Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vårt manöverreglemente kräfver, då det delar kompaniet i tre afdelningar, hvilka ingå såsom enheter i bataljonen, ett ganska talrikt reservbefäl, för att icke under strid, genom inträffade förluster, befälsbrist snart skall inträda; men det medgifver deremot användandet af större kompanier, än då dessa, såsom de franska, skola odelade utgöra en afdelning eller pluton af bataljonen. En ganska god reserv för officersgraden bör kunna finnas hos våra underoffice - 88 rare. I allmänhet utgångne ur samhällsklasser, som icke sakna hildning, eller med en viss grad sådan, som de sjelfva hafva förvärfvat sig, ega de ofta en ganska stor tjenstduglighet, som, genom underbefälsskolors införande, snart skulle så utvecklas, att flertalet af underofficerare kunde för kriget betraktas såsom en duglig reserv för subalternofficersgraden. Genom underbefälsskolor äfvensom genom ett ändamålsenligt ordnande af fredöfningarna, skulle det också blifva möjligt, att bland korpraler och vice korpraler uppfostra en lämplig reserv för underofficerarne, åtminstone i de delar af tjensten, som icke fordra större expeditionsvana. Brist på reserv för korpraler hör aldrig förefinnas inom en stamtrupp, och den kan med säkerhet förebyggas genom stammens utsträckta öfningar och genom ändamålsenliga korpralskolor. Vid de regementen, som nu äro bäst försedde med befäl eller 36 kompaniofficerare och lika många kompaniunderofficerare, finnas 12 officerare och 12 underofficerare för hvarje af de trenne fältbataljonerne. Detta gör icke mer än 3 officerare och 3 underofficerare på kompani. Då bataljonerna hafva 800 man eller kompanierna 200 man, komma således 1 officer och 1 underofficer på 66^ man enligt plan, ett förhållande, som visserligen är betydligt ofördelaktigare, än i de omnämnde främmande arméerne, men, om underofficerarne på krigsfot få anses såsom officersreserv, kan förhållandet uppställas sålunda: 6 officerare och underofficerare på 200 man, eller 1 på 33^ man, hvilket deremot icke kan anses alltför ofördelaktigt.
Endast genom mammas närvaro skall pappa känna sig styrkt och upplifvad, och han och jag skola gemensamt förena våra omsorger, att förmå mamma glömma det förflutna, som nu ligger bakom oss. Stormen är öfverstånden; vi ingå nu i den lugna hamnen, och kunna alla ännu blifva vida lyckligare, än vi någonsin varit det; ty vi hafva vår kärlek, vårt förtroende och vårt innerliga, allvarliga sträfvande, att upprätthålla och förljufva det inbördes husliga lifvet för hvarandra. Jag känner en kraft och en beslutsamhet samt derjemte en förnöjsamhet, ett säkert hopp inom mig, hvilka säga mig, att jag icke bedrages af några drömmar, utan att förhoppningarne skola blifva verkligheter.” ”I Guds namn då, mitt kära barn, så vill också jag försöka att hoppas och se tingen från deras ljusare sida. Men, bevara mig, vi hafva nu alldeles mörkt! Gå, Hilda lilla, och laga att vi få eld på ljus.” Flickan efterkom den moderliga befallningen, hvarefter bordet framlyftades till midten af golfvet. Hilda ställde sina skrifmaterialier i ordning, och framsatte mammas länstol och pall, hvarefter hon försigtigt samlade i en stor korg saxen, garnet, fingerborgen, glasögonen, snusdosan och sjelfva den gamla, stora shawlen, som utgjorde sömmen. Medan nämnde tillredelser verkställdes, framtog fru Borgensköld, från de längesedan nedkolnade glöden i kakelugnen, några derpå stekta äpplen, upplade dem på en liten tallrik, och kom helt förnöjd och satte den invid Hildas bläckhorn. – ”Se så, vederqvick dig, mitt barn! Det är icke nu som fordom, då vi hade vårt trefliga och inbjudande thébord hvarje afton. Nå, det är det minsta vi sakna. Man får finna sig i det som är vida värre, och tacka Gud så länge vi hafva något.” ”Ack ja, mamma lilla, detta är ju alldeles ypperligt!” svarade Hilda leende, och lät de varma äpplena glida upp och ned mellan de hvita händerna. ”De äro riktigt förträffliga.
— Extra ordinarie inkomster eller bevillningsmedel 20,800,400: — 28,971,500: — Riksgälds-kontorets statsinkomster, enligt sednaste riksdagsbeslut, då Riksgälds-kontorets andel af bankovinsten, intressemedel m. flat skatter ej härflytande inkomster, om hvilka här icke är fråga, undantagas, bestå af; Allmän bevillning 2,250,000: — Kortoch tidningsstämplingsafgift, cirka 100,000: — Skatterättsmedel, ekeskogslösen och observationsmedel, cirka 20,000: — 2,370,000: — Summa statsinkomster 31,341,500: 277 — Häraf synes, att endast omkring T’,:del af hela uppbörden ingår till Riksgäldskontoret; och utom den allmänna bevillningen, som i medeltal af 5 år, ifrån 1855—1859, utgjort 2,311,056 R:dr, har således Riksgälds-kontoret för närvarande icke under sin förvaltning egentliga uppbördsmedel till högre belopp än omkring 120,000 K:dr, de der också rätteligen bordt till Stats-kontoret ingå, hvaremot Riksgälds-kontoret har såsom utgifter å sig anvisade extra statsanslag, till hvilkas fyllande, såsom synes af förra Revisorers berättelse, varit påräknade för åren 1858, 1859 och 1860 den betydliga summan af tillsammans 2,898,600 R:dr, att af Stats-kontorets öfverskottsmedel utgå.
Utgiften härtill, inberäknad kvvkobetjeningens aflöning, är lör enti orten så olik emot den andra, att hvarje frän det hela dragen slutsats om samma utgifts belopp på hemmantal eller annorledes skulle blifva förvillande. Detta onus är dock ganska säkert pä landsbygden ett bland de betydligaste, då beloppet deraf kanske uppgår lill 15, 20, 25 och ända lill 30 Ralf Banko på helt mantal om året, oberäknad! de sä kallade jura siola-. 1 städerne deremot äro invånarnes afgifter lill Clereciet jemförelsevis mindre och således vanligen föga betungande. Med afseende på fattigförsörjningskoslnaden amnärkes, att den i allmänhet är löi' lågt upptagen uti statistiske labellerne, Sorn lör landet grundats endast på de uppgifter, Kronologdarne kunnat i örskalla sig och hvilkas ofullsländighet blifvit bevisad genom de, i följd af Kongl. Circulairbrefvet den 5:te Maj 1837, från fattigvärds-styrelserne direkte infordrade uppgifter och beräkningar öfver fattigvärdsanstalterne och kostnaden derför under aret 183(5. Enligt sammandraget deröfver, sorn, jemte underdånig berättelse i ämnet, ingått lill Ecclesiaslik-Expeditionen, utgjorde samtlige understödstagarne inom Länet, beslående dels al värnlösa fattiga barn och ständiga äldre fattighjon, dels af tillfälligtvis behöfvande, 5,947 personer, eller ungefär - 30 libell en trettiondefemtedel af då varande folkmängden, och sammanlagde fattigvårdsoch underhållskostnaden 100,198 R:dr 46 sk. 6 rst., oberäknadt på de flesta ställen gifna allmosor till så kallade husfattige och kringvandrande tiggare. Af nämnde kostnadssumma kan likväl föga mer än hälften anses hafva utgått genom beskattning på församlingarne, emedan det öfriga synes hafva härflutit antingen från barnhus och andre inrättningar i egenskap af underhållsmedel, eller ock från räntorne af donerade lägenheter och kapitaler samt från fattigandelen af vissa sakören med mera.
Diskontlånen deremot äro f. n. merändels s. k. konsumtionslån, och dessa synes mig att man ej borde vilja särdeles försvåra. Då för öfrigt den summa, som skall indragas, är blott 600,000 rdr på de 3 åren, hvaremot hela fonden uppgår till 9,600,000, synes mig att K. St:r böra fortgå på den bana, som redan vid föregående riksdagar blifvit inslagen, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Posse: Man säger att denna fond har till ändamål att understödja den mindre jordegaren och embetsmannen; men om man går igenom listorna på dessa låntagare, så finnér man der en massa folk, som icke har några andra tillgångar än sina vänners välvilja. Man säger också, att dessa lån skulle vara nyttiga för landet, emedan de äro fördelade på så många låntagare, men jag kan sannerligen icke finna det; en person, som utan tillgångar lånar 300 rdr, har åtminstone jag mindre förtroende för än den som eger kända tillgångar och lånar en större summa. Man bör också betänka, att dessa medel ej äro för banken disponibla annat än på ganska lång tid. I lyckligaste fall drager det ej om mera än 2 | år, men om låntagarne begagna sig af respitinånaden, så blir det nära 3 år. Jag röstar derföre för bifall till punkten. Hr Akerman: Jag tror äfven, i likhet med den föregående talaren, att R. St:r böra fortgå på den förut beträdda vägen, och så småningom indraga denna fond. Jag gör detta hufvudsakligen emedan det är af vigt att vi må få våra kreditförhållanden ordnade på ett annat sätt än som nu eger rum, då det är tillräckligt att förmå en god vän att såsom löftesman sätta sitt namn på en skuldsedel för att erhålla penningar derför. Sådana böra Den 22 Maj f. m. 449 böra aldrig lemnäs annat än mot säkerhet, sorn har ett verkligt värde. Förrän vi komma att utrota vårt förderfliga borgenssystem, som icke har sitt motstycke i något annat land, skola vi förgäfves hoppas på att kunna åstadkomma ett allmännare välstånd. Jag önskar alltså att denna punkt måtte bifallas.
När år 1842 genom Kongl. Stadgan den 18 Junii, jemnförd med Kongl. Förordn. den 29 Sept. 1855, folkundervisningen i riket blef föremål för legislativa bestämningar, förordnades, att i hvarje stadsförsamling och hvarje soken på landet minst en folkskola bör finnas, dock, undantagsvis, med tillåtelse för två eller flera till samma pastorat hörande stndsförsamlingar eller soknar på landet att kunna förena sig om en skola, der en ringare folkmängd och öfriga förhållanden en sådan förening påkalla, att för hvarje distrikt skall finnas en skolstyrelse, bestående af kyrkoherden eller den prestman, som hans ställe företräder, såsom ordförande, samt några af församlingen valda, inom skoldistriktet boende ledamöter, och att denna styrelse skall i och för sina förrättningar stå under vederbörande Domkapitels upp - LII sigt, lili dem afgifva berättelse om sin förvaltning’ och i öfrigt handla på sätt, Stadgan föreskrrfver. Bland andra en sådan skolstyrelses åligganden, nämner den Kongl. Stadgan uttryckligen: att vaka deröfver att alla i skolåldern varande barn sig i skolan inställa, eller ock att dem i annan ordning nödig undervisning berndes, att i sådant afseende förskaffa åt fattiga barn hjelp till kläder och underhåll vid skolan, och i samråd med lörsamlingen bestämma den ålder, vid hvilken barnens skolgång bor vidtaga, samt de tider af året och timmar ä dagen, då undervisning i skolan bör meddelas; hvarutom stadgadt är, att* der föräldrar eller målsmän skulle tredskas att efterkomma de i afseende ä barnens undervisning meddelade föreskrifter, de tredskande, om de ej låtit sig rätta af presterskapets varningar, skola erhålla sådana af kyrkorådet, elier annan kommunalstyrelse,; om en sådan framdeles värdin' inrättad.
Sedan propos. å bifall till Utsk:ts hemställan härefter blifvit framställd samt med ja och nej i blandning besvarad, gjordes propos. om afslag derå samt att 11. o. Ad. måtte, såsom anslag för en gång, bevilja dels 8,000 rdr för att, till uppbringande af stålens elektoral-schäferier, användas till inköp af 6 å 8 de ädlaste baggar ur de bästa i Tyskland och Frankrike befintliga hjordar, och dels enahanda belopp, eller 8,000 rdr, för att, till förbättrande af kronans stammar af southdown-race, från England inhandla erforderligt antal baggar och tackor af nämnde slag; och sedan denna propos. blifvit med många ja jemte åtskilliga nej besvarad, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. De af Utsk:t i dessa punkter gjorda hemställanden biföllos. 37:de punkten. Hr von Printzencreutz: Visserligen delar jag TJt sk:ts åsigt att de vid sistl. riksdag för Teknologiska Institutet provisoriskt beviljade förhöjda aflönings-anslag icke heller nu må på stat definitivt uppföras; men för ett sådant tillstyrkande hade kunnat hemtas tillräckligt skäl af den omständighet, att förslag blifvit väckt och ännu är på pröfning beroende om Fahlu bergsskolas förflyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet, i de motiver, som af Utsk:t nu anförts, kan jag deremot icke instämma, och detta så mycket mindre, som deribland förekomma uppgifter, hvilka, enligt hvad jag inhemtat, icke öfverensstämma med verkliga förhållandet. Så uppgifves t. ex. att i utlandet vore allmänt antagen den grundsats, att föreståndaren vid tekniska läroanstalter tillika ovilkorligen skall deltaga i undervisningen eller vara en bland lärarne derstädes. Härmed förhåller sig nu sålunda: I Frankrike finnes egentligen blott en teknisk läroanstalt, som kan jemföras med Teknologiska Institutet, nemi. ”Ecole centrale des arts et manufactures”, och vid denna anstalt undervisar icke föreståndaren eller direktören. Den s. k. »Ecole polytechnique” är väl icke egentligen ett tekniskt läroverk, men direktören undervisar lika 506
I äktenskapet kan den vinna styrka genom familje-omvårdnadens gemensamma band – eller också icke, om förmåga till denna omvårdnad å någondera sidan saknas. Vänskap såsom blott ömsesidigt förtroende kan para sig till en sådan äkta kärlek. Men ömsesidiga svagheter kunna här icke blifva kära, utan endast förlåtas och glömmas. I sin rot äro derföre vänskap och kärlek skilda; ty den förra bygger blott på pröfning, den sednare på förhoppningar. I sin fortgång förhålla de sig olika; ty kärleken fordrar blott det gemensamma sträfvandet för samma bestämda mål, familjens bästa, medan vänskap äfven trifves vid skilda sträfvanden. Kärleken aftynar lätt, ty den har att kämpa med ömsesidiga svagheter; vänskapen räknar icke dessa och är derföre fast, eller om den räknar dem, så sker det emedan vanan gjort äfven dem oumbärliga. Så är också vänskap bland qvinnor sällsynt. Ty deras mål i lifvet är blott ett, och ingen qvinnovänskap motstår den hårda pröfningen af rivalitet i kärlek – i vanliga fall icke ens den afundsjuka, som uppstår ur qvinnans allmänna sträfvande att behaga mannen. Icke ens manligt snille hos qvinnan förmår något deremot, ty äfven med snille och talanger vill hon blott behaga mannen, och snillrika qvinnor hafva derföre aldrig qvinliga vänner. Man kunde derföre äfven säga: att vänskapen saknar ett bestämdt sedligt värde, hvilket kärleken eger, emedan denna är det band, som sammanhåller familjelifvet, och all mensklig förädling har sin rot i familjen. «Vänskapen är en krydda,» mente Magnus efter fyra års giftermål, «kärleken är en nödtorftig spis. Den kryddan är den ljufvaste; men alla äro vi icke skapade för goddagar. Lifvets nödtorft tillhör oss hvar och en, och den som derpå lider trist, på honom har döden lagt sin hand, om han än synes lefva.» «Men också är kärleken förgjordt prosaisk. Hvad vill du ge mig för den poёsi, som är stucken i ett par varma strumpor, som simmar i en ärtsoppa eller ligger inbyltad i en barnlinda? Du menar kanske den tretusendetrehundradetrettiondetredje kyssen?
Sl:rs vid 1810 års Riksdag fattade Beslut om indragning af det för Academiens Stallstat förut utgångne anslag, 910 R:dr 32 sk., har Utskottet inhämtat: det R. St:r då funno denna utgift kunna af Academiens egna medel besörjas. Och ehuru således berörde indragning, i den stund densamma skedde, ansetts kunna verkställas, utan att derigenom Ridskolans bestånd äfventyrade; likväl och då Academien, enligt hvad ofvan är anfördt, för samma skolas underhållande, nu mera saknar utvägar, sedan Academiens tillgångar för andre med dess bestämmelse mera förenliga ändamål blifvit medtagne; samt härtill kommer, att Academien icke blifvit anbefalld, att gifva ersättning för det indragne allmänna bidraget annorlunda, än tills vidare och förskottsvis> och ej eller skolat under annat vilkor vidkännas den tillökning i samma utgift, som, vid regleringen af Academiens Stat, år 1823 fastställdes, enär samma tillökning blifvit föreslagen äfven endast tills vidare och till dess på Kronans
Tro ej att jag som de flesta mödrar, skall vara blind för hans fel, och förvekliga honom. Nej, jag skall tidigt ingifva honom vördnad för religionen, kärlek till dygden och känsla för mannatro och mannaheder. Du talar om ditt brefs längd. Jag vill fråga om mitt är kortare? Sophie lär väl ändå undra hvar jag tagit vägen. Farväl! Skrif snart! Dina bref äro en balsam för mitt bedröfvade hjerta, ty jag känner vid deras läsning, att åtminstone en själ omfattar mig med uppriktig vänskap. Helsa ömt min vördade mormor, denna gång skrifver jag icke till henne. Tänk ibland på Din Trogna men sorgsna Emelie. Mathilda till Emelie! Hernösand d. 8 Januarii 1831. Min dyrbara vän! Ett nytt år har ingått och på dess första morgon var du min första tanka, äfvensom det första bref jag skrifver i år, är till dig. Det är en urgammal vana att man vid årets början önskar hvarandra lycka, helsa och all denna verldens glädje. Ofta är dock en sådan önskan blott ett tomt ordspråk och intet mer, men emellan vänner, sådana som vi, Emelie, är det mer än ord. Uppriktig och varm är åtminstone den suck jag höjer till Allmakten för ditt väl, min bön att han måtte gifva dig i detta år ett lyckligare än de tvenne sistförflutna. Tack, bästa du! som tänkte på mig julafton. Jag hade icke ledsamt vet du; tvertom – ganska trefligt. Mormor och jag voro bortbjudna den aftonen till en rik handlande här i staden, der vi voro tjugusju personer till bords, då man antager att handelsmannens egen familj och dagliga omgifning, är nog talrik för att stiga till femton personer. Här i staden är alldeles som på landet, och då behöfver jag icke tillägga, att här är verkelig jul. Också hade man i huset, der vi voro, upptänkt allt för att göra julaftonen så munter som möjligt. Några af barnen äro stora men största delen små; dessa sednare hade sina uppdukade julbord med kusar, kakor, allehanda namnam och grenljus.
De förföljde henne, höllo hennes hjerna i ständigt arbete och pinsam spänning, sådan man erfar inför en gåta man ej kan gissa, men som tyckes så ofantligt enkel, eller ett ord, som man icke kan finna men som hela tiden leker på tungan. Så till sist stod det der, klart och tydligt, som när ett ljus tändes. Det var således skälet och det var detta hon instinktlikt hade känt. »Hon törs inte gå med till en så erkändt omoralisk ung herre», hade herr Wahlberg sagt. På skämt förstås men der låg allvar på bottnen. Hon tänkte på den skildring af unge mäns lif, som hon nyss hade läst. Han hade ju sjelf sagt, att den kunde vara hans egen bekännelse. Hon hade icke föreställt sig att han var något slags helgon; hon hade nog trott att han i det fallet lefde ungefärligen som andra unge män och ändå hade hon visst idealiserat honom. Hon hade aldrig tänkt sig att han kunde draga detta smutsiga in i sitt hem. Hon förstod icke hur hon kunnat vara så naiv. Hvarför skulle de icke komma hem till honom? De kommo ju till andra. Hvad skäl hade hon att tro honom vara så mycket mer finkänslig än de andre? Hon var ursinnig på sig sjelf. Hvarför skulle dessa trasor af idealism hänga fast vid henne. Hvarför skulle hon ännu tro på detta som var fint och vackert tro på det i hemlighet, i trots af hans egna försäkringar. Hvarför kunde hon inte trampa det ned inom sig sjelf när det utom henne icke fans någon motsvarighet. Hon kunde icke hålla sig stilla. Af och an gick hon på mattan, rastlöst och oroligt. Hon tänkte på trappuppgången, på rummet. Hon hade vandrat uppför samma trappor, lagt sin hand på samma dörrlås, hängt sin kappa på samma knagg. Det kom öfver henne en obeskriflig vämjelse. Hon tänkte sig dessa kvinnor, som knappt ega en själ och hon kände som ett hånleende invärtes. Cocott-romantikens magdalenor nej, hon trodde icke på dem. Låghet och grofhet och råhet, det var deras kainsmärke. Se bara in i ett par sådana ögon med röda ådror vid ögonvrårna!
Redactionen blef uppå af Herr Ordföranden framstäld proposition gillad, äfvensom 7 Mom. \ id 8 Mom. yttrade Herr Professoren Doctor Wijkman, att han ansåg namnsedeln ej annorlunda än efter Domarens föregångne Utslag böra öppnas; att sådant Utslag genast vid Målets första företagande kunde lemnäs och derefter verkställas, hvarigenom samma ändamål utan tidsutdrägt vunnes, men Lag-esprit mera vore bibehållen. Icke kunde heller detta som preliminairt Utslag i saken anses, emedan annat vore Utslag om Partens framkallande, annat Utslag i sjelfva Hufvudsaken. 9 Mom. blef på sätt Beredningen föreslagit samt 10 och 11 Mom. oförändrade, såsom i Tryckfrihets-Laaen, bibehållna. Vid redactionen af 12 Mom. var intet att erinra. 2 §, 1 Mom. gillades. Herr Biskoppen Doctor Faxe ansåg de häri förekommande orden »smädlig» och »skändlig» öfverflödiga, hvarmed Herr Borgmästaren Egge sig förenade. Efter framstäld proposition blefvo 2 och 3 Mom. i enlighet med den föreslagne redactionen gillade. Vid 2 punkten i 4 Mom. gjorde Herr Envoyén Baron Adlerberg den anmärkning att i stället för orden »100 R:dr eller mera, efter brottets beskaffenhet», borde något bestämdt utsättas. Herr Grefven och Ordföranden upplyste, att detta ej heller undfallit Beredningens uppmärksamhet, men att det föreslagna stadgandet vore i afsigt att kunna olika 384 Riksdagen 1812. bestraffa de särskildta grader af brottslighet, som enligt detta Mom. kunde äga rum, eller åtskilja det kitsliga från det öfverlagda förrädiska uppsåtet. 4 punkten blef enligt med Beredningens förslag, utan förändring, såsom i Tryckfrihets-Lagen bibehållen.
Nej jemte åtskilliga Ja, propos. till bifall å Hr Mannerskantz’ berörde yrkande blef framställd, ropades starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Sedan-härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på afdelningen litt. e, blifvit yrkadt, af Hr Printzensköld, att 6 för 100:de och af Hr Hjerta att 8 för 100:de, i stället för af Utsk. föreslagne 7 för 100:de af lånets primitiva belopp måtte bestämmas såsom årlig inbetalningsskyldighet, blef propos. till bifall fi Utsk:s i denna afdelning afgifna förslag framställd och med Ja besvarad. Den utan anmärkn. lemnade afdelningen litt. f, bifölls. Öfrige till förevrde 10:de punkt hörande mom. biföllos utan någon discussion. Fortsättningen af förev:de Betänka pröfning upskjöts till efterm:s plenum och det Höglofl. Ståndet åtskiljdes kl. | på 3 e. m. In fidem protocolli Alberl Munck. Lördagen den 11 Juli 1857. Plenum kl. 0 e. m. Justerades 2:ne prot.-utdrag för f. m:s plenum samt pleni-prot. för den 12 sisth Juni f. m. Fortsattes pröfningen af BankoUtsk:s Betänk. N:o 37, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. 11 :le lill och med 21 islå punlclerne. Biföllos. 254 Den 11 Juli e. m. Hr Bildt, Knut: Direktionen för lånekontoret i Wisby har i sin berättelse till BankoUtsk. anmält behofvet att få sina fonder tillökta, och har för sådant ändamål begärt 10,000 lidr bko på den fond som är med omsättning, och 30,000 Rdr bko på Handelsocli NäringsDiskontfonden.