Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser man nu vidare efter hvad dessa Statsoch Ekon.- Utsk:ns utlåt:n vid sista riksdagen innehålla, så erfar man, alt de tillstyrka aldeles motsatsen af hvad, som närvarande SlatsUtsk. tillstyrker, och att de anföra sådana skäl, som skulle helt och hållet tala för bifall till motionärens vid denna riksdag framställda förslag. Om således Ulsk. ansett sig böra afslå motionen så äro dock Ulskrns motiver alldeles motsatta dem, som skulle föranleda detta resultat. Jag föreställer mig att vid den ståndpunkt frågan nu har, — sedan hon vid sisth riksdag blifvit genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut afgjord — ingen annan åtgärd kunnat vidtagas, än att tillse, huruvida billigheten fordrade att söka åstadkomma någon lindring i den tunga, som blifvit lagd på dessa hemman genom beslutet om deras rotering. I detta afseende bar jag sökt göra mig underrättad både om frågans förra behandling och om förhållandet med de i Halland roterade hemmanen, samt derigenom kommit till den åsigten att dessa hemman verkligen böra hafva lindring och till stöd för denna åsigt anhåller jag att fä åberopa den omständigheten, att allmänna omdömet i Halland — icke det omdöme jag hämtar ur motionen, eller reservationerne, utan det sammanstämmande omdöme jag hört af flere aktade män ifrån orten, af hvilka jag kan nämna den, som sitter närmast på bänken bakom mig, — allmänna omdömet i Halland, säger jag, är att en stor obillighet öfvergått den Halländska provinsen uti förevar, fall. Jag ber att också få fästa upmärksamheten derpå, alt i Sverige icke finnas svagare hemman, än just de Halländska, hvilket äfven visar sig af sjelfva taxaringsvärdel i Halland, som är det lägsta pä hemman i Sveriges rike näst Jemtland. Vidare ber jag alt få fästa upmärksamhelen på en jemförelse emellan den behandling, sorn de utsockne frälsehemman i Halland och hemman af samma natur i Skåne fått röna.
Beträffande slutligen Riksdags-fullmägtigen Anders Jonssons motion, så synes det, som borde delade meningar icke uppstå angående nyttan och fördelarne för båda de förenade rikena af en utvidgad gemenskap i handel och af det närmande i rättsligt hänseende, som innefattas i förslaget om laga kraftvunna domars verkställighet i gods de båda rikena emellan. Ett dylikt tillmötesgående erkännes allt mer och mer såsom lör olika länder medförande ömsesidig fördel. Man borde då tilläfventyrs kunna hoppas, att särdeles stora hinder ej skulle möta för tillvägabringande af sådana aftal emellan tvä närbeslägtade grannfolk, som snart ett halft sekel varit förenade till ett statsförbund, under styrelse af en Konung. Snarare borde man kunna hoppas, att likartade öfverenskommelser blefve till båda ländernas fördel träffade äfven rörande andra ämnen, såsom i fråga om gemensamt mått, mål och vigt samt lika myntindelning, ömsesidig rättighet för det ena rikets invånare att besitta fast egendom i det andra riket m. fl. Det har dock visat sig, att de framställda förslagen icke lyckades tillvinna sig det sist församlade Norska Storthingets bifall. Då emellertid Utskottet för sin del hyser den öfvertygelse, att Rikets Ständer icke afvika från de åsigter i dessa ämnen, sora vid sistlidne riksdag gjorde sig gällande, och då Kongl. Maj:t bäst är i tillfälle att bedöma huruvida och när förslag uti ifrågavarande ämnen må kunna, med utsigt till framgång, ånyo framläggas, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit uttala den önskan, att förslag tili ordnande af de ömsesidiga handelsoch rättsförhållandena kunde för de förenade rikena varda antagna, samt anhålla att Kongl. Majit täcktes häråt lemna nådig uppmärksamhet och, då Kongl, Majit så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af Rikets Ständers önskningar i dessa hänseenden. Stockholm den 29 Februari 1860. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 37. 57 Reservationer: Af Friherre Alströmer, C. J. 0.:
Men oaktadt det icke vore iämpligt, att hvad å för berörde ställen förehafves blefve af enskildta i otid utspridt till allmänheten, är deremot ingen contrast , att ConstitutionsUtskottets Ledamöter , med urskiljning, till sina respectiva Stånd öfverlemna sådant, sorn bör komma till Riksens Ständers kännedom. Friherre Boije: Jag har varit af den tanka, att den ifrågavarande National-rättigheten icke åtföljdes af någon den mindsta otydlighet, och jag har trott denna tanka äga fullt stöd af den grundsats, att hvad Constitutionen icke förbjuder, det har han tillåtit; hvaraf jag dragit den otvungna följd, att, då Constitutionen uti en gifven rättighet icke gjort någon inskränk, ning, så vore samma rättighet också att anse för oinskränkt. Ett skäl för en sådan inskränkning uti ifrågavarande rättighet är likväl nu mera gifvet. En värd Ledamot, Herr Idof - Den 4 April. 2? Canzleren Friherre af Wetterstedt, har påmint derom, att Tryckfrihetslagarne skola förbjuda tryckning af StatsRådets Protocoll, deraf man skulle kunna sluta, det en oinskränkt.publicitet icke vore dem ämnad. Detta skäl innebär väl icke, i min tanka, en hufvudsaklig verkan till tvätydighetj men då, i händelse en stridighet verkligen existerar emellan tvänne lika gällande Grundlagar, samma stridighet nödvändigt måste verka till en lika tvåtydighet i båda; och frågan derom är af största vigt att få afgjord j så får jag nu, i så målto, skilja mig ifrån Herr Grefve Liljencrantz, att jag ödmjukast föreslår, att denna sednare fråga må varda hänyist till ConstitutionsUtskotiets utlåtande. Herr Pålman, Otto Fredrik; Att på en gång yttra sig anse Grundlagens föreskrift vara klar, pcb tillika begära, att Ridderskapet och Adeln skola afgöra att så är:
Häraf synes följa, dels att förste ägaren, under hela sin lifstid, äfven om den är längre än tjugu år, äger rätt att egendomen återvinna, och dels att jemväl ägarens arfvingar hafva rätt att inom tjugu år efter agarens död klandertalan i sådant afseende anställa. Om således, anmärker Lag-Kommittéen, förste ägaren lefver 50, 60 till 70 år, sedan hans egendom kommit i annans hand, blifver, med beräknande af arfvingarnas tid till klander, häfden ej fullkomnad förr, än 70, 80 till 90 år ifrån den tid, då annan man egendomen åtkommit, ja, någon gång kan ett helt århundrade eller längre tid dertill erfordras. En sådan lagstiftning dömer sig sjelf, — och det fordras ingen skarpsinnighet att inse, hvarför densamma icke förmått gifva nödig säkerhet åt jordbesittningen. Men en lag, som tryggade denna besittning, skulle i allt fall icke uppfylla sitt ändamål, om den ej tillika gjorde bevisningen om fastighetsinnebafvarens orubbliga besittningsrätt lätt och säker. Afven i detta hänseende — och kanske än mer derutinnan — lemnar vår gällande lagstiftning allt för mycket öfrigt att önska. En osviklig och lätt erhållen bevisning om rätte ägaren till en fastighet är dock af yttersta vigt så väl för jordägaren sjelf, då denne vill sälja eller låta inteckna sin egendom, som för hvarje annan, hvars rätt kan vara deraf beroende. Ett offentligt kungörande af hvart ombyte af ägare till fast egendom synes derföre vara nödigt Ett sådant kungörande har ock, hvad köp, skifte och gåfva beträffar, ansetts erforderligt redan från ä dsta tider, då i vittnens närvaro skulle ske den då öfliga symboliska tradition af föryttrad jord, hvilken tradition stundom tillgick sålunda, att säljaren, stående på den föryttrade jorden, lade något af samma jord i köparens kappa, den vittnena höllö i hand, och dervid förklarade att han öfverlät jorden åt köparen med full ägande rätt.
Jag instämmer i hvad han anfört, men får dock till honom hemställa, om han icke skulle vilja godkänna' den af Utsk:t föreslagna redaktion. För öfrigt kan jag trösta Gr. Mörner dermed, att Utsk:ts afsigt aldrig varit att hindra kolonisationen. Jag kan äfven trösta honom med den upplysning, att den bästa delen af landet är redan intaget till nybyggen, och att nu endast återstå långt in uti landet, närmare mot fjällen belägna trakter af de norra länen. Sakkunniga personer, och deribland förnämligast agronomen i Norrbottens län, Ingeniören Magnél, vitsorda detta förhållande, äfvensom att de trakter, hvilka återstå för kronan att behålla, icke äro tjenliga för odling, utan hufvudsakligen böra begagnas till skogsbruk. Lättheten att förvärfva nybyggen och sedan förvandla dem till skatte, är så stor och föranleder till så många och vidsträckta inkräktningar af kronans marker, att, om staten dröjer att för sin egen disposition undantaga vissa trakter, blir det för sent. Jag hoppas derför att R. St:r godkänna hvad Utsk:t i denna del föreslagit, och anhåller om bifall dertill, med den af Hr von Koch föreslagna förändring. Frih. Gripenstedt: Redan då jag förra gången hade äran yttra mig och afgaf förslag till förändring i redaktionen af delina punkt, nämnde jag att mitt förslag ganska obetydligt skiljer sig från Hr von Köchs. Ehuru jag icke är alldeles öfvertydad om att icke mitt förslag kunde vara lämpligare än Hr v. Köchs, erkänner jag likväl att det är en öfvervägande fördel att få ett beslut, som är sammanstämmande med de öfriga Ståndens, och då jag finnér att enda, eller åtminstone närmaste utvägen härtill torde vara att ingå på det förslag, som Hr von Koch framställt, så förenar jag mig med honom. Jag begagnar likväl tillfället att, rörande en särskild punkt af mitt anförande, der det måhända varit otydligt, tillägga några ord. Man har nemi. trott, att det icke skulle vara så särdeles lätt, att göra dessa omnämnda nybyggen till föremål för spekulation i stor skala.
Indirekte. Af A ve. En baklexa. jiT ' * 7:i gingo från ett aftonsällskap, hvarest Björnstjerne Björnsons » En handske » varit föremål för ett lifligt meningsutbyte emellan damerna. Till en början såg det dock ut, som om äfven herrarne haft lust att deltaga i ordskiftet, men genom ett par yngre flickors hvassa sidohugg på personer, tycktes de manliga gästerna ba råkat i misshumör, ty de drogo sig tillbaka till rökrummet och spelborden; från d e s 3 a senare trängde dock nu och då undertryckta skratt och satiriska anmärkningar in till oss i salongen. Där kom allt mer och mer bitterhet i damernas diskussion. Vi voro nu — tre i sällskap — ute på de tysta gatorna. Erik L., som jag sett växa upp till en ung, kraftfull man, hade åtagit sig att ledsaga fru Falck och mig till våra skilda bostäder. Mot sin vana gick han tyst och trumpen bredvid oss. » Jag önskade, att I män, i stället för att i smyg sitta och säga dåliga kvickheter i anledning af en allvarsam fråga, stannat kvar bland oss kvinnor och ärligt och öppet sagt er mening, » yttrade jag, som trodde mig känna orsaken till Eriks tvära sätt. » Min bästa ' Ave ', du får verkligen förlåta, att vi män helst undandraga oss att i damsällskap allvarsamt behandla dylika frågor, så länge ert älskvärda kön därvid helt enkelt utgår från den synpunkten, att vi män äro de allena skyldige; att vi alltid, allt ifrån det vi trampat ut barnskorna, utgöra den förledande parlen ». Hans röst var full af harm. » Men så sjungen ut dä! Ut med sanningen, så att vi i flock få höra den! » utbrast fru Falck. » Mina damer, först och främst skulle ni då behandla oss som jäfviga vittnen, och dessutom skulle ni anropa det passande, konvenansen, goda tonen oeh blygsamheten om skydd mot våra vittnesmål; därför buga vi oss så djupt för eder vishet, att ni ej se, hur vi småle bittert åt eder bornerade ensidighet.
De ord lian fällt, hade visserligen kunnat vara lindrigare uttryckte och dock innehållit detsamma i sak, ulan att gifva skäl lill anmärkning; men, mine Hrr, det är alltför svårt för tredje man att säga huruvida en annan har rätt att finna sig sårad eller icke i fråga om en förolämpning. Saken är ganska grannlaga för R. o. Ad., som gick segrande Den 7 Maj f. m. 389 ur striden, och ömtålig för PrestcSt., som stannat ensamt i sitt beslut, hvilket i mitt tycke var ganska välbetänkt. Hade samma fråga förekommit några veckor förut, är det möjligt och kanske sannolikt, att ett eller annat Stånds beslut blifvit helt annorlunda än hvad skedde. Under största delen af denna riksdagens lopp trodde jag, såsom mången annan, att meningarne voro mindre delade derom, att detta lagförslag ej vid denna riksdag borde ens till sin princip antagas, och man förmodade att äfven Regeringen insåg det rådrnm borde lemnäs, för att på öfvertygelseus väg stadga tänkesätten i denna vigtiga fråga. Så trodde också PresteSt. Politiska frågor äro ofia underkastade en conjunctur, som mycket annat. Under de sista dagarnc vid priucipbetänk:s behandling, blåste upp en förlig vind, man hissade segel och lät skutan gå. Huruvida den, som satt vid rodret, väl skötte sitt värf, det får framtiden utvisa. Det är således alltför svårt för oss att säga hvad PresteSt. bort eller icke bort göra. Att det kan finna sig förnärmad t är visserligen icke besynnerligt, och jag kan icke finna, alt R. o. Ad. derföre blifvit på något sätt förolämpadt genom det steg PresteSt. tagit. Delta Stånd liar med ledsnad sett, att den person, som föredrager dess ärenden inför Thronen, fällt ifrågavar. uttryck. Deröfver hafva vi ingen rätt alt dömma. Att Hr Silfverstolpe å sin sida funnit sig sårad af PresteSt:s åtgärd, kan vara lika lätt förklaradt. Det är hans obestridliga rätt att få denna sak i R. o. Adis prot. förvarad. Mera har han icke begärt.
Stjernstedt afgifna reservation, anhåller jag, all denna reservation äfven malle blifva uppläst. Underl, t. f. Ridd.secret. lillkännagaf, alt prot.utdr. ankommit, som visade, att PresteSt. bifallit ifråga var. betänk.; alt BorgareSt. gillat ötsk:s yttrande i anleda, af llr Kröningssvärds motion, samt ogillat förslaget lill tind. skrifvelse lill K. M. och anlagit Frih. Stjernsledts i afgifven reservalion uppgjorda förslag lill l:o författning i ämnet, 2:o dermed sammanhang ägande förändringar uti Rättegångs-, Utsökningsoell Jorda-balkerne, och 3:o R. Sl:s särskilda underd. skrifvelse i della ämne; samt alt BondeSl. ogillat Utsk:s betänk, oell anlagil såsom sitt beslut Frih. Stjernstedt emot betänk, afgifne reservation. Gr. Spens anmälde sig härefter å nyo oell yltrade: I den förmodan, att Frih. Sljernstedts reservation, jemte det dervid fogade förslag, redan är för de fleste ledamöter nogsamt bekant, och då det måhända endast torde leda lill en onödig tidsutdrägt, alt här låta uppläsa den, vill jag afstå från min begäran derom, och inskränker mig till alt, på grund af hvad denna reservation innehåller, tillstyrka alt R. o. Ad. måtle instämma i Borgareoch BondeStuis beslut. Frih. Raab, Adam Christian: Jag begärde egentligen ordet, för alt vördsamt hemställa till Gr. Spens, huruvida han icke skulle vilja afstå frän sin begäran om uppläsandet af Frih. Stjernsledts reservation; men då Hr Gr min bön förutan redan afståll från denna sin begäran, har jag ingenting dervid alt säga. Men dä jag nu har ordet, anhåller jag att äfven få yttra mig i detta vigtiga ämne. Såsom icke varande jurist ex professo, är jag skyldig att bedja om ursäkt för det att jag uppträder i cn fråga af denna beskaffenhet.
nan vid 1897 års utställning, med mycken Man får senteradt resa rätt långt för att Det fanns vackert reprepå den tjeckiskt-etnografiska utuppmärksamhet. Då de förberedande arbeunder förliden sommar i Prag, tena framskridit något längre och man bördet finnes i de nationella museerna i Prag jar på att kunna erhålla någon föreställning och i Agram, förvaradt som dyrbara konstom de kvinnliga utställningarnas omfattning, verk och förevisadt som s å d a n a — m e d detta skall redaktionen ha för afsikt att öppna en lyckliga leende, som icke tigger om främsärskild afdelning i sina spalter för utställlingens beundran, utan fordrar den såsom ningsfrågan. ställningen en rättighet. de slaviska länderna, Med ett ord, det existerar i Thore Blanche. hållet vid makt af allmogens böjelse för kokett broderade na—: * s — ' tionaldräkter, eller det finns som klosterarbeten, religionen och kyrkan till ära. Men den det finns icke som hos oss, som bildade kvinnans arbete, i hvilket hon nedlägger sin odlade smak och sin artistiska begåfning, det finnes icke som hos oss, där man pryder sina borgerliga hem med arbeten, hvilka utomlands skulle hamna i klosterkyrkans enslighet eller i millionärens palats. Det är i detta afseende, som Sverige intager en så framstående ställning. Förtjänsten härför tillkommer hufvudsakligen » Handarbetets vänner », som i öfver tjugu år verkat för att höja det kvinnliga En gång oeh aldrig mer ... Skiss för Idun af Mari Mihi. En gäng och aldrig mer! Ej kommer tillbaks den Ijnfva tid, som for. Pusckkin. Sturegatan en vinterdag strax efter tre. Knut och Elsa vandra långsamt framåt, Knut bär Elsas böcker, och Elsa bär en stor påse med chokladpraliner, som hon fått af Knut. » Du kommer väl på Nybroviken i afton? Det stod anslaget musik mellan sex och åtta, och isen är nedrigt stilig. » » Nej, vet du, jag tror knappt det, för jag har så ' na förfärliga läxor: repetition af hela Gustaf Vasa, bifloderna till Donau och fyra sidor i stora Olde, » menade Elsa, som ville göra sig svårbedd, förstås.
Kammar-rätten vid samma års räkenskaper gjorda talrika anmärkningar; bestående de felaktigheter, Revisorerne trott sig hafva anledning anmärka, och hvarå i hegge revisions-berättelserna flerfaldiga exempel blifvit anförde, hufvudsakligen deri, att dels åtskilliga slutsummor icke befunnits riktige, dels flera special-poster varit uteglömde eller till beloppen icke utförde, och dels räkenskaperne icke till beloppet öfverensstämt med tillhörande verifikationer; äfvensom att i öfrigt siffrorna i hufvudböckerna varit på mångfaldiga ställen raderade och ändrade. Bih. till R. St. Uti de af vederbörande redogörare häröfver afgifna underdåniga förklaringar, hafva väl åtskilliga af de gjorda anmärkningarne blifvit nöjaktigt förklarade; men då Sådant icke egt rum med en del andra, af hvilka några jemväl blifvit till riktigheten medgifne, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nådigt förständigande för Upsala Akademis konsistorium att tillse, det Akademiens räkenskaper hädanefter blifva så förde, att icke skälig anmärkning må i afseende å dem kunna göras om mindre noggrannhet och ordning. § S2. (1853 års Rev.-Ber. pag. 144, förkl. pag. 243 och 244).
I skarp kontrast häremot framträdde pannans energiska modellering, de tjocka ögonbrynen, som föreföllo onaturligt svarta, och de stora mörkblå ögonen, hvilka syntes ännu större i de aftärda omgifningarna och blickade fram under de svarta brynen med detta uttryck at hård, koncentrerad kraft, som plägar finnas hos dem, som lidit mer än andra. På det mörkröda täcket lågo händerna tunna och trötta. Hela ådernätet skymtades blått under den hvita genomskinliga huden. Luften i rummet var ljum, impregnerad med stickande karbollukt. Man hade eldat i kakelugnen om morgonen; ty fast dagarne voro varma och soliga, hade nätterna blifvit kyliga. Hon stirrade oafvändt ut genom fönstret, och öfver dragen låg ett svagt skimmer af lycka, sådant man kan få se äfven hos ett af genomgångna lidanden härjadt ansikte — liksom när solen skiner blekt på dyningarna efter en storm. Det var ingen vårdad trädgård med krattade gångar och jämnhuggna gräsplaner, utan en vild hage, full af snår och förvuxna buskar, hvilkas frodiga bladverk tog solskenet för egen del och endast kastade djupa skuggor bakom sig. Men det fans hos denna växtlighet något vildt och kraftfullt, som tilltalade henne. Här fans ej spår af förkonstling; det var naturen oförfalskad i sin friska ursprunglighet. Det enda spår af mänskligt ingripande som syntes var en grupp med georginer, uppbundna vid grönmålade stöd. Och de försonade hennes öga genom sin rika färgprakt: purpursammet, som gick öfver i svart, rödt som klaraste cinnober, gult med nyanser så mjuka som kanariefågelns dun. Hon älskade denna trädgård så, som man älskar ett lefvande väsen, en besläktad natur. Denna vilda frodighet var henne kär. Femton gånger hade hon sett den grönska och vissna; och den hade varit vittne till hennes lifskamp. Enslig och tyst låg den där, afstängd från den yttre världen genom en rad af tätt växande granar. Där utanför var synkretsen vid, där blåste friska vindar, där lyste strålande sol — här inne var allting snäft och afstängdt; blott i trädens kronor spelade vinden, och de förvuxna buskarne förtogo solens sken.
Ful/ma ejler, honstitutoriahr, Förordnanden och Protokolls-utdrag, hvarigenom embeten, tjensler eller beställningar med verklig lön tillsättas af chefer eller embetsverk, af hvad namn de vara må, som dertill äro af Kongl. Maj:t bemyndigade, äfvensom af Styrelserna öfver Rikets Ständers Rank och Riksgälds-konlor med Expedit i o n s(J/sk olle ts Förslag lill andrid. Skrifvelse, N:o 135. 19 R;dr öre deras aldelningar, städernas Magistrater och de flere, hvilka ega att till offentliga sysslor utnämna, skola lörses med stämpel till belopp af 5 procent, beräknade å bela lönen, då den utnämnde första gången tillträder' befattning med lön, men vid befordringar till högre lön blott å skilnaden emellan förra lönen oell den, sorn erhälles. AtlÖljes tjernsten af extra ordinarie inkomst eller sportler af ständig egenskap, skola äfven dessa ingå uti löneberäkningen. I detta läll, eller då lönen är underkastad » förändring, beräknas stämpeln efter medeltalet al de sista fem års, tjernsten åtföljande, löneförmåner, för hvilka del, på sätt i 8 § mom. 14 omlormäles, kan styrkas, all bevillning efter 2:dra artikeln blifvit erlagd. Erhåller någon fullmagt å tjenst, hvilken han förut på förordnande best rid t, afräknas (rån stämpelbeloppet å fulhnaglen det stämpelbelopp, som för förordnandet blifvit erlagdl. Konstitutorial på behaglig tid förses med stämpel å 3: — Sker utnämning till beställning af den beskaffenhet, alt lön på stat dervid ej åtföljer eller först framdeles kommer alt åtnjutas, förses utnämningsbrefvet med stämpel, beräknad efter den lön, som åtföljer dylik eller dermed jemförlig beställning.
Alla desia i underdänighrt anförda skäl winna äfwcn derigenom ett gansta kraftigt stöd, att Pommerske Domainerne i den af Swerige slutna fred blifwit afträdde säsom ett offer för Provinsens äterställande och följagteligen till he. la Rikets fördel. Säkert kan Pommerska Kammaren ej blifwa älagd att betala skulder, när henne genom denna fred tillika betageS den en. da Fond, som hon kunnat dertill anwända, och den Den 24 Julii. zoi den enda säkerhet, som hon ät sina Borgenärer kunnat erbjuda. Är ej denna Provins redan nog olycklig, när densamma utom alla oräkne. liga krigsstador, äfwen mäste förlora tredjede. len af hela desi areal, denna sä wigtiga Natio. nal.Fond, som ensam war bestämd att bära Statens bördor? Skulle Eder Masts faderliga hjerta, skulle en ädel Nations tänkesätt kunna bifalla, att man för det allmänna bästas stull, först undandrager osi den fond hwarifrän med. len till betalning skulle hämtas, och sedan icke desi mindre äiägger vsi betalning af de skulder, som i förlitande pä denna fond blifwit gjorda? Alla Pommerska Kammarens ännu äterstäende inkomster bestä endast i b;wag af utblottade undersätare, som i flera är mer än i nägot annat Land erfarit krigets olyckor och en fiendtlig in. kräktning, och hwilkas wälständ derigenom är aldeles förstördt. Om betalningen af Millioner warit det pris, hwarmed freden skolat kövaS, hade wäl desi erläggande kunnat drabba wart Land, hwar. ifrän redan förut Millioner utgätt? Hwad Swerige än mä hafwa förlorat, sä djrrpt det än mä känna denna förlust, sä är den likwäl sä beskaffad att den sprider sig öfwer det hela; den bäreöfwer allt lika, den trycker lika; den faller ej med hela sin tyngd pä! en enda Provins, hwilket likwäl skulle hsS osi inträffa, om Pommerska Kammaren ensam mätte betala desia skulder.