Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. af Ugglas har uttryckt tvifvel, om komraunal-andan inom landel vore så utbildad, att hans förslag kunde hafva framgång, och i denna åsigt har den siste värde talaren instämt. Jag för min del hyser den öfvertygelse* alt kommunalanda verkligen finnes, men att stora hinder möta för dess trädande i verksamhet. Dessa hinder bestå egentligen deruti, att mången, åt hvilken ett allmänt updrag anförtros, anser sig vara af enskildta angelägenheter förhindrad att updragel fullgöra, eller, om så ej vore fallet, finner sig ej hafva råd att för det allmänna, utan ersättning företaga en kostsam resa till den ort, der updraget skulle uträttas, hvilken merändels, i anseende till de stora distanserna, som i vårt land förefmnas, torde vara från hans hemvist temmeligen aflägsen. Så länge skälig ersättning ej lemnäs för det besvär och den kostnad, man för det allmänna underkastar sig, kan det ej begäras, att kommunala befattningar skola i allmänhet eftersträfvas. För det närvar:de finnes åtskilliga sådana befattningar, hvarför ersättning ålnjutes, såsom, t. ex. updraget att vara God Man vid laga skiften, och erfarenheten har jemväl ådagalagt, att sammanträdena i och för laga skiften af de utsedde Gode männen sällan eller aldrig försummas. Det är således underlåtenheten att ersätta kostnad och besvär för det allmänna, som hindrat och redan tillintetgjort många ganska vackra förslag lill åstadkommande af ett utveckladt kommunalväsende i vårt fädernesland. Bekräftelse å denna sats få vi kanske till och med inom detta hus erfara — då det möjligen kunde komma i fråga, huruvida fortsättning af våra förhandlingar härstädes kunde äga rum i blist af personer, hvilka ansåge sig icke hafva råd och tillfälle att utan ersättning vid Riksdagen qvardröja för att utföra det värf, oss åligger. Bör man då förundra sig öfver, om sådant skulle inträffa i allmänhet inom landet med personer, hvilka öfverhufvud hafva vida mindre tillgångar, än R. o. Ad. Detta vare icke sagdt för att motsätta mig Gr. af Ugglas’ förslag, utan endast för alt framhålla det, i min tanke, väsendtligaste af de skäl, som hindra förslagets framgång. Förslaget är ingalunda nytt.
Bonde-Ständet, som med känsla af sine mängfalldige tryckande behof, med förutsättan. de af sine Respective Med-Ständers benägenhet, at dem lätta, päkallat deras behjertande häraf, har icke annat än med synnerlig tilfredsställelse kunnat erfara, at desi önskningar i detta afseende, ätmindstone til en del wunnit desi Respective Med-Ständers upmärksamhet; och om Ständet häruti trott sig finna et hopp, at äfwen i framtiden desi önskningar sm et wi^ dars Den 27 Iukti. dare deltagande i Bonde-Ständets bördor, skulle gä i fullbordan, har Ständer skyndat, at antaga de wilkor, hwarmed sädane eftergifter af frioch rättigheter, ä de öfrige Ständens sida nu blifwit förknippade.
Andra ledamöter, som sjelfva äro landtmän, hafva sagt, att det icke skall vara af någon fara för landtbruket om tullen blifver nedsatt. Detta synes mig äfven kunna gälla såsom ett rigtigt skäl. Ett tredje factum måste vara det att sednare tiders lagstiftningar allt mer och mer begifvit sig dertill att nedsätta tullen på förnödenhetsartiklar. Jag tager mig nu friheten hemställa till den värde talaren sjelf, om dä sålunda facta blifvit framlagde, han icke äfven ville öfvergå på denna sida. Hvad har han då sagt å sin sida? Jo egentligen den satsen, alt det betyder ingenting blott näringarne skyddas om också lifsmedlen betalas dyrare; men nu mine Hrr är ju också förhållandet att R. o. Ad. i allmänhet velat utgå från principen att lemna skydd åt slöjderna. Men det är just slöjdidkarne här i hufvudstaden, och äfven i andra orter som, enligt hvad det kan bevisas allmänt önska nedsättning i smörtullen, dels för att få lefnadskoslnaden minskad och dels emedan det skulle sätta Finnarne, som finge sälja smöret i tillfälle att taga handlverkstiliverkningen i utbyte härifrån. Man har, om jag minnes rätt, sagt, att det ingenting betyder om tullen är hög på smör, blott förbudet emot införsel af kläde icke rubbas. Men härvid måste det anmärkas, alt detta skäl åtminstone icke länder många slöjdidkare i hufvudstaden till fromma, emedan det mesta klädet tillverkas i Norrköping, och ganska litet i Stockholm. Tvärtom finnas här många, som önska bättre pris icke allenast på smör utan äfven på kläde, men det logiska sammanhanget emellan dessa båda heteorogena ämnen, låter sig icke sä lätt förklaras. På alla dessa grunder yrkar och önskar jag att det måtte få stadna vid den tull, som i K. M:s nåd. propos. blifvit föreslagen.
Vi studerade ljusbrytningarne på snöfjellen, skuggorna i dälderna, skyarne på himlen, funno allt ganska godt, men tänkte att en bit mat skulle varit ännu bättre; dock derom talade ingen. Ett stort fält, bevuxet med enris, låg i vår väg, och här kröpo vi ned, för att hvila en stund i enrum med paraplyerna, som skydd mot den iskalla blåsten. »Billigt berberge, härliga utsigter!» anmärkte Hertha, öppnade så renseln och dök upp, prydd i en handduk på hufvudet under hatten. Heggen tyckte att det klädde och förekom snart sjelf med en handdukssnibb på hvardera skuldran. Kandidaten ordinerade för mitt oskyldiga hufvud samma maggördel, som på sätern tjent Hertha till fotbeklädnad, men hon upplyste mig om, att den sedan var tvättad. Kandidatens yttre undergick ingen förändring, men det inre af hennes rensel vittnade dock om åtskilliga omstörtningar till förmån för hennes beklädnad. Ellen sysslade länge bakom en större enruska, men då hon åter visade sig, imponerade hon starkt på oss andre genom en större hvit halsduk, hvars knut hade en omisskännelig likhet med de allra som näpnaste spetskantade lintygsärmar. Glädjen öfver vår beundran gjorde henne så varm, att hon åt mig afstod sin gummikappa. Nattoaletten var slutad, men sofva vågade vi ej i en sådan kyla, derför upp, upp alle man innan Jon Blund kommer! »Nej, nu tända vi upp ett bål!» det var naturligtvis den profetiska kandidaten, som nödvändigt ville bli sannspådd, och förslaget antogs af brist på något bättre. Fastän det var omöjligt att vålla skogseld, der inga träd funnos så långt ögat nådde, släpade vi först tillhopa en del stenar, byggde så en rigtig huslig härd, och då vi äfven ryckt upp en del en, sälg och dvergbjörk, tände Ellen en bit stearinljus och satte det midt på härden; snart flammade ett präktigt bål högt mot den ljusrandiga sommarhimlen. Detta väckte åter våra domnande lifsandar och det till den grad, att jag förledde
Sedan träde nämnden tillsamman, välje inom sig en ordförande, och öfverlägge, inom lyckta dörrar, om det beslut som fattas skall. §• 13- Anser nämnden nödigt att par terne ytterligare höra, närmare underrättelser i saken infordra, eller syn hålla, innan den sitt beslut gifver; ege der rätt till. §• 14- Hvad de fleste'i nämnden säga gäl/e för nämndens beslut. §• 15- Då nämnden sitt beslut fattat, late ordföranden det upptecknas och af nämnden under skrif vas, och lemne det sedan till domaren eller Rättens ordförande. Ej vare nämnden pligtig att kungöra huru den inom sig röstat, eller alt skälen för sitt beslut uppgifva. §• 16. Sedan nämndens beslut så aflemnadt är, som i 15 §. sägs, läte Rätten det i sitt protokoll införas, och gifve på grund deraf dom i saken lill parterna ut. §• 17• Hvad nämnden besluiit skall till efterrättelse lånda; ej må i det beslut ändring sökas. Der så hända skulle, all nämnden satte skadestånd, till högre belopp, än sorn. äskadt varit, giille dock beslutet ej för mer, än det belopp. Har skadestånd blifvit till visst belopp medgifvet, och varder det af nämnden till lägre belopp satt; gånge ändå ut hvad medgifvet var. 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21. §• 18. Vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jiif mot dem, som i nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid nämndens sättande ej så tillgått, som nu ftireskrijvet är; den klagan må genom besvär i Hofrätten föras, inom den tid, som i 25 kap. 5 §. R. B:n sägs, sedan domen gafs. Varder sådan klagan gillad, för Jalle all verkan af nämndens beslut, och förordne Hof-Bätlen, att nämnd ånyo sältas skall.
Dervid borde dock göras det uttryckliga tillägg, att om några af dessa Statsråd afginge innan förstärkta StatsUtsk. blifvit färdigt med anslagsfrågorna, R. St. ändock ville gifva lika mycket för att slippa dem, som ledsnat vid det höga förtroendet; ty på annat sätt ser jag icke huru K. M. skulle kunna bifalla ifrågavar. anhållan. Här har blifvit sagdt att första felet vore att man icke gjort framställning till K. M. om Statsrådets fullständigande; och det andra, alt man icke fört till prot. huruvida några sådana framställningar blifvit föredragna eller ej. Dertill har talaren lagt, all om man på det sältet kunde godtyckligt undvika att öfver vissa ärenden föra något Statsråds-prolocoll, så funne ett blifvande Const.Ulsk. blott tomma rummet och kunde intet uträtta i anmärkningsväg. Jag tror ej att man behöfver fru k ta, alt icke protocoll hädanefter såsom hittills komma att i grundlagsenlig väg äga rum; ty i g §:n Reg.Fln står det: ”Uti alla de mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall prot. föras,” etc. I afseende på delta memorials behandling har man framställt tvänne förslag: det ena, alt jemlikt Utsk:s syftning man skulle hos K. M. begära att blifva af med alla nu befintlige Statsråd, derföre att de icke åstadkommit Statsrådets fulltalighet. Således, i stället för ali hafva 7 eller 8 Statsråd, såsom nu är händelsen, skulle man i underdånighet anhålla att få alls inga. Det sista alternativet deremot innehåller att man skulle föreställa K. M. nödvändigheten alt hafva ett fulltaligt Statsråd. Detta vore på sitt salt följdriktigt, ty hade R. St. först blifvit af med alla de rådgifvare som nu linnas, så vore det kanske oundgängligt att de, i bl ist på andra, gjorde sig sjelfive till rådgifvare. Jag vet likväl icke huru det skulle tillgå med fullmakterna för de nya Statsråden, enär det icke funnes några gamla, som kunde contrasignera. De nya blefve då äfven i detta hänseende sjellgjoida.
Men det är ett ansträngande värf, och det skall bli ett stort soulagement för mig, när ni ändtligen äro gifta. Constance satt i lilla gröna kabinettet och väntade på sin fästman. Hon visste ej hvarmed hon skulle fördrifva tiden. Hon satt med armbågarne stödda mot bordet och speglade sig i den blanka mahognyskifvan. Hon hade undrat, om det skulle lyckas henne att se sin bild däri. Jo sannerligen, om man blott aktade sig för att andas på skifvan och därigenom fördunkla den. Visserligen var det ej alldeles som en spegel, men när man så väl kände sitt ansikte, som Constance gjorde, kunde man ganska väl njuta af ensemblen, om också detaljerna undflydde. Constance burrade upp håret och gjorde en grimas åt sin bild och räckte ut tungan åt den. Sedan lade hon ansiktet alldeles tätt intill bordet och lutade hufvudet på sned med en smäktande, förförisk uppsyn, så spärrade hon upp ögonen och lät näsvingarne skälfva, så rynkade hon pannan och trutade med munnen, så log hon spotskt, så lät hon det bistra uttrycket fly sin kos och såg bedjande öm och barnsligt oskuldsfull ut. Så kom åter det trånfulla, smäktande uttrycket, och ändtligen blixtrade under de halfslutna ögonlocken en passionsfull, tändande blick. Med ett ord, hon repeterade alla de effekter, som hon om en kort stund tänkte genomgå inför den mycket förmående fästmannen. Föreställningen afslutades, som den börjat, med att fröken Constance gjorde en lustig, men alldeles icke missklädande grimas, och räckte ut spetsen af sin lilla röda tunga. Det såg således ut, som skulle detta bli lönen, ifall den beskedlige fästmannen beviljade det åstundade apanaget åt den vackra fästmöns familj. Emellertid följde ej någon vidare repetition, utan Constance kröp ihop i ett af soffhörnen, stödde den runda kudden mot det ena af de pelarskåp, som afslutade soffan å ömse sidor, och lutade hufvudet mot kudden. Hon såg ut som en smidig, graciös kattunge, där hon så låg hopkrupen.
Besättandet af den sista rollen var sceniskt otillåtligt, och det samma skulle nog kunna sägas äfven om andra roller. Fru Olsson står för stilla i utvecklingen af de goda elevanlagen; for att fa något mera kläm i den tacksamma uppgiften hade väl ej kräfts svårare ansträngning. En god maskering och vissa goda moment i spelet kännetecknade hr Olsson i den manliga hufvudrollen, men det hela var för slappt och litet utarbetadt. På sina ställen var han alldeles för sentimental och Weltschmerz-kandidat i all allmänhet. I sin lilla roll var hr Lundberg kanske den bäste af alla, han var naturlig och bra, så snart han var lugn, men bara det blef tal om känsloutbrott, var det på tok. Hr Ranft hade figuren och kroppskrafterna för sig, men emot sig torrheten och stelheten i tal och spel. Mot de sceniska anordningarna kunde vara hvarjehanda att anmärka; så t. ex. gjorde sig festen i bröllopsgården mycket slarfvigt. Som debutarbete var * På vakt » helt visst ett mycket lofvande och godt och framgången hos kritiken sådan, att förf. har all anledning känna sig belåten, då hon väl fick alt det beröm hon borde få och kanske inte så litet tilländå. I sitt föregående författarskap har hon med klok blick för Yiktningen och måttet af sina krafter valt ut åt sig ett område, där hon tycks vara bra hemmastadd och der hon rör sig med ledighet och en viss grad af talang. Från detta område, som kortast kanske kan kallas det kälkborgerliga hvardagslifvets område, har hon ock valt ämnet for sitt dramatiska förstlingsarbete. I detta finnes en mycket naturligt hållen dialog och stycket förefaller i allmänhet fritt från banal teaterschablon och innehåller flera väl observerade och bra återgifna bidrag till teckningen af psykologien af unga flickor vid en viss ålder. Dess sceniska kortvarighet har man velat tillskrifva dels och i synnerhet den ouppfostrade Söderpubliken och dels spelet, och antagligt är att på Dramatiska teatern, dit det gärna för resten må komma, stycket skulle med en eller annan starkt personligen dragande artist gå vida längre. Men man har därvid varit något orättvis och förbisett ett par fel hos stycket, der närmaste förklaringen väl vore att söka.
M:s nåd. propos. anglde anslag till understöd för de i hufvudstaden förlagda gamisonsregitens malinrältningar. Likaledes föredrogs till justering och godkändes Exped.- XJtsk:s den 27 sisth Febr. på bordet lagda förslag N:o 10 till § i riksd.beslutet , artgtde arfvoden åt rådhusrätterna för behandlingen af tullmåh Ånyo föredrogs Bevilln.Utskls den 27 sisth Febr. på bordet lagda utlåt. N:o 4° i ' anledn. af gjorda anmärkntr vid betänk. N:o 35, ang:de stämplade pappeisafgiften. Hr von Hartmansdorff, Aug : Jag anhåller vördsamt alt detta mål må få hvila till nästa föredragning, men då stallas främst på listan. Gr. Posse, Fredr. Salomon, förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Hr Frih. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, att Revilln.Utskts utlåt, N:o 4o komme att nu blifva hvilande på bordet , och hemställde, om R. o. Ad. behagade bestämma att det borde ställas främst på föredragn listan till nästa plenum. Bifölls. 6 Den i Murs. Föredrogs ånyo BancoUtskrs den 3 och 6 sisth Febr. på bordet lagda betänk. N:o i43, med förslag lill de grunder, som böra tjena till efterrätlelse vid pensionering af bankens embelsoch tjenstemän, vaklbetjente och konstidkare. Frill. Stjernstedt, Theodor: Jag har hufvudsakligen i aine delar icke kunnat biträda hvad IJancoUlsk. här föreslagit.
Då emellertid Utskottet hvarken är i tillfälle att bedöma, hvarest dylika skolor företrädesvis böra anläggas eller huruvida skäl må vara för handen, att, på sätt motionärerne yrkat, större eller mindre belopp dessa undervisnings-anstalter såsom understöd tilldelas, har Utskottet trott lämpligast vara att i detta afseende följa Kongl. Maj:ts i ämnet gjorda nådiga framställning och får alltså hemställa, att Rikets Ständer måtte anvisa den af Kongl. Maj:t äskade summa af 12,000 R:dr R:mt, att, ställd till Kongl Maj:ts disposition, användas såsom understöd till inrättande af tre nya landtbruksskolor i de län, der Kongl. Maj:t finner dem vara bäst behöfliga, samt utgå med 4,000 R:dr årligen till hvardera, under de för dylika understöds åtnjutande förut föreskrifne vilkor. 13:o. För inrättande af tvenne Mejeri-skolor, en i medlersta och en i södra delen af riket, å ställen, der mjölk-hushållning med utmärkt skicklighet bedrifves, Bih. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Haft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande M J22. och med skyldighet för vederbörande att emottaga ett visst anlal fri-elever, är af Kongl. Maj:t äskadt ett årligt anslag af 3,000 R:dr för hvardera af dessa skolor, eller tillsammans 6,000 R:dr, dock att detta anslag alternativt måtte kunna användas såsom arfvoden och resekostnads-ersättning åt resande undervisare i mejeri-handteringen.
De förordade sammanslagning af apologist och lärdomsskolaii till en enda undervisningsanstalt, med 2:ne bildningslinier, den vigtigasle delen af hela reformfrågan, hvars olämplighet öfverallt utom i vårt land är erkänd, och hvilken förening här varit underkastad blott ofullständiga försök; hvarjemte de yttrade sig till förmån för en ambulatorisk läseordning, hvilken redan genom gällande skolordning är medgifven. Vår Styrelse egnar åt detta vigtiga föremål en högre uppmärksamhet och omsorg än man kanske har rätt att vänta. Den nu afgifna K. proposm lemnar derå ett ojäfvagtigt bevis. Konungen framlägger deri en fullständig plan till förändring af vära läroverk, men i strid med läroståndets vid sista riksdag i und. framställda begäran om en föregtde noggrann undersökning, och utan alt denna plan blifvit underkastad deras granskning, som skola densamma verkställa. K. M. begär af R. St. ett årligt anslag af 30,000 r:dr, för alt dermed, i förening med 55 indragna lärareplatser och en årlig afgift af 20 r:dr b:co af hvarje lärjunge, tillvägabringa den åsyftade förändringen, hvarigenom skolärares löner skulle lill en betydlig del förhöjas, vid villkor af ofvannämnde sammanslagning af borgareoch lärdomsskolor och en ny lärometods användande, i enlighet med den som öfvas vid den nya elementarskolan här i hufvudstaden. Denna undervisningsanstalt har lemnat ganska, jag vågar ej säga goda, men lysande resultater, och både dess styrelses och lärares nit har varit omisskänligt. Den har verkat högst förmåni ligt genom den uppmärksamhet den väckt på elementar-undervisningen i allmänhet i vårt land; men dess direkta resullater äro långt ifrån att vara och kunde aldrig blifva så säkra som dermed åsyftades. De äro nemi. ej af natur att ådagalägga företrädet af de båda bildningsliniernes förening i en skola, eller ämnesläsningens och den fria flyttningens fördelar och användbarhet i en större i f 240 Den 18 December f. m. skala. Inrättningen skulle i denna stund nästan uteslutande kunna kallas en lärdomsskola.
Deremot steg bankens metalliska cassa vid början af innevar. år endast till silfv. r:dr 2,964,650 och den beräknade sedelstocken endast till b-.co r:dr 25,226,000, d. v. s. metalliska cassan ägde en brist i den stadgade proportionen af silfv. r:dr 779,250 eller omkring 20 proc. Men under de begge åren, som började med en proportionsvis så rik metallisk cassa, utvexlades öfver 3 millioner r:dr silfv. i guld och silfver, men under första hälften af innev. år endast 53,000 r:dr. Om en banks metalliska cassa starkare och under längre tidsrum tillitas, bör man för att finna botemedlen söka orsaken. Är denna en större sedelstock än rörelsen kan använda, bör man göra indragningar, till dess det minskade tillitandet af den metalliska cassan visar, att jemvigten är återställd. Men månne denna orsak föranledt de starka silfv.utvexlingarne ur Svenska banken under åren 1841—1843? Jag har i min motion visat, att bankens sedelstock vid 1841 års början var vida mindre än den varit förut, och att det icke varit något misstroende, som vållat utvexlingen, synes af det förhållande, att, oaktadt den oro man från flera håll sökt väcka, inhemska rörelsen och förbrukningen ur banken under sist förflutna åren uttagit högst obetydliga poster, mest guld för guldsmedens behof, och dessutom ligga orsakerna till den stora utvexlingen för klar dager. Ryska Regeringens vidtagna kraftiga åtgärder mot Svenskt sedclmynts circulation i Finland hafva föranledt en utförsel till detta land under åren 1841 —1843 af omkring 1,650,000 r:dr silfver, och under åren 1842 och 1843 kan något öfver 2,200,000 r:dr i silfver och guld antagas hafva utförts till andra länder, särdeles Tyskland, (sedan Augusti 1843 ganska obetydligt). Ej eller är det svårt att linna orsaken till den brist på vår handelsvåg, . som vållat denna utförsel.
Den sorn har en god indelning, har vanligen derföre betalt ett större accord, ån den som har en dålig, hvilket större accord icke kan blifva honom ersatt om lönen i och för lönejemkningen, skulle blifva minskad. Detta hinder ägde icke rum för Gen eral i tetet, hvars aecorder till större del voro af Kongl. Majit ersatte; och befinner den allmänna löne-regjeringen inom arméen sig således icke i alldeles enahanda ca-* thegorie med löne-regieringen för Generalifetet; hvilket jag i korthet velat ha åran upplysa. Herr Cederschjöld, Pehr Guflaf: En vård Ledamot har såsom bevis på nyttan af ArEnéens fördelning på Divisioner och Brigader, Ridd, o, Ad, Prof. I. B 658 Den 24 Pehruarii. anfört exemplet af ett uppror, hvilket han berömt sig af att hafva stillat. Detta måste hafva varit vid Klågerup i Skåne. Såsom då boende på orten och ögonvittne till åtskilliga omständigheter af denna bedröfliga händelse, har jag ej kunnat höra den på detta sått anföras, utan att ifrån min oånk förklara, det jag för min del skulle Öuska, att minnet deraf kunde utplånas ur militairens historia. Aftonen till den rysliga natten träffade jag på vågen emellan Malmö och Lund stora flockar obeväpnade bönder, hvilka voro ganska fredligt sinnade, och med största lugn afhörde mina varningar. Jag tror äfven mig böra förklara, att det var en Tjensteman vid Academien i Lund, hvilken, till folksamlingars skingrande och lugnets återställande ensam stiftade vid detta tillfälle mera nytta, ån någon militaire. Herr Lefren, Johan Pehr: Jag har ef begärt ordet för att trötta Ridderskapet och Adeln med något vidare yttrande, rörande Arméens organisation. Detta ämne tror jag redan vara nog upplyst till sina delar. Det år blott i anledning af Grefve MÖrners Anförande, som jag får yttra, det jag inom mig blifvit sårad af alt höra här omtalas saker, som utom oss skulle kunna gifva anledning till den förmodan, att Svenska Allmogen vore företrädesvis benägen till uppror.
Alströmer med anledn. af en beslutad återremiss, väckt en motion, och Hr von Hartmansdorff en annan, på grund af Frih. Alströmers motion, och Frih. Stjernstedt en annan ny motion med anledn. af Hr von Hartmansdorffs, äfven fä väcka en eller flere motioner med anledn. af Frih. Stjernstedts motion. Frih. Cederström, Rudolf: Till svar å hvad nyss blifvit anfördt för reserverande af öppen rätt att framdeles väcka nya motioner i sammanhang med den fråga, Frih. Alströmers, i ett föreg:de plenum remitterade anförande berört, anhåller jag få yttra den åsigt, alt det visserligen lärer vara de värde ledamöterne obetaget att framställa sina ideér för lillämnade motioner, men att det lika säkert mätte bero på innehållet af dessa samt af deras större eller mindre samband med den förut ventilerade frågan, huruvida R. o. 140 Den 1 Mars. Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de emot åtskilliga §§ af ifrågavar. förslag till instruktion gjorde anmärkmr föranleda till återremiss af Ridd.Ulsk. förevar, mern. Ropades ja. Föredrogs och lades till handlingarne K. M:s denna dag ankomna nåd. Svar uppå R. St:s underd. skrifvelse ang:de riksdagens förlängning. Föredrogs och remitterades till StatsUisk. K. M:s denna dag ankomna nåd. propos. till R. St:r, ang:de åtskilliga för det nybildade Artilleri-Batteriet i Norrland ifrågakomna ökade utgifter. Föredrogos och begärdes på bordet K. M:s nedannämnde denne dag ankomne nådiga propos:r till R. St.: l:o Ang:de försäljning och utbyte af Christianstads f. d. fäst nings tillhörande mark; och 2:o Ang:de de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling samt om förändring i nu gällande sladganden i afseende på indelta räntors och kronotiondes utgörande och de årliga markegångsprisens bestämmande.