Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M-, under förklarande, alt den, som emot Ilärads-Rätts Utslag vädjat, i allmänhet icke saknar nödigt rådrum, att bereda sig till sakens fullföljande vid LagmansTing, helst sådant icke, utan hans eget begifvande, kommer i fråga förr, än minst tre veckor förflutit från det Härads-Bättens Utslag loll, och merendels ännu längre tid, ända till hela året, dertill medgifves, men att deremot dels en ovilkorlig föreskrift för vädjande part, att sitt Käremål å första Rätlegångsdagen af Tinget framställa, skulle vid Lagmans-Rätt, der många mål fullföljas, möjligtvis medföra svårighet, och dels på Lagmannen syntes ankomma, att, sedan parterne blifvit uppropade, med afseende på de hinder, som kunna uppgifvas, samt på Rätlegångsärendenas mängd, bestämma tid för Kävomålets fullföljd, föreslagit R. St. en sådan ändring uti 20 Cap. 1 §. Rätteg. B., att samma Lagrum erhölle följande lydelse: ”Nöjes rnan ej åt then dom eller utslag, som Härads-Rätt i hufvudsaken, å Tinget, eller vid laga syn i jordalvist, eller husesyn å prestebol, frälseeller skattehemman, fällt häfver; tå må han vädja med tre mark under Lagman, antingen genast, eller sist innan åttonde dagen gått till ända, then inräknad tå domen föll: och Exp. Utsi. Furslag till lind. Shrifv, N:o 3?5. i63 Häradshöfding skrifve strsxt å domen, att han lagliga vädjat, och bär saken fullfölja å nästa Lagmans-Tmg: vare ock then, som vunnit, skyldig att underrätta sig af Domaren om vädjadt är: och ther så skedt, läte ock han thel teckna, till sin rättelse, å Dombref sitt: ther må ej fordras serskild betalning före. Vädja the båda; gånge dermed sammaledes.
Beträffande sedermera artikeln ”Jerntråd” godkändes såväl Utsk:s yttrande att densamma borde fortfarande under hnfvudrubriken ”tråd” i taxan upptagas, som ock den i fråga om införselstullen derå föreslagna voter:s-propos. Sedan härefter i afseende på införselsafgiften å ”Spik af 2 tums längd och deröfver”, Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att PresteSt. antagit Utsk:s till R. o. Ad. samt PresteSt. gjorda inbjudning att frånträda sina beslut härom och instämma i Utsk-.s af de öfriga Ståndeu godkända förslag, blef denna inbjudning jemväl af R. o. Ad. antagen, och ansågs den i detta ämne föreslagna voter:s-propos. N:o 188 till följd häraf hafva förfallit. I afseende slutligen på rubriken: ”Ali annan spik samt allt manufacturoch handtverkssmide, ej specificeradt”, tillkännagaf H r Gr. o. Landtm., att PresteSt. vidblifvit sitt förra beslut, hvarefter Hr von Hartmansdorff och Hr Printzensköld förklarade sig deri instämma, samt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut i detta afseende fattade beslut, godkände voter:s-propos:ne N:is 189 och 190. 2:o Jernskrot och Kalk. Hr Den 15 Juli e. m. 113 Hr Gr. o. Lan film. tillkännagaf, att Ulsk:s härom lill R. o. Ad. samt PresteSl. gjorda inbjudning blifvit af sistnämnde Stånd antagen, såvidt den hade afseende på artikeln ”Jernskrot”, men att PresteSl. i fråga om artikeln ”Kalk” vidblifvit sitt förra betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att R. o. Ad. måtte i båda dessa afseenden instämma med Högvörd. PresteSl.
Numera torde väl föga förhoppning vara att Rikets Ständer, med afseende på förbättrandet af ifrågavarande läkares löner, afvika från den en gång beträdda vägen, men att å andra sidan Rikets Ständer redan nu skola finnas benägne att taga ett steg till på denna väg, derom bör man kunna hysa så mycket större förhoppning, som, förutom alla öfriga derför talande skäl, de tio provincialläkare, hvilka nu äro, så att säga, i tur att blifva ihågkomne med lönetillskott, hafva uppnått så stort antal ordinarie tjensteår att tre utaf dem räkna 19, två 18 och de öfriga mellan 14 och 17 sådana. Utan att omständligare behöfva förorda en tjenstemanna-klass, som ej blott i sin egen dyrt förvärfvare bildning utan ock i den menniskoälskande rigtning, hvari denna bildning utöfvar sin verksamhet, bör ega en borgen för att med afseende på sin utkomst ej sättas alltför mycket efter sina vederlikar i Statens öfriga tjenstebestyr, vågar jag, på grund af hvad redan blifvit anförd t, vördsamt föreslå: det Rikets Höglofliga Ständer behagade anslå en summa af 5,000 R:dr att på ordinarie stat utgå såsom löneförbättring med 500 R:dr årligen för hvardera af de tio i tjenst anställde ordinarie provincialläkare, hvilka räkna de flesta ordinarie tjensteår, näst efter de tjugo provincialläkare, hvilka vid förra riksdagen kommo i åtnjutande af en likartad löneförbättring. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet af denna motion anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. Georg Nyqvist, från Wermlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Georg Nyqvist från Wermlands län, om utsträckning i vissa afseenden af rättigheten att tillverka bränvin. I statsekonomisk synpunkt tager jag mig anledning föreslå, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, det bränvinstillverkningen i landet måtte få utöfvas vid hvilken tid af året som helst och att tillverkningsbeloppet måtte nedsättas till 100 kannor per dygn.
Rätt med straff beläggas; utan ock det särskildta Beslut, som mera än Etthundrade år sednare, förekommer i Kongl. Conseille-Protocollet för den 19 Februarii 1790, hvaraf inhämtas, huruledes, i anseende till Cornetten H., som, jemte half mansbot, blifvit ådömd Kyrkoplikt, för det han vållat Krono-Länsmannen L — s död, Kongl. Maj.-t förklarade sig icke kunna bevilja någon förskoning, hälst Kongl. Maj.t icke. fann Cornett ens förmenande, att den aktning, han ibland sine karnrater borde S3® Lag-Utskoftets Betänkanden'. ilga, igenom Kyrkoplikten skulle förminskas', vara grundadt, emedan denna aktning ej pä något sätt derigenom kunde spillas, att han inför den FörsamUng, han gifvit förargelse, offenteligen visade änger oell med Församlingen vänn förening. I sednare åter vittnar säkrast dagliga erfarenheten, saint, utom flere andre Författningar, Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och synnerligast Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Kgl. HofConsistorium och Kongl. Krigs-Hof-Fätten den 94 September sistledit år 1817. "Vid ett sådant förevetande, skulle jag, för min enskilda del, icke draga i betänkande, att tillstyrka ett totalt afskaifande af denna procedure, som ifrån en välgörande åtgärd öfvergå» till ett verldsligt straff, oftast för delinqventen mera vanhedrande och mindre till förbättring verkande, än det, som å hans brott varit i Lagarne stadgadt, derest motionen blifvit så vida sträckt, samt en sådan förändring icke förutsatte en fullkomlig omarbetning af de nu gällande Straff-Lagar, som här icke kan komma i fråga, utan endast blifva föremål för den Kongl. Lag-Committéens åtgärder och befattning.
» Han tycker visst, » tillade hon häftigt och förlrytsamt, » att han är husbonde i huset, han. » » Kära barn, » sade mormor undfallande, » o m du har något emot, att jag fått den här stolen att sitta i, så » • Flickan pressade med en häftig rörelse händerna m o t p a n n a n och ropade lidelsefullt: &gt;Ah, ni kan rakt pina ihjäl en med • • — » hon tystnade tvärt, men det ryckte nervöst i läpparne, som o m hon varit färdig att brista i gråt. Och ännu ängsligare blef mormors ansikte, och ännu mer nedtryckt och lidande såg den lilla vissnade gestalten ut. Då öppnades åter dörren, och häradsdomaren, som varit borta i ett ärende på morgonen, inträdde. Han gick fram till midten af golfvet med mössan på hufvudet, men då han fick syn på mormor, där hon satt, tvärstannade han o c h sade med på en gång ironisk och vredgad ton: » Bevars! så schangtilt ni sitter! Ni tänker visst börja på å agera en fin hennes nåd på gammaldarna, ni? » o » Nils har gjort sto ' ln på lediga stunder, » stammade den stackars gumman, utan att våga se upp. » Lediga stunder, » härmade svärsonen försmädligt. » På dom, ska ' jag säja er, kunde han i stället gjort en plogstock eller ett par vagnshjul eller något annat nyttigt, för det är väl jag, som lö- nar ' n ändå, å inte ni .. » » Mormors pall var så rankig och gammal, att den ramlade omkull med henne en gång, då drängarne voro inne, o c h då lofvade Nils, att han skulle göra en stol åt henne, så att hon kunde sitta stadigt och säkert, » förklarade nu Ingeborg så lugnt och stilla, som o m ingen skulle ha gillat det högre än hon. » En stol j a! Det sa ' han åt mej också, alt han skulle göra, men inte gaf j a g h o n o m lof att göra en så ' n tron inte. » » Bråka inte o m det nu, stoln är bra och kostar inte ett öre. » » Jaså, kostar han ingenting! » skrek fadern.
'Under åberopande af min vid Utskottets Betänkande N:o 15 fogade reservation, får jag äfven emot detta Utskottets sednare beslut mig reservera, helst Utskottet medelst åtgärdeu att med frånträdande af sitt uti Betänkandet N:o 14 framställda förslag till skärpta controller å förmyndare och utan afseende å de, enligt min öfvertygelse, grundade anmärkningar, hvilka uti berörde Betänkande funnos gjorda emot Kong]. Maj;ts Nådiga Proposition i ämnet, helt enkelt tillstyrka Rikets Ständer antagandet af samma Nådiga Proposition, föreslagit godkännandet af stad ga n den, hvarigenom de omyndigas säkerhet för deras egendom skulle blifva ännu mindre betryggad, än genom de förra, icke eller i detta hänseende efter mitt omdöme tillfyllestgörande, förslagen. Vid Utskottets Betänkande N;o 65 har jag jemte flere andre af Utskottets Le - Lag-UtskoUets Utlåtande , N-o 66, >§ damöter fogat en reservation, deruti vi uttryckt vår åsigt om lämpligaste sättet att under närvarande förhållanden, så vidt ske kan, bereda omyndige ökad säkerhet för deras hos förmyndaren innestående medel. O u detta förslag vunnit Utskottets och sedermera Rikets Ständers bifall, skulle jag trott den tysta förmånsrätten för de omyndige halva, utan fara för serdeles menliga följder, kunnat borttagas, men nu måste jag för min del helt och hållet afstyrka detta. Endast deruppå anser jag mig dock böra fästa uppmärksamheten, att, om Rikets Ständer vid pröfningen af ft ågan om skärpta controller å förmyndarnes förvaltning skulle stadga några njra sådana, hvilka ansågos så tillfyllestgörande, att den tysta förmånsrätten för de omyndige kunde afskaffas, Rikets Ständer då måtte gorå sitt beslut i detta sednare hänseendet beroende derutafhuruvida beslutet om de skärpta controllerne antages. Då det alltid är en fördel, om några af de flere nu existerande tysta förmånsrätter kunna borttagas, öcli några anmärkningar hvarken uti de respective Riks-Stånden eller inom Utskottet förekommit emot öfrige delar af K ongl.
StatsUtsk. har sålunda trott sig böra föreslå Ständerna alt föreskrifva för Riksg.- contrs fullmäktige samma grunder för belåningen af dylika papper, sorn äro stadgade för bancofullmäktige; likväl har StatsUtsk. velat undantaga ifrån belåning sådana actier, som linnas uppräknade i den §:s 3dje morn., som är gällande för bancofullmäktige i detta ämne. Detta betänk, innehåller derföre ingenting annat än en utredning af frågan på grund af StalsUtsk:s åtagna förbindelse, hvilken Ständerne godkänt. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag finner mig till alla delar före kommen af den sista talaren i den upplysning han meddelat, att detta betänk, stödjer sig blott på det åtagande, som Ulsk. framställt i sammanhang med exlrastalsreglerm, samfält de föreskrifter, sorn blifvit meddelade fullmäktige i Riksg.cont., äro öfverensstämmande med de smärre modilicationer, som Gr. Horn omnämnt vara inför da i barrcoreglementet. Hr von Hartmansdorff: Då frågan om detta sätt att förränta Riksg.conCs tillgångar första gången förevar, anmärkte jag olämpligheten deraf, alt Ständerne skulle låta begge sina penningeverk täfla med hvarandra om uppköp af obligationer, oell att båda två skulle befatta sig med utlåning. Jag måste beklaga, att ett sådant beslut är fattadt, emedan följden deraf torde blifva, att åtskilliga medel, tillhörande Riksg.cont., kommealt blifva ofruktbara för Riksg.- cont. och undandragna allmänna rörelsen. Jag anser mig böra upplysa, att den 29 sisth Maj, då bancosedelstocken på det hela utgjorde 33,636,000 r:dr, så stodo på depositräkningen 11,835,000 r:dr, följaktligen mer än -i, och att af dessa 11,000,000 voro 6,924,000 r:dr eller nära 7,000,000, som tillhörde Riksg.cont., dess creditiver deruti inberäknade.
Revisorerne hafva genomgått samt med gällande reglemente och Fullmäktiges protokoller jemfört ej mindre den af Fullmäktiges Sekreterare förda och fortsatta anteckningsbok öfver de, enligt 1851 års reglemente, Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar, än äfven den af samma tjensteman förda enahanda bok rörande alla de utgifter, som i det vid sednaste riksdag utfärdade reglemente blifvit å Riksgälds-kontoret anvisade; och hafva Revisorerne funnit dessa böcker, deruti hvarje, af Fullmäktige emottaget, Kongl, bref äfvensom alla, rörande Riksgälds-kontorets utbetalningar, meddelade särskilda beslut och underrättelser finnas til! sitt hufvudsakliga innehåll antecknade, både fullständigt och noggrant förda. — 51 - Revisorerne hafva likaledes granskat de, till följd af Rikets Ständers vid 1844 och 1845 samt 1847 och 1848 års riksdagar fattade beslut, i Riksgälds-kontorets Rokslutskontor förda särskilda räkenskaper eller s. k. liggare pfver de till återuppbyggande af städerna Norrköping, Borås, Wenersborg, Wexiö och Amål, efter der inträffade eldsvådor, från Riksgälds-kontoret utbekomma lån samt öfver anslagen till väganläggningar och vägförbättringar eller sjösänkningar och andra valtcnaftappningsarbeten äfvensom till folkundervisningens befrämjande; emot hvilka räkenskaper någon anmärkning icke förekommit. Vid denna granskning hafva de verkställda och i sagde räkenskaper afförda utbetalningarne funnits öfverensstämmande med Riksgälds-kontorets reglemente jemte öfriga, på Rikets Ständers beslut grundade, föreskrifter. Som, efter sednaste förrättade stats-revision, någon afbetalning icke skett å Riksgäldskontorets hos förre Glasmästaren i Wenersborg S. P.
Sig anse rättvist och nyttigt, att j derest Riksens Ständer skulle finna Statens tillgångar för det närvarande icke medgifva årliga anslag till fulla beloppet af de kostnader, som fullbordandet af Götha-Canal och äf andra allmänna anläggningar olaf enahanda beskaffenhet kunde kräfva, desse kostnader i någon mån fördelades på efterkommande Slägten, hvilka oftast hemta största förmånerne af dylika anläggningar. Directionen bär vidare uti en uppställd calcul öfver Canal-Werkets förmodade inkomster och utgifter under 6 år, föreslagit, att, i stället för utbetalning af den Aetie-egarne under nämnde tid tillkommande ränta, hvilken de hittills åtnjutit, genom qvittning å deras, hvart annat ar. Underdåniga Skrifvelser'. 84 1 gjorde inbetalningar, <le skulle, efter de 6 arens förlopp, anses hafva -ytterligare insatt 20 Procent utöfver det tecknade Gapitnlet, till hvilken ytterligare insättning Directionen trott sig kunna påräkna Actie-egarnes samtycke, så framt dem beviljades, att all inbetalning af Actierne, hädanefter såsom hittills, utginge endast hvart annat år, och att, med afseende R den sisth år skedde afbeialningen af 10 Procent, de nu återstående io Procent af första teckningen således ej utfordrades förr, än år 1824 och sedermera till ett lika belopp hvartdera afåren 1826 och 1828, med begagnande af qvittningsrätt emot förfallna räntor; och har E. K. M., med anledning häraf, Sig i Nåder utlåtit, att, genom bifall till Actie-egarnes anhållan, ätt den i år föreskrifna sista inbetalningen af 10 Procent å Actie-Capitalet finge till nästa år uppskjutas, syntes en lättnad för dem kunna beredas, utan någon olägenhet för det Allmänna, hvarföre ock E. K.
det har nog funnits tusentals äktenskap, hvari qvinnorna varit lydiga tjenarinnor, hvari de sett upp till sina man som till halfgudar, beundrat dem och aldrig haft en annan mening, an den de fått från mannen. Och malmerna tyckte kanske, att hustrurna voro deras goda hjälp. Men det var blott i det lilla, aldrig i det största, det som gifver manniskolifvet dess betydelse. Och dertill skulle de dock först och främst liafva tjenat ... S5 visst som det galler xi alla kärleksförhållanden, att dit alls icke hör den tvungna lydnaden, utan att det är blott den fri villiga underdånigheten som der har varde&gt;, sa visst tror Hostrup också, att det i grunden må vara den, som Paulus har tanker pa. Men då ar det nästan det samma, han säger åt man och ht hustru, nar han skrifver: ' I man, alsken edra hustrur, som Kristus älskade församlingen och utgaf sig sjalf för henne ', och: ' I hustrur, varen edra man underdåniga, likasom församlingen ar herren underdinig '. Ty, fortsätter han, rdet ar kärlek, det galler i äktenskapet, och den kännetecknas just af hangifvenheten, af det ömsesirtzgu tjenandet. Och nar aposteln särdeles betonat tjenandet i sitt ord till qvinnorna, kommer det sig, som jag redan antydt, kanske deraf, att hos dem väntar han bästa insigten deri: a t t qvz ' nnornn oyver hufvrd &amp; o bättre Zävzpade till ntt läya miirr-. neu hvad Karlek a g; an tv&amp; ' om. » » Och sålunda synes det mig, att till och med det bibelspråk, som man ännu i vara dagar ständigt kastar qvinnan i ansigtet, eller hvaraf man vill få ut, att hon ar 1x0 2 och m2 finna sig i .att vara borgerligt omyndig nar hon blir gift - att till ch med detta bibelspråk vitnar, ju djupare det förstas dess klarare för qvinnans likställighet.
Att Friherre Stael någon gång gjort anmärkning mot en eller flera Embetsmäns åtgärder, tror jag hvarken kunnat öka eller mind - 270 Den § Augusti e. tn. ska det förtroende hvar och en förtjenar som alltid äger en på rena motiv grundad öfvertygelse, och vågar vid alla tillfällen densamma yttra, utan afseende på hvad inflytande sådant kan hafva på honom sjelf. Den sorn i alla lifvets skiften troget följer denna ledning för sina handlingar, skall säkert, om han oek någon gång gör misstag, i längden tillvinna sig tänkarens goda omdöme , åtmindstone förtjenar han det framför sådana som alltid styra sin kurs efter den vind som sannolikast skall fylla egna Segel.J Härefter fortfors till slut med Justeringen af Protocollet för den 6 Augusti. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Sedan Hans ExCellence Herr Grefven och Landt Mar skalken härefter anmodat Kammarherren Silverstolpe att afträda, yttrade Herr Landt Mar* skalken: RiddarhusSeCreteraren Kammarherren Silverstolpe har tjent Ridderskapet och Adeln i 37 år, deribland 9 Riksdagar, och vid y såsom RiddarhusSecreterare. Han har börjat inom Riddarhuset, och slutar förmodligen der sin tjenstemanna bana; ty han har ingeo rätt att erhålla Den 8 Augusti e. m. 271 någon annan tjenst, och , när han åldras, icke råd att söka hvila. Han beklagar sig icke deröfver: tvärtom är han denna Tjenst tillgifven, så länge icke det Riksdagarne åtföljande forcerade arbetet tärer hans krafter till en grad att göra honom till dess vidare utöfning oförtjent: Och hans tjensttid återkallar för hans hugkomst många vedermälen af Ridderskapets och Adelns ynnest och ädelmod, icke några af missnöje med utöfningen af hans pligter. Han har en enda Son, nu 20 år gammal, till en del danåd af honom sjelf, och under hans omedelbara uppsigt tjenstgörande vid Riddarhuset under 3;ne Riksdagar. Blott denna tjenstgöring har afbrutit hans Academiska studier.
Under det hon satt och jollrade med fågelungen, blefvo hennes fantasier allt mera dimhöljda och barnsligt djupsinniga. Så sjönk hennes hufvud plötsligt ned på kudden, och från fantasiens värld flyttades hon utan öfvergång in i drömmarnas, de rika, poesifyllda barnadrömmarnas. Klockan slog sex. Maja spratt häftigt upp ur sömnen med en obestämd känsla af att ha något att vänta af den dag, som grytt. Hvad var det? Hvar var hon? Ännu var hon ej fullt vaken, men minnena från skogsvandringen drogo som slummerbilder förbi hennes slutna ögon. Med ens satt hon upprätt i sängen. Åh, fågelungen! Hennes lilla älskade fågelunge! Att hon kunnat sofva så länge och glömma bort den. Nu var den bestämdt hungrig. Där stod tvålkoppen och där låg —. Nej — hvar var fågelungen? Den låg inte i bomullsboet. Den hade kanske krupit under det. Nej! Åh, Herre Gud, hvart hade hennes fågelunge tagit vägen? Hon stod barfota och skälfvande och såg sig omkring i rummet. Kanske hon lagt ner den i asken igen, fast hon glömt bort det? Nej! Eller i hatten? Nej, den hängde på klädhängaren. Hon tittade upp emot taket. Kanske satt den på skåpsdörren? Ack, den kunde ju inte flyga! Hon letade på golfvet, under sängen, under bordet, under soffan, letade med alltjämt stigande ångest. — Min lilla älskade fågelunge, snyftade hon, hvar är du? Hvar är du? Utanför det halföppna fönstret sjöngo och kvittrade en mängd fåglar. Nu förstod hon. Det hade varit en fågel härinne, medan hon sof, kanske modren själf, och den fågeln hade hjälpt hennes fågelunge ut till de andra. Hon förstod inte hur det hade kunnat gå till, men så var det nog. Nu satt den med de andra fåglarne och väntade, att hon skulle hämta dem in. Den kunde ju inte flyga bort med de andra. Ett tryggt, all ängslan förjagande lugn lade sig öfver Majas själ. Hon skulle kläda på sig, gå ut i trädgården och hämta in sin fågelunge, som väntade på henne. Hon grep efter kängan och drog den på sig.
Utskotten hafva visserligen rätt deruti, att Spannmåls-Handeln öfver hela Riket är sedan år 1780 fri, och att Victualie-Handeln äfven sedan år 1805 är obehindrad j men utom Spannmål och Victualier, finnas en mängd varor, hvilka kunna af Landtmannen tillverkas, och hvilkas frambringande böra till både dess och det Allmännas nytt3 uppmuntras. Af sådan egenskap äro alla Slöjde Arbeten , hvilka Landtmannen , under den^ledighet ifrån Jordbruket, som vissa årstider häraf lemna, tillverkar , och hvilkas afsättning i flere delar väl är tillåten, men ännu i mänga fall är underkastad onödiga svårigheter och hinder. Granskningen »f de härom ännu gällande Författningar bör likväl företagas i sammanhang med den tråga, som nu likasom under flere föregående Riksdagar, är underkastad Riksens Ständers pröfning, nemligen, om en allmännare Närings -Frihet j och med den af mig väckte Den 4 April. Motion , har jag egentligen åsyftat, att de Sradgander om Landt-handeln, hvilka ännu uti 6 Cap. Handels Balken qvarstå och såsom sådana rätteligen icke kunna annorlunda än genom Konungens och Riksens Ständers sammanstämmiga beslut ändras, måtte under denna Riksdag upphäfvas, så att de allmänna Författningar om Handel och öfriga Näringar, hvilka Kongl. Maj:t, i anledning af Riksens Ständers beslut och underdåniga önskningar, skulle finna för Riket nyttiga, måtte utan hinder deraf kunna vidtagas. På dessa grunder och då dessutom frågan om Näringsfrihet ännu icke till Riksens Ständers pröfning ifrån Utskotten inkommit, hemställer jag, otn icke Betänkandet må till Utskottet återremitteras. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde , huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg de af Herr Mannerstam gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss af Betänkandet. Ropades Ja.