Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som de vilkor, Presidenten i afseende på Lånets erhållande forbundit sig att iakttaga, och under hvilka detsamma således måste anses beviljadt, följaktligen icke blifvit uppfyllde, hafva Kevisorerne ansett sig bora anmärka detta förhållande, till den åtgärd, som Rikets Ständer i anledning deraf kunna finna lämplig; hvarjemte Revisorerna få anmäla, att, enligt hvad upplyst blifvit, öfrige innehafvare af stående eller så kallade förlags-lån, behörigen fullgjort de vilkor, hvarunder länen blifvit beviljade. I afseende på användandet af de till Manufacturernes befrämjande anslagne medel, hafva Revisorerne val icke funnit något specielt att anmärka; men då erfarenheten stundom visat, att uppfinningar i Slöjdevåg, som blifvit af publika medel uppmuntrade, dels med inventions-premier och gratificationer, och dels med lån-understöd till betydligt belopp, sedermera antingen stannat vid blotta modellen, eller, om de hunnit i stort verkställas, icke uppfyllt ändamålet eller blifvit begagnade, och således icke medfört den allmänna nytta, som varit åsyftad genom de uppoffringar, som för desamma af Staten blifvit gjorde; få Revisorerne till Rikets Ständer öfverlemna, om icke det må hos Revisorers Berättelse. 157 Kongl. Majit i underdånighet hemställas, att icke några nya uppfinningar hädanefter bora med inventions-premier eller andra publika belöningar uppmuntras, innan erfarenheten visat, att samma uppfinningar åro i stort anvåndbara och verkeligen medföra allman nytta. Vid granskning af Allmänna ArbetshusFondens förvaltning, hafva Revisorerne inhemtat, huruledes, sedan Rikets Stander, så val vid 1815 års Rikdag, som vid sistförflutne 1817 och 1818 arens Riksmöte, hos Kongl. Majit anhållit, att den, Biskopen i Götheborgs Stift af berörde Fond tillagde årliga hushyra af 700
Tager man derjemte i betraktande, all Jönköping är en stad, som varit hemsökt af sådana olyckor, som för ett samhälle medföra betydliga kostnader, ali Nerike är en provins, som redan förut blifvit af representationen med serdeles ömhet omhuldad, att Orebro är en stad, som, efter all anledn., skall tilltaga i välmåga, i följd af under anläggning varande komrnunikalions-anstalter, så synes mig billighet och rättvisa fordra, att, då Orebro erhållit ett så högt bidrag, Jönköping bekommer ett, om också blott obetydligt, anslag utan återbetalningsskyldighet. \ Frih. Cederström: Det har visserligen vid åtskilliga tillfällen varit förenadt med någon svårighet att, när StatsUtsk. afstyrkl någon del af hvad som blifvit hegardt, på detta rum erhålla omedelbart bifall till Utsk:s Utlåt., helst om emot detsamma uplrädt ledamöter af något anseende och nit för anslaget. Likväl, och ehuru vid detta tillfälle en äterremiss kanhända torde beviljas af konsideration för någon af de personer, som inför Ståndet sig yttrat, anser jag mig böra vidhålla det yttrande, att StatsUtsk., utan att, efter mitt förmenande, hafva gjort sig saker till en tadelvärd sparsamhetsbrist, en öfverdrifven undfallenhet, icke skulle kunna hafva kommit till något annat resultat, än det förevar:de. Gr. Sparre har yttrat, att R. St:r redan skulle hafva beredt provinsen Nerike stora fördelar; men, om jag undantager anslagen för staden Orebro, hvarom vi förut talat, vet jag sannerligen icke, hvaruti dessa fördelar skola bestå; och jag har, ehuru ledamot af StatsUtsk., der sådant väl borde kännas, ifall det existerade, icke härom kunnat blifva uplyst. Denna upgift torde alltså böra lemnäs derhän. Vidare har Gr:n yttrat sangviniska förhoppningar om Örebro’s upblomstrande. Delta hoppas jag också, men man måste väl alltid betrakta förhållanderne proportionaliter till hvarandra; och då lärer väl ingen kunna förneka, att. 72 afbrända gårdar uti Örebro betyda mycket mer än 16 uti Jönköping.
Men medgifver lagen med lätthet skilsmessa, väckes tanken snarf derpå och erfarenheten visar då, att sådan utväg också begagnas i stunder af uppbrusande elakt lynne eller oförsonlighet, der tiden eljest kunnat åstadkomma försoning och tyglat all åstundan efter äktenskaps-skilnad, om lagen icke varit för slapp och eftergifvande och liksom sjelf gifvit anvisning på skilsmessa. Och de alldeles icke så sällsynta händelser, att makar, som varit lagligen skiljda åt, efter några år ånyo ingå äktenskap med hvarandra, gifva ett slående bevis, att felet bör sökas äfven i lagen. Men tiden försonar mycket. Afven den bittraste fiendskap mildras eller upplöses af tiden, och mångå missförstånd inom det husliga lifvet dö bort och glömmas med åren. Tror man sig derföre genom lättnad i äktenskaps-skilnad hafva funnit ett botemedel emot olyckliga äktenskap, är fara värdt att botemedlet är värre än sjelfva sjukdomen. Utskottets majoritet har, bland annat, till stöd för nödvändigheten af en lättnad i äktenskaps-skilnadsmål åberopat dels individens rätt, dels, såsom det synes, erfarenhetens vittnesbörd. Utskottet yttrar: »Individens räll blir derföre ock, såsom motionären antydt, »ett vigtigt moment i lagstiftningen om äktenskaps-skilnader, eller rättare, hela lagstiftningen är icke annai än ett reglerande af denna rätt.-» Denna grundsats torde, vid närmare eftersinnande, befinnas vara mindre riktig. Ty, så vida man icke förnekar, att äktenskapet är familjens grundläggning och att familjen sjelf är den fastaste grundvalen för samhällelsbestånd, måste man tvifvelsutan erkänna, att individens rätt bör subordineras under samhällets pligt att upprätthålla den sedliga institutionens helgd. Vill man såsom princip framhålla, att »hela lagstiftningen (om äktenskaps-skilnad) icke är annat än ett reglerande af individens rätt», fruktar jag, att man konseqvent måste antaga, att det må bero af den individuela viljan, eller af begge makarnes samtycke att godtyckligt upplösa ett äktenskap likasom hvarje vanligt kontrakt.
L-n 22011~,tl1tnitde liltdnr, Nyslaget hö För somntareits viitdar Sia vdiztkt strö. Dn d~icker cd&amp; halsa i +@a dyag; Dzt dricker dig fyöja? med huart n7tdetag. Soizga dagnr Hastzgt forgå. Siznrt skogar och hccgar Foröddn st&amp;. Val dz?, O.IIZ da iiar i deiz kzllna höst B&amp; sortnnams skaiter i eget dröst. W. Kvinnoarbetet i Finland. Den 16 sistlidne maj firade Finsk Kviniloförening sin 10-årsfest och kunde därvid se tillbaka på en lifaktig och välsignelsebringande verksainhet. A&amp;rsmötet firades med föredrag, mnsik~ocli diskussion. En otfärd till statsrådet Topeliiis ' egendom Björkiidden samt en festmiddag afslntade festligheterna. Vid desamma utdelades en redogörelse ' för Finsk Kviiinoförenings verksamhet åren 1884-94. - Då denna verksanihet emellertid för Dagnys läsare torde vara tämligen väl känd genom de täta iippgifter tidskriften daroin innehållit, vilja vi i stället i korthet redogöra för ett annat arbete, som samtidigt med vårfesten utgifvits af Finsk Kvi nnoförening nämligen: Kalender ö fver kvimoarbetet i Finland, en bok genom hvars utgifvaiide föreningen lämnat ett nytt bevis på det praktiska, varmhjärtade och lifaktiga sätt livarpå den niabetar. *: i: ' Sedan längre tid hade nian i Finland verkat för erhållandet af en statistisk utredning angående kvinnoarbetet inom landet. Men så kom missväxtåret 1892 och gaf sak&amp; ett nytt uppslag. Man frågade sig namligeii: som det ej vore inöjligt att htadkomma en kraftig vackelse, sarskildt rörande den kvinliga hemslöjdens och sådana näringsgrenars be frani j ande, genom hvilka kvinnan direkt ' eller indirekt kunde bidraga till hemmets utkoinst s.
Vid 1834 —1835 års riksdag bibehölls kreditivet vid sistnämnda belopp och med samma fördelning; men Vid 1840—1841 års riksdag nedsattes detsamma till 500,000 R:dr banko eller » 750,000: hvarvid dock den förut meddelade bestämmelsen i afseende på fördelningen uteslöts Vid 1844—1845 års riksdag undorgingo berörda stadganden ingen förändring. Vid 1847—1848 samt 1850—1851 års riksdagar bestämdes kre ditivsumman åter till en million R:dr banko eller •> 1,500,000: hvaraf hälften anvisades för Rikets försvar och hälften för andra ändamål. Vid 1853—1854 års riksdag blef, med afseende å då för handen varande politiska omständigheter, kreditivet förhöjt till det af Kongl. Majit för detsamma genom särskild nådig Proposition äskade belopp, 2,500,000 Ridr banko eller » 3,750,000; hvaraf två millioner Ridr banko afsågos för Rikets försvar och 500,000 Ridr för andra angelägna ändamål. Vid 1856 —1858 års riksdag blef summan åter nedsatt till. » 1.500,000: deraf hälften för rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål; och blefvo föreskrifterna såväl om kreditivets belopp, som om fördelningen deraf vid sednast förflutne riksdag oförändrade bibehållna. 32 Stats-Ulskolicts Memorial N;o 199. Jemte det Utskottet, i afseende på användandet af de under tiden från 1809 till och med 1851 anvisade kreditiv-suinmor, hänvisar till de fullständiga uppgifter derom, sorn finnas meddelade i Stats-Utskottets vid 1853 — 1854 års riksdag afgifna Utlåtande N:o 329, får Utskottet upplysa, att af den vid sistnämnda riksdag beviljade, för rikets försvar afsedda andel af ifrågavarande kreditiv blefvo lyftade tillhopa 1,500,000
Maj:t på sednare tider aldrig afslagit äktenskapsskilnad, som af förevarande sköl blifvit sökt, hemtar jag i denna omständighet ett ytterligare stöd för min åsigt om olämpligheten deraf, att Kongl. Maj:t dermed besväras. Denna åsigt öfverensstämmer ock med hvad af Lag-koinmittéen och Lagberedningen blifvit föreslaget. På alla dessa skäl får jag, på grund af den gjorda motionen, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 27 April 1840, i nedannämnde delar för sin del besluta en författning, så lydande: Der sådan stridighet i lynne och tänkesätt emellan makar sig yppat, att den under ständiga tillfällen till utbrott slutligen öfvergåll lill afsky och hal, må domstol, efter företedi bevis om undergångne sådane varningsgrader, som i di Kap. i § GiftermålsBalken sägs, till äktenskapsskilnad döma. Sedan ofvanstående blifvit skrifvet och till Utskottet aflemnadt, har den förändring uti det redan justerade betänkandet blifvit af Utskottet vidtagen, att efter orden »således redan är i lag sanktioneradt» tillagts orden »samt motionen icke innefattar förslag att, med ändring af Kongl. Förordningen den 27 April 4810, frågan om skilnad i äktenskap, på grund af hat och bitterhet makar emellan, skall af Domaren handläggas och pröfvas.» Härigenom har Utskottet visserligen undgått oegentligheten af att alldeles förbigå motionens första alternativ men på det be Bih. till R. St. Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande M 21. qvarna och egendomliga sätt, att detta alternativs tillvaro helt enkelt förnekas. Denna tillvaro är likväl ett uppenbart faktum. Eller kan någon föreslå, att domstol i förevarande fall må döma till äktenskapsskilnad, utan att derigenom också hafva föreslagit förändring af nu gällande lag?
Jag såg hans utsträckta fingrar — hvilkas naglar voro alldeles blåsvarta, troligen färgade för att öka den obehagliga effekten af hans figur — ännu peka på mig öfver mängden af menniskor imellan oss, hans knutna hand hota mig, och slutligen hans blanka hufvudskål, som ännu i dörren kastade på mitt ansigte liksom ett otrefligt återsken, innan han försvann. En sällsam svindel fattade mig, jag kände mig illamående och besynnerlig till mods. Ljusen skimrade för mina ögon som genom en dimma, och musikens buller hotade att spräcka mina örhinnor. Jag var som i en dvala, utan förmåga att reda mina intryck eller öfvervinna den matthet och beklämning jag kände. I detsamma kom du ned ifrån läktaren, men du hade ett fruntimmer med dig, och jag tog helt hastigt afsked af dig. — Ja, det är sannt, — inföll Alf, — jag minns nu verkligen, att du såg blek ut och sade dig må illa, jag tänkte icke mera derpå, vi skildes åt utan något vidare farväl, och jag reste, som du vet, morgonen derefter. — Ja, och jag låg morgonen derpå i min säng, yrande i en brinnande feber. — Du blef sjuk, ditt illamående var då allvarsamt? — Ja, mycket allvarsamt, jag fick en svår nervfeber, som öfvergick till tyfus, och under hela min sjukdom, i alla mina feberfantasier stod ständigt den otäcka hvita pierrot’n vid min säng och återfordrade sin peruk. — Nå, det var då ganska naturligt, det var det sista lifliga intryck din hjerna mottagit. — Ja, du har mycket rätt, det var helt naturligt; men jag vill nu berätta dig hvad som alls icke är naturligt, hvartill jag åtminstone icke kan utfinna någon förklaring, som är hvad vi vanligen kalla naturlig, det vill säga, som vi kunna fullt förstå, ty något verkligen onaturligt finnes icke. Detta ord innebär sin egen motsägelse, upphäfver sig sjelft ... — Nåväl?
Till vems saliggörande eller förädling, om ni vill, bär slutligen massan av alla jordiska varelser sina andliga och lekamliga pucklar? Det finns dock bara en varelse som klart kan iakttaga hur riktigt och rättvist vars och ens puckel är placerad och glädjas däråt, och det är Gud. Men då synes det mig som vore det fråga om Guds uppbyggelse, inte sant? Men jag är nu en gång så där hädisk, jag kan inte en gång läsa bergspredikan i avsikt att bli rörd av den! Men man skall inte alls läsa bergspredikan när man är på det humöret, avbröt David häftigt, för övrigt får man inte läsa evangelierna som njutningsmedel, man får inte vara så intellektuell att man tappar bort vördnaden och andakten Och man får inte lura sitt intellekt ens med sin andakt. Nej, kära du, mig synes ingenting farligare än att gå och sy själen en kostym av uppsuggererad andakt och tro och bön och allt det där en vacker dag blåser kläderna av en och då är man naknare än förut. Men tro något måste man, annars går man under. Jag tror inte att det är så mycket kostym som du påstår och vad helgonen beträffar så var “kostymen“ i alla fall så säker att den höll ut även sträckbänken och bålet. Ja, så stark var den då. Men det var bättre material i de människorna än i oss. Hos dem var gudsbegreppet en styrka hos oss är det hjärtats stora feghet nervernas uppror men varför nu tvista om detta, man skall låta en var ha sitt för sig. Han satt nästan och darrade när han talade, han torkade oupphörligt svetten ur pannan. Jag skulle önska jag kunde vara teosof, tro på en frälsningsplan men finns det någon som i verkligheten gör det Jag tror på en frälsningsplan, inföll Ziri nästan lidelsefullt. Jag kan inte tro annat än att det finns en mening i lidandet som människor utstått och utstår. Ni får gärna håna mig, men om jag inte finge tro det, bleve jag säkert vansinnig. Så mycken grymhet, så mycket ont, en hel värld nersölad i blod och tårar och hat och smuts. Jag kan ej tro att det ej är en plan bakom allt detta.
Liffbrsäkrings-fonden till 552,507 R:dr 99 öre och Brandförsäkrings-fonden till 395,092 R:dr 29 öre. Stockholms Enskilda Bank. Denna, ett bolag tillhörande Inrättning, för hvilken Eders Kongl. Maj:t den 1 Juli 1856 beviljat Oktroj under tio år, räknade från den 1 September samma år, öppnades den 15 derpåföljde Oktober. Bolaget, hvars delägare äro solidariskt ansvarige för Bankens alla förbindelser, har, till rörelsens drifvande, sammanskjutit en grundfond af 1,000,000 R:dr. Rörelsen omfattar alla de grenar, som vanligen tillhöra en banks verksamhet. De vigtigaste äro: penningars emottagande på depositionsråkning mot ränta, lämpad efter ömsesidigt öfverenskommen uppsägningstid; uppoch af skrif ning sr åkning, dervid en hvar kan erhålla sitt konto på insättning af penningar, hvilka kunna af räkningshafvaren genast utassigneras eller återlyftas; kreditivrörelse, dervid banken, med afseende å den säkerhet, som blifvit till banken öfverlemnad, beviljar kreditivtagare ett visst belopp, som får af honom vid tillsägelse disponeras, och äger denne jemväl, då han för godt finner, göra afbetalningar å sin skuld; vexeldiskontering och utlemnande af lån mot reverser, obligationer och varor; hvarförutom, till undvikande af kontanta penningars försändande med posten, banken tillhandahåller postremissvexlar, hvilka infrias vid de flesta Bank-kontor i landsorterna. Banken är jemväl berättigad att utgifva egna sedlar; dock lärer denna rörelsegren hafva blifvit i jemförelsevis ringa utsträckning begagnad. Utom den ökade lättnad i sina operationer, som de större affärerna vunnit genom tillkomst af en ny utväg för erhållande af dels förlag, dels lån och vexeldiskontering, har bankens depositionsrörelse varit för detta samhälle särdeles gagnande. Det enkla och beqväma sättet att göra äfven de minsta besparingar genast fruktbärande har ock blifvit af alla samhällsklasser begagnadt.
Blifva nyssnämnde SpecialRäkningar afslutade för Calenderår, förändras deremot förhållandet väsendtligen, enär i sådant fall andra poster der icke som leverering afföras, än uti samma års RänteriRäkning debiteras. Hvad angår de levereringar, hvilka, enligt specification å balancen i berörde SpecialRäkningar, uppgifvas vara verkstälde ifrån föregående årets utgång till Räkenskapens aflemnande, och hvarför verificationer icke bifogas, så kunna de lätt controllcras vid Länsstyrelsen genom LandsContorets anteckningar, och uti StatsContoret genom MånadsFörslagen; men, på det att äfven vid räkenskapernes granskning uti KammarRälten nödig controll derå må kunna utöfvas, hemställa Comiterade underdånigst, att LandsKamreraren och Räntmästaren gemensamt böra å Räkningarne teckna intyg derom, huruvida desamma i detta afseende med rätta förhållandet instämma; och synes i sådan händelse Ränteriets nyssnämnde serskilda Räkning öfver levererad Kronouppbörd kunna och böra upphöra. De omständigheter, som bidraga till SpecialRäkningarnes förenklande, komma naturligtvis äfven att i viss mån leda till samma resultat i afseende å LandsBoken. Då jemväl under närvarande förhållanden det ansetts möjligt åstadkomma dess uppgörande inom vida kortare tid, än nu finnes bestämd, bör således med berörde förändringar och ett derefter lämpadt nytt formulär detta ännu lättare låta sig 187 göra. Comiterade anse derföre, att, i nämnde fall och om SpecialRäkningarne inkomma vid de tidpunkter, som ofvan blifvit föreslagna, LandsBoken skulle kunna fullbordas inom den l October året efter det, hvarför redovisningen afgilves, eller nio månader tidigare än hittils, då ändock LandsContoret för dermed förenade göromål egde fem månaders rådrum. Afven med beräkning af den för transporten till KammarRätten erforderliga tid blefvo LandsBöckerne derigenom tillgänglige för RiksBokslutet vid ungefärligen samma tid, som SpecialRäkningarne för närvarande erhållas.
Orsaken hvarföre jag föreslog, att tillfälle borde beredas till uppbyggande af dylika hus å bygata, var följande: 1:0 behöfdes då till dessa hus ingen väg uttagas; 2:0 lågo de icke inuti andras planer oell tillskyndade dessas ägare olägenhet genom ofred och dylikt; 3:o voro innehafvarena af dessa hus mera tryggade för tjufvar, då dessa hus lago i byhem än enstaka här och der ute i markerna; 4:0 hade de närmare tillfälle till arbete, då den fordna platsen, der sammanbyggd by legat, merendels blir medelpunkten uti den utflyttade; 5:o äfven om förhållandet skulle vara, att en sådan bygata icke blifvit uttagen, der byn förut legat, medförde det dock en fördel för den, sorn behöfde dessa arbetare, att kunna träffa dem alla på ett ställe. På det ingen med Utsktn skulle hafva skäl att befara byar af backstugor, ser jag intet hinder hvarför man ej kunde fastställa viss storlek och byggnadssätt för blifvande kronogatuhus, liksom allm. lagen bestämt ett sådant för kronohemman. Den, som ej hade förmåga att uppbygga ett dylikt hus, borde ej heller erhålla någon tomt; detta vore på samma gång ett medel att förekomma, det ej alltför fattige byggde hjonelag i hopp att få uppresa ett hus huru dåligt som helst på bys allm plats och alt förekomma de af Utsk:n befarade backslugu-byarna. Sådana kronogatuhus kommo till stor del att ägas af i smärre hemman lödde och derifrån utlöste bönder, hvilka hade mindre capital, än att de kunde köpa en hemmansdel, hvarpå de kunde vara besuttne, och derföre blifvit handtverkare eller dagakarlar, men nu merendels, för att vara oberoende, köpa några tunnland med åsatt hemmantal och, oaktadt flit uti sitt handtverk och arbete, blifva ruinerade derigenom, att deras lilla åkerbruk, som de endast kunna drifva med andras bi13 H. 22 170 Den 5 September e. m. träde, skötes illa och med förlust, och de onera, som åligga jorden, öfverstiga det lilla öfverskott deras rörelse eller arbete lemnar.
Skrifvelse> N. o 41 gio65 deras nästinträffande sammanträde, öfverlemnas samt af Rikets Ständer granskas och fastställas. Vid öfvervägande af hvad sålunda af E. K. M. blifvit Nådigsl framställdt, hafva Rikets Ständer, i betragtande af den olägenhet, som synes drabba de hemman, hvilka, efter den uppgjorda rote-indelningen, måste betala rotefrihets-afgiften efter markegångs-pris, då man med detta åliggande jemförer den omständighet, att nämnde hemman äro betagne rättighet att prestera rotering in natura, ansett sig böra uppskjuta med pröfning och utlåtande öfver omförmälda upprättade nya roteindelning, intilldess nämnde roteindelning öfver hela Riket hinner att för sig gå; förväntandes Rikets Ständer underdånigst att i detta ämne i helt vid instundande Riksdag få emottaga E. K. M:s Nådiga Proposition. I afseende på utgörandet af vacance-afgift, under fredstid, för de hela rotar eller spridda rote-andelar, hvarmed den ordinarie roteringen tillökad blifvit eller ytterligare kommer att ökas, anse Rikets Ständer, att för sådan jord må, der icke för densamma utgöres verklig rotering, i öfverenstämmelse med E. K. M:s den 18 Januari 1834 afgifna samt af Rikets Ständer den 10 November samma år bifallna Proposition derom, erläggas rote-vacanceafgift, på enahanda sätt och efter samma grunder, som från och med år 1835 egt rum och således äfven för rotar eller rote-andelar af ofvanberörde beskaffenhet inom Götheborgs, Calmar, Gefleborgs, Wermlands, Örebro, Skaraborgs och Elfsborgs Län, utan afseende derå, att längderne å den tillökade nya roteringen i dessa Län ännu icke blifvit i föreskrifven ordning profvade och fastställda. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Juni 1841. Bih. till R. St.
Sjelfva denna föreställning om himmelen såsom det första gudomliga väsendet är sålunda gemensam, icke blott för de turaniska folken, utan äfven för ostasiens bebyggare, af hvilka, såsom W. Schott uppgifver, Chineserna kalla himmelen tjan, Japaneserna ten. Men den återfinnes, enligt Castrén, äfven hos Perser och andra ariska folk.51 Det synes sjelffallet, att naturbarnet skall tillegna gudomliga egenskaper åt det höga, lysande hvalfvet, som öfverallt möter dess öga. Men här är frågan, om denna föreställning är ursprunglig hos de altaiska stammarne. En undersökning af ljudkombinationen Num upplyser oss derom. Vi hafva redan sett den talrikt förekomma hos de egentligen finska stammarna, hos Ostjaker och Samojeder; hos de sistnämnda är otvifvelaktigt Jenissei Samoj. ngâ gud (nga-faddi I sistnämnda dialekt betyder neml. jam haf, och det är bekant, att konsonanterna j och n, ng i Finskan och Samojediskan ofta vexla om med hvarandra, t.ex. jake, fin. noki sot. Att stamvokalen kan vexla mellan a, o, u, bevisar utom det nämnda samt ordet num, nom, mångfaldiga exempel. Sålunda betyder talet 100 i Votjak. sju, Syrjän. sjo, Finsk, sata, sôt, Turk. jos, jüs, Samoj. jur.52 (Äfven i sanskr. heter 100 sata). Betydelsen af haf och underjordens gud är tillika en bekräftelse på uppfattningen af Num såsom den i allt närvarande gudomen. Ty Jurak Sam. nga, underjordens gud, är hos Tawgy Sam. en himmelens gudom.53 Det sistnämnda och formen jam leder oss genast till Lapparnes underjordiska herrskare och gud jabme, med ett eufoniskt b såsom i Jubmel. Helt säkert hör till samma stam Tungusiskans aja, ajama god, med; en vanlig förslagsstafvelse. Inne i dessa jemförelser kan jag ej lemna onämnd en, som här sjelfmant erbjuder sig.