Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nyssnämnde Dom är, efter af Åhsberg erlagd Revisions-skilling och fullgjorda prestanda, dragen under Kongl Maj:ls Nådiga pröfning, samt så nära slutligt afgörande, att Justitise-Revisionens Berättelse i målet blifvit utfärdad och utan förbehåll af Parterne underskrifven. I ett sådant sakernas skick finner väl Banco-Utskottet ganska sannolikt, att Discont-Verket, med stöd af 3;ne i hufvudsaken öfverensstämmande
Under ett intermezzo, fyldt af så många storheter, hinner äfven den lifsgladaste publik att blifva en smula blasé. Och till och med en Sophie Menter har icke kunnat undgå att erfara verkningarna häraf. Så var Musikaliska Akademiens sal — den Tuas violin och skälmeri m. m. fylde så många upprepade gfingcr — visst icke fyld, då den firade pianolejoninr.an inträdde der vid första konserten. Men den publik som kommit gjorde henne rättvisa. Isynnerhet njöt man af de Schumannska etyderna, med deras vex-lande stämningar och skiftande färgspel. Menter förstod för-träfftigt finna uttryck för allt detta dunkelt orofulla, romantiskt trånande på samma gång hon i åtskilliga af etyderna gaf fritt lopp åt en lika gripande, som fint tolkad kfinslorikedom. Den andra konsertens begynnelsenummer gick ej på långt när upp einot detta, ehuru väl sjelfva kompositionen — Beethovens ojem-förliga månskenssonat — naturligtvis som sådan var öfverlägsen. Men som ofvan är sagdt, Meuter är ingen Beethovenspelerska och hon knnde ej undgå att visa detta äfven nu. Man behöfde verkligen ej ha det ljufliga minnet af Rubinsteins tolkning för öronen för att finna huru matt och ointresseradt första satsen släpade sig fram eller med hvilken otillbörlig nonchalance mellansatsen nystades af. Icke ens i prestot, som dock väl af hela sonaten ligger fru M. bäst i handen, förmådde hon gifva sitt föredrag den rätta andan. Jag lemnar nu åsido att artisten både i Up-sala.och Stockholm spelade falskt ett par gånger, men man kan spela exakt och på samma gång slarfva igenom ett stycke och det var detta fru Menter gjorde på det mest alldagliga sätt i verlden. Det är möjligt att med litet mera intresse för saken, det hade gått bättre; det hade endast behöfts en Çerdedel af den utsökt noggranna uppmärksamhet fru M. egnar sina Liszt-ska bataljhästar, och intrycket hade blifvit ett annat, odisputabelt ett annat.
Hvad afslag å § beträffar, sä får jag visserligen erkänna de skäl, som dertill blifvit anförda, i hänseende till de låneaustalter, sorn skola surrogera privatbankerne; men jag anser det icke vara rätt att sätta frågan på spetsen, utan tror det vara bäst alt under nuvarande förhållanden antaga PresteSt-. s beslut, hvilket man synes missförstå, då man tyder mom. litt. b), som skulle Banken icke få, till bedrifvande af den lånerörelse, som privatbankerne drifvit, lemna mer än 5 millioner r:dr, d. v. s. i stället för att privatbankerne lånat ut 7 millioner, men måhända rört sig med 8 ä 9 millioner r:dr, så skulle man inskränka rörelsen till 5 millioner. Delta har icke varit PresteShs mening, emedan detta Stånd i 1 mom. uttryckt den åsigten, att helt och hållet supplera privatbankerne i den mån deras rörelse indrages. PresteSl. bar ansett behöfligt att sedelstocken varder ökad med 5 millioner. Om detta Stånds beslut så förstås, så måste det antagas vara bättre än Frih. Palmstjernas förslag; ty ehuru deruti later som vore summan större, emedan Frilen nämnde summan 7 millioner, så innebär det dock bestämdt en indragning af minst 1 million r.dr emot hvad som nu ligger i privatbanksrörelscn, på sä sätt nemi., alt minst 1 million består i creditiver, hvaraf 4 icke är uttagen, men.skyldrar i egenskap af sedelutsläppuing i Riksbankens räkningar. Hvad slutligen beträffar den fond, 488 Den i6 April e. m. på hvilken man vill bygga en sådan utsläppning, så kan jag icke neka att det faller sig klart för mig, att om den lånerörelse privatbankerne bedrifvit, icke varit utsträckt utöfver behofvet i orterne, så kommer äfven hvarje särskild ort att behålla i sin lånerörelse det penningebelopp, som deruti ligger, utan alt detsamma kommer att trycka på Banken. Jag skulle derföre icke föreställa mig, att någon fond behöfver anvisas för denna sedelutgifning. Hr von Hartmansdorff:
Studeranden vid Lunds Universitet, Hr Magister Nils Rudolf Munck af Rosenschöld, på grund af företedd fullmakt för ätten JVs 22ö Jägerhorn af Storby, beredt sig tillfälle, att en sådan inträdespollet erhålla, oaktadt Hr Munck af Rosenschöld, lill straff för begångna förbrytelser af så skamlig art, att de tvifvelsutan måste anses höra under kathegorien af ofvannämnde slags brott, utaf Consistorium Academicum i Lund, genom utslag d. 22 December 1852, som sedermera icke blifvit lagligen uphäft, förklarats ovärdig att vidare en akademisk medborgares rättigheter åtnjuta samt förthy är vorden från Universitetet för alltid relegerad. Jag är fullt öfvertygad derom, att II. Riddärh.Direktm, i fall den vid anteckningslillfället känt detta förhållande, skulle hafva funnit Hr Munck af Rosenschöld vara oberättigad till säte och stämma på Riddarhuset och följaktligen ej heller någon inträdespollett till honom utlemnat. — Alt icke dess mindre så skett härrör således från ett misstag, som påkallar rättelse; och jag löranlåtes på sådan grund vördsamt yrka, det H. R. o. Ad. måtte förklara Hr Munck af Rosenschöld skyldig att den erhållna inträdespolletten genast återställa, samt att derest Hr Munck af Rosenschöld skulle vägra att efterkomma detta beslut, Riddarh.Fiskalen måtte få sig npdräget, att vidtaga nödiga åtgärder, för att detsamma till verkställighet befordra. Sedermera tilläde Hr Printzensköld: Det ifrågavtde Utslaget eger jag i original, och jag anhåller alt det nu måtte få upläsas af någon af Riddarh.Kanslisterne. Härvid inlemmades af Hr Printzensköld och uplästes följande af Consistorium Academicum i Lund d. 22 Dec. sisth år afkunnade Beslut: Consistorium
N;o 95 , angående bestämmande af grunder för ett Stats-Hushållnings System; Stats-Utskottets N:o 103, om användandet af Djekne-penningar i Hernösands Stift. N:o 104, rörande inlösen af 12 st. skadade Hiksgäldssedlar. N:o 1061 om inköp af åtskillige trähus i Götheborg; N:o 108, om inköp af astronomiske Instrumenter. Lag-Utskottets N:o 14, rörande värdering å Fastighet, som partevis lagfaresj N.o r6, angående befrielse från skyldigheten för Parter, att, genom Ombud hos Kgl. Bihang till R. S, Fröt. 9:de Sami. 19 * »54 Prof, IJtdr. <?. 17 April Majst, Öfverrätter och Collegier ingifva och till communication uttaga Skrifter och Besvär. N:o ig? rörande gjord hemställan, att terminer för civile Ämbetsmäns afskeds erhållande, med rätt att bibehålla sina löner oafkortade , måtte nedsättas från 70 till 65 år. N:o 19, beträffande afvittrings bevis; N:o 20, angående tjenlige författningars vidtagande emot allmänna förbrytare; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o if, om sättet att reglera marknads, liderne; *• N:o 16, rörande Ön Tjörns befrielse från Kronoskjuts • N:o 17, angående skyldighet för Postmästare, att emot ersättning , hålla Postbok med Landtboer; N:o 19, beträffande Frälsehemmans deltagande i skjuts 3 N:o 21, Om en Frimarknad vid Svanesund; N:o 22 , angående utvidgad rättighet att begagna Strandväg; N:o 26, om särskilde markegångars bestämmande för Öfre och Nedre Dalarne, fröt. Från Högloft.
TILL HÖGER I VESTIBULEN LIGGER EN SÄRDELES INBJUDANDE KONVERSATIONSSALONG OCH BREDVID DENNA HOTELLETS NYA MATSAL. HÄR SYNAS ALLA BEMÖDANDEN HAFVA KONCENTRERAT SIG FÖR ATT ÅSTADKOMMA NÅGOT RIKTIGT UTSÖKT PÅ EN GÅNG NOBELT, ELEGANT, GEDIGET OCH HEMTREFLIGT. OCH ATT VEDERBÖRANDE HÄRUTINNAN LYCKATS ÖFVER FÖRVÄNTAN MÅSTE MEDGIFVAS. VI HAFVA INGENSTÄ- DES SETT EN MATSAL, SOM I NYSSNÄMNDA HÄNSEENDE KAN LIKSTÄLLAS MED DENNA. MED SIN LIKA ENKLA SOM SMAKFULLA ELEKTRISKA BELYSNING, BESTÅENDE AF FRÅN DET HVITA TAKET LÅNGT NEDHÄNGANDE ENSTAKA MATTSLIPADE GLÖDLAMPOR, LIKNANDE LJUSDROPPAR, MED SIN TJOCKA, VARMA MATTA, SINA MED ÄKTA MAHOGNY BEKLÄDDA OCH MED ÄKTA FÖRGYLLDA BRONSBESLAG UTSIRADE VÄGGAR OCH PELARE GÖR MATSALEN ETT OEMOTSTÅNDLIGT INBJUDANDE INTRYCK. HÄRTILL KOMMER OCK, ATT MAN UNDER DYGNETS LJUSA TIMMAR FRÅN DENNA MATSAL HAR EN DEN MEST HÄNFÖRANDE UTSIKT ÖFVER STRÖMMEN MOT SLOTTET. NÅGRA TRAPPSTEG NEDANFÖR MATSALEN, INNE I F. D. BOLINDERSKA HUSET, LIGGER DET ORIGINELLA KAFÉET, INREDT I NÅGOT SLAGS INDISK PAGODSTIL MED VÄGGAR OCH PELARE BEKLÄDDA MED PORSLIN.
Lön uppgår nu endast till iooo R:dr B:co, 25 tunnor Spannmål, 800 Lispund Hö, en Täppa om | tunnas utsäde, och fria Husrum, hvartill han dock sjelf måste köpa veden. Man jemföre härmed värdet af den Egendom han har under sitt ansvar, den lön och de förmåner hans företrädare innehaft, och man skall finna att denne Tjensteman är i hög grad vanlottad. Utan en betydlig förbättring i Löneförmåner kan man icke påräkna att nuvarande Stallmästare qvarstannar; att skicklige ämnen för framtiden rigta deras håg åt detta yrke; eller hoppas, att en In - Den 10 December f. m. rättning, sora redan är Staten så kostsam, kan bibehållas eller vinna stadga. Jag har ansett mig böra fästa uppmärksamheten härå, och får anhålla om remiss till StatsUtskottet och comnranica-. tion med de öfrige Stånden. Herr von Qvanten, Carl: Jag förenar mig till alla delar med dem, som yrka nya anslag till förbättring af vår hästafvel. Den är af mycken vigt och står till och med i nära samband med vår sjelfständighet. Stulerierne i de Södra Provincerne höra i synnerhet upph.jelpas, emedan desse delar af Riket äro för hästafveln t jeni igare, än andre landsorter, hälst hästar der kunna uppfödas för vida bättre pris i anseende till de betydligt kortare vintrarna. Det finnes hästracér på Öland, som taga sin föda ute större delen af vintern. Detta oagtadt bör dock äfven Strömholms Stuteri utvidgas, såsom ensamt i medlersta delen af Riket, hvarest det är angeläget, att hafva en god race af erförderlige Beskällare för de deromkring och mera nordligt belägne Länen. Jag anhåller att desse mine åsigter äfv,gn bifogas remissen till StatsUtskottet. Herr Ribbing, Jr vi cl:
De från Invalid-inrättningen å Ulriksdal afflyttade invalider, som vid 1857 års början utgjorde 18 personer, hade under årets lopp till antalet minskats med genom döden afgångne 1 f. d. under-officer och 2 f. d. soldater, samt åtnjöto vid årets slut föl - jande f. d. invalider underhåll från invalidhus-fonden: 5 f. d. officerare å 230: 20. — 1,152: 4. — 8 » soldater (i hemorten) å 87: 29. — 700: 40. — 2 » dito (å Danviks hospital) å 107: 29. — 215: 10. — S;a 15 personer. — Från samma fond utgingo vid 1857 års slut svärds-pensioner till 47 svärdsman, å 30 R:dr, ■ 1,410: 145 med svärdsmedalj benådade, å 10 R:dr, 1,450: Summa 192 pensionärer, med sammanlagdt pensionsbelopp af 2,860: § 7. Vid anställd inventering hafva samtliga ofvannämnda kassors och fonders säkerhandlingar befunnits i behörig ordning; dock har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att af de utlånta medlen större belopp, t. ex. af förenade mötes-passevolans-fonderna R:dr 231,900: af tross-passevolans-fonden » 129,633: 16. — samt af Norrbottens hästjägare-sqvadrons-fond » 71,566: 32. —, blifvit utlånade mot endast 41 procents ränta, hvilken räntefot, enligt Revisorernes åsigt, bort kunna höjas, utan att föranleda förminskning i den för lånen utfästa säkerhet. E) Statistiska sammandrag et öfver de af lion g t. Krigs-Jzollegitim under år '1857 bestridda utgifter. Sedan, på sätt uti 1857 års revisions-berättelse omförmäles, Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers, i följd af en utaf Rikets Ständers Revisorer framställd an - Bilaga Litt.
Utskottet har derföre ansett: 128 Stats-Utskottets att den, i likhet med de ur 1818 anslagne lönetillökningar för Elementar-LäroYerken, bör upptagas linder Spanneinålen in natura; och utföres alitsa 5oo T:r Spanmål a 5 R:dr med 25oo: ni) Då LandtRäntmästaren 1 Götheborgs och Bohus Län, in natura ur Kronans Magazin uppbär 80 Tunnor iipannemål, i stället förden såsom lönefyllnad vid sista Riksdag för honom anvisade TiondeSpannemål, bör beloppet, på enahanda sätt sora om Landshöfdingens i Christianstads Län omförmäldt är, uppföras såsom in natura utgående, och beräknas enligt Förslagspriset 5 R:dr T:n till * . R:dr4oo; — De tillökningar som i det föregående blifvit af Utskottet tillstyrkta i Anslagen för LandsStaterne, till dess vidare reglering af desarmna kan komma alt äga rum, uppgå sammanlagdt till Och i följd af hvad Utskottet derom anfört, anser Utskottet serskildte Utlåtanden icke erfordras öfver följande Motioner, hvilka, under de i frågan om LandsStaternes reglering förehafde öfverläggniugar, till noggrann pröfning förevarit. i:o ang:de beräkningen af lösen för LandsCancellie-Expeditioner som Allmogen meddelas, till beredande af tillökning i LandsSecreterarnes inkomster, (af Anders Danielsson från Elfsborgs Län). 2:0 ang:de ett närmare bestämmande af lönen för LandsKamererai e och LandtRäntmästare i de större och mindre Länen. (Hr Rotlieb A. F.) Betänkanden, N:o 128. 129 3:o ang:de förbättrande af lönen för Kronofogdarlie i de Norra Länen, intill dess den nya löneregleringen kunde komma att antagas. (Prosten Grape); 4:o ang:de Boställe för HäradsSkrifvaren i Tunaläns, Sälvedals och Aspelands Häraders Fögderi.
Detta nekar jag ej, men tror, att utbyte emellan särskilta provincer inom samma Land år ännu förmonligare; och då utbytet med andra Länder sker så, att ej blott rörelsecapitalet utan ock valeuren minskas, så måste den sats vara riktig, att vårt mynt försämras, och våre producter ej vinna tillbörlig afsättning. Jag har ej velat gå så långt att påstå, det Stockholm skulle kunna taga alla sina förnödenheter af ved från Norrland, och victualier från Skåne. Men vågar såga, att med det liberala systemet år det mest enligt, att exporten af dylika varor bör vara lika fri från Blekinge och Småland till Danmark, som från Finnland till Skåne, och jag vore interesserad att höra, om Herr Hegardt kunde med Den tj September /. m. .13? med det fria handelssystemet eoneiliera, 3tt förhållandet icke år sådant. Korrteligen, jag tror, att den sats, att sådant reglerar sig sjelf, ej passar i ett annat land, ån der full handelsoch näringsfrihet finnes. Huru skall sådant kunna reglera sig uti ett land, der utförseln ej år fri. Det måste regleras af den myndighet, som åger rått att höja och sånka tullen, att förbjuda import elier export. Jag tror, att om spetsfundiga theorier förvilla någon, år det den som inbillar sig, att afsättning af utländska producter bör befordras, når de fås för båttre pris, och att utförseln af egna producter bör förhindras. Herr Hegardt: Då jag yrkat frihet i handel och för import af varor från Finland till Sverige , har jag derigenom icke gillat något tvång eller hinder för exporten till förstnämnde land eller andra länder. Tvertom innefattas uti mitt yrkande äfven den önskan, att, om sådane hinder finnes, de måtte undanrödjas, och exporten i alla hänseenden njuta samma frihet som importen. Herr Munck af Rosenskjölds anmärkning i denna del torde således, såsom utan anledning, förfalla. Besynnerlig och ogrundad förekommer mig den mening, att Svenska BancoSedlarnes värde skulle försämras, genom deras användande i Finska handeln.
Jag kommer strax ut för att ställa i ordning, — fortfor hon, sättande sig ned bredvid sin man, som med armbågarne emot bordet hade satt sig vid fönstret och syntes färdig att somna. — Hör på, Jonas, jag ville säga dig något. Vet du, att jag fick låna ”The Star” der uppe hos hushållerskan; den är då nära en månad gammal, men det gör detsamma. Det, som är tryckt, så står det der qvar i alla fall. — Ja, det är sannt, — sade smeden, som endast hade det ena ögat öppet och sjönk allt djupare ned med näsan emot bordet. Hans hustru såg pröfvande på honom ett par sekunder, liksom om hon vore obeslutsam att utöfva en makt, som hon icke ville missbruka, men också aldrig eftergifva och fortfor sedan med hög och bestämd röst: — Se så, Jonas, ruska upp dig nu! Du får somna sedan, men nu vill jag tala med dig om något vigtigt. — Skulle vi icke kunna vänta en liten stund? Kålen söker mig så etterförb ... — mumlade han med sväfvande röst och slutande med en ofantlig gäspning. — Nej, det går icke an. Det måste ske genast. Jag har mina skäl, som du strax skall få höra. Är du riktigt vaken och redig, eller vill du, att jag stänker litet vatten öfver dig? — Nej, nej, bevars! Jag är riktigt klar nu, — sade Jonas förskräckt och gjorde en våldsam ansträngning för att kufva sömnen och se kry ut. — Jag är alldeles vaken. Hvad är det om Barbara? — Jo, jag kom att få se något här i tidningen. Hör på, så skall jag uppläsa det högt för dig! — Ack, nej, det var aldrig värdt! Jag har så svårt att reda ut i mitt hufvud hvad man läser i bok för mig, — sade Jonas, med en olycklig min och kämpande med ännu en gäspning, som vred hans mun alldeles bakfram. — Det vill jag alldeles icke höra. Tänk bara på hvad jag läser, så går det nog! — Tänka, ja det var just knuten det. Det är min själ detsamma för mig, som att somna strax. Hufvudet blir så tungt som min största slägga. — Du måtte väl icke alltid vara sömnig?
Delta behöfde han icke säga mig, emedan jag känner förhållandet tillräckligt för att kunna undvara uplvsningar i det fallet. Deremot får jag i min ordning erinra Hr Bildt, att oni ett magasin under en viss tid icke lemnar förvaltaren mycken sysselsättning, kunna åter sådana förhållanden upstå, hvilket erfarenheten äfven besannat, alt vid en annan tid förvaltaren får 10 ja 20-faldigt mera alt göra. Om man nu gifver honom en lön i förhållande till de ringare göromål han under en period har vid sitt magasin och anser honom dermed väl betald, så är han likväl icke belåten dermed, då förhållanden under en annan period mångdubbla hans göromål. När han deremot får räkna sig till godo, den afskrifningsproc., som 18l2 års reghte honom tiller - 22 Den 7 Januari. känner, liar lian åtminstone en ganska skälig, örn icke rundlig ersättning för det besvär lian mäste vidkännas genom de större för råder lian till förvaltning emottagit. Såmedelst lämpas inkomsten efter göromålens mängd, och jag har alltid föreställt mig, att detta varit rätta grunden för aflöningen men icke nutidens sed, att sammanföra tjenstemännen i vissa klasser och för hvarje sådan bestämma lika löner, icke ihågkommande, att en tjensteman i ena klassen kan hafva mycket mera alt göra än en annan uti samma klass. Såsom giltigt kan jag icke heller anse llr Bilclts skäl för den föreslagna förändringen, nemi. att Ekon. Administration brukar godkänna öfverskotten, huru de än må hafva tillkommit. Om en myndighet handlar orätt, icke må det vara ett skäl att ändra lagen; man hör väl i stället tillse, att denna myndighet ställes under åtal, om den olagligen förfarit. Skall saken regleras, så måste det ske på annat sätt än Utsk:t föreslagit. Då Ekon. Administration tillser att inoch utlefvereringar ske ordentligen, medgifver jag, att ingenting vidare i afseende pä upsigten å magasinsupbördsmannen kan begäras, men dä hon icke alltid kan vara tillstädes, kunna sådana förhållanden inträffa, alt administrationen sedan måste pröfva lagligheten af upkomna öfverskott och just genom en dylik pröfning iakttages säkrast kronans rätt och hästa. Såsom llr v.
Då Hr Adelborg i går under flere timmar uptagit E. o. Ad:s tid med discussionen om hans förslag, samt han då påstått det böra vara alldeles klart för en hvar att samma förslag egde så afgjordt före - Don 9 Juni e. m. träde framför alla andra, att lian ansåg den af mig begärda betänketiden alldeles öfverflödig, så kunde jag ej föreställa mig såsom möjligt, att Hr Adelborg i dag skulle frånträda det förslag som han i går framställt och med så mycken ifver förfäktat. Hå detta likväl inträffade, fann jag att det måste finnas några mysterier uti denna fråga, ej blott, såsom jag förut nämnt, inom StatsUtsk., utan äfven inom detta hus; oell då jag ej genast kunde genomskåda dessa mysterier, ansåg jag mig handla rättast, då jag helt och hållet afhöll mig från voteringen om ordningen för Betänka föredragning. Jag öfverlemnar nu till R. o. Ad. att afgöra hvilkendera det är, Hr Adelborg eller jag, som uti denna fråga handlat lättsinnigt. Frih. Raab, Carl Adam: Det förslag jag i f. m. tog mig friheten framställa, liar jag nu skriftligen upsatt, det lyder sålunda: »att R. St. för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Cathrineholm måtte, till utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1800 års slut, anvisa en sammanräknad anslagssumma af 3,786,000 Rdr, och för fullgörande af samma banas anläggning genom Westergöthland till och förbi Götha kanal 5,073,333^- Rdr, äfvensom för fullbordande af bangården jemte verkstäderna i Götheborg 310,000 Rdr, eller tillsammans 9,1 69,333^- Rdr Rmt, likväl under vilkor att kommunerna häradsvis i de trakter jernvägen framgår, kostnadsfritt öfverlemna den för banan och stationerne behöfliga jord och bekosta upförandet af stationshusen, på sätt och i den ordning jernvägsstyrelsen framdeles kommer att bestämma.»
Erläggandet af denna afgift härleder sig från det uti ofvan nämnde 1747 års kungörelse förekommande stadgande, att hvarje adlig husfader och stamfader, som ville efter inköpt och antecknad ordning för en eller flera sina döttrar förvärfva nyttjande rättigheten af Stiftsförmånerne, skulle inom en viss utsatt tid bidraga till Stiftets Fundation, medelst en frivillig gåfva, hvars minimibelopp i en sednare kungörelse samma år bestämdes till 600 daler kopparmynt, och i afseende hvarå föreskrefs, att det ej vore nog för alla af ett namn, att allenast en af dem betalade frivillig gåfva, utan att hvar och en dåvarande Branclie eller Gren af ätten skulle densamma erlägga för sina efterkommande eller systrar. Sedan detta stadgande under tidens lopp erhållit den från dess ursprungliga mening afvikande tillämpning, som här ofvan blifvit omförmäldt torde enligt Direktionens tanka någon giltig grund för detsammas bibehållande ej förefinnas, enär det icke lärer kunna anses annat än i hög grad oegentligt, att den medlem af en i Riddarhus-Utskottets Utlåtande XI 5. 15 Stiftet ej inskrifven ätt, som tillfälligtvis först anmäler sig till vinnande af inträde deri, skall ensam belastas med en utgift, hvaraf ättens alla öfriga medlemmar komme att hafva den väsentliga fördel, att tillträde till Stiftet vore dem beredd, utan att de behöfde vidkännas en sådan utgift; och då dertill komme, att stadgandet om ifrågavarande afgift, som under de sednaste 10 åren influtit med endast 600 R:dr Hunt, mången gång lärer afhållit medlemmar af familjer, af hvilka ingen förut varit delegare i Stiftet, att för sina döttrar deri söka inträde, har Direktionen ansett tillräcklig anledning för afgiftens borttagande ej saknas. Utskottet har tagit ofvanomförmälde förslag i öfvervägande; och da Utskottet anser det vara på det högsta önskvärdt, att, savidt Stifts-kassans ställning sådant medgifver, pensionsbeloppet sättes i närmare öfverensstämmelse med den stegrade lefnadskostnaden; så, ehuru medelst begagnande af den utaf