Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Södermanland, nära hafvet, omkring två mil från Stockholm, ligger en egendom vid namn Sjövik, nu en anspråkslös bondgård, fordora ett betydligt herregods, tillhörigt den gamla ätten Drake. Endast några tegelblandade grushögar vittna nu, hvar den ansenliga, af byte från trettioåriga kriget uppförda herregårdsbyggningen varit belägen. Plogen har i många år gått öfver den plats, som fordom utgjorde dess borggård. Den del af egendomen, som låg närmast hafsstranden, var i medlet af 1600-talet en stor skog, endast på få ställen uthuggen till nyodlingar. Genom denna förde en väg till egendomens hamn. Herrarne på Sjövik begagnade sig nämligen af den adeln tillförsäkrade rättigheten att tullfritt utföra afkastningen af sina egendomar och behöfde således en sådan. En månklar höstnatt år 1661 befann sig en vandrare på denna ensliga väg. Han var till skydd mot nattkylan väl insvept i en kappa, och en bredskyggig hatt betäckte hans hufvud. Hunnen till grannskapet af den lilla hamnen, utbytte han vägen mot en stig, som till höger ledde in bland klipporna. Stigen slutade vid en förfallen lada, men mannen fortsatte sin vandring, tilldess han uppnått en höjd, från hvilken utsigten var fri öfver hafvet och kuststräckan. Här stannade han och blickade forskande utåt den vidsträckta vattenrymden, som lugn och spegelklar, här och der beströdd med skogbevexta skär, glittrade i månljuset. Ett stycke från stranden sågs ett skonertlikt fartyg ligga för ankar, speglande sin smärta resning i den försilfrade böljan. Ett oredigt sorl af menniskoröster, som tycktes komma från dess däck, trängde till hans öra, blandadt med vattnets entoniga sqvalpning mot strandens klippblock. Mannen stod en stund orörlig, med blicken riktad på fartyget. Han öfverlade med sig sjelf. Och liksom för att under sin tankeverksamhet äfven hafva en sysselsättning för sina händer, kastade han kappan tillbaka, framtog ur sitt bälte en pistol, undersökte dess lås, vägde den några ögonblick i handen och stack den åter i bältet.
Önskligt vore, att förslag till erhållande af en tjenligare lokal för de här förvarade samlingars och konstalsters ändamålsenliga uppställning och ordnande kunde vid nästkommande Riksdag framläggas, på det Rikets Ständer må blifva i tillfälle att anvisa nödiga n»edel för ett National-Museum, värdigt vårt land. Kongl. Akademien för de Fria Konsterna. Dess för båda åren utan anmärkningar i Kongl. Kammar-Rätten granskade räkenskaper utvisa: Debet. år 1810 år 1841. — Dito för modellers hållande 1,600: 3,487: 24. Någon anmärkning från Revisorernes sida har härvid ej förekommit. Behållningen, sorn vid 1841 års slut utbalanserats med 709 R:dr 3i sk. 5 rst., var i Banken insatt och attest deröfver räkenskaperna bifogad. Vid Revisorernes besök den 16 nästlidne November, be furin os Akademiens samlingar, såsom vanligt, väl vårdade. Jemväl företeddes modeller och ritningar till den nja byggnaden, hvarför anslag vid sistförflutna Riksdag beviljades, och af hvilken byggnad den eria flygeln är under tak. Kong). Musikaliska Akademien. Räkenskaperna hafva i Kongl. Kammar-Rätten undergått revision för år i84o med och för år 1841 utan anmärkningar. Inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: Utgift: Aflöning Af de behållningar och fordringar, som vid 1841 års slut utba3,514: 39. 1 r. utgör: kontant behållning i kassan . 5i4;3g. i i. ullånt kapital 3,ooo: 3,5 14: 3g it. Härvid har någon anmärkning ej förekommit. Kongl. Theatern. Dess räkenskaper, hvilka för begge spelåren blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkningar, utvisa följande förhållande: Spelåret. Spelåret. Balans från föregående äret: Ärliga anslag 42’2^0"
För öfrigt synes mig, att de, som ifra för, att jordbrukaren må få förtjena ifrågavar. skjutspenningar, borde göra afseende på allmogens tillräckligt uttalade önskan, att skjutsningskyldigheten må upphöra. Må man observera de tecken, sorn de ständigt itererade motionerna i detta ämne innebära. Man skall vid alla riksdagar finna samma klagan öfver sk jutsningsbesväret, och jag vågar påstå, att om de värda ledamöter, som talat emot Utsk:s förslag, ville något närmare tillse, huru det står till med, dem af deras egna landtbönder, som befatta sig med skjutsning, skola de blifva öfvertygade, att just dessa skjutsande äro i den uslaste belägenhet och måste vara det, då de på landsvägen skola söka att förtjena sin bergning och mot några sk:r äfventyra att förstöra sina hästar , hvilken förlust icke genom flera års skjutspenningar kan ersättas. Jag slutar med att ytterligare begära bifall till förevar, del af Utsk:s betänk. Hr Gunther, Carl Gust.: Då Oecon.Utskts betänk. N:o 98 af R. o. Ad. återremitterades, bifogade jag några anmärkningar, hvari jag uttryckte, i hvilka delar jag ej kunde instämma i Utsk:s förslag. Utsk. här nu så litet förändrat sitt förra betänk., att jag ej kan linna skäligt att bifalla dess nu framställda förslag. Jag hade önskat, att vi fått discutexu lieia betänk, på en gäng; men då det nu är föredraget punktvis^ nödgas man endast hålla sig vid 1 morn., 16 H. 32 Den 17 November c. m. som rörer skjutslegans förhöjning. I detta fall delar jag Frih. Cederströms mening och önskar legans förhöjning, emedan den icke svarar emot den tid och möda, sorn den skjutsande derför mäste uppoffra; men att, såsom Utsk. föreslagit, förhöja den endast för vissa skjutsande och icke för aila, kan jag icke gilla.
Det är hvarken klokt eller ädelt att samhället inom sig hyser några heloter, några som i afseende på skyldigheter i fullt mått äro medborgare, men icke i afseende på rättigheter; det strider helt och hållet mot statsklokhetens hud, att samhället, såsom fallet nu är hos oss, tillbakavisar en del af sina söners tillgifvenhet, nit, talenter och skicklighet. Den Svenska Staten säger till alla de Svenska medborgare, som bekänna sig till den Mosaiska religionen : ”håfven J snillen och talenter, så utvecklen dem icke, ty jag vill icke begagna dem; håfven J en liflig hederskänsla, så förqväfven den, ty jag vill icke tillfredsställa den; håfven J förvar fvat Eder kunskaper, så nedgräfven dem, ty jag vill icke anvisa Eder någon nyttig verkningskrets.” I alla de länder, der judarne fått egna sig åt det allmännas tjenst, hafva de täflat med de christna i nit och förtjenster om fäderneslandet i alla grenar af de allmänna angelägenheterna. Den 19 Mars f. m. 21 Det vackraste vitsord i detta afseende är det, som 1831 afgafs i den Fransyska deputerade kammaren, då den allrasista lemningen af inskränkning borttogs i Frankrike: ”Uti alla de allmänna befattningar, i hvilka de varit använda, tinder våra odödliga falangers fanor, i vitterhet, konster och vetenskaper, hafva de under ett fjerdedels sekel bland oss lem nät den vackraste vederläggning af deras motståndares förtal.” Vi hafva redan förut antydt, alt dessa politiska grunder för religionsförtrycket endast äro svepskäl: vi finna det öfverflödigt att ytterligare ådagalägga, att detta förfäktande af intoleransens sak med uplysningens och statsklokhetens grunder, att detta framskjutande af sådana moliver som ”nationalitet,” ”allmänna nyttan” o. s. v. i st. f. helt enkelt religionshatet, är oredligt, liksom det å andra sidan är blindt både för det förflutna och det närvarande, förvränger både historien oell rättsbegreppen.
I punkten 3:o heter det nemi.: ”att mellan samma gata och den öfriga delen af nämnde tomt må, såsom stödjemur för jordvallen å gården samt tomtens inhägnande på denna sida upföras en mur af huggen gråsten, hvilken mur, på lämpligt ställe, hör genombrytas af en, med stängsel utaf jerugrindar försedd, nedgångstrappa från gårdsplanen till strandgatan”. I den följande punkten slår omlaladt, alt tomten skall emot den öppna platsen vid Riddarholmsbron inhägnas genom ett jernstaket på lägre stenfot. Moliverna synas visserligen utvisa att del varit Utsk:s mening att på muren utåt strandgatan äfven kunde få sällas ett lågt, jernstaket men ordalydelsen i sjelfva beslutet är icke tydlig utan det tyckes tvertom som, enligt detsamma, fullmäktige i Riksg:skont. borde inskränka sin åtgärd till att endast upföra en stenmur mellan strandgatan och den öfre delen af tomten, hvarföre jag vördsamt anhåller alt näst efter orden ”en mur af huggen gråsten” må tilläggas dessa ord: ”försedd, om så skulle erfordras, med ett lågt jernstaket”. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Under öfverläggningen rörrde denna fråga föreslogs just den ordställning, som Gr. Lagerbjelke här har uttryckt, nemi. att, i följd af höjdskillnaden emellan gården och strandgatan icke skulle blifva tillräcklig, man skulle ofvanpå stenmuren upföra ett lågt jernstaket, och att det skulle bero på Riksg:skont:s Fullmäktige att, efter tagen kännedom om ritningen, bestämma detta och utföra ett sådant arbete. Vid upsättande af detta betänk, har den åsigten blifvit förbisedd och jag skulle tro, att ett sådant tillägg, som Gr. Lagerbjelke föreslagit vore nödvändigt. Derjemte får jag hemställa att R. o. Ad., i händelse af bifall dertill, vill inbjuda de öfriga Stånden att äfven fatta ett lika lydande beslut, på det alt icke någon ovisshet Den 15 Augusti. 247 ono R. Sl:s meniDg må hos R. St:s fullmäktige i Riksg:skont. kunna upsla' vid verkställigheten deraf.
Kammar-rättens Instruktion, åtal om underlåten tillsyn och kontroll å uppbördsman icke mii förr hos Kammar-rätten anhängigt göras, än sig visade, att uppbördsmannens och hans löftesmäns tillgångar vore otillräckliga för balansens betäckande; att häraf likasom af sakens egen natur, enligt Direktionens tanke, otvetydigt följde, att kontrollant, pä grund af försummad kontroll, borde ersätta endast hvad hos uppbördsmannen bruste; att i förevarande fal! hela den genom tillgreppet uppkomna balans med oafkortad sex procents ränta utgått af uppbördsmannens tillgångar; att lika litet i detta fall som, Direktionen veterlig!, i något annat, emot uppbördsmannen ännu blifvit yrkadt, att han skulle ersätta jemväl de Advokatfiskal i Kammar-rätten tillkommande aktorats-procent, hvilka, enligt 23 § i nämnde Instruktion, utginge af de medel, som, efter hans handläggning i balansmål, uti Kronans eller andra allmänna kassor inflyta, och således icke af uppbördsman eller kontrollant; att om likväl uppbördsman eller hans kontrollant numera ansågos böra jemte balansen, äfven ersätta aktorats-procent, borde väl i främsta rummet den brottslige uppbördsmannen vidkännas denna ersättning, innan mot kontrollant väckes anspråk derå, men att, enligt Direktionens tanke, näppeligen någon, som kände de författningar, hvilka borde tillämpas, kunde anse ett sådant anspråk med hopp om framgång hos domaren böra väckas mot uppbördsmannen, hvadan och då dennes löftesmäns tillgångar ännu mindre kunde för aktorats-procentS ersättande tillgripas, kontrollanterna borde anses betryggade genom ofvannämnde 13 § i Kongl. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 19 Kammar-rättens Instruktion mot den ytterligare våda, som framgång åt Revisorernas åsigter skulle medföra. Stats-Utskottet har, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, och då anspråk i förenämnde hänseende icke blifvit före Prosten Prösts död framställda, funnit den af Revisorerna gjorda framställning numera icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Kolonien S:t Barthelemy. 8 16.
Stånd, som åter-remit - Coristitulions-Vlskotlets Memorial, N.o 5. 2" lerat; kuunaude lik viii ej, genom denterat, eller så framt de öfrige Stanna återförvisning, de öfriga Ståndens den uti mål, der Tre S ands rost Beslut i de mål, iler trenne Stånds utgör Riksens Ständers, redan fattat röst utgör Riksens Ständers, deras kraft sammanstämmande Beslut, Ståndet och verkan till expedition betagas. derom underrätta; kunnandes genom sådan återförvisning, expeditionen af beslutet ej uppehållas. G) §. 51. Motioner, ämnade att i Stånds plenum väckas, skola genom anslag, senast tre dagar förut, i Ståndets samlingsrum till innehållet an gifvas, och innefatta förslag, åtminstone i hufvudpunkterne till det beslut, som åsyftas. 1 en skrift böra ej —■ — H) %.59. (Tillägg eller blifvande t.sta morn. af denna § J Alla hos Riks-Slånden hållna — l:o. Alla hos Riks-Ståndm hållna — enskilda ekonomi beträffar. enskilda ekonomi beträffar. Der offentlighet vid öfverläggningarne eger rum, ankomme det dock på hvarje Riks-Ständ, att om dess Protocoll annorlunda förordna, under vilkor i öfrigt, att hvarje enskild må kunna, efter skeende anmälan , utan hinder eller författareansvar , till tryckning utbekomma, med förenämnde undantag, större eller mindre delar af samma Protocoll, och att tvänne utskrifva exemplar af hela Protocolls-följ den aflemnas till förvarande, det ena i Riks-Archivet, det andra i Banken. I en skrift böra ej 24 Conslilulions-Ulskolltls Memorial, N.q. 5. I) §. 59. CTiliana i de 2.ne sisla Periodernaj förvandlade till eli i.-dra. moment.J
Fullmagier, Konstilulor lalér, Förordnanden samt öppna Bref eller Resolutioner uppå pension hittills föreskrifna stämpelafgift måtte, såsom dels saknande stöd i någon antaglig princip, dels i alla afseenden obillig och — äfven efter de temligen betydliga nedsättningar denna afgift i sednare tider undergått — för Statens embetsoch tjenstemän ofta rätt betungande, helt och hållet afskaffas. Beträffande § 6, om »Stämpel till åtskilliga skrifter och handlingar, som dermed skola förses m. m.», hemställes vördsamt: 1:o att bouppteckningar, då boets behållning öfverstiger 100,000 R:dr, måtte förses med stämpel till 4 procent af behållningen, samt då den öfverstiger 200,000 R;dr, med stämpel till 1 procent derutaf; hvarförutom och då fastighets bevillningstaxeringsvärde ligger till grund vid beräkning af öfriga allmänna avgifter, som skola för fast egendom utgöras, men i fråga om stämpelafgiften för bouppteckning, upptagande sådan egendom, denna afgift — enligt hvad erfarenheten visat, — ofta utgår efter ett fastigheten godtyckligt åsatt värde, vida understigande taxeringsvärdet, en blifvande stämpelpappers-författning torde böra föreskrifva att äfven sistnämnda afgift skall för fast egendom beräknas efter derå sist satta taxeringsvärde ; 2:o att, till lättnad för uppbördsmännen, de nu särskildt för köpebref m. m. å fast egendom och särskildt för fastebref stadgade afgifter, uppgående den förra till 60 öre och den sednare till 15 öre för hvarje fulla 100 Riksdaler af värdet, måtte sammanslås till en enda och utgöras vid första uppbudets erhållande med 75 öre å hvarje fulla 100
Då kostnaden för närvar, organisation af landtförsvaret, som, inberäknad t indelningsverkets obekanta bi-kostnader, säkert kan antagas utgöra öfver Oj millioner r:dr b:co, icke erbjuder pä papperet en större försvarsstyrka i hela landet än 115,516 man, o) hvaraf 34,301 man med 5,222 nummerhästar och 128 kanoner måste af staten och rusteller rotehållarne ständigt bekostas, men af hvilka icke ]-del, kanske icke J-del kan anses vara nog öfvad, för att tjena till ledande stam för beväringen, samt af de öfriga påräknade 81,215 knappast ^V-del kan anses äga så mycken soldatbildning, som erfordras för att genast med den ständiga styrkan kunna förenas; och då efter Regeringens propos. en högst ringa mot den förökade kostnaden svarande förökning af öfva de stridskrafter låter sig hoppas; så skulle efter det af mig nu afgifna, i alla sina detaljer utarbetade förslag med en bestämd, af folket inga särskilta bidrag erfordrande kostnad af 5,715.811 r:dr b:co b), alla utgifter kunna bestridas, för en för landtförsvaret påräknelig styrka af ända lill 142,262 man med 5,457 nummerhästar och 152 kanoner c); hvaribland en ständig slam af 17,162 man, som alla voro i sina särskilda vapen fullt öfvade, och hvaraf med temlig visshet hälften a) Se Tah 33—35. b) Se Tab. 1—4, 18—26, 28, 30 och 31 Lit.
Genom rådfrågande af de allmänna handlingarna eller grundböckerna, i hvilka i allmänhet alla egendomar, som hafva någon gravatioh äro uptagna, kan jag vinna fullkomlig uplysning om hvilka gravationer, som vidlåda den egendom som är i fråga. Detta är fallet i en stor del af Europas stater, der offentlighet i hypotheksväsendel vunnit full tillämpning. Detta är icke fallet hos oss; det är nogsamt bekant att genom de tysta förmånsrätterna en högst betydlig brist i denna institution förefinnes. Bland de tysta förmånsrätterna förtjenar i synnerhet att omnämnas den. som tillkommer omyndige, hos deras förmyndare; denna är f. n. af beskaffenhet att i väsendtlig mån rubba den reela säkerheten, och man kan icke begära, att utlänningen skall med förtroende placera sina penningar i Sverige mot hypothek. om han efterfrågar hypothek-institutionen och får veta att denna institution icke fullkomligt motsvarar sitt ändamål. Med ett ord, så länge de 260 Den 4 Februari f. m. lysta förmånsrätterna existera kan jag icke vara absolut förvissäd att jag ur den intecknade panten skall utfå min fordran. Om jag nu öfvergår till den personella krediten, så måste vä erkänna, att icke eller den är så gynnad och skyddad sorn vi skulle önska. Ilen personella krediten grundar sig hufvudsakligen på förtroende, och detta förtroende måste njuta sådant skydd af lagstiftningen att om jag icke af min gäldenär utbekommer min fordran, jag genom lagens arm skyndsamt och med säkerhet skall kunna utfå densamma. Jag måste erkänna, att äfven detta icke är förhållandet; ty långsarnheten vid våra rättegångar i handelsfrågor och särskildt i konkurser, utgör ett väsendtligt hinder i detta afseende. Man har också flerfaldigt gånger yrkat på att ändring skulle vidtagas i detta afseende och sednast hafva R. St. derom hos K. 51. anhållit 1848, men det har tyvärr ännu icke skett. Ett förslag framlades vid sednaste Riksdag, hvilket skulle utgöra sjelfva grundvalen för den nya handels-Jagstiftningen. Detta förslag bifölls af Ständerna, men något vidare är icke gjordt i den vägen.
Mig föreföll det till slut som om icke ens den niest stillsamma och ansprikslösa individ, soni aldrig drömt om att resa bort i fraininande land och koinina hem med besynnerliga iddera, icke skulle lia lof att göra som han sjiial tycker i det, som icke kominer andras ratt för nar. Nej, alla tvingas att göra (och tanka) som andra människor, tills hela sainlifvet ocksh förefaller nngefar som ett upptriidande af lika klädda, lika gjorda, stela, autoinatiska docka-, rörda ined sainina trlular, och sarskildt inrättade för att iitföra eii hel serie rörelser, nar det galler att iita smör&amp;isbord och t a supen, skKiila, hhlla tal och tacka för inaten. Det var ock ined förtjusning, soin jag mottog en bjudning till landet, iit till den svenska landsbygden, d ä r ' naturen liar en sk oförliknelig fagring - det hade min längtan nogsamt lart mig - och där människorna icke bruka tycka att det lönar niödan att Iiålla på dessa ceremonier, som blifvit de svenska stadsborna s i kara. - Glid vete livarföre. Det f,örst&amp;s, piinscli och skåltal finnas p&amp; landet ocksh, och en jiillielgsniiddag Bar en stiiud, af högtidligt allvar nie1la; n kaffet ocli dansen, soni icke är att leka ined. Men cereinoiiieriia iiro icke soin i städerna. en tvångströja, som inan inkste bara - endera lilan har lust eller icke. De äro snarare en ~ainin ' alinodig högtidsblasa, som. bara tas på ibland, ocli som nian därföre kan tilliita sig att skämta litet med, ' meil so111 för det mesta livilar i fred ocb ro i sin kainferts' kista. Blott iiagon gång gör den sig pkniind i en och annan oskyldigt nöjsam liten formalitet, i synnerhet liar soininaren koininer och bringar frisk luft, rörelse och onwaxling i sanilifvet.
Konungens fränwaro, Regeringen i Hans narnn, med all den rätt, som denna Negerings-Form Konungen tillägger; dock ina ej Stats-Rädet någonsin Adcligt stand och »värdighet förläna eller till Gref ligt och Frihcrrligt stand upphöja, eller Riddare wärdighet utdela; äfwensoni alla lediga Syslor endast tills widare kunna förwaltas af dem, som Stats-Rädet dertill förordnar. Huru förhallas skall, derest Konungen längre tid än Tolf mänader ur Riket blifwer, derom warder i 91 F stadgadt. 8 40. Blifwer Konungen sa sjuk, att Han icke Rcgerings-Arenderne wardar, förwalte Stats-Rädet Styrelsen, pä det sätt, som i föregående Z bestämmes. 8 41. Konung ware myndig, dä Han Tjuguett är fyllt. Dör Konung innan Thronföljareu denna älder uppnätt, föres Styrelsen af Stats-Radet med Konungslig magt och myndighet i Konungens namn, intill dep Riksens Ständer sammankomma, ställande sig Stats-Rädet denna Regerings-Form till owilkorlig efterlefnad. 8 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hwilket Arfsrätteu till Riket räknas, pä manliga sidan utginge, dä förwalte äfwen StatsRädet Regeringen med Konungslig magt och myndighet, intill dep Riksens Ständer hinna sammankomma. Uti Bilaga till Mem. Uti cilla de fall, hwaroin föregående fyra 88 handla, skola samtlige Stats-Secreterarne i StatsNädet wara närwarande och rösta. 8 43. Gär Konungen i Fält, eller till aflägsnare inrikes orter reser, förordne Han fyra af StatsNadets Ledamöter och ibland dem Justitice-StatsMinistern att föra Regeringen i de nial. Konungen föreskrifwer. Med de mäl. Konungen dä Sfelf afgör, förhällcs pa det sätt, som 8 8 stadgar. 8 44.
Attén framställning, sådan som den här föreslagna, skulle kunna Den ta September e. m. hos allmänheten föranleda den öfvertygelse att Svenska myntet icke ägde den tillbörliga godheten, utan att deruti vore något att klaga öfver, är ganska påtagligt. Att en sådan sak icke är likgilltig, lärer R. o. Ad. nogsamt finna, och att BondeSt. redan är inne på att misstänka myntets halt på grund af de vid denna riksdag i detta afseende gjorda framställningar, och att revisorerne, som icke tillbörligen granskat de prof som legat till grund för bedörnmandet af myntet, hafva väckt misstanke hos BondeSt. och således hos en betydlig del af Svenska national-representationen, — allt detta bevisar, att det icke är förståndigt att låta ett sådant bref till Konungen afgå, helst upplyst är och icke af StatsUtsk. vederlagdt blifvit, att Svenska myntet verkligen innehåller livad det lagenligt bör innehålla, och att, i afseende å vigten, det tillåtna remedium icke är begagnadt längre än till en inskränkt del af hvad lagenligt kunnat begagnas. Jag tillstyrker derföre afslag på hvad här föreslås, och gör det på grund så väl af hvad jag framställt, som att det är angeläget att inom detta Stånd, der man gjort sig besvär att undersöka målet, afstå framställningen om ett sådant brefs afgående, som blott skulle väcka farhågor om myntets rätta värde. Frih. Cederström: Med den sista talaren instämmer jag deruti, att det remedium, som ingått i myntet, icke är för högt, och att således myntet är hvad det bör vara; men att vid silfvers utlemnande från banken till myntet och återlemnande från myntet till banken såsom mvntadt, använda tvenne olika prof, nemi. den s. k. torra i ena och våta vägen i den andra, hvaraf en skilnad uppkommer i vigt af ■j^g^dels proc., — det är icke rätt; hvarföre jag tillstyrker antagandet af Utsk:s förslag om skrifvelse till K. M., i hvad angår begagnande af enahanda prof vid silfvers mottagande i myntet och aflemnande såsom myntadt till banken.
Stockholm den 31 Maj 1815. På Höglofl. Ridd. och På Högvördig» Prest - På Vällofl. Borgare-StånPå Hedervärda Bonde» Adelns Ledamöters vägnar Carl De öder. Ståndets Ledamötes vägnar Gustaf Murray. dets Ledamöters vägnar Carl Fred. Landberg. Ståndets Ledamöters vägnar Jon. Jonsson. Tunelius. Upp - Den 8 Juni. Upplasfc hos samteliga Riks-Stånden den 8 Juni. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående Slottsbyggnaden pä Kungsöhr. Riksens Ständers Stats-Utskott har Kongl. Maj:t genom Nådig Remiss behagat öfverlemna en af Coinmitterade till hushållningens reglerande vid Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgårdar i underdånighet anmält fråga, om medel till iståndsättande af några å Kungsöhr varande Slottsbyggnader.