Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu önskade dessa fartygsägare, för att göra farten desto förmonligare att taga last med sig tillbaka. Detta blef dem blott till en del medgifvet, nemligen med vilkor, att lasten ej skulle förås till Stockholm, utan till Skåne, ty för Canalens interesse var »let nog, blott last för återresan togs. Jag hemställer till hvars och ens eget bedömande, om sådane band på den inre communicationen kunna medföra nytta för Riket i det hela, och om man skulle kunna tro dem finnas, i fall man ej hade uppenbara bevis derpå. Jag tillstyrker derföre, och ur me - 59* Beti 31 Octoler f. m. ra än ett skäl, bifall å Betänkandet, samt anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derå framställa proposition. Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af OeconomieUiskottets förevarande Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades. Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände Förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl. Majit: N:o 272. I anledning af Kongl. MajitS Nådiga proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och SlussVerks ombyggnad. N:ö 273. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss, 1 fråga om utgörande af Statens ordinarie räntor uti Skåne, Blekinge samt Göthe borgs och Bohus Län. Rörande undersökning i afseende på MörutnB KronoLaxfiske. Höglof - D<sn 31 October «. m. 5<j3 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan St eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Fredagen den 31 October. Plenum kl. half till 6 eftermiddagen.
Concert i Riddarhus-Salen, om tillstånd för HofCapellmästaren Berwald att gifva. Se Berwald. Concours, att fordringar å 100 R:dr B:co eller derunder, ej må behöfva skriftligen bevakas. VII. B. 66. A. 72. — frälsemans, alt målet derom mätte vid UnderRält upptagas. VII. B. 66. A. 72. ConcoursLagen, angående ändring uti, i afseende på anmälan om intecknad skuld, i anledning af årsstämning. IV. R. 28. VII. B. 66. A. 72. —- om ändring i 3o §• af. VII. B. 66. A. 72. XVI. U. gr. A. r33. E. 142, ( '54 ) ConcursLagen, om förklaring öfver 74 §• VII. B. 66. A. 72. X. U. 397. XI. 112. XII. A. 107. Conducteur, Bankens, om förhöjd t arfvode för. Se Bankens Conducteur. ConstitutionsUtskoltets Ledamöter. Se Lista. ConstitutionsUtskotlets Memorialer, Utlåtanden och Belänkanden: Wto 1. ined uppgift å de till afgörande beredde Grundlagsäudrings-förslag. II. B. 162. III. 207. V. B. 224. A. 325. E. 67. VIII. U. 3, 46. E. 106. — N:o 2. angående infordrad skyndsam uppgift å Grundlagsändrings-förslagen vid 63 och 72 §§. RegeringsFornien. II. B. 162. IV. A. 431. — X:o 4- med uppgift å af samtliga RiksStånden godkända Grundlagsändrings-förslag.
Klyfning å Skattejord finner sig missnöjd , synes frat» omförmälda rättegångsförmon desto» Underdåniga Sirifvelseri mindre böra uteslutas, som i hvarje fall , de* Hagan öfver Lagmans-Rätta Dom eger rum, den vinnande parten, genom den i Dag stadgade skyldighet för den klagande, att ställa borgen för kostnad och skada, är försäkrad, att komma i at« njutande af den ersättning och upprättelse, hvarJ till Ofver-Domaren kan pröfva honom berättigad, för lidna förluster derigenom , atr saken obefogadt blifvit fullföljd och oskäligen uppehållen, fi hos E K. M. Riksens Stäader nu tänderdånigst föreslå, att emot hvad Song!. Förklaringen den 24. Jan: 17S1 i detta afseende innehåller, matte stadgas: att uti Eagmans-RäUs-Dom i mål, angående Hemmans-Klyfning å skattejord, hädanefter ändring må sökas på sätt och i den ordning 7 och 10 §. §. uti 35 Cap; Rättegåogs-Balken föreskrifva. Rikgggs Standert framhärd* <ete. tJnåefäaniga Skrifvelser. 197 N:o 84- Uppl. 0. godkänd hos Kidd. o. Ad. d. 11 Julli 1823. Preste-Ståndet d. 12 Borgare-Ståndet d. 12 Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Stunders underdåniga Skrifvelse, i ani, ledning af väckta frågor om årliga Frimarknaders hållande uti Frigstad, Rydaholm och å Strand-platsen Stenungesund, samt om en Stads anläggning i Kronobergs-Län. S. Ä. K. Hos Riksén?
Skulle nu icke destomindre något afseende på hela förslaget komma att fästas; så vore visserligen med fog den anmärkningen att förvänta, att alla de uppoffringar af staten, hvilka jag föreslagit, rätteligen borde vara öfverflödiga, då en jordägare, som vårdar eller anskaffar skog vid sitt hemman, sjelf deraf hämtar fördelen, och derföre icke äger fordra någon vedergällning. Men efter den erfarenhet, som så rikeligen ådagalagt, hvad den enskilta omtankan i denna väg låter förvänta, tror jag ingen förhoppning häri finnas, om ej uppmun tringar kunna något uträtta. Lyckas det att genom dem bringa saken i fart; så bör någon grad af erfarenhet hafva hunnit göra den åsyftade fördelen åskådlig, innan den betungande tillsynen och tvångsåtgärderne från statens sida komma att äga rum. Kanhända skall det ock befinnas ändamålsenligt, att i början uppmuntringarne inskränkas till ett mindre antal af' jordägare, dels för att icke äfventyra, det biträde med tjenstemän anlitas utöfver tillgången, och dels för att småningom göra anstalten genom exempel känd. Längre fram koinmer lagstiftaren i tillfälle att bedöma, huruvida antingen tillskotten af allmänna medel böra i större utsträckning fortfara, eller ock tilläfventyrs ett vaknadt allmänt interesse för saken må göra dessa tillskott umbärliga. Jag har förutsagt dessa betraktelsers mer än sannolika öde. Jag slutar med ett ord om vigten af deras föremål. Om det är en stor angelägenhet, att våra allmänna skogar vårdas, och någon utväg kan vidtagas till skogsförödelsens hämmande i de Norrländska ödemarkerna; så är det likväl en ännu större angelägenhet, att skog öfverallt må finnas till det bebodda landets invånares husbehof. Det är detta behof, hvars fyllande jag icke tror vara möjligt endast genom sjelfva skogshushållningskonstens framsteg; och rellexionen härpå har väckt de bekymmer, hvilka vändt min omtanka på stadgande af sådana lagbud, utan hvilka jag anser det omöjligt att förmå jordägare i allmänhet till en bättre enskild skogshushållning. Att skog finnes, är i vårt klimat ett vilkor för möjligheten af landets beboende; men det är ej blott i vårt land eller under våra klimatiska förhållanden, som skog är oumbärlig.
Men det är icke svårt att bevisa, att produktplakatet omöjligen kan såsom privilegium antagas. Förnämsta skälet för detta påstående liemtas af Kongl. Maj:ts Försäkran till Rikets Borgerskap och Städer af den 28. Febr, 1789; latom oss rådfråga denna försäkran, och vi skola tvertom linna densamma bevisa, att produktplakatet icke är det: Kongl. Majit lofvar och försäkrar härigenom, heter det i i:sta §., Rikets Borgerskap och Städerna i allmänhet att vid deras innehaf vande privilegier frioch rättigheter 0 qval dt och orubbeldt nu och i everdeliga. tider bibehällttt och skyddade narda. 622 Eesv. oth Ekon. Utsi. Betänkande», Dernäst, uti 2:dra §., vill Kongl. May.t äfven i naclér förklara, att det så kallade ■produktplakatet alltid skall blifva i sin helgd och till efterrättelse tjena, då Riket af Krig icke är oroadt, eller då andra särshilm ta orsaker till dess hvilande ej föranleda. Blotta uppläsningen af dessa 2ne olika stadganden är tillräekelig att öfvertyga hvarje fördomsfri man, att ej allenast Kongl. Maj:t sjelf tydeligen åtskiljt och särskilt yttrat sig om Privilegierna och ProtfuctPlakatet, utan ock att skillnaden deremellan är grundad i sakens natur, emedan Privilegierna skola verkeligen förblifva oqvalda och orubbade, då deremot ProduktPJakatet kan, såsom andra Ekonomiska författningar, genom förekommande omständigheter elier orsaker, blifva hvilande. Men, äfven om ProduktPlakatet skulle äga kraft af privilegium, hvilket jag nu bevisat att det ej kan äga, så är dess verkan alldeles ingen, uti den särskilta frågan om exporten af skogseffekter, emedan ProduktPlakatet ej vidrör samma fråga. Låtom oss i detta afseende rådfråga äfven denna författnings innehåll, så skole vi hnna sanningen af detta påstående. ProduktPlakatet af den i o November 1724 innehåller bokstafligen:
Beträffande derefter frågan om den pannerymdsafgift, sorn bör åläggas redskapen i den nu föreslagna klassen för bränvinsbränning med ånga; så, med afseende, å ena sidan, derå att, jemlikt hvad här ofvan är föreslaget, full frihet blefve lemnad bränvinsbrännaren i denna klass att konstruera sin redskap på det för honom fördelaktigaste sätt, en frihet, hvaraf han tvifvelsutan komme alt sig begagna, då derigenom, efter det all den redskap, som drifves med ånga, blifvit sammanförd uti en gemensam klass, någon högre beskattning icke komme alt uppstå, men med tillika, å andra sidan, fästad uppmärksamhet å så väl det förhållande, alt en alltför hög skatt för ångbränning skulle, åtminstone till cn början, anses alltför kännbart drabba sådan bränvinsbränning med redskap af tredje klassens konstruktion, som jemväl derå, att det icke är rätt att, genom språng i beskattning, våldsamt ingripa i förhållanden, tillkomna på grund af gifna lagar och bestämmanden, hafva Utskotten, enär dessutom afgiften för ångbränning i fjerde klassen är, sedan femte klassens redskap nu ej mera begagnas, den högsta, som för närvarande utgår, och tillika den, som finnes bestämd för den mellanliggande af de tre klasser, uti hvilka bränvinsbränning med ånga nu ur tillåten, ansett sig böra hemställa, att pannerymdsafgiften för den klass af redskap, hvilken kommer alt omfatta bränvinsbränningen med ånga, må utgå i likhet med den afgift, som uti nu gällande Förordning är fastställd för fjerde klassens med ånga drifna redskap.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl BoigareSiåndét, blifvit klandrad t, under yrkande, dels att Förslag till ändring af Regerings-Formens stadgandén uti 72 rörande Rikets Ständers odelade och i alla afséenden oförhindrade förvaltnings-rätt af JBanco »Verket, bordt genom Utskottens försorg framställas, dels att äfven, utan en Grundlags förändring, något sådant beslut nu kunde och borde vidtagas, som, till ernående af den omförmälde större garantien och säkerheten, antingen satte Baneo-Förvaltningen och myntväsendet i fullkomlig gemenskap med Civil-Lagstiftningen, eller, sedan Rikets Ständer fattat beslut uti sådane frågor, rörande dispositioner om Banquen, hvaraf myntvärdets förändring vöre följd, lemnade Konungen ett bestämdt Veto, eller ändtligen uppsköt pröfningen af dylika frågor, likasom af dem om ändringar i Grundlagen, till afgörande först vid en annan Riksdag. Det skäl , sorn, mest gällande af alla, afhöll Utskotten från att i sitt förra Utlåtande till Riksens Ständer yttra sig rörande nyttan och nödvändigheten af en förändring i Grundlagens, dessa ämnen beträffande, stadgandén, nemligen det, att ett dylikt yttrande, enligt samma Grundlags föreskrifter, icke tillkom Utskotten att på detta sätt framställa, äro Ut - Banco Utskottets Betänkanden. 787 skotten nu åter föranlåtne, att åberopa såsom anledning dertill, att de ej heller nu kunna de gjorda anmärkningarne till utförligt besvarande upptaga, samt derigenom inlåta sig i omdömen, hyilka, omedelbarligen inför Riksens Ständer framställde, skulle blifva utan allt ändamål.
Herr von El artman sdorfj' har instämt med Herr Ehrenborg uti önskan» att den föreslagne Lagförklaringen ej m& 1346 LngUtikoltets B<tdnkanden. göras, att all fråga om ändring må hvila tills nya Lagen varder antagen, samt att Fullmäktigskapen ej må inskränkas blott till dem , som hafva tagit Juridisk examen. Fl ere af Höglofl. PrästeStåndets Ledamöter hafva yttrat, det de anse förklaring af 1801 års bref ej behöflig, enär berörde bref thy förutan är nog tydligt och bestämdt; uti Yällofl. BorgareStåndet är af åtskållige Ledamöter vordet förklarad!, att de instämde uti Herr Haganders i Lagutskottet afgifne samt dess Betänkande följaktiga särskildta yttrande. Hos Hederv. BondeStåndet bar Riksdagsfullmäktigen Anders Danielsson yttrat, att Utskottet fattat hans mening så, som skulle han endast yrkat, att för vanvördnad mot Domstolarne och för det så kallade inblandadet af hvad till saken icke rätteligen hörer, ej någon borde skiljas från rättigheten ajtt tala för andra, fastän han både sagt och velat säga, att Domstolarne borde förlora all Vätt, att vägra tillåtelse dertill, och att för hvad orsak som hälst frandömma någon en sådan rättighet, hvilken innefattas uti den naturliga friheten, att få använda sina krafter till hvad yrke man förmår, då man endast är underkastad straff hvarje gång man företager sig något, sorn är straffbart; att Samhället icke eger rätt att beröfva någon utvägarne att lefva och verk?, så länge Samhället ej finner skäl att helt och hållet beröfva honom hans krafters bruk» ©eh i följd deraf belastar sig sjelf med om-. LetVtskottetS Betäukamieu. 1347 sorgen för hans bergning; att Domstolarnes värdighet icke får vara af det slag, Som fordrar att uppvaktas endast af hederligt folk; att skäl icke finnas hvarföre
Maj;t täckes derföre i Nåder bes a 'inia, afslutas, fann ock Ståndet, så viii med anledning liäraf, som ock af den omständighet, att de äfven till gårdagen kallade, Förstärkta, så väl Statssom Banco-Utskotten icke kurin*t fullgöra sina åligganden i anseende dertill, att antalet af Ledamöter icke från alla Riks-Stånden var fulltaligt, sig ega anledning att till Respective Med-Stånden hemställa och vänligen anhålla, alt de, hvar lör sig, måtte på samma sält, som det skall vara Preste-Ståndet på det högsta angeläget, tillse, att genom Sländernas egen underlåtenhet, något hinder icke emellankommer för ett, vid tid som nämnd är, håde af Representationen och Nationen så högt efterlängladl slut på Riksdagen. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets, sedan 12 dennes å hordet hvilande Utlåtande N;o 5a3, i anledning af ålerremiss och meddelde beslut å Memorialet N:o 4^3, angående Handels-och Sjöfarts-londen, stannade Ståndet i följande beslut : 1:0 Vid den i 1 ;sta punkten mom. litt. a) af Utlåtandet N:o 523, föreslagna voterings-proposition, lät Ståndet bero; 2;o Frågan om votering i Förstärkt Stats-Utskolt, huruvida afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden borde utgå med 10 eller 6? procent, samt angående det ämne, som utgör föremål för mom. litt. bj) af j;sta punkten i sistnämnde Utlåtande, ansågos böta fö»falla. S. D. Då nu ånyo föredrogs Zcg-Utskottets Memorial N:o» 84, angående 6ammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagliga beslut, i auledn ng af Utskottets i Betänkandet N:o 179, framställda förslag, att nu gällande Ansva* righets-lag för Stats-Rådels ledamöter måtte i vissa delar ändras, blef den till
Fullmäktige sig böra det väckta förslaget på det sätt understödja, att, under vilkor att begrafningshjelps aftjenande i Banken från och med början af nästa år ej vidare ifrågakomme, Bankens balancerade fordran på räkningen »Anticipationer å Banko-Statens löna-» måtte eftergifvas och afskrifvas, dock med förbindelse för Enkeoch Pupill-kassan att utbetala den begrafningshjelp, som nu varande delegare tillkommer. Utskottet har, vid pröfning af detta ärende, lika med Banko-Fullmäktige, ansett begrafningshjelps aftjenande i Banken böra, på sätt i Statens Verk redan eger rum, för framtiden upphöra. I fråga dernäst, huruvida Banko-Statens Enkeoch Pupill-kassa må behöfva att fortfarande påräkna den inkomst, hon å intjenad begrafningshjelp hittills åtnjutit, så har Utskottet af Direktionens öfver nämnda kassa i ämnet afgifna utlåtande inhemtat, att kassans delegare, efter sednast verkställda lönereglering i Banken, väl beslutat, att pensionsbeloppet för enkor och barn skall, så snart tillgångarne det medgifva, från kassan utgå med ‘/gidel af mannens eller fadrens i lifstiden egande lön enligt 1840 års Stat, men att pensionstagarne allt härintills icke kunnat undfå mera än 7/24;(lelar af nyssberörde lönebelopp och att ingen utsigt är för handen, att den felande 24:cle delen kan af Kassan, under nuvarande omständigheter, utbetalas; hvadan det för Kassan är oundgängligt att få påräkna räntan af hela den begrafningshjelp, som till Kassans disposition blifvit öfverlåten, helst årliga öfverskottet i sednaste tiden varit och synes än vidare blifva så ringa, att hvarje minskning i Kassans inkomster eller några få dödsfall utöfver vanligheten inom tjenstemanna-personalen skulle tvinga henne att antingen förminska pensionerne eller tillgripa sitt kapital. Vid sådant förhållande, och då, enligt hvad förut är utred t. Bankens ifrågavarande, hos Enkeoch Pupill-kassan egande fordran, ehuru upptagen ibland
På djupet skola utmål, sorn hädanefter anvisas, räknas efter lodlinien af utmålens sidor ofvan jord, då rnalmgången är strykande i fält eller ett stockeller körtel-verk; men om den faller donlägig eller sidovärts, så alt den efter sitt fallande kommer på djupet att drifvas utom utmalets linie, då bör utmålet i djupet ej räknas lodrätt, utan i lika fallande med grufvan, på sätt att gruf-egaren uti djupet förbebålles så långt utrymme på sidan ifrån malmgångens salband eller sidosköl nere i grufvan, som samma malmgång uppe i dagen ligger ifrån utmåls-linien. 14 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 28. § 32. Finnes ej fritt och oinmutadt fält för så stort utmål, som gruf-egaren önskar och i 31 § medgifves, åtnöje han sig med det utrymme, som är att tillgå. Lag samma vare ock, om gruf-egaren under mer än ett år försummat att söka utmål, sedan anmälan derom enligt 26 § bordt göras, och annan fyndighet under tiden blifvit i hans grannskap inmutad; egande Bergmästaren i thy fall att, i afseende på utmål för begge gruf-egarne, dem emellan jemka, som skäligt pröfvas. Till fritt fält räknas dock äfven det utmål, som förut lillhört en grufva, den der ödeligger, då inmutning af annan fyndighet i dess grannskap sker. § 33. Ofvan jord skall gruf-egaren vara skyldig att med sitt arbete hålla sig inom det utmål han erhållit, och der sjelf bereda sig utrymme för byggnader och varpupplag med det mera, som vid grufve-driften tarfvas; dock må lian derutöfver få sig anvisad nödig väg och plats för sådant verk, som drifves för vatten.
För ro skull, eller af ett besynnerligt fatum begaf han sig äfven till detta sitt gods, der han för nära tjugo år sedan, tog farväl af den vackra Lena, utbedjande sig som hennes sista gunst, att han aldrig mera skulle få höra talas om henne, hända hvad som hända kunde. Med förvåning återsåg han sitt gods. Det var liksom han sjelf, en fullkomlig ruin af hvad det hade varit. Huset höll på att falla ned, skogarne voro nedhuggna och uppbrända i konstbrännerier och på ångfartyg, trädgården var alldeles vanvårdad, ty der hade man blott odlat potatis till det förfärliga och förhärjande bränvinet, och Lena, den vackra Lena, hon var nu en välbeställd bondskomakar-enka, fet och frodig i stället för fin och smärt, pratsam och högljudd i stället för blyg och tyst, men hon såg ännu rätt bra ut, och så fort grefven fick ögonen på henne, igenkände han henne genast. Hon, å sin sida, log oförfärad åt sina ungdomshändelser, och en dag som grefven händelsevis träffade henne allena, började de båda språka derom. »Han dog således genast?» sade grefven djupt suckande, när Lena slutat en berättelse till hvilken man väl kan ana. »Åh ja,» svarade hon, äfven något litet suckande, »han dog när han var några veckor, och ingen mer än far-min och prosten visste hvems han var.» »Ja, så är det!» sade den gamle mannen betryckt, mera talande för sig sjelf än just till Lena, »så är det! Hårdt är mitt öde, och döden har mot mig varit fiendtligare än mot alla andra. Den bistra mannen har ryckt all jordisk glädje ifrån mig, och dröjer att äfven skörda mig, blott för att plåga och martera mig så mycket längre. Ett ögonblick gäckades jag åter med en förhoppning, men, slut är den, död är äfven den, och om han lefvat! ja om han ändå lefvat, så skulle jag gifvit till, allt hvad en menniska kan gifva, här på denna jorden.»
För öfrigt tror jag, alt Frih. Cederström missförstått Hr Lagerhjelm; ty hans mening, såsom jag fattat den, har icke varit, att borgen skulle borttagas, utan endast att nedsättning i belåningsbeloppet skulle äga rum, med bibehållande af den förut stadgade borgen, Jag hoppas, att han frångår denna mening. Det föredragna mom. lit. b blef af R, o. Ad. bifallet. Hr Silfverhjelm, Carl Adam? Da R, o, Ad, nyss genom bifall till det af Hr Rosenblad dieterade tillägget, rör:de belåning af Riksg.qonUs obligationer, äfven beslutat att tillägga Arme'ens Pensionscassas obligationer en belåningsrätt, hvaröfver de öfriga RiksSt. icke utan inbjudning komma i tillfälle att fatta något beslut, anhåller jag vördsamt om den propos., att de öfriga RiksSt, mätte genom prot.utdr. inbjudas att i nyssnämnde beslut med R, o, Ad, instämma. H. Ex, Hr Gr, o. Ord för, hemställde, om R, o, Ad. behagade inbjuda de öfriga RiksSt, att instämma i det beslut, R. o. Ad. nyss genom antagandet af det näst före morn, lit. b tillagda nya moni, fattat. Ropades ja. c) till ^:deIar af vanliga försäljningspriset under månaden näst före belåningen! a(la öfriga actier och publika papper, Hr Rosenblad: I sammanhang med mitt föregående, af R. o. Ad. bifallna, förslag vågar jag anhålla om den föV Hr Le fre'n instämde med Hr Rosenblad Hr von Hohenhausen: Jemte det jag instämmer 1 43o Dc 11 3i Juli f. na. den af Hr Rosenblad bär föreslagna förändring, utber jag mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att bär står: alla öfriga actier, hvilket torde böra förtydligas med tillägg af orden: för allmänna ändamål.
Maj:t underdånigast anhållit, att, i stället för den vid södra sidan af Lunds Kathedralskolas hus belägna förfallna flygelbyggnad, en ny sådan byggnad finge uppföras i enlighet med upprättad ritning jemte kostnadsförslag, upptagande kostnaden till 7,718 R:dr 32 sk., med underdånig hemställan tillika, att utgiften måtte få bestridas af stiftets skolhusbyggnadskassa, livars ägande och påräknade tillgångar dertill lenmade utväg; så har Kongl. Maj:t, efter det Öfverintendentsembetet, i ämnet hördt, uppgjort och i underdånighet afgifvit en annan, från den förra i åtskilliga delar afvikande, ritning, åtföljd af nytt kostnadsförslag, enligt hvilket kostnaden skulle uppgå till 11,149 R:dr 32 sk., jemlikt nådigt bref af den 30 Januari 1849, behagat gilla och till efterrättelse fastställa den sednare, af Öfverintendentsembetet föreslagna, ritningen till ifrågavarande b}Tggnad; hvarefter Kongl. Maj:t, den 1 påföljde Juni, uppå särskild underdånig hemställan om anvisande af medel för kostnadens bestridande, i nåder förklarat, att derest omförmälda byggnadskassas varande eller under tiden inflytande tillgångar icke blifva för byggnadens utförande enligt den gillade ritningen tillräckliga, Konsistorium ägde derom inkomma med underdånig anmälan, och tillika föreslå, af hvilka medel bristen borde betäckas; hvilket förhållande Revisorerne trott sig böra omförmäla. 98. — 218 — §. 5. I anseende till den invecklade uppställningen af Konsistoriernas räkenskaper, har icke, i likhet med hvad i berättelsen angående öfriga verks räkenskaper ägt runi, någon tablå öfver Konsistoriernas inkomster och utgifter kunnat framläggas.