Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horn, har redan fullständigt vederlagt honom deruti, och jag ämnade ej yttra mig derom; men då en annan talare, Hr Hjerta, upptagit samma påstående, så anser jag mig nu böra göra det. Man har sagt, alt då förstärkt Gonst.Utsk. genom votering med R. St:s rätt beslutat om de tvänne hufvudgrunder, hvarpå Utsk:s förslag sedermera har blifvit bygdt, så vore det nödvändigt att låta detta förslag hvila *) Detta anförande igenfinnes vid slutet af detta häfte. Den 17 A p r i 1 f. m. 93 till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Det förundrar mig att man kan göra ett sådant påstående. Icke äro förstärkta Const.Utsk:s ledamöter våra förmyndare, och icke lära vi hafva lust att godkänna dem såsom sådana. Det vore högst orimligt, om man skulle kunna tvingas att antaga ett förslag, som man icke tycker om. Jag kan åtminstone för min del ej gå in derpå. Deremot tyckes Const.Ulsk. sjelft ej hafva funnit sig bundet af föreg:de beslut, då Utsk. nu i sitt förslag projecterat, att Rikets städer och större köpingar skulle få sända 3o representanter till riksdagsorten. Genom detta bestämmande har Const.Ulsk. redan till en del frångått hvad förstärkta Const.Utsk. beslutat. Hr Hjerta har i öfrigt talat om huru svårt det vore att sammanjemka meningarna, då alla fyra Stånden möjligen kunde vid flera tillfällen hafva varit af olika tankar; men det synes uppenbarligen att Const.Utsk. icke ens har velat sammanjemka meningarna, ty det bär mången gång antagit BondeSt:s mening emot de tre öfr iga Ståndens.
Två timmar derefter blixtrade den dyrbara ringen, det heliga inseglet af det nya förbundet, på Carolinas finger. Den faderliga välsignelsen hade gått öfver rörda läppar och varmt hjerta. Och från gården hördes bruksfolkets lifliga hurrarop för sin unge herres och hans fästmös lycka. Högt svängdes hattarne i luften; ty Gustaf hade låtit utdela en penningsumma åt sina underhafvande, att de skulle minnas den dag, som för honom var inträdet till jordens paradis. Examen. Den första tanke, som Loke hade, Det var en lögn, och han sände den I qvinnoskepnad till jordens män. Tegnér. Midsommardagen om aftonen satt gamle brukspatronen hos sina barn, och talade med dem om deras eget samt Waldemars och Julies nära förestående bröllop, hvilket fadern ville fira på en gång. Han utbredde sig, med den hos gammalt folk vanliga språksamheten, om den glans och de högtidligheter, som då skulle öfvergå allt hvad dittills blifvit sedt i hela länet. Gustaf och Carolina nickade vänligt bifall. I detsamma rullade hjul på gården, och en kammarpiga underrättade, att bröllopsgästerna voro återkomna. Julie lät icke se sig, utan gick genast på sitt rum och föregaf en stark hufvudvärk; och ehuru fadern skickade två bud efter henne, att hon skulle komma ned till bordet, kunde hon ej hörsamma kallelsen, ty hon hade gått till sängs. Ännu följande morgon, då alla de fremmande voro resta, syntes icke Julie. Redan aftonen förut hade Waldemar haft ett långt samtal med Carolina, samt förtrott henne hvad som förefallit på bröllopet. Carolina å sin sida anförtrodde sin bror, att hon nu var den lyckligaste qvinna på jorden, i följd af den föregående midsommarsaftonens vigtiga tilldragelse. Af broderligt hjerta lyckönskade han henne till den ingångna, sig sjelf till den brutna förbindelsen. Denna besynnerliga omvexling af personer i den åsyftade föreningen mellan båda husen gaf honom godt hopp att blidka brukspatronen för sin dotters lättsinniga handlingssätt, och förmå honom att i detta utbyte af syskonen se Försynens ledande hand.
Föredrogos ånyo Stals-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial; N:o 44°, i anledning af Herr Professor Gei/ers motion, att Amanuenserne vid Kongl. Bibliotheket måtte få retroactivt beräkna den dem vid denna Riksdag beviljade löneförhöjning.' Godkändes. N;o 44 r, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skiifvelse, angående de för befäslnings-arbetenas fortsättande behcfliga medel. Bifö Is. N:o 442, i anledning af Herr G. Stjerngranats motion, angående beviljande af ett extra anslag till fyllnad i kostnaderna for Armeens öfningar. Bifölls. N.o 443, > anledning af väckt motion om aflöning för Secieteraren vid Bonde-Slåndels Canzli-Direction. Af slogs. N:o 444> i anledning af väckta motioner, angående ersättning åt vissa Commendanter för sportler, förlorade, till följd af Kongl. Maj:ts Nådi ga Förordning af den 3 Juli 1840 om prejning ifrån Rikets fästningar af Örlogsoch andra fartyg. Aterrerr.ittcrades. N;o 445, i anledning af Herr Bråkenhjelms, P. B, motion, om ett årligt arfvode, att på Allmänna Indragnings-Siaten utgå till Herr Hofmar skalken Leijonmark för dess vid Tabell-verket gjorda tjenster. Godkändes. 320 Erot. Ut dr. d. 5 si pr il r 84 (• N:o 446, angående återremiss å Utlåtandet, K:o 4o3. Lades till handl inbarn t. N:o 44.7, med anledning af Riks-Slåndens olika beslut, i fråga om åtskilliga Slats-bidrags ingående till Riksgälds-Conlore t. Vol ering s-propositionen godkändes. N:o 448) i anledning af väckt fråga om ett låne-understöd för återuppbyggandet af en genom vådeld förstörd bro öfver Kissa ån.
J3? den helgd och det anseende, som det af ålder ägt och Samhällets väl påkallar; så hade jag önskat, att Lagutskottet tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om upplifva nde af gällande Författningar i detta ämne och om HofRätternes tillhållande att dem efterlefva. Den åtgerd till controll härå synes ock utan svårighet kunna åstadkommas, att HofRätterne för hvarje under dem lydande Domsaga förde en Förteckning eller Tabell, hvarå Tingsterminerne antecknades Och derjemte anmärktes, när och på hvilka skäl Domaren erhållit ledighet från förrättande af något utaf ordinarie Tingen eller ock särskilte förrättningar, sarpt åt hvilka Vicarier samma Ting eller förrättningar blifvit uppdragne, äfvensom att dessa Förteckningar insändes vid hvarje års slut till JustitifeCanTeren och JustitiseOmbudsmanen att granskas, hvarefter desse Embeismän hvar i sine berättelser ägde anmäla, huru förhållandet dermed befunnits. Till förekommande af allt missförstånd om anledningen till denna min framställning, utber jag mig att öppet få förklara, att i det Län, hvars Styrelse blifvit mig i nåder anförtrodd, anledning nu mindre än kanske någonsin förr finnes till den slags klagan, som Motionerne innehålla. DomareEmbetena förvaltas nemligen för det mästa af kunnige och allmänt aktade ordinarie Domare och deras Förslag till Vicarier, då de någon gång hafva förfall, bestämmes af urskiljning och omtanka för ortens väl, Men tider halva varit då ett moP - Den 12 Maji e. w, satt förhållande inträftät och orter torde ännu finnas, der det äger rum. De verkeliga olägenheter, sora deraf härledt 6ig och det missnöje det äfven alstrat hos menigheten hafva gjort mig till pligt att icke förtiga sanningen; och jag anhåller att Lagutskottet genom återremiss måtte få anledning att styrka till något mera gagnande och fördelaktigt, än ett förblifvande in 6tatu quo. N:o 3. Herr Dalman, Lars polian:
Öfverlemncm åt historien att säga, om förhållandet kunnat och bordt vara annorlunda. För mig gör det tillfyllest, och omständigheterna synas mig ovilkorligen fordra bilall till Utskottens förslag, hvarföre jag också anhåller om proposition på Betänkandet. Herr von Hohenhausen: Hå det blifvit yttrat, att löftet om publicitet blifvit skakat genom sednare beslut, tror jag mig skyldig, att yttra mig, enär det är jag, som i Utskottet föreslagit, att Bankens ställning endast skall framläggas vid Revisionerne. Derigenom har visserligen icke publiciteten blifvit skakad. Deremot om i denna publicitet skall sökas en caution för Statens ingångna förbindelser, så tror jag att den är svag, ty denna caution är re - 456 Den 22 November e. m, dan vid början af denna Riksdag gifven , oels likväl hafva Riksens Ständer förändrat Stats-Verkets inbetalningar till Banken, och fråga bar till oell med inom detta. Stånd varit, att belt oell hållet ”quitta” StatsVerkets skuld till Banken. Herr Grefven och L an dt-Marska Ike n frågade, om Riddersknpet och Adeln ansåg Statsoch Banco-Utskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och L»ndt-M ar s-kalken gjorde proppsilion lill bifall å berörde Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Herr Rosenblad: Jag anhåller att till Protocollet få anföra min Reservation mot Ridderskapefs och Adelns nu fattade beslut, ej mot sjelfva liqviden, eller de vid dess uppgörande fastställde grunder — dessa godkänner jag fullkomligt'— utan mot sättet för dess verkställighet. Herr Cederschjöld anmälte äfven till Protcollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Före - De n 2» November e, m - Föredrogs å nyo och bifölls Banco.
Ståndet behagade deraf finna, att om än ordet "justering’’ måhända ej varit väl valdt, utan hort heta ''öfverseende,’’ visade likväl hela den öfriga delen af meningen, att någon verklig justering icke kunde vara satt i fråga, då den blott inneholle att anteckningarne vore tillgängliga till justering, hvilket i stället hort heta: ”tillgängliga till öfverseende'.” O111 Hr Landtm, rätt uppfattat Frih. Boyes och Gr. Horns mening, så hade den varit, att Ridd.-direct:n skulle underrättas derom, att R. o. Ad. icke kunde anse denna åtgärd vara annat än de enskilde talarnes öfverseende af sina vttranden, i den mån de kunna dertill äga tillfälle, och icke höra under någon synpunkt anses såsom en justering. För öfrigt hade Ridd.Utskis under discussionen omnämnda anmälan till R. o. Ad. innehållit, att Utsk. meddelat direct:n, huru direcBn vid antagandet af dessa referenter hade att förfära, äfvensom yttrande angide den plats, som åt referenterne skulle anvisas. Vid detta inemot', af Ridd.Utsk. hade R. o. Ad. förklarat sig låta bero; hvaraf följde, att R. o» Ad. för det närvar, gillat, att referenternes plats skulle vara nere i Riddarhussalen, Gr. Horn: Jag hegärde verkligen återremiss af nu omtaldta llidd.Utsk:s betänk., emedan jag önskade att frågan skulle i formlig och laglig väg afgöras. Detta bestreds emedan R. o. Ad. syntes trött vid denna frågas ytterligare behandling, samt önskade att låta hero vid hvad som vore vidgjordt. Jag erkänner alt det var ett misstag af mig, då jag trodde att directm, med afseende på R. o. Adis verkliga fördel och hvarje ledamots rättighet, icke skulle tilltro sig att ingå i verkställighetsåtgärder, som icke voro gillade af R. o. Ad:s beslut, ty något formligt sådant har icke blifvit fattadt.
Utaf Utlånings'-Summan den 3o September 1822 . R:d. 44i>868: g. 9. voro under indrifning, genom Ombudsmannens åtgärd, icke mindre än R:d 361,748: 27. 2. hvaraf åter, enligt Ombudsmannens vid hvarje Lån gjorde anteckning och derpå grundade beräkning, med full säkerhet endast skulle, förutan öfverräntor kunna förväntas 8o,i36:23. 4* Och således på sjelfva Utlåningen uppkomma en möjlig förlust af 281,612: 3.10. Äfven skulle, enliglOmbudsmannens förmodan, på fordringen hos Falck 8c Comp. komma att förloras * 131,589. 7* 464 Riksens Ständers Discont-Verkets förut specificerade Skulder, den 3o September 1822, utgjorde • Men 0111 härifrån afräknas följande poster, hvilka synas icke kunna komma att gravera Utredningen, nemligen: 1:0 Tre proCents Reverser och f. d. Discont-Directionens Assignationer på Banken, hvilka icke inom prasscriptionstiden blifvit till inlösen uppviste, tillhopa 8,478:4‘* 5. 2:0 Actie - Capitalet med innestående Utdelning derå 201,628:36. - t 210,102:29.5. Återstår skuld, somovillkorligen måste betalas 224,829: 18. 5. TilJgångarne, den 3o Septemb. 1822, uptagas till ett belopp af R:d. 028,323:28.3. Men om härifrån afräknas förluster, hvilka på nedannämnde poster anses möjligen kunna uppkomma, nemligen: 1:0 Förlust på Utlåningen, enligt Ombudsmannens beräkning, R:d 281,612:3.10. 2:0 På fordringen hos Pehr Falk icComp. i3i,58g: 7. 8.
Men de voro af ett folk, som väl kunnat haft den mest skrockfulla, i kaffesump spående gamla gumma till stammor. I stället att handla, talade de om gamla spådomar och om nya järtecken. Oaktadt alla voro i yttersta själsspänning, sutto de med korsade ben på dynor och madrasser, och några rökte makligt sin nargilé. Österländingens mest förderfbringande egenskap, fatalismen, narrade dem att låta sin fyndighet och sin med rätta beryktade list ligga som obegagnade vapen. De tycktes sitta och vänta på att något oförutsedt, något öfvernaturligt af sig sjelft plötsligen skulle uppenbara sig och utan att vålla dem allt för mycken omak, gifva dem segern så godt som för intet. Några få af dem togo saken visserligen mer praktiskt, men det skedde nästan beslöjadt, som om de fruktat att förlora sitt anseende genom att erkänna det. Bland dessa få var just Emin sjelf, tack vare ovanliga kunskaper, den främste. Han satt midt under lyktan bakom en stor messingsbricka, som stod på stenläggningen vid hans fötter. Brickan var full af påsar och mynt. Tid efter annan kommo araber in genom porten, helsade omständligt och med uppoffrande af en dyrbar tid samt kastade mynt på brickan. – Två tusen kurusch (piaster)! – ropade den ene. – Hundrafemtio kurusch! – hördes den nästkommande. – Fem hundra kurusch! – Sextio kurusch och åtskilliga tjuguparastycken! En nyss anländ gråskäggig arab, som kallades scheik Ibrahim, såg undrande, nästan fiendtligt på detta skådespel. Sedan han slutat sin helsning, satte han sig bredvid Emin. – Broder, – sade han, – vi veta alla, att du är en Guds man och vi tro på dig. Säg mig dock, hvad betyda dessa penningar? Emin såg upp. Hans allvarliga ansigte var själfullt och drömmande. – Min vän, dessa mynt äro frivilliga gåfvor. Lyckas vi hopsamla hundra tusen kurusch, så muta vi paschan, som i hemlighet är gammalturk och gynnar oss. Han skall låta sina soldater fraternisera med oss, som de gjorde för trettio år sedan. – Och sedan?
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: M 13, i anledning af motion om Krigshofrättens indragning; och M 14, i anledning af motion om tingspredikans hållande å tingsstad i vissa fall, då sådant nu ej är medgifvet. 480 Prot.-Utdrag den 22 Juli 1863. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, M 122, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande M 116, rörande förslag till ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen om Kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862, dervid Bonde-Ståndet lade till handlingarne Utskottets hemställan under punkten a samt anmälanden under punkterna b och d, äfvensom Utskottets anmälan å pag. 3, i fråga om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan om ändring i vissa delar af ofvannämnda författning; hvaremot Utskottets hemställan under punkten c af Ståndet bifölls. S. D. Föredrogs ett från Bidderskapet och Adeln ankommet protokolls-utdrag för den 8 innevarande månad, M 326, innefattande inbjudning till MedStånden, att biträda förstbemälda Kiks-Stånds, vid föredragning af Stats-lJtskottets Utlåtande M 121, i anledning of motioner i fråga om grundräntornas kapitalisering, fattade beslut, att, med ogillande af motiveringen till Utskottets förslag och antagande i stället af den motivering, som utaf Friherre af Ugglas i en vid utlåtandet fogad reservation blifvit föreslagen, bifalla den of Utskottet tillstyrkta underdåniga skrifvelse i ämnet, endast med den förändring, att de deri förekommande orden: »hvilka ingalunda böra, rubbas» uteslötos; och som Bonde-Ståndet, vid behandlingen af Stats-Utskottets ofvanberörda Utlåtande, fattat i sjelfva saken enahanda beslut, som det af Ridderskapet och Adeln meddelade, i följd hvaraf yttrande i denna del af frågan icke erfordrades; men Bonde-Ståndet derjemte gillat de af Utskottet uti Betänkandet anförda motiver, beslöt Ståndet att, vidblifvande sitt beslut i sistnämnda afseende, lägga ifrågavarande protokoll till handlingarne - Den 22 Juli.
Häruti instämde Friherre af Schmidt, C. J. G. af Friherre Alströmer, G. J. O.; »På det anledning icke måtte förefinnas till det inkast att likställigheten mellan universitetens fakulteter och Carolinska meclicokirurgiska institutet icke blifvit i Utskottets förslag tillbörligen iakttagen, har jag, som i öfrigt biträdt samma förslag, ansett deri böra inflyta, att stadgandet i Kongl, brefvet till Kanslern för rikets universiteter af den 26 April 1861, så lydande: »egande dock Kanslern att på anmälan af Carolinska medico-kirurgiska institutets lärare-kollegium förkorta den vid hufvudstadens kliniker föreskrifna tjenstgöring för »medicine-kandidat, hvilken tjenstgjort såsom underläkare vid större sjukhus eller »utöfvat läkareverksamhet på egen hand och sådant med behörigt intyg styrker», borde undergå den förändring att sådan dispens jemväl må på anmälan af universitetets fakulteter kunna medgifvas.» af Biskop Hultman, Kontraktsprostarne Janzon och Palmlund samt Doktor Runsten ; af Doktor Landgren: »Det beslut, hvartill Utskottet i medicinska frågan nu kommit måste leda till samma resultat, sorn af Ständerna förordades vid 1856 års riksdag, nemligen att medicinska bildningen om ock småningom drages ifrån akademierna och koncentreras i hufvudstaden, utan att man vill beqväma sig att ditflytta de öfriga fakulteterne; ty det synes mig ej möjligt för medicinska fakulteterne att i längden kompetera med Carolinska Institutet, om detta eger åtminstone jenmgoda theoretiska läkarekrafter, sedan Institutet blifvit alldeles sjelfständigt, men fakulteterne framgent måste hos detta supplicera om klinisk undervisning för sina alumner. Att under sådana förhållanden säga det man ställer fakulteter och Institut på samma fot, liknar mera ironi än allvar. Men invänder man. akademiska lärare påstå ju sjelfva att fakulteterna ingenting hafva att frukta. Mitt omdöme bestämmes dock ej af hvad som å ena eller andra sida påstås, utan af hvad som synes mig till följd af tingens natur ovilkorligen komma att inträffa.
Hvilket allt, med anledning al E. K. M:s högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härmed, till svar derå, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 20 Januari 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a3 Jan. Preste-Ståndet den 23 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående Curhus-afgiftens fortfarande. (Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 11, Uti. N:o 23 och Mern. N:o 29 samt Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 397.) S. A. K. Enär den af Rikets Ständer, vid sista Riksdag, till fortsatt utgörande beviljade årliga afgift till veneriska smittans hämmande och utrotande, endast blifvit för en viss tid bestämd, eller att utgå från och med år 1835 till och med det år, då nuvarande Riksdag slutas, men af inkomne uppgifter från Serafimer-Ordens-Gillet är ådagalagdt': att inkomsterna vid Läns-Lazaretten och Curhusen, 0111 Curhus afgiften skulle upphöra, utgjorde ett högst obetydligt belopp emot utgifterna vid samma inrättningar; alt dessa sjukvårds-anstaller, i saknad af Curhus-afgiften, eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen skulle kunna ega bestånd, samt att af den, under senare åren, genom vidtagna förbättringar och nedlagde kostnader å Hospitalen i Riket, i betydlig mon anlitade Hospitals-fonden något understöd icke vidare kunde meddelas Läns-lazaretten, hvilka det dessutom, jemlikt Kongl. Brefvet den 10 October 1765, åligger Länens invånare att på egen bekostnad an - Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.o 202.
Hofrätten funnit frågan om vidare påföljd för samma förseelse ej kunna under pröfning komma, i anseende hvartill Rådstufvurättens beslut blifvit upphäfvet. I det utlåtande, Justitie-Ombudsmannen från Rådstufvurätten infordrade öfver Kjellgrens klagan, anfördes, i afseende på Rådstufvurättens ofvanberörde den 4 Juli 1859 meddelade dom, att Rådstufvurätten ansett, att, enär ostridigt vore, det klaganden svikligen förmått Kempe att anförtro honom lån å nu i fråga komna skuldebref, hvars oriktiga och falska beskaffenhet klaganden afvetat, klaganden, oaktadt han förut blifvit dömd för förfalskning af samma skuldebref, icke borde undgå att derjemte för sådant svikligt förfarande emot Kempe, hvilket vore att hänföra till de i 43 § Konkurslagen upptagna fall, straffas såsom bedräglig gäldenär, då Konkurslagen icke innehölle eller ens antydde, att bedräglig gäldenär, som i transaktion med sina borgenärer gjort sig skyldig till förfalskning, skulle, derigenom att han för förfalskningsbrottet blifvit straffad efter allmän lag, kunna undgå ansvar, jemlikt nämnda § i Konkurslagen. Härvid anmärkte Justitie-Ombudsmannen, att det väl borde medgifvas att, derest åtal för förfalskningsbrottet förekommit på samma gång som frågan om ansvar för <3 bedrägeri i konkurs, tvifvel kunnat uppstå om rätta tillämpningen af de särskilda lagbuden; men att den grundsats, att ett och samma brott ej finge mer än en gång bestraffas; vore i rättsbegrepp och rättskänsla så djupt rotfästad, att den ej behöfde, på sätt Rådstufvurätten tycktes antaga, i beskrifven iag uttryckligen stadgas för att vid dömande tjena till efterrättelse.
Kefir är intet egentligt läkemedel, det är ett utmärkt näringsmedel och ett af de allra bästa; genom sina välgörande verkningar på organismen blir det ett läkemedel. I en hel del sjukdomar är det ofta läkarens uppgift att nära den sjuke så väl som möjligt och att ersätta kraftförlusten genast. Detta ernås bäst genom bruk af kumys eller kefir, som är lika god och betydligt billigare. Kroppsvigten tilltager lika raskt som efter kumysbruk; smak och lukt äro angenämare; kumys har nämligen en specifik lukt och smak. Äfven andra välgörande verkningar erfar man vid nyttjandet af kumys och kefir. De underlätta nämligen afsöndringsorganens verksamhet; äfven andedrägtsorganens slemafsöndring påverkas gynsamt af dem. Af det föregående finner man lätt i hvilka fall kefir kan vara af nytta. I nästa nummer komma vi till sättet att framställa kefir. — n. Hennes jffjjW hem. i&gt;a-tma » t £ij. » e-t uå-sen, » j&gt;ac^ta » oE, 3efc {j.uj; i&gt;a » t Han-ne » 3oj; tet aj; utof, 3efc elia-t » t å p å uaflt m o t » tofcma-t » n-ot ocn3j / upt v nto » » an, inut3 - Bolien. » j ?ot, 3e riutta m a j i o n u a f j « t ^f * °j ^u&amp;t Set, j-a 3e * a-b u-enne » - Bo.
Om jag icke hade barnen, skulle jag icke önska att lefva längre, men jag känner att jag är nödvändig för dem, och de belöna mig, Gud vare lof, för mina omsorger; de äro förståndiga och lofva mig att uppfylla de förhoppningar jag sätter till dem. Min goda moder, som ber mig frambära hennes hyllning inför E. M., är förtrogen med alla mina sorger och delar dem med mig; hennes tillgifvenhet för E. M. är lika stor som för konungen; vid genomläsningen af E. M: s bref till mig kände hon en liflig rörelse, och jag har rönt en ljuf tillfredsställelse af att kunna säga till mig sjelf att jag har två så goda mödrar. Förlåt att mina tankar falla sig så fritt, men det är så tröstande för mig, att åtminstone skriftligen kunna samtala med Eders Majestät. Carlsruhe den 30 Okt. Det var året derpå som deras majestäters äktenskap lagligen upplöstes. Drottning Fredrika var deraf djupt affli-gerad. Om hon, följande naturens röst och en qvinnas känslor, sedermera ingick nytt äktenskap, glömde hon dock aldrig att hon varit en konungs gemål. År 1814 återsåghoii sin syster, ryska kejsarinnan, hvilken med den äldsta ogifta systern, Amalia, som var tvillingsyster med Fredrika Wilhelmina Karolina, förmäld med Maximilian Joseph, Pfalz-grefVe af Zweibriicken, tillbragte någon tid hos sin fru moder på slottet Bruchsal, der för ofrigt många höga herska-per gästade, såsom konung Max af Bayern med sin gemål och arfstorhertigen af Hessen med sin familj, hertig Wilhelm af Braunschweig-Oels m. fl., en mycket lysande samling i hvilken drottning Fredrika dock var den genom sin skönhet och sitt graciösa behag mest förtjusande. Påskhögtiden året derefter konfirmerades kronprinsen. Den högtidliga akten förrättades af hofpredikanten Walz, och kronprinsen läste trosbekännelsen både på tyska och svenska. Då ännu hoppades väl de flesta trogna nnderså-ter, att han, oaktadt den nya ätt, som då redan stod vid foten af Sveriges tron, skulle en gång bära detta lands krona.