Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu minndes Stella den vers, hon nyligen läst upp om fåglarna och hon – gret och sade: – Ja, Stella är lycklig. – Ja, ty två menniskor finnas, som hålla af Stella och jag, hvem har jag? – Harald? – Tror du det? – Jag tror det ej, ty jag vet det. Och jag vet det, ty han måste älska dig; o jag förstår det nu, nu fattar jag det fullkomligt. – Detta är säkert din byrå, – sade Irene, våldsamt ansträngande sig att afbryta det ämne, hvaraf hon ändå var så intagen. – Ja, ja, detta är min egen byrå, Stellas byrå – sade Stella och vid den glädje hon härvid erfor glömde hon helt och hållet bort att med sin skälmska min bry Irene, för det denna sålunda gjort en vändning i samtalsämnet. Stella gick till byrån, öppnade en låda och framtog några klädningar. – Irene, säg, hvilken är vackrast. Ser du den här blåa, det är min bästa, den dyraste menar jag. De ville gifva mig en sidenklädning, men Stella tycker inte om siden mera. Stella har fått nog af siden och grannlåter, Stella ville inte påminnas om förra tider. Säg nu, Irene, hvilken är vackrast, den blåa, eller denna gråa tibets, eller ... ser du den der af yllemusslin. Jag har bara en af kattun. Men ser du dehär fem af bomullstyg ... jag räknar också den jag nu går i. – Den är allra vackrast, som Stella har på sig – svarade Irene småleende. – Du är såsom Erik, så säger han också. Och om jag tar en annan, så säger han ändå på samma sätt. Han vill inte göra Stella klok på detder. Irene förstod nu mera än Stella, men hon sade dock ingenting. Äfven hon å sin sida ville icke göra Stella rätt klok på – någonting annat. När Stella engång tackat Erik för sina nya kläder, hade denne icke kunnat annat än medgifva, att det var Harald, som hon var tack skyldig för denna första uppsättning. Läsaren behagade minnas, att då Erik och Harald öfverenskommo om Stellas drägt, var det finska de talade, för att Stella icke skulle förstå dem, men i alla fall hade Stella nu fått veta, hvilken var gifvaren. Irene sade:
filologiska universiOch hon bestred betetsstudier, med framstämdt, att hon nå- gång uppträdt som förgonsin sagt ett ord, som kunde tydas så- hon trodde, att kvinnan fortare, eller åtfattare, men den bästa berömmelsen har han som ett underkännande af arbetet för kvinminstone säkrare, skulle vinna den efterförvärfvat sig genom det outtröttliga och uppnans frigörelse. H o n protesterade mot hvarje traktade likställigheten med mannen, o m offrande sätt, på hvilket han deltagit i faskranka, som hindrar en enda af lifvets hon slutade upp med att tala om de stordrens välgörenhetsverk bland Rysslands nödkrafter att komma till nytta. Genom så- verk, hon en gång skall utföra på för henne lidande. Det var ock under detta frestande dant utarmar mänskligheten sig själf. Men främmande fält, för att i stället proklamera, arbete, bland sjukdom, umbäranden och nöd, hon vidhöll sitt påstående, att det är ett att det verk, hon utför och utfört i samhans unga krafter till sist togo ett hqtande missgrepp af kvinnan att till hvarje pris vilja hällets och kulturens tjänst, är lika värdeafbräck. Efter nödoch koleraåren i Ryssfölja mannen i spåren äfven på de vägar, fullt, lika oumbärligt som mannens samt land 1 8 9 1 — 9 3 måste den unge grefve Tolpå hvilka hon, enligt sin natur, ej kan fullt förtjänt att få fullbordas i frihet och stoy under år 1894 i södra Frankrike söka komma så fort som han. Sina anmärkjämlikhet. återvinna sin vacklande hälsa; sedermera ningar mot den moderna kvinnorörelsen har han behandlats af ryske läkare, men sammanfattade fröken Key i följande nio var fortfarande alltjämt ytterst klen.
Är åter hans vistelseort okänd, inträder det i sednare delen af §:n omtalade fall, då den förlupna makan skall efterlysas, och det är en sådan åtgärd, som domaren, etil. det af talaren citerade Kongl. Br., ej får vidtaga, förr än han undersökt, om någon känner den afviknas vistelseort, orsakerna till bans frånvaro och begge makarnes förra sammanlefnad; hvaremot en sådan undersökning är mera obehöflig, då man vet hvar den bortresta vistas, kan tillställa honom stämningen och få hans bestämda förklaring ang:de orsaken till hans frånvaro. Den 7 Februnri. 343 Härmed tror jag mig hafva ådagalagt, att anmärkn:ne om förslagets formella krister icke äro fullt giltiga, och får jag således förnya min uttryckta önskan om bifall till Betänk. Hr Gr. o. Landtmts härefter först till bifall och sedan till afslag å förevar:de Betänk, framställde Propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till ålerremiss. samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Ånyo föredrogs LagUtsk:s den 28 och 31 sisth Januari på bordet lagda Betänk. N:o 10, i anledn. af väckt förslag om tillägg till 1 kap. 12 §. Rättegångs-B:n och 9 kap. 5 §. Utsöknings-B:n. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag finner den af LagUtsk. här afgifna förklaring ingalunda vara upmunlrande för R. Stms Just.-Ombudsm. Den för honom utfärdade Instruktion föreskrifver, att han skall inför R. St. anmäla de brister, som i lagar och författn:r förefinnas. Om han icke fullgör detta åliggande, lägges det honom lill last; om han gör det, bryr man sig icke derom. För min del kan jag ej finna annat, än alt Just.-Ombudsm:s nu ifrågavande lagförslag är riktigt och af ett verkligt behof påkalladt.
Då han nu icke är här, så vill jag göra det. Likasom jag i Bevilln:sUtsk., så väl under denna, som under näslförflutna Riksdag, opponerat mig emot den höga bevilln. för Privat-Bankerna, som första mom. af denna § innehåller, så kan jag icke heller nu underlåta, alt höja min röst för samma ändamål. Detta höga belopp synes mig endast vara dikteradt af afundsjuka emot de personer, som stiftat dessa, för landet sä nyttiga, inrättningar, serdeles då man vet luiru denna höga beskattning tillkom, nemi. under 1847 och 1848 årens Riksdag, då endast och allenast slumpen i BevillmsUtsk. afgjorde, att förslaget till den höga beskattningen någonsin af Ulsk. bifölls. Jag får nu hemställa till R. o. Ad., att helt och hållet borttaga första mom. af denna §, hvarigenom Privat-Bankerna komma att hänföras till de aktie-bolag, som i andra morn. af denna § omnämnas, och då komma de att draga den beskattning, som ända till 1847 års Riksdag varit ålagd på alla dylika associationer. Gr. af Ugglas: Jag delar de åsigter, som Frih. af Schmidt uttalat och anhåller, att få för R. o. Ad. upläsa den reservation jag i detta fall afgifvit, icke af någon författarekärlek, men derföre, att jag tror mig i densamma mera consist och derjemte mera fullständigt hafva framställt frågan, än om jag här skulle göra det mundtligen, hvilket säkerligen äfven skulle uptaga mera tid. Efter upläsande af förenämnde reservation, i hvad den rörde bevilln:n för enskilda sedelutgifvande Banker, fortsatte talaren mundtligen: Jag är fullt öfvertygad, att en sådan undantagslag som den, hvilken nu drabbar de enskilda Bankerna, ovilkorligen sväfvar öfver en hvar, och att den afundsjuka och ovilja, som i närvar:de stund sväfvar öfver Privat-Bankerna, en annan gång kan träffa en annan näring. Jag önskar, att alla undantagslagar måtte ur lagstiftningen utgå. Hr Palmcrantz:
LEONORA. Å, när han bara själf kommer in i riksdagen, så aktar han sig nog för att spränga den i luften. (Jungfrun öppnar för Max.) Tredje scenen. DE FÖRRA. MAX. (Leonora reser sig och går emot Max. Hans och Emilie betrakta dem.) LEONORA. God dag, Max. Vi sitta just och debattera en ytterst betänklig socialist. Har ni hört talas om honom? MAX. Ja, tillfälligtvis har jag verkligen redan hört talas om honom. Han tycks ha vissa chancer. (Till Emilie, som serverar honom te.) Tack fröken – en bit socker till om jag får be. EMILIE. Ursäkta, herr löjtnant. Men Leonora är ju mest van att själf ... LEONORA (går fram till bordet). Det är också tanklöst af mig, Max. Emilie har rätt: jag brukar ju själf sörja för mina vänner. MAX. Ni skämmer bort edra vänner, fru Leonora. Ni betänker icke, hur nödvändig ni efter hand blir för dem. LEONORA. Det är just det jag betänker. Tror ni till exempel, jag har lust att se er öfvergifva mitt gammaldags hederliga förmak för fru Schwarts-Hansens berömda wigwam vid Nörre Boulevard? KATRINE. Det är då också en idé att möblera sitt kabinett som en wigwam! När där inte finns en smula äkta indianskt ... MAX. Intet utom skalperna, fröken Katrine! Och de äro till och med osynliga. EMILIE. Jag vet inte, hvarför ni alltid är så stygga mot fru Schwarts-Hansen. Hon är då icke värre hon än de flesta. Hvad har hon gjort? LEONORA. Svaret är så banalt, lilla Emilie, att man generar sig för att komma med det. (Till de öfriga.) Jag vet inte, om någon känner sig ha mod att precisera HANS (litet forceradt). Nå, Bruun! Du som går för att vara intim där i huset och – efter hvad man säger – har umgåtts där dagligen ... EMILIE. Det är visst icke sant. Folk säger så mycket.
Bonden Nils Nilsson i Westerkälen blef vald att vara närvarande för att tillse detta arbetes begynnande och fullbordande. Rödön och Häste den 19:de maji 1856. Eric Ersson i By, Olof Larsson i Häste, O. A. Staaff. Johan Nilsson i Wejmon, Nils Nilsson i Kjälen. 132 Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 172, ÖLA. På allmän sockenstämma i Näskott den 25:te maji 1856 yttrade socknemännen att de förenade sig med Rödöns socknemäns ofvanstående yttrande angående pensionsanstalts inrättande för folkskolelärare, och ingående uti densamma. År och dag som ofvan. O. A. Staaff. Å socknemännens vägnar. Nils Larsson i Tullus, Pehr Nilsson i Faxelfven, Jon Gunnarsson i Smedsåsen. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:2, opag., ÖLA. Protokoll hållet vid Rödöns och Näskotts folkskolestyrelsers sammanträde å folkskolan i Rödön den 12:te november 1856. Närvarande utom ordföranden bland ledamöterna voro: bönderne Nils Nilsson från Westerkälen, Jon Olofsson från Wike, Carl Hemmingsson från Nyland, Carl Carlsson från Dvärsätter och Phersson från Trusta, samt från Näskott bönderna Olof Nilsson från Faxelfven, och Olof Larsson från Tullus. Först upplästes en till ordföranden ingifven skrifvelse, så lydande: ”Som jag öfver sju års tid saknat tjenlig bostad vid Rödö folkskola, eller fått mig någon sådan anvisad i enlighet med nådiga stadgan, har jag nödgats uppehålla mig å mitt hemman i Silje beläget nära en half fjerdingsväg från skolan.
Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af Hr Printzenskölds anmärkn., uppmärksamheten deruppå, att alla citationer i bevilln.stadgan, som kunna göras i §§:na , måste rättas efter den nummer, som den § får, hvarpå citationen syftade. Då R o. Ad. antagit en mängd andra §§ än Utsk:s förslag innehölle, hade en helt ny nummerföljd af §§:na, än som förut ägt rum, uppkommit. För att förena alla dessa siffror, skulle fordras en jemförelse af R. o Ad:s alla beslut, hvartill tillfälle nu icke kunde vara , hvarföre något bestämmande af §§:nes nummerordning och antal nu icke med säkerhet kunde äga rum ; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. fann något att erinra vid denna förklaring. Ropades nej. l43 §:n. Hr von Hartmansdorff: Då detta betänk, första gången förevar, gjorde jag och flere andre ledamöter jemte mig anmärkntr emot 3:dje punkten , eller det 3:dje undantaget för personer, under det året de beredas till den heliga nattvarden. Detta undantag, som låter ganska väl, tolde i verkställigheten föranleda , att mången , under förevändning att läsa till nattvarden, befrias från skatt, och att, då detta lyckas ett år, så fortfar man dermed i flera år. I stället för att uppmuntra till dcsfo mera flit och skyndsamhet med den angelägna nattvardsläsningen, torde undantaget vålla att man uppskjuter henne så länge som möjligt, för att befrias från Den 10 October e. m. 205 från skatten. Jag anhåller alltså att §:n måtte få förblifva sådan han är i nu gällande bevilln.förordning. Gr. Hamilton: De farhågor Hr von Hartmansdorff nu yttrat kommo visserligen i betraktande under öfverläggningen härom inom Bevilln.TJtsk. ; anén det öfvervägande antalet inom Utsk. trodde dock, att dervid icke vore någon fara. Åtskiilige, isynnerhet af Högv.
Nedhuggning af det heliga trädet företages, och nedrifning af kulan, hvars starka ingång man förgäfves sökt öppna, begynnes.) BLANDADE RÖSTER. Hedna Gudar, ingen skoning! Hedna tillhåll, ingen fred! Detta trädet, denna boning Rifvom ned, huggom ned! (Det heliga trädet faller med brak och dân.) BIRGER. Bra, gossar! hurtigt! raskt! (Stenar nedfalla från kulan, som rifves.) EMOINA, innanföre, med ett gällt anskri. Hjelp! BIRGER, med förvåning. Nödrop af en qvinna Hos gubben Turilas! Besynnerligt minsan! (Uppehåll med rifningen. Birger vid dörren af kulan.) Så öppna, skynda dig! Opp, säger jag. Välan, Då du dig icke vill besinna, Så skyll dig sjelf för hvad som sker. (Stridsbullret utom Teatern tilltager, kulans hvalf ramlar, och Emoina synes afdånad ibland ruinerna.) Är det en Engels bild jag ser! (Svenskarna betrakta henne med bestörtning, som afbrytes genom en häftig strid.) TIONDE SCENEN. DE FÖRRE. RUHO, med en stark tropp Finnar. RUHO. Gudaförstörare, hämden Er kalle! BIRGER. Kämpande vikom! Stridshornet skalle! (Det stötes i stridshornet, Svenskarna vika långsamt och i god ordning från Teatern, förföljde af Ruho och hans tropp häftigt, men utan ordning.) ELFTE SCENEN. EMOINA, afdånad. Villervalla af Finnar, sedermera WÄINÄMÖINEN, sist RUHO. (Stridsbuller på båda sidorna af Teatern.) CHOR af flyende Finnar. Skräck och död oss väntar här, Helga trädet fallit är. (Rådvill förvirring, Wäinämöinen inkommer.) Räddom, räddom oss ur striden. WÄINÄMÖINEN. Stån! Rädden äran! Er ej spriden, Stån kring Er Höfding! Stån mot fienden!
Efter l arbetsdig hay hon nu for alltid gHtt till hvila en ' ~ &amp; nnviind och det i sainrna hem, clet lHnga, 1Bga enviiningshaset inne pfi det galnla myntets lummig: ~ gird, diir llon sjdf lekte som barn och diir hon skulle f B se, forst sin egen blomstrcznde barnskera och sB sina barnbarn tuinla om i ystra lekczi:. I de bilder af sitt lands stora nch beromcla man, soin hon ineci grafstickeln fi) revigat, hslr 11011 samtidigt inristat sitt eget nninn, och i alla ticler slrall Lea Alilborn utimnas i sambanit ~ n e d svensk konst och svenslr hiifdateclrning. Kvinnoklubbens ide. Bland cle f8i: eningai:, soin tillhora Svenska kvimiornas nationalforbund, Br iifven Kvinnoldal~l~en en, ocli det &amp; for att for eder solm frninstiilln I&lt;vinnoklubbens id6 och nBgot slddra dess verkmnhet, son1 j a g for en 1roi: t sttxnd bey 0111 eder uppmarlrsczmhet. PA forhand vill jeig siiga, att det inte iir min lnening txotta de nBrvarancle inecl en hop statistilr, - ehnru siffror ofta tala biittre Bn ord; - n t m for att i storsta korthet solm visa, att Kvinnoklubben under sin tillryggalagda lifstid gjort en icke s: i alldeles ovfisentlig insats i den s. k. krinnororelsen och i sin m h bidragit att fora kvinnorna framtt i ' ill stijrre upl~lysning, d a r e andliga vyer, storre tolerans gent emot h r a ~ a n d r a samt att skiinka dem ndgoa lifsgladje under arbetet.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades ett af Herr JVinge denna dag ingifvet anförande, med bilaga, innefattande tillägg lill en af honom väckt och Lill bemäidte Ulskolt den 17 sistlidne Augusti remitterad motion, angående ersättning till Nyköpings stad för en densamma tillagd, men sedermera förlorad, krono-fordran. S. D. Föredrogos ånyo och ladcs till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial; N-o 62, i anledning af återremiss af betänkandet, N'o 17; N:o 63, i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 18; N:o 64, i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 22; lith. till II. N:o 65, i anledning af återremiss af belänkandet, N:o 23. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Ulskottet en af Pehr Sahlström från Stockholms Län, i anledning af nämnde Utskotts memorial, .\:o 50, rörande användandet af de under Kongl. Stats-Contorets förvaltning ställde äldre depositions-medel, väckt motion, alt sådane depositions-medel, sorn kunna till Stats-Contoret inkomma, böra livart tredje år Lill Riksgäids-Contoret allemnas. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Ulskottets memorial, N:o 9, om antagande af en Canzlist. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande betänkanden oell memorial, nemligen: N:o >6, i anledning af väckt motion om köpingsrältighet för fiskeläget Grebbestöd:
Skrifvelse, N.o 2/2. § 19- På det skeppare och besättningar å svenska krafvelfartyg, större eller mindre, må komma till säkert åtnjutande af den föling, sorn, uti Wårt år 1748 utfärdade reglemente, dem till uppmuntran blifvit tillagd, skola skeppare och besättning vid den tullkammare, der lossning sker-, af den tull, som för fartygets medbragta last inflyter, mot behörigt qvitto erhålla dess föring, utgörande, vid fart från Östersjön, för en skeppare 1 riksdaler 16 sk., för en styrman 28 sk., och för de öfrige af besättningen, såväl som gossar, hvardera 21 sk.; från de vid Nordsjön, kanalen och Atlantiska hafvet belägna Europeiska orter, för en skeppare sju riksdaler 9 sk., för en styrman tre riksdaler 28 sk., och för det öfriga skeppsfolket hvarje person två riksdaler 42 sk.; samt från Medelhafvet och Levanten, skepparen nio riksdaler, styrmannen fyra .riksdaler 24 sk., och för hvardera af den öfriga besättningen tre riksdaler 28 sk., allt svenskt banko; men då tullbeloppet för medförda varor icke uppgår till minst 50 riksdaler banko, bestås skeppare och besättning ej någon föring, från hvilken förmån afven inhemska på klink byggda samt utländska fartyg äro uteslutna. Skeppare, som komma från Medelhafvet, men tillika intagit last uti Westersjöhamnar, njute föring, såsom från Medelhafvet, när tullen för de derifrån i svenskt fartyg medbragta varor stiger till en fjerdedel af tullbeloppet för de varor, som annorstädes blifvit inlastade. \ id ett annat förhållande bestås endast den mindi'e fölingen. § 20. För gods, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, må ej någon minskning i tullen tillåtas, såvida godsegaren sjelf vill detsamma disponera.
uppfördes uvertyren, op. 115, komponerad 1814 till firandet af kejsar Franz ' namnsdag, intressant och effektfull äfven den, men ej af samma Kvinnokönets li f ster a fl. Flere kvinnor än elektriserande art som den öfriga delen af promän finnas, som bekant, i Sverige — 60 på 1,000 grammet. Samspelet var som vanligt konstnär— utom i Jämtlands län, där mankönet har ligt fulländadt och bifallet intensivt, särdeles haft någon öfvervikt sedan i862, och Norrbottens efter violinromansen, öfverlägset föredragen af län, hvarest männen äro i pluralitet sedan 1883. herr Tor Aulin, samt efter Eroicans grandiosa Och dock födas i riket årligen flere gosseän begrafningmarsch och eldiga scherzo. flickebarn, t. ex. år 1895, som kunde uppvisa 71,142 af det förra slaget mot 66,992 af det senare. Det manliga könets lifskraft synes emellertid vara mycket underlägsen det kvinnliga, och i synnerhet gäller detta de första lefnadsNyutkommen litteratur. åren. Förutnämnda år afledo 7,100 gossar i första året mot 5,643 flickor, och de närmast följande V i l h e l m Billes B o k f ö r l a g s Aktiebolag-: åren var dödligheten likaledes större bland gos£n kristen; berättelse från London i våra dagar, af Hall Cainc; öfvers. fr. engelskan af M Boheraan. — D e n n a hogst sarne. märkliga bok, skrifven af en af Englands snillrikaste författare, har nu fullständigt u t k o m m i t i 4 häften. Folkgunst; berättelse om en stor strejk, af Sob. Barr; öfvers. fr. engelskan af Algot Sandberg. En krigsfånges minnen från Abessinien, af G. Camerra; b e m. öfvers. fr. italienskan af Gabr. Hedengren. Bland Klippbergens indianer, af 6. A. Henty; öfvers fr. engelskan af d.r P. af förf. Liudlösa steg; ber.
” Hvad sålunda förut är öfver ämnet i underdånighet yttradt, vågar General-Tull-Styrelsen nu hufvudsakligen desto hellre åberopa, som Rikets Ständer vid 1828—1830 åi ens Riksdag låtit Revisorernes ofvanberörde erinran förfalla, sedan Stats-IJtskoltet, efter inhemtande ”af hvad General-Tull-Styrelsen i de öfver 1-825 och 1827 års revisions-berätlelser afgifne underdåniga utlåtanden upplyst och utredt”, förklarat, genom det af General-Tull-Styrelsen för hemliga utgifts-medlen vidtagna redo - — 11 tisningssätt, ”ali dea controll hafva vunnits, som öfver dispositionen af, dylika anslag kan erhållas och anses erforderlig Då likväl, vid ursprungliga anslåendet af de på Omkostnads-Staten hittills för hemliga utgifter upptagne 8,000 R:dr, föreskrift blifvit lemnad om användande af 2,000 Il:dr för bestämdt ändamål, så enär detta ändamål i sjelfva verket är väsendtligen enahanda med bestämmelsen för de 16,000 R:dr, hvilka Omkostnads-Staten upptagit under namn af Extra medel, har General-Tull-Styrelsen, som vid hemliga dispositionerna i fullt mått ställt sig berörde föreskrift till efterrättelse, vid innevarande års Stals-reglering i underdånighet föreslagit öfverflytlning å Omkostnads-Staten af 2,000 R:dr från hemliga Utgifts-fonden till det offentlig redovisning underkastade Extra medels-anslaget. — I händelse af Nådigt bifall härtill, blifver anslaget för hemliga utgifter, från och med detta år, nedsatt till 6,000 R:dr, hvilken summa är till numerären lika med hvad i Silfver-Species för enahanda ändamål redovisningsfritt disponerades af Tull-administralionen för 60 år tillhaka. Remissakten återställes i underdånighet och General-Tull-Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdanigstc oell tiopligtigste tjenare och midersuter ARV. ARV8#
Insättaren kunde alltså vid sitt femtionde år utbekomma denna ränta. På det besparingarne icke måtte försummas, voro några garantier nödiga. I sådant afseende borde för rättigheten att under ett påföljande år lemna sig sjelf laga försvar styrkas, att den minsta anbefallda ,årsbesparingen för det löpande året blifvit till fullo betald. För en tjenares besparingspligt borde en husbonde ansvara under tjenstetiden, dervid dock skulle bero af öfverenskommelse, huruvida årsbespariugen borde af lönen utgå eller af husbonden utom lönen erläggas. Vid aila aftal om arbete emot dagspenning eller efter beting borde den, som betalte arbetet, ansvara för en besparing af t. ex. 1 sk., i förra fallet för hvarje dag och i det sednare för hvarje riksdaler, som för arbetet erlades. I öfrigt borde kontrollen öfver verkställigheten af besparingarne tillkomma det samhälle, der personen vistades. Vid mantals-skrifningarne kunde nemligen en ledamot af fattigvårdsstyrelsen eller socken-nämnden närvara, för att efter upprop emottaga redovisning för hvarje persons besparda behållning och densamma i en dertill inrättad längd anteckna; hvarefter, i 4 Allm. Bese - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 21. händelse någon försummat göra behörig insättning, medlen borde i laga ordning utkräfvas. Uti den framställda motionen hafva hr kontrakts-prosten J. M. Almqvist, hr kongl, hofpredikanten P. Hasselrot och hr doktor A. Sandberg instämt. Utskottet har, vid öfvervägande af den högst vigtiga fråga, som sålunda blifvit föremål för dess pröfning, icke kunnat undgå att inse det vackra uti motionens syftning samt nyttan af åtgärder och stadganden, hvarigenom hvarje medborgare inom samhället kunde förmås att under sin arbetsföra ålder och den tid i allmänhet, då han kan påräkna årliga inkomster, afsätta en sparpenning för sin ålderdom opn för de tider i öfrigt, då han kan blifva oförmögeu att förvärfva sitt uppehälle.