Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
979 Nåder erkand; samt således med säkerhet år att vänta, att verkställigheten deraf kan emotses, enär omståndigheterne sådant medgifva, och de derför nu motande hindren hunnit un dan rödjas, så hafva Utskotten icke ansett skål förekomma , att tillstyrka Riksens Högloft Ständer, att genom underdånig framställning å nyo väcka Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på detta Ämne. Till Riksens Hoglofl. Ständers Eget beprofvande hemstålles dock detta vördsammeligen. Stockholm den 20 Maji 1823. Antom den 27 Maji 1823. Riksens Höglofl. Stånders Statssamt Allmänna Besvårsock Economi-Utskotts Utlåtande, i anledning af de flere vid detta Riksmöte gjorde framställningar om Provincial-Låkares tillsättande i åtskilliga Län. Uti sårskildte, till Statsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma Utlåtande Stats-Utskottets JBetänkanden. remitterade Memorial, hafva Pehr Ericsson från Kronobergs Lån, Nils Strindlund från Vester-Norrlands Lån och Moses Johansson från Vesterbottens Lån, föreslagit, att utom de i berörde 3:ne Lån nuvarande Provincial-Medici, en sårskild Provincial-Låkare för hvartdera Lånet måtte antagas och med Lön på Stat forses, samt anvisas till District, i Kronobergs Lån, Sunnerbo Hårad, med station i Ljungby: i Vester-Norrlands Lån Ramsele, Resele, Sollefteå, Boteå och Torsåkers Församlingar, med Station i Sollefteå;samt i Vesterbottens
Om t. ex. denna Riksdag icke böljat förr än i medlet af sisth Februari månad, så hade Konungens Propos. om de 2,500,000 R:dr väl intagits i Stats~propos:n. Hvad åter beträffar en talares yttrande, att Konungen ej skulle utan det nu föreslagna stadgandet ega rätt föreslå utvägar till beredande af de för Statsbehofven erforderliga medel: så får jag, till bevis på motsatsen, åberopa Stats-propos:n vid denna Riksdag, deri Konungen anvisat tillgångar för hvarjehanda behof, genom bränvinsskattens förhöjning. Exempel i detta hänseende äro således nära för handen. Jag har från början erkänt, att detta förslag instämmer med bruket inom andra grundlagsbundna samhällen och med den tanke jag sjelf haft om sättet att gå tillväga. Bien med afseende på våra gamla bruk och förhållanden, och för att icke onödigtvis försätta Regeringen i ledsamma förhållanden afstyrker jag förslagets antagande. Hr Adelborg: En talare bar sagt, att den, som behöfver göra en utgift, äfven måste tillse, hvarest penningarne skola tagas, och denna åsigt är riktig då den tillämpas pä enskilda personer men icke på korporationer. Jag tänker mig nemi., att ett bolag bildas för bedrifvande af någon rörelse, och utser inom sig en eller flera, hvilka i duglighet äro mängden öfverlägsna, till styresmän för bolaget. Dessa styresmän skola nu leda bolagets angelägenheter till den största möjliga utveckling. Bolaget säger, när J behöfven penningar och upgifven förslag öfver edra behof, skola vi tillskjuta medel. Om nu styresmännen säga, så och så mycket penningar erfordras till det och det ändamålet, och der och der skolén J taga dem, kan det ju möjligen hända, att andra delegare i bolaget säga, vi gå alldeles icke in på det der, edra förslag äro rigtiga, men vi önska att taga penningar på annat häll. Man kan äfven tänka sig, hvad ofta inträffat, att bland bolagsmännen de finnas, hvilka vilja sätta sig upp emot sin öfverhet inom bolaget och säga, vi önska icke en sådan förvaltning och sålunda åstadkommes endast kif, och just detta vore det enda man vinner genom Const.Utsk:s förslag.
Det i Memorialet N:o 74 fia m slä Ida, till ändring af Tryckfrihets-Förordningens 2 morn. 4- Så framt de i dessa Memorial föreslagna ändringar vid nästa Riksdag skulle godkännas, lär intet hinder mola deras oförändrade införande uti de uppgifna paragraferna, sådana de uti Memorialen N:ris 68 och 85 finnas upptagna, i fall fråga om ett sådant införande uppstår, i följd af bifall till de i sislberörde Memorial innehållna förslag. Utskottet inskränker sig derföre här till den hemställan, huruvida Riksens Ständer skulle finna lämpligt att lill yttermera visso låta någon erinran om delta förhållande inflyta i Riksdagsbeslutet. Andra bland de serskilda förslagen lill Grundlags-ändring ståderemot lill de i och för Represenlations-förändringen afgifna i det ofvan antydda förhållandet, att beslut om deras antagande skulle kunna anses i formelt afseende stå i vägen för pröfningeu af de senare, så vida det föregått denna. Sådana äro. a) till sitt väsendlliga innehåll, 1:0 Det i Memorialet N:o i5 framstälda, lill ändring af Riksdags-Ordningen $. 68. 2:0 Det i Memorialen N:ris 11 och 29 framstälda, lill ändring af Regerings-Formen $. 49 och Riksdags-Ordningen $. 2. 3:o Det i Memorialen N:ris 21, 36 och 71, mom. 4> uppgift13* till ändring af Riksdags-Ordningen §. 3g. 4:o Det i Memorialen N:ris 61, 96 och 112, mom. 2, uppgifna, till ändring af Regerings-Formen 87 och Riksdags-Ordningen $. 33. 5:o Det i Memorialen N:ris 14 och 3o framstälda, till ändring af Regerings-Formen $. 109 och Riksdags-Ordningen §. 80. 6:0 Det i Memorialet N:o 64 framstälda, till ändring af Regerings-Formen $. 85.
Enl. min tanka kan man icke komma till något resultat förr, än man fått veta vidden på hvarje fastighet; ty att taga sista köpeskillingen, eller hypotheks-värderingen till norm blir alltid vida felaktigare än att upskatta en fastighet efter jordvidden. De bristfälliga grunder vi hafva, skulle likväl kunna tillämpas rättvisare, än som nu sker, om, på sätt jag vågat yttra, embetsmännen finge mera inflytande vid BevillmsFörordnms tillämpning. Frih. Raab har yttrat, att min framställning i detta fall vittnade om den byråkratiska tendens, som alltid kommer från detta håll, men jag frågar min värde vän, den ädle Frilen, om icke K. KammarRin består af ansvarige tjenstjenstemän, och likväl är KammarEin den öfverdomstol der de, som äro missnöjda med PröfningsKomiténs beslut i beskattningsfrågor, skola uti dem söka ändring, hvarefter saken kan dragas under Konungen, hvars Rådgifvare också äro ansvarige, lika väl som KammarEins ledamöter. Ar det nu så, att man i alla andra frågor har ansvarige tjenstemän för att döma i första instansen, sä ligger det i sakens natur, att förhållandet bör vara detsamma med BevillnisFörordmns tillämpning, och på så sätt kan man möjligen göra slut på den hvarje Riksdag återkommande klagan öfver det oefterrättliga sätt, hvarpå BevillmsFörordnm tillämpas. Jag kan icke gilla den af Gr. Björnstjerna uttalade åsigten, att embetsman böra betala mindre bevillning än näringsidkarne; ty, enl. min tanke, böra 440 Den 20 Mars. alla medborgare, de må vara hvad som helst, beskattas efter samma grund. Orsaken till den olika proc:n ligger beklagligtvis just i den af Gr. af Ugglas omtalade »purrningen», ty den ene söker »purra» den andre, utan att vilja blifva »purrad» tillbaka. Nu kan man omöjligt få reda på en industri-idkares verkliga inkomst, hvaremot man nära nog på runstycket kan veta hvad den utgör för en tjensteman, och derföre har man ansett nödigt att låta den förre erlägga bevillning efter en högre proc. än den. sednare.
„ TiondeSpanmål, 106,668 Tunnor 31,2 kappar, beräknade till 534,800: 4 3. 8. eller tillhopa 2,110,855: 24. i; börande Comiterade härvid underdånigst anmärka, att förvandlingen efter markegång, i följd af ovanligt låga spanmålspriser, för nämnde år ej obetydligt understigit de i sednaste RiksStaten för hvarje anslag beräknade belopp. Berörde Anordningar kunna lämpligen hänföras till 4 HufvudAfdelningar, hvarunder de derföre finnas i nyssnämnde Summariska Uppgift upptagne, nemligen: l:o. Löneanslag; 2:o. Anslag till Allmänna Verk och Inrättningar, Kyrkor och Fromma Stiftelser; 3:o. Anslag till enskilda verk och personer; samt 4:o. Sådana räntor, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, hvaribland äfven upptagits de räntor af Städer donerade hemman, som under titel Städers Friheter afföras; och skola Comiterade angående dessa Afdelningar, hvar för sig, yttrande i underdånighet afgifva. 83 1:o. Löneanslagen. Hvad om dessa varder stadgadt anse Comiterade endast böra tillämpas å sådane anslag, som directe äro till vissa tjenster anvisade eller afsedde, samt de löneanslag vid Indelta Arméen, som af LöningsDireklionerne disponeras till fördelning emellan löntagarne, hvaremot de till vissa Stiftelser anvisade anslag, äfven om större eller mindre del deraf blifvit till löner bestämd, såsom förhållandet är med anslagen för Upsala och Lunds Akademier, hänförts till 2:dra afdelningen, helst sådant användande beror på de förfoganden, som i afseende å dessa Stiftelsers tillgångar vidtagas och kunna efter omständigheterne förändras.
Ståndet beslöt, för sin del, det må Rikets Ständer förnya den af de näst föregående gjorda underdåniga anhållan, att det hittills varande ConvoyCornmissariatet måtte, så snart sig göra låter, blifva indraget, och dess befallning, till besparing i de hittills dryga förvaltnings-utgifterna, i allo öfverflyltas på Commerce-Collegium, helst, om nödigt anses, att Norrska Regeringen, genom ombud, hädanefter deltager i förvaltningen af dessa medel, Kongl. Maj:t är oförhindrad sådant förordna, äfven sedan den nu i underdånighet föreslagna förändringen blifvit verkställd. Och torde, i händelse af Nådigt bifall lill berörde underdåniga hemställan, Kongl. Maj:t täckas anbefalla bemälde Collegium att olver förvaltningen af ifrågavarande, hädanefter, såsom hittills, under Kongl. Majtts Nådiga dis - 94 Fröt, Utdr. d. 10 Febr. i84f - position stående fond, låta föra serskild hufvudbok, samt att, efter dess årliga alslutande, till Kongl. Maj:t afgifna underdånig berättelse om fondens ställning. Hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att berörde berättelse måtte genom tryck befordras till allmän kännedom, samt i öfrigt räkenskaperna lör fonden, likasom händelsen nu är med Convoy-cassans, tillhandahållas Rikets Ständers Revisorer och Stats-Ulskott. Andra punkten i Utlåtandet N:o 416, med hemställan, alt afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, ifrån och med nästkommande år 1842, till nu stadgadt belopp kommer att intill nästa Riksdag tillsammans med tullmedlen uppbäras och till Statsverket ingå. Ståndet bilöll så till vida denna punct, att det beslöt, det skall afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, ifrån och med nästkommande år 1842 intill nästa Riksdag, utgå till oförändradt och nu stadgadt belopp, eller 10 procent al tullbeloppet, men ogillade deremot punktens senare del och beslöt, att nämnde afgift icke skall till Statsverket ingå.
En slup, rodd af sex man, ilade än framför, än mellan bojerna och tycktes icke deltaga i de andras manövrer, utan endast med uppmärksamhet följa dem, och än tadlande en, än berömmande en annan, fara omkring för att öfverse det hela. Det var Zar Peter sjelf, som bars af denna farkost, den lätta, öppna, hvilken begagnades af honom sjelf, under det hans förnäma boyarer, af den kejserliga viljan hindrade ifrån att bruka vagnar vid färder till hofvet, dock icke förnekades att begagna täckta slupar. Få voro de som anade, att den alltbeherrskande behöfde en stor del af sin okufliga viljas makt, för att öfvervinna sin egen motvilja för sjön, då han, fordrande af sina undersåter, att de skulle vänja sig vid vattnet, sjelf så mycket vistades derpå. Nu anlände flottiljen midt emot fästningen, amiralsflaggan sänktes, de skilda musikkorpserna blåste några larmande fanfarer, och hela den skimrande raden upplöstes och rodde hvar för sig, utan afseende på hvarandra, hemåt. De vid stränderna samlade folkskarorna, som hittills med ifver och uppmärksamhet betraktat det glänsande skådespelet, skingrades, och med snabba årtag ilade Zarens slup mot Fontanka, till det kejserliga sommarpalatset. Men i detsamma Peter med hastiga steg ilade upp emot slottet, varsnade han en dammhöljd ryttare, som kastade sig af sin häst och ifrigt yttrade några ord till en af stallbetjeningen, hvilken stod vid den af den häftiga ridten ytterst medtagna hästen. Peters skarpa blick hade redan förnt bemärkt honom ridande på afstånd och synbarligen lemnande ingen uppmärksamhet åt det lysande skådespelet på Nevan, endast sysselsatt att sträfva framåt med anlitande af hästens sista krafter. Sjelf syntes den komne hafva ansträngt sig till den grad, att han nästan vacklade, när han vände sig om för att, enligt stalldrängens anvisning, hasta ned emot stranden, då i detsamma Zaren tilltalte honom och sade: „hvarifrån kommer du, och hvad har du att säga?“
För att erhålla rättigheten, att med egna händer idka hvad slöjd som helst, och att dervid hafva biträde af närmaste slägtingar och blodsförvandter j af en upptagen dotter, j brist af egen; af personer öfver 60 år och af barn under 13 år, äfvensom af hvar och en sorn tillhör klassen af bevisligen bräckliga eller krymplingar, men ej af någon som icke kan inbegripas i de här angifna förhållanden, böra följande vilkor uppfyllas:. a) Att sedan sökanden behörigen! Styrkt det för slöjden fasställda prof vara af honom, sjelf tillverkat, samma, prof, efter föregången offentlig besigtning inför vederbörande Magistrat, förklaras kunna opåtaldt gå i handel, såsom en användbar vara, b) Att han är försedd med betyg af etne välkände personer , hvilka bevittna att sökanden icke är känd för oredlighet, samt ansvara för de böter, hvartill han kunde pliktfällas för dryckenskap, 2. För idkandet af en handtering med egen hand på landet, det vill säga, på längre än en half mils afstånd från Stad, fordras c-j att aflägga något skicklighetsprof, endast man företer det i andra punkten omförmälte bevis och erhåller Landshöfdinge-Embetets tillstånd. Den ii Jpnl c, m. Smed, sorn på Landet arbetar med egen hand, skall vara berättigad, att för sitt smide betjena sig af en medhjelpare, utan afseende på dess ålder; så vida han ej derjemte begagnar någon af de i 1 jjj. omförmälte anförvandter och personer. 3. Manspersoner, som äro ofver 60 år gamla, äfvensom qvinspersoner af alla åldrar och bevisligen bräckliga af båda könen, skola äga rättighet att, med undantag af läkemedel, tillverka och bereda till försäljning, Hvad annan vara som helst, som ensam eller till en del utgör föremål för en slöjd: dock med det vilkor, att flere af desse personer, som idka samma yrke, hvarken skola arbeta i Bolag, eller den ena för den andras räkning, eller ens till. sammana 5 så vida de icke äro makar, föräldrar och barn, eller syskon. 4.
Jag är förekommen af den siste talaren och anhåller likaledes om propos., att denna § må utgå. R. o. Ad. beslöt, att Utskrns 21 § skulle förfalla. 22 § af Utskottens förslag. Hr Stråle: Här uppstå 2:ne frågor: den första, i hvad myntsort privatbankernas creditsedlar skola utställas, och den andra, om minimibeloppet af valörer å desamma. Då fråga var örn ovilkorlig skyldighet för privatbanker att invexla sina utelöpande creditsedlar med silfver, ansåg jag, att så ej borde ske, men yttrade deremot den öfvertygelsen, att sedlarna borde ställas i Svenskt speciernynt, emedan det vore orimligt alt utgifva papper, sorn inlöstes med andra papper. De måste således lyda å landets mynt, hvilket är desto nödvändigare, som man annars vore osäker på hvad myntsort de ställdes. De kunde i annat fall ställas på andra privatbankers sedlar, och deraf skulle blifva vingleri. Jag tror altså, att i afseende på den första frågan propos. bör göras om förbindelsernas ställande till inbetalning med Svenskt speciernynt. I afseende på dea andra frågan om minimibeloppet af de sedlar, som få utgifvas, är jag böjd att antaga det högre än Utsk:n, eller till 10 r:dr cour.; ty det är gifvet, att privatbankssedlarna annars skola utjaga b:cosedlarna ur provinsen. Jag vill ej, att roan skall stifta en lag, hvarigenom allmänheten sättes i nödvändighet att 448 Den 21 Mars f. m. emottaga privatbankssedlar; men den blir det, om ej andra sedlar finnas. Derföre tror jag, att minimivalören bör blifva to r:dr cour. och att denna är hvarken för hög eller för låg, enär banken derigenom ändå kan hålla ett tillräckligt antal gångbara i rörelsen, men icke får tillfälle att utjaga b:cosedlarna eller exponera allmänheten att bero af, huruvida Kronofogden vid uppbördsstämmorna vill emottaga privatbankens sedlar, hvilket han säkert ej skulle göra utan afgift. Hr Gunther, Carl Gust., instämde med Hr Stråle.
Alt dessa arbetare till stor del äfven deltagit i upproret, derom finnes icke något tvifvel. Vi finna äfven af tidningarne att upproret just blifvit bland dem orgaasniradt. Hr Grin har vidare sagdt, att han icke hyste något förtroende till milt yttrande, att ideen om jernvägar blifvit med acclamation eraoltagen i Ryssland och Österrike, emedan han trodde, att det endast varit sjelfherskarnes vilja, som gifvit impulsen til dylika vägars anläggande i dessa båda länder. Men, mina Hrr, Sjelfberrskarens vilja kan måhända tillvägabringa hvad som heldst, utom att skapa förtroende i handel och speculationer, om icke spekulationerne eller företagen genom sin egen natur ingifva förtroende till dem. Staten kan endast skydda och uppmuntra dylika anläggningar, icke befalla dem, då de äro bildade pä enskild förtagsamhet. I ofvan nämnde båda länder är det förnämligast privata personer, som företagit jernvägs-anläggningar under Statens skydd och uppmuntran. Det vore nu öfverflödigt att derom vidare utbreda sig. Alt de icke blifvit med acclamation emottagne, äfvensom att de måhända icke skyddas af den mivar:de styrelsen i det ena landet, Österrike är väl möjligt, men hvad den styrelsen egentligen skyddar, det vete Gud. Ar det den styrelsen, Hr Grin påpekat, så har han otvifvelaktig! rätt. Den värde talaren har vidare påstått 7 H. 22 338 Den 29 Juli e. m. alt innan jernvägar ifrågakommo, genomkorssades de särskildte Europeiska länder der sådana nu äro anlagde, af flera tusende diligenser. Det må förlåtas mig, om jag tilltror mig att bättre känna den saken, enär jag alltsedan år 1828 har öfver halfva tiden vistats utomlands och gjort mig bekant med de Europeiska kommunikations-anstalternas utveckling.
Vid Ull-Contoret i Norrköping 613:17. 4. Medel: Omkostnader för tili England exporterad ull 133:39. — Dito för öfversättning och tryckning af 2:ne brochure!' rörande fårafveln 568:42. G. Uilvärderings-, sorteringsoch magasins-afgifter 3,435:39. 2. Hyresmedel 473:16.'— Bidrag af Manufacturmedlen enligt Kongl. Brefvet den 9 Nov. 1836 1,200: Balance till år 1839: Skulder: Till Manufactur-Discontfonden för lemnadt förskott 8,795:28. 7. , Ull-Contoret i Norrköping: Öfverleverering 5. — Summa B:co R:dr Contoret den 25 April 1839. B alaric e frun är 1836: Kongl. Commerce-Collegii skuld till Rikets Ständers Riksgälds-Contor för af Creditivet begagnadt Capital 73,700: — Interesse derå å 5 proc. till den 31 Dec. 1836 Till Gamla Ull-Disconlfonden 262:15. 2. 77,110 7 2. Utgifter år 1837: Interesse till Rikets Ständers Riksgälds-Coritor för år 1837 begagnade medel 2,108 9 4 Balance till är 1838: Tillgångar: l:o Säkra fordringar i meddelade Discontlån 34,797:42. 8. i emotstående inbalancerade fordran för ull 3,367:32. 5. Behållning i Rikets Ständers Bank . 226: 7.10. 2:o Osäkra Fordringar 479:37. 5. 38,871 24 1 S u m m a B:co R:dr 118,089140 10 Slockholm af Kongl. Commerce-Collegii JE F. Ström. — 35 — Discontfonden för År 1837. Credit. Balance från år 1836: Kongl.
Uti häröfver infordrad förklaring hade Landssekreteraren Nordström och Kronofogden Ygberg bland annat anfört, att orsaken till det af Ad vokalfiska Is - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. 147 embetet anmärkta dröjsmål varit den, att då den i fångförpassningen från Jönköping angående Berggren åberopade skrifvelse från Konungens Befallningshafvande derstädes under April månad icke till Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län ingått, påminnelse derom den 7 Maj aflåtits till Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län, derå svar den 17 påföljde inlupit, att Berggren, såsom tillhörande Berga socken af Östergötlands län, blifvit till länshäktet i Linköping afsänd; men som någon socken med detta namn icke fanns inom länet, hade skrifvelse den 18 Maj expedierats till Jönköping med begäran att om Berggren erhålla närmare besked, hvarå under den 30 Maj svar ankommit af innehåll, att Berggren uppgifvit sig senast hafva varit skattskrifven i Norrköping, hvarefter den 1 Juni skrifvelse till Poliskammaren derstädes afgått; och har Kronofogden Ygberg särskildt anhållit, att som han icke haft annan delaktighet i målet, än att han underskrifvit utlåtandet till Justiliaeombudsmansembetet, utan anmärkta åtgärderne på Landssekreterarens föredragning eller tillgörande berott, Ygberg alltså måtte varda från målet skild; varande slutligen ännu ett yttrande af Advokatfiskalsembetet uti ytterligare memorial afgifvet. Kongl. Hofrättens utslag, gifvet den 11 sisth Juli, innehåller: att då icke visadt vore, att Kronofogden Ygberg i egenskap af tillförordnad Landskamererare i Linköpings län deltagil i de nu i fråga varande såsom olagliga anmärkta beslut och åtgärder, Kongl.
Majit, efter del Fångvårds-styrelsen genom den för delta embetsverk numera utfärdade instruktion kunde anses vara till fullo organiserad, och sedan länscelll ängel serna i samtliga länen blifvit eller inom kort tid blefve fulländade, ansett en, 14 ExpeditionsLIskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, A’:o I Hl3. så vidt ske kunde, fullständig lönereglering så väl för Fångvårdsstyrelsen som för den vid fängelserna anställda betjening nu böra företagas. Vid pröfning af denna fråga hade likväl, såsom af det den nådiga Propositionen bifogade Statsrådsprotokoll inheintas, icke alla af denna förvaltnings tjenstebefattningar funnits vara af beskaffenhet att lämpligen kunna å ordinarie stat uppföras; men i den mån en slik anordning synts kunna ulan olägenhet vidtagas, hade sådant vid uppgörandet af ett, nyssnämnda protokoll bilagdl, förslag lill aflöningsstal för en del af fångvårdens embelsoch tjenstemän samt betjente blifvit iakttaget. Enligt detta förslag, deruti de förmåner af ved och ljus, boställsrum eller hyresersätlning, planteringsland och servismedel, som tillkomma en del af denna personal, dock ej ansetts böra upptagas, koinme den del af aflöningskostnaden inom denna förvaltningsgren, hvilken skulle kunna dels såsom löner, dels såsom arlvoden uppföras i stat med bestämdt anslagsbelopp, att uppgå till sammanlagdt 182,877 R:dr 50 öre.
Det vore således en både ekonomisk och militärisk förlust att sönderdela regementena; snarare vore det önskvärdt att corpserne kunde förenas i regementen, men då deras förläggning häremot utgör ett hinder har ingen allmännare förändring i nuvarande regementsoch corpsindelning blifvit ifrågasatt. Kommitterade gå nu att i underdånighet redogöra för den organisation af infanteriet, hvars grunddrag här blifvit tecknade. Organisation. Infanteriets stam utgöres fortfarande af både indelda och värfvade trupper. För det närvarande är stambataljonernas antal följande: Hvarken Lifbeväringsregementet, som är under indragning eller Hallands och Vesternorrlands corpser, hvilka, i likhet med det förra, sakna stamtrupp och dessutom endast till en del hafva nödigt befäl, kunna nu räknas till stamtrupperne. Wermlands fältjägareregemente har, spelet inberäknadt, icke mer än 600 man, fördelade på 6 kompanier och dess kompanibefäl består endast af 24 officerare och 18 underofficerare. Det är således för svagt att utgöra ett regemente på 2 bataljoner och ännu mera att på krigsfot kunna uppsätta en 3:dje bataljon. För att motsvara detta ändamål borde regementet * För enkelhetens skull kallas i det följande, så väl vid infanteriet som vid kavalleriet, »regemente» den enhet, sorn har 2 eller 3 bataljoner, och »corps» den enhet, sorn har 1 eller 1 '/, bataljoner. 80 ökas till 8 kompanier af åtminstone 100 man hvartdera och förses med befäl efter samma grunder, som för infanteriet i allmänhet komma att föreslås; d. v. s. kompani-befälet borde i det närmaste fördubblas. Regementet borde äfven hafva lika utsträckta vapenöfningar, som det öfriga infanteriet, då inga skäl finnas, hvarföre det härutinnan skulle stå efter andra trupper inom vapnet. Af denna anledning blefve det ock nödvändigt att förbättra såväl befälets som manskapets villkor.