Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan nu Husesyner enligt Betänkandet hvart tredje år troligen komma att äga rum, så får jag ödmjukast föreslå, attén tydligare förklaring af denna jjj. må ske, för att undvika det ej Socknemånnen må blifva ålagde att reparera husen efter hvarje sådan syn, oeh hvaruti tydligare må blifva utfördt enligt gällande Författningar, huru långt Prästens skyldighet att reparera och underhålla må sträcka sig, äfvensom når Socknemäns skyldighet att bygga och bättra skall äga rum, hvarigenom många rättegångar torde kunna besparas _ det kunde efter min tanka innefattas i desse tvenne alternativer, att Prästen alltid reparerade, och att Församlingens åtgärd aldrig vidtager förr än byggnaden vore till reparation oduglig och i anledning deraf borde nybyggas. I anledning häraf begär jag återremiss på Utskottens Betänkande, Nso 4. Grefve Hard, Carl Gustaf : Då en allmän författning ålägger Församlingarne skyldigheten att vid Prestegården bygga och underhålla’ så kallad tionde lada, och således hvarje tillträdande Kyrkoherde är berättigad, att en sådan emottaga, lärer icke någon Kyrkoherde, utan autorisation af eu allmän fi6 iSeu 1 Julli c. m. författning, kunna från denna skyldighet befria församlingen för längre, än sin tjenstetid; och som det synes öfverflödigt att underhålla ett hus, som icke begagnas och som lätteligen kan tarfva nybyggnad under den tid, som contract om Pastoralierne får räcka, hemställer jag till Högloflige Utskotten, i fall denna anmärkning föranleder till återremiss, om icke det borde föreslås Riksens Ständer, att hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla om föreskrift derom, att der Contracter om Pastoraliernes utgörande i Spannemål äro för vissa år uppgjorde eller framdeles uppgöras, Församlingen må, så länge Contracterne gälla, yara befriade från skyldigheten att underhålla tionde-lada, och berättigade, att densamma efter godtfinnande disponera. Grefve Hård, Carl Gustaf:
Till hvad den siste talaren yttrat får jag lägga, att Utskms föreslagna redaktion fullkomligt öfverensstämmer med den tydning, K. Götha Hofrätt gifvit åt §:n, sådan den finnes uti 1848 års författning. Frih. Cederström: Jag tager mig friheten understödja Frih. Palmstjernas anmärkn. Det är visserligen en sanning, att inom Utsk:n upgafs, det en person, som olofligen försålt bränvin, blifvit ådömd böter ända till belopp af 1,000 ridr, men jag ser icke något ondt häruti, ty ju högre böterne blifva, destomera afskräckande mäste de vara. Skulle Utskms förslag antagas, blir följden den, att förbrytaren slipper för allt för godt köp i de orter, der endast Den 7 Maj f. m. 300 ett Ting om året hålles, och derföre anhåller jag om bifall åFrih. Palmstjernas förslag. Gr. Sparre: Jag anser Utsk:u hafva haft ganska giltiga grunder för de olika stadganderne i 41 och 49 §§:ne. Den förra § angar bränvinstillverkning A söndag, och då är det rigtigt, att, om jag flere söndagar idkar bränvinsbränning, jag pliktar för hvarje söndag tillverkningen bedrifvits. Deremot lärer väl ingen bestrida orimligheten deraf, att jag pliktfälles till böter för hvarje sup, jag utminuterar, om det än sker olofligt. Så har författningen blifvit hitintills tolkad och till förekommande häraf hafva Utsk:n afgifvit deras förslag. Hvad åter angår den siste talarens yttrande, att, om Utsk:ns förslag antages, förbrytare inom de orter, der endast ett Ting årligen hålles, skulle kunna året igenom fortsätta bränvinsminuteringen utan att kunna fällas till böter mera än en gång, så är detta icke fullkomligt rigtigt, ty åklagaren kan stämma förbrytaren för hvarje tillfälle och han blir således serskildt lagförd och dömd för flere förbrytelser.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt lill fortsättande af plenum, kl. 6 e. m. Hr Adelborg, And. Otto: Min öfvertygelse är, att en sann religiös tro, stödd pä den kristna lärans enkla, men pä samma gäng djupa grund, sprider sin välsignelse omkring sig, äfven under de författmr, som nu gälla, och jag tror således, att en sådan sann tro icke behöfver den utvidgning i frihet, man bär så mycket omordat, men då man till följd af sakernas närvar:de skick kommit till en rörelse inom Kyrkan, som ovilkorligen måste taga ut sin rätt, och icke kan kufvas, så tror jag, att man mäste söka komma till ett annat resultat, och att man måste lyssna till, hvad nu begäres, så vida man icke inom Kyrkans område vill framkalla en split och en oro, som kommer att hota samhällets eget. För att icke se denna sak ifrån någon högre synpunkt, inom hvilken spher man skulle säga, att jag sväfvade allt för mycket ut, skall jag helt enkelt se frågan ifrån den materiella nyttans sida, och deraf söka bevisa, alt samhället äfven i delta afseende mäste fästa vigt vid saken, och söka rädda sig undan de förhållanden, som eljest skulle kunna upkomma. Samhällets egentliga grundval mäste vara den möjligaste största utveckling af menniskoslägtets bildning. För att få denna att gå framåt, måste ordning finnas, och för alt verka denna ordning, måste lagen finnas. Vi hafva således fått den borgerliga lagen, hvilken, så långt menniskotanken kan nå, sträcker sin skyddande hand, men utom denna krets finnes äfven ett område, dit denna lag icke st-äckes. ?yi hafva likväl äfven en annan lag, hvilken äfven ur ma:enell synpunkt harje» djup, borgerlig betydelse, nemi. den Gu—ga. i'agé5ij och skulle samhället endast existera genom den bor ___ gerli ga lagers tvång, så skulle det snart uplösas, vi vida icke denna Gudomliga lag} vore alt tillgå, der den borgerligt lagtfts verksamhet uphörde.
H31f:o af elen 11 Mars 1848, i fråga om ytterligare räntefrihet och anstånd med kapital-afbetalningarne för det till nya Rådhusbvggnaden i Wexiö afsatte belopp af det staden beviljade byggnadslån (31). 227 Det af Rikets .Ständer härvid i underdånighet anmälda beslut har, under den 31 Mars 1848, blifvit vederbörande till behörig efterrättelse delgifvet. É38:o af *5 Mars 1848, angående godtgörandet af förskottsvis utbetalade understöd i anledning af den år 1847 i Christianstad inträffade eldsvåda (38). Om hvad Rikets Ständer härvid beslutat, har Kongl. Maj:t, under den 12 Maj 1848, vederbörande tili behörigt iakttagande i Nåder förständigat. 139:o af den 24 Mars 1848, angående öfverflyttning till Riksgäldskontoret af befattningen med ett åt Näringsidkare i Wexiö efter 1843 års eldsvåda beviljadt förlagslån (44). Rikets Ständers i öfverensstämmelse med hvad i detta hänseende i Nåder föreslagits fattade beslut har, under den 12 Maj 1848, blifvit vederbörande till behörig efterrättelse meddeladt. miio af den 1 April 1848, angående praeskriptionstid för liqviderande af åtskillige i Riksgäldskontorets Hufvudbok uppförda skuldposter (47). Med gillande af hvad Högsta Domstolen lika med Justitiä-Kantslers-embetet uti infordrade utlåtanden öfver Rikets Ständers vid nästföregående Riksdag aflåtne skrifvelse i samma ämne underdånigst anfört, har Kongl. Majit, under den 8 December 1848, ansett frågan utgöra ett sådant lagstiftningsärende, sorn enligt 87 § Regeringsformen bör behandlas, hvadan och då Rikets Ständers beslut rörande ifrågakomne preskriptionstid tillkommit i annan ordning än samma § föreskrifver, Kongl. Majit funnit detsamma icke kunna bifallas. 141
Ett antal industriidkare och andra för den inhemska industriens bästa nitälskande personer i Stockholm förenade sig vid tiden för sednaste verldsexposition i London om en inbjudning till samlande af penningebidrag för att genom utskickade ombud vid sagde verldsexposition förvärfva prof å rudimaterier, adresser å tillverkare, priskuranter, modeller och ritningar å machiner och verktyg m. m. för grundandet i Stockholm af en Teknisk samling, uti hvilken svenska industriidkare så väl i Stockholm som i landsorten kunde taga kännedom om å hvilka orter och af hvilka personer dylika den svenska industriens behofsartiklar kunde erhållas i första hand, till billigaste pris och af bästa beskaffenhet, och hvarigenom den inhemska industrien skulle sättas i tillfälle att långt fullständigare och hastigare än nu tillegna sig och omedelbart tillämpa nya främmande uppfinningar och förbättringar så väl i fråga om de industriela föremålens mate riela beståndsdelar som den mekaniska proceduren och verktygen för deras åstadkom mande eller användning. Det lyckades för kommitterade för denna samlings grundande att samla penningebidrag och för de af kommitterade befullmägtigade vetenskapsmän att vid Londonerexpositionen göra en ganska rikhaltig samling af för ändamålet lämpliga expositionsartiklar, af hvilka en del redan hit anländt och är under uppställning och det öfriga i dessa dagar väntas anlända. Men med dessa åtgärder till grundandet af den, till öfverlemnande åt Svenska Slöjdföreningen bestänida samlingen äro de insamlade penningarna åtgångna och kommitterade sakna medel så väl för bekostandet af tillämnade vidare uppköp af artiklar, som till framtida hushyra för samlingen och arfvode till dess vård och förevisning för allmänheten. Då det är att antaga att Rikets ^tänder icke skola finnas likgiltiga för det med denna samling afsedda och af hvarje industriidkare lätt insedda vigtiga ändamål och icke skola utan medverkande understöd lemna det nyttiga nit och de ansträngningar, som uppenbarat sig uti samlingens anskaffning, vågar jag föreslå: att Rikets Ständer ställa till Kongl. Maj:ts disposition att, under de vilkor och förbehåll, som Kongl. Majit kan finna skäl att bestämma, till sagde Tekniska samlings vård och förökning anslå en summa af 1,500 R:dr R:mt årligen under tre år.
Af detta historiska sammandrag kan man sålunda inhemta : att Landtm, d. 17 Juli 18r5 ansåg ventilation till beslut icke kunna aga rum öfver Constit.Utskls s. k. dechargebetänk. utan endast reservation dervid vara tillåten; att Landtm, d. 12 Mars 1818 medgaf propos. till återremiss af Constit.Utsk:s utlåt, öfver en från Ståndet remitterad anmärkntsanledning; att Constit.Utsk. blef d. 25 April 1818 anmodadt att ofördröjligen inkomma med utlät, öfver en anmärkntsanledning, hvarom Utsk. tillkännagifvit sig långt förut hafva fattat beslut, men framdeles vilja det i dess s. k. dechargebetänk. meddela; att Landtm, d. 27 Apr. 1818 vägrade propos., icke allenast på återremiss af Constit.Utsk:s utlåt., rörtde en af Utsk. ogillad anmärkntsanledning, utan äfven på infordrandet från Utsk. af handlingar i målet; att Landtm, d. to Juli 1820 förklarade återremiss icke kunna förvägras på Constit.Utsk:s utlåtrn, då någon anmärkning blifvit af Utsk, anmäld, men i motsatt fall icke kunna äga rum; att Landtm, d, 11 Juli 1823 vidhöll, det Constit.Utsk:s utlåt med ogillande af en från något RiksSt. remitterad anmärknrsanledning icke kunde återremitteras, men medgaf, att det kunde tills vidare hvila på bordet, och Utsk, emed - 368 Den 3o Jani f. m. lertid anmodas att inkomma med närmare upplysningar om anmärkn:smemor:s innehåll; och slutligen att det var d. 17 Juli 1829, som Landtm, utförligt motiverade sitt vid föregående riksdag meddelade kategoriska yttrande, rör:de vägran af propos. om återremiss af sådana utlåt:n, hvari Constit.Utsk. ogillat från Stånden remitterade anmärkn:sanledningar. Uti dessa Landtnäs motiver är det väsendtligaste sammanfattadt af allt det, sorn blifvit yttradt till försvar folden meningen.
I Kongl. Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillgångar och behof äskas, på grund af Kongl. Serafimer-ordens-gillets anmälan, ett anslag af 13,221 Ridr 85 öre till förändrad inredning och tillbyggnad af hospitalet i Wisby, i ändamål att kunna fullständigare särskilja de bägge könen, samt erhålla celler för stormande patienter och för verkstadsrum, äfvensom i sammanhang dermed bereda utrymme för emottagande af ett större efter Gotlands behof någorlunda afpassadt antal sinnessjuka. Uuder det antalet sinnessjuka på Gotland utgör, enligt uppgift, icke mindre än 88, af hvilka dock en del icke torde vara i behof af vård å hospital, upptager staten för hospitalet tolf platser, och äro för närvarande der inrymda femton personer. Och nuvarande hospitalsbyggnad, nödtorftigt inrättad för sitt ändamål, motsvarar ingalunda nyare tidens anspråk för en sådan inrättning. Den är belägen på en af ålder hospitalet tillhörig grund inom staden. Tomtens utrymme är ej stort, och likväl har på densamma måst lemnäs plats för lasarettsoch kurhusbyggnad, med hvilka hospitalet måste hafva gemensam gård, som ock är den enda lämpliga vädringsoch rörelseplats för alla tre inrättningarnes patienter. Om planteringsland och hvad öfrigt man för hospitalspatientens kurativa behandling och helsovård numera anser nödigt, kan ej blifva fråga. Och den redan inskränkta obebyggda delen af tomten skulle genom en tillbyggnad af hospitalshuset ytterligare inskränkas. Och denna tillbyggnad gifver likväl ingen säkerhet för hospitalets tillräcklighet, och blefve i alla hänseenden endast en tillfällig nödfallsutväg. Jag är öfvertygad att icke liknöjdhet för öns behof eller för de sjukas behöriga vård, utan en önskan att icke göra alltför stora anspråk, ehuru billiga de må vara, på Statens tillgångar, äfvensom beräkningen att inrättningar som kunna mottaga ett större antal sinnessjuka äro både ändamålsenligare för de sjukas behandling och mindre kostsamma till anläggning och underhåll, än smärre hospitaler, har föranledt Serafimer-ordens-gillet till det underdåniga förslag, som Kongl. Majit till Rikets Ständer framställt.
– För öfrigt torde Hennes Majestät hysa samma känslor gentemot min ringhet som t. ex. gentemot grefve Holck. – Förmodligen tror hon er tillhöra samma kategori af kavaljerer. – Och ni har hittills ingenting gjort för att öfvertyga Hennes Majestät om motsatsen. Dessutom är det en trosartikel för drottningen som för många andra, att om någon varaktig förbättring skall uppnås, måste grefve Holck aflägsnas. Ni har icke velat bidraga därtill – ehuru ni vet, att han varit kungens onda genius. – Jag tror det vara oklokt att spilla kraft på aflägsnandet af en så pass oskadlig dämon! säger han småleende. – Är kungen en gång inne på en annan väg, skall grefve Holck sjunka ned i jorden, utan annan anledning än tyngden af sitt eget kött. Den store dödgräfvaren, tiden, har redan urhålkat marken under hans fötter! – Brukar man däremot våld eller list, blir det strid och utgången är oberäknelig. Mäktiga intressen ha förskansat sig bakom grefve Holck. Möjligt är också, att kungen saknar honom, om han ryckes för tidigt bort. I så fall kan H. M. få i sitt hufvud att fylla tomrummet med en favorit som är sjufaldt farligare. – Det är därför jag icke kan sluta mig till det Moltkeska partiet. – Jag visste icke att ni hörde dit, min nådiga. Hon skakar sitt hufvud: – Jag tillhör intet annat parti än mitt eget! – Skulle detta förtjusande parti vilja tillåta mig att bära dess färger? – Nej – säger hon och ser på honom med ett vemodigt småleende. – Det har icke bruk för någon riddares tjänst, och det lär icke bringa er lycka att bära en gengångares färger. Men om det intresserar er, skall jag gärna berätta dess historia. Under några sekunder sitter hon tyst, frånvarande i sina minnen. – Ni vet, att drottningen icke har någon sympati för mig – börjar hon sakta. – Detta daterar sig från den tiden då Zaïre uppfördes på hofteatern. Hennes majestät lär ha tagit illa upp, att hon själf icke anmodades spela titelrollen, då konungen ju spelade Orosmane. – Senare trodde hon sig märka mera naturlig värme i aktionen, än som egentligen betingades af omständigheterna!
Motionären har anfört att den gästgifverihållning, som Kongl Maj:ts Befallningshafvande i Vester-Norrlands län ålagt Skattehemmansegarne att bestrida vid den öster om Indahlselfven belägna nya landsvägen, mot den ersättning som framdeles kunde i laga ordning bestämmas, vöre ett särdeles tryckande onus, men ingenstädes kännbarare än vid gästgifvaregårdarne Boda och Backen inom Lidens socken; och då det visat sig omöjligt för gästgifveri-hållarne att genom ansökning hos Konungens Befallningshafvande komma i åtnjutande af utlofvad godtgörelse, föreslog motionären att Rikets Ständer måtte, såsom ersättning för berörda onus, hvilket motionären ansåg ej lagligen kunna annorledes än emot vederlag ålägga skattehemman, bevilja åt bonden Per Mattsson, som från den 1 Maj 1861 till den 1 Maj 1863 har att uppehålla Gästgifverioch Skjulsrättar-befattningarne vid Boda. och åt bonden Per Unander, hvilken under' samma tid bestrider enahanda befattningar vid Backen, hvardera 1,000 H:dr, samt åt nämndemannen Nils Nilsson, hvilken från den 1 Maj 1860 till samma tid 1861 upprätthållit dessa befattningar vid Boda, 500 R:dr, allt R:mt. Vid motionen var fogadt utdrag af Domboken vid lagtima vårtinget med lndahls tingslag den 27 Juni 1862, hvaraf inhemtas alt förenämnde Nils Nilsson till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifvit ansökning om ersättning med 700 R:dr R.mt, enligt räkning för det han bestridt gästgifverihållningen vid Boda skjutsstation under ett år, räknadt, från den 1 Maj 1860 till samma tid 1861.
Skrift här ofvan stadgade ära, förordna eller äska, det någon Skrift med qvarstad beläggas må, vare han eller det berättigad att i Stockholm, genom biträde af ÖfverStåthållare-Emhetet, och i öfriga Städer samt Orterne, medelst skyndsam handräckning, som ej får vägras af den Magistrat, hvarunder Boktryckeriet enligt 1 § lyder, sådan qvarstad erhålla; börande öfver förloppet af qvarstads-förrättningen och orsakerne dertill samt, i afseende på den åklagade Skriften, om och huru många, exemplar då ännu finnas uti Boktryckarens värjo, anteckning trefallt författas, hvaraf den ena tillställes Hof-Canderen eller hans Ombud, den andra Magistraten och den tredje Boktryckaren. Magistraten vare pligtig att, vid ansvar såsom för Embetsförsummelse, med näst afgående post en afskrift af denna anteckning till Justitice-Canderen insända. I Stockholm varde samma anteckning genast, eller sist inom nästföljande dags utgång, till Justitice-Canderen aflemnad. Justitice-Canzleren må sedermera, i Stockholm inom Atta dagar och i Landsorterne aldra sist inom Trenne veckor, efter det qvarstaden lagd blifvit, hafva hänvist målet till vederbörlig Idomstol och Actor för ordnat, då Domstolen, sist inom Åtta' dagar, må pröfva om qvarstaden skall äga bestånd. Sker det ej, och är icke qvarstad inom en månad håfven, äge Boktryckare rätt, i enahanda ordning, som handräckning af Magistraten till qvarstadens beläggande meddelad blifvit, att fordra dess brytande, hvilket icke vägras må, vid ansvar af Embetets förlust. Hof-Canzleren eller dess Ombud äge ej magt att, annorlunda än nu sagdt är, qvarstad fordra eller vidare befattning med saken taga, utan hänskjute genast allt sammans till Justitice-Canzleren, på hvilkens ytterligare Embets-åtgärd och ansvar det ankommer, att sådane mål varda, enligt denna och Allmän Lag, handhafde.
N:o 255, sid. xvii.) 5go,ooo. Finska medel (samina Betänk, och sida) 80,000. Af Allmänna MagazinsFonden (dito dito) . .750,000. Dito Dito (dito sid. xix. 260,000. 1,000,000. Af 1828 års Banco-vinst 171,000 R:dr, sedan 71,000 afgått till RtgsConloret (Stats Ulskottets Betänk. N:o 255, sid. xvii.) 100,000. Af Allmänna Bevillningen (StatsUtsk. bifallna Betänk. N:o 255, s. xviii). i,o5o,ooo. Dito Dito (StatsUtsk, Betänk. j 202)0oo - Af Banco-vinsten för åren 182g—34 (Statsoch Banco-Utskottets Betänk. Bet. Tab. Litt. B. Utdrag af RiksgäldsContoirets CassaRäkningar, Öfver de Revillnings-medel, sorti, enligt i8a3 ars Bevillniags Förordning, till Riks gäldsContoiret influtit, under de är lion varit gällande, och för hvilka af slutade Räkenskaper redan finnas, eller 1825—1828. Oafkortad Inkomst. 1825. Se 1827 års RevisionsBerättelse, Bil. Litt. B. Allmän Bevillning, lefvererad för år 1822 och föreg, åren 6,285: 25. 182 182 182 Af Testamenten, samt behållna förmögenheten i Sterbhus 23,545: i5. Slämpel-afgift för Spelkort 851: 18. Innehållen Bevillning, vid RiksgäldsContoiret, af derstädes ytbetalda räntor 1,245: i4- Skatterätts-Medel 7,081: 8. Se 1827 års RevisionsBerättelse Bil. Litt.
2 Mom. i Förordningen medgifver Herrar Kyrkoherdar, att, om de så för godt finna, sammanslå uti en eller flere chartor hela det belopp, som erfordras för alla under året utfärdade lysningssedlar; har Utskottet ansett hvarken kostnaden för stämplade papperets tillverkning, eller svårigheten, som möjligen någon gång skulle kunna möta vid chartans anskaffande, vara skäl af sådant värd,e, ätt de förtjena vidare afseende eller föranleda till den yrkade tillåtelsen, att ovilkorligen få med contanta penningars erläggande till Pastor godtgöra den för lysningssedlar erforderliga charta; hvarföre ock Utskottet, med tillägget, att detta liqvidationssätt är allmänneligen medgifvet, i öfrigt förbiif vit vid nu gällande Författnings stadganden i denna del. Hvad slutligen angår förslaget, att granskningen af stämpel-afgiftens rigtighet för lysnings£harlor BevillningsViskottets Betänkande N:oi5. af borde öfverflyttas frän Kongl. KammarRälten till LandsContoiren, anser Utskottet sädant destomindre lämpligt, som denna revision , olikartad med de LandsContoiren i allmänhet tillhörande göromål , skulle onödigtvis öka mängden af deras förut nog sammarihopade befattningar; och derigenom dessutom ingalunda kunde bereda Staten någon indragning af ett RevisionsContoir i Kongl. KammarRätten, enär samma Contoir tillika har flera andra revisioner, såsom öfver Tullverkets, Postverkets, Convoij-Commissariatets och umer-Lotteriets räkenskaper, att årligen förrätta, så att endast en person inom detta Contoir, under 8 månader, sysselsättes med den nu egentligen ifrågavarande granskning. §. 9- Uti 2:ne från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterade Memorial, hafva Herrar J. Zengerlein och C. F.
Jag är dock mest böjd för förslaget om underpant, hvaremot hufvudsakligen blott blifvit invändt, att det redan en gång blifvit framstäldt för Regeringen och då afslaget till följd af de anmärkningar, som af Högsta Domstolen deremot blifvit gjorda. Dessa ftro dels af praktisk, egentligen formel art, dels theoretiska. De förra, hvilka verkligen förtjente afseende och påpekade brister, som gjorde det då framlagda förslag oantagligt, hafva nu blifvit undanröjda och anledning till dylika torde icke kunna uppletas „i Utsk:ts nu framlagda förslag angående underpant. Återstår de theoretiska anmärkningar, hvilka nu äfven af Hr Olivercrona i hans reservation blifvit upprepade. Jag vill gerna medgifva, att det för våra akademiska lärare blir svårare uppgöra klara definitioner och distinktioner i afseende å panträtt, sakrätt och förmånsrätt, när underpant antages, och jag förstår att den skarpe vetenskapsmannnen, den juridiske puritanen eller doktrinären utdömer denna institution. Men slutar man detta utdömande med godkännande af förlagsinteckningar, som visserligen icke från theoretisk synpunkt bättre låter sig försvaras, då öfvergifver man, synes mig, ali följdriktighet och begifver sig till området af godtycket, och detta ej det bästa, att omhulda de stora, men försumma de små. Gr. Mörner har gjort en annan anmärkning, som förut icke blifvit framhållen, och som är af en helt annan art, nemi. att lån mot underpant kunde komma att användas, icke blott för anskaffande af förlag, utan äfven för konsumtions-krediten. Detta är sannt; men icke lätt att förekomma i lagstiftningen. Jag föreställer mig, att omsorgen derom måste hvila mera på långifvaren än lagstiftaren, för hvilken det i afseende å alla lån, äfven mot inteckning och handfången pant, är omöjligt att på förhand beräkna, till hvad ändamål lån komma att upptagas. Fördelen af förslaget om underpant är enligt min tanka, att det är mera enkelt och konseqvent och lättare att inpassa i vårt nuv:de lagsystem, samt att det nu genomgått en mera fullständig granskning. Genom detsamma skulle äfven de af Gr.