Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskildt älskade hon blads och blommors knopp och stannade ofta för att smeksamt beröra dem med sina stora händer, men nändes aldrig bryta vare sig spädt eller utsprunget. Hon hade en stark känsla af att där det satt var dess plats, där var det vackrast, och där borde det blomstra och dö på sin kvist. Jag föreställer mig, att kärleken föll öfver henne en midsommar, då folk samlades från olika håll i bygden för att med dans, skämt och spel blanda sig i den allmänna naturglädjen. Jag ser henne långsamt gå till dansen, betraktande den rikedom af grönska och blomster, som kransar vägarne. Där står brudträdet i gulhvit skrud med sina purpurröda knoppar i toppen. Vildrosen, som hänger öfver den grå gärdesgården, bär skära strimmor, knopparnes små barnakinder, som blicka fram ur den gröna hufvan. På ängarne lysa breda fläckar af prästkragar och förgät mig-ej; och här och där längs vägen vagga björkens mjukt hängande grenar för en lätt fläkt. Jag ser henne komma fram till planen, där man samlats, och där hon tyst slår sig ned i närheten af de gamla, delande sin del af trakteringen, en kringla, mellan två knubbiga linhåringar, som förtroendefullt luta sig mot hennes knän, och hvilkas hufvud hon smeker med den mjukhet och lätthet, som utmärka hennes handlag. Det var en sådan afton ett af dessa landsbygdens lejon, den vandrande gesällen, som skulle störa hennes hitintills lugnt flytande lif, uppträdde. Det skulle ett skarpare öga till än hennes för att i hans blonda, finskurna ansikte upptäcka det cyniska draget. Det låg skönhet och vekhet öfver honom, två ting, som drogo henne mot honom. Han dansade en stund om med flickorna, som allt mer äflades om hans uppmärksamhet. Han hade sitt särskilda, mer förnäma sätt att dansa, som han lärt i stä- derna. Då han såg sig eftersökt, gjorde han sig rar ochställde sig att spela. Nej, det var » stiliga låtar », sade flickorna och slängde ögon åt honom, då de dansade förbi. Den där, han kunde allt litet af hvarje, han. Hur bra han än spelade, tyckte de allt mer om, då han dansade med dem, och de gåfvo honom tydliga vinkar.
"på pensioner åt folkskolelärare, och uppläste ett af honom, i anledning deraf, författadt förslag till nådig proposition till Rikets Ständer, angående bildandet af en fond för nämnde ändamål. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, samma förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, i nåder gilla samt befallde, att, i enlighet dermed, proposition skulle till Rikets Ständer under denna dag expedieras. Ex protocollo Gustaf Ribbing. Ank. till Exp. Utsk. den 19 Januari, kl. 2 e. m. Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående ersättning af från Götheborgs Landt-Ränteri ulgifvet förskott till kostnaden för anstalterna till Kolera farsotens hämmande; gifven Stockholms Slott den y December 18/jy. Sedan tvänne af Lands-kontoret i Götheborgs och Bohus Län uppräLtade slutliqvider öfver utgifter, dels för karantäns-bevakningen under åren 1831—1834, och dels under kolerafarsotens härjande sistnämnde år 6 Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o 68. blifvit af Kongl. Maj:ts befallningshafvande i berörde län öfverlemnade till Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium, med begäran, det Landtränteriets jemte vederbörande redogörares fordringar, uppgående, enligt omförmälde liqvider, till ett sammanräknadt belopp af 1,934 R:dr 14 sk. 8 rst. banko, måtte varda ersatte, men bemälde Kollegium, som, till följd af Kongl. Brefvet den 24 Mars 1840, redan under den 6 December 1842 till Kongl. Maj:ts och Rikets Slats-koutor insändt den på g und af upprättad liqvid återstående behållningen af de utaf f. d.
Det syntes således feiga förklarligt, huru Kammareollegiutn uti 1805 års Cirkulär kunnat å nyo omtala denna från då gällande löftesskrifter redan uteslutna tillåtelse till uppsägning, men icke derjemte yttra sig om verkan deraf eller utreda, huruvida äldre föreskrifter derom borde följas eller icke. Då imedlertid för säkert måste antagas, att uppsägningsrätten, så vidt den finge anses ännu gällande, gällde utan det nu mera från formuläret försvunna förbehåll om en under irenne månader fortfarande ansvarighet; trodde jag det endast kunna tillskrifvas okunnighet om ett sådant tillfälle till förbindelsens gäckande, att icke löftesmän i allmänhet genom uppsägningar i god tid befriat sig från äfventyr för kronouppbörd. Denna utväg, i fall den mera allmänt begagnades, förmodade jag destomer komma att vålla bekymmer, som enär Kronans uppbördsmän nu mera i allmänhet icke utan ransakning och dom kunde afsättas, de ej heller kunde på något verksamt sätt lagligen tillhållas att i uppsägande löftesmäns ställen anskaffa nya och vederhäftiga. För att afhjelpa olägenheten och förebygga äfventyret häraf syntes mig vara oundgängligt, att någonting stadgades. Jag föreställde mig, att Kongl. Majit dervid skulle kunna utgå från den förutsättning, att utan hinder af 1805 års cirkulär löftesmän för kronouppbörd i allmänhet, på grund af sina förbindelsers innehåll, i öfverensstämmelse med gällande formulär och allmän rättsgrund, anse sig icke berättigade att genom uppsägning när som helst undslippa sin ansvarighet; och trodde jag derföre obehindradt kunna förklaras, att rättigheten till en sådan befrielse för detta upphört; men för att icke äfventyra klagan al löftesmän, sorn kunde möjligen anse sin rätt härigenom förnärmad, hemställde jag, att Kongl. Majit matte i nåder inskränka förordnandet till de löftesmän, hvilka hädanefter lill ansvar för kronouppbörd sig förbunde. Till bestyrkande af min uppgift om lagtillämpning i ämnet, har jag bifogat transsumt af Kongl. Majds den 24 Januari 1845 gilda
Denna uppläsning bör gå vida fortare än debatten, ty i väl beställda Utsk, göres ett sammandrag af hvad sorn blifvit yttradt inom Stånden; man classificerar anmärkningarna vid hvarje särskild punkt, och Den 27 October f. in. 35j Utsktn uppehållas icke längre, än sorn behöfves för att inhemta anmärkningarnas väsendtliga innehåll. Man säger, att öfverraskning ej är möjlig, då Utsktns betänkjn och förslag äro tryckta och utdelade. Detta kunde sägas med skäl, om ej det gåfves exempel, att fem särskilda talare framkommit med lika mångå nya förslag, såsom nyligen i grundlagsfrågor Fiih. Rantzou, Gr. Frölich, Hr Lefren ni. fl. Men utom faran för detta slags öfverraskning finnes en annan, då Stånden på ett rum äro samlade nemi. att hänföras af utmärkta talare att fatta skadliga beslut. Sådant låter sig ej göra så lätt, då Stånden äro skiljde på särskilda kamrar och öfverlägga hvart för sig. Man liar yttrat, att just till ytterligare förekommande af allt förhastande skulle votering öfver ett ämne försiggå i näst inträffande ståndsplenum; men jag frågar: om vid Ståndens samfälda öfverläggning någon ledamot af Adeln begärde votering vid sammanträdets böljan, skulle då de öfriga Stånden gå svsslolösa emedlertid, eller fortsätta öfverläggningen på egen hand. Antagom, att Stånden åtskiljdes för att hvart på sitt rum votera, så skulle endast sådant låta sig göra, då det vore fråga om rent bifall eller alsing å ett betänk, i sin helhet; men 0111 det hände, att el t betänk, företoges punktvis, t. ex. statsregleringen, och Adeln begärde votering i första punkten, PresteSt, öfver den 2:dra, o, s. v., så skiljdes de andra Stånden åt, medan ett voterade. Om nu
Dä han stall personligen inställas för Stads-Domstolen, stola "Stads-Tjenarne eller Fjerdingsmannen hämta ho"nom? o. s. w. "En Boktryckare, som ej behörigen legitimerat "sig, bör ej strafflöst fä trycka, och, om han trycker "en brottslig skrift, bör han ej wara skyddad under "den laglige handtwerkarens Privilegium att wara "ansedd blott som Machin. Det är ej troligt, att "någon Tryckeri-anläggare af okunnighet eller glömma underläter att iakttaga en sä enkel formalitet, "som den att anmäla sin anläggning. Men det "kunde i sädane tider som wära hända att en rik Expeditioner till Riks-StLnden. "och »väldig intrigant, hwilken icke wille anförtro "en wänlig Boktryckare tryckningen af en upprors"skrift eller pasquille, eller knnde förmå honom der"till, inrättade sjelf ett tryckeri blott för detta tillfälliga ändamål, köpte sig namnet as en författare, "som genast sedan han aflemnat fin namnsedel rymde, "och ställde sig sjelf eller någon till Tryckeriets "synbare ägare antagen hyrlakej under handtwerka"cens inviolabilitct. För en sadan möjlig händelse synes mig, att man utan att kränka den ordentligen anmälde Boktryckarens heliga rätk att "wara dum kan stadga hwad jag föreslagit." Ehuru detta moment af Trycksrihets-Förordningcn tydligen utmärker, att pa Landet anlagdt tryckeri endast i det svin rörer förbrytelser emot denna lag lyder under Stadens Jurisdiktion, anser likwäl Constitutions-Utskottct denna mening mera bestämdt innefattas uti den redaktion as detta moment som anmärkare» föreslagit, hwaruti Utskottet ej gjort någon annan förändring, än att i stället för det anmärkaren ansett den som försummar behörigen tillkäunagifwa anläggandet as något tryckeri böra wara för alltid förlustig rättighet att Boktryckeri anlägga, hwilket straff lätteligen kan Underäs, får Utskottet föreslå att en sadan förbrytelse bör i allmänna Tidningarne kungöras, och hemställes alitsa till Riksens Högloft.
Jag inser ingalunda hvarföre det medel till publicitet, som min nu ifrågavarande motion uppgifver, icke allt för val skulle kunna stå tillsammans, med det medel Friherre Åkerhjelms motion innefattar. För min del, ser jag ingen betänklighet,' emedan jag icke förstår huru den stora Allmänhet i Hufvudstaden och Landsorterne, till hvars underrättelse bulletinerne utgåfyos, men som, efter den värde talarens mening, borde gå i mistning deraf, huru, säger jag, denna Allmänhet skulle kunna sågas vara ersatt, derigenom, att e» Den 5 Februarii. 26l hel annan liten del af Allmänheten hade inträde här; och då jag besinnar huru ofantligen liten den Allmänhet, som här kunde inlåtas , är, i jemförelse till den stora A.ll_ mänhet, som skulle läsa bulletinerne, så förefaller det mig, sorn hade den värda talaren särskildt orätt uti, att kalla den publicitet, jag föreslår, för mindre, och den Friherre Å~ kerhjelms motion åsyftar för större. Efter min och måhända, de flestes tanka borde väl detta mindre och detta större på ett alldeles omvändt sätt här tillämpas. Friherre Cederström, Jacob: Om mitt minne ej felar, har jag hört RiddarhusSecreteraren härstädes förklara, att han ej medhinner utgifvandet af sådane bulletiner, och jag tycker, att man bör fästa afseende på hvad han i denna omständighet yttrat. Undertecknad Riddarhus Secreterare: I an; ledning af hvad Friherre Cederström anfört, anser jag det vara min skyldighet upplysa, både att jag ännu icke yttrat mig öfver Friherre Roijes ifrågavarande motion och äfven att göromålen i Ridderskapets och Adelns Cantzli kunna bestridas och gå deras jämna gång, äfven om den ifrågavarande nya anstalten med de af Friherre Boije föreslagna bulletiners uppsättande skulle af Ridderskapet och Adeln bifallas. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag bestrider 2(?S . J
Hvilka föirfattare dogo 1763; jiimföll Crepte ' mh Gyllenborg; redogör för Dailins mga, om hasten o. s. v. Dessa frågor besvarar lärjungen med kortare eller libgre svar, allt efter frågans art och sin egen förmå a. h %gg nu hartill, att liibrjurigen har rkttighet att fråga, om et är .n %got hon e j farsthr af det hon &amp; st, och att, i gtället för besvaradet af frkgor, skrifva någon längre u psats öfvm den af henne genomgångna kursen. Några p e r i J e r af litteraturhistorien egna sig Mttre för dessa längre uppmtser, andra åkerigen att af lararen sönderdelas i frågor. Det ena förfaringssättet kan ock pas Lärj ungarnes svar eller uppsatser rättas utfgrligt och åbtersändas. Möjligen kunna lärarens svar föradeda, yttierfigare frikgor fi lärjungens sida. Den go.asnmatikaliska undervisningen i modersm %let sker dels genom rättandet af uppsatser, som då vanligen äro af litteraturhistoriskt innehåll, dels, om lärjungen så önskar, i en kurs i grammatik. Man får då frå, or öfver det lästa, t. ex. öfver satsläran: " €€vad förstiis me$ en outbildactzsats, nitgra exempel? H v d är vilkoret för att en sats skall kunna utbildas med omedelbart objekt? Exempel på en infinitiv som a) subjekt, b) objekt, c) attribut " o. s. v. Afven anvisar lä- raren ett lämpligt stycke, som af lärjungen skall ord f6r ord, satsdel för satsdel och sats för sats analyseras. I ett fränimande spriik förekomma naturligen öfversättningar från och till svenskan, II &gt;psatser m. m. Det sagda torde vara, nog ör att visa arbetssättet. Att 1ärjungarn.e med denna metod kunna lära mycket är otvifvelicktigt. De kunna inhemta nära på lika mycket som vid en mundtlig undervisning. Och i ett fall är den skriftliga undervisningen ö fverlägsen.
Men deremot undvikas alla Förluster, sorn ett blindt öfvertagande af enskiltes skulder ovillkorligen medför, och ovillkorliga räntg-vinster betäcker lätteligen denna förlust. Jag vill endast jemnföra denna plan med den medelväg, Höglofl. Utskotten föreslagit i afseende på Bankens Capital-föilust. Enligt denna sednare är Förlusten efter siffran i Götha Canal —s— 500,000. Förlusten efter siffran i Malmö — 230,000 S:a B:dr 730,000. Enligt Banko Commissarien KveUi Berättelse lärer Götha CanalsDisdont-Contoir i Götheborg redan gjort förlust af öfver -—• 80,000. samt äga osäkre Fordringar till 246,405*. 32 1 4, hvaraf upptages såsom förlust i Götheborg — 100,000 Summa Capital-förlust omkring, 910,000. Men ingående räntor äro dessutom godtgjorde, verkande dertill, »164 Statsoch Banco-Utskottens Betånkanden. att denna Capital-förlust synes mindre än den verkeligen är; nemligen: vid Malmö omkring 160,000. Skillnad i båda utredningarne — 1,195,000. eller minst En Million. Öfver Vexel BancoSkuldens förökning i följe med denna utredning, är en serskilt Calcul upprättad, sorn visar att denna ökning skulle utgöra vid Malmö 418,000 dito Götha Canal 795,000 S:a R:dr 1,213,000. hvaremot torde med skäl erinras, att Filial Disconternes Assignationer på Banken troligen utgjort nära samma summa, hvadan en sådan tillökning behöfves, och att Bankens säkerhet icke af en tillökning i Vexel-Banco-skulder» lärer lida, enär den under loppet af 1819 lätteligen kan indragas.
KonZl. Nsj:l tselcle? i lVäder ^ills clel nu u^^!s8ls koi^ls^et, LZdsnl clel tini>68 l^ioloeollel lnls^dt, oclr lletsltle sll 8!critvel86 lill llilcel.8 8lsnder, i enli^llel dermed, 8lcu1Ie skgs. llx ?roloeollo, , kV. o 3^. 3 ^:o 35. ^nli. till krxp.-Dl-Il. 6, 20 älar , kl. 6 e. m. /W/V6L. ^Veke//^<2 K/r/v/ueöre k,'// /-//m/v ^ K/?Ane/n/e Lo/N Ml/na/- oo/r /l/u///c///a /-Kz/cc/vo/' / L//no/r L/oo/c/ro/nrv Äo// ,/ev/ 2 /l/o/v /<§^o. Ilti till Kongl. Naj:t akläten unelerclänig skrifvelse, kafva Dikets 8tän<ler viel sistkörklutne Dikselag yttrat, att, ekuru elen tidpunkt kör 8verige vissei ligen ännu icke vore inne, elä man ak Nuni6i^al-8t^rel8er Doge vänta ali möjlig verksamllet ocli inflytelse, likväl oell elä llärikiän icke något skäl Dorele kemtas för uragtlätenket att egna u^jlmärksamket oell varel ät llvacl i elen elelen reeian Dlikvit Iros oss sstaclkommet, säsorn D^potDeksfäreningar, 8unDiiets-Kämntjer, 8ockenstämmor, Lasaretts-, Kattigvärelsoell 8K0K
Föremål för en motion i något Riks-stånd kan ändringen icke heller blifva, hvarföre endast på detta sättet, genom en reservation, behofvet deraf kan för Riks-stånden framställas. Skulle behofvet af en omarbetning erkännas, så lemnar säkerligen Riksdagens längd tillräcklig tid åt Bevillnings-Utskottet att pä lämpligaste sätt företaga ett sådant arbete, om, efter allmänna grundernas närmare bestämmande, Förordningen till Utskottet återremitteras.” Af Herr Doktor Säve: ”I:o Uti Höglofl. Bevillnings-Utskottets beslut (^rt. III, Bevillnings-Förordningen) om fortfarande afgift för karakters-ful Imakter har jag icke deltagit, öfvertvgad som jag är, att det i samhället är mycket annat både öf verflödigt och skadligt, som snarare borde beskattas. Utskottet har ock derigenom vederlagt sig sjelf i hvad det vidare anfört mot möjligheten och lämpligheten att beskatta öfverflöds-artikeln: hundar. Som jag ej heller var närvarande vid delta beslut, får jag deremot ”mig vördsamt reservera på följande skäl: Bil. till Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. 15 2:o Ingen lärer vilja påstå, att det stora antal hundar, sorn möter oss allestädes så på landsbygden som i städerna, är oumbärligt för vår nytta eller för vårt umgänge. Redan deraf synes således följa, att en förminskning af denna sig allt mer förökande djurklass är möjlig och med samhällets välfärd förenlig. Men för vidtagande af en sådan lagstiftnings-åtgärd tala äfven positiva skäl. Erfarenheten har nemligen lärt, att genom dessa husdjur isynnerhet uppkommer och öfverflyttas till mehn iskorna en fasaväckande sjukdom (rabies catlina), till hvars afvärjande eller botande läkare-vetenskapen hittills visat sig vanmäktig. Faran naturligtvis tillvexer, ju mera antalet ökas af dessa besvansade följeslagare, sorn sällan uteblifva från oss på våra vandringar, gerna omgifva oss i, våra hem och ofta smekas på våra barns knän.
Han ser på Maggi med hälft skumma ögon och säger med både ironisk och hård ton: » Om jag under mitt äktenskap blifvit välsignad med barn och därtill med en sådan dotter, som du har, ej skulle jag kunna vara orättvis och hjärtlös mot henne. Jag har hört edra skäl mot Autaris, men dessa väga intet i sanningens vågskål. Autaris hvarken kan eller * Under kylig och regnig väderlek om sommaren har man svårt att hålla i hop renhjorden. 633 vill förakta lapparne, då han ju själf, ehuru om hjärtat — och stoppar i pipan. Därefter han gått i skola, är en äkta lapp. Han hvarken kallar han på tvänne af sina yngre drängar och vill eller behöfver tjäna, så länge ban är hos ber dem skynda sig till Panni och helsa honom mig, ty i mig lefver alltid tacksamheten mot och Autaris att komma till Hangala: » Jolma honom, som frälste mig från björnens klor, du vill rätta ett misstag. » Tidigt följande morgon kommo drängarne tillminns. Lyckan är med Autaris, så att hans lilla arf efter föräldrarne, som äfven I käut baka och meddelade Jolma, att Panni träffats och älskat, växer år från år genom Guds välhemma, men ej Autaris, som gått, man visste signelse. men hvarken jag eller Autaris tigga icke hvart. Panni hade svarat, att han ensam af eder något — han tager aldrig Saila utan ej hade något ärende till Jolma. Jolma böd eder vilja! Helsa detta från Panni till Jolma drängarne tiga med hvad de hört och följa och helsa hans dotter att glömma Autaris! honom tillbaka till Panni. Förr än hau gick, meddelade ban likväl Maggi Faväl! » — • Panni återvänder med snabba steg, utan att och Saila, att han ämnade, med samma han bry sig om samlandet af några renar, som han nu gick för att samla i hop renar mellan Tjallis och Hangala, helsa på hos Panni och Autaris sade — men vi återvända till Jolmas kåta. Äter äro far, mor och dotter ensamma, men — ho vet också, hafva dessa med sig, när det är som tryckte en ond ande på den förehan återvänder.
Att döma af en skrifvelse från det ryska handelskompani, som bildat sig i London, var det på eget bevåg som Stephen Burrough år 1557 seglade från Colmogor, ej till Ob, utan till ryska Lapplands kust för uppsökandet af de förkomna fartygen.128 De följande åren blefvo engelsmännen så upptagna af sina nya handelsförbindelser med Ryssland och med utrustningen af Frobishers tre resor mot nordvest, att det dröjde länge innan ett nytt försök gjordes mot nordost, nämligen intill Arthur Pets resa 1580.129 Han blef den förste, som från vestra Europa trängde in i Kara-hafvet, och bragte sålunda lösningen af frågan om den nordöstra sjövägen till Stilla Oceanen ett godt stycke framåt. Äfven denna färds hufvuddrag måste derför här korteligen anföras. Pet och Jackman, den förre med Georg, den senare med William, afreste den 9 juni/30 maj 1580 från Harwich. Den 2 juli/22 juni kringseglades Nordkap, och den 12/2 juli skildes Pet från Jackman, sedan han stämt möte med honom vid »Verove Ostrove eller Waigats». Den 15/5 såg man land, efter att föregående dagen hafva bestämt polhöjden till 71° 38′. Man var således vid Gåslandet på Novaja Semljas vestkust. Man seglade nu mot ostsydost och mötte is den 16/6 juli. Den 20/10 juli syntes land, och fartyget förankrades vid en ö, förmodligen en af de många holmarne i Kariska Porten; der intogs ved och vatten. Den 24/14 juli var man nära land vid 70° 26′. I början trodde Pet landet vara en ö och försökte kringsegla det i nordvestlig riktning, men då detta ej lyckades, antog han det vara Novaja Semlja. Härifrån seglade han i olika riktningar mellan sydvest och sydost och var den 26/16 vid 69° 40′ n. br. Den följande dagen hade man åska och regnskurar.
Jag anhåller om bifall lill Utslcns förslag. Hr af Ström, Israel Adolf, anförde skriftligen: Dä jag läste ingressen lill det sammansatta Utskrs Betänk., väckte den en glad förhoppning om att de deruti yttrade äsigter skulle en gång göra sig gällande, såsom grundade både på billighet och i andra länder vedertagne bruk; men slutsatsen kullkastade alla dessa förhoppningar. Man inser nyttan och billigheten af en förändrad författu. i slängselfrågan, men man vågar icke tillstyrka den. Icke är delta konseqvent! Vårt jordbruk och vår skogsskötsel är på god väg alt höja sig, men motarbetas af gamla bruk och plägseder från en förgången lid, som leda till landels ruin, om de fortsättas. Vi hafva goda efterdömen alt följa, hemtade från våra sydliga grannar, hvilka aldrig begagna de kostsamma och skogsödande gärdesgårdarne och drifva stark boskapsskötsel, men ändå hafva sina åkrar, ängar och skogar bevarade från förstörelse af beteskreatur. Icke bör det blifva mindre möjligt för oss att nå samma goda ändamål, blott man icke envist stretar emot alta goda förslag. Jag anhåller om återremiss af Betänk, och hemställer att Frih, Hjertås reservation, eller ock det som Frih. Raab i sin motion yrkar, malte läggas till grund för ett nytt Betänk. Hr Arnell, Gust. Fredr.: De motiver, sora Utsk:n framställt för detta Betänk., äro i sin början så väl skrifna och framställda, att man med största förundran ser del resultat, hvartill Ulsk:n kommit. En hvar trodde väl att man efter dessa motiver skulle få se ett förslag om uphörande af slängsellagen, men deremot kommer man till det resultat, att dessa motioner icke må till något resultat föranleda. Flere hafva redan förut, och Frih. Hjerta nu i sin reservation, visat huru väl och huru nödvändigt det vore för oss om vi kunde komma till ett annat resultat i delta afseende. I afseende på Frih.