Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tänker ha bara en, ser du, för jag skall ju ha varma byxor i samma färg, som klädningen. Så har Verna Sommar. Tycker du ej det är bra? Jo, sade Hanna, och hennes röst lät otålig. Bella märkte det och steg upp för att gå. Du är trött och tankspridd, sade hon vänligt, Jag skall ej störa dig längre. Men det förefaller mig så rysligt länge sedan vi fått tala riktigt med hvarandra. Hon tog sin hatt. Se der kommer brefbäraren tvärs öfver gatan. Jag undrar om du får bref, jag är så nyfiken. Kort derpå stack tjensteflickan in ett bref. Hanna såg på stilen, den var främmande. Hon öppnade brefvet med en viss förvåning, det var så ytterst sällan hon mottog bref från andra, än sin mor. Medan hon läste, flög en plötslig blekhet öfver hennes kinder, och ett drag af oro lägrade sig kring ögonen. Hvad är det, Hanna? utbrast Bella skrämd. Väl icke något ledsamt? Man skrifver, att min mor är mycket sjuk och att jag bör komma hem genast. Jag reser med eftermiddagståget. Vill du säga till derom i skolan. Det skall jag. Ack, Hanna! Bellas ton uttryckte ett så innerligt medlidande, att Hanna skulle ha velat sluta henne i sin famn och kyssa de kära, oroliga ögonen. Men hon betvang sig och nickade blott tacksamt. Så begynte hon med stor hast ordna sina saker för hemresan. Det behöfdes eftertanke för att veta hvad hon skulle ha med för sommaren, och hvad hon skulle lemna qvar till hösten. Bella hjelpte henne. De voro tysta, begge två; Bella af hänsyn till vännens oro, och Hanna i känslan af en dubbel sorg, som väntade henne. Bella följde henne med beklämdt hjerta till tåget. Hvad skulle hon ej gifvit för att få slå sina armar kring hennes hals och snyfta ut sitt innerliga deltagande? Men Hanna var så tyst och nästan afvisande, hon tyckte ej om någon påflugenhet. Bella lofvade skrifva en gång i veckan, men hon kunde ej förmå Hanna att lofva detsamma. Och Hannas afskedskyss var så sval, hennes blick så förströdd, att Bella kände bittra tårar stiga upp i halsen.
Stander framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adetir den 18 ZrU^. -rest - Ständer den l8 «> , - , Bvrgare-Stän-ct d. i8 Bonde-StänLet den r8 - Stsrmägtigste Allernädigsre LonrmZl ^derS Kongl. Maut hav genom Nadia Proposition af den 8 sistl. Maji till Riksens Ständers -afgörande öjwcrlemnat, huruwida det ma tillätas Innehafwaren af det i Elfsborgs Län belägne Ollestads KronoSäteri, att under Skattemanna rätt till sig löja samina Egendom emot willkor, att framgent betala räntan al Egendomen elter hwarje ars Markegång, samt erlägga Skatte - köpeskillingen beräknad efter iö> ars sammanstagne grundräntor efter Kronowärdie. Riksens Stander, som funnit denna Kronolägenhet med underlvdande Hemman upptagen uti iz §. as Riksdags, Beslutet den 2 Maji rZio ibland de Kongsgardar, för hwilka den fastställde ArrendeSumman skulle för den återstående Contracts - tiden erläggas, reducerad till Spannemal efter det årets Markegång da Penningeräntan bestämdes eller Arrende - rättigheten bewiljades, bafwa ej anfelt någon förändring i detta stadgande böra göras eller den begardte Skattelösen af Krono,Säteriet Ollestad kunna bewiljas. Hwilket Riksens Ständer fa hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda rc.
De större fartygens antal utgjorde, enligt sista Femårs-berättelsen, 71, med en sammanräknad drägtighet af 2,C5o läster. Dessa fartygs antal har således minskats med 4 st-) hvaremot drägtigheten ökats med 65o läster. Stadens handelsflotta har det oaktadt, under de 2 sednare Aren, genom skjöskador förlorat 19 till utrikes segelfart begagnade fartyg. Under de nu ifrågavarande fem åren har förhållandet med de härifrån till utrikes orter exporterade och derifrån hit importerade varors tullvärde, desamme influtne samt för tull-intrader, varit som följer: Exporten. Tullvärde. R:dr B:ko. T ullinkomst. R:dr B:ko. T ullvärde. R:dr B:ko. \ Tullinkomst. R:dr B:ko. • • • • • 375,950 72,662 12 — 184 1 • 418,050 — 1 79,980 12 -I Dessa siffer-resultater synas häntyda på ett starkt tilltagande i stadens handel. Onekligt är äfven att handelsrörelsen härstädes betydligen tilltagit, så vidt man afser mängden och värdet af de varor, sorn utgöra dess föremål; men då denna rörelse blifvit i sednare tider fördelad emellan allt flere och flere medtäflare, hvilka bjudit öfver hvarannan vid varornas inköp, och deremot sållt under hvarannan till utlänningen; så torde med tämmelig visshet kunna antagas, att de handlandes sammanräknade netto behållning för året, under nu varande förhållanden , snarare underän öfverstiger behållna vinsten under fordna tider, då staden ägde ett färre antal köpmän, som bergade sig väl, och icke sällan samlade förmögenhet. Vare sig af nu angifne orsak eller i följd deraf, att handelsconjunkturen i allmänhet varit mindre god, och penningebristen i orten kännbar, har under sednare åren inträffat, att många af stadens handlande sett sig nödsakade, att afstå deras egendom till Borgenärers förnöjande, hvarigenom stadens kredit i utlandet blifvit störd.
Der dömer Häradshöfding med Tolf Bönder, som i Häradet bo och dertill valde äro. 2 och 3 §§ varda lill all kraft och verkan upphäfne. Följande §§ ändras lill denna lydelse: 4 §. Underrätt i stad är Rådstufvurätt. Der äga Stadens Borgmästare och Rådmän döma. R. St. Just. Ombudsm. Einb.-Bcrältelse den 15 Nov. 1847. 55 5 §- Öfver dessa äro Hofrätter, dit rättegångssaker från Underrätterna komma måge, som f ramdeles i denna Balk sägs. 8 §• Häradshöfding skall denna ed svärja inför Hofrätten. Ar han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förr än Ting skall hållas; förordna Hofrätten, hvar det ske må. Nämndeman lägge eden af ä Tinget. Borgmästare och Rådman gore ed sin åt Rådstufva, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar. 10 §, sådan den lyder i omförmälde Kongl. Förordning, ändras sålunda: Nu Jufver Flä rådshof ding förfall, att han sitt Embete ej förrätta kan; kungöre det Hofrätten. Pröfvas det lagligt; förordne Hofrätten en skicklig man, som Embetet i hans ställe förestår. Samma lag vare om Borgmästare, der Rådstufvurätten utan honom ej domför är. Häfver Nämndeman förfall och varder förthy Häradsrätten ej domför, eller saknas eljest fulltalig Nämnd, i andra fall än det, som i 13 Kap. 4 § sägs: kalle Häradshöfding af de bönder, som närmast bo, en eller flere, efter thy som behof vet fordrar. Tredje Kapitlet om Lagmansting upphäfves. V 4 Magi. Öfverskriflen af detta Kapitel ändras sålunda: Huru särskildt Häradsting skall hållas, som kallas Urtima Ting. Sisla punkten i 2 § eller orden: ”örn särskildt Lagmansting vare lag samma” uteslutes. Femte Kapitlet om Kämnersrätt upphäfves. 6 Mag». Detta Kapitel kommer att erhålla följande lydelse: 1 §•
Under det jag på en ångbåt passerade Elben för att från Hamburg begifva mig till Harburg, der jernvägen vidtager, satt jag och stirrade ned i det rödgula vattnet och önskade mig en »läsares» anda för att i rätt slående ordalag uppstämma en klagooch fördömmelse-visa öfver Hamburg, detta moderna Babylon. Men som jag ej kunde befalla öfver en sådan anda, blef det ej någon klagooch fördömmelse-visa. I stället åtnöjde jag mig med att säga det Hamburg var en bra materialistisk stad. Sedan jag nu en gång lemnat Babylon, tänkte jag ej på något annat än att fort hinna till Paris, tills vidare målet för min resa. Brüssel, Aachen, Hannover och Cöln for jag igenom utan att se någonting, och om jag af Cöln har ett jemförelsevis redigare minne, är det för den oändliga förargelse jag der måste utstå. Jag talar nu ej om huru många gånger jag fick fara fram och tillbaka mellan Cöln och dess förstad Deutz innan jag fick reda på hvar jernvägen till Brüssel vidtog, icke huru jag tog in i tre hoteller på en eftermiddag, det första i Deutz, som jag lemnade, emedan det var för långt från jernvägen, det andra i Cöln, som jag lemnade i akt och mening att fortsätta min resa samma afton, och det tredje nära invid jernbanan, hvilket jag nödgades anlita, då jag fick veta att turerna voro förändrade och att trängen redan för en halftimma sedan afgått. Jag beklagar mig ej heller så mycket öfver att ett par åkare läto mig betala dubbelt, eller att de tre värdshusräkningarne stego till samma belopp som sex vanliga. Jag skulle till och med kunnat tiga med min förtviflade vandring utåt Rhenstranden, då jag oafbrutet stötte på tillstängda stadsportar och ej slapp in förr än efter en halftimmas promenad i den djupaste smuts, med hvilken mina stöflar någonsin gjort bekantskap. Men hvad jag omöjligen kan afhålla mig från att framställa, det är den stora missräkning, det enorma bedrägeri, för hvilket jag var ett offer i afseende på Cölns beryktade katedral.
Då härtill lägges nybyggnads-anslaget 108,000 ridr, finnes således endast 208,000 ridr att årligen användas till här ofvan antydda behof, — och otillräckligheten häraf är påtaglig, enär, om också nybyggnads-anslaget vöre tillåtet att användas till äldre fartygs iståudsättande och reparationer, hvilket, i följd af sednaste lliksdags-beslut, icke är förhållandet, likväl denna summa skulle erfordras i nära 9 år, för att fylla det nu uppgifna behofvet, under hvilken tid åter en betydlig del af den öfriga först iståndsätta delen af flottan, dels i brist på tillräckliga underhållsmedel, dels till följd af ålder, ånyo skall vara försatt i samma mindre tjenstbara och ofullständiga skick, 12 Kongl. Maj:!s Nåd. Prop om Statsverket t Sii 3 man med skal öfverklagat oeh önskat afhjelpa. Således är det äfven vid »ednaste riksdag framlagda och utredda behofvet af ytterligare extra Statsanslag påtagligtoell obestridligtså framt den nu befintliga materielen af liders Kongl. Majits flotta skall kunna bringas i det fullständiga skick, hvari Rikets Ständer u/tryckt del vara sin åsigt, att densamma bör sig befinna, synnerligast då äfven obestridligt är, att j,u fortare denna komplettering kan veikställas, desto mindre blifva kostnaderna, enär man vet att denna materiels beståndsdelar för hvarje år äro mer oeh mer underkastade försämring; men en sådan komplettering måste i tid företagas, emedan don icke lå- ' / ter sig verkställa i sjelfva behofvets stund, äfven om penningar då icke saknas. Då nu, såsom jag haft Nåden visa, utöfver redan nämnda 208,000 rdr, ej något kati af ordinarie
Men emedan Konungens Rådgifvare och Föredraganden härvid icke föranledt någon så beskaffad öfverträdelse, hvilken icke heller egt rum, och i öfrigt dels framlemnat, dels godkänt eller ej förkastat de för beslutets fattande erforderliga upplysningar, hvaraf tydligen slutas må, att någon tillgänglig ej fördöljdes, eller någon behöflig felades, ty enär det ej kan med säkerhet bedömas, utan fastmer synes ganska problematiskt, huruvida bifallet till tre Riks-Stånds underdåniga önskan skulle tillskyndat Riket eller ens Halländska Provincen åsyftadt verkligt gagn, hvadan äfven Motionairen ej yrkat tillämpning af 107 §. Regerings-Formen, som icke heller vore serskildt användbar i fråga om den nu mera till annat Embete befordrade Stat&Secreterarens förra Embetsutofning, anser Constitutions-Utskottet den väckta och remitterade anmärknings-anledningen sakna stöd af Grundlagen, och således böra förfalla. Stockholm den aa Maji 1834- N:o g. Ankom till Exp. Utsk. d. 28 Maji kl. 2 e. m. Memorialj angående Riksdagsfullmägtigen Bengt Gudmundssons anmärknings-anledning i fråga om ett Halländskt Kyrkohemman. Medelst Protocolls-Utdrag af den 21 nästlidne April, har Hedervärda Bonde-Ståndet till Constitutions-Utskottet remitterat en af Bengt Gudmundsson. Riksdagsfullmägtig från Hallands Län, ytterligare mot Stats-Rådet Cotis:itutioi;s-Utskottets Mern.
»Den fjärde jag sjunger, om fängslat man har med länkar lemmarne mina. Då sjunger jag galdern, att fri jag gångar, från fötterna länkarne falla, från händerna bort far bojan. »Den femte jag sjunger, om fiendespjutet jag ser mot min fylking fara: hur häftigt det flyger, jag häjdar det dock, jag binder det med min blick. »Den sjunde jag sjunger, om salen jag ser brinna kring bänkade kämpar: så bredt han ej brinner, att ej bärga jag mäktar — slik galder kväda jag kan. »Den nionde jag sjunger, om jag söker med nöd bärga min båt på bölja: då hämmar jag å vågen vindens gång och stillar den stormande sjön. »Den tionde jag sjunger, om jag trollkvinnor ser lömskt genom luften fara: strax jag det vållar, att vilse de fara ut ur sin hamn, ur sin håg. »Den sextonde sjunger jag, när älskog jag söker och jag ungmöns vilja vill vinna. Den hvitarmades tankar lockar jag till mig, att helt hon mig skänker sin håg. Vi hafva härmed fått veta, hvad man menade sig kunna uträtta med dessa magiska tecken och sånger, och skola nu se till, hvad fornkällorna kunna lära oss om deras praktiska användning, samt hurudana dessa i Havamal omnämda galdersånger i själfva värket varit beskaffade. Det är tyvärr ej mycket, vi af källorna få veta om själfva bruket af runor och galdrar. Visserligen förekommer det ideligen tal om trolldom, men mycket sällan säges det, huru denna utöfvas, eller hvilken metod man i de särskilda fallen använder, och ännu mera sällan lämnas någon beskrifning på detaljerna. Användningen af runorna ensamt, utan galdrar, är sällsynt. Ett exempel gifves oss i den nyssnämda berättelsen om den isländske skaldens besök i den värmländska bondstugan. Ett annat erbjudes i Fritjofs fader Torsten Vikingssons saga, där kungadottern Oluf bringas att ändra ett en gång fattadt beslut därigenom, att en kafle, ett runsiradt stycke trä, blir i det afgörande ögonblicket kastadt i hennes sköte. Men om själfva inskriften säges intet. Troligt är emellertid, att trollrunorna endast varit de allmänna runtecknen, framställda i synnerligen förvridna former.
Samtidigt begaf sig M: me Blache med Fanny till kyrkoherden. — Jag fruktar, sade hon, att M: lle Justine uppträder endera.dagen igen, ty det har kommit en elegant herre, som är säker på att hon ännu lefver. — Låt inte förleda er att hjelpa den unge mannen i hans efterspaningar; han handlar påtagligen icke i goda afsigter. Är detta er dotter? — Ja, min herre, M: lle Justine var så fästad vid hénne. — Jag har hört talas om henne och om M: lle Justine icke återfinnes, skall jag åtaga mig detta barns uppfostran. Makame Blache voro helt förvånade. Han hade stor lust till platsen vid Boulevard Poissonnière och ville hjelpa Vicomten, under det hans hustru drömde om Fannys storartade bestämmelser och favoriserade kyrkoherden. De kunde inte komma öfverens, utan gingo hvar för sig, den andre ovetande, till fredsdomaren. Men han fäste intet afseende vid deras uppgifter. Som han säkert trodde, att Justine Rousseau var en äfventyrerska, hade han skritvit till Blois till hennes slägtingar, och då dessa fingo höra, att hon var död och lemnat litet kläder efter sig, skyndade de sig att skrifva till domaren, att de motsatte sig si gillemas öppnande. Jusftine hade, medan hon lefde, förorsakat dem så stora bekymmer, att. de sannerligen hade rätt att få hvad hon lemnade efter sig. Domaren, som ej kände sig öfvertygad, trodde sig ha ett enkelt medel att få denna återfordran att falla: det var att visa fram en lefvande Justine, och han skreftill markisinnan de Lestrem för att fråga om resultatet af hennes förfrågningar och säga henne, att inför arf-vingame Rousseau var det nödvändigt att afgifva en förklaring öfver saken. Markisinnan, som tröstat på kyrkoherdens hjelp för att tysta ned saken, återföll nu i en dödlig ångest. Man skulle kanske arreStera Justine, öppna förhör och kalla henne sjelf till vittne, då hon skulle bli igenkänd af Blache. Störande uppträden i hemmet, skam inför dom-stolen och åtlöje inför verlden.
Dltom ien okeräkneliga vinst, som en förkättrad koskapsafvel skulle tillskynda landet, komme den fond, som ^/kk/./§ dV-k//'§,7 /^,c>//05,'//o,/^ ^öo .-2. 5- liurtill UNvun,le8, ut t 8U 8nurt I»iliet8 .'lili, Kiln genom <Ie kljnr, 8UM 8tumliollunderien ärligen till liionun lelveieiu, '.ninnia I^lilvu med 8tuinl>jordur t'6>8edde, utt lernnu en runtu, d>8juoniI)el sur de ^tterligu utgiiiuler till lundtl»nliet8 l/esrumjunde, soin ^u den 8tunlljinnlit, der det dä liun l^elinnu 8>g, l.nnnu UN868 nödig!!. Ol vei leinnunde clettu ärende till Ililiet8 8tunder8 osvervugunde, gör Kongl. Nuj:t 8ig t'örvi88ud, utt Kil<et8 8tunder 8><oIu med l>eredvilligliet till Kongl. l^luj:t8 (l>8^08itiun 8titII:> medel, utt ulven i <Iennu vigtigu del ul t'uderne8- lundet.8 Iun<ltl^ruli8niiring iiekiumi:> de88 tuilmtium genuin otveelvlingen ul de88 innelioende lirustcr. l>e till Kongl. ^luj:t inliomno l/undlingur rörunde dettu uren,le luter Kungl. l>luj:t, sur erloiderlig uppl)'8vinA, till Kiliet8 8tunder8 8tut8-IIt8l<ott öl verlemnu. Kongl. iV!uj:t so>I>Iisve>'
På sätt uti 4847 års Revisions-Beriittelse omförmäles, hafva Fullmägtige väl, för deras del, bestämt valören å de sedlar, hvilka, i följd af den beslutade förändrade myntenheten, skola från Banken utgifvas; men enär från vederbörande förslag ännu ej inkommit till nytt sedelmynt, hafva Fullmäktige icke heller kunnat till slutlig pröfning företaga denna fråga; Börande Fullmäktige dock nu upplysa, att de, som insett angelägenheten deraf, att, till undanrödjande af den emot indragningen af skillings—sed lar ne gjorde anmärkning, att de nuvarande minsta silfvermynten ärö svårhandterliga, utmyntningsgrunderne för desamma ändras så att, genom tillsatts af mera koppar, de kunna blifva Större och prägeln mera i ögonen fallande; hoppas att i detta afseende oförtöfvadt blifva i tillfälle, att till Högloft. Utskottet inkomma med serskildt förslag. Berättelse af Bankofullmäktige 25 Angående Bankens Depositions-rörelse. 43:o. Om rätta förståndet af 144 § Usta morn. i hvad detsamma innefattar de räkningshafvare, som skola hänföras till Fjerde och Femte Klasserne, har tvekan uppstått. Uti nämnde fjerde klass upptagas »alla de under Stockholms Stads styrelse hörande Embetsverk och Kassor samt sådane Allmänna Inrättningar, Välgörenhetsanstalter, Konkursmassor m. fl. sorn begagna Depositions-Banken egentligen till förvaring sställe och om hvilka med tillförsigt kan förutsättas, att öfverassignering icke kommer i fråga.» Till den femte klassen höra: »medel, tillhörige alla Stiftelser, Bolag sföreningar och enskilde, hvilka, utställa invisning ar, med beräkning på omloppstid, och af sådan orsak äro underkastade folii-afgift. Som nu icke allenast de Heste Stiftelser och Bolagsföreningar, utan äfven enskilde, hvilka hafva sine medel å Depositräkning innestående, utställa invisningar derå, utan beräkning på omloppstid, samt i följd häraf begagna
Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 30 Juli 1860 blef förslaget antaget att hvila. 33. med förslag till ändring i 14 § 1 mom. R. 0. 5 Juni 1860 27 Juni 1860 förkastad t. 27 Juni 18601 antogs att hvila. 27 Juni 1860 hvarken nödigt eller nyttigt. 22 Juni 1860 antogs att hvila. Se vidare Mern. Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 30 Juli 1860 antaget att hvila. Memorialets Memorialets behandling hos Rubrik. Datum. Ridd. och Adelö. 34. 35. 36 37. 38. med förslag till tillägg i 73 § R. O., angående förstärkning sammansatt Utskott. med förslag till åtskilliga ändringar i R. O., angående Ridderskapet och Adelns representationsrätt. med voterings-proposition, rörande det af Konst.-Utskottet i Mern. M 11 framställda förslag till ändring i 15 § R. O., om hemmansegares representationsrätt. i anledning af RiksStåndens beslut, rörande det af Konst.- Utsk:t i Mern. M 23 framställda förslag till tillägg i 109 § R. F. och 80 8 R O. med förslag till än dring i Riksdags-ord ningens föreskrifter om Preste-Ståndets representationsrätt. Preste ståndet. 27 Juni 1860 återremitteradt med gemensam tanke. 27 Juni 1860 förkastadt. 27 Juni 1860 förkastadt. 27 Juni 1860 go dkändt. 27 Juni 1860 Ståndet frånträdde sitt förra beslut och antog U:s förslag att hvila till nästa riksdag. 27 Juni 1860 återremitteradt med gemensam tanke, Borgare ståndet. 27 Juni 1860 hvarken nödigt eller nyttigt. 27 Juni 1860 antogs att hvila. 27 Juni 1860 godkändt. 27 Juni 1860 till handl. 4 Juli 1860 antaget att hvila. Anmärkningar. Se vidare Mern. Genom omröstning i Förstärkt R.
Hvar och en, som ej är invigd och ej känner deras ordensfukter, nämna de dilettant. Mot denna skråvisdom är det nu Strindberg vill sätta det fria, oförvillade omdömets iakttagelser, mot denna lärda klickkunskap, teorier, hvilande på det sunda bondförståndets rön och kombinationer. Detta sätt att se saken delar Strindberg för öfrigt med många, som han säkert ej är vidare trakterad af att hafva till anhängare. Det är i själfva verket alls ingen ovanlig idé hos mer eller mindre halfbildade att betrakta vetenskapen som en sorts lärd mystifikation, blott till för att gifva adepterna sysselsättning och ära, men utan inre innebörd. Och dock är verkliga förhållandet, att ortodoxien, nu för tiden åtminstone, i vetenskapen torde spela en mindre roll än på något annat område. Det finnes nog ingen värld, där kritiken är så skarp och grundlig, där meningarna så oupphörligt slipas mot hvarandra, som i den vetenskapliga. För hvart nummer man öppnar af sina facktidskrifter, ser man teorier och formler, som gällde i går, i dag åter ställda på hufvudet, och de nya uppslagen, hvarifrån de komma, gripas med den förtjusta ifvern hos människor, som ej hafva material nog för den oerhörda förbränningen. Samtidigt blir det också allt klarare för hvar och en, att alla vetenskapens förklaringar och klassifikationer – och i stort taget hvad sysslar den med annat? – blott äro provisoriska. I morgon kunna slutsummorna lyda annorlunda, men den som vill revidera, måste med siffror för våra ögon visa, hvar felen i uppställning eller sammanräkning ligga, innan han drar sitt kors öfver mödosamt och (som man oftast har rätt att tro) samvetsgrant vunna facit. Ett enda exempel. Strindberg har en gång påstått, att den gällande åsikten, att runorna uppstått ur det italiska eller grekiska alfabetet, är en lärd spetsfundighet, och han uppfattar dem i stället som en populär bildskrift. Gärna det, men korten, bevisen på bordet!
Den person i staden, som står väl bos borger - 8 Den 3 Öctober f. ra. skåpet, lior i följd deraf ringa inkomst; men äger lian fiender bland borgerskapet, så äro bans inkomster stora. Sålunda hafva vi valet emellan beskattning efter fastighetsvärde oell beskattning efter den supponerade inkomst man äger. Huru arbitrage äger runi i afseende på städernes beskattning synes bäst al' den obetydliga summa, som städerne erlägga i jemförelse ined livad som utgår af jorden. På dessa grunder, och då jag icke kan finna någon fördel utaf att öfvergå från en bestämd till en obestämd och godtycklig beskaltningsgrund, får jag tillstyrka, att R. o. Ad. icke måtte fästa afseende på Frih. Cederströms förslag. Frih. Boye, Ludv.: Jag har öfverlefvat flera beskattningsgrunder; men då jag är skyldig sanningen sin rätt, sa bör jag förklara, att jag icke funnit någon enda af de mån - ga jag öfverlefvat mera rättsenlig, än den som fastställdes 180g. Brister och ofullkomligheter åtfölja alla; men den säkerhet, som den siste värde talaren framställde, är efter mitt omdöme snarare svagare än starkare än den som gafs 180g. Den värde ledamoten trodde, att fastighetsvärde är säkraste grunden för beskattningen; men må den värde ledamoten tillåta mig erinra om svårigheten att veta huru mycket i den synliga fastigheten verkligen är innehafvarens behållning eller icke. Osäkerheten blir alltid enahanda; men visst är åtminstone, att den beskaltningsgrund, som nu antages, träffar sällan eller aldrig capitalister eller fordringsägare, emedan begge kunna fördölja sin förmögenhet, då deremot jordägarne svårligen kunna fördölja sitt tillstånd. Jag förenar mig med Frih. Cederström. Frih. Cederström: