Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, för hvilket Sökanden borgen ingått, blifvit till Capital med enkel Discont-ränta liqvideradt, honom måtte förunnas eftergift af straffräntan. Upplysande handlingarne, alt, efter det ej mindre Sökanden, än dess broder blifvit, genom Öfver-Slålhållare-Embetets Cancellies, den i3 Junii 1820 meddelade Utslag, ådömd betalningsskyldighet för ofvannäm-nde Capital, jemte stadgad ränta, men hos båda, af hvilka ilen ena eller Låntagaren åtnjuter underhåll på Invalid-Inrättningen vid Ulriksdahl, alla tillgångar, vid verkställde utmätningsförsök, saknats, samt Discont-Verket, vid sådant förhållande, sökt och vunnit införsel uti de Sökanden, såsom Tullförvaltare i Örebro, tillhörige löne-inkomster, hafva desse inkomster, efter det äldre fordringsegares rätt dertill först utgått, blifvit af Kongl. General-TullStyrelsen qvartaliter redovisade och i afräkning afförde på skulden, som den 8 September i83i är vorden till Capitalet slutbetald med derå belöpande enkel Discontränta, eller 33o R:dr 35 sk. 7 r., efter 6 p:t från Lånets förfallotid lill den 1 Januarii 1824 och sedermera beräknade 5 p:t till Capitalets slutbetalning. Discont-Directionen har lill ifrågavarande ansökning tillstyrkt bifall, scb anser sig Utskottet, vid det sålunda upplyste förhållande, eg a skäl hemställa, det måtte Majoren C. A. Dahlfeldt förunnas eftergift af straff-räntan å ofvanomförmälde, af hans broder upptagne Lån, för hvilket han borgen sig ikläd t. 3:o. Det af nu mera frami. Hans Excellence, Presidenten m. m. Herr Grefve Carl Stellan Mörner i lifstiden gjorde anbud, att, å den skuld uti Bniue-Utskottets
Ofvannämnda Kongl. Bref, hvarpå denna disciplinära myndighet sig grundar och hvarifrån äfven motiven för dess bibehållande äro hemtade, tillkom under förhållanden, lagbestämningar och åsigter för mera än hundrade år sedan, hvilka numera icke förefinnas, hvarjemte detsamma, på anförda skäl, hufvudsakligen afsåg att beröfva den studerande ungdomen förmånerna af vanlig rättegångsordning; låta ”de brottmål, som af studerande vid akademierna, inom de privilegierade distrikten, begås igenom hvarjehanda oljud och andras förolämpande” m. in., af Rektor eller akademiska Konsistoriet summario processu afgöras; samt förläna ”Konsistorium frihet att, efter omständigheterna, fälla den brottslige till annat straff, än i allmänna lagen är utsatt.” Skälen för en så vådlig exceptionel rättegångsordning och en så godtycklig lagtillämpning voro, att ”de brottslige skulle befordras till en skyndsam näpst; ej kunna genom besvärs anförande öfver Konsistorii utslag utdraga tiden och undgå deras välförtjenta straff, samt lagens verkan illudera,” helst ”sorn ock i anseende till den enahanda beskaffenhet, som vore emellan publik och privat uppfostring, de studerande vid akademierna ej mera, än barn och pupiller, som hemma stå under föräldrars och förmyndares inseende, tyckas få betjena sig af den allmänna processen, till att dermed betacka och undandölja deras fel,” med hvad mera dylikt, bemälda Kongl. Bref innehåller. Men, enär hvarken dessa och dylika skäl rättfärdiga omförmälda undantagslag stiftning, hvilkens tillämpning understundom kan göra den ännu vidunderligare samt vidsträcktare än afsedt varit; ej heller de studerande kunna numera anses endast såsom ”barn och pupiller”, enär hvarenda en af dem, redan vid sitt första inträde vid Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Icke är det sannolikt hvad också är vordet anmärkt, att här vid riksdagen linnas serdeles många ledamöter, som hafva verklig kännedom om dessa fisken eller få tillfälle att en sådan sig för4 H. 4 50 Den .20 Februari. skaffa: men säger Hr von Hartmansdorff, om en sådan namnförteckning å iiskena lemnäs och man vet att en granskning förestår, så blifva vederbör, nogräknade vid bestämmandet af de fisken, som böra afföras ur Jordeböckerne, Det är således för att vinna en' kontroll derpå att inga andra fisken afföras ur Jordeböckerne, än de som verkligen äro obefintliga eller icke kunna bortarrenderas, sorn en sådan upgift skulle behöfvas. Jag hemställer om någon sannolikhet ligger lill grund för den misstankan, att i brist på en sådan upgift, missbruk skulle kunna inträffa, och tror icke att någon på sådan grund skall vilja neka bifall till betänk. Man har sagt, att det icke vore skäl att nu afhända sig ifrågavar. fisken derföre att de nu icke lemna inkomst, hvilket förhållande kunde förändras, hvarpå man som exempel anfört Kongsbergs Silfververk i Norrige såsom nu vinstgifvande då det likväl under en viss tid icke lemnade någon afkastning. Jag kan icke föreställa mig att man skall betrakta de fisken, af hvilka ingen reveny nu är att hemta, såsom värderika, endast i den glada föreställning, att någon oväntad händelse kunde göra att fisken skulle mera gå till än hittills vid det ena eller andra stället. Man torde icke allt för mycket böra fästa sig vid det gamla ordspråket: ”än kan vår Herre ge sill”. För min del tror jag saken vara så utredd genom de inhysningar, som bär lemnats, att man alltför väl derpå kan grunda ett beslut, utan behof af återremiss. Hr Sandströmer, Anders Peter: Då jag upträder för att bemöta några anmärkmr, som framställts mot den K. proposm ronde förevar, ämne, anhåller jag om ursäkt, om jag möjligen skulle förbigå en eller annan, emedan jag hit upkommit sedan diskussionen redan var börjad. Pii sätt Gr.
Betänk andert. 6 97 gen blifvit nedsatt till 378,619 R:dr jost pä den grund , att höga Markegångar under tiden inträffat. Den i denna del gjorde anmärkning , Ilvars ändamål redan är uppfylt, torde altsä förfalla. Enär medium af afrads Spannemälen för 10 Sr uppgår till endast 3 2,‘.204 Tunnor har Herr Grefve Mörner ansett denna inkomst vara för högt beräknad med de 33,200 Tunnor sorn för» slaget upptager. Altsedan är 1812 bär likväl denna Spanmäl varit i jemt stigande med 200 tili och med 600 Tunnor och derutöfver årligen. På hvilken grund Stats-Utskottet anser, att vid hvad härutinnan skäligen föreslaget är, ,bör förblifva, I afseende på Arrende-medlen af Kungsgård darne m. flLägenheter, har Herr Grefve Mörner, förment, att uti Förslaget icke bordt upptagas deri förhöjning deraf, som uppkommit sedan år 1815, emedan ifrågavarande öfverskott då blef af Piksens Ständer anvist till förbättring af Eönerne vid Uppfostrings-Verket ; äfvensom Herr Eagmannen Grefve Gyllenborg i fråga om Stats prisets beräkning å den ingående Arrende-Spannemålen funnit det samma låta en icke obetydlig förhöjning. Hrad angår förstnämnde Anmärkning, bör Utskottet upplysa, att förhöjningen å denne Titul är grundad på upprättade Contracter; hvadan den samma, såsom gifven och bestämd, bort påräknas, och, efter Utskottets tanka, ovilkorligen uppföras i Förslaget.
Emedlertid vare han vid sin Lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen. Utskottet, som deri instämde, beslöt, att med antagande deraf, för Riksens Ständer föreslå följande tillägg i stället för de uteslutna orden: Emedlertid vare han, intill dess Riksens Ständer sig utlåtit) örn och till hvad del han må sin Lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster åtnjuta , vid dem bibehållen. Hvilket förslag , till behandling enligt 56 §. Regeringsformen, skulle hos Riksens Ständer anmälas Stockholm den lo Juli 1815. På Högl. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar t Rudolf Cederström. På Högv. Prest-Stån - dets Ledamöters vägnar C. v.- Rosenstein. På jiiS4 Den 11 Julir På Vällofl. Borgare* Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin, På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar A. J:son Hychert. G. A. • Silverstolpe. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den ii Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 14 — Vällofl. Borgare-Ståndet den Hederv. Bonde-Ståndet den 11 Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Utlåtande, öfver de hos Höglofl. Ridder skap et och Adeln gjorda Anmärkningar vid Utskottets den 9 sisth Maj afgifna Betänkande, angående yrkad ändring af Tjenstebjons flyttningstid. Fran Höglofl. Bidderskapet oell Adeln har till Utskottet ankommit ett Protocolls-Utdrag af den 2 sistl.
Hvad beträffar mom. b, så, enär Rikets Ständer beslutit, alt ”Sedlar å skillingtal af de nu bruklige valeurerne komma att till nästa Riksdag bibehållas, anser Utskottet med samma beslut mest öfverensstämmande, att de hittills bruklige Sedlar å Skillings-valeurer bibehållas till utseendet oförändrade intill nästa Riksdag, hvilket ock ©tvifvelaktigt af Allmänheten helst önskas; dock att, i händelse genom tillblandning af hampa eller annat segare ämne, ett uthålligare ocoloreradt papper till dem kan erhållas , sådant må verkställas. Den såsom alternativ föreslagne förändringen till 24, 18 och 12 sk. Courant, synes ock Utskottet i fråga om dessa Sedlar, hvilkas räknevärde är i alla Landsorter nogsamt bekant, icke vara af något behof påkalladt, utan tvärtom kunna leda till förvillelse. Likaledes och i den öfvertygelse, att ett Sedelmynts gångbarhet, i stället att underlättas, alltid försvåras i den mon ett synbart bemödande visar sig att få detsamma utspridt, finnér Utskottet någon annan föreskrift i afseende på de såkallade Kopparmynt-Skiilings-se liarne å i4 och 10 sk. icke böra meddelas, än den, att dessa från äldre tider i n "åd liggande Sedlar skola hos Banken i vexling och Banco-Utskottets Betänkande N',o ioj. 7 Betalningar betraktas alldeles lika med öfrige Sedlar å skillinglal, samt hållas i Cassorne städse tillgänglige för en hvar, som önskar att dem begagna. För antagandet af punkten 2 finner Utskottet ej hinder. Punkten 3 med tillhörande mom. litt. a anser Utskottet böra antagas. I mom. b skulle, eldigt Utskottets tillstyrkan om uteslutande af Sedlar å 5 Riksdalers valeur, slutmeningen förändras till "samt 3 och 1 Riksdalers-Sedlar af det minsta.” Äfvensom i mom. c slutmeningen skulle förändras till ”samt 100, 10 och I af gult.”
Som jag visserligen icke är nog förmäten, att tro, det min tanka skall kunna inverka på ConstitutionsUtskottets upplysta bepröfvande, får jag vördsamt underställa Herr Grefvens och Ordförandens samt Ridderskapets och Adelns godtycke huruvida den må få åtfölja ProtocollsUtdraget, eller icke; nöjd för egen del, att, i annat fall, få den såsom min enskilta reservation i Prctocollet upptagen. Den 6 Fe br uar ii f. m. 187 Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Lika med Friherre Anckarswärd tror jag, att enda föremålet för denna öfverläggning är justeringen af det ProtocollsUtdrag, som kommer att afgå till ConstitutionsUtskottet, och jag hemställer, om det är med någon form förenligt, att jemte detta ProtocollsUtdrag, som angår en vägrad proposition, remittera en Ledamots serskildta tanka, hvilken omfattar hela ämnet, i afseende på frågan om dess Grundlags-natur. Som Herr Ribbing likväl sjelf hemställt, att dess tanka må såsom hans reservation anses, hemställer äfven jag, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga medgifva detta. Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till godkännande af ofvanberörde ProtocollsUtdrag, hvilken proposition med Ja besvarades. Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att Herr Ribbings nyss afgifne yttrande komme endast, såsom dess enskilta reservation, att i Protocollet upptagas. Justerades 5 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 3 dennes e. m. fattade beslut. 188 Den 6 Februari i f. ro. Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att PieniProtocollet för den 28 November f. ru. sistlidet år, nu komme att inför Ridderskapet och Adeln justeras. Herr Hjerta , Gustaf: Jag underställer Herr Grefven och Ordföranden, om icke
Geologiska Undersökningar i Hillel , om anslag till anställande af, m. m 22 4 1 203 — b. 9 Jan. b. 9 Jan. b. 9 Jan. a. 15 Jan. 204 20 Giftermåls-Batkcn; om förändrad lydelse af Kap. 1 § 4 i — 7 1 8 — a. 7 Febr. å. 31 Jan. b. 4 Febr. g. 31 Jan. Svar på återremiss — 7 1 39 — a. a. 25 Juni g. 25 Juni a. a. 25 Juni a. a. 25 Juni 91 34 » om förklaring huruvida, då jäf mot vittnen finnes, tillämpning bör göras af Kap. 2 § 3 i — 7 1 58 — b. 16 Dec. b. 12 Dec. b. 12 Dec. b. 12 Dec. » om ändring af Kap. 10 § 2 i — 7 1 15 a. 11 Mars a. 11 Mars a. 14 Mars a. 11 Mars » om dito af Kap. 13 § 4 i — 7 1 9 — å. 7 Febr. b. 4 Febr. a. 4 Febr. g. 31 Jan. Grindar å Allmänna Vägume, om skyldighet att borttaga — 7 2 43 .— b. 16 Jan. b. 15 Jan. å. 16 Jan. b. 15 Jan. Svar på återremiss — 7 2 45 — a.a. lOFebr. a.a. lOFebr. a.a. lOFebr. a.a. 13Febr. Grufve-Sladgan d. 12 Jan. 1855, om ändring af §§ 20, 21 b. 16 Juli g. 11 Juli och 26 i — 7 2 20 b. 16 Juli b. 16 Juli Grunddikning, om ersättning åt 63 Boställshafvare för bekostad . — 8 — 32 — b. 14 Febr. b. 14 Febr. b. 18 Febr. g. 18 Febr. 27 Grundal, om pension på Allmänna Indragnings-Staten åt S. ... 30 4 1 167 30 Se Nionde HulvudTiteln.
Om jag nämnde något ditåt, Var det förmodligen i fråga om politiska förbrytelser; och då sager jag, att det är sämre att öfverlemna sådana mål åt domstolarna, som handla efter stabilitetsprinciper, som således alltid hafva samma politiska opinion, än åt en jury, vald under den rådande opinionen och en representant deraf. Att jag derigenom skulle vilja uttrycka, att en jury icke kunde döma lagligt och att det vore bättre, att tryckfrihetsmål afdömdes olagligt af en jury, än lagligt af en domstol, lärer väl icke rimligen kunna ifrågasättas. Hr Rosenblad har förebrått mig, att jag genom undertryckandet af en auctoritet, som jag erkänner vara hög, velat upphöja en annan, utan att ingå i någcn vederläggning af de skäl, som den första auctoriteten anfört. Jag får blott fästa uppmärksamheten derpå, att den första auctoriteten alldeles icke ingått i någon undersökning om vår tryckfrihetsjury, i hvilken motsatta händelse jag icke skulle underlåtit att vederlägga honom, utan blott uppläst en af honom sjelf eller någon annan författad fragmentarisk uppsats till bevis, såsom han förmenade, för olämpligheten af juryinrättningen i allmänhet; men som denna fråga icke var föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hemställde jag, om man behÖfde ingå i någon vederläggning af de anförda skälen, och tilläde, att man väl kunde våga en jemnförelse emellan Hr Strussenfelts auctoritet och Lageommitte'ens. I sammanhang härmed får jag förklara Frih. Ehrenborgh, att jag visserligen icke önskat, att juryinrättningen för närvar, i allmänhet skulle införas, men tillika tillkännagifva, att jag icke läst Lagcommitte'ens yttrande såsom Hr Frih., då han säger, att man deraf finner, det Lagcommitte'en af en slags consideration tillstyrkt tryckfrihetsjuryns fortfarande. Tvärtom har Lagcommitte'en sagt, att, om man kunde af resultaterna af tryckfrihetsmålens afgörande af jury sluta lill hvad juryn skulle, i allmänhet införd, blifva, Lagcommittéen icke skulle tveka att tillstyrka dess införande i allmänhet. Således har Lagcommittéen på det amplaste sätt tillstyrkt juryinrättningens fortfarande i tryckfrihetsmål.
I följd af Hofva socknemäns framställning om behofvet att omlägga landsvägen emellan Gästgifvaregårdarne Hofva och Bodarne till afböjande af faror och olägenheter, som de så kallade Posseborgsoch Brinka-backarne i trakten af Finnerödja kyrka förorsaka för vägfarande och skjutsskyldige, gjorde Eders Kongl. Majits Befallningshafvande den 1 September 1841 underdånig ansökning om tillstånd att, på bekostnad af allmänna medel, få låta anställa behörig undersökning och göra förslag till berörde vägomläggning; hvarefter och sedan Eders Kongl. Majit genom Styrelsen för allmänna vägnell vattenbyggnader ti 11 kännagifvit sitt nådiga samtycke härtill, kaptenen N. Åstrand uppgjort ett på 10,670 R:dr Banko sig slutande kostnadsförslag, sorn Eders Kongl. Majit den 1 April 1843 i Nåder faststäldt, med stadgande af de vilkor, hvarunder nämnde summa beviljades såsom statsanslag till arbetet. En af Hofva och Finnerödja socknemän utsedd Direktion, som om arbetet ingått kontrakt med Eders Kongl. Majit och Kronan, har genom Eders Kongl. Majits INådiga Bref den 2 nästlidne Februari fått den föreskrifna säkerheten godkänd och erhållit tillstånd ali lyfta de anslagne med 2 - 10 len. Endast förberedande åtgärder i afseende på verkställigheten af arbetet hafva hittils medhunnits. Saknaden af tjenlig hamn vid Lidköping som är afsättningsorten för den betydliga spannemålsproduktionen i vestra och sydvestra delen eller omkring hälften af Skaraborgs Län, har länge, särdeles då vattnet i Venera varit lågt, medfört stora olägenheter. Spannemåls-uppköparne hafva nemligen varit tvungne att med stor kostnad och risque medelst pråmning verkställa lastningen ^ mil från Staden ute på redden, der fartygen, utan god ankarbotten, äro från nordliga sidan utsatte för omkring 12 mils öppen sjö, hvilket vållat att lastningen ej låtit sig göra under blåst, som ofta inträffar hösttiden, då betydligaste skeppningen vanligen pågår. Redan år 1838 väcktes fråga om afhjelpande af dessa hinder.
Efter detta hemställer jag till hvar och en upplyst och oväldig domares pröfning, huru vida dessa sanningar böra och kunna lämpas till vårt Fädernesland, hvilket, enligt hvad jag förmenar, äger en alldeles gifven törmånsrätt att framför manga vara och förblifva en jordbrukande, näringsfull och deraf sjelfständig Stat. På jag härifrån återgår till Herr Santer. söht anmärkningar, tror jag mig först böra nämna, att om hederns lagar, redligheten och det sunda förnuftet rättmätigt och gemensamt bjuda, att en granskares citationer skola vara ärliga, att s-ken bör upplysas, icke förvillas, | att ämnet bör utreda'-', icke bortblandas} men det skulle befinnas, att dessa fordringar icke blifvit uppiylld», vågar jag göra mig försäkrad om det rättvisa b lommande af hvarje ädel man, att det icke är jag, sorn för min enj skiidta räkning blottställer anmärkaren, utan j att det är han, som tvingat mig dertill, endast för sanningens och sakens upplysnings skull. Herr Santesson börjar (sid. 3 rad. 10 i det tryckta exemplar jag nu äger för ögonen), att bada dessa Memorial 1 Herr af Uhrs och ! mitt) ifra emot den dt vissa Strider förunnade Nederlagsfrihet, såsom menlig får de inI rikes Na ringar ne-, från hvilka den skall draj ga behöflige fårlagsmedel: hvilket så till vi I da i anseende till mig är rigtigt, att jag ifrat och ännu ifrar (om jag skall hämta detta ord | ifrån Herr Santesson) emot Nederlagsfriheten i allmänhet, ehuru icke emot den åt vissa Städer särskildt förunnade} ty om jag kunnat eller framdeles kan finna Nederlagsfriheten, på sådan fot den nu är inom Fäderneslandet, af en redbarare nytta än mängfalldiga andra yrken, skall jag tvärtom med glädje se densamma utsträckt till alla sjöstäder, samt först, enär sådant icke skett, misstycka, att några, Den $7 April; 679 med andras uteslutande, finge begagna fördelarna på dessas bekostnad.
Utredaren och granskaren får dä i slika fall vidkännas tyngden af sin befattning; och då han för utgången har ingen att tacka eller ingen att förebrå, mäste han förut med sig sjelf hafva uppgjordt, hvad slutsatser härutaf kunna göras och åtminstone vara i fredligt förhållande med sitt samvete och sina afsigters öfverensstämmelse med rättvisa och offentlighet. Den som undviker denna sednare bergar sig Val alltid sjelf undan slöjan af tystnaden, men öfver-' lemnar också i och med detsamma, åt gissningars magt att ogilla dess handlingar, då upprigtigheten deremot öppnar offentlighetens DU, 14 Den i April. för omdömet och pröfvo rätten. Och månne icke blott denna offenrlichet stundom ersätter bristerna uti en saknad tillämpning afLagarne? Månne den icke ensam bildår ett conectiv, hvilket, oin det äfyen enligt Heres Opinion vore en afvikelse ifrån sättet af dylik b handling, likväl röjer ett ändamål, som står i full öfverensstämmelse med en allmänt välgörande åsyftning? Vare det emellertid långt ifrån mig att härigenom söka erhålla ett gillande af ert Opinion, som kanske icke delas af andra; jag gör det så mycket mindre, sorn min grund sats i afseende på anrrärknings-rättigheten äf enkel. Jig erkänner fullkomligen denna rättighet och finner dess utöfning både nyttig och upplysande. Dessutom tror jag, att den som äger mod att vidgå egna fel, vinner derigenom rättighet att anmärka andras, och stundom fordras det mera billighets kärn la att göra det förta än att utöfva den sednare. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard.-. Sont jag icke kunnat i sitt sammanhang fatta Friherre Åkerhjelms nu uppläste anförande; men jag dock tyckte mig deri finna åtskilligt, sorn kunde anses syfta på mig personligen; så får jag ödmjukast anhålla, att mig må Varda tillåtit att besvara detta anförande, amingen i nästa Plenum eller vid det tillfälle, Protocollet för denna dag justeras. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkänna»
Öfver-revisions-departements-kanslioch Revisions-betjening, som först den 16 Februari 1848, eller nära 2 månader efter det upptäckten blifvit officielt anmäld, således allmännare omtalad samt för nämnde betjening lättare tillgänglig, framställt anmärkning' i ämnet, på grund af 46 §. i den för Kongl. Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 utfärdade nådiga instruktion, lått sig tillerkändt 2,651 rdr 11 sk. 8 rst., såsom anmärk nings-arfvode å de till statskassan influtna 10,604 rdr 45 sk. 8 rst. Af denna anledning och då nyssnämnde 46 §. gåfve vid handen att sådant arfvode blifvit bestämdt ”till uppmuntran för betjeningen inom Öfver-revisions-deparlementet, att med desto större flit och uppmärksamhet handlägga revisions-göromålen,” och detta stadgande, enligt motionärens förmenande, bordt kunna till Regements-skrifvaren Leopolds fördel i berörde mål tillämpas, men sådant icke skett, har han, med bifogaude af åtskillige, ärendet tillhörande, handlingar och under åberopande af deri förekommande skäl och omständigheter, föreslagit, att $ utaf ofvannämnde 2,651 rdr 11 sk. 8 rst. måtte med 1,060 rdr 23 sk. IO3 rst. såsom gratifikation och kostnadsersättning Leopold af Rikets Ständer tilläggas.
De få väl icke, så vidt jag vet, välja riksdagsman, ej heller biskop, i det stift, der de äro eller varit bosatta; men lekmän äro de icke. De äro således uteslutna från all delaktighet i kyrkomötena, ehuru deras bildningsgrad, deras undergångne lärdomsprof, deras inhemtade erfarenhet, deras tillförene ådagalagda nitälskan, deras fortfarande religiösa riktning torde, der sådane äga rora, rättvisligen befinnas utgöra förtjenster, lika väl rekommenderande, som de hos någon annan, vare sig prester eller lekmän, befindtliga egenskaper; hvartill kommer, att dessa utur kyrkans omedelbara tjenst afgångne prester, hafva mycket bättre ledighet och lid att infinna sig å kyrkomöten, än en tjenstgörande tjenare inom församlingen kan lill sådane utflygler hafva. Dessutom kan man väl finna sig för sjuklig eller ålderstigen att, såsom sig bör, med full kraft besörja själavården i ett folkrikt pastorat, och likväl äga fullt tillräcklig själsoch kroppshälsa alt vid ett synodalmöte deltaga i förhandlingarne och med sin erfarenhet vägleda medbröderne. Kan man således med skäl utestänga denna kalhegori från tillfället att vid ifrågavarrde mölen gagna med sina rådslag och uplysningar? En annan kathegori, som jag ej finner nptagen, ärs. k. Brukspredikanler. Deras andeliga erfarenhet kan väl ej i qvantitativt hänseende vara betydlig; men tordehända kan den, i qvalitativt, understundom vara af värde. Derjemte och som de fleste husprester endast äro ålagde att vissa söndagar om året predika för sina patroner eller patronessor, så måtte de ega mycken ledighet alt använda på de theologiska dispulationsakterne vid merberörda mölen; något, som oftast blir betungande för en nitisk kyrkoherde, den der helst stadnar hos den lill hans omvårdnad ombelrodda hjorden, och således ogerna aflägsnar sig från densamma. Troligen äro ännu flere kaihegorier utelyckte, men tiden medger mig ej att dem för ögonblicket uplela.