Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jo, säj ja’!» Utan att spilla ett ord vidare, kaflade Janne upp rockärmarna, så de bedröfligt smala armarna blefvo synliga, spottade i händerna och stälde upp sig för att slåss. »Kom sta, om I törs», sa’ han. »Nej, ja’ har int’ flughåfven me’ mej», sa’ Mjölnar-Sven, som kände, att han aldrig skulle stå till svars me’ att röra ved ett tocket elände. Nu blef Janne ond på fullt allvar och sa ett glåpord som tog, »Håll käften Spink-Hans, skrek Mjölnar-Sven, eljes ...» Ja gud vet hur det hade gått, om inte Märtha hviskat ett par ord i örat på Sven, hvilka verkade lugnande som olja på vågen. »Gå I gärna på panorama», sade han och gapskrattade – »men akte er, Skräddar-Janne, att I inte kom te å klippe fingra åf I!» Janne drog ned skjortärmarna och satte hatten till rätta. »Så dänne ä’ dä alltjämt», sa han föraktligt. »Me’ mej våga de aldri’ sta. Men nu gäll’ dä, jänter, att hålle i hop!» De marknadsbesökandes antal hade ökats. Torget, på hvars andra sida panoraman var belägen, krälade som en myrstack; det var nästan lifsfarligt att söka tränga sig igenom. Men det imponerade inte en smul på Janne. Han stack ’spasserkäppen’ genom halslinningen ned på ryggen – för att ha den i säkert förvar – knäppte ihop rocken, tog Märtha vid handen, bad de andra ’att inte släppa tag’ och kastade sig så in i folkmassan med ett mod, som varit värdt en större sak. »Undan, Per Jöns!» skrek han, »mak’ åt er, Bakberga-mor! Undan me’ labbarna, SmedsKalle! – Å hut, hva’ puffas I för Var inte rädd’, jäntor, ja’ hjälp’ er nog igenom!» Men redan efter ett par minuter voro krafterna slut. Det insjunkna bröstet flåsade, svetten lackade, hatten var stukad, rocken upprifven.
Men den ovilja, hvarmed dessa bidrag i början mångenstädes lemnades, gaf snart vika för en bättre öfvertygelse. Man insåg så småningom allmänt, att ordning och en jemn fördelning icke kunde på annat sätt vinnas. Med få undantag hafva också derföre fattigvårdsbidragen i alla socknar ordentligen och utan behof af utmätningsåtgärder utgått. Dessa bidrag hafva äfven inom de flesta kommuner minskats, sedan rikare skördar spridt en allmännare välmåga bland den jordbrukande och lemnat rikligare arbetstillfällen åt den arbetande delen af befolkningen. 30 Förhållandet år 1850 med fattighjonens och understödstagarnes antal samt fattigvårdsomkostnadernes belopp inom de särskilda fögderierne, städerne således undantagne, har varit följande: Antal fattiga F attigvårdsutäldre personer. harn. Summa fattighjon. gifternes belopp i Bankomynt. Tjust Tunaläns med flere härader Då hela befolkningen i Länet, med undantag af städerne, utgör 181,943 menniskor, så visar det sig att nära tre procent af folkmängden äro fattighjon eller understödstagare. Om summan af faltigvårdsutgifter fördelas lika på Länets hemman, så belöpa omkring 15 R:dr B:ko på hvarje hemman. Härvid bör dock erinras, att en icke ringa del af fattigvårdsutgifterne bestrides genom fattigkassornas räntemedel och tillfälliga inkomster äfvensom genom personliga bidrag, så att de tillskott, hvilka drabba hemmansägarne och öfrige röstägande, icke kunna beräknas till mera än 8 å 10 R:dr B:ko i medeltal per hemman. 1 flera socknar minskas behofvet af sådana tillskott derigenom, att den till sockenmagazinet inflytande räntespanmål användes till fattigförsörjningen. Fångvärdsanstalter. Under den tidrymd, som denna underdåniga berättelse afser, lades grunden till det nya, sedermera färdigblifna Läns-Cellfängelset härstädes, som innehåller 102 ljusa och några mörka celler. Kostnaderne för fångars vård och underhåll utgjorde: år 1848 22,384 R:dr B:ko.
% » Till och med många af Gambettas mest hängifna vänner », anmärker Reinach, » dolde icke sitt missnöje med denna idé, ja, äfven flere af hans ministrar beklagade sig lifligt deröfver. » Den reaktionära pressen mottog visserligen utnämningarna med bifall, men det var ett bifall, som skadade Gambetta mer än intransigentemas värsta smädelser. Rojalistiska och bonapartistiska tidningar uttalade sin glädje öfver, att » den ende statsman, som republikaneme ega, erkänner, att han blott hos de besegrade partierna kan finna dugliga embetsmän. » Till stor glädje för alla Gambettas fiender skref Paul de Cassagnac iT^ays: » Det är nu femton år som jag hållit på att ge republiken risbadstu så mycket jag förmått. Jag tycker, att det väl förtjenar ett litet embete. » » Miribel och Weiss! » blef det stridsrop, hvarigenom Gambettas fiender lyckades rycka den allmänna opinionen med sig. Agitationen blef så häftig, att Weiss ansåg sig böra vika för stormen och den 7 januari inlemnade sin af-skedsansökan. &gt;Jag trodde », svarade Gambetta honom, » att ni kände mig bättre. » Tjugu dagar derefter var kabinettet störtadt, och republikens president hade ett samtal med Gambetta, innan ännu den nya ministéren blifvit bildad. » Jag har blott en begäran att framställa till er », yttrade då Gambetta till Grévy, » bibehåll general de Miribel. Jag har burit alla obehag, som denna utnämning fört med sig; behåll alla de fördelar, som den skall bereda armén och Frankrike. » Denna bön tjenade emellertid till intet. Liksom Weiss och Chaudordy måste äfven Miribel afgå. Napoleon den tredjes vålnad manades fram, minnet af statskuppens och det andra kejsardömets brottàterupplifvades för att hos den lättrogna massan injaga förskräckelse och inge misstankar, att Gambetta hyste de afskyvärdaste planer, att general de Miribel skulle blifva hans Saint Arnaud. Och icke nog härmed.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. /. Lagerheim. Onsdagen den 12 Februarii. Plenum klockan io förmiddagen. Justerades PleniProtocollet för dea 3 dennes förmiddagen. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric'. Med några få ord anhåller jag att få yttra mig i anledning af det sednast upplästa anförande. Qin af de enskilta åsigter . som jag i mitt anförande den 3 dennes i allmänna termer fram - 4o8 Den 10 Februarii. ställt, rörande talarekonsten och utöfningen deraf inora Representationens alla fördelningar, hvilken framställning, utgjorde svaret på de ailmärkningar som i detta ämne emöt min föregående motion voro gjorde; om af dem säger jag, den slutsattsen möjligen skulle dragas, att jag dermed velat ogilla någon talare som här uppträdt, eller som kommer att här uppträda, så får jag förklara att en sådan tydning är rakt stridande emot min afsigt och mening i dessa mina yttranden. Grefve Hard, Carl Gustaf, hade inlemnat ett Memorial hvilket upplästes, så lydande: (Se Bilagan N:o i ) Grefve Cronhjelm, Polycarpus■ Herr Friherre Åkerhjelm har i dag gifvit en annan tydning åt sitt yttrande al den 5 dennes, än den jag då fattade, och det är hvars och ens obestridliga ratt att förklara sina ord.
Då Kongl. Maj:t utnämner någon till beställning af den beskaffenhet, att lön på stat dervid ej åtföljer, eller först framdeles kommer att åtnjutas, hvarunder förstås tjenstegrader i Arméen samt vid Stockholms Borgerskaps Militär-korpser, belägges derom utfärdad fullmakt eller öppet bref, utom 1 r:dr för sigillpenningar, med Stämpladt papper till 12 ^ procent (inbegripen kansli-gebuhr ä 1 \ procent) af den lön, som åtföljer dylika eller med dem jemförliga beställningar; hvarvid iakttages, att för fullmakter i Regemente, Korps eller Arméen, utan afseseende på vid hvilket regemente eller vid hvilken Korps den till högre grad befordrade tjenar, äfvensom för fullmakter vid Stockholms Borgerskaps Militär-korpser, beräkningen alltid sker efter staten för Kronprinsens Hussar-regemente, samt att, i afseende å de serskildta Generals-grad erne i Arméen, Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 18 December 1843 länder till efterrättelse. När någon Transporter och hylen inom samma grad och korps, som Kongl. Maj:t i nåder beviljar, förses med stämpladt papper till lika belopp, som konstitutorial på behaglig tid. Härvid gäller dock, i afseende på Militär-slaterne, det undantag, som för dylika transporter och byten vid dessa stater här ofvan är stadgadt, äfvensom att, i händelse vid transporter till Regements-qvartermästareoch Regements-adjutants-beställningar, hvilka icke åtfölja viss grad, skulle erhållas högre lön än den, hvarefter stämpel-pappers-afgift för den transporterades vid Regementet eller Korpsen innehafvande tjenstegrad redan blifvit erlagd, resolutionerne beläggas med stämpladt papper för skillnaden emellan dessa löner, likväl icke med mindre än 6 r:dr för Kansli-gebiihren, Bevitlnings-Ulskollels Betänkande, A': o 6. Resolution eller fullmakt på tjenstebyte 21) R:dr sk. r:st. Justitie-kanslerens fullmakter: för Lands-fiskaler (inbegr.
Biskop Agardh bar uti sin mot ifrågavarande Betänkande afgifne reservation erinrat, i afseende på usta punkten: 1:0 alt regleringen af Bankens Låne-rörelse icke bör grunda sig på beloppet af Sedelstocken Banco-Utskottets Utlåtande_, JY:o 17g. 5 den 3x December 1839, utan endast och allenast på productionens behof, och således en successiv utvidgning af låne-rörelsen och Sedelstocken tillåtas, dock med högst en million R:dr om året, intilldess proportionen emellan metallisk valuta och Sedelstock närmar sig normal-pi oportionen 2: 5:; och 2:0 att hvarje utvidning af Låne-rörelsen endast bör ledas till productionen, så att äfven de nya fastighetslån, som hädanefter utlemnas, och hvilka i Utskottets calcul äro lagné i beräkning, höra, såsom otillräcklige för alla, företrädesvis lemnäs till de jordbrukare, som göra nyodlingar, eller på annat sätt betydligen föröka afkastningen af sitt landtbruk ; hvarigenom fastighetslånen, i stället för improducliva, som de hittills varit, och således i sjelfva verket oförenJige med Bankens ändamål, blifva productiva, och kunna ulan fara erhålla den redan beslutna utsträckningen. I afseende på den förra anmärkningen, tror Utskottet sig endast böra upplysa, det Utskottet håller före, att en sådan vidsträcktare utsläppning af sedlar, Biskop Agardh tillstyrkt, utom att densamma möjligen skulle menligt inverka på realisationens bestånd vid inträffande missväxtår eller andra tillfällen, då en starkare uttagning af silfver från Banken ifrågakomme, snarare torde skada än gagna allmänna rörelsen, serdeles numera, sedan, genom Prival-Bankers och Hypotheks-Föreningars uppkomst, tillgången på penningar inom landet visat sig vara så god, att derigenom räntefoten i senare tider betydligen fallit.
Skrifvelse, Nio 80: deltillgång, ansågs mindre lämplig; att, beträffande det från kommunernas sida påräknade årliga bidrag, pensionsafgiftens bestämmande till enahanda belopp för hvarje församling i riket, i betraktande af olikheten i folkmängd och välmåga, icke vore med billighet fullt öfverensstämmande;: att missförhållandet i detta afseende visserligen komme att minskas eller försvinna, om afgiften beräknades efter folkskolornas antal, och till lika belopp på hvarje skola; men att anledning likväl vore atti befara, det stadgandet om en från menigheternas sida till pensionsfonden ingående viss årlig afgift icke i allmänhet skulle af församlingarne med belåtenhet mottagas:: att, med hänsigt till folkskolelärare-befattningens egenskap af kommunalbestyr, omsorgen om dessa lärares pensionerande, äfvensom bildandet af serskilda, för detta ändamål afsedda fonder, lämpligen borde öfverlämnäs åt församlingarue sjelfva, från hvilka, i sådant fall, frivilliga bidrag, möjligen öfverstigande den föreslagna årsafgiften, sannolikt kunde påräknas. Under innevarande riksdag har denna angelägenhet genom enskild motion' blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers ytterligare ompröfning. Någon benägenhet för sakens framgång har dervid blifvit ådagalagd;, men i motsatt syltning; har det sist anförda skälet å nyo gjort sig gällande, i förening med farhågan, att den ifrågasatta pensioneringen skulle föranleda till en högst betungande utgift för statsverket, som i allmänhet ej borde belastas med sådana kostnader, hvilka bero af kommunala förhållanden. Då saken således ännu icke vunnit en önskvärd utgång, men formenligt måste komma under förnyad öfverläggning, vill Kongl. M j.t,. so n fortfarande anser denna fråga vara af synnerlig vigt, till Rikets Ständers ompröfning i nåder öfverlemna en förnyad framställning i ämnet, med iakttagande af de jemkningar, som af Rikets Ständers uttalade åsigter föranledas, och som möjligen torde i någon mån kunna undanrödja de betänkligheter, hvilka emot den föreslagna åtgärden hittills förekommit. Hvad således angår det i förenämnde proposition af Kongl. Majit påräknade bidraget från kommunernas sida, vill Kongl.
St:r skulle hos K. M:t i underddiet anhålla, att, med pröfning af förslaget till förordning om Landsting matte anstå, till dess verkningarna, af den liva be vi 11 n.-förordningen och de redan godkända förslagen ang-.de kommunalväsendet hunnit visa sig. ■ Gr. Mörner: I afs:de på den nya institution, som här är ifråga, tror jag försigtigheten bjuder att gå varsamt tillväga och icke lemna densamma en allt för stor makt. Jag fann i detta hänseende redan i lista gm en föreskrift, som jag önskade att E. o. Ad. skulle utelemna. §:n lyder så: »I hvarje län skall finnas ett landsting, sammansatt, af valda ombud från länets städer och härader eller tingslag. Dessa ombud, som kallas landstingsman, ii ro i utöfningen af sitt updrag icke bundna af valmäns föreskrifter». Mig synes, att då landstinget icke är någon riksdag, ulan en samling af delegerade från kommunerna, med updrag att yttra sig i ekonomiska angelägenheter, som röra kommunerna gemensamt, det kunde vara ganska lämpligt, att kommunerna meddelade, sina ombud föreskrifter. Således, långt från att önska intagande i §:n af ett stadgande, som förbjuder dylika föreskrifter, skulle jag helst se att allt yttrande derom utginge, hvarföre jag anhåller om uteslutande af sista meningen i §:n. Frih. Tersmeden: I motsats till den siste talaren, anser jag, att det här införda stadgandet nödvändigt hör qvarstå. Dessa landstingsman äro utsedde af kommunerna, det är således ett förtroende, som är dera lemnadt. I utöfningen af sitt kall böra de vara fullkomligt fria från några slags föreskrifter. Sannt är, att landstinget icke är att likna vid någon riksdag, men i afs:de på utöfningen af sitt kall är landstingsman att anse såsom representanter för det, län, der de blifvit valde, likasom E. St:r för hela Svenska folket. Jag tror att en sådan befrielse från alla föreskrifter är ytterst nödvändig, såvida man vill att detta landsting skall verka i det helas intresse och icke plaidera för hvarje särskild kommun. Jag anhåller således om bifall till §:n oförändrad. Gr. Sparre:
Ännu mera : år det rättvist att tvänne grannar, sorn äga lika stora och lika goda Hemman, men hvarpå den ena Grannen är skyldig den andra sitt Hemmans halfva värde eller mera, skola betala lika Bevillning ? Den fattige betalar i detta fall för den rike. Aldrig kan en författning, sorn leder till dylika resultster, anses god och antaglig. IVlan förebär svårigheten att taxera Capitalisten och osäkerheten? om BevillningsSummans erhållande. Origtigheten af detta befarande hoppas jag kunna bevisa. Men jag frågar förut: äro dessa föreburna skäl så öfvervägande, att de kunna försvara en grym orättvisa? Om än Capitalisfens afgift blir aldrig så liten, så är det redan en lättnad för den arbetande , som dessutom betungas med alla möjliga besvär och kostnader. Jag kan derjemte omöjligen före* ställa mig, att moraliteten skulle vara till den grad döfvad, att man skulle kunna befara, att mängden af Capitalister skulle vilja, genom origtiga uppgifter eller ock genom rent nekan* de af förmögenhet, undandraga sig att efter rättvisans grunder underhjelpa Staten och den behöfvande. Mot ett sådant förhållande finnes äfven medel, och dessa bestå uti friheten för de Taxerande att calculera Capitalistens förmögenhet, dels efter hvad man derpm kan äga kännedom, dels efter dess lefnads-kostnad, sorn till det hufvudsakligaste lätt kan uppgöras. Den 2 4 Martil, f m. Man skulle kunna säga, att detta vore ett våld ; men detta våld vöre ej större än det, som nu sker, att uppskatta e;t Hemmans värde, antingen efter godtycko , eller efter den ännu felagtigare grunden: Köp, som årligen undergår förändringar och fö'jagtel.igen lätt kan åstadkomma bl ist i den på räknade RevillningsSumman. Vi kunna således» genom ett längre antagande af hittills följda Bevilinings-principe , lätt komma til] samma resultat, som vi just genom antagandet velat undvika, och exempel härpå hämtas af de sista årens erfarenhet» Billigheten fordrar, att den mera förmögne underhjelper den mindre förmögne. En billig och proportionerad Progressions-afgift är dertill det bästa medlet
Det engelska tvåkammarsystemet synes hafva föresväf-vat Necker; han lär för notablerna hafva antydt, att adeln och kleresiet borde förena sig till ett slags öfverhus gentemot tredje ståndet som underhus; ditåt syftade väl också åtgärden med sistnämnda stånds ökade representantnumerär. Ur Dagms Krönika, IX. 30Detta medel vägsförslag tillfredsstälde emellertid på intetdera hållet; dertill var situationen alltför skarpt tillspetsad. De privilegierade ville till hvarje pris fasthålla den treståndsindel-ning, hvarigenom de skulle dominera besluten, och tredje ståndet nöjde sig ej längre med att utgöra blott halfparten. Om än sistnämnde stånd i början endast hade en dunkel känsla af sin ötvervägande betydenhet, så gjordes den till klart medveten tanke genom den af abbé Siéyés utgifna uppseendeväckande ströskriften » Hvad är det tredje ståndet? » Som en elektrisk stöt verkade den lärde abbéens katekesförhör. IIvad är tredje ståndet? Hela nationen. Hvad har det hittills politiskt varit? Intet Hvad ämnar det för närvarande hlifva? Något. Hos intet folk bör finnas något blott pa bord grundadt stånd; alltså blir nationen utan privilegierade stand icke mindre, utan större. Adeln kan väl vara en hörda för ett folk, men aldrig en del af det samma; den utgör en förkastlig stat i staten. Hvad som icke hör till tredje ståndet, kan man icke anse som beståndsdel af nationen; alltså är tredje ståndet — allt. » Sievés ’ ströskrift gaf det lystringsord, i följd hvaraf den tilibakaspringande revolutionsrörelsen beredde sig till ställnings-steget lör att » taga sats ». Kn af de omständigheter, hvarunder detta slutligen sker, är rätt egendomlig. I det revolutionära tillbakasprånget medföljer ett reaktionärt element, som framtvingar ställnings-steget genom bakvändt sätt att förhindra det. Vi hafva redan i det föregående sett, huru detta element verkade och hvarifran det kom. Hofministrarne hade retat foten att lyfta sig upp till ställningssteg; det behöfdes då endast hofcere-monimästarens retsamhet för att få den att slå ned.
Jag vill söka påvisa huru han häruti misslyckats och på samma gång äfven visa huru sanningslösa de beskyllningar äro, som han i sin politiska studie framstält mot grefve Posse. Om grefve Hamiltons för flera olika lefnadsbanor rika begåfning, iakttagen redan i hans barndom, har omdömet - aldrig varit deladt. Med den omsorgsfullaste uppfostran och undervisning, förenade han den för fortkomsten stora fördelen att tillhöra en aktad och rik höggreflig familj. Hans fader, Gustaf Wathier Hamilton, som redan vid 25 års ålder var assessor i Svea hofrätt, förordnades vid 26 års ålder till statssekreterare i kammarexpeditionen och utnämdes året derefter till justitieråd. I denna höga domstol var han en af de mest ansedda ledamöterna då han 1826 utnämdes till landshöfding i Östergötland. Det var intill hans tidiga bortgång 1835 en allmännare, af ingenmotsagd mening, att han var utsedd att som justitie statsminister efterträda grefve Rosenblad vid dennes förmodade afgång 1834. Icke mindre genom sin stora flit än sin rika begåfning gjorde grefve Henning Hamilton sig bemärkt redan under sin studietid i Upsala; blef vid 15 år utnämd till underlöjtnant vid Svea Artilleri och efter undergången kansliexamen vid 17 år e. o. kanslist i handelsoch finansexpeditionen, men fortfor derjemte att tjenstgöra vid regementet. Han genomgick artilleriläroverket vid Marieberg och företog derefter en längre resa i flera af Europas länder. Som löjtnant transporterades han 1837 till fortifikationen och ingick samma år * efter sitt hjertats val, äktenskap med Marie v. Rosén, dotter till presidenten i Svea hofrätt, Erik Gabriel Rosén. Genom sin börd, sin ärfda förmögenhet, sina stora egenskaper, som i perspektiv påvisade de största framgångar på embetsmannabanan; den förbindelse han i unga år knutit med en ung älskvärd dam, måste grefve Hamilton räknas som en af de lyckligaste ädlingar i landet. Lyckan följde honom också alltjemt på tjenstemannabanan; som guvernör för kung Oskar den I: s söner och genom befordringar och utmärkelser under hela hans offentliga lif.
Domsaga, måtte tilläggas den för Häradshöfdingar å Stat anslagne lön, 75 R:dr, att för nuvarande innehafvare!!, Häradshöfdingen, G. A. Monten, beräknas och utgå från den 18 April 1839, då han till tjensten utnämndes; men då, innan behof vet af löneanslag för bemälde Häradshöfding blifvit af Kongl. Maj:t i vederbörlig ordning pröfvadt, Utskottet saknar nödig ledning för frågans utredande, kan Utskottet, i anledning af denna motion, icke tillstyrka Rikets Ständer att någon åtgärd vidtaga. 10:o Äfven har, uti en af Bonde-Ståndet till Utskottet remitterad motion, Jöns Jönsson från Christianstads Län hemställt, att, då Nämndemän anlitas för boställsoch väg-syner, värderingar, besigtningar och andra förrättningar, af hvad namn de vara må, derför, enligt nu gällande Författningar, ersättning ej redan utgår, de måtte af allmänna medel få åtnjuta, jemte skjuts efter en häst, tractamente med 24 sk. B:co om dagen.
Sedan ininga å r tillbaka liar föreningen Handarbetets väniier hligeii till iiHgoii af sina mest ' förtjänta arbeterskor såsom en belö- ning ocli uppiniiiitran utdelat ett penningbelopp, vanligen utgående med 50 kr. Detta s. k. arbetersirepris stiftades redan 1882, då Handarbetets vaiiner annii ntöfvade sin verksamhet iiniler mera be. griiiisade föilihllanden. Samhörigheten och växelverkan emellan alla. dem, som inom ' denna förening arbeta med hiifvudet eller med handen har dock alltid varit lifligt kand och erkänd, och därför blef utdelning af detta pris en välkommen anledning för a t t samlas till en. liten fest. F r i n att från början liafva varit en enkel kaffebjudning, vid hvilken några få tiotal voro närvarande, liar arbeterske festen sm&amp;ningoin under årens lopp antagit allt större dimensioner. Då den 18: de sistlidne oktober en sådan prisutdelning %ter agde rum, samlades omkring 120 i Handarbetets vänners rikt upplysta och festligt smyckade lokaler. Det traditionella kaffebordet var .nu diikadt i » långa banors, och förfriskningar af flera slag serverades under aftonens lopp. Men icke blott för den inateriella. välfagiladen v; .r det rikligen sörjdt. Föredrag, utmärkt sång och äfven förströelser af annan art voro anordnade, tal och skålar omväxlade, och ' stainningen var hela kvällen den basta: Det var tydligen en tillfredsställelse såväl för styrelsen som för alla dess medarbetare a t t f å sanilas till ett ge !iieiisanit nppfriskande sainkvarn. Den allvarliga. delen a f festen utgjordes af prisutdeliiiiigen,. hvilken alltid försiggår med en viss högtidlighet. Styrelsens ordfö- rande öfverliimnade priset för innevarande å r till gobelinsvafverskan Haiiria Person från Skåne, bvarvid särskildt betonades, lziiru i denna Sveriges sydligaste ' provins, inom de välburgna beinmen pS landsbygden, den vackra gobeliiisväf ' nadskonsten sedan iildre tider fort. lefvat från generation till generation.