Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter fördelarne af företaget beträffar, har vid den sednare undersökningen anledning icke förekommit 70 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 158. Ifll rubbning af derom förut hysta förhoppningar. Enligt hvad man vid denna förrättning funnit, skola innehafvarne af omkring 500 tunnland lill de vattendränkta fälten gränsande jord, hvilka jordegare icke kunna åläggas deltaga i vattenaftappnings-arbelena, komina att deraf njuta väsentliga fördelar genom del förbättrade tillstånd, deruti jemväl denna jord efter sjösänkningarne blir försatt. Vid tagen kännedom om meranämnde betydliga vattenaftappnings-företag, har Stats—Utskottet funnit sig böra instämma uti det af Chefen i mediersla vägoch vatfenbvggnads-distriklet Majoren Friherre G. de Geer, efter kostnads-förslagets granskning och godkännande, afgifna yttrande: alt detta företag kommer alt medföra stort gagn fiir en vidsträckt landsort, och att detsamma derför förljenar att med bidrag från det allmännas sida understödjas. Till följd af denna åsigt anser sig Utskottet också höra förorda den gjorda framställningen om anvisandet af särskilda medel för befordrande af ifrågavarande företags verkställighet, helst det allmänna anslaget för myrutdikningar och sjösänkningar icke, utan alt de för andra föreslagna dylika företag erforderliga och påräknade medel i alltför betydlig mån skulle medtagas, kunna användas till ett så stort bidrag för delta förelag, som någorlunda motsvarar förelagets omfattning och vigt, samt de dermed förenade kostnader och som lärer erfordras lör detsnmmas oalbrulna och ändamålsenliga utförande. Dock finner Utskottet det af motionären i hans sednasté anförande föreslagna statsbidrag skäligen böra nedsättas till en summa af 100,000 R:dr R:ml, hvaraf, i öfverensstämmelse med den fördelning, som Utskottet tillstyrkt i afseende på de lill Kongl. Majlis disposition lör sådana företag anvisade medel, jUdelar torde höra utgå såsom lån och ^:del såsom anslag utan älerbetalnings-skyldighet.
Reservanterna ansett sig böra inför Rikets Ständer framställa mot den nya representation, hvilken, enligt Utskottets uppfattning, måste betecknas såsom »tidsenlig, betryggande, byggd på grundsatsen af ett allmännare förtroende», och genom allt detta »beredande en större samverkan, än hittills, emellan de båda statsmagterna». Om tidsenligheten lönar det icke mödan att tvista. Statens lif är icke ögonblickets, och den form, hvari detta rörer sig, kan vara tidsenlig, äfven om den behåller sådana grundvalar, på hvilka Statens bestånd, lycka och utveckling hitintills hvilat. Tryggheten ligger icke i menniskans hand, den har sitt fäste uppöfver de menskliga beräkningarne. Men när Staten kastar bort det gamla bepröfvade, för att göra allting nytt, då har den beträdt en väg, om hvilken man visserligen kan uttala sina glada förhoppningar; men att tryggheten skulle vara ett af de framstående dragen i den ljusa taflan, lärer väl näppeligen kunna sägas. Grundsatsen af eli allmännare förtroende är en skön och herrlig grundsats. Men i politisk mening förutsätter den hos de valberättigade ett intresse för allmänna angelägenheter och en utveckling, hvilken icke kan vinnas förr, än de kommunala författningarne under en följd af år fått verka och bära sina frukter, Såsom förhållandena nu gestaltat sig. torde detta förtroende måhända alltför mycket komma att hemta sina ingifvelser från tron på den så kallade allmänna opinionens sjelfbjudna målsmän; men hafva väl dessa alltid i politiska frågor gjort sig förtjenta af ett allmännare förtroende? Samverkan emellan de båda statsmagterna är ett mål, hvartill den konstitutionel staten har att sträfva, och vårt fädernesland har under den närmast förflutna tiden i delta hänseende lemnat föga öfrigt att önska. Att genom ett nytt representationssätt målet skulle komma närmare, är allenast en tom förhoppning, som glömmer, att det nya jemväl i sig innebär froen till de intimaste konflikter. Den nya representationen träder visserligen regeringen närmare på lifvet, det är en obestridlig sanning. Men tvifvelaktigt kan vara, huruvida derigenom regeringen kommer representationen närmare.
Följden häraf har varit, att i Juni månad, så väl förlidet som innevarande år, räknades på hvarje klabb från 3, ända till 10 — ja ännu flere på de större skären — ådor, hvilka i fred och ro fingo kläcka sina ägg, då deremot för några år sedan det var nästan omöjligt för någon enda att undangömma sina ägg för äggtjufven. Tillgången på ungfogel från förra året (helsingar och skräjor) har också de båda sista åren varit rikligare än i mannaminne. Bibehålles nuvarande lagstadgande rörande ejderjagt, hvilket, såsom äfven blifvit visadt, är liktydigt med förbud deremot, kan med visshet förutses att skärkarlen, som finnér att han omöjligen kan erhålla någon fördel af ejderfogelns sparande om våren, och hvars åtgörande i afseende på jagten i de aldra flesta fall icke kunna kontrolleras, skall blifva lagbrytare och utan skonsamhet eller urskiljning döda den fogel han kan åtkomma, och att ifrågavarande lagstadgande sålunda skall komma alt verka motsatsen af hvad dermed afses. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den iNovember 1865. J. A. C. von Feilitzen. Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående beviljande af 10,000 H:dr årligen till Stora Barnhuset i Stockholm i och för inlösen af 100 barn efter högst 100 R:dr för hvarje. Då, genom fattigprocentens upphörande vid bouppteckningar, Stora Barnhuset i Stockholm raistat en ej ringa årlig inkomst; äfvensom, genom Dya strafflagens införande, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Likasom denna, är vår Dynastie samtida med en fri Constitution, som af Dynastien hämtar sitt stöd, och, genom sin fortfarande helgd, ger stöd åt Dynastien: En ny Epogue af ära och anseende var, i båda Länderna, en följd af detta lyckliga Samband emellan Regentens storhet och Nationens lagliga rätt. Långt ifrån att påyrka en förändring i de Grundlagar den nya Dyna - Den 5 Januarii. 511 stien emottagit och besvurit, och som den alltid kan framvisa såsom en betydlig skillnad emot förflutna tider, såsom en kraftig varning emot deras minnen, skulle det snarare synas, som denna D3rnastie med sorgfällighet borde vaka att, i ali deras obrottsliga helgd, bevara dessa Lagar, såsom ett Palladium för egna och Folkets rättigheter, samt i en lugn förväntan möta den tidpunct, då Nationens allmänna Röst, då Representationens af erfarenheten ledda Beslut, lagligen påkallade en ändring deruti. Många yttrade härtill deras bifall. Friherre Boye> Ludvig: Vid sista Riksdag hade jag den äran att hos Högloft. Ridderskapet och Adeln erindra om Ständernas skuld till Nationen, härrörande från deras år 1809 gifna, och derefter vid hvarje Riksdag förnyade löfte, att gifva eli förbättring i Representationssättet; och jag delar således gerna värman af Herr Grefve von Schwerins yttrande för saken; men då annat är hufvudsaklig fråga, och annat behandlingssätt, samt här, i anledning af Herr af Stenhols Memorial, nu endast bör öfverläggas om behandlingssättet, det vill säga, om Påminnelsen till ConstitutionsUtskottet, så kan jag för det närvarande ej ingå i annat yttrande, än att Herr Friherre af Wetterstedt har rätt deri, att Påminnelsen icke är af nöden, så vida ConstitutionsUtskottet i alla fall och utur dubbla skäl är pligtigt, att vid denna Riksdag inkomma med hufvudsakligt Utlåtande, och jag icke 312 'Den 5 Januarii. tror mig böra brista i förtroende, att ju Utskottet samma pligt uppfyller. Grefve von Schwerin:
testamentsoch förmynderskaps-frågor, helt och hållet upphört, så att Rådhus-Rätten öfvertagit dess åligganden härutinnan, dock utan någon rubbning i Justitie-Kollegii och Förmyndare-Kammarens skyldigheter såsom förvaltande och redovisande verk, samt bernälda Kollegium och Förmyndare-Kammaren i följd häraf funnit omarbetning af 1764 års Instruktion böra ega rum och att Instruktionen endast borde afse den förvaltande och redovisande myndigheten under benämning FörmyndareKammare, äfvensom att de närmare föreskrifterne för tjenstemännen borde innefattas uti särskild arbets-ordning, och nämnde myndigheter fördenskull gemenbih. till R. St. Prol. 1836 Sj 1837. 8 Sand. 26 Baft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIskallets Betänkande N:o 96. saint uppgjort oell i skrifvelse den 8 Maj 1851 till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat förslag så väl till Instruktion sorn arbets-ordning, hvilka begge förslag innehölle allt hvad 1764 års Instruktion innefattade, med uteslutande likväl dels af sådana föreskrifter för Domaren, hvilka enligt lag och särskilda författningar voro gällande, och dels af föreskrifter, hvilka ansetts olämpliga, men med tillägg deremot af åtskilliga så beskaffade bestämmelser, som erfarenheten visat vara af behofvet påkallade, erhöll Ofverståthållare-Embetet den 18 Augusti 1851 nådig befallning att häröfver inkomma till Kongl. Majit med underdånigt utlåtande, sedan Hof-Konsistorium och Stockholms stads Konsistorium samt öfrige vederbörande, i hvad hvardera vidkomme, blifvit i ämnet hörde. Efter det bemälde Konsistorier, Direktionen öfver Allmänna Barnhuset, Borgerskapets Äldste samt Magistraten, hvar efter annan afgifvit underdåniga yttranden och förslag, hvarmed Öfverståthållare-Einbetet jemte eget underdånigt utlåtande den 27 Mars 1856 til! Kongl.
Hr Aminoff nämnde om lusten alt experimentera: det här nya förslaget är ju ett splitternytt experiment, i hvilket de, som gynna privalbanksinlresset tyckas vara ganska kära. Nyhetsmakerict är således på deras sida, dä deremot Utskms förslag förevarit vid flere föregående riksdagar, samt endast är en förbättring och modification af de stadganden, som nu äro gällande. För öfrigt instämmer jag fullkomligt i Frih. Cederströms yttrande, att en utredning om det rättsenliga förhållande, som privalbankerne iakttagit icke hörer till förevarande fråga, oell hvad angår hans begäran, att i 5 § inrycka en sak, mot hvilken ingen yttrat sig, så skall jag ej eller sälta mig deremot; det är ett bifall till betänk, med en öfverflyllning af bestämmelser från en § till en annan. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller om tillgift för att jag åter igen tager till orda, men skall också derföre bjuda till att vara kort. Egentligen är jag uppkallad af ett yttrande af Frih. Cederström, som förmenade, att privalbankssedlarne skulle trycka mindre på Bankens metalliska valuta, derföre att när jag för en hancosedel vill skaffa mig silfver, så går jag direete till Banken, men när jag för en privalbankssedel vill förskaffa mig samma reela värde, så skall jag först vexla mig till bancosedlar och derpå inställa mig vid bancoluckan. Frilen har visserligen häruti rätt; frågan är blott huru många steg mer eiler mindre jag behöfver gå. Jag får nemi. erinra Hr Frih. derom, att alla privatbanker hafva här i Stockholm vexiingscontor, och att stegens antal icke blifva betydligt mångfaldigade derigenom, att man först går in på vexliugscontoret och skaffar sig Riksbankssedlar, vandrande med dem till Riksbanken, eller går direete till samma Bank. Medan jag har ordet ber jag derjemte alt få yttra några ord i anledn. af den siste värde talarens anförande.
Om jag ej misstager mig, föllo orden så: att Finnarne äga rättighet att härifrån återföra varor, en rättighet den Skåningarne skulle sakna. Jag tror, att Herr Ribbing haft orätt i denna anmärkning, men att hans mening kanske varit, att uttrycka, det Finnarne alltid vanligtvis härifrån återföra last, då deremot Skåningarne återgå tomma, emedan de i sin egen Province kunna erhålla alla de varor, dem de här skulle lasta. Jag har således blott velat anmärka, att Skåningarne aldeles icke äro mindre gynnade, än Finnarne. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Att vilja hålla Sädespriserna lika alla år, vore förmodligen icke nyttigt och dessutom alldeles omöjligt. Äfven genom antagandet af Herr af Wingårds förslag, skulle man ej kunna hindra Sädespriserne att falla, men Väl hejda dem i stigandet. Och sorn detta 42 Den i Jun i i. synes vara det enda man bör eftersträfva genom en Spanmålstull, och detta ändamål synes säkrare böra kunna vinnas medelst Herr af Wingårds förslag, än något af de öfriga, som blifvit uppgifne, får jag för min del understödja detsamma; och vill till den ändan söka undanrödja det inkast, att Traktaten med Ryssland, till följe hvaraf importTullen på Spannemål från Finland är hälften mindre, än från alla andra länder, skulle göra dess antagande omöjligt. Denna Tractat är lika hinderlig för hvilken tullbestämning som helst. Men emedan den af Herr af Wingård föreslagna tullbestämning är i sig sjelf den bästa; måste den också i alla fall kunna, bättre än någon annan, uthärda Tractatens olägenheter. Uti en omständighet är jag likvisst tvehågsen. Efter hvad pris skall nemi. tullen bestämmas? Efter Markegången, eller efter priset för dagen? I förra fallet blefve tullen oftast allt för låg, emedan den väsendtligaste importen skedde om hösten, och sålunda innan den af missväxten bestämda markegången blifvit satt. I senare fallet åter, nemi. om dagens pris skulle tagas till norm, blefve tullen förmycket vacklande, och skulle derigenom hindra den enskilte speculanten. Häröfver torde Utskottet böra närmare utlåta sig. Herr Ribbing:
Soldat-underhållet är, i medeltal, beräknadt att årligen kosta Sextioåtta Riksdaler, fyratiofyra skillingar, tre runstycken; rustningen, utan afdrag, Två hundra fvratiofyra Riksdaler, fem skillingar, sju runstycken; båtsmanshållet Femtiofyra Riksdaler, fyra skillingar, sju runstycken; Pastors aflöning Tjugu Riksdaler, trettiosex skillingar, ett runstycke; Komministers Tre Riksdaler, trettioåtta skillingar; kyrkobetjeningens Tre Riksdaler, elfva skillingar, tio runstycken; fattigförsörjningen Tre Riksdaler, sexton skillingar, nio runstycken; skjutsningen Fem Riksdaler, elfva skillingar, nio runstycken; väghållningen Sexton Riksdaler, fyratiofem skillingar, tio runstycken, samt de under rubriken ”diverse afgifter, onera och besvär” upptagna kostnader till Sex Riksdaler, trettiotre skillingar, nio runstycken banko. Nio hundra femtiosju ordinarie soldat-rotar, Två hundra sjuttionio rustningsnummer och Femtioåtta båtsmansrotar äro i länet indelade. Augmentsafgifterna och Rusthålls-stammarnes räntefrihet, hvarigenom äfven omförmälda rustningskostnad ganska betydligt lindras, utgöra tillsammans cn summa af Tjugusju tusen nio hundra Riksdaler banko, i medeltal för dessa år, eller vid pass hundra Riksdaler för hvarje nummer. Ett hundra spridda hemmansdelar och lägenheter, tillsammans ansedda till Pyra, sex hundrasju sex hundra fyrationdedels mantal, erlägga i rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord en sammanräknad summa af Tre hundra nittioåtta Riksdaler, nitton skillingar, tio runstycken banko, hvarjemte rotefrihets-bevillning betalas med Två Riksdaler af femton och tre åttondedels mantal posthemman, per mantal. För den allmänna ordningens och laglydnadens upprätthållande äro i länet anställda sex kronofogdar, aderton länsmän, en landsfiskal (hvilken dock icke njuter lön) samt en fjerdingsman i hvarje socken.
Brottmåls-annalerna äro ej utan exempel, att personer sålunda blifvit hållna i fängelse tio år och deröfver, skiljda från all sysselsättning och betagna allt umgänge med andra än fångpredikanten, som tidtals besöker sådana fångar för alt uppmana till den bekännelse, man väntar erhålla, och fångvaktaren, som bibringar dem födan. Medlet, så användt, urartar till åläggande af en extraordinär bestraffning och innefattar en inqvisitorisk behandling, båda lika främmande för Svenska lagstiftningens anda; men betraktad såsom endast varande ett tvångsmedel, står denna behandling ej väl tillsammans hvarken med den varsamhet, som i ofvannämnde lagrum blifvit domaren anbefalld, eller med den grundsats, som öfverallt i lagstiftningen gjort sig gällande, att hvarken hårdare eller lindrigare tortur må under något sken emot tilltalad användas. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv., uppläste följande: Första delen af denna punkt angår straffets skärpande utöfver lagen. Jag medgifver visserligen, alt detta uttryck är illa valdt; men dermed afses dock, enligt min tanke, intet annat än det fall, då en lagbestämd förbrytelse utöfvas under eller med sådana försvårande omständigheter, att det å sjelfva handlingen i lagen utsatta straff skulle, enligt rättvisans fordringar, vara för lindrigt. Någon skärpning bör då äga rum; men grunden härtill ligger redan i den conseqvens, som utgör en nödvändig egenskap för hvarje god lagstiftning. Slutet af samma punkt angår sådana gerningar, hvarå ej finnes beskrifven lag. Om det å ena sidan är en sanning, att lag ej bör stiftas för tillfället, synes det mig å andra vara lika obestridligt, att den, som begår en till sin form i lagen ej upptagen missgerning, icke bör såsom belöning för sin uppfinningsförmåga att begå brott och för lagens ofullständighets skull blifva fullkomligt strafflös. Angående denna sednare sats lärer bland Svenska jurister icke uppstå någon strid, fastän densamma utgjort ett tvisteämne för andra länders rättskunniga, bland hvilka Hr Etatsrådet Örsted med för mig öfvertygande skäl försvarat dess riktighet.
Vid sådant; förhållande föreslår “jag vördsarnligen den förändring i stadgandet “om Saltpetters erläggande, att Hemmanen icke “måtte blifva ovillkorligen förbundne att lefverera Saltpetter in natura, utan deremot till en “nedsatt ärlig afgift till nästa Riksdag, nemligen “i penningar, om så tarfvas, som sill ett större “belopp är så mycket mindre nödig, som den “samlade betydliga Saltpetter-skatten af omkring “300,000 R:d bör, då serskildt anslag till Salt“petter-lösen, i Riks-Staten upptaget, dertill dis“poneras , hufvudsakeligen användas till bere“dande af lindring i denna af hemmanen utgående utomordentliga beskattning, jemte “Saltpetter-tillverkningens förkofran och de, i “detta ändamål, efter närmare granskning befund“ne nödige utgifter. Jag förmodar att Saltpet“ter-cillverkningen otvifvelaktig!, till nästa Riks“dag vinner den förkofran, att tvångslag ej me“ra i detta och andra ämnen skall tarfvas; och “förbehåller jag mig att ytterligare få till Stats“Utskottets pröfning aflemna anmärkningar angående detta ärende, hvaröfver Utskottet lärer “dess Betänkande till Riksens Ständer afgifva. “Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Stats-Utskottet remitteras. ”Jo/i H Gyllenborg Stats-Utskottet har derefter fått, genom Remiss från Högloft. Ridderskapet och Adeln , emottaga de af Herr Grefve Gyllenborg uti dess ofvan anförde Memorialomförmäidte anmärkningar, sa lydande:
Fältjägare-regrtes beklädnadscassa, hvars ceconomiska ställning icke borde vara honom okänd, särdeles med de upplysningar, han såväl här af tjenstemän inom beklädnadsdirectionen som af räkenskaperna, jemnförda med författningar och verkliga förhållandet, kunnat hemta, nemi. att den tillfälliga behållningen uppkommit derigenom, att reg:tet, som år i83o borde försetts med så väl ny tjenstgöringssom rotekist-mundering, icke desamma kunnat erhålla förrän sisth år, till hvilken tid, i anseende till förändrade modeller och färg å klädet samt nödiga förberedelser dertill rn. m., blott en mundering hunnit förfärdigas; att deri andra, eller rotekistmunderingen, nu är under beställning, och att behållningen icke är större, än att beklädnadsdirectionen ansett sig för närvarande nödsakad inställa förfärdigandet af åtskilliga dertill hörande persedlar, af brist på behöfliga medel. Rutbergs förmodan om nedsättning af beklädnadsbidraget torde alltså icke kunna anses vara grundad på verkliga förhållandet, af hvilket skäl jag i högsta måtto bestrider den äskade nedsättningen, enär i sådant fall tillgångarna för detta mig nådigst anförtrodda reg:tes behöriga beklädnad icke skulle blifva tillräckliga. Om detta mitt ödmjuka yttrandes remitterande till H. StatsUtsk., att i sammanhang med liufvudfrågan behandlas, anhålles vördsamligen. Remitterades till StatsUtskottet. Ankom K. M:s HofCanceller, hvilken, å K. M:s höga vägnar, aflemnade en nåd. propos. och en skrifvelse till R. St. Justerades 8 prot.utdr. för d. io dennes e. m. Justerades pleni-protocollet för d. 7 dennes. Föredrogs ånyo och bifölls StatsTJtsk:s d. 7 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 26, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af några Statsverkets fordringar hos liospitalsfonden och curhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus län.
Då Utskottet i sitt förr afgifna Betänkande föreslog detta såsom ett alternativ, drager Utskottet nu i följe deraf icke i Betänkande, att i detta fall biträda deras mening, sorn önska detta rymdemåtts antagande, men med några tnodificationer, som nedanföre skola utstakas. Det inkast, att fotingsmålet vore för litet för spannmålsmätning, är derigenom lätt vederlagdt, att af foting få krönas alla handterliga multipler, hvarigenom Målkärl erhållas från en, ända till 6 Foting, som är mer än en struken tunna, men mindre än en rågad. Flere hafva äfven yrkat tunnemålets bibehållande, sådant det är med sin vanliga delning efter ■§, ^ och -g-. Utskottet skall söka att gå äfven dessas önskningar på halfva vägen till möte, för att, så mycket möjligt är, förena olika åsigter om ett gemensamt mål. Den mening, hvarom flera af Högv. PresteStåndets Ledamöter förenat sig, att tunnan bör utvidgas till 64 kannor, och att, vid skattesäds leverering, en kanna återgifves på tunnan, intilldess ny tiondesättning hinner verkställas, kan Utskottet ingalunda biträda. Den strider emot den af ingen motsagda tredje hufvudgrunden för mg Besv. och Ekon. Vtsk. Betankandett* Utskottets Betänkande, att, till undvikande af oreda och förvillelse, icke gifva ät nya förändrade mått eller mål de gamlas namn* hvarigenom, i^det här anförda fall, ny och gamrnäfi tunna skulle uppkomma och för långliga tider blifva en orsak till oreda* Dessutom anser Utskottet det vara en o. lämplig lagstiftning, att ålägga den gärdskyldige att inbetala, mer än contractet med staten innehåller, mot den försäkran, att han återfår öfverskottet, hvilket han derigenom nödgas att utan allt ändamål transportera fram och åter, utom att detta återgifvande, då skattesädens belopp, såsom vanligt, slutar med kappmål eller bråk deraf, fordrar en ännu mera invecklad beräkning än den, som för fotingsmåiets införande behöfves.
Aro alla brotten ringa, dömes för livartdera der det skett, och varde der dom i fullbordan ställd”. K. krigs-artiklarne d. 31 Mars 1798 i 14 cap. 16 § innehålla deremot, alt om rymmare under rymningstiden gjort annat brott, derom borde ransakas der gerningen skett oell domaren pröfva, om den anklagade dertill vöre saker, Ulen lian borde dömas för alltsammans af krigs-rält vid det reg:te eller corps, derifrån lian först afvikit. Ginge rymmarens brott å lif, skulle domaren gifva sådant befälhafvare!! tillkänna, oell borde missgerningsmannen dömas och till straff befordras i den ort, hvarest det brott timat som grofvast är.
Landsfaderliga omwärdnad och mildhet uti ett ämne af sä mycket mera grannlaga beskaffenhet, som det nästan altid torde komma att röra Medborgares hela wälfärv. Under öfwerläggning härom hafwa swärigheter och flere betänkligheter sig företett att bestämma föreskrifter lämplige till alla de händelser dä ersättningar af allmänna Medel kunna komma i fräga, enär de med hwarje sädan särskild händelse förenade omständigheter, hwilka ffulle tjena till grund och rättesnöre för wederbörandes underdäniga Mätande, kunna blifwa sä mängsaldige och olikartade, att de icke möjligen kunna i förwäg utstakas.