Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ingalunda en förnärmelse för BondeSt. att det har en lagfaren Sekret, med förutnämnde åligganden, utan tvärtom en påminnelse derom, att det olärda Ståndet bar lika rätt med det lärda, ehuru det förra behöfver att af Sekret, med vägledning betjenas.» »Till BondeSt:s Sekret, är svårligen någon annan tjenlig, än en domare från landet, hvilken eger icke blott juridiska kunskaper och vana vid formaliteters behandling, utan jemväl är bekant med allmogens lynne, behof och önskningar. Jag vet ej eller att några andra än Iläradshöfdingar och Lagmän varit utsedde till en sådan befattning, utom en gång för några Riksdagar sedan. Det slog så illa ut att den utsedde tog afsked och en annan måste förordnas. Nu vet hvar och en att Häradsh:ne icke äro stationerade i Stockholm utan på landet. Huru skulle de komma hit till val? — Borde de då infinna sig här såsom sökande ? Hvilken Häradsh. skulle vilja blottställa sig för att resa hit blott för en förhoppning och, om den misslyckadas, nödgas fara snopen hädan, som man säger. Troligen bitkomme för sådant ändamål inga andra än lycksökande, med hvilka BondeSt. och R. S:t icke skulle vara väl betjente. Sannolikare är att Rikets Domare bure försyn för II. II. 42 Den 13 December e. tu. att resa hit såsom sökande. Ibland hvilka andra skulle då BondeSt. välja? Jo ibland hvilka som heldst af folk i hufvudstaden. När BondeSt:s medlemmar komma ifrån orterna och icke känna personalen härstädes, så kunna de icke vela hvem som förtjenar deras förtroende, utan måste söka ledning af andra. Förmodligen vände de sig till sine Fullmäktige i Riksg.Kont. oller Banken eller rättade sig måhända efter visse Tidningsskrifvares anvisning. Månne det val, sorn derefter skedde, skulle blifva lyckligare än Konungens? Ar det icke troligt att Tidnir.gsskrifvare litade mest på sig sjelfva och för den skull funne riktigast att låta välja sina egna personer?
V 41 1835 års Reglemente , , , , , 4 1 507 1-13 å y 41 b. v 41 b. V ^ 1 Svar på återremiss , , , , , 4 1 562 11 a. a. J 41 a a å 41 a a * dl » om ändring i 9;de Afdelningen af d. «i. ö -ti 1835 års Reglemente , , , , , 4 1 537 1-12 a. V 41 b. y 4t a. V 41 Svar på återremiss , , , , , 4 1 587 1 b. V 41 b. y 41 b V 41 » förslag till Expectanceoch Pen» sions-Stater ,,,, förslag till den afdelning af Reglementet, som angår Verkets utgifter, i följd af ordinarie Stats4 1 545 5-9 b. i 41 b. i 41 b. 2 41 regleringen ,,,, 4 1 565 1-7 b t 41 b ; 4i b Å 41 » förslag till reglementariska föreskrifter i anledning af de Contoret å- lagda serskilda utbetalningar , , 4 1 566 7-15 b. i 41 b. ; 41 b S 4i » löne-regleririg för Contorets 'I jensternanna-personal och Vaklbetjente 4 1 449.16-23 b. f 41 h. i 41 b i 41 a. a. y 41 Svar pä återremiss , , , , , 4 1 503 1-6 a. a. y 4l b. y 41 » om det till bestridande af Contorets utgifter erforderliga belopp af allmänna bevillningen , , , , , i 4 1 466 1-7 å.
M:s nåd. propos., ang:de eftergift af kronans rätt till dana-arf efter Enkan B. H. Sandelin; N:o 48, ang:de ett föreslaget förklarande i fråga om Nationalmuseibyggnaden och det dertill beviljade anslag; N:o 49, ang:de ett för staden Halmstad hegardt amorteringslån af 4,533 r:dr 16 sk.; samt N:o 50, ang:de tvenne serskilda, för inköp af Prestboställe inom Lekvattnets kapellförsamling i Wermland beviljade anslag. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 19 Februari 1851. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för d. 15 dennes. Uplästes och lades till handlingarne följande prot.: o Ar 1851 d. 15 Februari sammanträdde den nämnd, som eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, då öfver följande propos. röstades: Den, som anser omröstning böra, på det i 103 § R.F. och 64 § Riksd.-Ordn. föreskrifna sätt, anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens ledamöter, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; Den 19 Februari. 31 vinner nej, blifva Högsta Domstolens samtlige ledamöter bibe haline: Och befunnos, efter votenns slut, sedan en voter:s-sedei blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voter:s-sedlarne öpnade, dervid en af dem kasserades, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 22. Nej — 24. I följd hvaraf nämnden ansett Högsta Domstolens samtlige ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra. Henning Hamilton. H. O. Holmström* J. F. Gråa. Nils Persson.
Hvarje brott af denna art kan anses såsom riktadt emot Staten sjelf; och ehuru af stadgandet i 6 Kap. följer att, om våld eller förolämpning emot embetsoch tjensteman, i och för utöfning af hans befattning, är af den beskaffenhet, att svårare straff derför i allmänhet är i lag utsatt, detta straff skall tillämpas och den omständighet att brottet begås emot embetsman såsom en försvårande omständighet anses, likväl och som, vid be - 40 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. traktande af ordalagen i förenämnde kapitels 1, 2 och 5 §§, sådant kan synas tvifvelaktigt, finnér Utskottet nödigt att här, likasom i andra likartade fall, en ledning lemnäs för bedömande af nyssberörde förhållande. Hvad sålunda är anfördt innefattar skälen till 6 § i Utskottets förslag. De bestämmelser, som i detta kapitel förekomma rörande uppror och olofliga folksamlingar, öfverensstämma hufvudsakligen med det förslag till lag emot dylika brott, som redan öfverlemnats till Rikets Ständers pröfning, och som i allmänhet blifvit godkändt. Således torde någon vidare motivering för de smärre förändringar i förslaget, som Utskottet härutinnan verkställt, ej vara af nöden. Uti detta kapitel har Herr Grefve Spens, J. M. föreslagit införande af ett så lydande stadgande: »Bryter man emot påbud, som gifvet är af Konungen eller offentlig Myndighet, som Konungen berättigat, att slikt påbud utfärda, i mål rörande Rikets allmänna hushållning och styrelse, förutan hvad i denna lag omförmäles; straffes med fängelse eller böter samt förlust af visst gods, såsom särskild påföljd, allt efter ty samma påbud innehåller». Detta stagande öfverensstämmer i det närmaste med 28 g af delta kapitel uti Lagberedningens förslag, den Kongl. Maj:t, i följd af Högsta domstolens anmärkning, i Sin proposition uteslutit; och som Utskottet biträder den åsigt Kongl. Maj:t i denna del uttalat, torde Utskottet endast behöfva åberopa de skäl, som föranledt §:s uteslutande.
Det måtte väl icke finnas någon, som vill tillmäta hvarje särskild individ af dem, som samlat sig på gatan, antingen som blott åskådare eller deltagare i oordenlligheter, rättigheten att afgöra om han skall gå sin väg eller blifva qvar, utan det måtte bero af den civila myndig hets-chefen att bestämma när fara är å färde; och då den civila myndigheten i stadgad form förklarat, att folket bör skingras, men skingring derefter dock icke äger rum, — då är det som den första actus inträdt, vare sig att motstånd å folkets sida eller ingen fysisk handling ägt rum. Det är denna första varning, som talaren icke anser böra äga rum med den påföljd, som förslaget innebär, hvilken just är den, som är frihetens och de verkligen oskyldiges rätta värn. Den som af civila myndigheten på stället uppmanas att lemna en folksamling, och det ickegör, han är brottslig; går han tillika öfver till fysisk handling, så är han brottsligare; öfvergår han åter till våld mot den som vill skingra folksamlingen, så är han ännu brottsligare; men brottslighetens första grad inträder genast, när han motsätter sig varningen, i stället för att densamma åtlyda. Nu är det högst nödvändigt att skilja den sorn är brottslig från den som är nyfiken; ty, mine herrar! då 10 i en samling befinna sig der för att åstadkomma ondt, äro 1000 der för att skåda, — för alt gapa. Man har icke rättighet att säga, att 1000 och 10 äro brottslige; men om desse 1000 gapare icke gå hem, när civila myndigheten säger att de skola gå hem, på det att de 10 må blifva qvar, och man må kunna skilja mellan brottsliga och nyfikna, så äro de brottslige allesammans, och sedan varningen efter viss lid 3:ne gånger ljudeligen blifvit uppläst, må hvar och en skylla sig sjelf för påföljden af sin motsträfvighet. ■— Så bjuder saken att skådas, om man icke vill se annat än hvad sorn bör ses i en så ömtålig fråga som denna.
Rrefvet den 14 April 1837, bör bidraga lill amortering af ett utaf Linköpings stad för dess hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptaget lån, har Kongl. Majit föreslagit att för 2:ne år anvisas med tillsammans 2,160 Ridr; och som Utskottet inhemtat, att Kongl. Majit, genom högstberörda Nådiga Dref, tillförsäkrat Linköpings stad att, såsom amorteringsbidrag för ett, till då under utförande varande hamnanläggningen upptaget, större lån, under 19 år, räknade från och med det nyssnämnda, erhålla ett årligt anslag af 1,080 Ridr, och detta belopp sedermera under derpåföljande år fortfarande utgått, får Utskottet tillstyrka, att sista återstoden af berörda anslagssumma nu måtte af Rikets Ständer anvisas med tillsammans 2,160 Ridr att med 1,080 Ridr utgå under hvardera af åren 1854 och 1855. 2:o För hamnbyggnaden vid Borgholm på Öland, hvartill, enligt ett af Chefen för östra kanaldistriktet, Majoren m. m. De Geer uppgjordt och af Styrelsen bil. till 11. St. brot. 1853 & 1854. I Afd. 2 Band. 12 Haft. 1 Stals-Utskotlels Utlåtande, J\t 158. för Viig-och Vattenbyggnader granskadt förslag, kostnaden beräknats utgöra 32,433 R:dr 16 sk. Banko, har Kongl. Maj:t begärt ett anslag, motsvarande 2/j:delar af utgiften eller 21,600 R:dr.
Om nu den fiendes linieflotta, hvilken icke vågade attaquera en kust, som vore väl försvarad af en skärgårdsflotta, skulle vända sig emot den öppna delen af kusten; kunde man då rimligen anse, att den linieflotta, som bestod af 10 eller 15 linieskepp skulle kunna hindra denna fiendtliga, bestående af 40 eller 50, från att åstadkomma härjningar och skada på kusten? En annan fråga är: kunna icke dessa färre linieskeppen förhindra en sådan skada, till hvad ändamål skola de då underhållas? En annan värd ledamot har visserligen visat, luiru det går an för ett ångfartyg att förstöra en hel division skärgårdsfartyg. Jag skulle dertill vilja lägga, att samma manöver skulle fullkomligt lika väl kunna verkställas af ett seglande fartyg, förutsatt likväl, såsom den värde ledamoten det gjorde, att befälhafvaren på den ifrågavar. skärgårdsflottan vore nog glömsk, icke allenast af hvad reglementet, utan äfven af hvad hans hederskänsla fordrade, för alt lägga sig på det enda sätt, hvarigenom hans fartyg kunde af fienden tillskyndas en dylik skada. Emot den af Utsk. föreslagna fördelningens upphörande kan jag så mycket mindre hafva något att anmärka, som jag redan vid sist - Den 25 October. 32!) sistförflutne riksdag reserverade mig emot densamma, äfvensom jag anser mig böra erkänna, att om det vid förra riksdagen, genom åtskilliga omständigheter, fans något skäl för densamma, så anser jag det numera vara fullkomligt undanröjdt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den fråga, som nu egentligen borde vara under öfverläggning, är den, om StatsUtsk:s förslag att utsätta en viss summa af 185,000 r-.dr, ali förbrukas vid Stockholms och Götheborgs stationer, är riktigt, eller om rättare hade varit, att bevilja medlen, utan att bestämma några vissa orter, hvarest desamma skulle användas. Jag tror det sednare, och tillåter mig begagna ett exempel, för att bevisa min sats.
Alle dine fiender gapa med munnen emot dig; hvissla till dig, gnissla med tänderna, och säga: Huj, vi hafve förderfvat honom; detta är den dagen, som vi begärat hafve; vi hafve fått det, vi hafve lefvat så länge. Herren hafver gjort det han i sinnet hade; han hafver fullkomnat sitt ord, som han långt tillförene budit hade; han hafver förderfvat utan barmhertighet; han hafver fröjdat fiendan öfver dig, och upphöjt dina ovänners magt. Deras hjerto ropade till Herran: O du dottrenes Zions mur, låt tårar flyta både dag och natt, lika som en bäck; håll intet upp, och din ögnasten vände intet åter. Statt upp om nattena, och ropa; utgjut ditt hjerta i första väktene inför Herranom, lika som vatten; lyft upp dina händer till honom, för din unga barns själar, som af hunger dö i all gatomot. Herre, skåda dock; och se till hvem du så förderfvat hafver. Skola nu qvinnorna äta sin lifsfrukt, de yngsta barnen, som näppliga en spann lång äro? Skola Propheterna och Presterna uti Herrans helgedom så dräpne varda? På gatorna, neder på jordene, lågo både unge och gamle; mina jungfrur och ynglingar, äro fallne genom svärd; du hafver dräpit på dine vredes dag, du hafver slagtat utan barmhertighet. Du hafver kallat mina fiendar allt omkring, lika som till en helgedag, så att på Herrans vredes dag ingen undsluppen och igenlefd är; de som jag uppfödt och uppfostrat hafver, dem hafver fienden förgjort. Jag är en elände man, den hans grymhets ris se måste. Han hafver ledt mig, och låtit mig gå i mörkrena, och icke i ljusena. Han hafver vändt sina hand emot mig, och handlar fast annorlunda med mig alltid. Han hafver gjort mitt kött och mina hud gammal, och sönderslagit min ben. Han hafver byggt emot mig, och bevefvat mig uti galla och mödo. Han hafver lagt mig uti mörkret, lika som de döda i verldene.
I femton år under ljusa och mörka dagar delade konung Oskars ungdomsbrud med honom tronen. Återstår nu att utdela de femtio kronor, vi utfäst till premier. Därvid kan man antingen tänka sig hela summan tilldelad en enda insändare, om någon sådan skulle an-, ses däraf förtjänt framför alla andra; eller också kanske beloppet anses böra delas i ett par, tre eller flere pris, som tillfalla de inlägg, våra läsarinnor anse mest beaktansDROTTNING JOSKFINA SOM KRONPEINSKSSA. • värda. Vi bedja därför alla för saken intresserade att oförd / röjligen och senast före Och försynen förde Karl Johans son till den 25 dennes till redaktionen insända sin omröstning samt därvid uppgifva nummer Eichstädt, till hertigen af Leuchtenbergs Hår skiille han finna bruk för sin på det eller de inlägg, de anse prisvärda, hof. likasom prisets belopp. Och skola vi sedan, faders afskedsgåfva. Men så tänkte han med ledning af denna omröstning, verkingalunda själf vid sin ditkomst. Bland de första ord, som han då yttrade till prins ställa prernieutdelningen. Eugénc, voro dessa: » Ej som friare anländer Stockholm den 10 juni 1898. jag hit, utan för att personligen lära känna Red. af / dun. en furste, som är lika utmärkt genom sina dygder som genom sina ärofulla handlingar. » * I^ungamoder. Ett sjuttiofemårsminne. ' Högsommar det var, när honförst steg i tand Vid, Djurgårdens ekar en kvalt. Del var dag utan natt, det var jubel på strand, Det var jubel i slott och i tjäll. » å lyder sagan om den unga furstinnas hitkomst, hvars älskliga, bild i dag hälsar Iduns läsarinnor här of van. Som löftets brud i vårens skrud landsteg prinsessan Josefina på Sveriges jord den 13 juni för sjuttiofem år sedan, och den 19 i samma månad förenades hennes öden med arftagaren till nordens konnngakronor. Öfver det unga kronprinsparet Oskars och Josefinas första bekantskap ligger något romantiskt. När dåvarande kronprins Oskar hade fyllt tjugutre år, önskade hans höge fader på det bestämdaste att sonen skulle välja sig en maka.
"Säljerman jord sin ä Landet; tä stall Köparen inför Rätten, i thet Härad jorden ligger, wisa Köpebref sit och jorden offenteliga upbjuda lata genast eller sidst wid thet Ting, som infaller efter Sex mänader sedan köpet stukat ar. Försummas thekta och kommer förre Agarens Borgenärer med Pantebref eller annor klar förskrifning, therföre Inteckning tilläten ar och sadan säkerhet begär, och thensamma honom bewilljad warder; stände stik Inteckning fast och böke Köparen til Socknens fattiga sä mycket som swarar emot wärdet af thet stämplade Papper, hwarmed Köpebxefwet borde beläggas, och ware anta skyldig sitt Köpebref med behörigt stämplat Papper förse; Honom dock vbetagek at halla sig til Säljaren för hwad han, i grund af then begjerta Inteckningen kan komma at betala. I then Landsort, ther hvärme eller trenne Ting ärligen hällas, stola trenne, och i then Landsort, ther allenast et Ting hwarje är hålles, twänne Upbud ä then köp - ra jorden meddelas pä allmänna Härads-Ting. Göres ej a then jord klander, inom sinret af thet Ting, tä tredje Upbudet sker i then Landsort, ther irenne eller twänne Ting hwart är hällas, eller inom slutet af thet Ting ta andra Upbudet ster L then Landsort, -ther allenast et Ting om äret hålles; ta stall, til berms at köpet lagständet är, Häradshöfding gifwa Fastebref therä med the§ namn, Häradets och sit Jrrsegcl. Ligger thet som fält är L flera Härader; tä stall chwarlhera upbjudas ä ratta Harads - Ting och Fasta thern tagas; warde ock Fastebref i Härads Dombok' instrifwet. Häradshöfding ware skyldig, at wid flutet af hwarje Ting, och innan han ifrän Tingsstad reser, ansia ä Rättens dörr en Förteckning ä alla the Upbud, sorn wid thet tä hällne Tinget stedt.
Och det visste de med sig, de beskedliga liberala, att uti inrikes saker voro de nog alltid beskedliga, men om någon orättvisa öfvades i utlandet — om ock af samma art som här hemma — så kunde de allt morska sig ibland, och då kunde det kanske handa, man var ju icke säker for någonting, att äfven de fiogo göra bekantskap med lagens bart huggande svärd, i det aldra minsta i form af ett privat, välvilligt besök af hr justitieombudsmannen. Och för detta ville de rakt icke utsatta sig, hvilket man knappt har rätt att förtanka dera. Resultatet vardt alltså: att mötets majoritet godkände det k. förslaget, att som hufvudredaktör skall den anses, som har inseende öfver skriftens utgifvande och som bestämmer des?? innehåll, samt att orätt uppgift om hufvudredaktör skall med böter och i vissa fall med fängelse straffas. Detta förslag antogs dock endast under uttryckligt förebehåll att nu varande brotts-kategorier återföras till tidsenligare och framför allt znildare bestämmelser. Minoriteten röstade för bibehållande af nu gällande grundprinciper. Majoriteten var 40 man stark, minoriteten 31, alltså en skilnad af 9 röster, hvilket en skånsk protektionisttidning refererar som » stor majoritet » och för några andra är tillräckligt att be » teckna beslutet som ett » kraftigt utdömande af ansvarighetssystemet » Man har från något håll klandrat detta beslut såsom ett konservativt afsteg från föregående mötens mera frisinnade ståndpunkt i denna fråga. Detta är ett misstag, ty de föregående publicistmötena hafva varit vida mer ogun-stigt stämda mot ' det s. k. ansvarighetssystemet, helt naturligt då detta förut mera missbrukats och icke påkallats at politiska skäl.
Det har i denna teckning blifvit uraktlåtet, hvad eljest kan vara af intresse, nemligen att höra samtida författares omdöme. Men detta saknas äfven i Almqvists och Lindebergs, hvilket härleder sig deraf att desse författare genom deras egna bref och handlingar gifvit de säkraste memoirer öfver deras karakter från såväl den ena som andra synpunkten. Öfver Almqvist ha blifvit skrifna massor af artiklar, men har väl någon enda i grunden rätt belyst den mannens litteratur? Den är lika oåtkomlig för sanningen som hans personlighet. Detta skulle kanske icke så alldeles blifvit händelsen med Crusenstolpe. Men saken är den, att allt hvad andra skrifvit om honom är och måste nödvändigt i en ordentlig karakteristik eller biografi vara så inblandadt och genomträngdt af hans första politiska tillvaro och de mer eller mindre sanna meddelandena från den tiden, att de icke i denna teckningsart synas lämpliga. Crusenstolpes politiska tillvaro och förvecklingar förekomma i öfrigt den som skrifver detta såsom något både för gammalt och för nytt att framdraga. Det kommer en lämpligare tid, femtio år, kanske ännu längre härefter; då har opartiskheten måhända fullt klart för blicken hvad nu är doldt. – Detta är orsaken att den anspråkslösa upptecknarinnan låtit sin hjelte så att säga teckna sig sjelf ... Crusenstolpe blef aldrig liggande i någon sjukdom, nej – det inträffade något som för honom var än värre. Hans hustru insjuknade på hösten 1864, och om någonsin det gamla ordspråket vid en dyrbar persons sjukdom eller frånvaro gäller, nemligen att »det kännes som om ena väggen vore ute», så var det visst här. Hvad skulle han taga sig till, det frågade han många gånger, utan henne, som visste på förhand allt hvad han ville, och som på en gång var både barometer och termometer, och utomdess åskledare när blixten var färdig att urladda sig. Under denna tid berördes ofta nog, hvad hans Sophie, vid början af lifvet på fästningen, varit för sin man. Det blef då ej längre någon hemlighet att han efter framkomsten till Waxholm helt och hållet upphörde att vara den »store mannen».
Sådane orter finnas många, som, antingen aflägse från tjenliga afsättningsorter, till följd deraf skulle nödgas se spanmålslörråderne hopas hos prodi»- centerne, till förlägenhet och lidande för dem, derest ej bränvinsbränningen i detta afseende vore ett nyttigt korrektif, eller ock till jordmonen äro så beskaffade, att hufvudsakligaste alstret af jorden är potates, som vid sådant förhållande dels för ersättning i fodertillgången och dels för beredande af någon kon - Bevilln.- Lagsami Ailm. Ees v.- o. Eken.-Utskottens Betänkande > N.o t 49 kontant inkomst till utskylder, nödvändigt måste förvandlas till bränvin, såsom derjemte en lättare transportabel vara. Dessa orter äro icke mindre än andra betungade med knektehåll och andra onera; och magtpåliggande är derföre att tillse, det icke, genom nedtryckande af den ifrågavarande näringen, som der är att anse såsom hufvudnäring, betages dem all möjlighet till utkomst och förmåga att fullgöra sina skyldigheter till staten; må man i tid åtminstone härutinnan besinna, att man kan, om man vill, bereda någon lindring för jordbrukaren, som i andra afseenden, då fråga är om skatternas nedsättning i förhållande till dem, som andra näringar draga, förgäfves påkalla rättvisa. — Man kan också antaga för visst alt förhållandena med liusbehofbränningen numera så reglerat sig, att den upphört, der den naturligen icke bör bedrifvas, och att den qvarstår endast der ingen annan utväg för jordbrukarne finnes att hålla sig uppe. Längre bör man icke drifva saken; det allt för nitiska äflandet att hindra bränvins-supandet, vinnes icke genom husbehofsbränvinsbränningen direkta eller indirekta undertryckande. Medlet dertill är en genom sann upplysning vunnen öfvertygelse hos suparen om dryckens skadlighet. På dessa skäl yrka vi alltså att 1845 års författning, i hvad den innehåller om husbehofsbränningen, eller första klassens pannor, må9 med ofvan antydda rättelse, bibehållas. Stockholm den 31 Mars 1848. Christen Andersson. Ephraim Larsson.
R:dr till lön åt kapell-predikanten i Pajala, intilldess kapellboerne sjelfva förmå att honom aflöna, samt 75 R:dr, allt riksmynt, lill ersättning åt preslerskapet i Ofver-Torneå lör dess emhelsresor till gudstjensters förrättande i bönehuset vid Turtola by, under förbehåll alt medlen till de maleriela föremålen må från Riksgäldskontoret reqvireras endast i mån af behof att dem använda, samt att de besparingar, som å anslagen för hvarje särskilt föremål tilläfventyrs uppkomma, icke må kunna för annat behof disponeras. 12:o Från Preste-ståndet äro till Utskottet remitterade tvänne hos nämnde Riksstånd väckta motioner, den ena af Konlrakts-prosten Wåhlander och den andra af Komministern Beckman, af hvilka motionärer den förre anfört att, ehuru, till förbätt rande af mindre väl lottade komministrars och kapell-predikanters löneförmåner, någon hjelp tilläfventyrs skulle kunna erhållas från de församlingar och kyrkoherdar, till hvilkas tjenst och biträde nämnde prestman vore anställde, ett sådant bidrag likväl icke kunde blifva på långt när tillräckligt, enär de församlingar vore få, som skulle kunna åtaga sig en ny skattebörda för sagde ändamål och pasloraterne i riket, med undanlag af ett eller annat tiotal, Vore af den beskaffenhet, att från dem något betydligt bidrag till den afsedda löne-förhöjningen svårligen kunde påräknas; och då det derföre, enligt motionärens åsigt, vore nödvändigt, att Staten med sin hjelp mellankomme, är af honom föreslaget, att ett reservations-anslag af 50,000 R:dr Banko måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition för alt användas till löne-förbättring ät svagt lottade komministrar och kapell-predikanter. Af den sednare motionären har framställning blifvit gjord om anvisande till Kongl.