Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande af kastningen af ladugården genom lefvande kreaturs försäljning till andra orter, genom försäljning af kött, smör, ost, ägg, mjölk m. m., kan här lämpligen anföras hvad länets Hushållnings-Sällskap i sin berättelse för 1858 derom säger. Der yttras följande: Westmanlands län. Ladugårdsalstcr och priser derå. Strömsholms Stuteri. 19 »Af uppgifterna till Jernvägs-undersöknings-komitén visar sig, att från samtliga socknarna på landet utföras, dels till andra socknar och städerna inom länet, dels utom länet, årligen omkring 7,741 större kreatur, samt 22,469 mindre, äfvensom att till socknarna införas, dels från andra socknar inom länet, dels från andra län, endast 3,522 större och 3,338 mindre kreatur, hvaraf synes, att inom länet produceras ett icke ringa antal kreatur utöfver uppfödarnes egna hushållsbehof. Produktionen synes störst i Salbergs fögderi och minst i Bergslags, i hvilket sista införseln är mer än dubbelt större än utförseln. I öfriga fögderier öfverstiger utförseln införseln flerdubbelt. Största importen sker till Westerås, naturligtvis såsom följd af den större allmänna kreatursmarknaden i September månad derstädes årligen, dernäst, synnerligast från närmaste fögderierna, till Köping och Sala, och minst till Arboga. Exporten utom länet är störst till Stockholm och särdeles från Wäsby fögderi, dernäst till Upsala, särdeles ifrån Salbergs fögderi, som derjemte till Falun och Gefle exporterar ett öfvervägande antal småkreatur, men få större djur.» »Af ladugårdsprodukter i öfrigt utföra samtliga socknarna på landet varor, uppskattade i lass om 40 LtC till ett antal lass af 15,533, och införa 3,751 lass, af hvilka 3,174 belöpa sig ensamt å Bergslags fögderi. Exporten är störst från Kungsörs fögderi, dernäst från Westerås och Strömsholms fögderier, från hvilket sistnämnda den likväl mer än 31 gång understiger exporten från Kungsörs.
Om man nu deremot besinnar, att en person troligen skulle få tillräcklig sysselsättning för sin lifstid med att beskatta hemmanen i en enda socken, så finner man, alt den tankan innefattar en förhoppning, som gränsar till det omöjliga. Således skall man vid verkställigheten häraf, hvarvid man troligen icke vill gifva ett mångårigt anstånd, finna, att under det en person, som hade uppdrag att göra en sådan skattejemning i en socken, ginge till väga med mycken omsorg efter en slags grund, så skulle den beskattningsman, som blifvit förordnad inom nästa socken, följa helt andra grunder och kanske söka att komma ifrån saken så lätt som möjligt. Dä först skulle anlcdn. lill klagan öfver orättvisa uppstå. Jag kan derföre för min del icke annat än på det högsta tillstyrka, alt man måtte låta den saken förblifva åtminstone lills vidare i 10, på sätt StatsUtsk. i min tanka ganska visligen har gjort. Den siste värde talaren har just icke eller i det hela velat tillstyrka en dylik undersökning, men han har ansett, alt del vore väl, om åtminstone en jemning kunde äga runi emellan den privilegierade jorden och skatlejorden, på det att derigenom en hel hop anledningar lill den afund och det missnöje, som nu äger rum, skulle kunna undvikas. Det är visst önskligt, om man kan undvika afund och missnöje, men om man gör sig reda för hvad denna afund och detta missnöje är, så lärer man finna, att det icke är an nat, än samma missnöje, som den fattige har deröfver, att en annan är rik ; ty icke har den, sorn äger privilegierad jord, stulit den, utan han har förvärfvat den genom arf eller köp. Hans för» fäder eller ban sjelf har betalt egendomen mera efter jordens värde, pä summa sätt som innehafvaren af skatlejorden betalt den mip - 144 Den 7 April. dre i anseende lill den jordens onera. Jag tillstyrker bifall till betänk. Hr Rosenblad, Bernh.:
Utslag i bvaö detsamma rörer banösbököingen ak 5Vingärös ansvarssk^Iöigbet för öessa r3 anmärknings-punkter, funnit i Mäöer skäligt återförvisa öesamma till Hofrätten, som ägös betänkan <l en, M:o /s r. /^85 ägile att, uppå sk veöerböranöe skeenöe anmälan ocb seöan nölbg anseclcl upplysning ästaökommitr, samt öe, bvilkas lätt bärunöer kunöe anses bero, bärcle blifvit, bag oeb beskalkenbet likmätigt sig ä n^o utläta. Varanöe, i akseenöe pä anmärkningspunkten M:o l5, angas,>8e 1261 b:ör 87 sk., som af Heman blifvit oreöoviste <lels ak 2666 b:ör 32 sk., bvilka ban i October mänaö är >82o aflle Allmänna Alagarins-lniättningen tillbörige meöel uppburit, för att ombesörja befragtanöet as lvro»o-8pannemäl krän täsrlstaö till Oötneborg, ocb öels sk ös 23o b:ör 32 sk., som borclt inllvta i köljö af en öen >5 .Vugusti 1821 ä bauösOancelliet vmkslällö Auction ä tvänne buIIVerket tillbörige L)lggnaöer, gf b. IVI:t uti beröröe Dess Mäöiga Utslag yttrat: att enär utreöt vore att banösbököingen af äVingärö va, it uti utökningen ak sitt biarbete viö öet tillfälle öä sistberöröe
I anledning häraf och med afseende på det arbete, som under detta långa Riksmöte blifvit utfördt, har Stats-Utskottet funnit de för detta Utskotts särskildta biträden föreslagne Arfvoden, vara lämpade efter de verkstälde Arbeten och anser sig derföre till deras beviljande böra tillstyrka bifall; Äfvensom, enär Ordförande i Utskotten vid det om Arfvodens och Tractamentens bestämmande för de i Ståndens och Utskottens Cancellier biträdande, under denne Riksdag, hafde första sammanträde, gjort förbehåll, att, i händelse vid något Utskott göromålen skulle blifva så öfverhopande, att den Carl De Géer h. t. Laniit-Marskaik N. H. Schvan And. J:son Hychert C v. Rosenstein Talman jb. t. Talman n. v. Talman Gustaf Ugglas G. F, Åkerhjelm.” 462 Stats-Utskottets Betänkanden. antagne Cancellie - Betjeningen behöfde hjelp vid Renskrifningen få sådant anmäla i afseende å deras ersättning, — Utskottet hemställer , att den för dess Cancellie till enahanda belopp, som vid sisth Riksdag, föreslagne ersättning för det nödige befunne biträde vid Renskrifningen äfven måtte till godtgörande beviljas.
Lieutenanter med Dito — 5o: — » i6r 6:fe Clas en: Und.-Oflicerare med Dito •— 24: — *• - gr 7 de Classen: Corporaler med Dito — 8: — i r 8. 8:de Classen: Manskap med Dito — 6: — i: 8- Anseende Kongl. Majrt derjemte det stadgande böra vidtagas, att garnisonerande inqvarterings-t^gare i de g lörsta Classérne, sorn icke i Kronans hus kunna inrymmas, alltid böra emottaga inqvarteringen i contant, hvilka, äfven för manskapet, ined options-rätt må uppbäras af Regementselle!- Cornpagnie-Cheferne, emot förbindelse att hålla manskapet med ruin, men sota af staden böra in natura lemnäs, der sådant åtagande icke å de förres sida eger rum, samt ersättningen för stallrum bestämmas till r Rdr i månaden för hvarje häst, som för tjenstegj aden bör hållas» I afseende på ständig inqvartering 111 natura finner Kongl. Majrt deremot den vid förslaget till inqvarterings-ordning bifogade tariff, till det antal rum och lägenheter m. m., sorn densamma för ogifte inqvarterings tagavc utsätter, kunna antagas; äfvensom Kongl. Majrt anser något icke vara att erinra vid hvad omförmälde förslag, rörande tillfällig inqvartering, innehåller; kommande för öfrigt, sedan hufvudgvunderne blifvit bestämda, ifrågavarande nya Inqvarterings-ordning alt derefter lämpas, med iakttagande jemväl i öfrige delar af de tillägg och rättelser, som, med anledning af hvad Krigs-Collegium och Stats-Contoret föreslagit, kunna nödige pröfvas.
Lagerbjelke har erinrat, att det är ganska få embetsman, sorn på så kort tid avancera till högre löner. Detta är ganska riktigt, men han har förglömt ett annat förhållande, nemi. att många skollärare få under en ganska lång tid gå utan lön. Jag skulle kunna namngifva personer, ganska skickliga lärare, som här i Stockholm gått i 13 år och endast haft ett litet arfvode. Skulle nu en sådan Den 20 November e. m. 529 sudan person få den här föreslagna lönen, så har han dessförinnan tjenat i 18 år. Jag kan ej annot än yrka bifall till punkten. Frih. Cederström: Afven jag anhåller om bifall till denna StatsUtsk:s hemställan. Jag tror icke, att man bör låta afskräcka sig af den skenbara oegentligheten i löneregleringen, på hvilken tvenne ledamöter fastat upmärksamheten. Det subordinations-förhållande, som kan existera emellan Lektorer och Adjunkter, är icke af sådan beskaffenhet, att det bör lägga hinder i vägen för tilldelandet åt en äldsta Adjunkt af en högre lön än den yngsta Lektorns. Låtom oss taga ett exempel från den militära embets-och tjenstemarmaklassen! Huru ofta händer det icke, att en Underofficer, såsom innehafvare af ett godt boställe, drager större löneinkomster än en vid samma reg:te anställd Underlöjtnant? Sådant är ju det temligen vanliga förhållandet vid vår indeldta armé. Och hvarföre får detta förhållande utan anmärkt), fortfara? Jo, derföre att Underofficersgraden är vanligtvis den högsta, som plägar inom militärståndet upnSs af alla dem, hvilka icke fått hvad man kallar en bildad upfostran. Billigheten deraf ifrågasättes ej, enär den öfverlägsenhet i hållning och insigt, som Officern bör ega, till en del torde böra anses på denna hans högre bildning bero, men deremot Underofficern, som hunnit höjden af den befordran, han under vanliga förhållanden kan hoppas, bör vara bergad på den ej ovigtiga plats, der han qvarstaduar.
Vid det af Fullmägtige två dagar sednare, den 30 Januari, hållna sammanträde inkom Heinemann med den framställning, att, då Fullmägtige icke kunnat antaga hans sednaste erbjudande, Fullmägtige ville afgifva ,ett sådant kontraförslag, sorn innefattade Fullmägtiges önskningar angående lånevilkoren; men då Fullmägtige först ville inhemta de upplysningar, som Konungens ombud kunde hafva att meddela, ansågs att, i afvaktan å dessa upplysningar, kontraförslagets afgifvande borde uppskjutas. Mot det sålunda beslutade uppskofvet anmälde Grosshandlaren Berg sin reservation. Sedan, vid sammankomsten den 11 Februari, de ämnen, rörande hvilka Fullmägtige önskade att med Konungens ombud öfverlägga, blifvit närmare bestämda och i en särskild promemoria skriftligen sammanfattade, samt underrättelse erhållits derom att till Konungens ombud i Riksgälds-kontoret Herr Statsrådet Friherre Gripenstedt vore utsedd, blef med bemäldé Herr Statsråd två dagar derefter, den 13 Februari, oftanämnda öfverläggning hållen.
Sådant bl ifver en ren misshushållning, och deri behöfvande gör vida bättre, att sälja thcskeden rent af, och köpa en annan, när den behöfves. Jag tror således, att något minimum bör stadgas. Då Utskottets första Betänkande förevar, föreslog jag jo R:dr, såsom en jemn och lätt beräknad summa, hvarigenom denna låninrättning icke skulle hafva kostat Banken så mycket som nu; men då Utskottet icke gjort afseende härpå, utan till och med frångått sitt första förslag, och nedsatt minimum ända till i R:dr, finner jag såsom Ståndsledamot ingen annan utväg, än att åtminstone hålla mig till första Betänkandet, hvarå jag alltså får anhålla om proposition till bifall. Herr von Troil: Till ytterligare vederläggning af Friherre Cederström? påstående får jag, lill hvad Herr Hjerta nyss Den 23 November f. m. u anfort, tillägga, på det Ridderskapet och Adeln icke må låta förvilla sig af Friherrens sammanblandning af vexling i Banken och belåning på guldeller silfver-pant, att ingen likhet emellan desse operationer äger rum; ty Banken äger ej rätt, att till mynt använda det silfver, som i pant blifvit insatt, förr än det är förfallet. Hvad för öfrigt billigheten och likheten i rättigheter medborgare emellan beträffar, får jag erinra, att hvarken billighet eller likhet vinnes, om Banken mot lika ränta belånar 5o eller i R:dr; ty om lånen äro så stora, att Banken sjelf vinner derpå, får låntagaren intet lill skänks; men om så små lån meddelas, att besväret öfverstiger vinsten, måste räntan höjas, i fall man icke vill skänka den ena medborgareklassen en förmon på den andras bekostnad. Jag fortfar derföre, att yrka, det minimum må fastställas till 5o R:dr, Herr Rosenblad, Bernhard: Herr Hjerta har fullständigt ådagalagt, att de allt för små lånen förorsaka förlust för Banken , och att jemväl fördelen för de fattiga går förlorad genom bortgåendet af ett dagsverke, för att belåna en silfverknapp eller en fingerborr.
— N:o 59. i anledning af väckt motion om nedsättande af en Komité för utredandet af förhållandet med Slädernes privilegier och förmåner. — N:o 60. i anledning af väckt motion, att Rikets Ständer matte hålla egna tidnings-referenter och låta utgifva en Riksdagslid ning. — N:o 61. i anledning af väckta förslag om inskränkning i den ge - genom Kongl. Förordningen den 22 December 1846 beviljade frihet att å landet idka handel m. m. V. B. 155, 161, 185, 202. A. 215. VIII. U. 518, 559, 579. A. 585. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 62. i anledning af väckt förslag om utsträckning af den i Kongl. Handels-Ordningen den 22 December 1846 beviljade rätt till handels idkande å landet. V. B. 156, 16 1, 215. A. 221. — N:o 63. i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgär der till reglerande af Postdjonernes löneförmoner. V. B. 162. A. 222. — No 64. i anledning af väckt motion om befrielse för Wexiö samt Rikets öfriga Slifls-Städer att bekosta boställsrum eller hushyra ål Skolornas Rectorer. V. B. 162. A. 222. — N:o 65. i anledning af vackt motion derom, att tillåtelse för Arrendator af Kronolägenhet all till annat än lägenhetens behof använda derå befinlelig skog, icke måtte hädanefter medr delas. V. B. 162. A. 222. — N:o 66. i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande N:o 6. V. B. 162. A. 222.
Domhafvanden skyldig till ansvar för felaktigt förfarande i utöfningen af domare-embetet. Efter slutad skriftvexling i Kongl. Hofrätten meddelades utslag den 5 Mars 1861 af innehåll, att emedan Häradsrätten genom ifrågavarande i Handlanden Bredbergs konkurssak meddelade dom, hvarmedelst alla de bevakade fordringarne blifvit faststälda till betalning, tillika stadgat, att af de afträdda tillgångarne skulle emot qvitto, eller om fordran grundade sig å skuldförbindelse, emot densammas återbekommande i hufvudskrift, gäldas först tre särskildt uppgifna fordringar med förmånsrätt och derefter alla öfriga med lika rätt, dock med skyldighet för dessa sednares ägare att, om tillgång saknades, fälla slikt af mark som af mark, men vilkoret om skuldförbindelses återställande destoheldre vore stridande mot lag, som detsamma omfattade jemväl det fall, att fordran icke blefve ur de afträdda tillgångarne till fullo gulden, samt Häradsrätten derjemte genom domen förklarat Bredberg skyldig att, med hvad han framdeles kunde ärfva eller förvärfva, gälda det belopp af de faststälda fordringarne, till hvars betalande de afträdda tillgångarne ej förslogo; ty och som härförutan förekomme, dels att, ehuru af stadgandet i 24 Kap. 3 § Rättegångs-balken följde, att dom i konkurssak skulle innehålla namnen å de borgenärer hvilkas bevakade fordringar till betalning faststäldes så ock särskildt för hvarje borgenär till hvad belopp hans fordran utgå borde, något häraf likväl ej blifvit i ofvanomförmälda dom iakttaget vidare, än att tre fordringsägare, hvilka för sina fordringar fått sig tillagd förmånsrätt, blifvit till namn uppgifna, dels ock att, i det till Sysslomannen i konkursen utskrifna exemplar af Häradsrättens protokoll och dom, den af Handlanden Kihlbaum i konkursen gjorda bevakning blifvit uteglömd, hvarigenom inträffat, att Kihlbaum för dess fordran ej fått rätt till betalning ur de afträdda tillgångarne sig tillerkänd; alltså och då tillförordnade Domhafvanden, hvilken, såsom Häradsrättens
Ty orri än den skickliga producenten, som sålunda fraindrifvit sin röröl se, uti första hand derutaf skördar vinsten, utströmmar denna dock snart uti hela samhällskroppen. Det lägre pris, tili hvilket han genom lägre arbetskostnad kan utlemna sin vara, blifver allas vinst, och här och hvar, och snart öfverallt framstå genom det sänkta priset otaliga små sparpenningar, hvilka antingen tillåta nya utbyten, eller kunna användas såsom förlag till skapande af ökad framtida rikedom. Gr. Hamilton, Henning: Hr Printzensköld har, med mycken artighet i öfrigt mot dem, som f. n. utgöra Konungens rådgifvare, velat göra en jemförelse mellan dem och Franska Kejsarens statsråd. Dessa må såsom statsmän och älven i många andia afsulen vara öfverlägsnaj men jag tror dock icke, att exemplet var lyckligt, valdt. Det iir en sanning, att Kejsar Napoleon en gång var betänkt på att göra en förändring i Frankrikes tull-lagstiftning, och att han dervid gal efter till följd af statsrådets motstånd: hvilket stödde sig mindre derpå, att man ansåg en friare t.ull-lagstiltning i allmänhet vara för Frankrike skadlig, ari snarare på medvetandet, att en sådan lagstiftning, då införd i landet, skulle emot Kejsaren och hans regering framkalla en storm, som man möjligen fruktade. Att denna sednare förklaring var den riktiga, visas deraf, att Napoleon nu börjat genomföra denna förändring, och det just med tillstyrkande af statsrådet, som första gången motsatte sig densamma. Det vill således synas som skulle detta bevisa, att man i Sverige varit litet tidigare, hvilket jag icke kan räkna mig till förtjenst, emedan jag då hvarken var statsråd eller representant vid det tillfälle, då den friare tull-lagstiftningen i Sverige i synnerhet genomfördes. Då jag vid 1840 års riksdag hade äran att af R. o. Ad:s Hrr Elektorer insättas till Ordf:de i 0 e n 2 Juni e. ib Bevilln.Utskit. var jag bland de få inom Utsk:t, som önskade gå något långsammare tillväga, än de andra.
Det Finska i Estoch Liffland begärliga jernet är derigenom för Finland en hufvudsaklig exportartikel, hvaremot detta land fyller sitt genom denna handel uppkomne bristande egne behof med Svenskt jern. Införsel i sednare tider af andra Länders klädesfabrikater och inrättande af egne Fabriker hafva i Finland redan minskat införskrifning af Svenska kläden, hvadan följden varit, efter hvad man för mig uppgifvit, att flere klädesstolar i Norrköping blifvit overksamme} men då Svenska klädestillverkningeo nu mera hua? nit en större fullkomlighet tror jag, om införseltullen i Finland mot en motsvarande förmån kunde nedsättas, ännu betydlig afsättning u8 Den 7 April c, m. borde kunna påräknas. Finska Sockerbruket} iiafva, så vidt jag känner, upphört med tillverkning, hvarigenom Sockerimparten från Stockholm blifvit liflig och som märkeligep skulle okas om äfven hvad Socker och Sirup angar nedsättning af Finska tullen å desse varor kunde utverkas. Skulle nu genom en hämmad handelscommunication med Finland hvarken Jern, Kläde eller Socker mera tagas från Sverige, skulle äfven den af den yärde Talaren framställde grundsats godkännas, att utländska fabrikater till Sverige bor. de få införas om de kunna afyttras till bättre pris än de Svenska, en grundsats alldeles stridande mot den som blifvit yrkad i afseende å Finska handeln, och hvars tillämpning vöre än mindre förmånlig, emedan här är fråga jelte om rå utan förädlad vahras införande, så. klefve följden deraf Fabrikernes undergångoch Städernas aftynande; och sorn Svenske Landtjnannen ej har annan afsättning f@r åkerbrukets och ladugårdens alster, än väre egne städer så skulle genom sådane emot Städerne$ Interesse vidtagne åtgärder Landtmannen sjelf slutligen dela deras aftyning och undergång.
Ridderstapet och Adeln tilläta mig anmärka den origtiga upgift, Herr Grefwe 6^Iloabor§ gjort rörande insändandet af grunderna för bewillningen. Herr Grefwe O^IIenborA har förmodeligen ej nyligen läst 70 §. i Regerings formen, hwilken lyder, som följer: Dä summan som genom bewillning utgöras bör, bliswit af Riksens Ständer bestämd, stola de uttryckeligen updraga ät deras walda Bewillnings-Ukstott, att författa förslag till berörde summas fördelande och utgörande, att upgifwa grunderna dertill och att utreda sätten huru desamma böra i hwarje särstilt fall tillämpas, hwilket alt Bewillnings-Ukstotket stall RiksensStänders plena underställa. Häraf lärer Höglofl. Ridderstapel och Adeln tydligen finna, att det, som bör förutgä innan bewillnings grunderne till Riksens Ständer inlemnas, är, att bewillnings summan till sitt 464 Den 3 Augusti. sitt belopp af Riksens Sländer bestämmes. Sedan Utstoitet förut hufwudsakeligen öfwerwägat och öfwerenskommit om grunderne för bewillningen, blef det belopp Riksens Stander wid denna Riksdag bestann i BewillinngsUtstottek kungjort den 26 Julli och den zv Julii inkomma till Riksens Stan» ders plena, Bewillnings-Utstotteks förstag till grunder och fördelning. Detta utgör icke mer an 4 dagar: och inom en kortare tid tror jag näppeligen ark ett sadant arbete bunnar göras. Detta torde jag fä anföra såsom ett stal, och est oomkullstötekigt stal, hvarföre Bewiflllings-Ukskottet ej förr aN nu stedt, kunnat till Riksens Stander aflemna förslag till bewillningsgrunver. Zerk lägllenliserna, (rustak, upläste till protokollet: Wördfamt Memorial! En ansenlig bewillning är föreflagen. Dest träffar den förmögne sa wal som den fattige.
Ständer vid denne Riksdag, angående de för Allmänna Magazins - Inrättningens behof vid Urtima Riksdagen år 18.15 beviljade Två Millioner R:dr, som, under vanlig Discont-rättighet, skulle af Banken berörde Inrättning tillhandahållas, förklarat samma anslag fortfarande böra äga runi till Kongl. Majds Nådiga disposition, likväl med dervid Stats-Utskottets Betänk anden. 2077 stadgadt vilkor, att, om Rikets Ständers till granskning af StatsBancooch Riksgälds-Verkens Räkenskaper oell förvaltning förordnade Revisorer skulle finna de af Rikets Ständer vid denne
Af bilagan (V visar sig, alt den af Eders Kongl. Majit för åren 1855, 1856 och 1857 Nådigst fastställda arbetsplan, hvilken igenflnnes uti den ofvanberörde Stats-Råds-protokoli af äen 8 November 1853 vidlogade bilaga 7, kommer att i afseende på fartygs-materielen blifva lill alla delar utförd, med undantag af dels iståndsättningen utaf några der upptagna kanonskonertar, hvilken dessa befunnits icke förtjena, och' dels, jemlikt hvad jag under den 12 Augusti innevarande år i underdånighet anmält, af vissa ännu för linieskeppet Skandinavien återstående kompletteringsarbeten, som, uti bilagan X, förslagsvis beräknade att kosta 109,958 R:dr Rimt, icke kunnat med de anslagna medlen bestridas, oaktadt vid dessas fördelande och användande all möjlig omtanka och ekonomisk beräkning varit iakttagna, men hvartill orsaken är att söka ej mindre uti den på sednare tiden inträffade, men vid förslagens uppgörande icke förutsedda, betydliga stegring i prisen å så väl dagsverken, som de flesta skeppsmalerialier, än äfven åtskilliga nödvändiga nya arbeten, som under tiden tillkommit och lill en del finnas upptagna i förberörde bilaga IV. När, efter omförmälda kompletterings-arbetens fullbordande, den befintliga materielen blifvit försatt i fullt tjenstbart skick, skulle ock på sätt jag redan uti förut åberopade underdåniga anförande antydt, tiden vara inne att tillse, icke allenast pä hvad sätt denna materiel sedermera städse må kunna vidmakthållas genom omsättning af de fartyg, som under tidens lopp blifva otjenstbara och måste ersättas med nybyggda, saint hvilka kostnader dertill må kunna erfordras, utan äfven huruvida denna materiel bör till numerären i det hela eller några särskilda beståndsdelar utvidgas.