Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det stolta ryktet om de stora jernvägsarbetenas snabba fortgång i södra Sverige har äfven nått dit upp, och man har der gladt sig deråt afundsfrilt och fritt medgifvande, alt äldre kulturbygd må ega företräde, men i medvetande af alt ega resurser, som med något understöd kunna i en snar framtid göra Norrland ej blott rikt inom sig sjelft, ulan äfven nyttigt och vigligt för det gemensamma kära fosterlandet, börjar man dock nu anse tidpunkten vara inne att för den gemensamma ansvarigheten erhålla en anpart af de gemensamma fördelarne. Motioner i B onde-Ståndet 1862. Det vöre också högeligen alt beklaga om en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den kommunikationsled, som skulle sammanbinda Vesterhafvet och Östersjön, lernnades till framtida fullbordan, isynnerhet som just der mesta rörelsen måste hädanefter såsom hittills koncentrera sig, och der en bättre farled sålunda är i hög grad af behofvet påkallad, hvilket bäst bevisas deraf, alt, enligt Herr Adelskölds i meranämnda förslag uppgjorda kalkyl, denna del af den stora linien redan till en början borde ega att påiäkna en trafik af 1,000,000 centner gods och 15 å 20,000 passagerare om året. Då jag vågar förmena att det nu anförda bevisar ej blott nyttan för orten utan äfven viglen för fäderneslandet i dess rätt förstådda intresse, samt rättvisan deruti att Staten på ett kraftigt sätt tillgodoser Norrlands utveckling, och då Konung och Ständer redan ansett början till en transitoled i Norra Sverige mellan Österoch Vesterhafven lika väl som den nu fullbordade jernvägsförbindelsen mellan Stockholm och Göteborg såsom en statslinia, vill jag föreslå: att Rikets Ständer bevilja såsom statsanslag utan återbetalningsskyldighet till anläggande af l:o 2,4i mil jernväg af 4 fots spårvidd för lokomotiv 1,540,000. 2:o 2,500 fot lång kanal med 2 slussar m. m 157,975. Sana R:ml R:dr 1,846,475.
— S:gr B:ko R:dr 16,482: 39. — . §' 32‘ Beloppet af inBeloppet af till Banken inkomna för slitna, äfvensom al förfär \slUncfoch digade nya sedlar, under tiden från den 30 Juni 1847 till den 1 förfärdigade Juli innevarande år, inhemtas af nedanstående deröfver upprättade nya Sedlar. sammandrag. Inkomna förslitna sedlar R:dr B:ko. Förfärdigade nya sedlar R:dr B:ko. Uti sedlar på 500 R:drs valör 4,045,500 2,000,000 » » » 100 d:o d:o .
Landtm., lill följe af den häfd frågan vunnit vid sista riksd., skulle finna alt frågan 1111, som då, kan anses för en blott ordningsåtgärd, och således ej anser remiss oundgänglig, så afstär jag frän min anhållan derom, och förenar mig med de ledamöter, som anse att frågan nu genast kan till afgörande företagas. Frih. Cederström, Jakob: Jag har begärt ordet i anledn. af några framställningar, som synas mig alldeles icke hemtade till skäl för eller emot, ifrån de förhållanden, som våra grundlagar bjuda, och ifrån vår Sländs-Ordn. i full öfverensstämmelse med dessa grundlagar uti hvilka det äfven finnes föreskrifvet att densamma på dem skall vata byggd. Då det nu erkännes att Ridd. Ordn. icke innehåller något stadgande, som talar om suppleanter till Ulsk:s ledamöters ersättande, så är detta följaktligen ett erkändt factum, hvilket man icke behöfver återkomma till. En annan ledamot har sagt alt BondeSt. skulle äga rättighet att välja suppleanter derföre alt nämnde Stånd är berättigad!, enligt 28 § Riksd.Ordn., M,j)ä. det sätt Ständet vid hvarje riksdag tjenligast Järner, välja ledamöter i de Utsk., hvilka skola ärendena bereda och utarbeta; men den värde ledamoten har dervid förbisett att samma § uttryckligen stadgar att Utsk:s-ledamöterna skola väljas lika mänga af hvarje Ständ. BondeSt. äger således ingen grundlagsenlig rätt att välja någon enda suppleant, utan helt simpelt det antal ledamöter, som enligt Riksd.Ordn. skall fyllas. Hr Gr, 0. Landtm, har redan förklarat att icke någon bokstaf i grundlagarne bestämdt förbjuder suppleantvalet och att således Hr Gr. 0. Landtm, icke fann sig af grundlagarne hindrad att framställa propos. pä den af Gr. Cronhjelm framställda fråga.
IJeldnk., .Y.o 00. utan allt afseende, har motionären ansett i öfvervägande böra tagas, huruvida ej särskilda begrafningsplatser för dera, som i smittosam sjukdom afiidit, ina, synnerligast på landet, vara umbärliga, oell om ej ändamålen, som med stadgandet härom afsågos, — ökadt utrymme, förebyggande af smittans spridande och befrämjande af sundhet lika säkert på annat sätt kunde vinnas. Då begrafningsplatsen^ vid kyrkorna, särdeles de gamla, nästan utan undantag befunnits otillräckliga för den tillvexande folkmängden, hade Rikets Ständer redan vid 1812 års Riksdag till Kongl. Majit ingått med underdånig anhållan det sådana anstalter måtte i Nåder vidtagas, att, så fort tid och omständigheter medgåfvo, alla begrafningar i kyrkan, så val i städerne som pä landet, och å kyrkogårdar i städer och i byar mätte upphöra, och i stället kyrkogårdar utom städerna och aflägse från byar vaTda anlagda; i anledning hvaraf Kongl. Majit, som funnit den af Rikets Ständer framställda önskan i full öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 30 September 1783 och Kongl. Brefvet den 3 Oktober 1805, genom Nådigt Cirkulärbref den 18 Oktober 1815 anbefallt Konsistorierne i Riket, natt på tjenligt sätt och vid sig företeende omständigheter leda vederbörande pastorers och församlingars omtanka på angelägenheten för deras eget väl, att, med den skyndsamhet omständigheterne tillåta, vidtaga den anstalt Rikets Ständer sålunda åsyftat.» Genom en allmännare efterföljd af dessa uppmaningar, genom utvidgande af de nu varande begrafningsplatserne vid kyrkorna eller anläggande af nya, der behofvet sådant fordrade, att begagna gemensamt med de förut vid kyrkan befintliga, skulle, efter motionärens mening, de ändamål vinnas, hvilka varit afsedda med förordnandet om särskilda begrafningsplatser vid inträffande farsot.
Då tidén sällan medgifver att flytta betydliga stridskrafter utefter en lång front, är det af synnerlig vikt, att den, som framrycker till anfall, på förhand något så när känner sin fiendes ställning, så att grupperingen för striden kan vara på förhand gjord eller utvecklingen till den samma framgå ur marschordningen på det sätt, att de kolonner, som skola sysselsätta fienden i fronten, inträffa framför denna, under det de, som äro afsedda för hufvudstöten, utan vidlyftiga rörelser åt sidan komma fram på den plats, därifrån hufvudanfallet med största fördel kan sättas i gång. Till följd af svårigheten att nalkas en af nutidens eldvapen försvarad ställning har anfallspunkten blifvit flyttad ut ända till endera af fiendens flyglar, och under senaste krig hafva omfattande anfall också varit de mest förekommande. Att de erbjuda stora fördelar är en själfklar sak, ty därigenom att man framgår mot ändpunkten af fiendens ställning, kan man omfatta denna med en samlad, korsande eld, utgången från en längre eldlinie. Nu händer det dock lätt — och sannolikheten härför växer, i samma mån fronten utsträckes — att fiendens flyglar äro så väl dolda, att man icke finner dem, eller längre bort belägna, än man förmodat; man nödgas då söka sig en anfallspunkt i fronten, och en lång ställning torde väl alltid kunna framvisa någon punkt, till hvilken ett närmande gynnas af traktens beskaffenhet. Om möjligt söker man äfven här att i själfva verket åstadkomma en omfattning af anfallspunkten, om än detta är förenadt med större svårigheter än i föregående fall. Slagen vid Solferino 1859 och vid Custozza 1866 vunnos medelst genombrytning, en stridsform, som i framtiden säkerligen åter kommer till heder.36 ETT FÄLTSLAG. Man har mycket tvistat om, hvilketdera kan vara fördelaktigare att gå till anfall mot fienden eller att börja striden försvarsvis, och särskildt tyckas de nyaste förbättringarna i vapentekniken gifvet bereda försvaret stora fördelar, Och så är det äfven.
Enär tili öfiiga lill 0:le Hufv ud-lileln hörande anslag någon förändring ej ifrågakomma, hvadan desamma upptagits lill enahanda belopp, sorn vid sisllidne riksdag bestämdes, likväl med iakttagande deraf, dels alt iörslags-anslagel lill skrif-maleiialier och expenser ni. m., sorn, enligt hvad bär ofvan i Hale punkten blifvit anmäldt, ökals med 3.600 R:dr, bliIv il, för jemnande af Hufvud-lilelns slutsumma, vllerligare ökadt med 28 R:dr J3 öie; dels att värdet ä den indelta och oiudella spanmäl, sorn i en (lid anslag ingå, blifvit, i enlighet med den af Rikels Sländer redan fastställda beräknings-grund, i tabellen utförd t eller eli pris af 2 Ralr Raul per kubik-fot; (hds ock all lörsiags-vaniel å indella räntorna under vissa anslag är vordel ökadt i den mån sådant mäst blifva en följd af den utaf Rikets Ständer godkända beräkningen af indella andelen utaf ordinarie räntan, — hafva Sjette Hulvud-lilelns uigifts-summor blifvit, frän och med 1858 års ingång lill dess nästa slals-reglering vidtager, fastställde till följande belopp: Bih. till li. St. Skrifvelse N:o 196. Civil-Departementet. Stats-Råden ulan Departementet': Nuvarande anslaget : för 3:nt; å 9,000 R:dr . Nuvarande aflöningen 1 dlök ning , . 10,500: 4,500: Departementets Expedition: Nuvarande anslaget Tillökning 27,037: 17,0(53: Kommerse-Kollegitim : Nuvarande anslaget för: Bergs-Kollegium med Bergslagstaterna Kommerse-Kollegium Tillökning Statistiska Tabell-Kommissionen: Nytt anslag Landtmateri-Slalen : Penningar: Nuvarande anslaget för: General-Landlmäteri-kontorel . S:sta Landlinalarne i Länen 2: dra d:o d:o Skrifvelse.
Man bör ihogkomma att vittnets egentliga upgift är att vara kontrollör på kontrollöret) och att se till. det iuga särskilda öfverenskommelse)- kunna ingås mellan tillverkaren och kontrollören. Man bör således icke tvinga socknemänuen att taga till vittnen sådane personer, som äro det blott pro forma. Jag vill också göra en annan anmärkning, nemi. emot l:sta mom. i denna g, der Utsk:t föreslår att sådant vittne skall utses särskildt för hvarje termin. I den nu gällande förf. menas med termin tiden från den 15 Oktober till den 15 December, samt från 15 Januari till 15 April. I Utsk:ts nu framlagda förslag menas åter med termin detsamma som månad. Det kan väl icke vara Utsk:ts mening, 470 D sn 28 Mars e. m. att vittnena skola utses särskildt för hvarje månad. Jag föreslår derföre, att i stället för ordet termin insattes ordet brännneri, då meningen blir öfverensstämmande med hvad som nn iir stadgadt. Jag anhåller om propos. på denna lilla förändring. Hr Reutersvärd: Skälet, hvarför Utsk:t icke bestämde er sättningen för vittnena närmare än till 1 å 2 Rdr, var den uplysning, som lemnades, isynnerhet från BondeSt:t, att man i landsorten kan med största lätthet få personer, som mot 1 rdr gerna åtaga sig att en eller annan timma om dagen öfvervara npmätnin. gen i bränneriet. På en ort hade t. o. in. så många sökande anmält sig, att det hölls en ordentlig entreprenadauktion, oell man beslöt använda öfverskottet. till kommunens fattiga. Jag tror således att R. o. Ad. kan ganska väl bifalla Utskrts förslag. Hr Ribbing: Enligt den lydelse, som nu är föreslagen, skulle det icke kunna vara samma vittne vid mera än ett bränneri. Detta är väl icke meningen, och jag hemställer derföre, att det må vara Utsk:t öppet att häruti göra förändring. Hr Hjärne: Om det icke finnes något annat skäl att åberopa emot det af mig framställda förslag, så tror jag, att det Högloft.
Men äfven om en sådan blifvit väckt, så lär det icke vara till mig el - D o u 31 O c t o b e r c. m. 433 eller de öfriga ledamöter, hvilka yrka alt frågan i sin helhet må föredragas, som man skall adressera sig, 0111 man tilläfventyrs finner någon oordning i föredragningssätlet här hafva inträffat, utan lär sådant få tillskrifvas R. o. Ad:s ordför. som icke inhemtat R. o. Ad:s beslut, huruvida R. o. Ad. ville medgifva en sådan delning eller icke. Skall det deremot bero af R. o. Ad:s enskilda medlemmar att, sedan en fråga, eller en punkt, eller ett betänk, här är föredraget, framkomma den ene med det amendementet och den andre med ett annat, och dessa skola uppläsas det ena efter det andra, samt den ene skall få yttra sig öfver det och den andre öfver det; så slutar det med hvad som verkligen vid flera tillfällen under debatterna i representationsfrågan inträffat, att man icke vet hvarom discussionen handlar, och således ej vet hvarthän man egentligen skall ställa sin argumentation. Detta inträffade icke längre sedan än i sista plenum med ett förslag af Frih. Hamilton , och Hr von Hartmansdorff var då sjelf den som anmärkte, att discussionen hvälfdes öfver flera ämnen, samt att man alldeles icke var kunnig om hvilket ämne , som var för R. o. Ad. föredraget. Hvad den nu förevar, frågan beträffar, så kan jag åtminstone ej finna annat, än att båda ämnena varit här af R. o. Ad. discuterade, och då en ledamot här icke kan få ordet förrän han blir uppropad, så var också händelsen med mig, att jag ej kunde yttra mig genast efter det Hr Lefre'n förutsatte att endast första frågan vore föredragen ; men så fort jag fick ordet, begagnade jag min rättighet såsom ledamot af detta Stånd, att anmärka det jag ansåg Hr Landtm, hafva föredragit punkten i dess helhet och att detta icke lagligen kunde ändras, såvida R. o. Ad. icke beslöte att sönderdela frågan; och vid detta yttrande förblifver jag.
För oss svenskar fick denna skandinaviska politik inga praktiska följder utom för de jemförelsevis få enskilda, hvilka gingo att såsom frivillige i första dansk-tyska kriget infria det högtidliga löfte Orla Lehmann under andra studentmötet midsommardagen 1845 i ridhuset på Ghristiansborgs slott förestafvade hela den der församlade nordiska ungdomen, och till hvilket de då svarat ett jublande och flerfaldiga gånger upprepadt: ja! För norrmännnen torde de praktiska följderna af hela denna rörelse hafvä blifvit af en än mindre betydelse Såsom moraliskt inverkande på hela riktningen af denna ungdoms fortsatta utveckling har rörelsen dock otvifvel-aktigt varit af stor betydelse. Men der nu rörelsens eget resultat, såsom hos oss, blef rent negativt, der måste också utvecklingens resultat blifva det. Vi upprepa det: den skandinaviska politikens, studentmötenas betydelse har otvifvelaktigt varit vida större än hvad man nu vill låtsas om. Båda dessa företeelser hade väckt en liflig och odelad genklang öfverallt i vårt land * M. Goldschmidt: Livs Erindringer og Resultater, I sid. 330.och deras idé beherskade fullständigt ungdomen, som väntade sig något stort af denna idés förverkligande. Man be-höfver endast påminna sig det mottagande studenterna på dessa farder rönte af alla samhällsklasser öfver allt hvar de drogo fram i vårt land. Och man behöfver ytterligare endast påminna sig, att det var det andra i ordningen af dessa studenttåg, som först lät vårt folk veta, att det egde en skald sådan som Talis Qualis. När den 27-årige studenten G. Strandberg vid festen på Lundagård steg upp i talarstolen och började deklamera sitt Vaticinium för Finland, var han ännu okähd för de fleste; när han steg ned derifrån, efter att två gånger under stormande jubel hafva måst upprepa den härliga sången, var han en skald,1 känd af hela Norden. Det är kännetecknande nog att nu läsa huru den gamle Arv. Aug. Afzelius på sitt visserligen något senila, men dock ovilkorligen tilltalande språk berättar om denna tilldragelse.
Hvad nu först angår det af Herr Bråkenhjelm P, R. inför Ridderskapet och Adeln framlagda Förslag till Riddarhusordning, så enär uppställningen deraf befinnes helt och hållet afvikande från den ordning och fördelning af stadganderne, som uti den af Högloflige Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag godkända Riddarhusordning är vorden iakttagen, och hvilken Utskottet jemväl för dess del anser vara den lämpligaste; har Utskottet icke funnit sig böra å Herr Bråkenhjelms ofvannämnde förslag lemna afseende, så vidt nemligen det åsyftar förändring i de af Utskottet, vid uppfattandet af RiddarhusOrdningens särskilda föreskrifter, i allmänhet följda och af Högloflige Ståndet vid sista Riksdag gillade grunder. Vid 2 §. har blifvit anmärkdt, att de deruti citerade Kongl. Förordningar af 1773 och 1800 icke borde omnämnas, emedan, derest Konungen skulle finna för godt att förändra dessa förordningar, förändring i och med detsamma skulle göras i RiddarhusOrdningen; utan har man ansett lämpligare att införa det allmänna stadgande, C 3 ) "att Introduction skall sökas inom den tid "oell vid den påföljd, sorn författningarne ”föreskrifva, eiler af Konungen kan blifva ”bestämd.” Utskottet åter hyser den mening, att då ett stadgande meddelas i stöd af en allmänt gällande Författning, bör densamma, utan afseende på möjligheten af framdeles deruti skeende förändringar, åberopas sådan den finnes samt under det datum och år, den är utfärdad; hvaremot Utskottet anser en så obestämd föreskrift, som den af anmärkaren åsyftade icke böra finna rum uti en af ett Riksstånd föreslagen och af Kongl. Majit sanetionerad författning. Vidare är, i anledning af 2§., yrkadt, att, i likhet med hvad för närvarande finnes i 5o §. RiddarhusOrdningen stadgadt, någon föreskrift borde i förstnämnde §. införas, huru med Introductions beviljande under Riksdagarne skall förhållas.
Vidare uppkom vid riksdagen år 1830 fråga derom, att de så kallade jura stol® eller arlvoden för presterliga förrättningar borde bestämmas genom taxor, lämpade efter närvarande tid samt billighet och vedertaget bruk inom särskilda landsorter, och dessa taxor i framdeles skeende konventioner intagas, äfvensom att sådana, der de ej funnos uppgjorde, genast borde tillvägabringas vid inträffande pastors-ledighet och sålunda det deremot i Kongl. Kungörelsen den 21 September 1810 nedlagda förbud upphäfvas, i anledning hvaraf Rikets Ständer i underdånighet hemställde, alt det måtte varda församlingarne tillåtet, att begära dylika konventioner under ledigbeter, hvarvid blifvande pastors rätt borde bevakas af kontrakts-prosten, men i öfrigt ansågs Kongl. Kungörelsen den 5 April 181(3 och Kongl. Förklaringen den 12 November 1819 innefatta allt hvad som i afseende' på grunderna för konventioner och det reglementariska dervid tiorde iakttagas, saint anhöllo, att vederbörande måtte ånyo uppmanas att befordra frivilliga öfverenskommelse!1 om prest-rättigheternas utgörande./ Med bifall härtill och med ändring af nyss anmärkta stadgande i 1810 års Kungörelse anbefallde Kongl. Majit, uti nådigt Cirkulär-bref den 28 Maj 1850, Landshöfdingarne och Konsistorierne, att på allt sätt söka befrämja sådana öfverenskommelser, hvilka borde omfatta alla slags presträttigheter och sålunda äfven jura stolse, taxerade efter de olika grunder, hvartill omständigheterne kunde föranleda, jemte det församlingarne tilläts att äfven under vakans-tid begära och afsluta dylika öfverenskommelser, hvarvid blifvande kyrkoherdars rätt borde af kontrakts-prosten bevakas. Uti ett till Kongl. Majits Befallningshafvande den 1 Mars 1855 utfärdadt Cirkulär-bref föreskref Kongl. Kammar-kollegium att, när kyrkoherde-ledighet i något pastorat inträffat, Kongl. Brefvet den 28
Prop. JU 23. mäktige, som de handlande bland sig utse, eger besörja de angelägenheter, sorn på föreningens handläggning kunna ankomma för befrämjande af handelsnäringens förkofran.» »Handlande, sorn i annan stad, än der han innehafver burskap, utöfvar handelsrörelse, må ej utan medgifvande af Handelsföreningen i förstnämnde stad blifva ledamot af samma förening; skolande han likväl, ehvad delaktighet i föreningen vinnes eller icke, till föreningens kassa erlägga lika afgifter, som den handlande, hvilken i samma stad eger burskap, enligt gällande bestämmelser har sig ålagdt att, i egenskap af ledamot utaf nämnda förening, till dess kassa utgöra.» Sedan Högsta Domstolen, hvars utlåtande öfver Kommerse-kollegii ofvannämnda förslag blifvit i nåder inlordradt, i underdånighet förklarat samma förslag, så vidt det kunde anses utgöra föremål för Högsta Domstolens granskning, ej till anmärkning föranleda, har Kongl. Maj:t företagit detta ärende till nådig pröfning, och, med afseende jemväl å hvad Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 20 Februari 1841 angående näringsfriheten innehåller, funnit skäl förekomma, att Kommerse-kollegii berörda förslag godkänna. Men som den ifrågaställa vidsträcktare handelsfriheten är väsendtligen afvikande från den grundsats, hvilken hittills varit i lagstiftningen om inrikes-handeln antagen och tillämpad, vill Kongl. Majit, innan ärendet till slutlig handläggning företages, i enlighet med sista punkten af § 89 i Regeringsformen , öfver meranämnda förslag i nåder inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. 0 S < A R. J. F. Fåhreeus. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slolt den It November /tSj>6. Närvarande-. Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Statsråden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, och Almqvist.
Skillnaden emellan att bestämma tullen för vissa är, på sätt som K. M. i Sin nåd. propos. framställt, och att låta densamma fortgå endast till nästa riksdag, medför i verkställigheten betydliga svårigheter. Mig synes det verkligen innebära att kasta sig uti allt för små förhållanden, om man skulle tro, att K. M. och R, St. gemensamt i ali lagstiftning, hvaröfver det i ena delen tillhör K. M. alt besluta, såsom i fråga om tullens höjning eller sänkning, och i den andra R. St., såsom i frågan om tullmedels anslående till vissa af K. M. bestämda föremål, icke skulle kunna afgöra en fråga, derföre att möjligen heslutét i någon del skulle komma all innebära verkställigheten pä en tidpunkt, dä en kommande riksdag hade inträdt. Vill man anse R. St:s rätt så begränsad, så är obestridligt, att R. St. i alla frågor, som afse framliden, skola vara förhindrade att kunna något af vigt besluta. Att upplaga lån på längre tid, eller alt anslå medel till allmänna företag, som fordra verkställighet för en längre tid, skulle på detta sätt vara R. St. förmenadt, äfvensom de enskilde, som ingingo transactioner med Staten, skulle derigenom vara underkastade äfventyret att se sina contracter helt och hållet upphäfde. Det synes mig åtminstone klart, att en sådan tolkning af grundlagen icke nu bör kunna komma i fråga, och att R. t. mäste vara alldeles oförhindrade alt i denna del kunna jemte R. M. betrakta hela denna lagstiftning såsom ett helt för sig, och sålunda äfven vara oförhindrade att samtycka till lullbevillningsmedlens ställande till K. M;s disposition, äfven om delta skulle äga rum till nästa Ständers sammanträde. Med Frih.
Ständer gilla detta förslag och äfven bifalla, att Kongl. Hof-Stallets förut bestämde behof af IIÖ och Halm , till den del som icke genom Arrenden ingår, äfvensom Hafren, hvilken hittils ifrån Kongl. Allmänna Magazins - Inrättningen till ett ganska högt pris erhållits, må genom Kongl. Stats-Contoirets försorg anskaffas, förmedelst upphandling på offent - Stats-Utskottets Betänkanden. 12^5 offentlig Auctionj har Stats-Ulskottet skolat föreslå följande reglering, med Kongl. HofStallets - Utfodrings - Stat, till nästa Riksdag, nemligen: Till Kongl. Hof-Stallets utfodring erfordras 58,o35 L:j£ Hö, hvaraf efter afdrag för Sundbyholms och Yendtholms Hof-Stallängar, 25,3oi L# utgöra Arrende-Hö., som nu, likasom tillförene, uppföras i Staten å 5f sk. per L# till ■— •— •—• 2,811. 10. 8. Fjdlnaden i Höanslaget, som nu mera skulle komma att årligen upphandlas, utgör 32,734, Ltt och utföres förslagsvis, likasom hittils, till 16 sk. Kg. med —• •— 10,911. iC. *— Till upphandling af Halm-behofvet, 3i,8oo Lg, upptages nu likasom tillförene, ett förslagspris af 6jR:dr Tjoget, hvarje Tjog till 40 Lff räknadt — 5,3oo. ■<—> -—1 Samt till uppköp af 2,456 Tunnor, i8| Kappar Hafre, jemväl förslagsvis till 4 R-dr per Tunna — •— *—> — 9,826. i3. 9. Tillgång härtill finnes uti förra anslaget till Ränte - Höets och Halmens Transporterande •— -—• — •— 1,000. ■—• *