Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är det klart, att då man ej på förhand, såsom nu ofta låter sig göra, kan beräkna på hvilka bänkar den absoluta majoriteten befinnes, måste man räkna på de ledamöter, som ej tillhöra något egentligt parti, och derföre uppgöra listorna så att de kunna vinna bifall på alla håll. Vidare har här såsom skäl till afslag å detta Betänk, anförts, att det skulle bevisa föga grannlagenhet hos R. o. Ad. att nu framkomma med förnyad anhållan om sanktion af ett beslut i detta ämne, då Regeringen så nyss vägrat en sådan. Då här är fråga om att tillförsäkra R. o. Ad. samma rätt som de andra Stånden, att nemi., oberoende af andra, sjelfve bestämma öfver sina val, kan jag ej fatta att det finnes något annat skäl för Regeringens afslag å denna anhållan, än att detta förslag, som vid flere föreg:de riksdagar förkastats, vid sista riksdagen med högst ringa majoritet antogs. Gifver nu 11. o. Ad. mera mangrannt sin tanke tillkänna, skall K. M. å sin sida säkerligen bifalla hvad R. o. Ad. uttryckt såsom sin önskan. Gr. Sparre, Erik: Vid algörandet af denna fråga, hvilken jemväl vid flera förutgående riksdagar utgjort föremål för R. o. Ad:s pröfning, har jag sökt göra mig noga reda för de åsigter, som legat till grund för förslaget, hvilka partier vid föregående tillfällen uttalat sig för eller mot —; och dervid funnit, att nästan alltid de, som tillhört minoriteten, varit för bibehållande af det nuvarande valsättet. Antagligen har nämnde förhållande berott derpå, att minoriteten ansett, det sålunda åtminstone en utväg skulle lemnäs densamma öfrig, att göra sina åsigter i någon mån gällande. Deremot hafva de som tillhört majoriteten, funnit detta minoritetens skydd alltför hinderiigt. På heröiue förhållande lemnar framlidne Presidenten von Hartmansdorfls uppfattning af denna fråga ett ojäfaktigt bevis. Jemlikt hvad kändt är och redan förut blifvit nämndt, tillhörde Hr von Hartmansdorff' vid 1823 års riksdag minoriteten. Då bekämpade han ihärdigt det nu il'rågav:de förslaget till förändradt valsätt.
Ständer göra hemställan om anvisande af nödiga medel till godtgörelse åt den ökade personal, som till ärendenas utredande och skyndsammare afslutande redan funnits och ytterligare kan finnas behöflig, i öfrigt icke funnit anledning förorda någon annan förändring i de aflöningsbelopp, som af Herr Grefven och Landtmarskalken samt Herrar Talmän sålunda blifvit föreslagna, än att den bland Stats-Utskottets Kanslister, hvilken tillika hos Utskottet tjenstgör såsom Registrator och i sådan egenskap har en mera trägen och ansvarsfull befattning, än öfriga Kanslisterne, måtte, i likhet med hvad under de tvänne sednaste riksdagarne egt rum, åtnjuta ett dagtraktamente af 7 R:dr 50 öre, får Utskottet, som från vederbörande infordrat och erhållit uppgifter på den tid, då hvar och en antagits, och hvarifrån aflöningen ansetts böra beräknas, alltså hemställa: att den aflöning, hvilken under nuvarande riksdag tillkommer Riks-Ståndens och Utskotteus Sekreterare äfvensom den öfriga Stais-Utskottets Memorial N:o 58. 3 hos Stånden och Utskotten anställda kanslipersonalen samt vaktbetjeuingen, måtte af Rikets Ständer bestämmas att utgå med följande belopp samt få beräknas från här nedan uppgifna dagar, nemligen : Hos Ridder skåpet och Adeln: för Riddarhus-8ekreteraren, i egenskap af detta Stånds Sekreterare, arfvode i månaden R:mt 550: — „ nio Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ sex Kanslister, dito dito „ 5: 50. „ sex Vaktmästare, dito dito „ 2: 50. varande samtlige desse, Ridderskapet och Adelns kanslioch vaktbetjening tillhörande personer, hvilka före riksdagens början af Riddarhus-direktionen antogoB och i tjenstgöring inträdde, berättigade att beräkna sin aflöning från och med fjerde dagen före den, till hvilken Rikets Ständer sammankallades, eller från och med den 12 Oktober 1865.
Jag ber att få återkalla i minnet historiken af detta ämne, det vigtigaste, som kan komma under representanternas öfverläggning, emedan det omfattar icke mindre än en hel menighets väl eller ve och en principfråga af den stora vigt, att hela samhällets bestånd deraf kan komma att skakas. Det är nemi. fråga om, huruvida äganderättsfrågor skola i vanlig domstolsväg eller af administrationen genom ett penndrag afgöras. Det är i min tanke klart, att detta ämne mäste vara af största vigt; men jag ber att få återkomma till historiken. Förhållandet är sådant, att 212 kyrkohemman i Halland finnas i närvar, ögonblick bebodda af omkring 1,000 familjer, hvilka alla hittills (eller för några år sedan aljt dittills) ansetts hafva besittningsrätt till dessa hemman, hvarå de åtnjutit från evärdeliga tider denna rätt. Dessa kyrkohemman väckte, genom deras blotta benämning af kyrkohemman, det Ilögv. Ståndets pretention för kyrkornas inkomster; och vid förra riksdagen upplystes det besynnerliga förhållande, att, sedan ett mantal blifvit till hälften bortsåldt och tvist uppstått om besittningsrätten dertill samt målet genom Kammar-expeditionen blifvit afgjordt till hemmansåbons fördel, andra hälften sedermera blifvit afyltrad, derefter enahanda tvist om denna hemmansdel uppstått, hvilken genom Ecclesiastik-expeditionen afgjordes så, att kyrkan tillädes besittningsrätten till hemroansdelen. På så sätt afgjordes i administrativ väg inom en kort tidrymd tvenne fullkomligen likartade frågor på alldeles motsatt sätt, hvilket äfven vid förra riksdagen föranledde icke blott till en anmärkntsanledning mot vederbörande contrasignant och rådgifvare, utan äfven till en fullständig utredning hos Stånden af denna fråga; och Ständerna, undantagandes PresteSt., hvars protest man i sådana frågor alltid kan förvänta, beslöto en underd, skrifvelse till K. M. med anhållan (i min tanke, den allrabtUigaste, som någonsin kunnat från en folkrepresentation framställas), att hemmansinnehafvarne måtte vid laga domstol, i behörig rättegångsväg, få upplysa och styrka deras besittningsrätt till hemmanen.
Se så, tänk inte mer härpå, utan följ med ut, om du ännu har någon vänlig känsla för mig, som kan komma dig att glömma, att jag ej är så elegant som de andra ungherrarne. » Och därpå teg Elise, tog på sig sin promenadtoalett och utstod sedan under hela tiden de voro ute riktiga kval för hvarje blick, som riktades på dem. Slutligen urartade detta tillstånd därhän, att själfva anledningen till tvisten höll på att glömmas och i stället hvarje liten motgång, hvarje olika tanke gaf anledning till bittra ord och uppträden, hvilka slutade med att han ensam gick ut och hon satte sig att gråta af alla krafter. Men en gång återvände han direkt, sedan han gått. Han hade varit rentaf hård den gången och kände sig så olycklig vid tanken på sin lilla alltid lika ömt älskade hustrus nedslagna uppsyn. » Det måste taga ett slut det här, » tänkte han, » annars bär det rent på tok. Hvad månne hon nu gör i ensamheten? » och han påskyndade stegen, öppnade sakta dörren och stod en stund alldeles förstenad vid åsynen af hustrun, som kastat sig ned i soffan och med ansiktet doldt i näsduken, skakade af konvulsiviska snyftningar. Slutligen smög han sig fram och knäböjde vid hennes sida. » Käraste min vän, » hviskade han och fattade den motsträfviga handen, » förlåt mig min häftighet. Jag menade ju inte så illa. Jag skall göra hvad som helst, bara vi kunna få tillbaka vår förra trefhad och glädje. » Och så småningom lugnade hon sig, och då han var färdig att gå till banken, var afskedsomfamningen lika varm som fordom, och med glädtig röst. som dock ännu bar spår af rö- relse, ropade hon efter honom: » Jag väntar på dig utanför banken, så att vi genast få gå till skräddaren och välja ut kläderna, om gubben kamrern varit snäll och gifvit dig pengar. » T y Tage Berglund hade beslutit låna hundra kronor för att skaffa sig en fullständig sommarkostym. Det skulle allt bli så mycket öfver, att frun kunde få en mera passande klädning än den där mörka af ylle, som då kunde sparas till vintern. (Förts.)
Den, som sjelf varit föredragande, vet huru ofta man behöfver påminna protok:s-förande om små saker som de uraktlåtit, samt huru lätt sådana kunna undfalla upmärksamheten hos en Deparlrts-Chef, hvilken har så mycket annat vigligare att tänka på. Den 2:dra anmärknm, rörtde ett praebendes skiljande från Biskops-stolen i Calmar, och utbyte mot ett annai, anser jag vara en af de betydligare, om icke den betydligaste af dem alla. Åtgärden är nemi., såsom mig synes, ett ingrepp i Presterskapets privilegier, och borde således vara föremål för anmärkn., enl. 106 § Reg.Ftn. Denna § har Ulsk. likväl icke begagnat, utan endast anmält förhållandet, enl. 107:de §. Som man icke får yrka ansvar efter annan §, än den rätta, så måste frågan förfalla. Men det är icke nog att här framkasta ett löst yttrande, att förfarandet strider - De ii 5 Juli f. m. 81 der mot Presterskapets privilegier; ulan sådant måste styrkas af deras innehåll. Det står nemi. i 4:de §:n: ”Vi efterlåta ock nådigst, att alle vare Biskoppar . .. och alle Prester i gemen, måge oförändradt njuta och behålla efter gammal häfd sina Biskops-stift, Pr®- bende-socknar och hemman”, etc. Om följaktligen ett prebende skulle kunna skiljas från ett Biskopsembete, så borde det icke kunna ske utan PresteStis bifall vid allmän Riksdag. Sådant bifall har icke blifvit hegardt, utan afsöndringen har ändock skett, likväl mot utbyte af ett annat prebende. Byte skedde nu lill förbättring af Biskopens inkomster och gjorde således ingen skada åt Presterskapel, hvilket icke kan vara annat än väl belåtet med dylika ändringar. Men om egenmäktiga utbyten medgifvas, så kan, vid ett annat tillfälle, hända, alt ändringen sker till minskning af Biskopens inkomster. Ståndet kunde då komma att i ett fall ogilla hvad det vid ett föregide godkänt, ehuru åtgärden i sjelfva verket varit densamma.
Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 25 Ja och 93 Nej, hvarjemte en sedel blifvit casserad, och är således den uti contrapropositionen intagna tullbestämmelse godkänd. Sextonde voteringen, enligt 133 punk len. Den, som bifaller Utskottejts förslag, att Jern: gjutet: Bomber och kulör, lianoner, Stycken, Nick hakar och Mörsare samt finare och gröfre Lavetter skola vid utförsel vara fria från lull, voterar Ja; dea, det ej vill, voterar Nej; 6 Förstärkta, Stats-Utskottets Memorial, JV-.o 499. vinner Nej, kommer den ifrågavarande artikeln att beläggas med 32 sk. ulförsels-afgift per Sk® Stapelstads-vigt. Voteringen har utvisat 46 Ja och 73 Nej, hvarigenom utförsels-afgiften uti förevarande fall blifvit bestämd, i enlighet med contra-propositionen. Sjuttonde voteringen, enligt 137 punkten. Den, sorn godkänner Utskottets förslag, till värde och redaction å denna artikel, nemligen: det förra 5 R:dr 16 sk. Sk® Stapelstads-vigt, och den senare casserade kanoner och Bomber samt Mörsare, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bifalles Borgare-Ståndets beslut, alt artikeln bör lyda: casserade kanoner och Bomber samt Mörsare och kulör, samt värdet antagas till 8 R:dr Sk® Stapelstads-vigt. Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 38 Ja och 81 Nej, hvarigenom uti förevarande fall Borgare-Ståndets beslut blifvit godkändt. Adertonde voteringen, enligt 151 punkten. Den, som gillar Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden godkända beslut, alt Jeni: smidt eller valsadt:
Fastigheter på landet äro intecknade för 60 millioner, men jag vet, att en betydlig del af Rikets Fastigheter, såsom all jord af ren Krono" natur, alla boställen, hemman och lägenheter, som tillhöra allmänna Verk och Inrättningar, fideiCommisser samt åtskilige privatas Egendomar äro ointecknade, hade jag väntat att äfven få åtminstone approximativt, uppgifvit, i hvad förhållande till värdet den öfriga jorden är skuldsatt; jag hade slutligen väntat, att få upplysning, huruvida Coursen, som åtminstone någon tid obetydligen varierat, bestämts af blott naturliga förhållanden, eller om speciella åtgärder, såsom export af silfver m. m. verkat till dess bestämmande; men då dessa upplysningar saknas och den enskilde representanten icke är i tillfälle att förskaffa sig dem, måste han stadna vid mer eller mindre sannolika hypotheser. Innan jag företager någon pröfning af hufvudsaken eller förslaget till vinnande af ett stadgadt penningevjisende, får jag vid åtskilliga FinanceComitéens framställningar göra några anmärkningar. Comitéen anser den öfverkligade nöden, 3i4 Den ij April /. ru'. hvad jordbruk och handel beträflar, hafva tillkommit af en allmänneligen ovanlig öfverproduetion och minskade afsättningstillfällen, men dessutom för Sverige enskildt, hafva haft en hufvudorsak i BancoSedlarnes vanvärde, och det redbara myntets försvinnande ur rörelsen. Hvad öfverproduetion angår, har den i Sverige endast varit partiel, hvilket bevisas af de obetydliga Spannmålsbehållningar, som vanligen funnits, och af den mängd af menniskor, som icke ägt mera än det knappaste uppehälle; och jag tror, att i år, i fall af en något sent inträffande skörd, prisernes stigande skall bevisa, att de förra årens besparingar icke äro mer än tillräcklige.
Nu anförda förhållanden ådagalägga onekligen, att de af Rikets Ständers Revisorer i ofvan uppgifna hänseenden gjorda framställningar omsider föranledt åtskilliga beslut och åtgärder i den af Revisorerne antydda riktning; och synes Post-styrelsen på sednare tiden hafva bemödat sig att afhjelpa de anmärkta bristerna uti postväsendet i den män medel derför yppats eller erfarenheten gifvit. vid handen hvad som bort vidgöras. För denna styrelsegren är emellertid i följd af sakens natur måhända i högre grad än för de flesta andra ett beständigt fortskridande och en oaflåtlig utveckling af nöden, såvida allmänhetens med en stigande kultur och folkmängd tillvexande anspråk på förbättringar i postkommunikationen skola någorlunda uppfyllas, men då Generai-Post-Styrelsen numera erkänt giltigBih. till It. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Äfd. 2 Band. 28 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. heten af dessa anspråk och sökt att i någon mån gå de af Revisorerne yttrade önskningar till mötes, har Utskottet, ehuru de anmärkta olägenheterna vid postbefordringen icke ännu kunnat fullständigt afhjelpa», dock trott sig kunna antaga, det bemälde Styrelse framgent ej skall underlåta att häråt egna all den uppmärksamhet och omtanke, som sakens vigt och beskaffenhet påkallar; och torde vid sådant förhållande icke vara nödigt att Rikets Ständer för närvarande vidtaga någon särskild åtgärd i anledning af hvad Revisorerne i ofvan nämnde hänseenden framställt och anmärkt. Af den i nästföregående § omförmälda anledning hade Utskottet jemväl uppskjutit behandlingen af den i Utskottets utlåtande N:o 13 § 15 vid innevarande riksdag afhandlade fråga, angående det höga priset å utländska tidningar och periodiska tidskrifter; och får Utskottet, med hänvisning till hvad Utskottet uti nämnde Utlåtande i frågan upplyst och med tillkännagifvande, att ärendet fortfarande befinner sig i alldeles enahanda skick söm då berörde utlåtande afgafs, nu anföra följande:
Danielssons anförande i afseende på \:de Hufvud-Titelns reglering, härigenom upplysa, att, vid anställd detaljerad granskning af anslaget till nybyggnader och reparationer vid Flottan, eller, med andra ord, till Flottans materiel, Utskottet funnit detsamma, ehvad det skall användas till större skepp eller endast till skärgårdsförsvarets fullkomnande, för närvarande icke tåla någon nedsättning; hvadan Utskottet icke heller för sitt tillstyrkande i denna del ansett nödigt, att, på sätt Herr Petre'} Tli., uti ett till Stats-Utskoltet från Borgare-Ståndet, i sammanhang med den Nådiga Propositionen om Stats-Verkets tillstånd och behof, remitteradt anförande, ifrågaställt, begära upplysning om den plan för organisationen af sjöförsvaret, som nu följes. Då likväl Statens tillgångar och anslagen på /\:de Hufvud-Titeln synas vara otillräckliga för underhållet af både Linieoch Skärgårdsflotta, får Utskottet, med yttrande af den åsigt, att Rikets sjöförsvar egentligen hvilar på Skärgårdsflottan, härigenom tillstyrka, att, såvida Rikets Ständer dela denna åsigt, Rikets Ständer må, genom und. skrifvelse, på detta vigtiga ämne fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet till det afseende en sådan framställning kan finnas förtjena. 6:0
Om ett sådant stadgande erhålles, torde man äfven kunna hoppas, alt, då åtal al folkets ombud verkställes inför Riksrätten, det ej skall stanna dervid, att Riksrätten säger; Här äro väl fel begångna, men vi hafva ej någon lag, hvarefter vi kunna domina ott åtgärderna ärp pliktiga. Gr. Frölich, David: Jag kan till en viss grad ej finna det underligt, efter de många anfall, som Const Utsk. vid denna riksdag jnqm Stånden fått uppbära för det sätt, hvarpå det anmärkt och lill Riksrätt remitterat åtskilliga utaf det fordna Statsrådets handlingar, att Utsk. nu skulle medelst delta förslag söka ådagalägga, att del ansett sig, ep» ligt sitt begrepp om iq6 §:p, hafva varjt tvunget att an» mäla alla lagöfyerträdelser, och alt det genom detta förslag skulle lemna blifvande Coust.Utsk. en anledn. att slippa anmäla andra än högst vigtiga casus; men jag tror dock ej, ali dessa motiver böra af Ståndet anses tillräckliga, för att godkänna en förändring i den nuvar, ordalydelsen af i pfj §:n. Man synes förutsätta möjligheten deraf, alt någonsin en lag skulle kunna blifva till den grad bestämd, att icke vid tolkningen deraf under den långa tid, som lagen vore gällande, de tolkande skulle finna nödvändigt att utbilda en sådan lanke derom, sorn i någon mån medförde en förändring af samma lag. Man bär varit särdeles angelägen att genom en särskild § föreskrifva, alt grundlagarna skulle efter deras ordalydelse tolkas.
Apologislskolor sökt motsvara en af lidens högljuddaste fordringar, och mången enskild lärare har med ett ovärderligt nit bemödat sig att upphjelpa denna del af undervisningen; men i de flesta fall höres ännu samma klagan: ”att i skolorna de moderna språken dels alltför mycket försummas, dels bibringas sä förvändt, att den, som söker fullkomna sig i dem med biträde af infödda, finner sig hafva mera hinder än gagn af hvad han i skolan lärt; att man lärer sig förstå, då man läser i hok, men ej fatta ett ord, då en utländning talar; att man i allmänhet vid behandlingen af moderna språk vant sig vid en ytlighet, som gör, att vi dagligen se öfversättningar derifrån hvimla af fel,” o. s. v. Dessa klagomål må innehålla öfverdrift; men så mycket är visst, att vanligen vid undervisningen i de lefvande språken uttalet alldeles försummas, då likväl kännedomen af pronunciationen ej allenast sätter i tillfälle att förstå utländningen, när han talar, utan äfven är nödvändig för att rätt fatta språkets karakter; att i Franska och Tyska språken en alltför ringa kunskap bibringas och det Engelska oftast icke kommer i fråga; att färdigheten att tala åtminstone ett främmande språk icke på något sätt förberedes; med ett ord, alt skolundervisningen i meranämnde språk är dels felaktig, dels ofullständig. Men huru skulle den också kunna vara annorlunda?
Departement för till Garnisonen å S:t Barthelemy afsände diverse beklädnads-, remtygsm. fl. persedlar, 1,666 R:dr 46 sk. 3 r:st., har den förra blifvit liqviderad år 1837 och den sednare år 1838. 5:o Revisorerne få anmäla att sedan flere år tillbaka i Räkenskaperne balanceras Afdelningens fordran å 434 R:dr 3 sk. 10 r:st., utgörande förskjutne Reseoch Tractaments-Penningar till Ledamöterne uti en i Hernösand hållen Krigs-Rätt, för afdömande af ett mål emellan år 1836 och år 1837 5,860 R:dr 6,680 „ — 99 Capitainen Gyllenram, å ena, samt Fält-Kamereraren Nygren, å andra sidan. 6:0 Utrednings-Afdelningens behof hafva begge åren varit större än anslagen och tillgångarne medgifvit. I följd deraf har, uti 1836 års af Kongl. Maj:t i Nåder fastställde Stat, bristen 54,272 R:dr 11 sk. 11 r:st. blifvit anvisad att utgå af följande årets tillgångar; likasom i 1837 års Stat den då befinteliga bristen, 51,604 R:dr 19 sk. 7 r:st., anvisats att ersättas år 1838. Dylika anticipalioner hafva Rikets Ständers Revisorer vid åtskillige tillfällen och jemväl denna gång, under granskningen af Stats-Verket, funnit vara stridande mot en god ordning i Förvaltningen; och hvad beträffar ifrågavarande brist, anse Revisorerne att densamma i stället bort anvisas att godtgöras utaf 3:dje Hufvud-Titelns besparingar. Anslaget för JJevärings-Mans/capets Vapenöfningar. Af Räkenskaperne, hvilka granskats i Kongl.
Län föreslagit, att, då en del af Socknarne i Länet hafva 3o ä 4o mil till Umeå Lazarett, men icke sällan smittsamma sjukdomar i desse aflägsne orter inträffa, en ny Lazarettsoch Curhus-byggnad måtte i Skellefteå få uppföras, och, då Länets invånare redan vidkännas Curhus-afgift, något allmänt understöd beviljas till det nya Curhusets uppbyggande och inredning, eller, om detta icke skulle kunna bifallas, någon lön-tillökning för den i Skellefteå statione-, rade Provincial-Läkaren beviljas. Då Curbus-anstalterne inom hvarje Län skola bestridas med de bidrag, som invånarne sig sjelfve åtaga under namn af Curhus-afgift, hvars belopp, i mon af behofvet, kan bestämmas högre eller lägre, och då några skäl för beviljande af lönetillökning serskildt för Provincial-Läkaren i Skellefteå icke förekomma, tillstyrker Utskottet, att Atiders Normarks ofvanberörde framställningar må lemnäs utan afseende. Ankom till Exp.-Utsk. d. 4 A pr. kl. 3 e. m. Utlåtande, i frågan om uppförandet af Magasins-hus vid Mörbylånga Köping och i Strömstad. (U. A.) Uti serskilde memorial, å hvilka Stats-Utskottet från Bonde-Ståndet erhållit remiss, hafva Riksdags-fullmägtige Per Jönsson från Ölands södra Mot och Hans Hansson från Bohus Lån föreslagit, att, på Statens bekostnad måtte uppföras magasins-hus, ett vid Mörbylånga Köping på Öland och ett i Strömstad, och Lill hvilket förslag såsom skäl uppgifvits, af Per Jönsson: att den Allmogen i Ölands södra
Vi fråga: hur är det möjligt annat, då vederbörande snart sagdt systematiskt skrämmer bort allmänheten genom att spela tragedier å la comédie — ja, emellanåt å la — parodie? Det kan ej löna sig på det sättet Men vänje man både artister och publik vid det stora dramat, vid Shakespeare, Goethe och Schiller — och vi tro att ett omslag skall ega rum. Låt publiken erfara att det verkligen är större njutning att taga del af mästerverken i teatersalongen än hemma i biblioteket Det allra kostbaraste vin förlorar ju sin bouquet om det serveras illa. K. teatern saknar för närvarande visst icke material till goda tragiska framställningar. Nästa spelår kommer juhr Hillberg, som bör bli en hörnsten for den stora konsten, Macbeth, Othello (1. Jago), Timon, Egmont, Wallenstein, och i hr Palme finnes redan en förmåga, hvilken utan tvifVel både som Hamlet, Romeo och Don Carlos skulle kunna fylla sin plats med heder. Af de öfriga är väl hr Elmlund bäst hemmastadd i tragedien, hans Macduff (i Macbeth) t ex. var rätt förtjenstfull, om ock det berömda stället: » Han har inga barn », hvarmed hos oss bl. a. Dahlqvist gjort så stor effekt, passerade oanmärkt. Hr Thegcrström deremot torde näppeligen vidare kunna användas i den egentliga tragedien, trots de goda framställningar han i komedien lemnat af seriösa partier. Hans organ sträfvar emot och hans uppträdande i kostym är olyckligt. Icke heller på hr A. Or-tengren kan man, ledsamt att säga, bygga några förhoppningar i fbrevarande fall, trots det att han mycket användts i det högre dramat och derigenom onekligen fatt en viss rutin. Men med rutin enbart kommer man ej långt, då det gäller poesiens storverk, allraminst om man som hr O. tar sin tillflykt till en skådespelaremetod, som numera till och med i de minsta småstäder förlorat sin prestige.