Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken ibland eder är, som med sin omsorg förmår sätta en aln till sina längd? Och för hvars skull sörjen I för kläden? Skåder liljorna på markene, huru de växa; de arbeta intet, ej heller spinna. Dock säger jag eder att icke Salomo, i all sin härlighet, var så klädd som en af dem. Kläder nu Gud så gräset på markene, hvilket dock i dag står, och i morgon kastas i ugnen, skulle han icke mycket mer göra det eder, o I klentrogne? Så skolen I nu icke hafva omsorg, sägande: Hvad skole vi äta? Eller, hvad skole vi dricka? Eller, hvad skole vi kläda oss med? Ty allt sådant söka Hedningarna. Edar himmelske Fader vet väl, att allt detta göres eder behof. Söker först efter Guds rike, och hans rättfärdighet, så faller eder allt detta till. Sörjer icke fördenskull för morgondagen; ty morgondagen hafver sjelf sina omsorg med sig. Det är nog, att hvar dag hafver sin egen plågo. Dömer icke, på det I icke skolen varda dömde. Ty med den dom, som I dömen, skolen I dömde varda; och med det mått, som I mäten, skall eder mätet varda. Huru ser du ett grand i dins broders öga, och varder icke varse en bjelka i ditt öga? Eller, huru säger du dinom broder: Håll, jag vill taga ut grandet af ditt öga; och si, en bjelke är i ditt öga? Du skrymtare, kasta först ut bjelkan af ditt öga; sedan se till, huru du kan uttaga grandet af dins broders öga. I skolen icke gifva hundomen det heligt är, och edra perlor skolen I icke kasta för svin, att de icke trampa dem med sina fötter, och vända sig om emot eder, och rifva eder. Beder, och eder skall varda gifvet; söker, och I skolen finna; klapper, och eder skall upplåtas. Ty den som beder, han får; och den som söker, han finner; och honom, som klappar, varder upplåtet.
Men dessa tillhör egenteliga EcclesiastikVerket, stå till större delen under helgden af Presterskapets privilegier eller privates testamentariska dispositioner, och låra således icke vara underkastade ett så vidsträckt användande, att äfven Musikaliska Academien skulle af dem kunna njuta någon fördel. Hvad i öfrigt det beträffar, att Stockholms Innevånare skulle njuta af Musikaliska Academien till förmån framför Norrbottens eller andra Rikets aflägsna Innebyggare, så anser jag mig blott böra anmärka, att jag icke år Musik-kännare, eller ens Musikälskare, och att jag således i detta ämne yttrat mig utan all egennytta. Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats - Den 5 Jula e. m. 29S Utskottets Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Friherre af Nordin, Carl Johan: Jag kan icke neka, att de anmärkningar, hvilka Grefve von Schwerin mot Stats-Utskottets Betänkande framställt, äfven hos mig väckt den önskan, att Utskottet måtte få tillfälle att närmare granska ämnet; och jag hemställer alltså, om icke Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes förnya proposition till återremiss af Betänkandet. Uppå derefter af Herr Grefven och LandlMarshatken förnyad proposition, blef StatsUtskottets Utlåtande, tillika med de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återförvisadt. Föredrogos å nyo och biföllos följande StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på borr det lagde, Utlåtanden: N.‘o 256. Angående RiksStatens 6:te HufvudTitel. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof, i livad den rörer RiksStatens 7:d9 HufvudTitel. t@4 Ben 5 juln e, m.
– De hafva förlorat sin oskuld, de kunna icke vara glada – de stormande, i följd af sin våldsamhet hastigt förflygande, af längtan och ledsnad kringgärdade förlustelserna hafva borttagit lugnet utur deras hjertan – de kunna icke vara glada, de hafva blifvit förtidigt framryckta ur det pupplika omhölje, hvarifrån ljus och kärlek endast småningom skulle befria dem. De äro icke glada – den alltför högt uppdrifna känsla af glädje, man bemödar sig att väcka hos dem, måste äfven uti deras sinnen omvexla med tomhet, med nedslagenhet, ty här är ju ingenting beständigt under solen, och sålunda fördrifvas de små, de älskade små ur deras Paradis, hvilket besvär lifvet merendels snart nog åtager sig Utan dygd är ingen glädje – detta gäller för alla, och der omåttlighet finnes, der är lasten till hälften redan inne, Fru D. (som länge med otålighet afhört mig, läggande ett finger på min mun). Men, min Gud, bästa Cousine, hvem talar om dygd och last? Det var ju fråga om barn, om barnaglädje! Vous prenez tout au tragique ma chère! Hvad kan då väl vara för samband emellan oskyldiga barns oskyldiga glädje, och de dystra bilder, du nu höll på att framkalla? Jag. Ack min Vän! Vi lefva, vi hafva bägge lefvat i verlden, äfven i den, som vårt alltinskränkande slägte funnit för godt att benämna stor. Är icke nöjet der ofta syndens moder’, och Fru D. Ja, men det är ej om de stora vi tala, det är ju om de små; och du vet, mitt valspråk är : Låt barn vara barn. Jag. Och likväl, fastän du ej vill tillåta någon ansträngning, någonting, som möjligtvis kunde likna ett sträfvande hos barndomen sträfvar du sjelf för dess skull, och har ingenting emot att den å sin sida, också börjar sträfva efter nöjen, efter något du vill lära den att anse oumbärligt. Är ej det ena sträfvandet lika onaturligt som det andra? Fru D. Jag förstår dig icke nu – och i alla fall huru roligt det än är att språka med dig, måste jag begifva mig härifrån.
Men beträffande dernäst förslaget, att inkomsterna af Lösen för stämningar och Resolutioner hädanefter icke mätte tillfalla Domarena, sedermera till erhällande stadgad ersättning d.rföre af Stats-Enstan: sä kan jag för min del icke bifalla delta förslag, utan det samma ödmjukast afflyrkar »medanr:o indrifwandet eller uppbörden af i fräga »varande medel, för-Stats-Castans räkning, samt conirollen dera, ostridigt stulle medföra bade »vidlyftighet och opålitlighet, men Stats-Castans utgift deremot alltid blifwa wist och säker: samt 2:0 i fräga »varande författning, ehuru lämpelig till Häradsrätterne, deremot alldeles intet kan lämpas till mängfaldiga andra Domstolar, såsom Radhus, Halloch Kamners Rätter, Accisoch Sjö-TullS-Rätter, BorgMalter samt Kongl. Hof-Rätterne, i afseende pä Le ruäl. som der omedelbarligen instämmas, wid hwil» ka Domstolar icke sjelfwa Domarena uppbära Stäm» uingsoch Utslags-lölen, utan desta inkomster tillhöra Secreterarne eller Notarierna, och dem icke kunna fr änkännas. Herr blert?enl^e!m, carl, uppläste följande striflmga anförande till Protokollet: Hög» Den 2 November. 3!) Högwälborns Herr Grefwe och Landt-Marskalk! Högloflige Ridderskap och Adell Sedan Höglofliga Lag-Ulstottet pä sa stora sta! och goda grunder, afstyrkt inrättningen af de sa kallade förliknings Domstolar, lärer Höglofliga Ridderffapet och Adeln redan wara öfwer'ygad, om deras mindre bidragande till ändamälet, en ömkelig förmindstnina, af Rättegångar ivid de ordinarie Dom skolarne.
» Ah tack, trött är jag just inte, ty jag har suttit derute och väntat mist en timme, tror jag. Ni underhåller er med edra patienter något länge? » » Tycker ni? Ja, ser ni, hvarje individ intresserar mig så särskildt. De ha ju alla hvar och en några rader med i den stora utvecklingshistorien, och så, när man räknar dem alla tillsammans, blir det ett helt digert band, ett värdefullt arbete med många, rika erfarenheter och angenäma hågkomster af förtroende och vänskap. » Ingrid satte sig tyst, och doktorn tog plats vid hennes sida. Hon lekte med en af de praktfulla perlbroderade kuddarne. » A r det här från tacksamma patienter? » frågade hon. » Ja, jag har visst flere lådor fulla, » sade han skrattande. » Då kunde ni göra en god gerning och skänka litet till bazaren. » » Nej, tack ska ' ni ha! Jag behåller mina minnen, och jag går till och med så långt, att jag fordrar pietet af den, som möjligen en gång kommer att ordna dem i mitt hem. Tror ni inte, att det fins en så högsinnad qvinna, att hon skulle kunna sätta sig öfver den lumpna afund, som ofta utmärker ert slägte? » Ingrid ryckte nervöst i tofsarne. » Synnerligen artig är ni inte, men jag vill ändå svara er, att jag tror, att det finnes många, som skulle omfatta ert tillbud att som kuddvårderska inträda i ert hem med stor glädje. Jag föreslår att alla gifvarinnorna draga lott, om hvem som blir den lyckliga. » Hans blick föll forskande och genomträngande på hennes upphettade ansigte. » Får jag hjelpa er af med kappan, fröken? Ni är så varm. » (Slut i nästa n:r.) Sparsamhet i det lilla. te§S [|n behjertansvärd uppsats i denna fråga har ^ * för en tid sedan prydt Iduns spalter; men eftersom ämnet der afhandlats mera i allmänhet, vill jag nu hänvisa på mera enskilda fall, hvari husmodern kan visa sin omtanke och införa ett sparsamhetssystem, som hon ovilkorligen sjelf har stor glädje utaf, må vara att vännerna skratta och kalla det öfverdrift eller snålhet.
— Det har icke undfallit min uppmärksamhet, att föremål af denna beskaffenhet, hos Krigarens Skötebarn och Tactikens Konstmästare, har fördomen emot sig, men vi äga lyckan att känna denna Furste derjemte för Menniskooch Fosterlandets ;Vän. Han skall visserligen göra ett billigt afseende på Landets tarfvor och våra önskningar. Med Ridderskapets och Adelns ädelmodiga tillåtelse begagnar jag detta tillfälle, för att motiverad af bindande pligtkänsla mot Sanning oell med mensklighet söka, så godt jag förmår, utveckla ett härmed analogt ämne, som, ehuru af högsta vigt, likväl efter min tanka 6kymmes af de vådeligaste fördomar. 106 Den ig Jannar ii. Så angeläget det är för en Stat, att vårda och söka försäkra sig Freden, så vådeligt är alt misstaga sig om sättet dertill. Systemet för ett rigtigt Sjelfförsvar skiljer sig, då NB. man åsyftar endast Fred, naturligtvis i tvenne delar, nemligen: Det blott Militairiska och det stride Politiska. Bägge vigtige, böra visserligen understödja hvarandra; men fördomen vill att hufvud-effecten skall ligga i den förra, då likväl Historiska erfarenheten visar, att den bör sökas, i den sednare delen af Systemet; och att Fredens bestånd vinnes, vida mindre genom anlitandet af den positiva Kraften, som bildar motvärnet, än genom den negativa, som genom väl begagnade klokhets-maximer förekommer striderne. En stor Sanning, emot livilken äro gjorde de misstag, som vållat så mångfalldiga våra missöden. Snart öfvertygar sig den forskande tankan derom, att till de förnedrande brister, de tryckande eländen, hvarunder i tidelängder, menskligheten förfelat, dess bestämmelse af lyckligare öden, närmaste orsaken igenfinnes hos de Mordscener, sorn med namn af Krig, genom utbrottets förödelse, bereda mellantidernes förlägenhet.
Sig vilja tillse, huruvida af de till sådana föremål disponibla allmänna medel kunde tilldelas de byggnadsskyldige det understöd förhållandet påkallade; och då dessutom, genom den afgift, som, enligt hvad Utskottet inhemtat, måste erläggas af dem, hvilka begagna fö - (f# uStals-Utshottets renännide nu mera nästan färdiga bro, ett lämpligt bidrag är beredt till godtgörande af kostnadertie för densamma, finner Utskottet sig föranlåtet afstyrka det för detta ändamål nu hos Rikets Ständer äskade lån af allmänna medel. .Stockholm den ?3 Februari 184f• Ank. till Exp. Utsk. den 25 Febr. i8$t, kl. >2 e. ra. 'Utlåtandej angående ny Löne-reglering för Riksgålds-Contoirets 1 'jensi em an n a-p er sona l och J^aktbetjerling. (Rgs Afd.) Sedan Rikets nu församlade Ständer fastställt en ny Aflönings-st.t för embetsoch tjenstemännen samt vaktbetjeningen vid Rikets Ständers Bank, hafva, under åberopande af den hitintills iagltagna likhet i lönevilkoren inom Banken och Riksgälds-Contoiret, Herr Contract-Prosten Östberg och Herr N. Limnelius} uti serskilde inom Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet väckte samt till Stats-Ulskoltet remitterade motioner , föreslagit, att aflöningen för tjenstemanna-personalen inom Riksgälds-Contoiret måtte äfven vid denna Riksdag varda ordnad efter de för Bancoslaten nu bestämde grunder och att, såsom följd deraf, den, sedan år i83o, fortfarande provisionella lönelillökningen för bemälde tjenstemanna-personal hädanefter måtte upphöra.
Rörnströms, C. O., enka, pension för 74. Regements-läkares löneförhöjning och pensionsrätt 69. Remisslage, anslag för 72, 184. Remontering vid indelta kavalleriet, statens öf vertagande af 173. och Skoning, anslag för .. 69, 182. Repperda Drakegården, utbyte af 85. Rese-imderstöd för handtverksoch fabriks-idkare 158. Restitution af löne-bevillning vid 3:ne Regementen 140. 20 Revisions-berältelse om Kommers-kollegii fonder Riksgälds-verket . Stats-verket Revisorer, af Stats-verket, omarbetning af instruktion för Rikets Ständers, tid för deras nästa sammanträde . Ridderstolpes, F., enka, pension för Ridhusbyggnad för hofstallet, anslag till Rikets Ständers hus, upplåtelse af lägenheter uti Riksdag s-arkivet, anslag till .. Riksdagshandlingar, trycknings-kostnader för . utdelning af äldre, utgifning af Riksdags-kostnader, arfvoden för utbetalning deraf och granskning af reqvisitioner å Landtmarskalkens och Talmännens ordningen för bestridande af Riksgälds-kontorels aflöningsoch pensiöns-stater befrielse från postporto för mottagne fribref samt arfvoden för posträkningar . Riksstat, upprättad ny 389. Rosen, A. E. van, pension för 355, 372- g Rosenblad, B., pension för 74. Rotevakans-afgiften af utsockne-frälset i Halland, undsättning uti - 64 G. Rudensköld, T., rese-und erstöd åt 160. Räby räddningsinstitut, stats-bidrag till 160,r 241, 256. Råå fiskeläges understödjande i följd af kolerafarsoten 160. Sala Silfver-verks ränte-ersättnings-fond 166. Salpetcr-hj elpens beräkning i Småländska länen . 64 A. Salpeter-lösnings-prisets förhöjande 21, 201..
Nu visste jag att fosterfar, som icke besökt Gillet på ett helt. år, låg hemma och sof. Jag såg in genom fönstret! Tänk Er hvad jag såg! Jacques satt i åldermannens stol och förde klockan! DOMHERREN. Jacques? Icke Sten? Underbart! Alltid den sämsta, aldrig den bästa! CECILIA. Jag gick in i förstugan och fick höra af pedellen att Hans på grund af sin svaghet och ålderdom var afsatt och att Jacques var vald till ålderman efter honom. DOMHERREN. Länge väntadt, det är sant, men ändå oväntadt! CECILIA. Och nu komma utvalde af Gillet hit att af superintendenten få valet bekräftadt. DOMHERREN. Det är otroligt! Jacques och icke Sten! Jacques är ju nästan oduglig fast han kan formerna. CECILIA. Det är den Gamle som lärt in honom alla 9 talesätt sedan barndomen och inplantat hos honom att han var född till högste man. DOMHERREN. Stackars Jacques! Och den Gamle! Hvem skall kunna meddela honom beslutet. En våldsman har han varit och derför fick han öfverlefva sitt fall det är rätt, men det är hårdt! CECILIA. Men kyrkan, tänk på den! DOMHERREN. Ja, den CECILIA. Kan I, Domine, göra om intet Jacques' val? DOMHERREN. Dessvärre, nej! Jag kan endast höra på när de munhuggas och så låta skrifva upp det; det är allt hvad i min makt står! CECILIA har stigit upp; vid fönstret. Då lära tider stunda som varda fulla af nöd och trångmål för somliga. Nu äro de här! Scen V I. DE FÖRRE. OLOF. Sedan JURGEN. JACQUES. GERHARD. OLOF med mössan i handen. Utvalde af Sankt Lars Gille anhålla om företräde hos Hans Nåd! Det fans intet gräs! DOMHERREN. Ge dig af till verkstan då och släpp in hjorden! OLOF går. JURGEN, JACQUES, GERHARD in. Guds fred och helsning utvalde af Välloflige Sankt Lars Gille.
Domstolen beslutade utslag af den 7 Oktober 1845 sig utlåtit och funnit skäl icke vara anfördt, som till ändring i Hofrättens beslut kunde föranleda; om hvilket slut, efter hvad Högsta Domstolens protokoll för nyssnämnda dag innehåller, närvarande Herrur Justitieräden Stråle, Bredberg, Nyblaeus, EngelhartBackman, Grefve G. A. Sparre och Schmidt sig förenat; hvarefter, i anledning af den sakfälldes underdåniga ansökning att af nåd ifrån det honom ådömda ansvar förskonas, Kongl. Maj:t, sedan Dess Hög sta Dbmstol underdånigt utlåtande deröfver afgifvit, i utslag den 11 Februari innevarande år behagat förklara Sig icke finna anledning att ansökningen bifalla. Inför samma Kongl. Hofrätt hade advokatfiskals-embetet derstädes särskilda tider anställt åtal emot Justitiarien i Engelholm, häradshöfdingen J.
Från och med skogens bjelkar ända ned lill dess vilda bär mot åkerns ädla säd och hafvets fiskar. Det må vara den fattiges utbyte emot den Den 28 December f. m. 141 rikares, men det är, som gamla ordspråket lyder: små vänner och fattiga händer skall man icke förakta. Fast Skåne genom egna medel har verkställt den nämnda undersökningen så hade vi likväl väntat att de också skulle låtit oss vara med derom eller om beslutet af ett upskof. Detta har icke skett, det framstålles nu genom Hr von Troils förslag, alt Staten skulle bekosta den återstående undersökningen genom Småland, och vi äro derföre tacksamma; vi kunna använda de sammanskjutna medlen till andra ändamål. Sammanskottet visar dock alt, ehuru icke alla inom länet äro benägna för hvad som så vidt jag förslår, om det också icke för länet nu är så egennyttigt fördelaktigt, eller en penningevinst för dagen, dock för riket i sin helhet och för framtiden är af högsta vigt. Vidare innehåller den K. propos:n: ”Med det allmännas sanna fördel måste det alltså otvifvelaktigt anses mera förenligt, att hufvudjernvägarne i landet utföras genom Statens försorg och på dess bekostnad, vare sig medelst direkta statsanslag, då sådant utan svårighet later sig göra, eller medelst utfärdande af statsobligationer. I den mån dessa, såsom utelöpande, komma i inländska disponenters hand, öka de, till näringarnes förmän, landets rörelsekapital.” Ja, det må väl vara alt skuldsedlarna öka rörelsekapitalet, men skuldsedlarne äro såsom jag tror, så väl för Staten som för enskilte bäst att undvika. Men äfven om den saken lemnäs åsido, förefaller det mig nästan mera anmärkningsvärd! att Regeringen från den förut yttrade, af mig också förordade, Stats-ff»rferÄförf.v-grundsatsen kommit till den, att hufvudbanorne böra ensamt utföras af Staten och på dess bekostnad, då det folkrika Belgien förmäles, oaktadt sina korta distanser i jemförelse med våra, icke då förtjenar mer än 3 procent.
Lasaretts-direktionen likväl endast använda ett belopp af omkring 30,000 R:dr, utgörande räntc-afkastning af Sederholmska donationen; men enär, efter afräkning af ofvanberörda för tillbyggnaden disponibla tillgång för samtliga dessa arbeten, derutöfver erfordrades ett belopp af 205,000 R:dr, fann Lasaretts-direktionen sig böra i underdånighet hemställa, om icke Kongl. Maj:t, af skäl som i den underdåniga skrifvelsen närmare utvecklades, skulle anse lämpligt att af Rikets Ständer äska den för ofvanberörda ändamål sålunda erforderliga summa. Då emellertid Kongl. Maj:t, i Dess nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof tiilkännagifvit, att Kongl. Maj:t ville, efter det vederbörande med infordrade utlåtanden öfver Lasaretts-direktionens ofvanomförmälda underdåniga framställning inkommit, taga densamma under särskildt öfvervägande samt det vid sådant förhållande icke kunde med visshet antagas, att det för Serafimer-lasarettet erforderliga anslag komine att af Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer begäras, har Friherre Gustaf voa Duben, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 160), på det Rikets Ständer i allt fall måtte komma i tillfälle taga frågan i öfvervägande, och » 10,000: — » 18,500: — » 20,000: — » 20,489: ~- Stats-Utskottete Utlåtande N:o 139.
Mits framställning, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja, och slutligen propos. på afslag å merberörde hemställan, hvilken propos. besvarades med många nej jemte ett eller annat ja; hvarefter propos. på bifall till Utskits hemställan förnyades samt besvarades med talrika och starka ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Mom. b. Bifölls. 38 Den 2 Mars. Monn. c. Hr von Francken, Georg Wolfgang:, Det kan synas förmätet af mig, att, sedan Stats-Utsk:t fördubblat det af K. M:t för ifrågav:de ändamål äskade anslag, begära att äfven det af Utsk:t föreslagna belopp måtte ytterligare fördubblas; men då jag icke kan annat än anse, att de penningar, som till anskaffande af skarp amunition anslås, blifva särdeles väl använda, tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad. behagade bifalla min reservation mot Utsk:ts beslut och Således bevilja en summa af 40.000 rdr. Man skulle äfven nu kunna fråga, hvarföre Stats-Utsk:t bestämt sig för siffran 20,000 rdr och jag föreslagit 40,000, och jag får derföre meddela, att jag gjort detta på grund af de upplysningar, som meddelats af en ledamot inom Utsk:t, som nitälskar för skarpskvtterörelsen. Frih. Klinckowström: Jag vet icke, om Hr von Francken afsett mig, då han omnämnde en person, som lemnat Utsk:t upplysningar i frågan; men jag anser mig böra nämna, att orsaken, hvarföre jag inom Utsk:t tillstyrkt anslagets höjande med 10.000 rdr utöfver det af K. M:t begärda belopp, varit den, att vid denna fråga kunde en bestämd uträkning ega rum, ty då i riket finnas 40,000 skarpskyttar, skulle, om 20,000 rdr beviljades till anskaffande af amunition, utdelningen per man belöpa sig till värde af 50 öre.
Det är stämningen, den må vara hvasst frostig, uppsluppen eller sentimental, som är diktens egentliga kohesionskraft och sammanbinder skildringens atomer till en fristående skapelse. Det är också denna stämning som först och sist förlänar de framstälda figurerna verklighetens resonansbotten, ty den nakna verkligheten är dock ej så naken, att ej äfven hvardagsmenniskan i tillvarons mest upprörda ögonblick kan fyllas af känslor så starka, att de kanske bäst tolkades på Shakspereska jamber. Förgäfves letar man i lillnaturalismens böcker efter författareindividualiteter och ett egendomligt personligt sätt att se och uppfatta verlden. Författarnes fantasi höjer sig endast undantagsvis öfver en bokförande kamrers. De söka skildra lifvet, men i stället att slå upp portarne på vid gafvel till all tillvarons mångfald och rikedom, låta de läsaren genom ett trångt nyckelhål blicka in i en liten och hvardaglig verld, der trivialitet och småaktighet herska, der allt är bourgeois, reglementeradt, vingklippt och snusförnuftigt som i en smågemytlig familjeverld efter fru Buchholz’ anda. Det kan tyckas, som vore detta omdöme orättvist och allt för barskt, och det är det kanske äfven; men innehåller det två delar öfverdrift, inrymmer det också tre delar sanning. Vi vidhålla detta, ehuru man här i de spanska bergen lär sig att högre än klubbpolemik värdera fäktning med den höfligt rispande stickvärjan. Man får det intrycket, att hvardagsskildringen råkat in i en återvändsgränd, att den blir allt säkrare i sin teknik, men allt tommare till sitt innehåll. Många af de arbeten, som vi åsyfta, skulle för icke länge sedan troligen gripit oss helt annorlunda. Är det årens makt som gör sig gällande? Har man sjelf blifvit gammal och trött samt utan mod att se verkligheten i ögat? Eller har småningom en rymligare uppfattning af konst väckt kärlek till annat än det, som man fordom älskade högst? Det är en samvetsfråga full af vemod och svår att besvara. Man när ej längre samma vidskepliga vördnad för verkligheten och tillropar ej längre hvarje liten framletad detalj af hvardagslifvet sitt: ah!