Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skulle helst velat ha en anledning att vända om. Mulattskan slog upp dörren till ett upplyst rum och lunkade sedan med sina mjuka klumpiga steg nedför trappan igen, till sina egna regioner. Fru Zimmermann stod och ordnade ett draperi vid ena fönstret. När sonen kom, lade hon ifrån sig hammare och spik. »Jag har icke i ordning ännu», sade hon och räckte honom sin hand, »men jag har en förnimmelse af att jag kommer att trifvas här. Jag har farit som på dagsverke mellan möbelhandlare, trädgårdsmästare och allt slags folk. Hur tror du här blir?» Med en oskön men kraftig rörelse stödde hon ena handen mot höften medan hon med den andra gjorde en åtbörd utåt rummet. »Bra.» Han såg sig omkring med lindrigt förvånad uppsyn. Han hade synbarligen väntat sig något helt annorlunda. Det var ett underligt, gammaldags rum med tre hvälfda fönster vettande åt två håll, och med mörka träpanelningar hela väggen utefter i stället för tapeter. »Han, som rår om huset är troligen ett original», sade modern. Det märks på allting att han icke vill ha det som andra menniskor och det tycker jag om honom för. De här nakna, kalla väggarne kunde jag emellertid icke hafva och icke heller fönstren utan minsta draperi för, fast det är vackert med den der glasmosaiken i nedersta rutorna. Derför har jag gjort så här. Det ser ju riktigt orientaliskt ut. Hela min samling af tyger, kuddar och mattor har kommit mig till god nytta. Just här gör den verkan.» »Jaha. Men hur kan det vara, att ett sådant hus hyres ut?» »Menniskan har gifvit sig åstad på en liten rundresa i Afrika. Det tyder också på en viss originalitet.» »Och allt det här har du fört med dig?» »Ja visst. Det är ju lätt att packa. Din far var kännare i fråga om väfnader och sådant; han kunde aldrig låta bli att köpa, när han träffade på något riktigt rart. Och så var det som att föra ett hem med sig i kappsäcken, sade han.» Sonens blick strök smekande öfver de tjocka mattorna, öfver de smakfullt ordnade tyger, som nästan dolde väggarne, öfver bladväxtgrupperna i hörnen och öfver de på ringar löpande draperierna från fönstren.
Vid afgifvandet af sitt yttrande öfver denna motion får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t uti den, med anledning af Rikets Ständers, dels vid 1840 —1841 dels vid 1844 — 1845 årens riksdagar gjorde underdåniga framställningar, den 27 April 1846 utfärdade nå - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 45. 3 diga Förordning, angående Slångjernsssnidet oell den gröfre järnförädlingen, hvad de egentliga lackjerns-bergslagen anginge, stadgal, att för de inom dessa bergslag förut tillåtna verkstäder för stångjerns-smide, stål-beredning eller annan jerhförädling, hvilka äro grundade på egne, från ortens tackjernsblåsning afskiljde skogstillgångar, en oinskränkt tillverkningsrätt får utöfvas; att egare af eller delegare i en eller hänne närbelägna tackjernshyttor ega å ettdera af dessa hyttelags områden anlägga och begagna en stångjernshärd eller annan smältverkstad, med oinskränkt tillverkningsoch vågföringsrält, så vida behörigen styrkes, att tackjernsblåsningen för de hylte-delar, hvilkas egare vilja verkstaden anlägga, under de näslförut förflutna tio åren i medeltal årligen utgjort minst 2,500 skeppund, samt att en lika stor tack jerns—tillverkning äfven framgent kan fortsättas; att egare af inom nämde bergslag förut befintlig stångjernshärd, sorn icke är grundad på egna, från ortens taekjerns-tillverkning afskiljde skogstillgångar, likaledes äro berättigade att, enligt samma grunder, utvidgad tillverkningsoch vågföringsrält erhålla, och att desse jemväl, i händelse deras årliga taekjerns-tillverkning uppgår lilkjägre belopp, än omförmäldt blifvit, för sina verkstäder hafva oinskränkt tillverkningoch vågföringsrält, derest de underkasta sig den inskränkning i Bergsmans-friheterna, som i vederbörlig ordning kan varda bestämd; och har Kongl.
Endast måttet behöfvet anskaffas, och ej en gang detta, förrän e» garen finner sig interesserad vid den nya fördelningen. Likaså med vigterna. Alla krönta Lödjor, af högre vigt än 8 lod, passa lika väl till den gamla, sorn *m nya fördelningen, och endast ortvigte# Besv. oth Elion. (Jtsk. Betankanäen. 463 under 4 1°^ behöfva å nyo anskaffas, hvilka både kosta minst och äro smärre qvantiteter, än i allmogens trafique sinsemellan vanligen brukas. Att tunnans innehåll af 63 kannor är bibehållet, och ej, efter Committerades Betänkande af år 1789, förökadt till 64 kannor, linner Utskottet vara ganska väl beräknadt. Dermed följer för Decimalfördelningen ingen förmån, men deremot skulle den gamla och nya tunnans olikhet föranleda stor oreda och förvillelse uti all slags redan stadgad afradoch ränteberäkning, en mängd nya uträkningar blifva nödvändige, och alla nu bruklige målkärl obrukbara. Några Decimalmultipler (mångdubblade delar)af fot, tunna, kanna och centner finnér Utskottet, lika med Kongl. Akademien, icke vara af nöden. — Famn, aln, ankare, oxhufvud, åm, packtunna, skeppund, m. m., må efter hvarje enskilds behag och vana beräknas, men utan att ingå eller få nyttjas uti allmänna statsmåttet. Packtunnor, med deras hitintills bruklige underdelningar och multipler, kunna anses och nyttjas, sora krönta förvaringskärl, men böra ej i egenskap af målkärl antagas. Bihang till RihsSt. Prot, 1S23, Q-.äe Sami N:r 3o, 466 Eesv. och Ekon. Utsk. BetankanHen. Då tunnmålet på så mångfalldigt sätt ingår uti allmänna hushållningen, har Kongl, Akademien icke ansett sig böta föreslå dess bortläggande, men framställer, såsom ett alternativ, ett annat system för torrvarumått, hvarigenom tunnan, såsom målkärl, skulle försvinna.
* Riksdags - Fullmägtigen frän Westek - Norrland Jonas Andersson, har hos Hederwarda Bonde, Ständet uti afgifwit Memorial anmält, att i Wester-Norrlands och Jemtlands Län, stola Pastorerne, utom de Boställen, som de sielfwe bebo, hafwa flere sä kallade Annexe - Hemman, hwilka, såsom pä ett längre afständ frän Prestegärden belägne, Kyrkoherdarne icke sielfwe kunna bruka, utan warda, emot ett obetydligt arrende, till andra upp lätne « Den ro Augusti. 2sn lätne, hwaremot Comministrarne icke mnchafwa något Hemman eller annan Lagenhet till Boställe, i hwilket afseende Församlingarne, emot deras skyldighet, blifwa af medlidande betungade, att upp, bygga och underhälla Hus för dem och deras Famille. Wid ett sädanc förhållande, som torde inträffa pä flera Orter i Riket, är således hemställt, om icke bade nödigt och billigt wore, att Commimstern i Församlingen bleswe ett af sädane Annexe Hemman uppläket, att bedo och bruka, hwarigenom Kyrkoherden kunde komma i tillfälle, att minsta de Löneinkomster, som han eljest till Coimmnistern mäste utgifwa, och Hemmanet äfwen blcfwe bättre odladt och underhållet, än af en Arrendator, som dera endast hade en osäker besittning att päräkna. Hwad fölunda af Jonas Andersson blifwit anfördt, säsoin instämmande med hwad Hederwärta Bonde-Ständek i denna Punkt förcflagit, har Särskildta Utstottet funnit ett billigt afseende förtjena.
Det låg något i hans ansigtsuttryck liksom skulle han lia ångrat hvad han yttrat, men ännu känna sig alltför upprörd att vilja eller kunna återtaga sina ord. Erik Stenrot blef förvånad öfver detta sällsamma utbrott af nationel bitterhet. Men han ansåg, vid mognare eftertanke, hela det om en viss hätskhet vittnande utfallet, blott såsom en öfvergående yttring af en något kittslig nationalfåfänga, som kände sig sårad till och med deraf att se sig tvungen erkänna imottagandet af goda gåfvor från en annan nation, med hvilken det finska folket likväl i flera århundraden lefvat i trogen endrägt samt villigt delat både lust och nöd. Han uttalade för sig sjelf i all tysthet den förhoppningen att icke alla fennomaner, en benämning hvilken han för öfrigt ogillade, skulle vara lika "vilda" som denne hans äldste finske vän nu visat sig vara och han blef rätt glad då han efter en stunds förlopp såg Ros återvända och med molnfri blick nalkas honom. "Det var ett föga gästfritt välkommen, min gode svenske vän och broder, de der orden jag nyss yttrade", sade Ros. "Se så, kom, låt oss dricka ett glas svensk punsch tillsammans! Jag helsar dig hjertligt välkommen på gamla Suomis bölja, skål!" Glasen klingade och snart var all bitterhet försvunnen ur de två vännernas hjertan och samtal. Ros meddelade den uppmärksamme Erik flera värderika, ofta äfven rätt pikanta upplysningar om ställ ningar och förhållanden i Finland, hvarvid den i vissa kretsar sig utbildande byråkratiska andan ingalunda förblef onäpst. Men ett visst svårmod tycktes dock hvila öfver den unge finnens hela väsende, så själfullt och ofta snillrikt hans samtal än var. Imellertid plaskade den ståtliga "Aura" fram genom den åländska och åbolänska skärgården och uppnådde den gamla Aurastaden Abo. Med ett visst allvar i sin för öfrigt glada sinnesstämning beträdde Erik Stenrot för första gången i sitt lif denna historiskt minnesvärda, nu för Sverge i yttre afseende förlorade mark. Finska paralleler.
Derjemte anhåller jag att, i händelse ett sådant meddelande beslutas, Hr von Hartmansdorffs yttrande måtte få detsamma medfölja, emedan jag anser det vara af vigt att de motiver, som föranledt honom att föreslå dessa förändringar, jemväl måtte komma till dessa Stånds kännedom. I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att, enl. 57:de §:n Riksdags-Ordn., de allmänna beslut, som ett Stånd fattat, meddelas de öfrige Stånden genom utdrag af prot., samt att till följd deraf, det nu fattade heslutet komme att meddelas de öfrige RiksSt:n, och en propos. derom hvarken vore behöflig eller lämplig, då den icke kunde grundlagsenlig! besvaras med Nej. Hr Hjärne: Jag hade förbisett detta, men då qvarstår likväl alltid min anhållan, att Hr von Hartmansdorffs yttrande in extenso måtte få åtfölja prot.-iitdr. Hr Printzensköld: Om den ena ledamotens yttranden skola medfölja till de öfriga Stånden, så torde det vara billigt, att jemväl de andras måtte gå samma väg, hvilket jag så mycket heldre önskar, som Exped.Utsk:s Ordf:des yttrande bevittnar, att R. o. Ad:s ledamöter inom Utsk. icke instämt uti det gillande af skrifvelse-förslaget som der egde rum, ehuru någon reservation af dem icke blifvit expeditionen bifogad. Den 27 Maj f. m. 351 Gr. Lagerbjelke, Gust.: I)e öfriga Stånden komma genom prot.-utdr. i tillfälle att se hvilka förändringar uti ifrågavar:de skrifvelse-förslag R. o. Ad. beslutat, och hvilka förändringar äro af den enkla beskaffenhet, att någon vidare utveckling af motiverna derför näppeligen lärer erfordras, hvarföre jag till de Hrr, som önska att få hela discussionen medsänd, hemställer, om de icke vilja afstå från denna begäran, såsom vid detta tillfälle hell och hållet öfverflödig. Hr Gr. o.
I vår nuv:de konkurslag finnes ingenting derom stadgadt, men deremot är det mig bekant, att då någon yrkar en gäldenärs försättande i konkurstillstånd, så skall sökanden förskjuta de kostnader, som härigenom upkomma, och får sjelf vidkännas dem, i händelse tillgång till ersättning för dem ej finnes i gäldenärens bo. För min del skulle jag tro, att domaren, innan han till pröfning uptager afträdesansökningen, om den är frivillig, bör affordra gäldenären, för att ansökningen biläggas, upgift på i boet befintliga tillgångar, hvilken upgift man väl i de fleste tall kunde anse vara så tillförlitlig, att deraf bedömas kunde, huruvida boet lemnade tillgång till gäldande af kostnaden för proklama och kallelsebrefs afsändande. Huru än härmed må förhållas, så synes mig dock en sådan kostuad aldrig böra lalla kronan till last, enär sådant för sig saknar all rättsgrund, hvarpå likväl hvarje lag alltid bör vara bygd; och jag yrkar fördenskull, att sista mom:t af §:n antingen helt och hållet måtte ogillas eller ock till Utsk:t återremitteras. Gr. Sparre: Det nu af Hr Printzensköld så mycket öfver klagade stadgandet har tillkommit, dels i följd af åtskilliga till K. M. af enskilte personer gjorda underd. framställningar, dels i följd af en af Just.Ombudsmui i ämnet gjord underd. hemställan. Denna embetsman hade nemi. under sina resor i landsorten funnit, att åtskillige domhafvande företagit sig att vägra offentlig stämnings meddelande, derföre att medel till gäldande af omkostnaden för proklama och kallelsebrefs afsändande ej blifvit af sökanden erlagda. När i gäldenärens bo ej finnes tillgång till dessa kostnaders gäldande, så frågas, hvem skall betala domaren för hvad han förskjutit? Skall han måhända sielf vidkännas dessa kostnader?
Majit afgifva en omständlig underdånig Berättelse 0111 folkundervisnings-anstalternes fortgång; och de hinder, som i delta afseende kunna på ett eller annat ställe möta; samt slutligen. jf) alt eommunerne må tillåtas, genom årliga collecler, bereda inkom sier till förmon för deras Sko&uv och att Kongl. Majit för. öfrigt. 8 Stätssctvit Allm. Besv.- och Oecon.- Utsfos Utlåtande N:o 4g. ' täcktes i Nåder vidtaga och begagna alla de åtgärder och utvägar, som kunna bidraga tili ifrågavarande ändamål och dertill befinnas lämpliga. Stockholm den 7 Januarii 1835. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet , i835. Statsoch Banco-Utskottens Betänkande If.-O 5o - f’ > N:o 5o. Antom till Exp.-Utsk. den 24 Januari! i835. Betänkande, i anledning af väckt fråga om rättighet för Styrtlserne öfver nya Passevolanceoch Arméens TrossPassevolance-Cassa , att insätta sine obehöjlige fonder på Låne-Bankens upplånings räkning för Handels-Disconterne. Ridderskapet och Adeln har till Stalsoch Banco-Utskottens gemensamma behandling remitterat en af Herr Rosenblad, Bernhard, väckt, så lydande motion: ”Jag får vördsamt föreslå, att Styrelserne öfver Nya Passevolance-Cassan och Armeens Tross-Passevolance, hvilka icke lära ega rätt alt utlåna sina medel, måtte berättigas att insätta sina obehöfJiga fonder på Låne-Bankens Upplånings-Räkning för Handels-Disconterne. ” ”Då dessa medel i alla fall skola blifva inneslående i Låne-Banken, men utan ränta, i stället för att de efter detta förslag komma att blifva fruklbara.”
Kollegernas och Adjunkternas löner motsvara hvad i Ofvergåugs-staten af den 6 Juli 1849 upptages i skolestateri till belopp af 600, (hvilken lön Rikets Ständer ar 1851 föreslogo att nedsättas för yngste läraren, der lokala förhållanden ej gjorde undantag nödigt, till 400), 800, 1,000 och 1,200 R:dr banko, eller 900, 1,200, 1,500 och 1,800 R:dr riksmynt, hvilken sistnämnda lön, utgörande den för Rector Schola:, har vid inträffande ledigheter indragils vid flera läroverk, som uppkommit genom gymnasii och skolas förening. De återstående tre lönegraderna torde böra förhöjas till 1,000, 1,400 och 1,800 R:dr riksmynt; en förhöjning, som visserligen ej är betydlig och endast kan anses såsom någorlunda billig, om man lager i betraktande de utsigter, som för tjenslernas innehafvare slå öppna, att befordas till beställningar inom kyrkan, samt till rektorater och lektorater vid Elementar-läroverken. Eders Kongl. Maj:t har genom Nådiga Stadgan för Elementar-läroverken täckts besluta, att vid högre läroverk Rektorer skola förordnas för fem år i sender. Enligt denna anordning böra för dessa läroverk arfvoden bestämmas för reklorsgöromålens bestridande. Vid de läroverk, för hvilka ett sådant arfvode nu utgår, är detsamma fastslälldt till 300 R:dr banko eller 450 R:dr riksmynt ärligen. Jag hemställer i underdånighet, att det må för de större läroverken med 8 eller 5 Lektorer fastställas till 800 R:dr riksmynt, hvarigenom en yngre lektor skulle, då förmånen af fria boställsrum tillkommer, alltid åtnjuta åtminstone lika löneförmåner med de äldsta Lektorerna, och en Lektor i högsta lönegraden erhålla såsom Rektor en aflöning ungefärligen motsvarande hvad sorn blifvit föreslaget för universitels-professorerna; ett förhållande, som i anseende till Rektorseinbetets stora vigt synes billigt.
Jag medgifver gerna att ett dylikt var gällande efter det 1734 års lag utkommit, men hemställer huruvida detta icke härleder sig derifrån, att man den tiden ansåg börden vara hufvudsakligen grundad på principen af familjens eganderätt och individens blott besittningsrätt till jorden. Sedan man nu måst frångå denna princip, torde det vara orättvist att förbjuda börd mellan bördemän, då nemi. kärleken till slägtjorden måste antagas vara starkare hos en närmare bördeman än hos en fjermare. I öfrigt får jag med Gr. Sparre instämma i den önskan, att R. o. Ad. måtte tydligt uttala sin åsigt i detta ämne, på det Utsk:t måtte hafva någon ledning, i händelse återremiss beslutes. Om hvarken Betänkit eller Gr. Sparres förslag bifallas, utan Ståndet beslutar att återförvisa ärendet till ny behandling, torde väl Utskit få antaga, att det sker för att vinna ett fullkomligt afskaffande af hela institutionen. Jag fortfar i anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Jag anser att man icke får taga på hand jiå åsigter, och vill blott nedlägga min protest mot Frih. Armfelts supposition, att ett afslag å Utskits Betänk, samt å mitt reservationsvis framställda förslag skulle vara liktydigt med en önskan om fullkomligt borttagande af bördsrätten. Frih. Armfelt: Jag kan i detta fall icke annat än till kännagifva, att jag kommer att inom LagUtskit på detta sätt tolka R. o. Ad:s beslut, om det nemi. blir återremiss, — till den kraft och verkan sådant kan medföra. Hr Carleson: I ani. af Frih. Raabs anm. vill jag blott tillkännagifva, att jag alldeles icke satt i fråga de här närvides 2ir> Den 13 Juni. rätt att fatta beslut i ämnet, utan endast hemställt huruvida det kunde anses politiskt klokt att under de af mig påpekade förhållanden göra gällande en åsigt, som möjligen står i strid med den pluralitets, på hvilken beslutet egentligen kommer att hafva inflytande. Frih. Cederström:
I morgon, samma tid, förrän hon är utom dörren. Han står stilla och hör henne stiga in i hissen, tjutande går den nedåt, hela rummet vibrerar. Hu, det låter som en hög vargar när hissen går! Men de träffas dagen efter, och dagen därefter och många dagar som flöt bort som ett ingenting. De gick sida vid sida utför blåsiga, våta gator, och människorna såg förundrade på dem och tyckte väl att de var mycket lyckliga, och det var de också. När de satt på någon kall och tröstlös soffa under Djurgårdens avlövade ekar och såg in i varandras ögon så kände de ej alls den fuktiga vinden som smekte dem hårt och omilt. De kunde leta sig vägar och gömslen långt in under träden och bryta grenar att sitta på. Och han berättade henne sitt livs historia och hon hörde på, och han dolde ingenting och för det tycktes hon älska honom ännu mer. Och ibland hade de en liten högtid för sig själva uppe på Terjes vindskupa, de hade vin och blommor och de var rusiga av salighet. En dag, en kväll stred han med henne och vann henne fullständigt, och efteråt brast hon i gråt och grät länge. Och det var ganska besynnerligt: från och med den dagen kunde de ej vara tillsammans utan att äga varandra alldeles. Men ännu besynnerligare fann hon det, att hennes farhågor för att kärleken dem emellan då skulle upphöra alldeles inte slog in. De endast åtrådde varandra häftigare, deras kärlek växte, syntes det dem, dag för dag. Men först nu kom där en skugga mitt i solen, den kom krypande sakta, men säkert. Det var det tröstlösa, det meningslösa i deras förhållande, som nu satt och gnagde deras unga hjärtan. Om sin man talade hon aldrig och han var henne tacksam för detta. Han beslöt att icke tänka på något, att bara leva för stunden, han sade henne att hon blivit en del av honom, att han aldrig, aldrig kunde bli fri mer. De måste alltid vara tillsammans och älska varandra. Och hon viskade att så skulle det vara, men de trodde ingendera att det skulle få vara så. En dag när han ej träffat henne på tre dygn, gick han ut till Djurgården ensam och sökte upp en av de många platser där de suttit tillsamman. Där långt inne bland ekarna och almarna stod ett litet träd med nästan torra grenar.
Med den riktning vårt jordbruk nu tagit, hvilket tager i anspråk djupare och mera omfattande kunskaper, måste detta förhållande anses medföra en statsförIust, och det voro derföre allt skäl att ju förr desto heldre sätta i verket ett Landtbruksinstitut sådant som det ifrågav:de. Men det finnes ännu ett särskilt skäl, hvarföre man ej bör upskjuta Institutets organisation till 1862; det är nemi. klart att ett boställe, som är utarrenderadt, blir på de sista åren hvad man kallar utsuget, ty arrendatorn måste naturligtvis då söka att toga sin skada igen för de kostnader han möjligen under de föreg:de åren derpå nedlagt. Om bostället således skulle af HushållsSällskapet öfvertagas först år 1862, så kan man vara säker att få ett utsuget boställe, ehuru arrendatorn är en ganska skicklig och duglig karl. Öfverlämnäs det åter 1858, så är det i god häfd. Afträdessumman är endast en ersättning för höst-utsädet. — Jag tror det vara af så stor vigt att Staten 1858 kommer i besittning af Alnarp, att jag måste i allo tillstyrka hvad Utsk. föreslagit, och skulle beklaga om R. o. Ad. icke dertill lemnado sitt bifall. Gr. Frölich: Man kan väl icke förtänka den siste värde talaren, att han velat göra sin framställning så fullständig som 88 De n 6 A ugu s ti. möjligt; men han har dervid uprepat en mängd saker, som hvar och en hvilken intresserar sig för frågan torde känna. Jag kan icke gilla ett sådant sätt att argumentera, att man utbreder sig öfver punkter som ingen bestridt. Då den värde talaren säger sig hafva äfven i StatsUtsk. framställt alla dessa omständigheter, så kan det vara en möjlighet, att StatsUtskis ledamöter blifvit så öfverhopade med ord och beskrifningar, att de icke haft någon annan råd än att bifalla. Det är möjligt att så kan ske äfven här. Jag får emellertid återuprepa, att jag alIsicke satt mig emot hvarken anläggande af ett Landtbruksinstitut eller dess anläggande på Alnarp; ej heller har jag velat att
Banken vare berättigad sjelf inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction för dess räkning utbjudes, med iakttagande likväl, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan; men all annan handel, med undantag af guld och silfver, vare för Sedelbank förbjuden. $• i5- . En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Directienen och Revisorer utses, samt beslut fattas om Bolagets angelägenheter. Före ordinarie Bolagsstämma böra Revisorerne, jemte ett af Kongl. Maj:t ulsedt allmänt Ombud, sammanträda, för att taga kännedom om 7 ljur till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4- Bankens hela ställning, samt granska, ej mindre Bankens förvaltning, i alla dess delar, än äfven dess säkerhetshandlingar. Öfver den sålunda verkställda revisionen afgifves Berättelse, hvilken, sedan den vid Bolagsstämman undergått granskning, genast skall insändas till Kongl. Majit, och, på Directionens föranstaltande, till allmänhetens kännedom befordras. 4*. 17. Bank-Directionen åligger att månadlligen till Kongl. Maj:t insända en öfversigt af Bankens ställning, samt dessutom ofördröjligen meddela alla de upplysningar, med undanlag af hvad som rörer enskildes förhållanden lill Banken, hvilka af Kongl. Majit infordras. Ställe sig ock Directionen och Bolaget noga till efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifver, så kärt dem vara må, att vid sina privilegier varda bibehållne. 3. Capitlet. O m A c t i eb an k. $• ’8- För Åcliehanks stiftande fordras, att den af delegare tecknade summa uppgår till minst (en million Silfver Riksdaler) (4 millioner R:dr Banco Courant.) Pröfvar Kongl. Majit ändock, i anseende till rörelsens storlek i den del af landet, der Inrättningen är i fråga, att en större Bank behöfves, fastställe då teckningssumman till än högre belopp.