Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sker annorlunda, vare Han och Hans efterkommande ej berättigade att succedera till Svenska thronen», så kan man, efter mitt förmenande, icke på annat sätt än såsom ett förbiseende förklara, att vid våra grundlagars stiftande icke ett stadgande af enahanda lydelse inflöt rörande Konungen. Sveriges historia vittnar på ett alltför tydligt sätt om de vådor, som blifvit en följd af förbiseendet utaf denna statsgrundsats. Jag behöfver i sådant afseende blott erinra om de blodiga och hela landets välfärd hotande hvälfningar, som orsakades genom Sveriges och Pohlens på Konung Sigismunds hufvud förenade kronor, en förening, som icke af Sverige på förhand bifallits, och som först efter de våldsammaste slitningar, utländskt och tillika inbördes krig, det olyckligaste af alla tillstånd, kunde upplösas. En erinran om detta sorgliga drag ur vår historia må vara tillräcklig, för att söka bevara vårt land för alla dylika vådor. H. Exc. Hr Just.-Stats-Ministern har förklarat, att han väl icke hade något emot den föreslagna förändringens grundsats, men att, i afseende å dess nu föreslagna införande, H. Exc. dock ansåge oss, under tvekan, huruvida ögonblicket nu vore lämpligt, böra afböja förslagets antagande. Mina Hrr 1 man stiftar icke lagar för ögonblicket, utan för framtiden; må det tillåtas mig åter upprepa denna till utseendet så enkla sats. Jag är öfvertygad, att Svenska folket, ifrån och till landets yttersta gränser räknadt, ofelbart torde vara af den tanke, att dess Konung icke utan R. St:rs uppå högst vigtiga skäl grundade sam - Den 6 December f. m. 347 tycke må emottaga främmande krona. Jag tror således, att R. St:r genom antagande af detta förslag skola gifva ett uttryck af folkmedvetandets upplysta och giltiga anspråk, hvilket, som jag tror, med fullt berättigande fordrar ett dylikt stadgande. I denna öfvertygelse är det jag vid detta tillfälle röstar för bifall, likasom jag inom Konst.-Utsk:t biträdt tillstyrkandet dertill. Frih. Sprengtporten:
Men fastän nu i Sverige så ordnadt är, alt den fattigaste skall bidraga till det allmännas bestånd i större proportion till och med än den rike, och sedan vid (lere liksdagar, fast förgäfves, man sökt all vinna förändring i detta förhållande, kan jag likväl ej vånda om satsen så, att den, som skattar 20 r:dr äfven bör hafva rösträtt, samt kunna välja och väljas till representant. Detta vore att gå längre ned i valrätt än sorn med framgång förut i något annat land blifvit försökt, och på de ställen der man så gått tillväga, hafva ock olyckliga följder upstålt. Det är således icke detta exemplet jag anser böra följas i vårt land, och nödgas fördenskull afstyrka den föreslagna gemensamma tanken; men blir del fråga om, alt befria ifrågavartde del af befolkningen från erläggande af skatt till Staten, då vill jag gerna räcka min hand lill flr Cederschiöld och vi kunna försöka ali samverka för dess bästa. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge Hr Cederschiölds ifrågavande förslag. Ropades nej. Vidare förekom och uplästes del jemväl af Flr Cederschiöld eflemnade förslag, att 1 mom. af 15 § Riksd.Ordn, mätte erhålla följande redaktion: ”Till riksdagsmän af BondeSt. välje inom sig hemmansegare jemte öfrige sjelfrådande män, som skatt till Staten erlägga och cj till annat RiksStånd höra samt äro mantalsskrifne inom de uti valet deltagande härader”. Hr Cederschiöld: Då grunden för detta förslag är precist detsamma som för det föregående så förutser jag att detta kommer att röna samma öde sora det förra. Frih. Palmstjerna har emellertid medgifvit, att, den som icke kan bli folkombud och icke får deltaga i val dertill, den bör ej heller till Staten erlägga någon skatt: deraf måste likväl efter min tanke, bestämdt följa den slutsats, att hvar och en, som erlägger skatt till Slaten, bör äfven vara berättigad att deltaga i val till ombud i representationen.
Detta förtal, som hans anförvanter haft särskild plikt att slå till marken, fick just genom hans mors och hans brors om en oerhörd kärlekslöshet och lättsinne vittnande beteende en eljes otänkbar spridning. Konungen måste genomgå en följd af scener med sina närmaste af den mest pinsamma och upprörande art, med häftiga utbrott af vrede, ånger, hat och rörelse, som i de uppskakande familjetragedierna från tiden, men icke som dessa lyktande med försoning. På själfva födelsedagen, när Stockholm genljöd af fest och belåtenhet, lät hans egen mor smädelsen tala i själfva sitt lyckönskningsbref. »Ni har förgiftat den skönaste dagen i mitt lif», utropade Gustaf, blek af sinnesrörelse, och från den stunden dog hvarje känsla för modern i hans bröst till den grad, att han icke ens många år därefter vid hennes dödsbädd kunde känna sonlig smärta. Hvad hans syskon angick, behärskades de båda yngsta helt af sin moder, och prins Karls brottsliga uppförande kunde heller icke på längden blifva fördoldt. Han var ensam. Slutet af den samma år pågående riksdagen bådade heller intet godt för framtiden – den gaf i viss mån förebud om den nästa stora brytningen i Gustafs lif, hans skilsmässa från adeln, från hela den högättade hofkrets, som för honom var den enda omgifning, i hvilken han kunde trifvas. Jag öfvergår till riksdagen 1786. De mellanliggande åren röja hufvudsakligen en växande oro och otålighet i konungens personlighet. Nervöst och icke alltid välbetänkt griper han in i statsarbetets gång, afskedar de äldre rådgifvare, som verkat hejdande på maskineriet, och utväljer andra, framför allt rörliga och tjänstvilliga redskap för hans egna planer. Han brinner af begär att gripa in i Europas öden och drages af oemotståndlig tjusning mot den dåvarande världens brännpunkter, mot de ställen, där man kände den europeiska politikens pulsslag. I sin diktning lefver han i Sveriges storhetstid, och dess höga gestalter, omgifna af krigsbuller och heroism, egga hans ärelystnad.
På många ställen räknar allmogen skjutspenningarne såsom en af behofvet påkallad biförtjenst, och det är ej sällsynt, att en skjutsande erbjuder sig att skjutsa längre än det håll, hvartill han är förbunden. Att det emellertid vore en fördel för jordbruket, om skjutsningsbestyret derifrån skiljdes, kan icke bestridas, men svårligen kan sådant i de norra provinserna ske, annorlunda än genom skjutsens upplåtande på entreprenad; och i detta Tal). Litt. Q. Afgifter för färjfarten vid nedanstående färjstället * Ensam person. Person med häst. Person med åkdon. Häst med åkdon eller enbetslass. Enbetsåkdon utan häst och person. Vagn utan hästar. Vagn med 2 hästar. Oxe eller ko. Mindre fäkreatur. Större transport, då 2 färjor begagnas, En häst. Vagn med 3 hästar. Kronobrefbäring. Postskjuts, ångfartyg. Kusthamnar. afseende vöre deri vigtigaste förbättringen den, att tyngden af skjutsen delades lika emellan alla jordinnehafvare, och att den kostnad entreprenaden åtföljde blefve gemensam för hela länet och drabbade alla hemman lika, i stället att såsom nu är fallet den ena socknens utgift för detta onus kan blifva mångdubbelt större än en annans. De skjutsandes klagomål drabba merändels de så kallade »Probenreuter», hvilka ofta i det svåraste väglag med tungt lastade vagnar utmatta bondens hästar, och ändå visa sin missbelåtenhet med hvad de anse för en långsam färd. Ofver den på skjutsskyldige vid många gästgifvaregårdar lagda bördan att skjutsa den ordinarie posten med dess mer och iner förtyngda väskor har äfven missbelåtenhet försports, och önskligt vöre, att all postskjuts kunde ske efter ackord, 0111 ock högre än vanlig lega derför skulle betalas. Kronobrefbäring bestreds i äldre tider genom så kalladt breflopp, men från afgiften derför befriades allmogen i Westernorrlands län genom Kongl. Brefvet den 12 Februari 1696 och Kongl. Resolutionen å allmogens besvär den 21 Januari 1748, § 51, då det stadgades, att brefbäring skulle genom
Men 89 §, jemförd med de 2:ne närmast föregående, afser tydligen mera att bestämma gränserna för de båda Statsmagternas rättigheter i lagstiftningens olika grenar och sättet för kommunikationer dem emellan, än at lemna någon bestämning om hvad till Ekonomi-Utskottet bör hänskjutas Banko-Utskottet Memorial N:o 5. 5 hanskjutas. Ekonomi-Utskottet synes egentligen här vara nämndt såsom ytterligare difinition på hvad med ekonomisk lagstiftning skall förstås. Det är således på det i 89 § Regeringsformen bestämda kommunikationssättet som Riksdags-ordningens 60 § lemar hänvisning, men icke till någon föreskrift om hvad till Ekonomiutskottet hörer. Skulle t. ex. Stats-Utskottet. finna önskvärdt att genom en komité få utredd någon statsregleringsfråga, så synes mig 60 § lemna Ständerne rättighet att derom till Kongl. Majit aflåta en underdånig skrifvelse. Men, enligt 89 § Regeringsformen, behandlar Konungen denna skrifvelse såsom ett önskningsmål, eller på det sätt, som om den ekonomiska lagstiftningen är föreskrifvet; men icke. följer deraf att ärendet först skall hos Ekonomi-Utskottet hafva varit handlagdt. Den 60 § Riksdags-ordningen bestämmer det minimum af rättighet i framställningar till Kongl. Majit, som Ständerne ega; men den stadgar ingenting derom, huru ett ärende hos Ständerne sjelfve skall utredas. På anförda skäl synes det mig tydligt att den ifrågavarande motionen blifvit med full rätt till Banko-Utskottet remitterad och att Utskottet icke eger någon befogenhet att den återlemna. Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Schwerin, Herr Kammarherre Ribbing, Herr Brukspatron af Burén, Herr ./. Lindström, Herr C. F. Björkman, Riksdagsfullmägtige Per Persson från Wermlands län och J. O. Almqvist från IS orrbottens län. Herr Friherre Nordenfalk har anmält, att han icke närvarit vid fattandet af Utskottets förevarande beslut. Bih. till R.
Det finnes ingen egendom så bestämdt upskattad till sitt fulla värde vid taxeringen, som frälseräntan, ty denna ränta finnes upgifven till sina minsta delar, och den nuvide bevillmsförordningen föreskrifver, att den skall taxeras i kapital efter den inkomst, för hvilken frälseegaren elter markegången näst föregrde år skattar; således för frälseräntas fulla värde. Om nu frälseräntan skulle sättas till 3 proc., såsom Gr. Mörner föreslagit, sä blir följden att, med bibehållet taxeringsvärde, finge frälseegaren sin skatt nedsatt, så att han hädanefter icke skulle betala mer än V3del hvad han hittills betalt. Jag anhåller om bifall till denna del af Utsk:ts förslag. Hvad åter beträffar boställslägenheter, så torde det vara rätt hvad Utsk:t i afsule på dessa föreslagit. Utsk:t har ansett att boställsinnehafvare böra betala för sina lägenheter, emedan det är föreskrifvet, att, vid beräkningen af en tjeustemans löneinkomster, Den 22 A ngn sti f. m. 195 skola äfven de fördelar uptagas, som han har af bostället.. Det torde således låta ganska väl förena sig med det stadgande, sora här tinnes, att då en fastighet icke ger någon hyresinkomst, s& skall den befrias från utgörande af bevillning. Jag anhåller således om bifall till denna punkt. Gr. Mörner: Om frälseräntan icke skulle upskattas lika med jordbruksfastighet, till hvilken den väl rätteligen är hänförlig, då den utgör en del af jordbrukets afkastning, så borde den icke alls beskattas såsom fastighet, utan inbegripas under inkomstbeskattningen; men då den nu blifvit räknad såsom hörande till fastigheter, så måste den val rättsenligt sammanföras med det slag af fastighet, med hvilken den i sjelfva verket kan fullkomligt införlifvas, nemi. med jordfastighet å landet.
Ostridigt är ock att stiftarne af 1734 års lag, med deras stränga uppfattning af äktenskapet, i så väl andligt, som borgerligt hänseende, ej förutsågo möjligheten af dylika missbruk. Då de erkände öfvergifvande af hem och fosterjord såsom en anledning till äktenskaps-skillnad, förutsattes såsom uppenbart att sådant egt rum af ondska och motvilja samt i uppsåt att ej mera blifva och bo med den öfvergifna. Det var ett, utan den sistnämndes begifvande, af den andra vidtaget brottsligt förfarande, som erkändes såsom skäl tili skillnad, der den brottslige icke inom förelagd tid återvände, och ej en, efter ömsesidig öfverenskommelse, företagen utflygt till ett annat land; och då lagen, utan åsidosättande af äktenskapets betydelse, ej kan i sednare förhållandet erkänna ett giltigt motiv till upplösning af äktenskap, om än svårigheter skulle möta emot dess förekommande, torde det vara nödigt att gifva lagen sådan lydelse, att dess ursprungliga och med sakens väsende öfverensstämmande mening varder, så vidt sig göra låter, uppenbar. Detta har äfven varit afsigten med Utskottets förslag. Att denna afsigt icke helt och hållet förfelats, derom vittnar det godkännande förslaget vunnit af två Riks-stånd; Och det är fortfarande Utskottets öfvertygelse, att om för rättigheten att erhålla stämnipg å den maka, som begifvit sig till annat land, med den följd, som ifrågaställa lagbud utsätter, ej stadgas några vilkor, öfverklagade missbruken komma att qvarstå, om än äktenskapet ej må upplösas för än sex månader förflutit efter stämningens delgifvande. Vilja nemligen makar nu skiljas, så reser den ena utom riksgränsen och samtidigt uttager den hemmavarande stämning, deri han yrkar skillnad i äktenskapet, enär den andra skall af onsko och motvilja henne öfvergifvit och förlupit samt farit utrikes. Den bortreste får snart del af stämningen, men kommer ej inom föresattan tid, utan insänder ett förklarande, att han ej ämnar återkomma; och äktenskapet upplöses. Allt har emellertid varit en tillställning i uppenbar strid emot lagens mening, sådan den af stiftaren är vorden tänkt och här ofvan blifvit antydd
At npgifwa nägot sätt til forekommände af den olägenhet jag nu omtalat och til tvin nande af den nödiga bjelp, som för Civilstatens underhäll och förbättrade wilkors erhällande, jag tror 4gL Den 26 Julik. tror oundmikeligcn tarfmas, är wäl smärt för mig , som ömarken känner Statens behof eller tillgäng; men i anseende til Justitiä-Staten mä5ar jag föreflä den utwäg, som jaa tror snart guille hjelpa desia Ämbetsmän til nödtorftig utkomst , nemligen om de inträder, som frän begynnelsen endast marit anflagne til Smea och Götha Hof-Rätters Domare Stats underhäll, jämte den summa, som ensaksböterne utgör under desta Hof-Rätters jurisdictioner blefmo endast anwände til Hof-Rätternes behof, sa tror jag, at full tillgäng skulle blifwa, at meddela denna Stat tilrackelige löner, bäldst som mig är sagdt, at Kongl. Wasa Hof-Rätt warit pä denna Stat underhällen, och hmilket kanffe icke bordt mara pä de twänne andre Hof-Rätternes bekostnad. Om äfmen den utmäg midtages, at mind, ska Ledamöternes antal i hmarje Hof Rätt, och det blefme stadgadt, at hmarje Hof-Rätts Division more domför i alla mål med s Ledamöter, sä skulle genast behofmet mindskas och de gmarblifmande Ledamöterne derigenom bättre kunna lönas. Jag är säker, at hmad Kongl. Götha Hof-Rätt angär, om i stället för 15 föredraganRotlar det endast more 12, det will säga 4 pä hmarje division, och dertil en ordförande, som utgjorde den 5, sä skulle arbetet i denna HofRätt gä lika bra och med samma drift, som härtills ffedt, men härtil fordras den Lagförändring, at icke sju Ledamöter behöfwes för at afgöra gröfre brott. Och i händelse til Kongl. Majtts och Kronans inkomst fordras mera än nu ssett af Domare - Deni 26 Juiri.
Magasins-Kontoret anslagna 6,442 R:dr, en summa af 2,521 R:dr 16 sk. finge användas för ärendernas oafbrutna gång inom Kongl. Stats-Kontoret, har Kongl. Majit nu äskat sistnämnde tillgångs fortsatta utgående, samt derjemte i nåder föreslagit, att anslaget för verket måtte tillökas med ett emot gratifikations-medlen för e. o. tjenstemän och vaktbetjente derstädes samt vid Myntoch Kontroll-verken svarande belopp af 800 Ridr. Härförutan har Utskottet erhållit remiss ä en af Herr von Hartmansdorff, A., väckt motion, innefattande hemställan, att Kongl. Stats-Kontoret, som, till fyllnad i det enligt dess organisation och interimsstat erforderliga belopp, fått hvarjehanda bidrag från allmänna Indragnings-staten, anslaget till Chartse-Sigillataj—verket, expensmedlen m. m., måtte erhålla dessa tillskott på ordinarie stat, helst pensioner ior dem bland embetsmännen, som uppnått 65 och 70 är, icke kunde meddelas af de flera til! lönefyllnad sammanplockade statsmedlen, på samma sätt sona Kongl. Krigs-Kollegii embetsmän fått af de derunder stående kassorna.
Öfriga punkter af Utlåtandet hafva antingen genom samtliga eller trenne RiksStånds godkännande blifvit bifallna och således icke till förnyadt utlåtande å Utskottets sida föranledt. Stockholm den 30 Mars 1863. ft:o m. Ank. till Exp.-TJtsk. den 30 Mars 1863, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående Bodums kyrkoherde boställes förvandling från skattetill prestebords-natur. (I. A.) Från Preste-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterats en hos nämnda Stånd af Doktor Runsten väckt motion (N:o 150), hvaruti förmälts, att kyrkoherden uti Bodums, för få år sedan från Ramsele afsöndrade pastorat uti Hernösands stift och 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. Ångermanlands vestra kontrakt, vore i saknad af egentligt prestebord, enär de två hemmansdelar, 3fji:delar seland Bodum Böhle N:o 1 och 2f£:delar seland Böhle N:o 3, som till kyrkoherdeboställe blifvit af de pastoratet tillhörande socknar inköpte, ännu hade skattejords natur och förty vore betungade med en skatt, som, efter de för sistlidet år bestämda markegångspris, utgjorde i ordinarie ränta R:mt R:dr 25,7; i kronotionde 14,4; i rotevakans-afgift 3,53; i båtsmans-arfvode för 4| seland 15 R:dr; i landsjemnad 3,82 och i hållskjuts—ersättning 10,12, eller tillsammans 71R:dr68öre R:mt.
1^3 framställning hade Hr von Hartmansdorff sig äfven förenat. Hos Hederv. BondeStändet hade RiksdngsFullmägtigen från Calmar Län Lars Larsson fästat Ståndets uppmärksamhet derå, att, efter Ständernes Beslut vid denne Riksdag, R:g:sContoret numera öfvertagit befattningen med Liqviden och redovisningen för alla Riksdagskostnaderne, hvartill naturligtvis hörer omkostnaderne för tryckningen af RiksStåndens Protocoll. I följd hvaraf, och då således en viss Tjensteman i R.:g:sContoret kominer att med omnämnde befattning sysselsättas, hade Lars Larsson hemställt, om icke denne Tjenstemannen kunde få sig uppdraget, att ombesörja liqviden för tryckningen samt emottaga, låta försälja, utdela och sedan på en gång med öfrige RiksdagsUtgifterne redovisa för hela upplagan af Protocollen, hvarigenom skulle beredas både enhet och enkelhet vid redovisningen samt ännu mera reda och ordentlighet, än som låter sig iakttaga, då befattningen bestrides af flere personer, i stället för blott af enda man. Och hade Lars Larsson tillagt, att hvarken R. St:r eller R:g:sContoret skäligen skulle kunna påstå, att BondeStåndets Secreterare, efter Riksdagens slut, skulle för längre tid, eller intilldess tryckningen kau hinna fulländas, qvarstanna här i Stockholm för alt vaka öfver tryckningens slut och för afgifvandet af slutliga Redogörelsen, som först derefter kan aflemnas. Till en början anser Utskottet sig böra tillkännagifva, att de uti Hr Lagerheims anförande omförmäldte, hos H. R. o. A. samt Högv. PresteStåndet ,44 Stats-Utskottets i ämnet fattade Beslut icke blifvit från desse 2:ne Riksstånd till Utskottet expedierade, så att, när det ifrågavarande Betänkandet afgafs, desse Beslut voro för Utskottet obekante.
Utskottet tillstyrker derföre, att Rikets Ständer måtte, för nämnde hamnbyggnad, bevilja ett lån af [/{o,000 R:dr, att med 14,000 R:dr om året, under loppet af 10 år från Riksgälds-Contoret utgå, under iagttagande för öfrigt af de villkor och bestämmelser, Utskottets ofvanåberopade, af Rikets Ständer godkände memorial innehåller. Stockholm den 6 Maj i§45. Ank till Exp.-Utsk. d. 8 Maj, kl. 9 e. m. Memorial, angående de i 63 Regerings-Formen föreskrifna creditiv-sum/nor. (Rigld. Afd.) Då Stats-Utskottet, till fullgörande af den i Riksdags-Ordningens 3o §. härom meddelade föreskrift, nu går att föreslå de 2:ne serskilda summor, som, jemnlikt 63 §. i Regerings-Formen, skola af Rikels Ständer anslås och till utbetalning från Riksgälds Contoret anvisas, anser sig Utskottet böra uppgifva de belopp, hvartill dessa begge suramor, allmänt kallade stora och mindre creditivet, under de förflutna Riksdagarne, bfifvit bestämda. Det förra, eller det stora creditivet, hvars lyftning endast får ske vid inträffande krig, fastställdes under 1809 och 18 to års Riksdagar till 1,000,000 Rdr, men ökades vid 1812 års Riksdag till 2,000,000 Rdr, hvilket belopp detsamma alltsedan utgjort. 4 Stats-Utskottets Memorial'IV:o 3og. Det mindre creditivet, som skall vara att tillgå för utomordentliga försvars-anstalter eller andra högst angelägna ändamål, har, sedan stadgandet derom i grundlagen infördes, undergått flerfaldiga förändringar. Under de 3:ne första Riksdagarne bestämdes nemligen detta credilivs belopp till 5oo,ooo Rdr.
Efter min tanka bör det straffvärda icke mätas efter beskaffenheten af det brott, hvilket den häktade emot sanna förhållandet bekänt på sig, emedan det obehöriga i dess förfarande är enahanda, antingen det diktade brottet är större eller mindre, och afsigten med den falska bekännelsen i det ena eller andra fallet är densamma, det vill säga att kringföras, eller att vinna befrielse från fängslandet. För öfrigt får jag anmärka, att i lagförslaget ej finnes tydligen utmärkt, hvar och när den omnämnde varningen skall gifvas, antingen i häktet eller vid Domstolen. Meddelas densamma först på sednare stället, så har det onda, hvilket man sökt förekomma, nemligen fångens obehöriga kringförande, redan inträffat. Den 3o Mars e. m. På grund af hvad jag sålunda anfört, tillstyrker jag, att, med ändring i LagUtskottets förslag, antingen 5 §. 13 Cap. MissgerningsBalken må lämpas till hvilken falsk bekännelse som helst, nemligen alt den skyldige derföre må plikta med fängelse vid vatten och bröd, spö eller ris, efter omständigheterne, eller att det må stadgas, att den häktade person, som falskeligen å sig angifver brott, af hvad beskaffenhet det vara må, med undantag af sådant, på hvilketdödsstraff bör följa, skall för sådan angifvelse straffas med sex pär spö eller deremot svarande par ris, eller fängelse vid vatten och bröd, derest, på anledning att uppgiften ej är sannfärdig, han icke, efter erhållen varning af vederbörande, samma origtiga angifvelse återkallar, innan han till ransaknings undergående förpassas och afsändes, hvaröfver behörigt protocoll borde uppsättas och fången åtfölja lill den Domstol, der han skall ransakas och dömmas; börande, efter min tanka, bestraffningen i lämpelig mon ökas, om genom den falska bekännelsen eller andra utvägar fånge, som sedan ertappas, beredt sig flykt och densamma i verket satt.
Detta förhållande visara att innevånarnc i $9® Den 17 Maji e, m. dessa HSrader stå i flit långt framom massan af Nationen. Det vöre derföre lika obilligt som opolitiskt, att i dess uppkomst qväfva den planta, som med mycken möda blifvit framlockad, som kostat mycket besvär att sköta, men hvars frukter rikeligen ersatta den omvårdnad och det skydd man gifyit den. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric'. Sedan Grefve von Schverin och Herr Tham så fullständigt utredt förevarande ämne, anser jag alldeles öfverflödigt att söka ingå i någon vidare behandling deraf. Det skulle visserligen ej lyckas mig, att åt opinionen gifva någon ytterligare styrka. Jag anmälde mig också att tala endast i anledning af Grefve von Rosens begäran om återremiss af OeconomieUtskottets Betänkande, och åtnöjer mig nu, att blott instämma med de flere värde Ledamöter, som yrkat att Betänkandet må rakt afslås. Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric-, Jag instämmer med de Talare, som yrkat, att man icke bör betaga tillverkare af inhemske tyger, hälst' i de Landsorter, der jorden icke lemnar dem tillräcklig utkomst, en utväg, att fritt inom Riket få afyttra sådane varor, och att detta vore en lika grym orättvisa, som en löjlighet, vid ett Riksmöte, der man på goda skål yrkar en allmän Näringsfrihet inom Landet. Jag anser äfven för ett misstag, att tro det Gårdfarihandlare demoralisera Nationen.