Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagstiftare af nu gällande princip har derföre trott sig komma detta så nära som möjligt, då han lagt hemmantalet till grund. Att oegenlligheter och missförhållanden äfven vid tillämpningen häraf ej kunna undvikas, är väl en sanning, men erkännas måste, att bj intill by eller hemman intill hemman i allmänhet ej kan vara af så stor skiljagtighet i egovidd och dess relativa värde eller i egofigurens beskaffenhet, att icke denna delningsgrund är deri, som med största rättvisa och billighet blifver tillämplig framför den af Lag-Comiteen tillstyrkte och af Utskotten godkände, hvilken grund alltid och i hvarje fall på ett obilligt och tryckande sätt skall undergräfva den mindre jordbrukarens bestånd. I de åberopade motiverne synes stor vigt vara lagd på den enkla delningsgrund, som skulle uppkomma genom hälften-delning; och man kan irestas tro, då alla skäl sammanläggas, att Lag-comitéen ansett den liufvudsakligast verka till återtagande af hälften-principen, hvarigenom jorbrukaren, ulan fremmande biträde skulle kunna fördela stängseln med sin granne. Den nu varande delningsgrunden är verkligen i flesta fall så enkel att hvar och en, äfven den enfaldigare, kan reda sig dermed; så vida icke allt lör stora skiljaktigheter af markens beskaffenhet i skiljelinien gör en gradering nödvändig; och detta det svåraste hindret är på intet sätt undanröjd t genom den af Utskotten tillstyrkte förändring, utan qvarstår lika hinderlig! vid en sämjedelning: Häiften-delningen kan således icke ens i detta fall ega något företräde, och Utskotten hafva, för att göra antagandet mindre afskräckande, redan sett sig nödsakade i så måtto föreslå icke allenast modification i sjelfva principen, nemligen att der skog och utmark möter åker och äng, stänger egaren af den förra blott ^:del; utan derjemte tillstyrka, att den blifvande stängselstadgan endast skulle tillämpas vid blifvande skiften och icke inverka på stängsel-förhållanden. Redan i dessa förändringar synas
Denna nya åsigt af vårt Fäderneslands försvar, är grundad först på deli Reflection: Att den i Canalen befinteliga Skärgårds Flottans belägenhet blefve högst bekymmersam, 0111 Fienden uppnådde Canalen och sprängningen af en enda Sluss skulle inskränka en sådan Flottas verksamhet till våra Insjöar 3 om den lyckligen undgått det ödetA att i Canalen blifva uppbränd. Jag vet ej hvilken Sluss Herr Friherre Anckarsvärd anser vara exponerad för faran att af en Fiende blifva sgrängd, under det att Flottan ligger i Canalen. Förmodligen ingen af dem, som ligga inuti Töandet, ty innan Fienden får händ om den, mätte vårt Sjökrig vara, om ej slut, åtminstone så långt avanceradt, att vår SkärgårdsFlotta längesedan utgått ur Canalen till Län O O dets försvar; — ty icke måtte Canalen vara ämnad till gömställe för SkärgårdsFlottan under påstående Kustförsvar? Jag förmodar icke heller, att Canalens vestra Utlopp, eller den nedersta af Trollhätte-Slussarne kan så lätt öfverraskas af en Fiende, att vi böra frukta för dess sprängning. Förfärliga motgångar måtte hafva föregått, innan Fienden kan hafva fast fot vid Lilla Edets Sluss, halfvägs mellan Götheborg och Wenersborg. Det vore således vid Canalens östra Utlopp, sorn denna olycka skulle hända oss; och om della varit Den 2 Martti. 25 Herr Friherre Anckarsvärds mening, må mig förlåtas den öfvertygelse, jag med frimodighet yttrar, att Herr Friherre Anckarsvärd ej tagit kännedom af den local, sorn försvarar SjöSlussen vid Söderköping. Den mängd af trånga Pass, som en Flotta måste passera, innan den hinner Stegeborg, bör redan medföra Betänkligheter å ena, och simpla utvägar till Försvar å andra sidan; och om vi vid Stegeborg vilja förhindra Flottans vidare avancerande, bör väl Krigskonsten dertill ej sakna utvägar, då det segelbara af detta trånga Pass är 5o alnar bredt.
Ex. bade visserligen, i anledn. af en ledamots framställning, förklarat sig icke linna hinder för motionens remitterande; men dä Hr Ekströmer sedermera yttrat, alt densamma, såsom för sent väckt, icke borde erhålla remiss, ansåge H. Ex. sig nu böra fästa uppmärksamheten på stadgandet i 5<> § Riksd.Ordn., hvarenligt nya ämnen, med undantag af grundlagsfrågor, ej må af riksdagsman väckas, sedan en månad från riksdagens början enligt 27 § ti I lii iida I u pi t, sa vida icke sådane frågor af redan fattade beslut, eller redutt upptagne ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas. Hr Prytz hade gifvit tillkänna, alt det varit i anleda, af det i K. M:s nåd. propos. äskade anslag till inköp af böcker, som motionen blifvit väckt, och den vore således föranledd af eli redan upptaget ärende. Propos. ä ifrågavar. motions remitterande till StatsUtsk. blcf härefter framställd oell af R. 0. Ad. med ja besvarad. 4:o Clcricie-staten. Litt. a.) ang:de ett anslag af prostetunnor för contractsprost en öfver si ager manlands norra conlract. 11. o. A. biföll livad Utsk. under denna Litt. föreslagit. Lill. b.) ang-.de ett anslag till aflöning ät blifvande pastor och klockare i Loos capell. 70 Den 6 November f. m. Den i fråga härom af Doctor Björkman afgifua, vid StatsUtsk:s utlåt, fogade reservation upplästes, på begäran af Ilr von Hartmansdorff, som derefter yllrade: Af den upplästa reservationen täcktes R. o. Ad. finna, att, om den påräknade lönen ät pastor vid den nya församlingen, 50 t:r, tagas efter 10 r:dr b:co t:n, så blifver hans lön icke högre än 500 r:dr. Att denna ej är för hög, det lärer en hvar finna, äfvensom att den icke tål någon afprutning.
Uti 1815 års landsbok upptages, i utgående balansen, ett belopp af 38,171 R:dr 16 sk. 6 rst. Banko, utgörande Landt-ränteriets fordran för förskjutna durchmarch-kostnader under åren 1811 till och med 1815, och sedan en del häraf blifvit Ränteriet ersatt, utbalanseras i 1818 års landsbok den ifrågavarande summan, 24,137 R:dr 26 sk. 1 rst, som uti alla derpå följande årens landsböcker kommit att qvarstå såsom oliqvideiacle durchmarch-kostnader, ehuru, enligt hvad vid räkenskapernas granskning i Lands-kontoret nu är utrönt, Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Kontor, redan den 15 December 1823, meddelat anordning å 24,922 R:dr 41 sk. 7 rst, durchmarchkostnader för åren 1813 och 1814, som jemväl blifvit uti Ränteriräkningen afförda, hvarigenom både det i landsböckerna för berörda år balanserade belopp och andra dylika förskotts-medel derutöfver är© gocltgjorda, så att Landt-ränteriet derpå icke äger något att fordra. Vid sådant förhållande lärer omförmälda, af Rikets Ständers Revisorers anmärkta balanspost endast böra uti nästa landsbok affö 55 434 — ras, hvarom ock Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, efter undersökning af räkenskaperna i vederbörande Revisions-kontor, genom Bref den 25 sistlidne Februari, förordnat. Linköpings Slott i Lands-kontoret den 13 Mars 1848. På Landshöfdinge-Embetets vägnar Gustaf Nordström. Gustaf Norden. Landshöfdinge-Embetets i Kronobergs Län underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers anmärkningar vid Länets Landsboks-räkenskap er. Storaiiäktigstc Allernådigste Honung!
N. », Iduns redaktionsbyrå. [2 9 9] n anspråks!, flicka önskar pl. i fara, helst hos ett äldre par. Ä r villig delt. i hvarjeh. görom. ss. klädo. linnesöm och f. ö. i alla inom hus föref. arbeten. Svar » Z. », Söderåkra, p.r. [302| E En ung Ilieka, som med högsta betyg genomgått folkskolelärarinneseminarium och tre år tjenstgjort i en privatskola, önskar till hösten plats i elementareller annan flickskola. Hufvudamnen: sv. språket, List., geogr, tyska och eng. Den sö- kande, som äfven undervisar i musik och sång, önskar i brist på dylik plats anställning i familj. Svar till » Elly » torde snarast möjligt insändas till Iduns redaktion. [243] En bildad, musikalisk flicka med goda. rekommendationer önskar plats såsom sällskap och biträde hos någon aktningsvärd familj Svar till » Maria 1888 », Norrköping, pöste restante. Hjo vattenkuranstalt. Saison den 1 j u n i — 1 Drottninggatan 3 tr. upp få h ä r m e d rekommen d e r a sin nya, tidsenliga Fotografering utföres enligt Med omsorgsfullt nutidens fordringar. största högaktning tEVERIN An experienced English teacher DIVERSE. Doktor A. Afzelius. Hudoch magsjukdomar. A l l m. t e l. Fruntinimerssjukdoiuar, Förlossningar. II vardagar ' / 23 — ' / z4. Behandlar domar. C:o Barnsjukföreträdesvis [297] Engelska Magasinet 38 Regeringsgatan 38, 1 tr. upp. Tricotvaror af bästa qvalité, Serger, Velveleen, Flaneller, Barnskor, Vårhatlar för babies, Bärkappor. Utmärkta Teer m. m. [202] wishes to hear of a summer-engagement. Miss E. Yell, 7 A Brahegatan. At home 2 — 3. [303] Sköfde Vattenkur och Tallbarrsbad, Landsortsboar kunna fa. hvarjeh. uppdrag utförda genom undert.
Vid förnyad föredragning af B ane o-Ut skottets den 7 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 140, i anledning af de inom 3:ne Riksstånd gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande j^:o iao, blef nämnde Utlåtande N:o 140 afslagit af Ridderskapet och Adeln, som deremot såsom sitt beslut antog det förslag Herr Stuart, uti sin vid sistnämnde Utlåtande fogade reservation, afgifvit. S. D. Föredrogos ånyo och lades till hand hogarne Bevillnings-TJtsTcoltets den 7 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 64, angående yt terligare minskning i Utskottets Cancellie-personal; N:o 65, i anledning af Riks-Ståmlens olika beslut, angående Utskottets Betänkande N:o 63. S. D. Lades till handlingarne Constitutions-Utskottets den 7 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 121, till Borgare-Ståndet, angående en af detsamma yrkad, msn af Talmannen vägrad proposition. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 27, till Ilögvördige Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af bemälde Stånds beslut, rörande Lag-Utskottets Betänkande N:ris 70 och 109: Ståndet förklarade, att den i Expeditions-Utskottets Memorial omförinälda fråga borde anses hafva förfallit. Prat. Utdr. d. 9 Maji 1855. Från Vä Hofi! ge Bougare-.Standet, S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets Utlåtanden:
Jag är ingalunda en af dem som tror, att någon fördel skulle vinnas, genom subalterna Officersboställenas återgående till deras innehafvare inom Armeen; men lika så öfvertygad är jag äfven om, alt den Svenska Armeens organisation ovilkorligen bör gå tillbaka till Indelningsverkets primitiva skick. Hvad Generalitetet beträffar, så kan man visserligen icke säga, att det framställer några särdeles bevekelsegrunder till uppoffringar på Statens sida. Säkert har Svenska Generalitetet icke under någon tidepunkt skördat så stora fördelar. Innehafvare af de gamla Öfverstelndelningarne, hafva de för dem, redan för i5, jG år tillbaka återfått sina accorder. Af de Pommerska domainerna hafva, Rikets Ständer oåtspord t, millioner gått till Armeens dodationer, och vill man att Folket, som Den 32 December f. m. 97 som af dessa fördelar, i ekonomiskt afseende visserligen icke vunnit något, skall ytterligare beskattas, sedan de extra tillgångarne synas vara slut. Man begär nu att Staten skall föranstalta, att Generalerne vid 65 ars ålder må kunna taga afsked, med bibehållande af hela lönen; men jag ber, alt få fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, det alls ingen anledning förefinnes att häruti handla med mera frikostighet nu än förr. Jag vet icke, att vi, jordbrukare och näringsidkare, gjort några fynd, sorn kunna sätta oss i tillfälle, att tillfredsställa alla dessa behof. Jag vet ej, hvaruti vår tilltagande förkofran består eller hvaruti den visar sig. Jag vet således icke heller hvarifrån Konungens Rådgifvare hämtat sina anledningar att tillstyrka sådana förökade utgifter, då de ej mig vetterligen kunna grundas på någon verklig beräkning af Folkets förmåga att kunna bära dem. Jag är visserligen icke ibland dem, som icke kanna och veta, att Ernbetsmannalönerna ofta och oftast äro ganska knappa; men man måste, i detta fall, gå till sakens natur, och då finner man tvänne stridiga intressen, det ena som oupphörligt begär tillökning och det andra, som frågar: Hvarifrån skola dessa tillökningar tagas?
R.O., kommer att afgöras, huruvida den redan beträdda banan till reform skall fullföljas, eller om, genom ett afslag, det eftersträfvade målet skall än ytterligare framskjutas till en oviss framtid; då vidare allmänt rykte går, det skulle BondeSt:t hafva för afsigt att afslå detta, för alla reformens vänner, vigtiga förslag; då beslutet i frågan inverkar lika mäktigt på alla fyra Stånden; då således de tre öfriga Stånden måste vara lifligt intresserade att böra de vigtiga skäl, som må kunna motivera ett afslag; då ett sådant intresse är desto lifligare, som allmänna tron hittills varit den, att BondeSt:t nitälskade för en representationsreform, — en tro, som vunnit ytterligare stöd genom ett yttrande af BondeSt:ts Talman i hans helsningstal till H. M. Konungen; då BondeStrt, vid ett sammanträde mellan alla fyra Stånden, kunde sättas i tillfälle att klarligen visa, huruvida BondeSt:t ännu på fullt allvar är vän af representationsreform, eller, såsom mången påstår, denna reforms farligaste fiende; samt slutligen då R. o. Ad. ansetts såsom det väsentligaste hindret mot en representationsreform, och ett förslag i nedannärande syftning derföre lämpligast torde från detta lius utgå; alltså tager jag mig friheten hemställa, det måtte samtlige RiksStm, i enlighet med 4(i § R.O., sammanträda till gemensam öfverläggning, rörande det i Konst.Utsk:ts Mern. N:o 2 framlagda, från förra Riksdagen hvilande förslag till ändring i 15 § R.O., ang:de hemmansegares representationsrätt. Frih. Cederström, Rudolf: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla sjelfva det nu uplästa förslaget. Då så sker, innefattas naturligtvis deruti icke något obetingadt bifall till Den 5 1) e c em b er. 23S hela den motivering, hvarmed vi nyss hörde motionären beledsaga sitt förslag, och om hvilken han sjelf förklarade, att den stöde för hans räkning.
Ständer erkänna lika med Eder Kongl. Maj:t att Finsta Armeen, genom sitt tappra förhällande och sine osparde mödor till ett gemensamt Fosterlands förswar Stort sig berättigade till samtidens tacksamhet samt efterwerldcns högaktning och hugkomst; och dä det utan twifwel är Swensta Nationens allmänna önskan, att kunna pä ett ' sädant sätt belöna denna Arnwes i mer än ett afse - Den 2 April. afscnde stora uppoffringar, att den Åtminstone titt nägon del kunde anse sig ersatt för desi förluster, hafwa Riksens Ständer, som bäde af öfwertygclse och böjelse för hwad ratt och billigt ar i denna önskan instämma, till detta ändamälet anflagit en summa af 64,505 Riksdaler; med underdånig anhällan, det mätte den samma genom Eders Maj:ts Nädiga försorg blifwa till Eppectance-löner för wederbörandc, efter Nädigste pröfning och godtfinnande fördelad; och hysa Nissens Stander den underdäniga förhoppning, att Eder KonglMasit i män af blifwande lcdigbcter inom Armeen i Näde täckes till Stats-Wcrkets lisa befordra alla de Finsta Officerare i sin grad, som önsta, att i Swensk tjenst qwarsiadna. Pä det att Stats-WcrketS knappa tillgängar icke mätte betungas med Löners utbetalande till andre afFin-> sta Arm-len, sä Militairsom Eivile-pcrsoncr an dem, som kunna med rätta göra anspräk derä, anse Riksens Ständer inga andra böra komma i ätnjutande deraf, an de, som antingen med den öfwerblifne Finsta Armeen redan hit öfwcrkommit eller ock i anseende till sjukdom eller fängenstap i Finland qwarstadnat, men sist inom den i:ste nästk.
Beträffande öfverdoinstolarnes utgående expeditioner, så torde det icke vara för mycket begärt i våra tider och med den tillit, som vi mäste hafva till ledamöterna i våra öfverdomstolar, och då man vet, att föreskrifterna fordra ett visst antal ledamöter för att rätten skall vara domför, att alla dessa ledamöter vid sin underskrift borde kunna controllera att chartan vore bilagd och handlingen vidhäftad. Jag får ännu en gång förnya hvad jag nyss anfört, alt conlrollen ligger just deri, att chartonia skola vara lösa, och alt man såsom controll insänder charlome lill en annan auetoritet. Man har sagt, att det äfven skulle kunna hända, alt de personer i en öfverdomstol, som underskrefvo en utgående expedition, skulle kunna förbise huruvida chartan vore maculerad eller icke; men om af så många personer, som underskrifva en utgående expedition i öfverrätt, en eller tvenne icke skulle observera att chartan icke vore maculerad, sä är det likväl icke rimligt, att alla de personer, som underskrifva en sådan expedition ifrån öfverrätten, icke skulle se om chartan vore maculerad eller icke. Jag hemställer till R. o. Ad., om vi icke kunna hafva till dessa ledamöter det för - 54 Den 4 Januari, e. m. troende, att om de underskrifva en handling in collegio, någon, af dem skall finnas, som ser om handlingen är maculerad eller icke. Jag anser således, att denna anmärkn. helt och hållet förfaller. För öfrigt har man gjort den anmärkn., att om man skiljer chartan ifrån sjelfva handlingen, så skulle ägaren möjligen dertill vilja neka sitt samtycke, emedan handlingen, såsom man säger, icke vore legal, när den vid ett annat tillfälle skulle af ägaren produceras. Afven denna anmärkn. hade förfallit om de värde ledamöterne tagit kännedom af Kammarrättens förslag och Utsk:s i anledn. deraf gjorda tillstyrkande, ty deraf synes tydligen, att icke allenast chartan skulle påskrifvas, att den hörde till handlingen, utan att den person, som utfärdar handlingen, skulle derpå teckna, att en sådan charta funnits dervid bilagd, genom hvilken påskrift handlingen är ett fullkomligen legalt document.
Har den, mot hvilken tillmålet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom lagakraftegande dom från ålatet frikänd, elter är den, som tillmålet gjorde, ej målsegande och hörer brottet ej under allmänt åtal, eller är lid till åtal försäten, efter ty i 5 Kap. 14 § sltils; då vare ej heller, lill befrielse från ansvar för tillmålet, bevisning tillåten.» 18 Kap. Lag-Utskottets Memorial M 70. 17 18 Kap. 14 §. Utskottets förslag till denna §, deri såsom ansvar för fylleri stadgas böter, högst femtio Riksdaler, har blifvit antaget af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Borgare-Ståndet, af det sistnämnda Ståndet dock med nedsättning af bötesbeloppet till tjugu Riksdaler; hvaremot Bonde-Ståndet gifvit åt §:n följande innehåll: »År någon af starka drycker öfverlastad och derunder å väg, gata eller annat allmänt ställe förer oljud eller åstadkommer förargelse, straffes för fylleri med böter, högst tjugu Riksdaler.» Bonde-Ståndet har sålunda gifvit åt fylleriförseelsen en helt annan karakter, än denna förseelse har i Utskottets förslag, enligt hvilket icke erfordras, att den, som å väg, gata, eller annat allmänt ställe träffas i ett af starka drycker öfverlastadt tillstånd, tillika skall, för att kunna fällas till ansvar för fylleri, derstädes föra oljud eller åstadkomma förargelse; och som Utskottets förslag härutinnan är af tre Stånd godkändt, lärer icke, i strid häremot, Bonde-Ståndets särskilda mening kunna komma under omröstning, utan torde sådan endast böra anställas emellan Utskottets förslag och Borgare-Ståndets derifrån i fråga om bötesbeloppet skiljaktiga, härutinnan med BondeStåndets mening öfverensstämmande, beslut; hvadan och för den händelse hvarken Borgareeller Bonde-Ståndet vilt i allo antaga Utskottets förslag, Utskottet vördsamt framstäiler denna Voteringsproposition Jfs 5:
Denna må ske genom hvad medel som helst: den blir alltid densamma, Men man bör noga skilja emellan dessa båda slag af inflytande; och när man nödvändigt vill vid alla tillfällen ropa på den senare eller corruptionen : tala om bommar, sorn derföre böra sättas : otn följderne deraf och hindren deremot; då hemställer jag, hvad tanka man väl skall göra sig icke blott om Styrelsens moralité, Nej! Mine Herrar! men om Folkets , ty en omoralisk Styrelse kan icke verka på annat än ett så omoraliskt Folk, att jag tviflar otn ett sådant Felks Constitutionella tillvaro ens bör önskas; och Gud skall veta, att det xyser i mig hvar gång jag hör talas om ett sådant inflytande; och min fullkomliga öfvertygelse är, att om detta inflytande någonsin verkar på Lagstiftningen, så att den deraf ledes, då hjelper icke någon Constitution mera: då går Lagstiftningen och då går friheten i grafven; ty då är ej blott Styrelsen omoralisk, utan hela Folket förderfvadt. Jag kan dock icke, efter den erfarenhet jag haft, låta öfvertala mig att tro, att något Folk på jorden skulle till den grad kunna förskämmas,! att det betydligtJ genom ett dylikt medel skulle låta sig' ledas. Jag vet också ganska väl, att man ofta hör talas 023 Ministirens inflytande i ett anna: Land ?« Vt» 17 Octoher #, tn. hvilket att här åberopa flera gånger blifvit klandradt. Men när jag (alar till en Sami:ng, sådan som denna, i ett Land, som åtminstone i ett år. tusende haft spår till Gonstitutionel fältet, torde man tåla, att jag citerar såsom exempel ett annat, hvilket lika länge haft en Gonstitutionel tillvarelse, fastän ieklernes lopp gett den en an. nan rigtning. Man märker lätteligen, hvilket Land jag vill tala om, och den der åberopade inflytelsen Ifrån Styrelsens sida. Men just der skall man observera den åtskillnad på dylik inflytelse, sorn jag nyss anmärkt. Jag vill i detta afseende citera ett exempel, det nemligen, att just under det man i hela Europa äfvensom i det citerade
Domstols-undersökningarfte en längre tid hindrade att försonas med församlingen Sanit éj érhöllo tillräcklig beredclselid, då kyrkoplikten skulle verkställas; af Herr Biskopen Nibelius: alt, enär den brottslige borde vara föremål för lärarens vård och af honom uppsökas, skulle det åligga Domaren att, då någon sig förbrutit och blifvit dömd lill straff, derom göra anmälan bos vederbörande Pastor, som egde att förfara med den felande på ett sätt, hvarigenom denne lill ded goda lättare återfördes; uti hvilket yttrande Herr Professorn Thomander' sig förenat; Samt af Herr Biskopen Heurlin: att uti det nyligen utarbetade förslaget till ny Kyrkolag blifvit hemsläldt, alt vederbörande Domare skulle till Presterskapet lemna uppgifter på dem, sorn, i följd af begångna brott, börde blifva närmare föremål för lärarens uppmärksamhet, hvarefter det skulle åligga denne att väcka, varna och förmana den brottslige, Sorn, innan lian visat säkra prof på ånger och bättring, icke finge återupptagas i församlingens gemenskap, utan voie utesluten från åtnjutande af åtskillrge utaf kyrkans förmoner, såsom att begå IL H. Nattvard; och ansåg Herr Biskopen, alt, om den offentliga kyrkoplikten afskaffades, den enskilda borde på nämnde Sätt Bibehållas.- Herr Lector Laurenius har yttrat sig i enahanda syftning samt erinrat, ätt Utskottet, för att handla följdrigtigt, bordt tillstyrka afskaffande äfven af den enskilda kyrkoplikten, hvilken, så länge den ålades af verldsliga magten, icke kunde anses såsom en återförening med församlingen, Utan, lika med den offentliga skriften, vore en del af det ådömda straffet, sorn det ej tillkomme kjmkan att verkställa. Skulle åter den enskilda skriften bibehållas, borde den återställas till sin ursprungliga betydelse af religiös akt, med hvilken den borgerliga lagen skulle hafva intet alt skaffa, vidare, än att det tillkomma Dorna ren att om den felandes brott och straff underlätta Pastorn i församlingen1.