Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sedan han väl förut funnit sin plats och gått klar för sin poesis barnsjuka, är denna hans subjektivism icke af det slaget, som ständigt deklamerar öfver det egna jaget och i hvarje ögonblick bär omkring sitt ideal till skärskådan och beundran; den framträder i stället, som sig bör, i det manligt sjelfständiga sätt, hvarpå han öfver allt uppfattar och bedömer de företeelser, som möta honom i lifvet. Och denna sjelfständighet blir honom också desto lättare, som man alltid ser honom stå i en ständig och oafbruten rapport med den yttre verlden. Han gjorde det äfven när han som mest försökte att öfvertyga om motsatsen. Lika som Snoilsky ibland roade sig med att spela rolen af en artistisk confiseur, som dyrkade sonetten och bjöd till att göra det omöjliga i meter och rim, samtidigt med det att hans sång der vid sidan ljöd så naturligt osökt, så har han också midt under sitt kringströfvånde i verklighetens verld och sitt umgänge med de menniskor han der mötte, än som oftast bjudit till att i dikten låtsa en oåtkomlighet,11 som föga öfverensstämde med hans skaldenatur. Då var det omöjligt att tankarne skulle kunna kläda sig i ord, utan att själens värme skulle blifva till ljummad köld, eller också ljöd ett “ Noli me tan ger eu vid tröskeln för en känslornas helgedom, som skalden sjelf ett ögonblick efteråt var den förste att öppna på vid gafvel, när han sjöng sitt varma hjertas sympati för de stora idéerna och och de stora andarne.Det var derför något oegentligt, när Snoilsky trodde sig öppna endast sin fantasis svala parker, men försökte att bjuda halt vid den skulpterade portalen, innanför hvilken hans känslor hade sitt hem. Hans fruktan för att komma i en allt för nära beröring med de många var artistens men icke menniskans. Han har visat det genom att många gånger sända ut i verlden sånger, som burit alla spår af att hafva sprungit fram ur känslans allra heligaste. Ett. motsatt förhållande skulle heller icke gerna kunnat vara möjligt med en man, som ständigt såg verlden med så sympatifulla blickar som Snoilsky gjort det.
Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. mellan Hemgrafven och Sundsvall, om anslag för dess anläggning. Mo tion N:o 291. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. mellan Frövi och Falun, om låneanslag för dess anläggning. Motion N:o 220. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. mellan Filipstad och lämplig punkt på nordvestra stambanan, om den kommer att gå öfver Norum, om låneunderstöd för dess anläggning. Motion N:o 345. Stats-Utsk. Utlåt. Jern vägs-byggnader, Statens, att all upplåning af medel till fortsättande af dessa, jemte vilkoren för sådan, måtte åt Kongl. Maj:t öfverlemnas, m. m. Motion N:o 256. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 54 och 80. om föreskrift för styrelsen öfver dem, att företrädesvis inom riket an skaffa de för dessa byggnader erforderliga effekter, m. m. Motion N:o 263. Stats-Utsk. Utlåt. Jernvägs materiel, om dess anskaffande företrädesvis inom Sverige m. m. Motion N:o 263. Stats-Utsk. Utlåt. Jernvägstjensteman och betjente, statens, om åtgärder för bildande af en pensionsförening 33 pensionsförening för elem. Motion N:o 78. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 26 och Mern. Johansson, Carl Johan, från Ostergötlands län. Motion N:o 80, om vissa ändringar af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Hm 77 och Mern. Johnsson, Samuel, från Jönköpings län. Motion N:o 156, om statsanslag för omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i nämnda län. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78, Mern.
Dessutom synes det anmärkta missbruket uteslutande vara att befara på de orter, der tillåten minuthandel med eller utskänkning af bränvin ej eger rum, samt vid sådana tider och tillfällen, då utlemnande af bränvin i allmänhet är förbjudet, likasom det icke lärer medföra någon våda att försälja sådana spritblandningar, hvilka ej kunna såsom rusmedel användas. Utskottet har således ansett förbudet böra afse i allmänhet endast vanligt bränvin, men å de orter, der missbruk af apotheks-privilegierna uti ifrågavarande hänseende skäligen kunna vara att befara, jemväl sprit och sådana spritblandningar, som kunna antagas blifva såsom rusmedel använda. I öfverensstämmelse med dessa åsigter har Utskottet uppgjort den redaktion af denna §, bilagda förslag utvisar; men om densamma i mer eller mindre mån vinner Rikets Ständers godkännande, får, till undanrödjande af ofvananmärkta motsägelse emellan särskilda stadganden, Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, jemte omförmälande 14 Sammans. Bevilln.-, Lags. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott. Betänkande N;o5. af det beslut, hvaruti Rikets Ständer i förevarande fall stadnat, måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t ville i afseende å medicinal-författningarne låta i nåder vidtaga sådana förändringar, sorn, för vinnande af önskvärd enhet i författningar rörande samina ämne, må finnas erforderliga; hvilket allt till Rikets Ständers bifall hemställes. § 32. Jemte bibehållande af stadgandet derom, att utdelning af bränvin utan betalning är förbjudet i öppen salubod för handel med andra varor, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att för vinnande af en väl ordnad bränvinshandel, denna må skiljas från och icke utöfvas i samband med annan handel än vinhandel.
Med ofvannämnda båda fyllnads-anslag, utgörande tillsammans 17,928 R:dr 5 öre R:mt, har alltså det i nu gällande Riks—stat uppförda stats-anslag blifvit förhöjdt. 8:o I afseende å Lands-stnicn har E. K. M:t tillkännagifva, all, vid pröfning af frågan om antagligheten af det vilkor, Rikets Ständer vid sednaste riksdag fästade vid pn visandet af då till förbättrande af löne-v ilkoren för Lands-statens tjenstemän och betjente beviljade årliga reservations-anslag af 77,000 R:dr banko, nemligen alt de indelta lönerna skulle utbytas emot kontanta aflöningar i den mån sådant författningsenligt kunde ske, E. K. M:t, ehuru önskvärdi varit, att Rikets Ständer icke ifrågasatt afskaflande för Lands-stats-tjenstemännen af det indelta aflönings-sätlet, likväl af förekomne anledningar funnit sig böra antaga nämnda vilkor samt dervid dels i nåder förklarat, att de nya aflönings-slaler, som af E. K. M:t korinne all fastställas, skulle, utom hvad anginge de i sammanhang med löne-regleringen tillkommande nya tjenster, frän och med år 1855 tillämpas, dels ock, såsom följd deraf, i Nåder föreskrifvit, alt de ät Lands-statens tjenstemän och betjente, utom Landshöfdingarne, på lön indelta heminans-räntor och tionde-anslag skulle från samma lid till kronan indragas och således för dess räkning uppbäras samt i dess räkenskaper behörigen redovisas, dock alt från tillämpningen af berörde Nådiga förklarande och föreskrift de tjenstemän personligen undantoges, hvilka, pä gruud af fullmakt eller konstitutorial, vore berättigade att vid 132 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 196. indella lönerna för sin tjensle-tid bibehållas och yttrat sig icke vilja på den nva löneregleringen ingå.
Hvad angår de af Komiterade framhållna konjunkturer af mera genomgripande beskaffenhet, som till följd af förändrade närings-och handelsförhållanden kunna drabba hela städer, så synes mig farhågan för sådana utomordentliga och ganska sällan inträffande händelser icke böra utgöra hinder för en allmän organisation, hvaraf nyttan är obestridlig. All grundad farhåga i berörda afseende kan dessutom aflägsnas, om i de mindre städerna, som väl företrädesvis äro utsatta för missöden af ifrågavarande beskaffenhet, det värde, hvartill egendom må i hypoteksförening belånas, fastställes till en mindre del, t. ex. tredjedelen, af försäkringsvärdet, och i allmänhet inga sådana byggnader, hvilkas värde är i någon högre grad beroende af konjunkturen, till belåning antagas; och då hypotheksföreningar emellan städernas fastighetsegare otvifvelaktigt kunna så inrättas, att de i afseende på ansvarigheten erbjuda hypoteksbanken all nödig säkerhet, får jag, på dessa nu i korthet antydda grunder, i underdånighet tillstyrka, att sådana föreningar må beredas inträde i den föreslagna allmänna hypoteksbanken, hvarigenom kunde vinnas den fördel, att den i riksbanken till belåning af stadsfastigheter anslagna fond jemväl kunde på samma villkor, som i afseende på lånefonden för landlfastigheter äro af Komiterade föreslagna, öfverflyttas till hypoteksbanken, och denna sålunda befrias från hela fastighetslånerörelsen. Detta särskilda yttrande skulle bifogas del underdåniga betänkandet och, jemte öfriga i betänkandet åberopade bilagor, till Kongl. Maj:l i underdånighet insändas. Ut supra. In fidem, ClFr. Elinqvist. TABELLER till Underdånigt Betänkande angående förändrad organisation af landets hypotheks inrättningar. P. A. NORSTEDT & SÖNER, KONGL. BOKTRYCKARE. Tab. I. Hypotheks-föreningarnes ställning vid slutet af räkenskapsåret 1858. II. Bruksegares hypotheks-kassas ställning den 31 December 1858. III.
Ständers vid Jgi5 års Riksdag underdåniga hemställan att till vinnande af större säkerhet emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, en del af Tullbevakningen, sorn heror -på tillsyn genom Tulljakter, posterade på vissa distanser i Skärgårdarna, Liefve uppdragen åt Kronans Manskap, sorn inom korta terminer ombyttes. Men som Utskottet hvarken är i tillfälle att uttänka något annat sätt, hvilket, enligt hvad Herr Schvan önskat, med mindre kostnad skulle leda till samma ändamål, ej heller, i Utskottets tanka, tillräckelig anledning förekommer, att serskildt tillstyrka underdånig hemställan derom, aft Offiic erare eller väl kände Under-Officerare matte detacheras att medfölja betydliga laster Eesv. och Ekon. TJtsk. 'Betänkanden. 329 till deras lossningsort, och lossningen öfvervara, då allmänna staögarne tydligen förmå, att ingen lossning Jäv ske utan i Tullbetj euin gens närvaro, och 5ulje §. i 1774 års 6'eg lat iöns Ordning före skrifver, att Jakt l ieutenant eller uppsyningsman eller betjente äga att luckor och tillgångar till lasten försegla; samt då dessutom härtillkommer, att denna åtgärd icke skulle kunna verkställas utan betydligen ökade kostnader, anser Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, dfct så väl kustbevakningens fortfarande, som de dervid möjeligen nödiga förändringar må öfverlämnäs till Kongl. Maj:ts egen Nådiga åtgärd, sorn, efter inhemtad erfarenhet af hvad redan i detta afseende blifvit tillgjordt, är i tillfälle att lättast finna och säkrast pröfva de mått och steg, hvilka lill det med denna allmänna anstalt åsyftade ändamål kunna vSra bäst ledande. Dock varder d tta, jemte 2:ne Ledamöters serskilda mening, Riksens Höglofl. Ständers eget upplysta ompröfvabde vördsamt under täldt. Stockholm den 4:de Mars 1818. Transurnt af Riksens Höglofl.
Lx keotocollo 8. L. Utdrag af Prokocollct, hältet hos BondeStändet den 6 September 1809. S. O. Sedan Constitutions-Utskottet uti afgifwit Memorial andragit och hemställt, att dä till äfwenkyrs under Riksdagens lopp, Riksens Ständer, s likhet med hwad redan förut skett, torde beslut» tryckningen af flere äterstäende Betänkande» och Förslag, dem Constitutions-Utskottet äger att afgifwa, besörjandet af en sädan tryckning antingen den af ett, perr eller alla Riks - Ständen äskås , kunde anförtros öt Constitutions-Utskottcts Canccllie, pä det ej allenast rn af särskilte tryckningsanstalter möjligtwis uppkom» mande Colliston skulle kunna undwikas, utan äswcn de personer, som med arbetet haft befattning, komma i ätnjutande af nägon billig och mättlig winst, hivartill de synas framför alla andra wara berättigade , sä längeHandlingarne, som skola tilltrycket befordras, äro blotta Förslag, af Riks-Ständcn ännu c) till pröfning upptagne; och de provistonclt tryckte Exemplaren , säledcS endast torde kunna anses som multiplicerade Afskrifter; sä har Bondc-Ständet tagit detta ärendr under öfwcrwäganbe och till Utskottets hemställan remnål tzF? Den t.9 September. semnat sitt fullkomliga bifall vied den tilläggning, ats rn lifa räjt i dylika fall borde tillkomma äfwen de hfrige Utskottens Betjening, om den samma af dem will begagnas; Hwarom de öfrige Rcspectivc Ständcq gcnym Protocolls-Utdrag wbrdsamt och yänligev stålls Underrättas Vt supra kx krotocolkcz §. bLläZarHir. Utdrag af Protoc-ollek, hället hos Bondes. Ständct den 6 September 1809..
Hr Stiernsvärd har tillstyrkt bibehållandet af Sundhets-colhm, men uphäfvandet af Krigs-colkm på den grund att det förra skulle vara ett vetenskapligt verk men ej det sednare. Ar då ej krigskonsten en vetenskap likaväl som läkarekonsten, och kan ej det verk, som skall ombesörja krigshärens och dess materiells förvaltning och underhåll kallas likaväl vetenskapligt som det, hvilket har sig upsiglen öfver sjukvården anförtrodd. De öfriga anmärkmr, hvilka af min värde motståndare blifvit gjorda vid mitt förra anförande, torde, så vidt jag nu kan påminna mig, ej behöfva något ytterligare svar, ty de hafva redan på förhand blifvit besvarade; deremot anhåller jag att få till vederläggning uptaga ett par punkter i det anförande af Hr Stiernsvärd, som redan åtföljt den K. proposm. Ilan klandrar deruti den planlöshet, som gjort sig gällande inom styrelsen af landlförsvaret, men han anför ej att denna kanske ofta upkommit till följd af den plats, representationen inrymmer åt med honom liktänkande personer, hvilka, genom anslags vägrande, kullslå äfven de bäst grundlagda systömer. Såsom bevis härpå vill jag blott anföra, att Hr Stiernsvärd klandrar det ”befästningen af Stockholms avenyer, sedan den med betydlig kostnad under flere år fortgått, blifvit afbruten.” Nu hafva arbetena å Carlsborgs fästning ”under flera år och med betydlig kostnad fortgått,” mes om Hr Stiernsvärd får sin vilja fram, komma de att upliöra. Några år härefter uplräder åter Hr Stiernsvärd eller någon annan anmärkare och kastar skulden derföre på styrelsens planlöshet.
Var skadan ringa och förorsakades ej derigenom något hinder i telegraferingen, må till böter dömas. 14 §, Hvad i 4 4, 42 och 43 §§ om Statens kanaleller slussverk, annan sådan vattenbyggnad och jernvägseller telegrafinrättning är stadgadt, må ock å dylik, af enskilda personer, menigheter eller bolag inrättad, anläggning tillämpas, om Konungen förordnat, att sådan anläggning skall lika skydd, som Statens, njuta. 4 5 §. Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän minnesvård, brygga, bro, färja, brunn, vattenledning, gasledning, väg, gata eller farled; eller stängsel eller märke, som, till afvärjande af fara eller till varning derför, vid allmän väg, gata eller farled eller å annat sådant ställe satt är; straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. I ringare fall må till böter kunna dömas. Tillstänger man olofligen, utan skadegörelse, som nu är nämnd, allmän väg, gata, farled elier flottled, eller utkastar man i segelled eller flottled barlast eller annat, hvaraf uppgrundning förorsakas kan; vare straffet böter. 41 1 6 §. Förstörer eller skadar man uppsåtligen grufva, eller uppfordringseller annat konstverk, som för grufvedrift inrättadt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 17 §. Sprider någon uppsåtligen ut kreaturssjuka, som smittosam och farlig är; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §. Förgiftar någon, i uppsåt att annans kreatur skada, foder eller hvad annat som helst, så att allmän fara deraf kommer; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Får menniska af sådan förgiftning svår kroppsskada eller död; då må tiden för straffarbetet höjas, i förra fallet, till åtta år och, i senare fallet, till tio år. 19 §. Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 18 § sägs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, såvidt ske kan, genast afvärja; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 20 §.
Af sednare slaget är den Marieklagan, hvaraf ofvanstående bildar en utbruten del. Den synes nemligen utgöra ett stycke ur en af Mone meddelad dikt, kallad ”der Spiegel,” en i trettonde århundradet bruklig benämning för praktiska skrifter, hvarföre också bönböcker blefvo så benämnda160. Mone antager, att författaren varit en lekman och anser sig icke kunna tillerkänna dikten högre ålder än medlet af 1200-talet, hvilket också öfverensstämmer med Liljegrens åsigt, att den svenska run-öfversättningen är att hänföra till tiden omkring 1300. Den tyska dikten har 1218 versar, och af versarna 335—585 synes vår Marieklagan vara en fri och betydligt sammandragen öfversättning. Man jemföre som exempel v. 18—23 i den svenska dikten med följande 16 versar ur ”der Spiegel.” ”Do waren bi mir vrouwen güt den tet vil we min swärer müt, min swestern sahen auch die not si weinten, alz in wäre tot, ir eingebornez liebez kint so vil was ir min kint gemint in den nöten was auch da Maria Magdalena, 365. der ungehebe was also groz daz si von trähen nider vloz an weinem was nieman ge lich Marien, so vil bitterlich weinte si von herzen vil gelegen was ir vröuden spil doch was mir vür si alle we da von müse ich weinen me.” Om vår Marieklagans tyska ursprung kan icke tvifvel uppstå; men man kan ifrågasätta161, om den just af denna här nämnda dikt är en öfversättning. Vi vilja ej heller med full bestämdhet påstå det, ty alla dessa klagosånger, af hvilka en mängd förekomma i tyska litteraturen, hafva med hvarandra stor likhet, så att beskrifningen på den döende Jesu utseende och Marias bön till judarna att äfven döda henne, då de dödat hennes son, upprepas nästan ordagrannt i skilda dikter.
Den som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser gällande tullbestämmelser för artikeln ljuskronor böra oförändrade bibehållas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages för denna artikel följande stadgande: Ljuskronor eller delar deraf, ej specificerade, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, och utan afdrag i viglen för påsatta glas. Enär endast Borgare-Ståndet godkänt, men de öfriga Stånden, med vidblifvande af Mattor. gällande bestämmelse, ogillat Utskottets förslag att å mattor af strå eller rötter, nu åsatte införselstull af 25 S:dr för 100 R:dr värde, bestämma samma tull till 6 sk. skålp., inbjuder Utskottet Borgare Ståndet alt frånträda detta sitt beslut och, lika med de öfriga Stånden, bibehålla gällande tullbestämmelse; och föreslår Utskottet, för annan händelse, följande proposition till omröstning: 81:o Den som, i likhet med hvad tre Stånd beslutat, vidblifver gällande införselstull å mattor af strå eller rötter, 25 R:dr för 100 R:drs värde, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; > Vinner Nej^ bestämmes denna tull till 6 sk. skålp. Utskottet hade, beträffande de under hufvudrubriken metaller, sammansatta, Metaller. förekommande artiklar, afgifvit följande förslag: l:o att införselstullen å marinmetall, eller annan komposition i form af bleck eller spik till förhydning af fartyg, nu bestämd till 5 R.dr för 100
V ■ O ’ tillsade derefter Rådmannen Rathsman, »som denna dag jemte Magistratens öfriga ledamöter intagit sin städse innehafda plats vid Magistratens bord, det han hade att foga sig efter omständigheterna och från sin plats afstå, då han enligt grunderna för Borgareståndets meranämnda beslut icke dädanefter kunde anses såsom Magistratsperson»; i sammanhang hvarmed Magistraten förklarade sig sinnad att utsätta dag för nytt. val samt i kungörelsen derom' tillkännagifva, att Rådmannen Rathsman, som hittills blott i sin egenskap af Magistratsperson varit vald, icke vidare kunde komma under omröstning. Rådmannen Rathsman åter åberopade, med anledning häraf, sin grundlagsenliga rätt, att icke utan ransakning och dom kunna skiljas från . den Rådmanssysla, hvarmed han vore beklädd, yrkande att vara vid densamma bibehållen och, i följd deraf, äfven i oförkränkt åtnjutande af sin derpå grundade riksdagsmannarätt/samt anhöll, att Magistraten ville bestämma sin mening genom formligt utslag och lemna anvisning till besvärs anförande. Magistraten meddelade då utslag af innehåll korteligen, att, ehuru Rådmannen Rathsman vore behörigen vald och förordnad till Rådman och i sådan egenskap tjenstgjort dels i Rådstufvurätten dels ock i Magistraten samt vore i Waxholm mantalsoch skattskrifven och sina utskvl T , , *1 der ordentligen erlagt, likväl och enär, genom bifall till Rathsmans yrkande, att vid sin befattning såsom Magistratsperson blifva bibehållen, det enda skäl skulle tillintetgöras, hvarpå sig grundade Borgareståndets beslut, att från riksdagsmannakallet honora utesluta, Magistraten nödgades anse Rådmannen Rathsman icke vidare kunna vara Magistratsperson i Waxholm och beslutade i-sammanhang dermed, dels, att Onsdagen den 26 i då innevarande Januari månad förrätta det af Vallöf]. Borgareståndet föreskrifna ytterligare riksdagsmannaval, dels ock att i kungörelsen derom antyda vederbörande, att Rådmannen Rathsman, af förrberörde orsak, dädanefter icke kunde komma under omröstning till Riksdagsfullmägtig för staden.
I det hon böjde sig öfver densamma, strömmade, henne sjelf ovetande, tårarne ned derpå, och besuddlade teckningen, redan otydlig för hennes blick genom den rörelse, som i denna stund beherrskade hennes själ. Rosas läppar yttrade ej ett ord om orsaken till den djupa känsla, hvilken återspeglades i hennes drag; men då vi likväl gerna vilja veta den, skola vi på annat håll se oss om efter möjliga upplysningar. I den ännu öppna byrålådan ligger öfverst en liten bok i grönt marokinsband. Kanhända, om vi öppna den, skall hon sqvallra om hemligheten. Med läsarens tillåtelse vilja vi försöka, och läsa ur Rosas dagbok: Den 29 September om aftonen 1826. O, hvilken dag! Huru mycken smärta och sällhet kan icke inrymmas i ett menniskohjerta! Men dig, min Gud, min Fader, tillhör först min rörda själs varma tackoffer. Ditt allseende öga blickade ned med kärlek, och sände, i den förfärligt afgörande minuten, en räddare för mitt unga lif. Näst dig, Allsmäktige, höge Ledare af våra öden, tillhör mitt hjertas tacksamhet honom! Jag måste väl genomgå hela denna på qval och glädje rika stund. – Jag skulle i dag på morgonen resa ut till vårt lilla landtställe, att efterse mina små anläggningar, dem vår nye, skicklige trädgårdsmästare borde anordna och omplantera. Jag hade så ofta gjort denna lilla tur ensam, emedan jag alltid funnit ett barnsligt nöje uti att få styra min fars eldige trafvare. Det blef således icke heller nu fråga om fara. Innerligen glad, packade jag tillsamman mina små förnödenheter för dagen, steg upp i min trilla, och rullade bort, förnöjd nickande åt mamma, som stod vid fönstret och ropade: ”Akta dig, Rosa! Håll stadigare tömmar!” – Ett par gator igenom gick det ypperligt; men nära hörnet af den tredje blef jag varse Mannerstedt, som, med några böcker under armen, kom hem från en lektion. Jag vet ej, hvarföre jag aldrig så der oförmodadt kunnat träffa honom, utan att få en stark hjertklappning.