Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta skäl är visserligen i allmänhet riktigt, men som här är fråga om förbättrande af den stora farleden emellan Upsala och Stockholm, hvarutaf alla trafikerande på nämnda farled hafva nytta, och således ej en fördel är beredd åt någon viss ort eller menighet, och då dertill kominer att den ifrågasatta summan är så obetydlig; så får jag tillstyrka, att hela den begärda summan måtte blifva beviljad. Slutligen har Utsk. tillstyrkt i allmänhet til! landsvägars anläggning och förbättring en rund summa af 5o,ooo 17 H 46 36a Den a5 November e. m. r:dr, att utgå på 3 år. Det Hr visserligen få allmänt nyttiga företag här i landet, som så mycket äro i behof af ett anslag, sorn förbättringen af vägarna. Jag erkänner således nied mycken tacksamhet riktigheten af Utsk:s förslag härutinnan; dock skulle jag för mili del önska, att detta anslag måtte blifva fördubbladt. En tidpunkt sorn denna, då Ständerne hafva så betydliga medel att disponera, torde ej så snart återkomma, och jag skulle tro att de svårligen kunna anvandas bättre och mera produclivt än till sådana företag, som de hvilka detta betänk, litt. C. omfattar, och bland dessa är visserligen det, som angår vägarnes förbättring, icke det minst nyttiga. Frih. Ridderstolpe, F r e d r., instämde med Frih. Tersmeden. Hr af Uhr, Carl David, anförde skriftligen: Då Fi. StatsUtsk., emot afdelningens tillstyrkande, genom votering älslagit den af mig väckta motion, om en hamns uppförande vid Höganäs fiskeläge på vestra kupten af Skåne, och grundat detta afstyrkande på frågan om en annan hamnanläggning, hvartill min motion icke gifvit ringaste anleda., anhåller jag att emot detta beslut få göra följande anmärkningar. Utsk. yttrar uti dess betänk. N:o 354 litt.
Sedermera återstå endast Stadslagen, å hvilken en del af arbetet redan är “undangjordt och Christofers Landslag. Utgifvaren, Professoren m. m. Doktor “C. J. Schlyter, fyller emellertid före ingången af nästa statsregleringsperiod “en ålder af 68 år, och ehuru hans arbetsförmåga och nit ännu synas oförminskade, “torde det böra förutsättas att han kan komma att önska och behöfva hvila förr “än hela arbetet är fullbordadt. Jemte det jag tillstyrker, att samma anslag nu “måtte begäras som vid sista riksdag, nemligen 2,000 R:dr årligen, deraf 1,100 “R:dr såsom arfvode och 900 R:dr såsom ersättning för biträde och andra kostnader, men i afseende hvarå uti statsregleringen, sannolikt genom misskrifning, “finnes gjord den ändring, att endast 1,000 R:dr blifvit upptagne såsom arfvode “och lika mycket till berörda ersättning, hemställer jag i underdånighet, att Eders “Kongl. Maj-.t täckes föreslå Rikets Ständer att förklara Professoren Schlyter “berättigad att under sin lifstid uppbära berörda arfvode 1,100 R:dr årligen, äfven “om han skulle komma att med utgifningen af Sveriges gamla lagar upphöra. Det “torde tillåtas mig härvid tillägga att jag skulle, såsom ett erkännande af “Professorens förtjenster, velat föreslå ett högre arfvode eller pensionsbelopp, derest “icke Professoren uttryckligen sådant sig undanbedt.“ Och innehåller protokollet vidare, att till hvad herr Justitie-Statsministern sålunda yttrat och hemställt, täcktes, uppå Stats-Rådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkande, Kongl. Maj:t i nåder lemna bifall; och skulle utdrag af protokollet härom expedieras till Finans-departementet, för att läggas till grund för Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof.
Jag anser denna princip icke vara riktig och kunna medföra skadliga följder. Delta brott föröfvas lika ofta lill följd af lättsinne och obetänksamhet som af verklig ond vilja, men rätta sättet att förhärda viljan är, på sätt erfarenheten gifver oss vid handen, att inspärra de unga förbrytarne tillsammans med gamla förhärdade brottslingar. Jag menär, att det är en gammal erkänd sats, att allt straff bör leda till förbättring, hvilken sats äfven finnes uttryckt 312 Den 12 Augusti e. m. i våra gamla domare-reglor. Af delta skäl förenar jag mig med Hr Printzensköld i hans begäran om §:ns ålerremitterande. Då härefter propos. till bifall å förevande § blef framställd, utföllo svaren med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit Ja öfvervägande. § 2. Gr. Sparre: Vid de sammanträden af åtskilliga Jurister, som blifvit hållna för att granska detta lagförslag, har det anmärkts, att orden ”Mr nedan” icke skulle vara tillräckligt tydligt hänvisande, enär en mängd §§ efterfölja nu föredragne 2:dra §:n. Som denna anmärkn. icke torde sakna befogenhet, får jag hemställa, det nämnde 'ord måtte utbytas emot orden: ”sorn i 3:dje, 4:de och 5:le §§:ne”. Med denna förändring torde §:u höra godkännas, hvarom jag vördsamt anhåller. Frih. Hermelin: Jag anhåller att vid denna § få göra den erinran, att då, såsom vi alla vela, värdet å vårt mynt betydligen förminskats sedan år 1734, så att 10 Daler silfvermynt nämnde år representerade ett mycket större värde än nu, det torde vara skäl att lagstiftaren, ifall, såsom jag anser riktigt, skillnaden emellan stöld och snatteri skall bibehållas, bestämde gränsen dem emellan till något högre penningevärde än 10 Daler. Lagberedningen delar denna åsigt och\ har, om jag icke missminnes, föreslagit 3 eller 4 R:dr Specie. Jag tror derföre, att värdet borde höjas till minst 20 Daler, motsvarande 2| R:dr Specie.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han icke kunnat, innan propos. framstäldes göra hemställan huruvida R. o. Ad. ansåg öfverläggn ingen fulländad, emedan något yttrande i ämnet då ännu icke af någon bland 11. o. Adrs Ledamöter hade blifvit afgifvet, samt alt vid sådant förhållande och oaktadt H. Ex. hört R. o. Ad. med ett ganska starkt ja besvara den framställde proposm. H. Ex., enär han icke, innan Hr Brakel begärde ordet, hunnit fälla klubban och förklara, huru han funnit propos. besvarad, ansåg saken icke ännu vara afgjord, utan Hr Brakel berättigad att få sin mening understäld R. o. Ad:s bedömande. Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara afslutad, hemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad., såsom Hr Brakel' begärt, bifölle att Gr. Lagerbjelkes förevar, motion remitterades till Ridd.Utsk., men denna propos. besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja, hvarpå H. Ex. tillkängaf, det han funnit nej öfver vägande. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade besluta, att dess d. 12 Oct. 1844 och 8 Dec. 1847 uti före vande fråga fattade beslut äfven vid deuna riksdag må blifva gällande, ropades ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg denna propos. hafva blifvit bifallen. Uplästes ett af Gr. Hamilton, Jakob Essen inlemnadt så lydande mern.: Underrättad derom, alt jag blifvit vald till ledahiot i BankoUtsk. får jag detta förtroende mig afsäga.
En Nejproposition, som icke hindrar någons mening att komma under pröfning, och göras gällande, bör dessutom äga rum vid alla möjliga voteringar; och den torde nu böra blifva: vinner Nej, kommer att närmare utrönas, hvilka anmärkningar Ståndet anser för dess gemensamma tankar, föranledande till återremiss af ConstitutionsUtskottets Utlåtande. Grefve Puke_, Johan Carl: Jag anhåller, att få instämma i hvad Herr von Hartmansdorff nyss begärt, eller proposition till bifall å ConstitutionsUtskottets Utlåtande. Hans Eaccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att om, på sätt Herr von Hartmansdorff föreslagit, Ja-propositionen komme att innehålla godkännande af den föreslagne nya redactionen, kunde Hans Excellence för dess del icke fatta, hvad som rätteligen borde i Contraproposilionen upptagas, emedan den ingalunda kunde ställas på remiss af de anmärkningar, hvilka Ridderskapet och Adeln förklarat utgöra dess gemensamma tankar, enär ännu icke ens vore utrönt, om eller hvilka af de gjorde anmärkningarne tilläfventyrs kunde blifva af Ridderskapet och Adeln an ta ene. O Herr Lefrén: Jag får äran fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på, Den 9 Januari i. 267 att Herr Grefvens och LandlMarskalkens bemödande är nu blott att få veta, hvad som bör blifva contraproposition, när förslagets antagande till Grundlagsenlig behandling är Ja-proposition. Dertill fordras, att vi först bestämma, hvilka anmärkningar äro Ståndets gemensamma tankar, utan att vara mot Grundlagarnes föreskrifter stridande. Sedan kan proposition göras på förslagets antagande eller återremiss, hvilket sednare blifver Contrapropositionen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han, på sätt Herr Lefren nyss anfört, ansåg Ridderskapet och Adeln nödvändigt först böra afgöra, hvilka af de gjorde anmärkningarne Ridderskapet och Adeln kunde finna för godt antaga såsom dess gemensamma tankar. Friherre Cederström:
Det var dessutom icke till Landets Skatteeller sjelf-egande Hemmans åboer, sorn Reduclionen sig sträckte, utan till dem, som på den Skattdragande Allmogens bekostnad hade åtkommit åtskillige Kronans gods och Hemman under hvarjehanda friheter; Och hvad Krono-Hemmans åboers beträffar , så är den genom sednare tiders författningar fullkomligen tryggad ernat hvad den förut varit. Således är den uppgift icke grundad , att Konung Carl XLs Reduction och Indelningsverk skola haft ett skadligt inflytande på Landels odling, och icke heller kunna desse med skäl uppgifvas som en orsak, att utförsel af Spannmål och andre varor på utrikes orter icke egt rum såsom i förra ti - Petäni. om Kungs g. och Officcrs-Bost. 167; der; ty så länge till Sverige hörde flere sädesrika Provincer, såsom Estland, Lifland och Ingermanland, var sådant ofta en möjlighet; hvaremot sedan desse länder genom Nystadske Fredsslutet från Sverige afträddes , det icke bör väcka någon förundran att Riket, särdeles de år då missväxt inträffar, behöfver förse sig med Spannemål från andra orter. Lägges nu härtill den omständigheten, att åtgången af Säd inom Riket blifvit genom Brän vins-Consumtionen i sednare tider betydligen ökad, men att Landet, det oaktadt, kunnat i ymnogare år få icke allenast sine behof af egen production uppfyllda, u~ tan ock någon gång ett öfverskott till afsättning å utrikes ort, så synes sådant tillräckeligen bevisa, att Jordbruket vunnit förkofran och. icke är i den svåra belägenhet, sorn Författaren till Pro jectet föregifvit, I stöd af hvad sålunda anfördt är, anse Krigsoch Kammar-Collegierne sig icke ega anledning att i underdånighet tillstyrka den föreslagne Skatteförsäljningen af Kungsgårdar och Officers-Bostälien, hälst dermed ej annar blefve vunnet, än att desse Egendomar kotnrno i vissa förmögnare personers händer, hvarigenom ock det i Projectet uppgifne ändamål af Jordens styckning eller fördelning i mindre Lotter helt och hållet skulle förfelas. Den Kongl.
Denna makt att varna bur tillkomma hvilken offentlig myndighet som helst, som äger att på stället bjuda och befalla; emedan derigenom mycket godt kan åstadkommas, men icke något ondt, och en inskränkning i en sådan rättighet att varna vore, efter min tanke, ett stort misstag. Uti 7 §:n bestämmes hvilken myndighet det är, som har rätt att afgöra, när vapen skola brukas; och detta är en helt annan sak, än den rätt att varna, hvarom första §:n talar. Man har sagt, att ordet "offentlig myndighet’’ vore bättre uti denna 1 § än det nu begagnade uttrycket, den sorn å öfverhetens vägnar bjuder och befaller; men benämningen offentlig myndighet är bibehållen, der denna benämning i min tanke är på sitt ställe, nemi. då det i första momentet af första §:n talas om att menighet sätter sig upp emot offentlig myndighets bud; men den passar ej på sednare stället i den 1 §:n, der detta uttryck kunde föranleda osäkerhet 0111 hvad som dermed skulle förslås. Deremot vet hvar och en hvilken som på öfverhetens vägnar bjuder och befaller. Man liar vidare klandrat, att Utsk. i denna §, i stället för uttrycket uti den K. propos:n "skingra de upprorsmän sig på offentlig myndighets befallning” etc., infört föreskriften, att den, som å öfverhetens vägnar ägde bjuda och befalla, skulle uppmana de församlade att skingra sig och underrätta dem om påföljderna för upprorsmän. Utsk. liar likväl för della förfarande trott sig hafva flera grundade skäl , nemi. att endast en kort-villig befallning kan af mängden missförstås, kanske äfven reta dem, och att en varning, gifven i tid, innan massan ännu skridit till våldsamma åtgärder, möjligen kan leda till afstyrande af det hotande upproret. Slutligen har man anmärkt mot straffbestämmelsen i denna §, att i stället för förslaget i den K. propos:n att anföraren skulle straffas med fästningsarbete på 6 månader till 3 år, har Utsk. föreslagit sådant arbete från sex Den 17 Octobcr e. m. sex månader till 2 år, och såsom skäl för denna anmärkn. har man åberopat innehållet af det nya criminal-lagförslaget.
Utskotten anse sig dervid först böra utlåta sig angående den föreslagna fullkomliga friheten 1 laglig ränte-beräkning enskilde emellan; emedan, om den gillades, skulle derigenom de öfrige frågorne förfalla. Dervid hafva Utskotten icke kunnat undgå att finna, huru rätts-enligt det visserligen vore, att egare af Capitaler, likasom egare af annan förmögenhet, skulle, då användandet af dess Capital på en annan öfverlåtes, få betinga sig de vilkor derföre, som han anser förenlige med sin förmån och säkerhet. Äfvenså borde friheten i ränte-beräkningen å Låntagarens sida bereda en fördel, som icke är af obetydligt inflytande, nemligen det bemödande att nedsätta räntan, som skall uppkomma under ett tillstånd, då hvarje näring kan, så att säga, öppet erkänna sin naturliga forlags-ränta, utan afseende på någon norm, som, om den å ena sidan i mycket hindrat en högre räntas taganue, å andra ?6 Stats-Utskottets sidan torde ännu oftare hämmat en lägre räntas erbjudande. Men Utskotten anse införandet af denna frihet, ovilkorligen fordra ett tillstånd af mera allmänt förtroende man och man emellan, än det nuvarande, och att ett ordnadt myntväsende hör vara förut infördt; emedan, i annat fall, hemödandet att trygga sig emot förluster genom myntvärdet, skulle medföra den verkan, att de djerfva försöken af några Individuer, som i denna väg redan nog öfverklagas, skulle då sträcka sig, under sken af billighet och skydd af Lagen, till alla Capital-egare. Då Utskotten således icke våga tillstyrka Rikets Ständer en dylik frihets införande, anse de sig höra söka att utreda, huruvida den nu af Lagen föreskrifna och tillåtna ränta kan och hör nedsättas. Tillåtelsen att taga 6 procents ränta synes väl ej i Sveriges Lag vara grumlad på det begreppet, att denna norm vore den rätta. Deremot synes föreskriften att i flere fall, då Lagen skall göras gällande, endast beräkna 5 procent, likasom medgifva alt denna utgör en billig.
Att Kongl. Majit, med stöd af 68 §:n Riksdags-Ordningens ordagranna lydelse, ej erkänner omfånget för denna granskning lagligen kunna utsträckas, vid hvarje Revision, utöfver 2;ne års afslutade Räkenskaper: Att Kongl. Majit icke kan gilla, och derföre ej, till vederbörandes efterrättelse utfärda, den af Rikets Ständer, i underdånig Skrifvelse af den 10 November iöreslagne nya Instruction för deras Revisorer af Stats-verket, men anser Instructionen af den 10 Junii 1812, till sin kraft och verkan, gällande;—Att med ändring af hvad 5 §. af denna Instruction innehåller, att Revisorernes Berättelse om Stats-Verket Äng. Granskning af Allm. Cassör m. m. 173 skall i Iliddarbus-Cancelliets Archiv förseglad förvaras, tili nästa Riksdag, för att då till Riksens Ständer aflemnas, Kongl. Majit i så måtto vill bifalla Rikets Ständers förslag, i afseende på denna berättelses tryckning och allmängörande, att detta, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg, kommer att ega rum i förening med de Ämbetsverks svar och förklaringar, emot hvilka Revisorernes anmärkningar blifvit rigtade: Att Kongl. Majit icke medgifver Tullmedlens afleverering till Riksgälds-Contoiret, såsom en i Dess administrerande myndighet ingripande och för öfrigt till onödig omgång ledande åtgärd; i följd hvaraf Riksgälds Contoirets uppköp af vexlar, för Stats - Contoirets behof, skulle förfalla; Och slutligen, att Kongl. Majit, i afseende på Creditivernes begagnande och redogörelsen derföre, skall noga iakttaga hvad 63 och Ö4§§. Regeringsformen, samt 30 och 68 §§• Riksdags-Ordningen , i detta afseende, föreskrifva, utan medgifvande af sådana villkor och föreskrifter, som deremot kunna vara stridande. Om hvilket allt Kongl. Majit skall låta nödige befallningar till Vederbörande Ämbetsverk, i hvad dem rörer, i Nåder utfärda. Kongl.
Fröt. 1844. 8 Sami. 3 Haft. 2 Allm, Besv.- och Ekon.- Ut sk ofets Betänkande, N:o to. JIS 10 Auk. till Exp. UtsL den 13 Sept. kl. 11. f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring uti hittills gällande föreskrifter, i afseende ci återbesättande af Ledamot splatser i Rikets Collegier.
En ledamot yrkade, att tullbestämmelserna för denna Den i5 December e. m. 25g artikel måtte blifva desamma som för bronz, hvilket äfven af R. o. Ad. bifölls. R. o. Ad. biföll äfven den i förslaget intagna anmärkningen angsde förtullningen af skrot utaf andra metaller än messing. Metvurst och Mjöd. Utskottets förslag biföllos. Mjöl, af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under span mål, eller hänföras till medicina I i e r. Införselslullen ansågs af en ledamot böra nedsättas till 4 sk., hvilket åter af en annan bestreds. Dessutom yrkades borttagande af utförselstullen. R. o. Ad. biföll Utsk:s förslag med den förändring, alt utförseln skulle vara fri från tull. Mos; och Mosaik-arbeten. Utskottets förslag biföllos. Munlack. Af en ledamot yrkades, att införselstullen måtte bestämmas till hvad den förut varit eller 24 sk. per skålpund, hvilket förslag äfven af R. o. Ad. bifölls. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts lill nästa plenum. Lades på bordet förstärkta BancoUtskts mern. N:o i35, med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom förstärkta BancoUtsk. blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagna i BancoUtsk:s under Nlis lii, 112, 128 oell 12g afgifna memorial. Likaledes lades på bordet Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse N:o 170 till K. M. angtde regleringen af utgifterna under riksstatens 4:de hufvudtitel. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 11 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silverstolpe, 2ÖG Don |6 December. Onsdagen den iG December i84o. Plenum kl. 5 e. m. Justerades i prot.utdr. för förliden gårdag. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s utlåt.
Detta blir ock icke fallet i allmänhet; skilnaden i kalkylen utgör då omkring 280,000 r:dr b:co. Hr Stjernsvärd ogillar tillvaron af vår indelta armé; men jag har alltid föreställt mig, alt vårt landtförsvar hufvudsakligen hvilar på nationalbeväringen, dock uti ovilkorligt samband med indelta arméen, den jag vill tänka mig så disciplinerad och öfvad, att nära nog hvarje man kan användas som instruktör, om under påkommande krig flera klasser beväring skulle inträda i gamla stammens leder, då den äldre samt erfarne soldaten skulle bidraga till beväringens inlärande och, genom tillit och förtroende, gifva exempel och lugna den 20-åriga ynglingen. Den väsendtliga förmån skall genom närvar, beväringssystem alltid vinnas, nemi. att idéen om, samt skyldigheten till nationalbeväpning, fast i inskränktare män än förslaget förutsätter, bibehålies; och är jag öfvertvgad derom, att då vi kunna bevara, bekläda samt underhålla en armé, bestående af den nu värfvade, indelta samt 5 klasser beväring, fienden skulle få nog 3 H. 17 258 Den 15 Mars e. m. af att intränga samt bibehålla sig i vårt för det mesta kuperade fädernesland. Hr Stjernsvärd påstår, att den indeldta arméen icke utgör värnet för vårt sjelfbestånd eller dess bestämmelse, äfvensom statsmakternas förtroende till densamma icke förefinnes; att legosättet ej eller lemnar garanti för tjenstbarheten. Att samma anda och själ ej lifvas i en armé af indelt, värfvad och beväringstrupp. Att indelta soldaten, i följd af legonatur och ringa bildning, af beväringen icke anses med den jemngod, derföre, att den sednare hastigare skulle uppfatta pligter och tjenstfärdighet. Jag ville bestrida större delen af allt detta som påbördas indelta arméen, samt frågar, om det icke är denna armé, som grundlägger vårt försvar? eller när statsmakterna upphörde att hysa förtroende till arméen?
Utskottet inser fullkomligen viglen af den nu ifrågavarande Inrättningen, samt angelägenheten i vetenskapligt hänseende, att dess ändamålsenliga underhåll och utveckling af Staten befrämjas, och tror för öfrigt, på sätt uti det serskildt afgifne Betänkandet, i anledning af väckt fråga om ett monument åt Carl von Linné, är vordet yttradt, att den vackraste minnesvård, som fäderneslandet kan egna åt denne utmärkte man, är en sorgfäl - vård om de natur-historiska vetenskaperne, åt hvilkas utveckling han på ett så ärofullt sätt offrade sin verksamma lefnad; men då Utskottet tillika hyser den öfvertygelse, att detta ändamål bör åtminstone för närvarande kunna uppnås, oagladt någon inskränkning uti det af VetenskapsAcademien begärde anslag, tillstyrker Utskottet, att för Natur-historiska Riks-Museum må bestämmas följande anslag: För 1 Intendent, med ansvar för vården af det hela 1,600: , 1 Conservator .500: „ 2:ne Elever 3oo: , 1 Ritare 5oo: Till de öfrige 4 Intendenternes aflönande, att af Kongl. Vetenskaps-Academien fördelas . 2,400: Tdl samlingarnes underhåll och förökande 2,200: Summa 7,5oo: eller, då 2,5oo R:dr förut äro anvisade en tillökning af 5.000 R.-dr, Stats-Utskol tels Utlåtande, N-o 54.
När Johannes och den gamla undrande gläntade på luckan för att se hvart han gick, stod han redan på kyrkvallen, och det blef ett sådant buller och gny bland menigheten, att det genljöd hela milen. – Det är Måns Bock! – larmade allmogen. – Det är vår tappre general Stenbock. Få vi honom med oss, då skola vi ut och fäkta för vårt land hvar enda en, både far och son, så sant Gud hjälpe! – Johannes, – sade då Kerstin Bure till sin sextonåriga fosterson, med en hårdhet i stämman, som han aldrig hört tillförene. – Du är skapad att fromt hålla dig till läsboken och en gång bära prästkappan liksom fordom min salig far, men inte att låta ditt blod i världsliga fejder. Stick elddonet och fällknifven i tröjan och bind skinnrocken vid bältet. Gack sedan uppåt skogarna och håll dig där väl dold till dess vi få frid i landet. Förr vill jag inte se dig åter. Minns det! Du hör nu hur männen ropa på kyrkvallen, men måhända blir dem munnen snart tillstoppad med svartan mull. Han gjorde då som hon befallde och vandrade åstad uppåt skogarna på okända stigar. Granarna blefvo småningom allt risigare och tätare, så att han långa stycken måste tränga sig fram baklänges och med skinnrocken öfver ansiktet. Om kvällen kom han till en vid myr, och längst ute vid randen af en svart sjö låg en holme, öfvervuxen med albuskar. Där vill jag bygga min kula! tänkte han, men den sumpiga myrens gungfly, hvilken simmade öfver dubbla bottnar och mörka vatten, dit aldrig en glimt af dagsljuset banade sig ned, sjönk under hans fötter, och uttröttad och halfsofvande satte han sig på hällen. Det brusade ännu på skogsåsarna, men sjön låg stilla, och de gula små speglade molntapparna stannade snart orörliga. På oändligt afstånd bortom myrens dimma slog ibland en getskälla några korta och klanglösa slag. Två vallhjon lålade i sina lurar, och på den glömda och hopsjunkna ättehögen i dalsänkan tände lysmaskarna sina lyktor i gräset.