Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa torde dock här ej räkna sina egentliga anor längre tillbaka än till året 1820, då den första öppnades i Göteborg, hvarefter följde den i Stockholm år 1821 öppnade, samt en i Wermland år 1822 o. s. v. På sätt af tab. N:o 12 inhemtas, är antalet af Rikets Sparbanker vid 1860 års utgång uppgifvet till 145, ett antal, som, vid öfvervägande af dessa inrättningars ändamål att oaflåtligen uppsamla och fruktbargöra veckans eller åtminstone månadens sparpenning och derigenom förebygga dennas förskingring samt i behofvets stund alltid kunna utan svårighet anlitas för uttagning, uppenbarligen är allt för litet för ett land af Sveriges vidsträckta areal och glesa befolkning. Detta har ock allt mer insetts, hvaraf följden blifvit, att från Stockholms Hushållnings-Sällskap, dock efter nu ifrågavarande femårsperiods slut, utgått åtgärder för sparpenningens insamlande inom socknarne m. m., och komma nästa fem årsberättelser otvifvelaktig^ att bära vittne om de välgörande frukterna häraf. Af ofvannämnda 145 sparbanker synas 69 vara belägna i städer och 76 på landsbygden. Vid betraktande af landtbefolkningens vida större talrikhet har denna alltså ojemförligt större svårigheter för sparbankernes begagnande. En del af dessa torde ock vara begränsade till emottagning endast från ett visst område. 1 flera län förekommer dock benämningen Länssparbank, hvaraf kan slutas till en mera omfattande verksamhet, sorn enligt uppgifter från åtskilliga län underlättas genom dels kommissionärer i länet, dels filialafdelningar å landsbygden, hvilka till en del medräknats i ofvanuppgifne sparbanksantal, till en del icke (såsom t. ex. 21 i Wester-Norrlands län). Åtskilliga andra i städer belägna sparbanker hafva ock uppgifvits omfatta kringliggande härader, bergslager eller socknar till mer eller mindre vidsträckt omfång. Dessutom omtalas i flera län befintliga så kallade Sparkassor, om hvilkas omfång och verksamhet dock närmare underrättelser saknas. Man kan alltså ej ensamt af ofvan uppgifne antal och läge bilda sig en riktig föreställning om sparbankernas verksamhet.
Äng. på bordet lagda Betänk. N:o 30, i ani. af väckte motioner om ändringar uti K. Förordntn angtde expeditions-iösen d. 30 Nov. 1855. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande och bifölls, utan att härvid föreföll någon annan discussion, än att, innan beslutet fattades öfver den punkt, hvari Utsk. yttrat sig öfver Gr. Taubes framstälda yrkande om nedsättning eller förändring i allmänhet af den bestämda lösen för protokoll och utslag vid UnderDomslolar, anfördes af Ilr Taube, Henning Edvard: Jag skulle såväl i afseende på Utlåt, i denna punkt som öfriga af Utsk. afgifna yttranden, hvari Utsk. afslyrkt mina motioner, hafva mycket att erinra, men då jag har mig bekant att Betänk, är af de öfriga Stånden bifallet, anhåller jag endast att få mot detsamma i B. o. Ad:ns prot. nedlägga min reservation. Föredrpgs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs d. 22 och 31 sistl. Aug. på bordet lagda Betänk. N:o 31, i ani. af framstälde förslag, dels om förhöjning af Häradshöfdingars samt Borgmästares äfvensom extra Domares i brottmål ersättning för skjuts och dagtraktamente, dels ock i fråga om rätt för Häradshöfding att vid extra förrättningar beräkna skjuts och dagtraktamente för ett skrifvare-biträdei Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 26 och 31 sistl. Augusti på bordet lagda Utlåt. Nio 114, med ani. af återremisserne i fråga om anslags beviljande för den bland Statens jernvägsbyggnader föreslagna stationsgård på Södermalm, äfvensom för reparationsverkstäder bär i hufvudstaden. Frih. Baab, Adam Christian: Om ock benägen att bi falla det ifrågav.de förslaget, och erkännande, att sedan R.
Hvad hans första anmärkning beträffar, att det var fastställandet af proportionen som 5 till 8, hvilken förorsakat realisationens uteblifvande, får jag anmärka, att detta icke nu är föremål för discussionen. Proportionen 5 till 8 stadgades då såsom vilkor för utvexlingens begynnande; proportionen 2 till 5 föreslås nu till iakttagande, sedan utvexlingen redan är begynd och under dess fortgående. Egentliga orsaken, hvarföre vi nu öfverlägga om realisationens verkställighet, i stället för att se den redan verkställd enligt i83o års R. St:s beslut, är den, att förra Ständer icke beredt rättighet till creditiv på utländsk vexelort. Hade Banken haft ett sådant creditiv, så hade proportionen 5 till 8 icke lagt hinder i vägen för realisationens början ; men att sammanblanda denna proportion såsom grunden för realisationens begynnande med den af 2 till 5, hvarpå man anser realisationens fortfarande böra grundas och hvarom nu endast är fråga, anser jag vara oriktigt af Hr Rosenblad. Hr von Qvanten: Ehuru jag hört flera värda talare försvara den antagna proportionen af 2 till 5, har jag dock ej funnit skäl att frångå min en gång yttrade tanke. Jag skall blott tillägga några ord. Om jag var något för radical i frågan om utvexlingen, får jag förklara, att jag ansåg den icke böra ske utan säkra garantier för vexlingens fortgång utan alla vilkor. Jag delar åsigter med Hr Cederschjöld, som uppställt bevis för den sats, att, utan fara för Banken, vexlingen kan börjas utan något stadgande om fortfarande bestämd proportion emellan reella fonden och sedelstocken; och då man besinnar, huru otillräcklig sedelstocken är, huru många publika och enskilda cassör här gifvas, hvilka hvar för sig äga mer eller mindre capitaler, som icke kuni i till vexling inlemnas, med ett ord, då man betraktar lamkts financiella ställning i allmänhet, så ser jag ingen våda för vexlingens företagande.
Genom utgången af denna votering kan Ståndet följaktligen icke vidtaga annan åtgärd än att bilägga handlingarna motionen såsom till följd af denna votering förfallen, Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Ehuru jag i sista plenum var af den tanke, att vid behandlingen af detta ärende grundlagen blifvit öfverträdd, enär, enl. min åsigt bordläggning af Frih. Tersmedens motion icke lagligen kunnat förvägras, och jag äfven haft för afsigt, att, efter det en dylik bordläggning egt ruin, påyrka motionens remitterande till Const.Ulsk. ; nödgas jag likväl erkänna, att, sedan R. o. Ad., lill följd af den behandling, H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i sista plenum lemnade ärendet, fattat bestämdt beslut om afgörandet vid denna riksdag af Const.Utsk:s meni. N:o 2 med förbigående af Frih. Tersmedens motion och af den begärda bordläggningen deraf, Ståndet numera icke lagligen kan vidtaga någon åtgärd med en motion, som yrkar upskof med ett slikt afgörande till nästa riksdag. För minoriteten återstår icke annat, än alt på det kraftigaste protestera mot den, enl. min åsigt, olagliga behandling, som i sista plenum egnades Frih. Tersmedens förenämnde motion, och hvarigenom Frih:s grundlagsenliga rätt blifvit uppenbarligen förnärmad. Jag anhåller, att detta mitt yttrande mätte i prot. få inflyta. Hr C eder sjii ö 1 d, Rob. Theophron: Jag föreställer mig, att, i händelse Frih. Cederström närvarit i sista plenum, skulle hans nu afgifna yttrande nteblifvit, ty Frih:n bör veta, att Frih. Tersmedens motion är icke genom något R. o. Ad:s beslut afgjord. Den kontrapropos., hvarom i sista plenum voterades, innehöll en - Den ii December. däst, att i händelse nej vann, skulle med pröfningen af Const.Utsk:s mern. N:o 2 anstå, intilldess Frih.
De böcker, som templen velat afstå, hafva länge sedan blifvit med ifver uppköpta af föregående enskilda samlare eller öfverlemnade till offentliga museer, t. ex. till det i Colombo inrättade Ceylon Government Oriental Library.137 Den samlare, som en längre tid dröjer i trakten, torde dock här kunna göra en rik efterskörd, mindre bland de i templen förvarade klassiska arbetena, än bland smärre folkskrifter, som förvaras hos enskilda personer. Visserligen ser man på Ceylon otaliga ättlingar af de folk, som tid efter annan underkufvat större eller mindre delar af ön eller der drifvit handel, såsom »morer» (araber), hinduer, judar, portugiser, holländare, engelsmän o.s.v., men hufvudstammen af befolkningen är i alla fall ganska ensartad och utgöres fortfarande af de två närbeslägtade folkslag, tamiler och singaleser, som för årtusenden tillbaka slagit sig ned härstädes. Deras hudfärg är mycket mörk, nästan svart, håret är ej ulligt, anletsdragen regelmessiga och kroppsbyggnaden utmärkt vacker. I synnerhet äro barnen, som, medan de äro små, oftast gå fullkomligt nakna, med sina regelbundna anletsdrag, sina stora ögon, friska fylliga kroppar, verkliga skönhetstyper, och det samma gäller om flertalet af ynglingarne. I stället för att i Europas hufvudstäder köpa sig rättigheten att afbilda en eller annan »modell», ofta nog med former som lemna mycket öfrifft att önska, och som måste användas utan åtskilnad för både grekiska och nordiska gudar, för nutida och forntida hjeltar och lärde, borde en eller annan konstnär göra studieresor till söderns länder, der menniskan icke behöfver med kläder skydda sig mot köld, och der derför större eller mindre nakenhet hör till regeln, åtminstone hos de obemedlade. Den drägt, som här bäres, är vanligen beqväm och smakfull. Hos singaleserna består den af ett om midjan viradt tygstycke, som hänger ned till knäna. Männen, äfven de förmögna, som fortfarande föredraga den beqväma nationaldrägten framför den europeiska, gå med öfre delen af kroppen blottad.
Ständers vid sist förflutna Riksdag satta ConstitutionsUtskott, enligt dess skrifvelse till mig af den 20 November i834, till åtal inför RiksRätt förvista sak emot de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd jemte Föredraganden, hvilka deltagit i rådslaget i afseende å Kongl. Maj:ts den 4 nästförutgångna November till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse, angående upptagande af ett Lån till befrämjande af Hypotheksföreningar; och ehuru handlingarne i denna sak serskildt äro till trycket befordrade, anser jag likväl en sammanfattning af hvad i saken förekommit, jemte RiksRättens derutinnan meddelade Dom, här böra finna rum. Sedan vid Riksdagen åren 1828—i83o, enligt hvad 55 § af Riksdagsbeslutet den ig Mars i83o innehåller, Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, beslutit, att för Statens räkning ett lån af högst Två Millioner Riksdaler i Svenskt Silfverspecie, efter gamla myntfoten, skulle af RiksgäldsContoret upptagas och af samma Verk åter utlånas emot inteckning i jordegendom å landet och i städerna; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer, jemte det de om Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction å detta Beslut i underdånighet anhållit, så att, på förut öfligt sätt, Kongl. Maj:ts Nådiga Authorisation måtte blifva Fullmäktige i RiksgäldsContoret meddelad till de åtgärder, som, i. afseende på lånets upptagande, blefvo af nöden, tillika öfverlemnat till Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande, när början med lånets upptagande skulle göras; äfvensom de hufvudgrunder, Rikets Ständer ansett böra följas vid denna uppoch utlåning, Deras Fullmäktige i RiksgäldsContoret meddelats; så hade vid sista Riksdag, livarförinnan omför mälda Beslut icke kommit till verkställighet, dels hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, dels hos Vällofl.
Gamla inrättningar, som, ehuru felaktiga, dock genom sin ålder vunnit ett slags helgd, och som under tidens lopp vid sig fästat interessen, hvilka, sedan de en gång fått göra sig gällande, icke i en senare tid böra eller kunna förbises, anser Utskottet med varsamhet böra behandlas, om ej större ondt och flera oredor skola blifva att befara, än dem man vill häfva och förebygga. Hvart steg framåt, det vill säga: hvarje med klok beräkning vidtagen förändring i sådana fall, kan deremot icke förfela sitt mål, som är \ 6 Allm. Besv.- och Occ.~Utsk. Bet. N.o 84. verklig förbättring; och Utskottet tror så mycket hellre, att, äfven i det förevarande, mera bör vara fråga att taga ett eller annat sådant steg, än om en hastig och total omstöpning af det närvarande, som Utskottet är öfvertygadt, att de rättelser, tiden sjelfmant medgifver, skola, i samma mon nyttan deraf hinner visa sig, i sin ordning leda till andra och så vidare allt framåt, så att omsider de ifrågavarande anstalterna skola uppnå den fullkomlighet de naturliga förhållanden medgifva, utan att den varit föregången af sådana alltid skadliga skakningar, sorn af ett brådstörtadt upphäfvande af det från ålder bestående äro lika säkra sorn oskiljaktiga följder. Ifrån, dessa allmänna synpunkter går Utskpttet nu att närmare utveckla och besvara de frågor, hvilka fördetta Utlåtande äro de egentliga föremålen; och dervid förekomma först de uti andra punkten örn den så kallade Krono-skjutsen. Grefve Horn anser, att Krono-skjutsen under fred utan svårighet bör kunna upphäfvas; att Krono-transporterne böra ske sjöledes utmed kusterna och på inre vattenvägar, så vidt sig göra låter, och att, der dessa sluta, bör med omtanka och klokhet, genom accord, beredas utvägar för Allm. Besv.- och Occ.-Vtsk. Bet. N.o 84- transporter af Kronans effecter, på lika sätt som det sker för private personers. Friherre Anckarsvärd har yttrat samma öfvertygelse.
Hvarje häfte åtföljes ock af ett ark följetongsroman till inbindnirjg. För närvarande pågår » Constance » af T h. Bentzon. Priset för årgång, 10 kr., kan ej betraktas annat än som moderat i förhållande till publikationens förtjänster. några dagar lefvat så i nöjenas och känslornas regioner, att jag just längtar efter litet förståndigt tal. Hvad säger notarien? Skola vi företaga oss en liten färd i fantasiens värld? » » Ned mycket nöje, » svarade Malte artigt. » Lycklig resa då, mitt herrskap, » sade Siri med en underlig blick på Anna. » Bra ledsamt, att jag inte skall vara mäktig följa er på er strålande ban » » Åh, för all del, fröken Siri, » inföll Matte lifligt » Vill fröken göra sällskap, så är det godt utrymme Hemåt heter en tidskrift, som börjat utgifvas af i vår char. » » Kristliga föreningen af unga kvinnor » i Stockholm » Det var ett nytt infall af min nyckfulla lilla under redaktion af vår kända författarinna syster, » afbröt Anna med någon häftighet. » Förr Tidskriften, som skall utgå med 10 sextonhar du j u aldrig kunnat finna nog skarpa ord, när sidiga häften om året, räknar dessutom många andet gällde att håna intelligens och litterära sysseldra skattade författarenamn bland sina medarbetare, sättningar. » och synes dess prägel, att döma af det utkomna » Du misstar dig, A n n a » svarade Siri lugnt. profhäftet, bli varmt religiös. Ett af dess uärmaste » Det är ej delta jag hånat, utan blott dess löjsyften blir naturligtvis att redogöra för den nämnda liga öfverdrifter. Men jag vill ej längre uppehålla föreningens verksamhet. herrskapet. Jag kan utan fruktan se er gifva er Folkskolans barntidning, redigerad af fröken Stina af, » tillfogade hon en smula spetsigt, » ty några Quint, njalf lärarinna i Nyköping, synes vara ett faror hota er icke på er lugna väg. » vackert litet företag, väl värdt att understödjas. Dess Hon gjorde en bugning o c h gick in i huset. tanke är att bjuda de unga en verkligt god, bildanDe kvarvarande började nu ett af sina vanliga de och fosterländsk läsning af svenska författare, samtal.
Detta Yttrande synes mig gifva ett mindre fördelaktigt omdöme om Bankens soliditet, hvilken man vill dölja, för att, vid sig* yppande tillfällen , kunna begagna Bankens biträde, och det så länge ett örs finnes qvar, då, sedaU Bankrouten är färdig, och de biträden Staten och andra erhållit, skett på bekostnad af Bankens Creditö» rer, nemligen innehafvarne af Bankens Sedlar. Af detta skäl förmodar jag Höglofl, Ridderskapet och Adeln lärer inse nyttan och nödvändigheten af publiciteten. Ropades om Proposition, Herr Våhlman i Otto Fredrik'. Med Herr Förste Archiater von Schulzenheim förenar jag mig helt och hållet i den tanka, att Sedelstockens belopp bör uppgifvas och icke hädanefter kunna hållas hemligt. Utom de grundade skäl, som nämnde värde Ledamot anfort till styrka för publiciteten, utbeder jag mig med anledning af hvad som V. Den 5 Juli. /. ni. 177 sorn under denna öfverläggning blifvit yttradt, få tillägga att just det skäl, att utom hemligheten Riksens Ständer icke kunnat år 1809 tillita Banken pä sätt som skedde, Sr, efter min öfvertygelse, det kraftigaste bevis på nyttan af publiciteten. Den vidtagna utväg att genom utgifvande af nya Sedlar fylla de utomordentliga behofven , har, i min tanka , medfört så skadliga f öljder, att en sådan åtgärd icke skäligen kan beprisas ; och så länge ingen kan vara försäkrad emot ytterligare dylika Financeoperationer, må man icke vänta sig förtroende för BancoSedelns värde. För öfrigt vågar jag hoppas, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln, så väl vid detta som andra tillfällen må, oberoende af hvad de öfriga RiksStånden beslutit, kunna fatta sitt beslut i stöd af egen öfvertygelse. Upptogs med mycket bifall. Herr von Schulzenheim: Flere värde Ledamöter hafva redan i det närmaste yttrat , hvad jag vidare arnat andraga. Jag är äfven af' de Herrars tanka, som finna att, om alla Tre Stånden redan afgjort målet, Höglofl.
Sedan man genom att böja bladen gröna ärter kokas i vatten, till de återgifvit de kanske något illa medfarmjukna; då ilägges oxkött eller kalfna blommorna sin ursprungliga form, kött (lägg), lök efter behag i skifvor, doppar man dem antingen i brun ellitet socker och salt, hvarefter allt får ler hvit fernissa, allt efter som man koka 2 timmar; köttet upptages, ärönskar dem mörkare eller ljusare, och terna drifvas genom sikt och spädas, hänger dem sedan till torkning med om så behöfves. Serveras med stekt stjälken uppåt. För att gifva många bröd. blommor mjukare former — i synnerA n m. : Man kan äfven i stället för het rosor — kan man äfven använda oxeller kalfkött använda rökt lägg till smält stearin. Sedan blommorna torbuljongen. O. H. _D. kat väl och blifvit styfva, börjar man bronsera dem. Detta sker medels en mjuk hårpensel, i det man för hvarje V å r a barn. gång endast blandar en knifsudd bronsolja i en så liten kopp som möjligt, Lekar i det fria. V i vilja här beskrifva några lekar, som säkerligen. emedan annars mycket färg går förlorad till följd af den hastiga torkningen. nu till det fria utelifvets tid skola motHvarje färg måste för öfrigt ha sin tagas med tacksamhet af de små. särskilda kopp. — Mycket vacker efVän och fiende. D e lekande dela fekt uppnås, om blommorna hållas ljusig i två partier med lika stort antal. sare i silfver eller guld och bladen De åtskiljas lätt genom att binda en mörkare; de sistnämda bruneller grönnäsduk om armen, genom gröna kvistar aktiga med ådror af koppar eller guld. o. s. v. Hvardera partiet har sitt bo, där de lekande stå hand i hand. När Väggtallrikar af tunnt papp kan man man bestämdt sig för, hvilken flock köpa öfver allt i olika storlekar, och skall börja, skiljer sig den sista i kedtafvelramar kan man mycket lätt själf jan från de öfriga och springer ut på förfärdiga af tjockare papp. Dessa förelekplatsen. Det samma gör en från mål bestrykas med gummi-arabicum och det andra partiet.
Allt detta onda, som bränvin åstadkommit och dagligen åstadkommer i moraliskt, sanitärt och ekonomiskt afseende, är för väl bekant för alt af mig behöfva vidröras, och hvarje sann fosterlandsvän motser med spänd förhoppning en sållare framtid för samtid och efterkommande. Då K. 31. redan afgifvit en Nådig Propos. till R. St. ang:de grunderne för rättigheten att tillverka bränvin samt beskattningen derför af d. 9 Nov. detta år och flere uplysta Riksdagsmän i alla RiksSun väckt motioner i samma ämne, för några dagar sedan omkring 40 st. hvaribland jag haft tillfälle se flere och bland dem några högst förtjenta, såsom af Prosten Sandberg, Lektor Sondin och vice Talman Swartling, ehuru vid deras förslager kan vara åtskilligt att anmärka; skulle det anses förmätet och obehöfligt af mig att besvära R. o. Ad. med något ytterligare i denna Riksangelägenhet. Jag ämnar således hufvudsakligen fästa mig vid 3:ne vigtiga bisaker, nemi. lönnbrännerier och lönnkrogar samt straffbestämmelser för försummade tjensteplikter af kronobetjeningen, i afseende å hithörande författningars efterlefnad. Allt det förhoppningsfulla, som Nationen fäster vid den förväntade lagstiftningen om bränvin skulle betydligt förminskas, om man icke Vid dessa 3 saker går radikalt tillväga, hvarom jag längre fram i denna motion ämnar framkomma med förslager. Alldräförst torde det tillåtas mig, att i förbigående fästa R. o. Ad:s samt det s. k. RränvinsUtsk:s upmärksamhet på hvad jag funnit att anmärka vid ofvaunämnde K. Propos. och öfrige motioner i ämnet. Omdömena äro många, intressena olika och hvem kan göra alla lill viljes? och ”ju flere kockar ju sämre soppa” säger ordspråket; men ett annat ordspråk säger ock ”flere ögon se bättre äii två.” Ett af förenämnde förslag har en vacker inledning; men i det härefter följande förslaget till bränvinslagstiflning, finnas några motsägelser, hvilka, om de af R.
Medel, tillhörande de under Stockholms Stads styrelse lydande embetsverk och kassor, jemte åtskilliga allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter, konkursmassor m. fl 1,876,805 15 5:te klassen: Medel, tillhöriga såväl stiftelser och bolags-fÖreningar, grundade med beräkning på vinst för den enskilde, som ock enskilde personer &gr 613 13,398,971 22 År 1861 uppgingo insättningarne till . 1,708 275,148,665 61 Summa 2,321 288,547,636 83 hvaremot under samma tid assignerades . 1,936 273,065,742 93 så att räkningshafvarne vid 1861 års slut egde hos Banken innestående: Dukater. Folii-afgift för enskildes assigneringsräkningar. Fostvexelrör elsen. 38 Insättningarne och assigneringarne inom de serskilda klasserna hafva under ifrågavarande tid utgjort: Bäkn:s Inaättningar. Assigneringar. antal. Duk. R:mt. Duk. Folii-afgiften för enskildes assigneringsräkningar i Depositions-afdelningen uppgick år 1861 till 60 R:dr. Bankens i Ryttmästaren G. W. Hammarskölds och Brukspatronen G. G. Johanssons konkurser bevakade fordringar för 1849 och 1850 årens folii-afgifter balanseras fortfarande med 1,134 R:dr 30 öre. § 32. Angående Postvexelrörelsens omfattning inhemtas upplysning af nedanstående redogörelse: Riksmynt. 1 Riksmynt. Riksmynt.
H o n hade en klädning af ljusgrått siden med en hvit spets i s n e d d e n så här på sidan, o c h på armen bar h o n en krage — en sådan där elegant spetskrage, du vet, o c h hatten — m e n hvad tjänar det till, att jag sitter o c h beskrifver henne för dig, då du såg alltihopa lika bra s o m jag och ännu bättre. H v e m var d e t? » » Det v e t jag inte, snälla mamma, för den herre, s o m d a m e n i fråga hade m e d sig, var inte jag. V i d ett-tiden i går satt jag s o m vanligt på mitt ämbetsrum. » » Så-å! Det var inte d u! Jag skulle således inte känna igen m i n egen svärson på tio stegs afstånd. Jag vet inte, hvad d u kan ha för skäl att förneka din identitet, i synnerhet som ditt nekande inte tjänar till något, för o m du också inte drar i betänkande att göra mig till lögnare, torde det bli svårt för dig att behålla din position, då du får höra, att din egen moster Bina Rindell såg dig o c h kände igen dig lika bra s o m jag. » » Men jag bedyrar på m i n heder, att det inte var jag. Alla mina kamrater i ämbetsverket ska ' kunna i n t y g a. » » Ja visst, ja visst — det vet man nog, att herrar kamrater — G o d afton, E l i n! H v a d n u! Har d u gråtit? Och bäddat ögonen, så att du stänkt ner klädningen? Inte behöfver du dölja dina tårar för mig, kära barn; j a g vet nog, att en hustru kan ha mer än ett godt skäl för dem. » » Men kära lilla m a m m a, man kan gråta i glädje också. A x e l o c h jag hade just — vi sutto o c h diskuterade ett så intressant ämne, när du k o m, och Axel talade så vackert, a t t.