Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tersmeden med säkerhet kan vinna sitt mål, särdeles 0111 vi genast öfvergå till målens föredragning. Frih. Tersmeden: Jag anhåller blott om propos. på min förut gjorda begäran, hvilken var sådan, som Hr Frih. o. Landtm, framställde densamma. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar att genom ett sådant beslut, som Frih. Tersmeden åsyftar, någon rubbning icke sker uti det som R. o. Ad. redan fattat, ang:de föredragning af utlåt, om lönereglering för Statsrådet. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. af Hr von Hartuiansdorffs anmärkning, sig så hafva fattat Frih. Tersmedens mening, att för denna eftermiddag StatsUtsk:s på bordet hvilande utlåt;n skulle föredragas framför de nu på eftermiddagen på föredragn.listan stående mål. För öfrigt kunde StatsUtsk;s utläCn ang:de statsregleringen icke framflyttas längre än framföre det första af de på denna dags lista varande mål, utan att kunna rubba R. o. Ad:s i annan måtto fattade beslut, eller den ordning i öfrigt, som för föredragningen skall äga rum. Frih. Gederström: Frih. Tersmeden har förutsatt, att StalsUtsk:s betänk:n aog:de statsregleringen skulle för andra gången blifva bordlagda i e. m. Hr Frihln har förgätit, att grundlagen medgifver, att betänk:n kunna bifallas, då de första gången föredragas. Jag skulle derföre tro, att det icke går an att bifalla Hr Frih:ns begäran, emedan det är ovisst, om icke någon vill begära votering, hvadan det beslut Ståndet fattat kunde blifva rubbadt; men i alla fall är det en lagstridig oformlighet, att rubba den ordning, hvari målen blifvit på föredragn.listan uppförda. Gr. Frölich, David: Jag tillstår, att jag icke kan fatta, huru bordläggning kan äga rum utan föregången föredragning. Hr von Troil, Emil: Jag. tror, att Frih.
Ehuru olika åsigter rörande det sjöförsvar, som för Sverige vore det lampOm vidsträckligaste, varit uttalade i de förslager, som i sednare tider i detta hänseende af gifvits, hafva de dock, de officiela så väl som de enskilda, öfverensstämt deri, allmänhet. att yrka nödvändigheten af en väl öfvad personal, och denna nödvändighet måste 6 42 ökas i samma mån materielen blifver till antalet inskränktare och till beskaffenheten dyrbarare. Afven under antagande, att sjökrigsmaterielen i framtiden blifver väsendtligt olika den hittills begagnade, anser Komitén likväl det vara otvifvelaktig!, att ‘sjömanskap, åtminstone i detta ords allmännare betydelse, skall för fartygens vederbörliga skötande framdeles såsom hittills blifva oumbärligt. Jemte den nya materielen måste dessutom för vissa ändamål ännu länge komma att bibehållas en materiel, mindre skiljaktig från den äldre och fordrande af befälet och bemanningen hufvudsakligen samma egenskaper, som nu gifva öfverlägsenhet, och hvilka ej kunna förvärfvas annorlunda än genom långvarig öfning till sjös. För ett ändamålsenligt användande af den sjökrigsmateriel, landet eger till sitt försvar, är det jemväl af största vigt, att den för samma materiel afsedda personal eger en någorlunda detaljerad kännedom om landets kuster och dem omgifvande farvatten. En utväg, serdeles väl egnad att bibringa en sådan kännedom och åt flottans officerare redan i yngre åren bereda befäl under eget ansvar, voro de s. k. kustbevaknings-expeditionerne från åren 1816 och 1817 till omkring 1830, äfveiisonl de expeditioner af likartad beskaffenhet, som i sednare tider stundom egt rum. Dylika kustexpeditioner på mindre fartyg tror Komitén skola vara af stor nytta, särdeles för det yngre befälet, i synnerhet om dermed åtföljde skyldighet att öfver någon viss del af kusten i sender afgifva beskrifning efter en för alla sådana rekognoscerings-expeditioner uppgjord plan.
Hvarken denna bana från Norska gränsen eller den från Götheborg eller Skåne kan blifva af någon betydelse förrän den sammanknytes med Stockholm, under hela året, och icke blott under den korta tid då vattenkommuuikationerna äro öppna, och det skulle derför vara för tidigt att börja bygga på denna bana innan man ännu vill bygga ifrån Stockholm. På dessa skäl och många andra, samt då jag anser, att man för hvarje sak, för hvilken anslag af Statsmedel ifrågasättas, bör taga i betraktande, huruvida den verkligen är i någon högre grad angelägen, får jag afstyrka bifall till denna punkt. Frih. Cederström, Eud.: Sparsamheten är visserligen en ganska nyttig sak, och jag, som ofta förordat dess tillämpning, bör ingalunda och vill icke bestrida dess värde, men E. o. Ad. torde finna, att det existerar förhållanden af större vigt, än att hafva besparat en och annan million. Ett af dessa förhållanden måste otvifvelaktig! vara för handen, när man vill åstadkomma en i möjligaste mån innerlig förening i tänkesätt, ömsesidig kännedom och ömsesidig välvilja, de båda politiskt förbrödrade Eikena emellan. Ett sådant närmande af sjelfva folken inbördes mäste i märklig mån befrämjas genom trägnare och tätare kommunikation länderna emellan, och jag tror, att de besök, som de nordiska Universitetens ungdom i bägge Eikenas hufvudstäder verkställt, i icke ringa mån bevisat sanningen af hvad jag nu haft äran yttra. Jag kan visserligen icke frånträda hvad jag nyss anförde, att, på samma gång man gåfve Norrmännen ett bevis på sin beredvillighet att åstadkomma en snabbare kommunikation länderna emellan, borde man äfven befrämja Sveriges industriella intresse, och i detta hänseende får jag, till svar på Frih.
Bonden på ett fjerdedels hemman skulle årligen afsätta något helt obe5 H. 22 338 Den i5 December e. m. tydligt, hvarföre han nu får en ringa penning, nemligen \ tunna säd; den är ej förlorad för honom, den är hans egendom, och blir för honom i nödens stund af högt värde. En Nation, med den mindre personal Sverige beräknar, som hade ett förråd af En och en half million tunnor säd (ty äfven Städerne skulle hålla ett visst förråd), behöfde, efter ett inträffadt missväxtår, ej befara, att genom politiska förändringar antingen föras i hungersnöd, eller till förlust af det dyrbaraste ett folk äger. Man har i Städerne inrättat Sparbanker, och ansett dem som ett förträffligt medel, att vänja den arbetande Classen till sparsamhet. Det återstår Sparbanker af ojemförligt större nytta, jag menar sådane på landet, i hvilka väl icke samlas penningar, men det, som friar den hungrige från brott och förtviflan. Måtte Rikets Högloft. Ständer, med liflig erinran af de skadliga verkningar, som de sista årens märkvärdiga förhållanden med spannmålsprisen åstadkommit vid denna Riksdag, vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom dessa våldsamma brytningar för framtiden förekommas! Om Remiss häraf till behörigt Utskott anhåller jag vördsamt, med bifogande af den åberopade TidningsArtikeln. Den i5 December e. m. 33g Vid hvilket Memorial var bilagd en så lydande handling: Om Spannmålens torkning i Torkhus Förlidna årets grufliga och allmänna missväxt på all slags säd, och deraf följande brist och dyrhet samt hungersnöd på ganska många ställen i Riket, tyckes bevisa nödvändigheten för Sverige, att i tid vara omtänkt på att i de år, då Gud -välsignar Landet med ymnig sädesgröda, hvartill den herrligaste förhoppning nu visar sig i de flesta Landskaper, kunna en längre tid säkert förvara säden i allmänna och enskilta magaziner.
Allt beror av din seger, min ädle fältherre. Således en och samma skål för Karmides' skugga, för hans änka och för din seger, som är förspelet till min egen! - Tyvärr, min vän, det lönar föga att trösta änkan. Hennes gyllene behag äro på väg att vinnas av en annan ... - Vad säger du? - Hennes myntade behag, tillika med de omyntade, som ligga i hus och trädgårdar, hava funnit en väldig friare, som är värdigare än du att njuta dem ... - Prokonsul, tala icke i gåtor! I dag är jag Davus och icke Oedipus. Vad menar du? Vem är friaren? En herrgårdssägen Det var en skön höstdag hänemot slutet af trettiotalet. På den tiden fanns i Upsala ett högt, gult tvåvåningshus, som stod underligt ensamt på en liten äng, långt borta i en utkant af staden. Det var ett rätt ruskigt och otrefligt hus, men det förskönades af den massa vildvin, som växte där, och som på solsidan krälade så högt uppför den gula väggen, att det alldeles omramade de tre fönstren i öfvervåningen. I ett rum innanför ett af dessa inramade fönster satt en student och drack sitt morgonkaffe. Han var en lång, vacker karl med ett fint utseende. Håret bar han högt uppstruket ur pannan, det krusade sig vackert, och en lugg ville beständigt välta ned mot ögonen. Han var klädd i en bekväm och ledig dräkt, men var rätt elegant. Han hade det fint i sitt rum, där fanns en god soffa, och stoppade stolar, stort skrifbord och präktiga bokhyllor, men nästan inga böcker. Innan han hunnit dricka sitt kaffe, kom en student in till honom. Det var en af helt annat slag, en liten, skulderbred karl, satt och stark, ful, med stort ansikte, tunnt hår och grof hy. – Du, Hede – sade han – jag är kommen för att tala ett allvarligt ord med dig. – Har du råkat ut för något obehagligt? – Å nej, inte jag – sade den andre – det är väl snarare dig det gäller. – Han satt tyst en stund och såg ned. – Det är tusan så obehagligt att säga det. – Låt det vara då – föreslog Hede. Han hade blifvit skrattlysten vid detta högtidliga allvar.
RidderffapetS och Adelns npmärksamhet, att ej genom ett utan twifwel i wälment afsigt fattadt men päfkyudadt beftut , mälla uplifwandct af det hat och dett afwnnd som ägt rum mellan den fattige, dä den förre nyttjadt ber företräde cn större förmögenhet ger honom öfwer ben sednare, kastom en blick pä den wanlsttade mastan as nationen och dragoM ej i betänkande att updragg motsatta griinder för sörstärkniNgstttanskapets utgörande, eller blifma följderna oberäkneliga, 0! mitt fädernesland ! du kan räddas men och störtas! Med hwilken olika drift skall landels söner; famlas till härnaden, da fosterjordens sörswarare besia af dem som dett rikes guld framlockat etter dä den fattige eonscriberade ser sikt ädla bemödande akt strida för hemmawarande beträdt af dett rikes person ej af hans guld eller fpall ben Furste. som forst af alla ffall ila till det hotade Sweriges räddning, sakna någon af de stridskrafter af cn öm mor framburit ej litt den laga weklighe teus - Den lZ Nast. 193 hetens offer, titan till ffn kojas och hemmawarandes forswar! Nej! nn om någonsin liden warit att wisa hwad ett fritt folk förmår nn fram kallom denna anda som chali befästa der Danila Manhcnis sjelfständighet och wifom ät hwarje till inkränkrning eller förolänipande syftande wäld att hwarje SwerigeS inbyggare mera ä i char sin sjelfständighet än silk lif fötkastom legning, veira förolänipande bruk af den öfwersigr rikedomar gifwa och glömmom ej den sasin sanning: att mod och nätiomilanda köpas ej ined penningar. Kongl.
En sådan omgång syntes dock öfverflödig; och det är med anledning häraf, som Herr Prosten föreslagit att, med ändring och förklaring af ifrågaställa Kongl, författningar, stadgas måtte; „l:o att likasom vid äkta barns födelse, så ock vid de oäktas, modems och den af henne angifne faderns namn antecknas af presten; likväl, om föräldrarne så önska, i särskild dopbok, hvars innehåll står under skydd af Tryckfrihetslagens 2 §, så att det åt ingen obehörig må meddelas eller (ill tryck utlemnas samt inbegripes under helgden af enskild bikt. 2;o att lägrad qvinna bör undergå enskild skrift och erlägga de böter, Kyrkolagen stadgar, antingen hos kyrkoherden i den församling, dit hon hörer eller hos den prest, som barnet döpt; börande denne skyndsamt afsända dopsedel och böter till vederbörande pastor på hennes bekostnad. Såsom vittnen till enskilda skriften må hon kalla välfräjdad© medlemmar af den kristna församlingen, för hvilka hon har förtroende. Lag-Utskottet/ Betänkande, N:o 87. 3 3:o Sedan hon sålunda böter erlagt och skriftad blifvit och detta i kyrkoboken antecknadt är, må hon ej instämmas till domstol för l:sta och 2:dra gången lägersmål; men förser hon sig dermed 3:dje eller 4:de gången, ansvare efter som 53 kap, 1 § Missgmiingsbalken i slika fall hittills stadgat. Såsom bevis, att hon 2:ne gånger tillförene lönskaläge gjort, ntlemne kyrkoherden derom utdrag ur kyrkoboken. 4:o I alla utflyttningsbevis bör antecknas om qvinnan sig genom lönskaläge försett och huru mångå gånger, samt hvar barnen äro och försörjas, på det emottagande kyrkoherden må få nödig kännedom om hennes lef/iadsförhällanden. “ Lag-utskottett, till hvars behandling denna motion bljfvit öfverlemnad, [liar .tagit detsamma i öfvervägande; och ehuru 1778 års Kongl, bref bardet gemensamt med ali lag, att dess ändamål ej kunnat fullkomligen vinnas; så lärer nian likväl ej kunna förneka att det i någon mån haft välgörande följder.
No 3-]. 7 blifvit slutligen fastställdt, i alla fall bör, innan tillämpningen deraf tager sin början, tinder föregående tid af minst 10 år, lia utgjort föremål för folk-undervisningen. Kongl. Maj:t öfverlemnar nu i Nåder frågan till Rikets Ständers ytterligare granskning, hvarvid Kongl. Majrt önskar att Rikets Ständer äfven yttra Sig, huruvida det må finnas lämpligt och ledande till lättare införande af antagna förbättringar, att bibehålla de gamla benämningarna och vid dem fästa ligtigare begrepp, i stället för att införa lill större delen nya benämningar. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut Supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocolletj hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet pä Stockholms Slott, den 10 December 1828. Närvarande: Justitias Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. 8 Bil, till K. M, Nådiga Propos. N?o 3j. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena E E. Hr Grefve af Wetterstedt, Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan.• Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim, Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, i följd af Kongl. Maj:ts förut meddeldta Nådiga Beslut, författadt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Rikets Mått, Mål och Vigt. Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla samma Förslag, sådant det finnes Protocoliet Rilagdt; och befallte, att Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer afgå.
Sandberg; 92 Prol.-Utdrag den 30 November 3859. ll:o af Kontrakts-prosten Falck, att pedagogien i Cimbritshamn måtte såsom tvåklassig skola uppföras å elemenlar-läroverkens stat; 12:o af Kontrakts-prosten Kullman, om pension för aflidne Öfverste—löjtnanten J. P. Edströms efterlemnade enka; och 13:o af Doktor Sandberg, att af bränvins-tillverknings-skatten en million R:dr, motsvarande dess förra belopp, må ingå till fyllande af Statens allmänna behof, men det öfriga årligen användas till fortsättning af Statens jernvägar enligt Kongl. Maj:ls Proposition. S. D. Till Stats-U(skottet remitterades: Biskop Milléns motion, om anslag af 88,000 Riksdaler Riksmynt för reparationer och nybyggnad af lärohusen vid högre elementar-läroverket i Carlstad, jemte hvad med anledning deraf i Ståndet nu blifvit anlördt; samt Professor Carlsons motion, angående fortsatt anslag till run-minnesmärkens aftecknande och beskrifning, tillika med ett af Kyrkoherden Ternström dervid afgifvet yttrande. S. D.
Frölich: Min mening har icke varit att betaga Hr v. Hartmansdorff rättighet att få ministertiteln bibehållen, i fall sådant skulle blifva R. o. Ad:s gemensamma tanka, ulan jag yttrade mig blott derom, att vi på f. m. endast beslutade, hvad Just.departementschefen icke bör vara, och jag instämde nu deruti, att särskildt bör bestämmas, det han skall finnas. Men derföre inser jag icke, att vi äro tvungna att bibehålla Utsk:s redaction. Ett sådant argumentationssätt är verkligen Hr v. Hartmansdorff eget; ty lika litet som jag vill binda honom genom de föregående besluten, lika litet kan han binda mig att i redactionen upptaga ministernamuet. Jag anhåller om en sådan propos., att Gr. Horns och Hr Hjärnes förslag inå kunna dermedelst antagas, och det således komma att heta: "Af .Statsrådets ledamöter skola 8 vara chefer, hvar för sitt departement, nemi. en för Just.departementet" etc. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag ville icke inlåta mig i tvist, huruvida chefen för Just.departementet skall heta Statsminister eller icke, ty detta är likgiltigt; men vigtigt är, att befattningen med den inre ordningen tillägges honom, för att desto säkrare blifva handhafd med lagkunskap och derpå grundad rättvisa. Frih. Ehrenborgh: Jag hade trott, att propos. till ny redaction icke behöfdes, såvida anmärkningar icke göras af Den 6 October c m. 121 af beskaffenhet, att de fordra en sådan. Frågan är nu, om de tvenne Statsministerstitlarna skola bibehållas. Derom lönar icke mödan att länge tvista. Anser R. o. Ad., att de böra försvinna, är det bäst att afgöra sådant på en gång och i en votering; hvadan det lärer vara bäst, att propos:n så inrättas, att nämnde afgörande derutaf kan följa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, i anledn. af det äf Gr.
Constitutions-Utskottet äge att äska de uti Stats-Rädet förda Protocoll, utom deni, som angä Ministerielle ärenden och Commandomäl, hwilka endast i hwad som rörer allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser mä kunna fordras. Finner Utskottet af desia Protocoll, att nägon Stats - 116 Expeditioner till Riks-Ständen. Minister, Stats-Näd, Hof-Cantzleren, Stats-Secrcterare eller annan Ledamot af Stats-Rädet eller den Embetsman, som i Commandomäl Konungen råd gistvit, uppenbarligen handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfwerträdelse deraf och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sädana öfwerträdelser, eller dem wallat och befrämjat genom uppsätligt fördöljande as någon upplysning, da äge Constitutions-Utskottet att ställa en sadan under tilltal af Justitiw-Ombudsmannen inför RiksRätten. Skulle Utskottet anmärka, att Stats-Nädets Ledamöter samfält, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag vin allmänna matt och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats-Secrcterare icke med owäld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-Embete utöfwat, äge dä Utskottet att sädant för Riksens Ständer tillkännagiftva, hwilka, om de finna Rikets wäl det kräfwa, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han wille nr Stats-Radet och frän Embetet skilja den eller drm, emot hwilka anmärkning blifwit gjord. Frägor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena wäckas och af andra Riksens Ständers Utskott än Constitutions-Utstottet hos Ständen andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras, förr än sistnämnde Utskott deröfwer blifwit hördt.
Då jag icke vill göra mig skyldig lill en grundlagsöfvertrådelse, men deremot erkänner milt förbiseende alt icke hafva genomläst motionen efter dess renskrifvande, så får jag förklara att jag icke kan bifalla att discussionen utgår, utan anhåller för mitt eget rättfärdigande all densamma må i prot. qvarstå. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att till följd af Gr. Sparres yrkande, ifrågavar:de discussion komme att qvarstå i prot., men att han trott sig finna att propos:n om obehöfligheten af densammas remitterande till Utskottet blifvit besvarad med ja. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Gr. Taubes, Henning Edvard, d. 24 dennes på bordet lagda motion, angide summa appellabilis. Föredrogs Gr. Taubes, Henning Edvard, d. 24 dennes på bordet lagde motion, ang:de beviljande af anslag för upförande af en ladugårdsoch en mejeri-byggnad vid Ulltuna Landtbruksinstitut. Hr Hjärne, Harald: Då jag i hufvudsaken önskar lifligt att understödja Gr. Taubes motion, så anser jag mig likväl dervid böra göra några erinringar, på hvilka jag önskar att få fästa StatsUlsk:s upmärksamhet och tror alt saken skulle vinna på att man granskar den litet närmare än Gr. Taube varit i tillfälle att göra. Det kan icke vara mera ån en tanka om rigtigheten af de remisser, Gr. Taube upställt i sin motion. De innehålla en påpekning af nödvändigheten att ifrån Statsmakternas sida lemna all möjlig upmunlran åt vårt jordbruks framåtskridande och således äfven åt de näringar, som dermed sammanhänga. Man kan säga alt i närvarande ögonblick, då man ifrar så mycket emot bränvinsbränningen och hoppas att denna näring en gång skall uphöra, så är det ännu mera skäl att lifligare yrka på en ändamålsenligare och rationell ladugårdsskötsel och mjölkhushållning. Således är detta ett Den 28 December f. m. 11» af de förnämsta föremål, uti hvilka det åligger våra landtbruksskole!- och landtbruks-instituter att lemna nyttiga uplysningar och ledning.
familj eller ädlare saker. Och dock skulle Stadgarna för dessa grupper funnos tryckta och hushållet olösligt henne binda: de få god tid, om blott lefnadsanspråken ej och ha följande utseende: En annan sitter fast pä sitt kontor stäl des så högt. Men dessa trägna penningeOch sökanågon gång upp en väninna, Grupp A. producenter se i allmänhet ej andra än sina som allra helst vid nästa gathörn bor, egna gelikar och lägga ej märke till dem, so § m 1. Familjefil alens uppgift är alt genom ty längre bort — det kan man aldrig hinna. p s e l ö t ka af m et o t ta enkel t, de s t un moral dt oc is h ka, bild fy adt um g ch ä I nskola, banker eller i butik under kampen för til varon förtrampas eller e gesl i xem i f r b e t a si s ka o såras till döds. kvinnor nu sin utkomst äga, nt som ljden månghundra af men alltjämt deras smak förblir sig lik. Som en följd häraf blir lefnadssättet i e umgängesl d k e onom s i ka ifvet fö, rderf såda det of fö ta r n n ä o r g vara bl nd ir e fö är. § 2. fil a Till a ranl ndet åte af d u en n n d a er uppgi ft soci an a s la er ut sig - Förlåt, att dessa ord jag måste säga. högre klasserna osundt. Nervretande medel, fami len o fy d f l ö n, d e n tobak och sprit begagnas i mängd, barnen vecklin lje gsperi sitta liksom hvar på sin planet hvari vi om för he n m är m va e r n and ia e kt a le g fv a a, föl at - t De vänja sig därvid och bli sedan slafvar under och blicka litet snedt emot hvarandra. vi d si n a bj u dni n gar n i De följa hvar sin bana, som man vet. vanan. Man kan ej komma til sammans p ja å nde regler: Om någon gar ur den, strax hörs man klandra. o m.
En sådan åtgärd kan ej äga rum, då Revisorernes åtgärder uppsättas, derföre få de också i de administrativa Verkens underdåniga förklaringar veta af saker, hvar - i ro Den i September e. m. om de förut icke hade dea ringaste kännedom; ett sådant förhållande bör här ej äga rum; dessutom är det en hillig gärd åt Committéen, att afseende göres på de skäl Ledamöterne deraf framställt. Jag anhåller således om proposition på återremiss af Utlåtandet. Friherre Cederström: I händelse Directionens Ledamöter helt enkelt begärt bifall å Utlåtandet, och icke tillika hade vederlagt de deruti gjorde tillmälen, hade jag ej begärt återremiss; men då detta ej skett, och StatsUtskottets här närvarande Ledamöter ej vederlagt de af Committerade anförde motskäl, anser jag mig ej kunna tillstyrka bifall å Utlåtandet, utan måste yrka votering, i hopp att derigenom erhålla återremiss. Herr Crusenstolpe: Sedan Friherre Cederström så bestämt yrkat votering, kan det måhända synas öfverflödigt att vidare yttra sig. Jag vill blott anmärka, att jag icke kan inse något företräde i den form Herr Hjerta föreslagit, enär Kongl. Maj:t är lika litet eller lika mycket bunden, enligt 3o §. Riksdags-Ordningen, att på Ständernes anmälan fästa hvad afseende han behagar. Jag har ingen ting vidare att tillägga, då vi, huru hälst vi bete oss i saken, likväl hafva en votering på halsen. Den r September e. m. m Friherre Palmstjerna s Carl Otto: Såsom Ledamot af StatsUtskottet får jag, i anledning afden skedde uppmaningen, blott svara, att jag ej skulle hafva underlåtit att bjuda till vederlägga de anförde motskälen, så vida icke Utskottets Utlåtande redan tillräckligt upplyst förhållandet. Jag har i Herr von Weigels och Friherre Klingspors anföranden ej funnit något, som stridt mot de facta Utskottet uppgifvit. Annat är att se dessa facta från den ena eller den andra sidan; och det beror på Ridderskapet och Adeln, att bedömma dessa obestridda facta från hvilken sida som hälst.