. K. M:s nådiga proposition uppgifna förhållanden, hvarken något bemyndigande för direktionen öfver Götheborgs hamnoch elfarbeten, i afseende på arbetsföretagets utförande och dertill anslagna medels användande, är behöfligt, eller stadgandet angående de framtida hamnafgifternas bestämmande på förhand i förevarande fall fullt tillämpligt, samt enär direktionen förklarat sig beredd att behörig skuldförbindelse afgifva, hafva Rikets Ständer, som inhemtat, hurusom arbetet inom derför bestämd tid är vordet påbörjadt, ansett någon vidare åtgärd, än hvad i dessa hänseenden redan blifvit stadgadt, nu icke erfordras. Beträffande åter öfriga, såsom vilkor för lånemedlens utbekommande föreskrifna iakttagelser, hafva Rikets Ständer funnit den såsom säkerhet för direktionens skuldförbindelse erbjudna pantförskrifning af den direktionen vederbörligen tillförsäkrade inkomst genom reviersoch tolagsmedlen vara tillfyllestgörande, helst denna under sednaste tiden betydligt ökade inkomst, Bih. tili R. St. Skrifvelse, N.o 6. hvilken för år 1846 utgjorde 31,511 r:dr 25 sk., vida öfverstiger det årliga kapitaloch räntebelopp, som för lånesumman bör inbetalas, och hvilket först, sedan det af samma medel för ifrågavarande företag anvisade bidrag upphört, skall erläggas.
I » ögonkast » blir hennes öga » stjeman på fastet », och kommer hon, som i » Böcker och Kärlek », och lägger sina armar kring hans hals, der han sitter, läsande i gamla luntor, skall, när hon är borta, » den gamla boken stråla helgonfromt », och på sidan, der han stördes, » ett englahuf-vud vinkande skall stå ». Om den älskade får bli mor, är det modershopp, han skänker henne, en himmelsk profetia att hon snart skall stå » vid Kristi kors », sänkt i böner1. Hans erotik är så okropslig, hans kärlek så ren och ofcinlig, att han, i » Pagens visa », låter den unge pagen icke begära af herskarinnan annat än » ett » tack » från ögon klara, ett lätt » god morgon » bara. » När de älskande träffas, efter många år af skilsmessa, är det » själarna, som tala », och » när en älsklings kyss förseglar munnen för hvart yttre ljud », springa » inre klostergårdars reglar » upp, medan » en snöhvit engels hand » öser ur » sällhetens fullhorn * 2 ». De båda ungas kärlek är » liksom silfverlampans skär », och då de mötas, sjunger älskaren en salmartad lofsång. Men älskaren blir gammal. Han sitter vid trädgårdsmuren, tömmer sitt glas och drömmer om henne — men endast » himmelska » drömmar. När var platsen för deras första kärleksmöte. Han erinrar sig rörd, hur hvarje lägre känsla » förklingade » vid detta ljufva rendez vouz, hur begäret tog liljans skrud, hur det susade som af englavingar, 1 » Modershopp a Tystnad ». » i rymden susar som af vingar, och himlen famnas i en brud. » Nu längtar han att träffa henne ånyo i paradis, dit han är viss att komma och dit en engel skall ledsaga honom 1. De älskandes dröm blir äfven verklighet först der. Ynglingen sträfvar, år efter år, böjd öfver sina böcker, vid flitens arbetslampa; midt emot breder en annan lampa sitt sken öfver en ung flicka, som sträfvar lika träget vid nålen och sin söm.
Och förekommer, angående tillkomsten och beskaffenheten af omförmälda skuldposter: att de först uppräknade 5 procents-obligationerne blifvit utgifna för Riksgälds-kontoret i slutet af sednast förflutna samt början af nuvarande århundrade meddeladt lån på minst 4 års betalningstid, af hvilka lån en del sedermera äro omsatta; att obligationerna för fordringarne hos Franska regeringen grundat sig på Rikets Ständers vid 1812 års riksdag fattade beslat, angående rikets dåvarande utländska skuld, enligt hvilket beslut innehafvarne af sådana till liqvid, jemlikt serskildt fastställda grunder erkända fordringar skulle erhålla Riksgälds-kontorets 5 procents-obligationer med 10 års förfallotid; samt att, så länge utgifningen af riksgäldssedlarne fortfor, eller lill den 1 Oktober 1834, både allmänna verk och enskilde personer egde att i Riksgälds-kontoret öppna räkningar, derå dylika sedlar till dessa verks och personers disposition insattes, hvarefter de sålunda insalta medlen höllos räkningshafvaren tillhanda, på samma sätt, som i afseende på Rikets Ständers Ranks depositions-skulder finnes föreskrifvet. Enär nu innehafvarne af uppgifna obligationer och assignationer icke under den sedan dessas utgifvande förflutna längre tidrymd, och oaktadt de varit till betalning förfallna, desamma till inlösen företedt, samt de utelöpande depositionsattesterne icke heller lära allt hittils blifvit aflemnade till dem, för hvilkas räkning depositionerne skett; så och då icke lärer kunna fordras att
Alt detta oaqndr finna Wi Forkistation västan hell och hällit bibehållen och upförd i Staten till en kostnadssumma as 19.514 R.dr g st., och Fälkmätnings-Corpsen pä 2"dragn>ngs,Staten, fastän ven icke kostar mer än 8,152 R:dr. D tta project lärer förmodeligen wara alstrar af samma Mtlikaire-genier, som föresiagik att j stället för Den iL December. 56Z för wista hela, halfwa C«valleri Regementet stkola förwandlas till Infauterie, och der) enligt wilt begrepp, Utan afseende pä loealcn i militaittstkt eller deconomistt afseende, som föreslagit förändring och indragning uti Trouppek, hwilka i anseende till sin dyrhet kanske böra till en del redueeras, men som med blodiga hufwUden ädagalagt deras nytta och flerfaldig» onwändbar» het, och deremot lämnat den Trolippe oförändrad, font oagtadk all sin werkeligeN Militairistka duglighet, i anseende till sin organisation och obetydcliga antal förmo» dcligen r Swerige under ett krig aldrig blir anwändbär. Af hwad jag nu haft äran anföra kan nogsaMk infts, att min och jag hoppas flcreS tanka är att Fältmätning^ Corpsen bör bibehällas, 06) jag wädjak tili hwarje MilikarreS, till hwarje sakkunnigs owcltdiga smvöine, om icke dest bestånd är nödigt, pä det i händelse af krig, Staten icke skall sa »vidkännas fördubblade kostnader, ,ch likwäl äga owane och kanstke mindre kunnige personer, 0m icke denne Corps S bibehäl-r tande är enligt med wär tids sätt att söra krig, dä det NU förnämligast bestar Uti marchers dirigerande, da Topocftapher äro i alla sall rödwä,digare än Fortificationister.
Men knappt hade ens röfvaren mod att trottsa vinternattens köld under de höga furornas hvalf, der vinden utförde sin vilda hvirfveldans. Underbar är en månljus natt i furornas pelarskog, då månskenet i långa strimmor faller in här och der mellan stammarne. Underbart är här ock om dagen då vandraren ser långt, långt bort, och blicken går vilse emellan de otaliga pelarne. Nära, fjerran, öfverallt samma resliga, raka och höga stammar, öfverallt samma palmlika kronor. Men nu, finnes här nu ett menniskoöga, så kan det ej se några steg ens framför sig, allt är snöhvirfvel, yra, mörker, så mycket en nordisk vinternatt, med sin mjella snö, kan bli mörk. Men tyst; höres dock icke ett annat ljud, än stormens brak i furorna? Jo, det nalkas småningom, en uttröttad häst bjuder till att kämpa sig fram mellan drifvorna, det går steg för steg, men med möda. Nu går det ej mera. ”Finnes det ingen möjlighet att komma under tak”, säger en qvinnoröst. ”Det går ej längre.” ”Hvem skulle väl här finnas att gå in hos? På hela nejden bor ingen menniska, annan, än en gammal trollpacka”, svarade en karlröst. ”Troll eller icke, lika mycket, bara man slipper under tak. Kan du få reda på hvar hennes koja finnes?” ”Ja, det beror allt på om hon sjelf vill att vi ska hitta på den. Hon är dock österbottninge, hon så väl som vi. Kanske hon inte vill oss så illa. Ja, se der glittrar skenet af en klar brasa. Det kan ej komma från någon annans stuga. Nog lär hon vilja leda oss dit; men om vi derföre böra fara, det är en annan sak. Kanske också att det der lyser bara för att föra oss vilse.” ”Det kunde hon tryggt spara sig, ty stort värre till, än man är här, kan det knappt bli. Försök att få hästen att gå dit.” Karlen försökte; men slag, skrik, ryckningar i tygeln, allt var lika fåfängt. Han steg slutligen ur, för att leda hästen, den gick några steg, men stannade, och inga medel förmådde numera att röra den ur en fläck.
När således de emoltagna 5oo r:dr skola inbetalas, så är det klart att inga actier böra finnas, hvarå icke 5oo r:dr blifvit inbetalte, och att dessa actier skola till antalet vara i,5oo; det utreder klart 1 §:n, hvilken jag icke nu torde behöfva uppläsa. Frågan är således nu om ingenting mindre, än att, fastan ett bolag säges hafva blifvit biIdadt och valt sig ordförande, och fastän detta bolag företagit ai betet och uppburit penningar; så är det dock icke ännu i denna stund verkligen afgjordt, att detta bolag är qvalificeradt att åtnjuta de fördelar, som privilegierna innehålla. När så icke är, mine herrar! så tillkommer det lagstiftningen att tillse om det finnes några omständigheter, sora D o n 3o April e. m. 4*9 sorn bora föranleda densamma att hos K. M, anhålla, att detta förhållande må underkastas en legal pröfning, emedan det angår en rättsfråga. Dessa anmärkntr anhåller jäg att få närmare utveckla. JNär frågan förut under riksdagen var föremål för discussion, så ansåg man utan tvifvel att ändamålet med mitt yttrande var, att få tillfälle att göra anmärkn. emot Konungens rådgifvare och Regeringens handlingssätt. Sådan är likväl alldeles icke den afsigt, sotn uppmanat mig att i dag yttra mig i denna fråga. Att den Regeringens handling, hvarigenom detta privilegium tillkommit, är ett särskildt föremål för riksrätt, och att detta privilegium såsom sådant existerar, derom är, i min tanke, intet tvifvel. Att ett privilegium är beviljadt medgifver jag, ehuru jag naturligtvis icke dermed vill hafva ålerkalladt något af hvad jag anfört om villkoren för dess beviljande när det meddelades; men att detta privilegium verkligen existerar, derom är ingen fråga. Frågan är blott om den eller de agenter, hvilka mottagit detta privilegium, hafva uppfyllt det villkor, som privilegiet innehåller och hvars fullgörande måste anses oundgängligt, för att komma i åtnjutande af de genom privilegiet beviljade fördelarna, nemi, om de liro laglige innehafvare af detta privilegium.
Ett förslag aflemnades af v. Talman Zellerberg om ånghränneriernas sammanförande i en och samma klass och med förhöjd beskattning. Jag beklagar, att detta förslag icke vann framgång. Det uppställde efter min åsigt den billigaste grunden för ifrågavarande bevillning. 2:o Rörande det i A3 § inskjutne tillägg, instämmer jag till alla delar i den reservation, hvilken Herr Grefve aj Ugglas deremot afgifvit. 3:o Uti ännu gällande bränvinsförordning finnes en §, den 55 i ordningen, så lydande: ”Ej må köpare till vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, ”han sjelf sig tillhandlat; hvaremot köpare, derest han i öfrigt finnes ojäfvig, må ”vittna derom, att bränvin blifvit till andra personer, vid samma tillfälle, försåldt.” Detta stadgande är nu utur Utskottens betänkande uteslutet. Man åsyftade dermed, att få frågor om oloflig bränvinsförsäljning satta i full paritet med andra förbrytelser, derom allmän lag stadgar, och derigenom köpare ojäfvige att vittna om det bränvin, de sjelfva sig tillhandlat. Detta sednare ändamål kan jag icke godkänna. För att vinna bot emot ett ondt, lönukrifgeriet, uppsöker man ett medel, vida förderfligare, och tillstädjer fritt spelrum åt falskheten, hatet, hämnden, utan att ändock kunna med roten upprycka det onda. Ja, jag befarar deruti en lockelse, som torde inleda mången till mened. Och i alla händelser hade det likväl varit bättre, om ifrågavarande stadgande, med de bestämmelser, Utskotten deråt velat gifva, fått qvarstå i författningen. Da hade åtminstone den mindre lagkunnige afvetat, hvad honom hända kunde. Nu måste borttagandet förleda den enfaldige till helt andra föreställningar och en snara utlägges, der köpare eller oloflig försäljare icke ana ens någon fara. Detta anser jag mindre välbetänkt, och skulle heldst hafva önskat, att berörde stadgande fått oförändradi bibehållas. 24 Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1.
Utskottet har härvid jemväl ansett sig böra erinra, att ehuru Svenska vetenskapsmän tagit verksam del uti sednare tiders forskningar och upptäckter inom alla grenar af naturvetenskapen och dessa sträfvanden äfven vid flere tillfällen blifvit af Rikets Ständer välvilligt understödda och befrämjade, har dock Svenska Staten allt hitintills hvarken sjelf föranstaltat eller lemnat något bidrag till de expeditioner, som från andra länder utrustats för att bereda en fullständigare kännedom om naturförhållandena i den högsta norden. Svenska vetenskapsmän hafva emellertid på egen bekostnad deltagit i ett och annat af dessa företag; och de vackra resultater för vetenskapen, som vunnits genom Adjunkten Torells föregående resor hafva äfvenledes åstadkommits genom enskilda uppoffringar af denne unge, om naturvetenskapen välförtjente forskare.