Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Vill ni gå eller vill ni icke?» Det var en klanglös, sammanpressad röst, som han aldrig hört förr, och det måste ha svartnat för hennes ögon, ty de sågo förbi honom, som om han försvunnit för hennes blick. Han tvekade. Han visste icke hvad han skulle göra; han var alldeles villrådig. Han kände på sig, att här var den vanliga ironien icke på sin plats; och när han icke kunde förskansa sig bakom den, var han hjelplös som ett barn. »Detta är mitt hem och jag vill icke se er mer.» Hon reste sig; nu var hon åter fullkomligt lugn. Ögonen hade åter fått lif, men på sned öfver ena kinden drog sig två långa, mörkröda strimmor, likt två blodiga märken efter ett yttre våld i det för öfrigt vaxgula ansigtet. Han stod ännu qvar derborta vid dörren, med handen på låset. Han visste ingenting att göra och ingenting att säga. »Det var otäckt», upprepade han blott ännu en gång, tomt och själlöst. Så gled han ut om dörren. Hon hörde hans steg i tamburen, aflägsnande sig nedför trappan utanför på gatan... tills de dogo bort och tystnaden slöt sig som hafvet öfver en varelse, som går till botten. Det låg ett hårdt uttryck öfver hennes drag och den starka figuren såg segare ut i sin hållning än vanligt. De röda strimmorna hade så småningom spridt sig till en stark rodnad. Hon kände ett behof af mekanisk sysselsättning och började samla ihop knifvar, gafflar och tallrikar på bordet. Så slog hon på gongongen för att säga åt Molly att hon kunde duka af. Fru Zimmermann stod vid fönstret och såg ned på staden med de många upplysta fönstren, der man firade julafton innanför. I hennes sinne bredde sig en död, blytung smärta. Nu var det alltså slut; nu först hade hon blifvit helt och hållet ensam. Det fans ingen i verlden mer än han, som hon brydde sig om att vinna. Och honom hade hon drifvit bort. Hon såg honom i tankarne gå omkring på gatorna, ensam och hemlös; och det skar henne som en förebråelse genom själen: han hade ju aldrig vetat hvad ett hem var. Men i nästa ögonblick hade harmen brutit fram igen: han hade sårat henne så djupt.
Besv.- och Ekön.-Utskottens Utlåtande, N:o »35. gjorda, i afseende på beloppet af det ifrågavarande anslaget, dervid någre begärt, att det måtte bestämmas till i,5oo R:dr, då häremot andre velat böja det anda till 5,ooo il:dr, Utskotten anse, att detsamma, sorn till det först föreslagna beloppet af i,5oo R:dr skulle blifva otillräckligt, efter den sm afsedda utsträckningen för dess användande, bör ökas, då ett medelbelopp af det äskade, eller 3,ooo R:dr, torde blifva det lämpligaste. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Utskotten, med frångående af hvad förut blifvit tillstyrkt, hemställa, att Rikets Ständer måtte uppföra å tpde Hufvud-Titeln ett anslag af S^ooo R:dr, att ställas till "Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att derigenom befordra fiskeri-näringen inom Riket, samt att Rikets Ständer, jemte anvisandet af berörde anslag, malte i underdånighet cnhålla, sitt Kongl. Majrt, vid användandet af dessa medel, och under nuvarande förhållanden, må täckas serskildt fästa Nådigt afseende på fiskrarnes i Bohus Läns skärgård nödställda be lägenhet samt deras behof ulaf snar hjelp.
Besy. - och Occon.-Utsk, Betänkande N.o itg. ug någon vidare upplysning aktas nödig, innan målet lill afgörande företages, må sådant vid närmaste Domstol ske i parternes närvaro, om de det .åstunda, hvarefter Domaren åligger, att Protocollet dervid lill Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insända, på det denna Embetsmyndighet må blifva i tillfälle. Lag och beskaffenheten likmätigt, att målet sedermera afsluta; och eger den, sorn med Kongl. Majlis Befallningshafvandes Utslag icke åtnöjes, alt deröfver anföra besvär i Kongl. Krigs-Collegium, på sätt serskildt derom är föreskrifvet. Utskottet, i hvars tanka vanskötsel af rustningshäst icke bör utan påföljd aflöpa,f anser, att de för denna förseelse i omförtnälde Kongl. Bref stadgade böter böra, på de deri anförde skäl, oförändrade bibehållas, äfvensom att, genom nu uppräknade stadgande» om fullständig undersökning och laglig pröfning af förhållandet i hvarje mål af ifrågavarande beskaffenhet, Rusthåliarne äro fullkomligen skyddade emot alla missbruk, som i berörde afseende kunna till deras skada försökas; och anser sig Utskottet på grund häraf ej heller kunna tillstyrka hvarken upphörande eller nedsättning af de för vanskötsel af numerhäst utsatte böter. I afseende å den under a:dra punkten upptagne framställning, innefattande förslag till correctiv emot missbruk vid rustningshästars antagande, får Utskottet vördsamt erinra, att dervid skall, jemlikt Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 November 1756 samt Kongl. Brefven den 17 November 1800 och den 24 Julii 1806, med flere i ämnet gällande Författningar, tillgå på följande sätt:
Ä:o Af Friherre AritlfeM, JMfftgiinaig; angående antagande af ett stadgande om parters förpligtande att vid sina besvärsskrifter och inlagor hos Rikets Hoj-ratter och Kongl. Majit foga de öfverklagade utslagen rn. fl. handlingar. Bland brister i vårt rättegångsväsende torde några af dem, sorn vidlåda processordningen i Ofver-rätt icke vara de minst framstående. Jag tillåter mig att i särskilda motioner fästa uppmärksamhet å två, hvaraf olägenheterna förspörjas dagligen och der lagstiftningens mellankomst synes mig högeligen af behofvet påkallad. Den första gäller saknaden af ett stadgande till hämmande af det alltmer öfverhandtagande oskicket af parter att icke vid sina klagoskrifter foga det öfverklagade Motioner hos Riddersimpct och Adeln 1862. N:o 104 483 beslutet eller dertill hörande protokoll. Det trassel och det dröjsmål i afseende 8 målens handläggning, som af dessa så kallade reservationsskrifter blifva en följd, äro nogsamt bekanta; och då dertill kommer att i Ofver-rätterna olika tankar försports angående rätta behandlingen af dessa, i lag icke förutsedda skrifter, äfvensom att meningarne inom Högste
En af dem hade nyligen vid en »skönhetstäflan» tagit första priset, något som icke tycktes oförtjent, ty hon var verkligen vacker, och den hvita tyllduken, så bruklig hos vår allmoge, klädde henne förträffligt. Det var icke tiden för ordinarie drickning – förstås – men serveringen gick friskt undan, ty vattnet är kallt och smakade godt i sommarvärmen. Der inne i grottan var det dessutom svalt som i en källare. Hvad Etretat är för parisaren, det har Ramlösa i många år varit för den skånske bonden. Hit kommer den välgödde slättbon för att få sin mage några tum mindre i omkrets, och hit komma de rika åbodöttrarna för att visas för verlden. Detta är en societet för sig, dryg och exklusiv som trots någon annan. Men hit sända också kommunerna på fattigvårdens bekostnad sina värkbrutna sjuklingar, och jag har aldrig sett så många af mina likar släpa sig fram på kryckor som här. Vi gingo vidare, upp för de branta trappor, som leda upp till »fjellet», en rätt ansenlig backe på andra sidan källan. Här råder det egentliga folklifvet och hit reser landtbefolkningen om söndagen för att göra sig en glad stund. På planen uppe på backen var det redan ett folkstim som på en marknad. Karusellen gick för full musik, oxhufvudet fick sina tunga slag, och ackompagnerad af sitt eget hvinande oljud gjorde en dresserad gris sina konster. Men ännu hördes lass på lass rulla fram på vägen utanför, och folkströmmen tätnade beständigt. Skåningen roar sig gerna. Arbetaren trälar som ett lastdjur hela veckan, men på söndagen vill han ta sin skada igen. Då genljuder hvar skogsbacke af dragharmonikans sträfva toner, och bastanta fötter svänga om på dansbanornas tilltrampade mark. Men här var det ett strå hvassare. Här fans en inhägnad bana, stor i omkrets och med ordentligt brädgolf, fast under bar himmel.
Gyldenstolpes förslag, om icke 81 :sta §:n 4:de mom:tet 2:dra punkten i nu gällande Reglemente, stadgade: ”för längre tid äu 3:ne veckor.” Denna tidsbestämning anser jag vara oriktig, ty sä många ledamöter kunna blifva hindrade, alt, om suppleanterna icke må inkallas förr än efter 3:ne veckors förlopp, flera sammanträden måste inställas. Då det således icke är lämpligt att binda Direkltna vid denna tid, hemställer jag, att R. o. Ad. behagade antaga det gamla stadgandet, med uteslutande af orden för längre lid än 3:ne veckur. Gr. Gyldenstolpe: Jag har ingenting emot att orden: ”för längre lid än 3:ne veckor” må utgå, men jag trodde, alt då IIr von Hartmansdorff varit så noga med allt annat, han äfven skulle bålla pä dessa ord. Hr Bildt: Jag tror det icke vara riktigt att borttaga dessa ord, ty då skulle, hvarje gång en Direktör blifver hindrad alt närvara, hans suppleant tillkallas, hvilket torde komma ali medföra stort besvär, isynnerhet när det kan hända att suppleanten icke bor på stället. Dessutom äro Banko-ombudet och 2 Direktörer tillräcklige för att fatta beslut. Jag hemställer följaktligen att det gamla stadgandet måtte oförändradt bibehållas, samt anser derjemte ingen återremiss behöflig. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke man behöfver be fara, del suppleanten onödigtvis inkallas, ty är Direkt:n, ehuru en eller annan ledamot vore förhindrad alt närvara, ändock fulltalig, lärer hon väl icke befatta sig med att inkalla någon suppleant. Hos Banko-Fullm:ge tillkallar man icke någon dylik, så länge antalet likväl är beslutfördt, eller utgörande 8 ledamöter, vanligtvis 2 af hvarje Stånd. På samma sätt, kan man äfven förfara vid lånekont:n; ty icke bör stadgandet blifva för dem mera inskränkande, än för Fullm:ge. Då jag således icke vill bibehålla något, som jag anser vara onödigt och onyttigt, fortfar jag med min vördsamma anhållan.
A';o iOJ. åren 1846 och 1847, från Handelsoch Sjöfarts-fon den utbetalts ett i denna fonds räkenskaper sedermera afskrifvet belopp af R:dr 119,760: Redan vid 1817 och 1818 års Riksdag fästade Kongl. Majit Rikets Ständers uppmärksamhet på fördelen af kolonien S:t Barthelemy^ afträdande till någon fremmande makt; hvarefter Rikets Ständer, genom deras underdåniga skrifvelse af den 8 Juli 1818, lemnade sitt samtycke till den derom skeende afhandling, under antagande af det härvid af Kongl. Majit uppgifna vilkor, att det kapital, hvilket för denna ultramarinska besittning kunde erhållas, alltid blefve att anse såsom en Sverige tillhörig fond, hvilken, mot säkerhet, skulle till större eller mindre del kunna användas i och för Riket gagnande ändamål. Rikets Ständers i sagda hänseende meddelade beslut förnyades under Riksdagen åren 1844 och 1845, hvarvid Rikets Ständer, enär ingen anledning syntes vara att motse någon förbättring i de konjunktur-förhållanden, som under sednare tider egt rum i afseende på denna koloni och enär den hvarken då utöfvat eller förmodades framdeles komma att utöfva någon synnerligen verksam inflytelse på moderlandets handel och konstflit, i underdånighet uppdrogo åt Kongl. Majit att, så snart tillfälle dertill kunde sig yppa, till någon fremmande makt afträda samma koloni på de för Svenska Statsverket mest förmånliga vilkor, som stodo att erhålla. För verkställigheten af ön S:t Barthelemy’s sålunda föreslagna och medgifna afträdande hafva också sedermera, enligt Utskottet meddelade upplysningar, tid efter annan, dels i ministeriel väg och dels genom öns guvernör åtgärder vidtagits och framställningar skett, men de Stater, till hvilkas Regerings-departementer eller embetsmän man i sådant afseende vändt sig, hafva i allmänhet visat föga benägenhet att komma i besittning af denna ö.
Af Herr Gethe, med hvilken Herr von Lindecreutz sig förenat: »Då två Stånd afslagit Lagutskottets ifrågavarande betänkande N:o 58 men två Stånd återremitterat ärendet, och således, äfven om dessa sednare komme att derutinnan hufvudsakligen sig yttra, följden ej kunde blifva annan, än att betänkandet blefve af alla fyra Stånden afslaget, eller, i fall de två Stånd, som återremitterat, detsamma bifölle, frågan komme att förfalla; samt besvarandet af de gjorda anmärkningarne, om sådant, vid nu yppade förhållande, skulle anses Utskottet åligga, ej till någonting verkade, enär ärendets utgång redan är gifven, anser jag för närvarande ej någon annan åtgärd vara för Utskottet att vidtaga, än att anmäla förhållandet för Borgareoch Bondestånden, som betänkandet återremitterat.» Af Herr Prosten Odelberg, i hvars yttrande Herr Prosten Schram instämt: »Jag kan ej biträda den åsigt, som hos Utskottet erhöll öfvervigt vid beslutet oin detta utlåtande. Två Riksstånd hafva ogillat så väl Konungens proposition, som Lag-utskottets förslag. Två hafva återremitterat det sednare. I likartadt fall förut har Utskottet förklarat frågan vara förfallen. Så hade, enligt min uppfattning af de tvenne sista punkterna i Regeringsformens 87 § ock nu bort tillgå. I de delar, der återremissen icke klandrar, hafva ju två Stånd i egentligaste mening stadnat mot två. I de delar åter, der den uttalar ett ogillande, ökar den afslagets styrka. Jag har dessutom trott, det Utskottet kunnat föreslå Rikets Ständer, alt, med anmälan af frågans så beskaffade skick, till Kongl. Maj:ts höga kännedom i underdånighet öfverlemna Lag-utskottets, efter min tanke, på det hela taget, icke förkastliga arbete, jemte dervid gjorda anmärkningar.
Detta kan synas föga rättvist; men man torde ej komma längre, om man ej vill iopa fara att å andra sidan mot befälhafvare!) begå en obillighet, hvilken för honom, om han orät tvist afskedas, har vida menligare följder än den rederiet ålasda betalningsskyldighet för detta. Det gamla stadgandet att befälhafvare!) och icke rederiet antager besättningen, har blifvit bibehållet på den grund, att möjligheten för belalhafvaren att fullgöra sin befattning är i väsentlig mån beroende af besättningens beskaffenhet, hvilken dessutom han är bäst i tillfälle att bedöma; öfriga i <§<§ 26—52 innehållna stadganden äro dels hemtude från gällande lag, d t Is alltför tydliga att behöfva någon särskild motivering. För att vinna någon kontroll å befälhafvare!) och ett bevisningsmedel rörande hans förhållande wd timad sjöolycka anbefalla samtliga sjölagar förandet af 85 en skeppsdagbok, i hvilken skola intagas uppgifter om de omständigheter, sorn leda till ett någorlunda säkert bedömande af befälhafvarens uppförande vid ett dylikt tillfälle. Förslaget innehåller äfven föreskrift om förande af skeppsdagbok och om de uppgifter, som i densamma skola intagas (§ 33) samt anordnar derjemte vissa åtgärder, ledande till att förekomma underslef vid dagbokens förande (§§ 34—36). i betraktande deraf att befälhafvare å smärre fartyg någon gång icke kunna skrifva eller icke ega tillräcklig skicklighet att föra en ordentlig skeppsdagbok, har förslaget först och främst befriat alla befälhafvare å fartyg al trettio läster och derunder från skeppsdagboks hällande; och då vidare skeppsfarten inom riket och närmast belägna främmande länder till stor del bedrifves med sådana smärre farkoster, har samma frihet jemväl blifvit deras befälhafvare medgifven. Till medgifvande af denna frihet från skeppsdagboks hållande vid inrikes fart har äfven en annan omständighet bidragit, nemligen den svårighet och obeqvämlighet, som förandet af skeppsdagbok med de mångfaldiga uppgifter, förslaget stadgar, skulle medföra för de talrika ångbåtar, hvilka befara rikets insjöar och kuster och derunder anlöpa en mängd särskilda orter.
Genom öfverenskommelse, träffad inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 15 April 1842 och af Kongl. Maj:t den 13 Oktober samma år i nåder fastställd, hafva 5 härader och 13 socknar af de öfriga häraderna tillförbundit sig att årligen erlägga 25 öre för helt mantal och i förhållande derefter för mindre hemmansdelar, hvilken afgift häradsvis, der hela häradet deri deltager, men eljest socknevis, uppbäres och samlas till fond för gemensam jagtkassa, hvarifrån såsom premier betalas för nedannämnde rofdjur, då de dödats utom skallgång: fullväxt björn 12 R:dr, björnunge 6 R:dr, fullväxt varg 9 R:dr, vargunge 6 R:dr, fullväxt lo 6 R:dr, lounge 3 R:dr, räf 1 R:dr. För öfrige orter i länet, med undantag af öarne Oroust och Tjörn, gäller till efterrättelse den af Kongl. Majit den 14 December 1758 fastställda förening, enligt hvilken af hvarje matlag, som i hemmantal står, bör i det pastorat, der rofdjur fångas, för hvarje björn eller björnunge erläggas 1 öre silfvermynt, för varg eller vargunge, lo och mård f öre silfvermynt, för räf eller räfunge i öre silfvermynt, och för hvarje örn, hök, glada, korp och kråka eller unge deraf g öre silfvermynt. Tal». Litt. F. Priser å ladugårdsprodukter. Smör, Fläsk, Talg, Ole, Ko, Fär, Ltt. I«. Ltt. stycke. stycke. stycke. Rofdjur. Skogshushållning. Belöningar. Geologisk undersökning. Bifogade tabeller Nås 5 och 6, öfver dödade rofdjur och af rofdjur dödade husdjur, äro grundade på af vederbörande årligen meddelade uppgifter och upprättade enligt de formulär, som af Statistiska Central-Byrån delgifvits. Länet har gemensam Öfverjägmästare med Elfsborgs län och för öfrigt endast en till jägeristaten hörande tjensteman nemligen en öfverjägare med lön af 1,000 R:dr.
— N:o 282. i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 206, angående dels Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna berättelse om Statsverkets och andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, dels vissa uti 1845 års enahanda berättelse förekommande frågor. VII. B. 321. VIII, A. 127. E. 223. Å. 234. U. A. 320." E. 320. A. 322. — N:o 283. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Remiss å Kammar-Collegii berättelse, angående Sala silfver-verks ränle-ersättnings-fond, för redogörelse-tiden från och med den l November 1842 till samma dag år 1846. VII. B. 321. VIII. A. 127. — N:o 284. med förslag till allmänna bestämmelser rörande utgåendet och användandet af de vid innevarande riksdag för tillfälliga statsbehof anvisade anslag. VII. B. 422. VIII. A. 162. E. 177. — N:o 285. i anledning af väckt motion, om Statsanslag till lönefyllnad ät Häradsskrifvaren i Calix fögderi af Norrbottens Län. VII. B. 422. VIII. A. 163. — N:o 286. i anledning af vackt motion, angående lönefyllnad ät Häradsskrifvaren i Ölands Norra Mot, U. Björklund. VII. B. 422. VIII. A. 163. — N:o 287. angående ifrågaställde anslag för aflöning af Landsstats-ljenstemän och betjente. VII. B. 321. VIII, A. 119. U. 253. A. 267. IX. E. 587. A. 594. — N:o 288. i anledning af väckte motioner angående förhöjning i lönerne vid åtskilliga häradsskrifvare-ljenster. VIII. B. 118. A. 166.
Kommitterades förslag för den mantalsatta jordens innehafvare medförer en ej obetydlig nedsättning af deras förra, såväl skattskyldighet, som röstvärde. Skulle detta förhållande anses böra föranleda till någon jemnkning, så torde dock, enligt Utskottets tanke, icke vara skäl att derföre rubba hvad de Kommitterade föreslagit, utan bör den rättelse, som tilläfventyrs kan finnas nödig, lämpligast sökas genom någon ändring af Bevillnings-förorduingen och isynnerhet dess föreskrifter om fast egendoms uppskattning. Det får icke heller lemnäs oanmärkt att den af de Kommitterade sålunda föreslagna grund för kommunal-utskylders fördelning icke är ämnad att ovilkorligen lända till efterrättelse i alla förekommande fall, utan endast i 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. allmänhet, d. v. s. då icke Lag eller Förordning uttryckligen stadgar en annan grund, eller ock en sådan skärskild grund af kommunen sjelf bestämmes. Beslutanderätten uti de ärenden som, enligt hvad förut nämnts, utgöra föremål för kommunens sjelfverksamhet, utöfvas å kommunalstämma, d. v. s. en församling af kommunens samtliga röstberättigade medlemmar under ledning af en för 4 år vald ordförande. Då emellertid sådana allmänna sammankomster, särdeles om de ofta påfordras och i större kommuner, äro förenade med mycken obeqvämlighet, hafva de Kommitterade derjemte, i enlighet med en i Rikets Ständers skrifvelse lemnad antydning, föreslagit att kommunen skall kunna öfverlåta hela sin beslutanderätt, utom i några få frågor af särdeles vigt, åt valda ombud eller kommunal-fullinägtige, af hvilka hälften ombytes hvart annat år. Detta användande af det representativa systemet i kommunalstyrelsen p& landet är något i vår lagstiftning alldeles nytt, som dock i Norge, der denna form för kommunal-ärendenas behandling är allmänt vedertagen, visat den bästa verkan.
N;o 38 tydligen icke hörande ärende, och jag instämmer derföre med Frill. Cederström i detta fall; men det finnes en annan utväg, mine herrar! hvarigenom R. o. Ad. i delta hänseende skulle kunna uttrycka gemensam tanke. Vi påminne oss att Const.Utsk. uti betänk. N:o 38 bar behandlat valformen för Riksförsamlingen i en särskild vallag, under tillkännagifvande att Utsk. ämnade uti särskildt betänk, föreslå de grundlagsförändringar, hvilka i följd af vallagens antagande kunde blifva nödvändiga. Const.- Ulsk. har dervid icke uttryckt, huruvida dess mening är alt sammanföra Riksd Ordn. och Reg.Fm. Allt nog, Const.- Ulsk. bar bestämdt föreslagit, alt en del specificerade punkter uti Riksd.Ordn. skulle borttagas och ersättas genom en ny grundlag under namn af vallag. Om nu R. o. Ad. såsom slutsten på sin gemensamma tanke skulle tillkännagifva, att R. o. Ad. anser Coust.Utsk. böra utarbeta en dylik, vallag efter de af R. o. Ad. uttalade grunder, och all i den vallagen äfven skulle intagas frågan om de särskilda garantier, som kunde blifva nödiga för bibehållande af ståndens representationsrätt; så hade R. o. Ad. i och med detsamma gifvit Utsk. för behandling af frågan en ledning , hvilken visst icke blifver förlorad, och Ståndet bade derigenom undvikit gifva den yttring, som jag tror mig finna uti Frih. Sprengtporlens förslag angtde grundlagsärenders behandling i allmänhet, hvilket innefattar en fråga, som jag icke tror höra till vallagen. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då han af discussionens gång trodde sig finna, att några af R. o. Ad:s ledamöter ansåge det ifrågavar. förslaget angå sättet alt förändra grundlagen eller att behandla grundlagsfrågor, ansåg han sig böra ånyo uppläsa redactionen af den föredragna punkten, varande deruti iakttagen den förändring, som Frih. Hamilton föreslagit, att ordet ''ordning” skulle utbytas emot ordet ''representationsrätt.” Sedan denna uppläsning blifvit verkställd, yttrade Frih.
UtlåningsSun» tija ickg i blifvit ökad j och dietta förhållande kunde gifva ny anledning tijj den tanka mati kanske förut hyser, att det är mera i afseende på Greiditorerne än Debitorerne man så omsorgsfullt fordrar Statens uppoffringar j enär 23 Den 17 Martii , f. 111. olyckor får Debitorerne snarare beredas än fö^ rekommas genom de anstalter, som äro föreslagna 1 Utskottens förevarande Betänkande. Jag bär deremot trott , att man i ConcoursT tillståndet kunnat, i samrm.nhang dermed, föreala åtgärder, sorn , i förening med Lagens kraf, blifvit mera gagnande både för Fordringsägare och. Gäldflnärer , i synnerhet om man måste antaga , att en uppoffring af allmänna Mede} mast» i sådapt Jiiföamåf ske, och ej detta ändamål hada viden proclama, Actieägare, Fordringsägare och Statems Ombud, kunnat ingå i öfverläggning^ om Statens biträde, i ordentlig väg erbjudas, de Fordringsägare, sorn hellre i öfv<jren&komm~lser ästundade ingå , än afvagta Concoursens utgång emot öfverlå-' telse af deras t ordrings-anspråk , och 0m , i motsatt förhållande 111 hvad nu är föreslagit , man användt Statens ( Iler Banquens iförsKotter, icke directe till löfmon för Fordringsägare, utan till underjättande af vsäkrare ■ Gäfdenärers inbetalningar till Disconterne gisl$* na osäkra , sorn man i. glja lemna åt deras oblida öde , tror jag , att genom denna utväg, och d^pap. således varit i »illiälle att erbjuda Fordringsägare: fordelakti-J gare betalningsyilkor , pinot förbindelse af en lindrigare Ivehandling, i-afseende på Gälden^* rerne, att det sä kallade farliga