Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan i detta afseende icke annat, än till alla delar biträda hvad en af de Amerikanska författare, jag förut anfört, i detta ämne yttrat: ”Ensamhetsfängelset borde aldrig användas för sådana fångar, hvilkas lagstridiga handlingar icke kunna betraktas såsom nesliga eller nedriga, och af hvilkas gemensamma fångenskap man i intet afseende har något att befara. Det är dessa, som isynnerhet äro underkastade själslidanden, i följd af ett fortsatt ensamhetsfängelse, ehuru de hvarken genom sin förseelse eller efter lagarne förtjent ett så hårdt straffT Det grymma straffet, tillämpadt på sådana förseelser, är högst orättvist, och cellfängelserna skulle i en framtid, under tider af politiska förföljelser, kunna på detta sätt blifva lika många Bastiljer eller till och med Oubhetter, der maktens innehafvare eller den enskilta hämden undangömde sina offer. För att antyda de anomalier, som skulle följa af ifrågavarande Lagförslag, torde jag böra erinra att, under det den gröfsta brottsling åtminstone tills vidare undviker ensamhetsfängelse, detta för alla med större moralisk bildning och själfullare anlag förfärliga straff, skulle träffa, efter .9 Cap.
Sedan min musiktid har jag lefvat, som de flesta gamla ogifta, utan mål, utan glädje, ett ödsligt lif. Smågycklet, åtlöjet har förbittrat mitt lynne och gjort mig gnatig. En ädel och stor skald råder qvinnan att icke vilja vara annat än vacker och älskvärd, det är ju dock qvinnans högsta välde. Orden minnes jag ej noga, men sådan är meningen, och med hvilket besannande bifall citeras den icke! Jag tror de flesta gerna ville lyda det berömda rådet, men det har sig ej så lätt, att göra sig vacker och älskvärd. Att lefva endast för sig sjelf, att ej kunna göra någon nytta i lifvet för andra, detta ensamt är nog att nedtynga en qvinnas sinne och hjerta. Men är detta ett fel, är det en löjlighet? Är det icke en olycka? Hvarföre skrattar man då åt henne, hvarför ger man henne icke en möjlighet att kunna verka något för andra, äfven hon?" "Och likväl Elise", sade Helene allvarligt, "har du dock något qvar. Du har nödvändigheten att sy ytterst flitigt för att kunna lefva och är sålunda dock nyttig på ditt sätt. Men det der hotande jernspöket, som vandrar sin väg kring jorden, symaschinen, låt uppfinningen hinna sin högsta fulländning och låt den bli allmän, hvad återstår sedan för qvinnan? Måtte man bygga färdigt ofantliga fattighus, för att inrymma alla de qvinnor som bli brödlösa, när detta enda och sista dem medgifna arbete ej mera ger ens det knappaste bröd. Spånad och strumpstickning hafva redan förut blifvit brödlösa arbeten. Och för en enka med några barn är det redan nära en omöjlighet att med handarbete lifnära sig". "Men, min söta Helene", inföll Amelie, "nog gör du dig då bra onödiga bekymmer. Om än din man skulle dö före dig, så har du ju en god pension. Hvad jag tycker det är underligt att så der alltid knota och sörja i onödighet. Jag för min del tycker att allt går rätt bra som det går". Några år hafva förgått sedan detta samtal upptecknades.
Då ordställningen i l:a momentet »eller kommer fartyget, efter denna resas fullbordanden tvifvelsutan afser den i förhyringskontraktet aftalade resa, har Utskottet, i enlighet med denna uppfattning, föreslagit ändring af redaktionen i l:a momentet; och enar, i det fall, att fartyget från hemorten seglade lill andra, i förhyringskontraktet icke omnämnda, mer eller mindre aflägsna utländska hamnar, utan alt fullborda den i samma kontrakt bestämda resa, det förefallit Utskottet mindre egentligt, att stadga byra för den, som är förhyrd för resa på annat sätt, än efter månad, har också, i öfverensstämmelse härmed, en förändrad redaktion af §:ns Si:a moment blifvit af Utskottet föreslagen. § 56. Med afseende å innehållet af 71 §:n, har Utskottet ansett bestämmelse om formen lör sjömans entledigande från tjensten, nemligen genom afmönstring, äfven i denna § böra införas; hvarjemte, då den i j§:n omförmälda »ersättning», egentligen icke är något annat än sjelfva hyran, Utskottet funnit redaktionen i enlighet härmed böra förändras. § 58. De i Irsta punkten af denna § intagna föreskrifter om godtgörelse till besättning, som blifvit förhyrd, dels för resa och dels för månad, derest fartyg i afgångshamn eller under resa uppehälles af annan orsak än »krig, embargo, blockad, uteller införselsförbud, is eller skada, som drabbat fartyget,» har Utskottet ansett kunna och måhända, till förekommande af tvister, böra ur förslaget utgå. Om en sjöman tagit hyra för månad, löper hyran alltid fortfarande så länge han är i fartygets tjenst, och den åter, som är förhyrd för resa, lärer väl också få underkasta sig dennas tillfälligheter utan anspråk på särskild ersättning, om fartyget uppehälles af orsaker, hvilka det ej slått i rederiets eller befälhafvarens magt att förutse eller afböja — så framt nemligen han sådan ersättning sig ej förbehållit.
Särskilda meningar, s. 1201 —1204. Särskilda meningar, s. 1524, 1525. Register. 1543 Grenna. Se Frimarknad. Grusning, om allmänna vägarnes, s. 231 — 237- Särskilda Meningar, s. 238—243. Ytterligare Utlåtande, s. 725—728. Gårdfarihandel, om upphäfvande a£ den invånarne i en viss tract af Elfsborgs län förunnade rättighet att idka; Utlåtande öfver Motionen, s. 335—342. Särskilda Meningar, s. 342—373. Förteckning öfver med Gårdfarihandlare Från Borås och Ulricehamn förpassade varor, s. 373—380. Gästgifverier, förslag till ändring i stadgan om deras anläggande, afstyrkes, s. 29, 30. ■— om inrättandet af, på Vermdön, s. 390, 39*- H. Hafstång, om rättighet till upphemtsnde af, 8. 178 182. Hagclsbada. Se Fond. HallRätt, Stockholms, om upphäfvande af dess judiciella myndighet; Motionen bör till Särsk. Hammarskattsjernets utgörande, om sättet af, s. 810—8x3. 1544 Register. Hamnordning, föreslagen ändring af Stocki holms stadsj Utlåtande deröfver, é. 148— 150. Ytterligare Utlåtande, s. 713, 714^ Handelsförbindelser, om skyndsammare verk» ställighet af en 1 Nåder anbefalld åtgärd, till beredande af utvidgade mellan Sverige och Norrige, s. i443 —i45°* Handlingar, som af 2:ne Utskott gemensamt skola behandlas, må öfversändas i ett Ex. till hvardera, s. 5—7. Hastighet vid Kungsskjutser, förslag att deri hämma, Utskottets Betänkande derom, s. 79—82. Prosten Hallströms särskilda Mening, s, 83—86. Ytterligare Utlåtande, s. 775—777.
Jag tviflar mycket pä, att han i den vägen sett rätt, jag tviflar lill och med, alt han noga betänkt hvad erfarenheten, efter det nya statsskicks införande, hvarunder vi lefva, vid handen gifver. Han borde icke hafva glömt, den värde ledamoten, att 1809 års riksdag, vid hvilken alla vära grundlagar författades nya, afslutades på ett är, att utaf de riksdagar, som sedermera pågått, (jag förbigår den af 1810, ensamt i och för val af Thronföljare, och 1812, för politiska förhållanden) 1815 och 1818 voro tre års riksdagar, som ökades i längd för hvarje gäng, i stället för att bli kortare, oaktadt de så tält följde pä hvarandra. Det faller af sig sjelf, med aldrig så liten eftertanka, att riksdagarnes uttänjande härleder sig deraf, att talförmågan blifvit öfvad, och att alla vilja yttra sig öfver likt och olikt; men vi böra ihågkomma, att det står icke lill i Sverige, som i andra länder, der representationen beliöfver sammankomma årligen, för alt bestämma statsregleringen, den vi bestämma ifrån riksdag till riksdag. Vi böra betänka, att Sverige behöfver spara de medel, som fordras för representationen vid riksdagarne, för att dem använda i och för statsbestyren samt försvarsverkets ordnande för möjligen uppkommande krig, men alldeles icke för att riksdagsmännen må beredas ett tillfälle att öfva sig i tal vid riksdagarne och möjligen äfven i personligheter Den 21 September e. m. 381 mot uppsatte embetsman. Vi hafva i Sverige behof af lugn, — af en lugn Styrelse, som icke ställer sig i strid med den andra statsmakten i fråga om lagförändringar, sorn kunna verkställas vid riksdagar, som inträffa äfven livart 5 år, och hvilka ingalunda blefve kortare, om de återkommo hvart 3:dje.
Här ett batteri af små flaskor, innehållande droppar, eller parfymer, » innan du är för evigt f ö r l o r a d. O c h, » Kanske öfvergaf han lådor han började undersöka. gifter så sinnesstämningen. Efter Hahne stund ur. såg på hodet är j u många år sedan u u! » i c k e så många, d u! » band min själ, tror jag inte du kunde behöfva mig, annorlunda; » Men » Äh, dra utan att resa sig, men säg på sitt Sinding uppstigit angående vännens normala tillstånd. ken åt sidan, utan att hinna dölja den tillräckligt. uttryck, under det H a h n e voro hans just i dag mer än nå- henne? » ... glömdt, ut! » leende, märker. tvifvel att hemta h o n o m. ser jag som på ett fenomen, eller som o m vissa var här ämne. sig o c h började gå fram och åter sköt brefpacförsta Så som man icke längre reste i nu! sig i golfvet. nom Sinding, en strålande glans, oeh så är allt annat ett kaos, af högt, mig » Hvad sällheten, som väntar bortom ceremonien, ändå, ringde själfull. reste E n d i s! » sade han bestämdt o c h älska allvarliga kärleken herbarium. att älskar rebelliskt ville tränga sig fram. efter hvardagshänvanligen uppslukar andra funderingar, gick » Derför. gonsin Nåväl, jag har i dylika ögonblick, då man står på lifvet, violer. ett helt litet språk hur Hahne A l l a n, hvarför talar du o m det der i gång pressa ögonlocken igen öfver en tår, som met. mellan ett förgånget o c h ett nytt skede sågs en pressad blomma fastfast än vissnade alla, talade de nog sitt varma var, dag? satt, konvaljer, blåklint, förgät-mig-ej, gullvifva, räkningen sällsamt men uppe i hvarje vensterhörn sidan hon musikalisk! » » Älskar han för allnågonting karaktär hon alltid lade i dagen, intelligent » Men, på var helt vanliga små bref, på helt vanligt brefpapper, se ' n? » då man lifligt hänföres af ett han lektyren.
Ibland redan af en annan anmärkte och ådagalaggde misstag, som Friherren gjort, hör att i ApologistSkolorna verkeligen läses Mathematik, och att Fri herrens, ifrån motsattsen utgående slutföljder, således helt och hållet ramla, hvarigenom äfven ApologiftSkolorne, skulle kunna begagnas för mera medellösa barn , såsom Elementar/kotor också för dem, hvilka en dag komtne att egna sig åt Krigsyrket, eftersom i desamma enligt nya skolordningars bokstafliga lydelse Mathmaiik skall läsas och förmodligen äfven läses. Vid betragtandet af den enjlildta upp/oBran motsäger också Friherren sig sjelf, emedan Friherren vid frågan om den Academiska bildningen klandrar den der rådande friheten och sjelfverksamheten, men deremot yrkar nu: ”att man i tid måste söka mennisko och verlds* kännedom, som blott medelst conflicten af egna idéer med andras kan stadga dem, och som Sen 2i Maji/, ni. 205 äng uiåste vänjas att leda sig sjelf till målet.’’ Vidare tillägger Friherren; ”Den enskildta uppfostran har dessutom felet af bristande täflan, af veklighet i Föräldrars hus, och afsaknad! umgänge med jemnårige hvarunder dessa vänskapsband tillknytas, hvilka starkast af alla, lifvande ynglingens glada minnen uti en mognare ålder, gifva stöd åt den på tjensternannabanan eller i samhällslifvet inträdande ynglingen, och då i synnerhet äro af vigt för den medellösa och på Famillerelationer blottade, sorn eljest får enfam och förlorad i den nya krets hvari han inträder.” I sanning, dessa tvenne tankeperioder, tala högt för den offentliga uppfostran, och bevisa huru litet man på tjenstemannabanan bar att hoppas utan Famillerelationer, då man icke endast kommer att slå enfam, men äfven är förlorad.
Jag har i denna fråga velat framställa mina åsigter, huru HushållsSällskaperne skola sammansättas, och genom en Municipalitelsform utvecklas till FörlikningsDomstolar, Ekonomiska förbättringar, Jury-inrättningar m, m. Hvart iorde eller ao:de Hemman borde på Socknestämmor utse en person eller valman, som tillika blef ledamot af SockneComittéerne, hvarmed kunde införlifvas FörlikningsDomstolar, hvilka hvarje Pastorat eller Socken borde ega, med bestämda årliga sammanträden. Vidare skulle hvart ioo:de Hemmen välja en person, sorn ovilkorligen skulle vara arbetande Ledamot af HusliållsSällskapet, hvilket kunde kallas ProvinceConseil, likasom i Frankrike finnas under namn af Conseils Gencraux. Dessa valde sig sjelfva Ordförande och Embetsman, med skyldighet att sammanträda 4 å G gånger om året, till en början för att upptaga hvad som vore anmärkningsvärdt från Pastoratseller SockneCommittéerne, — likasom dem borde åligga revision och controll öfver alla de publique medel, hvilka nu snart sagt äro undandragne all controll och sorn likväl äro ganska be - 462 Den 3o December e. m. tydliga. — Några liufvudgrundreglor, lika för alla Provincer, borde uppgöras, som i detailfrågor efter Provincernas behof kunde localiseras. Jemte skyldigheten af all revision, samt att handlägga Ekonomiska frågor, borde de äfven äga rätt att beifra oordningar af sådan beskaffenhet, som ej bestämdt hörer till Åklagaremakten, eller hvad den stundom underlåter att beifra; och folket skulle derigenom erhålla ett stöd, som det för närvarande alldeles saknar. — Projectvis föreslår jag vidare, att hvarje eller hvartannat
S hög grad nyttan af offentligheten 1 hvarje constitutionel Stat, men jag anser den nu projecterade offentligheten af Ståndets öfverläggningar vara för tidig och böra uppskjutas åtminstone till dess vi i framtiden, vid våra Academier möjligen kunnat en längre tid äga Den 27 Januarii. lärare i faLtekonsten och till dess den stigande upplysningen starkare än hittills skedt, påkallat äfven i enskika sällskap , ordentliga discussioner öfver allmänna ämnen. Då jag nu till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ödmjukast öfverlemnar detta mitt betänkande, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln vill® anse det endast såsom alstradt af en ung Ledamots varma öfvertygelse, att i en sak af vigt, sådan som denna, böra göka tillfredsstäl» la sin känsla för allt som är rätt och billigt. För öfrigt får jag äran förklara, att jag så mycket mer afstyrker antagandet af Friherre Åkerbjelms motion , som Ridderskapet och Adeln redan gått i författning otn ett så skyndsamt tryckande af dess Protocoller , att derigenom både Allmänhetens vettgirighet synes kunna blifva tillfredsställd och det starkare befästande af sambandet emellan Nationen och dess representanter vinnas, som Friherre Åkerhjelm uti sitt Memorial åsyftar; Nio 9. Herr Ehrenstam, Samuel Gustafi Fastän, med en sann högagtning för petfi sonen, af hvilken det nya offentlighetssystemet inom Riddarhuset, blifvit framstäldt, måste jag dock i afseende på den soupponerade nyttan af saken, öppet bekänna min enskildta, olika öfvertygelse. Den 27 Januarii. Stiftandet af en lag eller samhällsordning förutsätter ostridigt i lörsta rummet, samhällets behof af en sådan. Är då tryckfriheten, sådan den i bok* stafven lyder, och enligt dagliga erfarenheten utöfvas — nu mera blifven otillräcklig, att sprida nöjaktigt ljus angående detta Stånds handlingssätt?
Dessiitoni, on1 an de forna drömmarna skulle vakna till lif, kände lion sig aga kraft att aldrig visa honom det, att, som så inånga gånger förr under sitt förflutna lif, besegra sig själf. Hon svarade såledeb, lika vänligt och kamratlikt, att han vore välkommen om han, den bortskainde artisten, kunde trifvas i .hennes enkla hem. Men då lion beslutat ' att emottaga honom, ville hon också att lian skiille finna sig väl 110s henne, att han skulle se, att den unga flicka, som lian en gång oingifvit med ett så poetiskt skiininer, icke alldeles driiiiknat i prosa och landtbushåll. Därför höll Iion nu på att med egen Iland omtapetsera det rum lian skiille bebo, ocli soin i likhet ined de andra gästrummen, Iivilka hon ej lisft r i d att ordna, var mycket förfallet. Hon hade redan satt iipp nya tapeter och var nu sysselsatt med att drapera gardiner för fönstren. Bredvid stod hennes tolf-åriga dotter Jane och rackte henne spikar och knappnålar. Det var ett blekt, spensligt barn med ett fiut ansikte, soin oingafs af yfvigt, ljust liar, och ett par mörk' blå, djupt liggande ögon, hvilkas brådinoget tankande Blick alltid lioin den som träffades daraf att undra, hvad som gömde sig i den lilla bamasjälen. Jane var sin moders enda barn, men liou hi Hedvig voro inera som två alskande systrar mot hvarandra än som. mor och dotter. Hedvig hade varit mycket olycklig i sitt äktenskap; niannen, so111 var ininga år hldre och dessutom sjuklig och - kinkig, hade i det närinaste ruinerat henne, ocli alla de pröfningar hon harigenom fått geiioingå hjälpte henne den lilla flickan trofast att bära. Den svartsjuka, lidelsefulla.
I det nu upplästa Utlåtrt har Stats-Utskrt gjort en framställning, hvilken jag med ledsnad berör. Det är alltid plågsamt, då dels logiken och dels en allmän uppfattning af det rätta, som kan bestämmas ensamt af sens commun, Isederas. Emellertid har nu så tillgått, att Utskrts afdelning fattat beslut i frågan, och att sekreteraren pligtskyldig! sedermera varit tvungen att skrifva ett Utlåt, i öfverensstämmelse dermed. Detta Utlåt, innehåller hufvudsakligen: motionären har rätt i punkterna A, B och C, han har icke orätt i de derpå följrde punkterna till och med L, M eller N, och man kan svårligen hafva något att invända mot af.honom anförda skäl i de återstående punkterna till och med O, men ändock bör frågan afslås. När logiken är sådan, kan man åtminstone icke neka, att den är konseqvent, — men den påminner mycket om fruntimmernas »ja, men ändock » Den af motionären gjorda framställning har nu varit under behandling vid fyra riksdagar, men Stånden hafva alltid jemkat så, att något definitivt beslut ej blifvit fattadt. Som emellertid en undersökning af förhållanden varit behöflig, har för en del af landets innevånare en orättvisa under tiden fått qvarstå. Man kan visserligen säga, att det icke är någon orättvisa, enär den är legaliserad, meri lika litet, som jag kan finna rält, att någon kan lagligen mördas, lika litet anser jag det rätt, att en industriidkare behandlas orättvist, derför att den lag, hvarefter han behandlas, ej hunnit ändras, oaktadt dess orättvisa blifvit insedd. Den historik, vi i ifrågav:de fall hafva att åberopa, är ganska kort. Först upphäldes till fromma för jernhandteringen de gällande bestämmelserna angrde kolhandel, så att en hvar fick rätt att köpa kol hvar han behagade. Småningom erhöll man äfven rättighet att, utan alla hinder, anlägga hyttor och verk - Den 31 Januari f. m. 207 städer hvar man ville.
Då likväl Landt-Stats-tjenstemännen i allmänhet, i 32 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 40. anseende till deras trägna och mödosamma befattningar, vid berörde lefnadsålder, om ej dessförinnan, blefvo till tjenslernes bestridande oförmögne, men såge sig nödsakade qvarstå i tjenst, när pensionsbeloppet vöre så ringa svarande mot lönevilkoren och lefnadskostnaden, i synnerhet som de numera icke egde rätt att af efterträdaren betinga ersättning för utgifne accordssummor för tjensterne, ansåg Kongl. Stats-Gontoret häraf följa, att undseende måste hafvas med den ålderstigne tjenstemannen, antingen han fortfor att, så vidt kraflerne medgåfvo, fullgöra sina tjenslepligter, eller ock söka få begagna vicarius, hvarigenom begge voro mindre val belåtne, än om den förre egde taga afsked med en lönevilkoren någorlunda motsvarande pension, deraf han, efter att i Statens tjenst hafva uppoffrat sin kraftfulla lefnadstid, kunde på åldern ega nödtorftig bergning; och enär de fleste nuvarande Landt-Stats-tjenstemän hade ingått i tjenst, under förutsättning att få tillgodonjuta den uti äldre författningar stadgade förmon, att kunna vid upphunnen föreskrifven ålder få behålla hela indeldta lönen såsom pension, samt Rikets Ständer, på sådan grund, jemväl funnit skäl medgifva undantag från tillämpningen af 1818 års Författning, hvarigenom pensionsrättigheten, såsom anfördt blifvit, inskränktes, fann Kongl. StatsContoret, att, vid ett närmare betraktande af dessa förhållanden, billigheten fordrade, åtminstone att de egentlige Landt-Stats-Ijenstemännen, LandsSecreterare och Lands-Kamererare > Landt-Räntmästare och Kronofogdar samt
Uti 29 Kap. 1 § finnes ej eller frågan tillfredsställande besvarad, ty brottet kan hafva skett med uppsåt eller af vållande. Och några andra närmare tillämpliga stadganden torde icke dess mindre svårligen kunna i Missgerningsbalken uppsökas. Man har velat söka förklaringsgrunden till stadgandet i 16 Kap. 8 § Jordabalken uti forfattarnes förmenta föreställning, att dråp i allmänhet skulle, liksom i Landslagen, komma alt beläggas med böter, och att de af sådan orsak ansett tillräckligt att, med uteslutande af sjelfva beioppet, temligen troget afskrifva det gamla stadgandet i ämnet. Straffbuden för dråp uppställdes dock sedermera efter helt andra grundsatser, och häraf tros oredan hafva uppkommit. Gissningen må vara grundad eller ej. Deraf rättfärdigas likväl icke speciallagen, om hvilken, utan särdeles farhåga för misstag, det omdöme torde kunna fällas, att densamma saknar stöd af allmän H. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse 1844. b 34 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. rättvisa, star i strid mot lagens grundsatser i öfrigt, och kan, utan ali olägenhet och rubbning samt utan att något annat stadgande sättes i dess ställe, helt och hållet afskaffas. I anledning af hvad sålunda är anfördt, får till Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning samt grundlagsenlig behandling jag vördsamt öfverlemna det förslag: l:o Att 16 Kap. 7 § Jordabalken måtte förändras till följande lydelse: ”Rymmer landbo bort inom stämmotid, böle för olaga afflyttning tio daler, jordägarens ensak, eller dens, som jordägarens rätt häfver; och alla de, som med voro att hjelpa landbon afflytta, bote hvardera fem daler, ” och 2:o Att 8 § i samma Kap. och Balk må förklaras hafva upphört att vara gällande.
Jag hemställer till Herr Cederschjöld sjelf, som plär vara skäligen mån att Rikets Ständer ej må förlora någon rättighet i Lagstiftningsväg, hvad följden skulle blifva, i händelse Styrelsen ville genomdrifva ett förslag till Grundlagsförändring, som omstörtade någon af Rikets Ständers rättigheter, och genom några välvilliga personer inom något RiksStånd så bedrefsaken, att bifall lill förslaget förklarades för detta RiksStånds gemensamma tanka, under det afslag yrkades i de öfrige Stånden, samt Constit.Utskottet; enligt Herr Cederschjölds argumentation skulle Constit.Utskottet då ej äga att göra annat, än att söka sammanjemka de olika meningarne och, då ingen sammanjemkning mellan raka motsatser här kunde äga rum, föreslå votering i förstärkta ConstitutionsUtskottet mellan bifall eller afslag till förslaget. Är det väl tänkbart, allman till d enna grad kan förbise Grundlagens stadganden? Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 29 J a n u n r i i e. m. 3oi hållas, så är det visserligen sant, att på dessa år förhållandet varit sådant; men jag frågar huru det sett ut, på den tid då RiksgäldsContoiret befattade sig med vexelköp, om man då kunnat från Börsen skicka och taga ut Fullmägtiges beslut att mäklaren skulle köpa upp växlar. Jag tror, att det blir nödvändigt, om det någon gång blir fråga om utländska lån, att bibehålla hemligheten. Derföre tror jag att, hvad Banken och RiksgäldsContoiret angår, ingen förändring behöfves, emedan inskränkning dernti finnes genom ordalydelsen i §:n, hvilken säger hvilka mål, som böra hemliga hållas. Då inskränka de sig till dem, som äro föreskrifne, i Banken endast till enskiltes partier i böckerne, och i RiksgäldsContoiret till intet, förr än Rikets Ständer bestämma, att sådana transactioner skola göras, som erfordra hemlighet.