Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Myntbestämningen och dermed gemenskap egande ämnen; Fann Ridderskapet och Adeln att samma Memorial borde till Statsoch Banco-Utskoiten öfverlemnas. S, D. Då nu å nyo föredrogs förstärkta Statsoch Banco-Utskottens, den 10 dennes, under Nl 60, afgifna och, den 11 derpåföljde e. m, på bordet lagda Memorial, angående anställd omröstning i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canaloch Slussverks Bolag; fann Ridderskapet och A - 126 . Prot.-TJtdra§ den 12 Mars 1830. deln, att samma Memorial borde till Statsoch Banco-Utskotten öfverlemnas. S. D. Föredrogos å nyo följande förstärkta Stats-Utskottets, den 10 dennes, aflåtna och, lien 11 derpåföljde 6. m., på bordet lagda Memorial t Nio 428, i fråga om fördelningen af det mindre Crediuvet till de dermed, enligt 63 §, Regeringsformen, åsyftade ändamål 5 N:o 429, angående den af Marstrands stad sökta ersättning för utgjord inqvartering; Och fann Ridderskapet och Adeln, att berörda (vänne Memorial borde till Stats-Utskottet öfvetlemnas. S. D. Föredrogs å nyo förstärkta Banco» Utskottets, den 10 dennes, under N.'o 149, af. låtna och, den 11 derpåföljde e. m. , på bordet lagda Memorial, med anmälan , angående anställd omröstning öfver 2:ne frågor, rörande den på upplåningar grundade^diseonteringen för handeln och den större rörelsen; och fann Ridderskapet och Adeln, att berörda Memorial borde till Banco-Utskottet öfverlemnas, S.
Och kungen han högg och slog. Det var blott ett afskeds-skämt, en lek Just efter kung Carls natur, Och paschan sjelf steg baklänges blek Ur lejonets farliga bur. Brandklipparn gjorde som sin monark: En turkisk häst kom för när, Men strax af jernskodda hofvar en spark Han fick sig för sitt besvär. Kung Carl kom åter ur österns band. Hans länge förmörkade sol Ånyo blodröd vid himlens rand Steg, färgande nordens pol. Att blåsa på krigets slocknande härd Han red genom dag och natt. För sådan herre och sådan färd Var klipparn för gammal och matt. Det var vid Lund. På de vida fält I rader blänkte gevär. Den tolfte Carl upp till mönstring stält Sin yngsta, sin sista här. Han fann ej de solbrända bussar mer Med muskler gjutna i jern, I gossar, som tyngdes af vapnen ner, Såg Sverge sitt hopp och värn. Ur landets hjerta en hviskning steg: Se här mina sista barn! Hvem plöjer min åker, hvem sår min teg, Hvem tröskar och kör till qvarn? För fyrti år se’n på samma slätt, Som här ditt öga kan se, O kung, jag lofvat mig helt åt din ätt, Nu har jag ej mer att ge. Kung Carl fick höra ett långsamt tramp, Såg Hultman, sin gamle lakej: »Hvad leder du der för en ömklig kamp, Ty Blacken är det väl ej? »Jo, sannerligen är det ej han ... Välkommen, gossen min, hit! Jag undrar, om ännu du trafva kan? Du kunde det sist i Turkiet.» Kung Carl i sadeln svängde sig opp: »Nå, känner du slätten vid Lund?» En darrning flög genom klipparns kropp, Han segnade ner mot grund. En sakta gnäggning han från sig gaf, Det låg en klagan deri: Jag mägtar ej mera – herre, sitt af! Jag tror att det är förbi. Kung Carl stod tankfull en lång minut: »Hvad, Blacken oss öfverger, Då våra mödor rättnu få slut Med ära i norskt qvarter!» Nu dånade trummorna öfver hed; Mot himmel blygrå och kall Försvunno i fjerran de mörka led –
Dess vägrande svar å Rikets Ständers hemställan, om antagande af Riksdaler Courant, såsom mynt-enhet, hemställa Utskotten, „ om icke, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln redan beslutat, jemväl de öfrige 3:ne Stånden skulle finna för godt antaga, det pennin gebeloppen må i denna Lag bestämmas uti Riksdaler Silfver Specie. Indelningen i 3:ne Capilel, af hvilka det första skulle innefatta allmänna bestämmelser, det andra handla om Åctie-Bank , och det tredje om Solidarisk Bank, lärer böra bibehållas, såsom af 3:ne Stand godkänd. 1 är, ulan annan afvikelse, än den som följer af Bank-inrättningens förändrade benämning, helt och hållet godkänd af Presteoch BorgareSlånden, samt öfverensstämmer jemväl lill principerne, dels med Ridderskapels och Adelns, dels med Bonde-Ståndets beslut, hvadan Utskotten hemställa, det 1 §. mätte bibehållas, så lydande:
©9:o af den 22 Au gusti 1851, angående den tillökade soidatroteringen i riket (195). 1851 don 8 Oktober föredragen; och täcktes Kongl. Maj:t de nu af Rikets Ständer jemväl för deras del gillade längderna och förteckningarna öfver den nya soidatroteringen uti ifrågavarande tretton län i nåder stadfästa; samt jemväl tillåta att de tillkomna hela rotarne må, men på samma sätt som de rotedelar, hvilka icke kunnat till hela rotar sammansättas, tills vidare fullgöra roterings-skvldigheten medelst erläggande af motsvarande vakansafgift till statsverket. *0:o af den i September 1851, angående befrielse för rusthållarne inom Ivungsöhrs fögderi från dagsverkslösen för deras stamhemman (225). 1851 den 30 September föredragen och bifölls, hvarjemte Krigsoch Kammarkollegierne samt Statskontoret i nåder anbefalldes att verkställigheten af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut i denna fråga ombesörja. Stockholm i Kongl. Landtförsvars-departementets Kansliexpedition den 7 November 1853. M■ G. vjon Schantz. Förteckning på de af Rikets Ständer vid 1850 och 1851 årens riksdag till Kongl. Majit allåtna underdåniga skrifvelser, hvilka röra Kongl. Sjöförsvarsdepartementet, med de i anledning af dessa skrifvelser vidtagna åtgärder. ?t:o af den 15 Februari 1851 angående förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän m. (1. pensioner och nådegåfvor (11). 1851 den 28 och 29 Mars vederbörandes underdåniga utlåtanden infordrade; samt, sedan de blifvit afgifna. 1851 den 2 September i underdånighet anmäld, men lagd till handlingarna, sedan Kongl. Majit redan under den 23 nästförutgångna Juli genom cirkulärbref förständigat samtlige Kongl.
Jag vill endast hafva den äran tillägga, att den afsigt Herr Hjerta yttrat om LänsMagazinens upp^ hörande icke kan vinnas, äfven genom DistrictMagaziner, emedan UänsMagaziner, i anseende till vårt UppbördsVerk, då mycket af Räntorne utgår i Spannmål, måste qvwbiifva till större delen. Jag tror således icke, att Regeringen skulle af sin Underbetjening blifva influerad, att bibehålla LänsMagazinerne; och hindra DistrictMagaziner. Jag har ock förut visat, genom hvad jag nämnt om Konungens beslut i anledning af åtskillige innevånares i Jämtland underdåniga anhållan, att Kongl. Majit anser ideen nyttig, och tillåtit dess verkställande. Jag tror således Ridderskapet och Adeln kunna vara försäkrade, att, om saken öfverlemnas till Kongl; Majit, blifver den säkerligen, så vidt omständig, heterna det medgifva, satt uti verkställighet. Att det i öfrigt, om Herr Noréi förslag, hvilket jag gillar, bifa 11es, skulle vara att bibehålla den gamla Magazins-Directionen, kan jag ej finna. Den ah October f. mi 299 Herr Norei reservation lyder salunda: ”Jag har således roed min röst sökt understödja den mening, att Utskotten borde tillstyrka Riksens Ständer, att 60,000 Tunnor Span”riemål borde utaf Allmänna i\l a g a zins-i nr å 11- ” ninn ens behållna tillgångar ajsättas till un”derjlåd för ojvunnåmnde Lån, samt till Kongl. ”Majlis Nådiga disposition ofverlemnas, för att ”efter Lånens folkmängd och olika fädespro”duction, pä lämpligajte fått fördelas, antin”gen till inrättning af Dijlrictseller Socken”Magaziner, ifall vissa Orter derom Jkulle ”göra underdånig anmälan , och de prof valdes nyttige och ledande till det flora anda”målet, eller och på annat fått användas j 3 J of om en grundläggning för undjåttnings”anftalterne
Diseonten afsatta , reservfonder, vinsten på redan under indragning ställda sedlar, samt 1843 års Disconlvinst, som först i 1844 ^rs bokslut intages, rätteligen utgör minst io| millioner); och om Rikets Ständer, på grund af den, i min tanka, ofullständiga framställning, Utskottet nu gjort, underlåta all föreskrift om dispositionen af framtida vinster, så lärer öfverskoltet örn tre år uppgå till circa 12,700,000; men blifvande Banco-Utskott troligen finna lika anledning till det förklarande, som nu blifvit gjordt, eller att Banken icke kan afstå någon del, för att disponeras till Statens allmänna behof. Vid den calcul, hvarmed Utskottet velat visa omöjligheten att kunna utbetala den vinst, hvarom 1840 års Ständer i Banco-Reglementets 219 §. uttryckligen stadgat, att den borde hållas 1844 års Ständer tillhanda, kan anmärkas: att de skulder till Riksgälds Contoret och allmänheten å tillsammans 1,647,375 Rdr, som uppkommit genom den upplåning, hvarmed Fullmägtige sökt återställa den rubbade jenmvigten emelian silfver och sedlar, icke borde, i fall af uppsägning, betäckas genom vinstmedlen, utan fast heldre genom ny upplåning elier genom låne-indragning; att belåningen af vågförda effecter troligen minskas i samma förhållande, som de nu ovanligt stora Vågbehållningarna, och således dessa inbetalningar möjligen lemna tillgång på sedlar att i annan väg disponeras; att den tillfälliga ökning af utlåningen i Handels Diseonten af 090,000 och allmänna Diseonten 700,000 Rdr, sorn Fullmäktige, utöfver de 1840 bestämda ordinarie anslag, beviljat, i första rummet borde återtagas och till Bankens egna behof disponeras; och att vidare, såsom medel för liquidens verkställande, kan beräknas de hädanefter inflytande Vinstmedlen och Capital-afbetalningarne.
Majit lill Utskottet öfverlemna! en af aflidne Protocolls-Secreteraren Pehr ylron Borgs Enka, Christina Maddalena Ekman, i underdånighet gjord ansökning, alt få fortfarande åtnjuta den pension, tilt belopp af 4^0 R:dr årligen, som hennes den 22 April 1 83q aflidne raan i lifstiden å Allmänna Indragnings-Staten upphurit; och hafva motioner i samma ämne till Utskottet blifvit remitterade: från Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Raab, A. C.; från Hö^vördige Preste-Ständet af Herr Professor Grafström, och från Hedervärda Bonde-Ståndet af Olof Olofsson från Vestmanlands Län. Af ett handlingarne bilagdt transsumt utur den efter aflidne Protocolls-Secreteraren Borg förrättade bouppteckning inhemtas, alt skulderne öfverstigit tillgångarne, i följd hvaraf den efterleranade egendomen raåst till Borgenärers förnöjande afträdas; och som Protocolls-Secreteraren Borgs förtjenstfulla verksamhet för ett af mensklighetenSj skönaste syftemål, att söka mildra af naturen vanlottade likars olyckliga belägenhet, måste rättvisligen taga nationens erkänsla i anspråk, tillstyrker Utskottet, att Protocolls-Secreteraren Borgs Enka må, så länge hon lefver ogift, få uppbära den åt hennes aflidne man i lifstiden å Allmänna Indragning-Staten anslagne pension , 45o R:dr årligen, räknadt ifrån den tid, då hennes aflidne mans pension upphörde. 14:0 Till Utskottet har Kongl. Majit i Nåder öfverlemnat en af Öfverste-Löjtnanten JSordencreutz's Enka, Carin Nordencreutz, i underdånighet gjord ansökning, att varda ytterligare bibehållen vid den pension, som hon, enligt Rikets senaste församlade Ständers beslut, fått sig å Allmänna Indragnings-Staten intill‘nästföljande Riksdag beviljad, till ett belopp af 400
Friherre Boije: Att Lagman Hedenstjerna felat, då han uppgifvit sin inkomst mindre än den varit, är alldeles obestrideligt; och derföre må han piigta, på sätt Bevillningsförordningen bjuder; men icke derutöfver, eller på Den 6 Junii e, rn, 123 annat satt än Lag bjuder, emedan godtycko ägnar ingen Auctoritet. Annan är frågao derom, och åter hel annan är hans ersättningsfråga, som har med hans begångna fel intet skäligt sammanhang. Utskottet lärer ej underlåta denna urskiljning; och, för min del, tror jag ej att ersättninggsumman är öfverdrifven. Herr Riben: Det är visserligen icke möj ligt för mig, att uppgifva hvad Lagman Hedenstjerna haft eller icke haft i Böter och bok* bindningspenningar från de Domsagor, som nu lyda under Skånska HofRätten; men jag måtte bekänna, att om dessa extra inkomster endast från Skåne och Blekinge kunnat uppgå till 500 R:dr, så vill det synas mig, som hans sportlar från hela Götha HofRätts jurisdiction, innan den nya HofRättens inrättning, skulla hafva varit bland de ansenligaste, som någonsin tillfallit en Svensk Embetsman, och Lagman Hedenstjerna, som länge innehaft Ad vocatFiscalsEmbetet i Götha HofRätt, bör då redan vara en ganska förmögen man. Friherre Boije har sagt, det ingen tvifvel vore, att Lagmannens uppgift till TaxeringsCommitéen vore origtig, men att han derlöre endast i laglig väg borde ställas till ansvar. Om så är, tycker jag man bör inhemta Lagman Hedenstjernas eget yttrande, huruvida han med ett slikt svaromål vill förvärfva sig rättighet till det högre arfvode, som för honom 134 Den 6 Junii e, m. blifvit föreslagit, och nu af Herrar Sjernstam och Friherre Boije understödt. Herr Carlefon, Jacob Edvard:
Sluteligen äterstär för Utikottet, att till fullgörande af Riksens Höglofliqe Ständers remisi, grundad pä Kongl. Masits Nådiga Skrifwelse, meddela dek wördstmma Utlåtande, angående de projecter lill grunders framställande för en kommande Bewillnina, <om blifwit astemnade i afsigt att täfla om den belöning, som Riksens Högloflige Ständer wid iZro ars Urtima Riksdag utsett, för den eller de, som dertill gg'!.'t sig sörtjcnte. Wid granssningcn af desie projecter, hwilkaö längd och widlöftic-het upptagit inera tid an som siva, rat emot hwad Utskottet trott sig böra wanka af den möda Författarne synes bast ospard, under sammansättningen deraf, har Utskottet icke funnit något, som efter Utskottets bedömmande tillfyllest gjordt hwad Riksens Höaioflige Stander äsyftat, och ärendets beffaffenher fordradt. I allmänhet hafwa de merendels saknat antingen säkerhet i calculerne, eller möjelighet i werkställigheten, eller hafwa de warit grundade pa suppvsitioner, blottade pä allt sädant sein kunna gjöra de sistnämnde avtagelige. Ibland de inkomne förstag, bär dock det som blikwit författadt af Herr Förste Expeditions-Sekreteraren Schoerbing fastadtUtskottets uppmärksamhet, men icke heller uti detta har Utskottet trott sig sinna allt hwad som kunnat göra detsamma eller Författaren berättigad till den mfaste belöningen. Hwarföre Utskottet hwarken för Herr Förste Expeditions-Secretcraren Schoerbing eller de öfrige som med täflingsförstag inkommit, ansett sig wara i tillstånd styrka till någon belönings meddelande, likival önlkade ^Utskottet, att Riksens Högloft.
Beloppet sattes till 5 R:dr mera, än hvad för Corporaler vid GardesRegementena bestods, i den afsigt, att tillgång af duglige personer dertill skulle kunna påräknas; sedermera har likväl inträffat, att, vid den med Gardes-Regementena verkställda serskilda reglering, Corporalernes lön blifvit fastställd till 60 R:dr, hvarigenom naturligtvis svårighet för Artilleriet uppkommit, att till Förste Constaplar erhålla skicklige ämnen, enär fordringarne äro större, men lönen mindre, än vid Gardes-Regementena; och lärer detta förhållande utgöra hufvudsakliga grunden för ofvanberörde, nu ifrågaställde ytterligare tillökning. Då Rikets Ständer* med öfvertygelse om billigheten och vigten deraf, att Artilleriets i:sta Constaplar aflöuades bättre än vederlikar vid Gardena, vid sistlidne Riksdag beviljade förhöjning i deras löner med i5o procent eller, på sätt ofvan är nä arndt, ifrån 20 till 5o R:dr, så, ehuru en sedermera vidtagen åtgärd rubbat detta förhållande och derigenom lagt väsendtliga hinder för ernåendet af det afsedda ändamålet, finner Utskottet sig dock, vid eftersinnandet af de många uppgifne behof ven och de jemförelsevis ringa tillgångarne, böra afstyrka Rikets Ständer, att göra någon uppoffring för att bereda tillökade löneförmoner åt Artilleriets i:sle Constaplar. Efter hvad Utskottet vidare inhemtat, är af behofvet högligen p'(kalladt, att så kallade Baller/'-handtverkare vid.
Solljuset strömmade in, det var som ett sken öfver det bleka ansigtet med sina sjunkna, genomträngande ögon, det var en klarhet i denna blick, men också denna andliga skärpa, som lidandet ger. Den tunna gestalten var nedsjunken i denna yppiga rikedom af starka färger, eller snarare: den låg kastad deröfver som ett klädesplagg, tomt, maktlöst, – och ur allt detta lyste det kloka, uppmärksamma ansigtet. Det slog mig hur förändradt det var. Det var så lugnt. Det var som om alla menskliga passioner luttrat enfalden bort derur och så vikit undan. Hade jag någonsin känt denna qvinna? Jag vet inte hvad jag ville; stämningen grep mig. Då lyfte hon sin smala, dödsdömda hand, jag ryser ännu när jag tänker på denna stilla afmätta rörelse. Hon visste att hon skulle dö! ’Inte närmare’, sade hon, och hon log emot mig så, som jag aldrig sett någon menniska le. Hon låg stilla och såg på mig, långsamt, som om hon andats in mina drag genom sina ögon, – för alltid slutit dem in i dessa djupa, stora pupiller. Bändande tårar stego mig i strupen, – åh, fru Marianne, jag ville kastat mig på knä vid denna bädd och ropat vanvettiga ord! Men då log hon blott med detta stilla öfverseende, som om jag varit ett dåraktigt barn. ’Nej, Pål, sällskapet väntar, jag och doktorn behöfva dig inte’. Och jag vacklade ut, jag visste inte hvad jag gjorde. Och – kan ni tro det? – en timme derefter hade jag glömt det alltihop och trodde att jag skulle finna henne så, när jag kom igen. Det var bara ett af hennes vanliga knep, tänkte jag. När jag kom igen var det förbi. Man hade stält om kista och allting, hon hade bedt doktorn om det. Hon hade dött dagen efter. ’Se mig inte, kom inte när mig’, hade hon skrifvit på en lapp. Det var alltihop. Och när jag stod der med det fattiga pappersbladet i handen, i rummet der jag sett henne ... ah, hon visste hvad hon gjorde då kom det öfver mig en förfärande, ödslig tomhet, som om hon varit mig allt i lifvet.
Och likväl — det vet den tysta åskådarinnan med stigande fasa —, likväl kan en kvinna skatta sig lycklig, så länge mannens njutningsbegär sträcker sig endast efter den materia, som är utan ande, i hvilken kan bita sig fast den mördande känslan af förnedring och af blygsel öfver att användas till synd och fördärf i stället för till tjänst åt ett förnuftigt och heligt ändamål. Kvinnan kan skatta sig lycklig, så länge mannen är nöjd med att kockarna mätta hans hunger och kittla hans tunga och gom med läckra och rafflande rätter, med att krö- garne reta hans strupes törst med öl och vin och starka drycker och med att tobaksfabrikören lullar hans hjärna till behaglig domning och smeker hans näsa med finaste cigarrök. Icke ville den unga kvinnan där uppe vid fönstret blanda viner, tillreda läckerheter eller spinna cigarrer åt männen. Tvärtom skulle hon vilja upptaga en strid på lif och död mot dessa tre näringsfång, emedan de systematiskt hjälpa till att göra mannen t ill ett djur, hvars högsta mål är det kroppsliga välbefinnandet. Hon skulle vilja lära alla mödrar att uppfostra sina söner till de sinnliga lustarnas behärskare, som kunde gå restauranterna, krogarna och cigarrbutikerna förbi. Hon anser dessa ställen som försåtliga snaror på mannens väg till lycka. Hon betraktar dessa tre yrkens utöfvare såsom sina värsta fiender, emedan de fördärfva mannen, hennes älskade, emedan de egga och uppamma njutningsbegäret, mannens själafiende. Men hon känner till ett rysligare öde för kvinnan än den lifstidslånga mödan och oron att blifva fäst vid en finsmakare med kärlekens band. Hon känner till en bittrare skörd för kvinnan af mannens njutningslystnad än den skam och ängslan in i döden, som följer en drinkares brud. Det mest fasansfulla för en ädel och älskande kvinna är det öde, som blir hennes, då hos vilddjuret inom mannen vaknar hunger efter hennes egen kropp.
Men hvad som mest förundrade mig och säkert äfven mest skall förundra och kanske skrämma er, var att i detta oändliga tal af badare, som der voro, fruntimmer och herrar badade i öppna sjön om hvarannan. Hvar och en klädde sig uti ett litet numreradt, för hvar och en enskilt bestämdt skjul på stranden, ett godt stycke från vattnet, emedan floden annars skulle föra bort det, och derifrån spatserade man helt tranqvilt ut på smala plankbroar i hafvet, sålunda att längs den långa stranden först en viss terrain är bestämd för herrar, omedelbart derintill en för fruntimmer, närmast derinvid åter en för herrar och derbredvid en åter för damer, så att de råkas pêle mêle uti vattnet om de vilja. Dock bör härvid märkas att fruntimren äro uti en fullständig badekostym, täckta från hufvud till fot så att blott ansigtet synes. Det förstås att med denna kostym coquetteras lika mycket om ej mera än vanligt, och jag såg ett närmast mig badande fruntimmer, som var kostymeradt à la Turque och så intagande vackert, som någonsin en najad eller sjönymf kunnat vara. Äfven forstås af sig sjelft att herrarne ha simbyxor, som fås vid ingången till badinrättningen. Efter badet gick jag och spatserade omkring. Den sluttning, i hvars slut den egentliga staden och hamnen äro belägna, är upptagen af en förstad eller villor eller hvad det månde vara, nog af den är fullbyggd med vackra stenhus, hvart och ett omgifvet af en trädgård; deremellan gå gator slingrande sig uppåt, emedan de blefve för branta om de gingo rakt upp ända till den högsta toppen, som utgör en stor vidsträckt flacka med den härligaste utsigt öfver hela trakten. Hvarthelst man härifrån ser, är allt skönt: hafvet utan land framföre, sluttningen med sina vackra villor och trädgårdar nedanför, samt staden med sina kanaler fulla med skepp; längre bort på samma sida den stora djupt in i landet gående hafsviken, på hvars ena sida Seinen faller ut, medan den på de andra är omgifven af fästningslika stränder; på fastlandssidan utsigten öfver Normandies rika fält med der kringströdda hjordar.
Medan man ännu väntade på Myro, hennes väninna eller kanske medtävlarinna, framleddes av slavar tessaliska gångare, smyckade med lysande täcken. Karmides, huvudfiguren i gruppen, bar en vit, till knäet räckande, veckrik kiton, kring livet sammanhållen av en med gyllene meandrar stickad gördel, och över livrocken en vid tyrisk mantel, vårdslöst kastad över den ena skuldran. Kring halsen hängde en guldkedja, vid vilken signetringen var fästad. Benen, blottade från knäet till den av en sidensko omslutna foten, hade den marmorlika glans, som endast kroppsövningar och badslavarnes frotteringar med oljor, essenser och pimsten kunna åstadkomma. Karmides' vänner voro klädda nästan som han. Det hela erbjöd en lysande, men för de förbiskridande kristianerna ingalunda uppbygglig anblick. - Hu, dessa människor, sade Praxinoa om kristianerna, deras åsyn skrämmer mig. Vackre Karmides, drag för gardinen. Jag blir sjuk, om jag måste se dessa olyckliga ansikten. Då Praxinoa kallade Karmides vacker, så var denna för övrigt vanliga artighet här överensstämmande med verkliga förhållandet. Hans gestalt, som ägde den grekiska typens naturliga ädelhet, var genom gymniska övningar utbildad till en formfulländning, värdig att mejslas i marmor, och hans anletsdrag voro regelbundna, utan att regeln hämmade själslivets fria lek; men i dessa drag spelade tillika en besynnerlig blandning av lättsinne med beslutsamhet, hårdhet och högmod, och hela hans varelse, från ögats blick till muskelspelet i hans lemmar, bar vittne om den tragiska strid, i vilken naturen, långsamt tröttnande, men ännu segerrik, bekämpar verkningarna av ihärdiga utsvävningar. - Vid Dionysos! utbrast Olympiodoros, i det han ordnade sin gångares betseltyg och kastade en blick över torget, där ha vi ju prokonsuln. - Var? - Vid Torg-Hermes bild. Han står bredvid en bärstol och samtalar med damen i densamma. - Riktigt. Jag ser honom. - Det är Eusebias bärstol, sade Karmides. Jag igenkänner den. - Aha Men se på vår Annжus Domitius!