Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4^ ■—4®) omförmäler, förklarat, att, ”sorn uti 5i §. af BancoReglementet, under den 26 Maj 1835, blifvit stadgadt, att allenast den, sorn till Commissarie i Banken befordras, måste, sedan han kommit i åtnjutande af full lön, och sålunda intjent begrafningshjelpen, lemna annorstädes inneha,fvande tjenst, men att Bankens öfrige Tjenstemän, och sålunda jemväl Banco-Secreteraren, endast i det fall äro förbundne frånträda syssla i annat Verk, att den ena tjenstebefattningen finnes vara för den andra hinderlig, och att om detta stadgande erinran bör göras uti de till tjensterne utfärdande anslag;” alltså halva Revisorerne ”ansett Banco-Fullmägtiges beslut af den a5 Januari i838, icke öfverensstämma med Rikets Ständers i §. 5i af Banco-Reglementet gifne föreskrifter, om sättet för utfärdande af anslag till lediga tjenster, såsom följd hvaraf Revisorerne, med ogillande af berörda beslut, och det på grund deraf utfärdade anslag, funnit, det Banco-Fullmägtige böra, före återbesättandet af den ledige Banco-Secreterare-tjensten, gå i författning om utfärdande af nytt anslag för ansökningars emottagande till samma tjenst.” 6 o Berättelse af Banco-Fullmägtige. Detta Rikets Ständers Revisorers förklarande länder Banco-Fullmägtige till efterrättelse, men Fullmägtige få, med anledning af de olika åsigter, i afseende på tolkningen af ofvanåberopade 51 §• i Banco-Reglementet, hvilka, på sätt här ofvan är vordet oinförmäldt, gjort sig gällande, till Högloft. Utskottet hemställa, att samma §. måtte erhålla en sådan lydelse, att något missförstånd af densamma icke vidare må kunna ega rum. §■ »3. jjj Banco-Fullmägtige vidtagne åtgärderi afseende på de under Fullmägtiges Inspection i visse delar ställde Discont-Verken.
2 § 1 Mom. I städerna gäller att 80 mantalsskrivna personer tillsammans får begagna en panna av 50 kannors rymd. 300 personer får begagna 90 kannors storlek. De får användas var för sig eller sammansatt i verk, allt eftersom stadens röstägande innevånare överenskomma. 3 Mom. I Stockholm, Göteborg och Karlskrona vilka städer är undantagna dessa stadgor, inrättas bränningen efter Vårt gottfinnande med så stora pannor som kan vara nödvändiga. När omständigheterna fordrar vill Vi upplåta tillverkningen i städerna till enskild person eller bolag och begagna kronans egna verk. Även destilleringen vid dessa verk skall antingen för Vår eller kronans räkning utövas eller åt enskilda upplåtas. Avgifterna för husbehovsbränningen är fastställda på landet av pannrymden och hemmansvärdet och i städerna av pannrymden och personalen. 2 Mom. Redogörs för hur avgiften beräknas. 3 Mom. Redogörs för hur den, som vill betjäna sig av större pannrymd än hemmansvärdet ger tillåtelse, skall beräkna avgiften. Avgiften efter hemmansvärdet skall utgå med 8 skillingar per tusen riksdaler av värdet på egendomen. 5 Mom. I Dalarna där hemmansklyvningen är tillåten beräknas på särskilt sätt. 6 Mom. I städerna betalas som på landet. 7 Mom. Personalen i städerna räknas som varje mantalsskriven person, man eller kvinna till 6 runstycken per person. 8 Mom. Gästgiverierna och krogarna erlägger utom allmän bevillning extra beroende av sitt förmånliga läge. Avgifterna efter hemmansvärde på landet och personalen i städerna skall vara beständiga. 2 Mom. I de fall Vi skulle förbjuda brännvinstillverkning för längre eller kortare tid minskas avgiften till en åttondedel för varje månad ett förbud varar. Juni, juli, augusti och september är dock avgiftsfria. Med transport och försäljning av brännvin kommer en särskild författning att gälla. 3 Mom. 1 % av summan som inflyter av denna bevillning skall gå till statskontoret och användas för de besvär och kostnader som debiteringen och redovisandet utgör. Haga slott den 6 september 1815. CARL Förordning angående åtskilliga ändringar och jämkningar i vad författningarna nu innehålla rörande markegångssättningen i riket samt tiondeoch avradsspannmåls utgörande; såsom ock angående räntedagsverkens utfordrande in natura. Haga slott den 20 september 1815.
B:ko för hvarje kortlek; att, utom hvad af denna afgift förut tillfallit Allmänna Barnhuset i Stockholm, den nu föreslagna förhöjning måtte komma nämnde Barnhus ensamt till godo; att den hittills stadgade bevillnings-stämplingen å Hjerter äss icke vidare målte ega rum; att kort-konvoluten, hvilka 8 Bevillning*-Utskottets lielänkande, N:n 12. genom Riksgälds-Kontoret böra kort-fabrikanterne mot den stadgade afgiften tillhandahållas, skola förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper med vattenmärken, samt vara försedde med ett cirkelrundt lini, inom hvars omkrets manufakturstämpel, motsvarande den fordna hallstämpeln bör, efter det korten blifvit i konvoluten genom fabrikantens försorg inlagde, å Manufaktur-kontoret anbringas; att gravyren å dessa konvolut måtte, i öfverensstämmelse med äfven föreslagna förändring i stämplingssättet anordnas, hvarom Fullmägtige i Eiksgälds-Kontoret torde närmare få bestämma; att det så kallade hallstämpel-papperet, hvilket, liksom kort-konvoluten, bör förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper och genom Manufaktur-kontorets betjening å kortkonvoluten påklistras, skall i trycket innehålla i stället för ordet »lior {hallstämpel^ ordet » Manufaktur stämpel»; samt slutligen att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemna att bestämma den tid för den blifvande författningens inträdande i verksamhet och hvarinom redan stämplade kort böra omstämplas, som Kongl. Majit kan linna vara erforderlig. Stockholm den 20 April 1854.
Jag bör likväl ej afleda uppmärksamheten för mycket ifrån den under öfverläggning varande §:n, utan slutar med alt påslå att 1788 ärs för fattning är vida strängare än detta förslag och anhåller om Hr Frih. o. Landtnäs propos. till bifall å 2.4 §:o, just för den lindrings skull som §:n lemnar de fattige, som önska flytta från ort till annan, med iakttagande likväl af de förändringar, som Hr von Hohenhausen föreslagit. Antages denna §, sålunda redigerad, så skulle jag tro alt man ej kan säga som Frih. Leijonhufvud, att vi hafva nog af 1788 års författning, såsom skulle den stå qvar', enärTJtskm icke föreslagit densammas upphäfvande. Det är klart, att en författning gäller, såvida den icke är upphäfven, dock icke i de delar, der den är upphäfven, och i detta förslag förekomma delar, Hvaruti, om detsamma antages, denna författning bestämdt upphäfves; ty i detta förslag säges endast, alt så och så qvalificerade, mindre förmögne inhyseshjon må enligt med 1788 års författning fortfarande vägras alt inflytta från den ena församlingen till den andra, men alla andra äro från detta band löse. Hr von Hohenhausen: Den föregående talaren har förekommit mig i bevisningen deraf, att detta förslag, synnerligen med de modificationers iakttagande, som jag framställt, är lindrigare än 1788 års författning, hvilken utom allt tvifvel måtte vara ämnad att upphäfvas, så fort en författning, fullständigare än den förutnämnda, kommer att antagas, och hvartill detta förslag leder. Det lider väl ingen tvifvel, fastän det ej blifvit särskildt hegardt, att Konungen upphäfver den gamla författningen, när en annan mera generel och fullständig rörande fattigvården utfärdas.— Frih. Cederström har öfvergålt till den 3.5 §:n, som handlar om rättigheten att uppehålla sig på en ort, eller att der vistas, och han har citerat några ord ur den §:n, hvilka jag anhåller att få närmare förklara.
HOFBOKTRYCKERI. TAFLAN I BARNKAMMAREN. P R I N S CARL, P R I N S E S S A N EFTER INGEBORG OCH PRINSESSAN EN NYTAGEN FOTOGRAFI AF K. HOFFOTOGRAFEN h. MARGARETA. LARSON. Mycket hade vi strapatserat p å morgonen, och h u n g r i g a voro vi, och därför drog frukosten u t tämligen länge. Taflan såg respektingifvande ut, d ä r den hvilade p å sitt solida fyrbenta staffli. Axel tog en kritbit och drog så sakta ett streck. D e t slog v ä l u t. Isen var bruten. Under bron rodde e n lärd professor i en liten båt. Med bakåt 2 böjdt hufvud beskå- dade h a n genom sina stora glasögon den flyende indianen. Litet längre bort låg en wigwam, hvars ägare satt utanför med pipan i m u n. U n d e r dem äro kinderna tecknade. F E V A m. fl. Krita är det enda, som konsumeras vid dess användning. Kom ihåg, att lika värdefull, som talgåfvan är, lika värdefull kan ibland tystnaden vara. Säg alltid ett vänligt &gt;£ac / o för en erbjuden och visad hjälp. Förtala aldrig någon i barnens närvaro. Var kärleksfull, men bestämd emot barnen, och öfva dem att tänka på andra. Tala eller handla aldrig i vredesmod, vänta, tills du blir lugn. Begär och vänta ej för mycket af din omgifning, tänk på att andra äfven hafva fordringar på dig. Var själf ett exempel af höflighet och uppmärksamhet. J. V R B. MITT PORTRÄTT. gråter. GUSTAF LEIJON. Behärska ditt lynne. Studera hvars och ens karaktär, och sök att deltaga i allas bekymmer, äfven de minsta. Tala i / en mjuk och vänlig ton, och låt kärlek diktera orden. SmyrnSli-FIkoil., IDT GAMLA G-N.
Bancostyrelsen i afseende på silfverköpen ägde förhålla sig, när coursen står vid eller under pari, hvarom BancoUtsk. så mycket mindre haft för afsigt att stadga något i 5:te punkten, som Utsk. i detta afseende författat en särskild punkt, nemi. den Gite, hvilken sistnämnde, sådan den af Utsk. är föreslagen, således ur enahanda grund som mitt förslag kunde sägas upphäfva den af Utsk. föreslagna 5.te punkten. Nu bar man emedlertid i den sednare alltid slädnät vid uttrycket af den grundsats, att Bancofullmägtige må äga alt medelst silfverköp förstärka Bankens metalliska cassa, och det är denna princip, sorn stadgas i 5:te punkten, då deremot detaillerna, vilkoren för dessa silfverköp, afhandlas i 6:te punkten; och det är dessa detailler, dessa vilkor, hvilka jag vill hafva annorlunda bestämda, än de i 6:te punkten finnas stadgade. Jag förmodar, att Hr v. Troil icke, efter dessa upplysningar, vidhåller sitt påstående, att 5:te punkten innefattar någon föreskrift för silfverköpen, när coursen står vid eller under pari. Hr Tham: Att alla hittills skrifna lagar, såväl sorn alla som skrifvas, kunna tolkas så, som man behagar, det visar sig här. Slutet af 5:te punkten innehåller: ”dock all silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursen håller sig öfver pari.” När här står, att silfverköp icke böra ifrågakomma, när coursen står öfver pari, måste väl deraf följa, att de må ifrågakomma, när den står vid eller under pari. Jag tror derföre, att Hr v. Troils tydning öfverensstäimner med språkbruket; och jag kan således icke annat finna, än att 5:te punkten med Hr Hegardts tillägg in - 2l6 Den a5 Juli f. m. nefattar allt, som står i 6:te punkten, och att livad man velat stadga i 6:te punkten står i rak strid mot livad som är föreskrifvet i den 5:te.
Sl:r skola i underd. anhålla, att K. M:t vid fördelning af Nionde HufvudTitelns öfrige tillgångar emellan de serskildta föremål, hvilkas ernående genom densamma hör befrämjas , i Nåder täckes företrädesvis afse jordbrukets förbättring , så att för detta angelägna behof jemväl må varda använd så stor del af det äldre anslaget, som möjligtvis härtill kan disponeras. Tionde HufvudTiteln , hvilken nu mera , i stället för den 4:de HufvudTiteln, upptager Anslagen för Clerecieoch LiiroVarken. (Se Bil. 5. samt minskad med . St:r ansett, att, i den mohn Wermlands Finn-Marker hinna blifva mera bebyggda, innevånarne derstädes, såsom på andra ställen, böra sjelfve underhålla Präst och Klockare samt bidraga till hvad för Barna-Undervisningen erfordras; är ock den i och för Religionsoch Barna-Undervisningen i de 8o Stats -Utskottets nya Capell-Församlingarnc i nämnde Finmarker beviljade Anslagssumma, 483 R:dr 16 sk., endast till nästa Riksdag å Stat uppförd. 2:0 Dä, i fråga om Biskopens på Gottland indelta lön,' K. M:t beslutat, att för Biskop Eberstein personligen liqviden af de honom på lön anslagne Hemruansräntor må ske i den ordning, som för Gymnasie öch ShoIseStaternes ti Hök ta löner blifvit i Nåder be* ' yli ' starridt; hvaraf R. St:r ansett följa, att ej för längre tid än Biskop Ebersteins lifstid detta sätt för indelningens utbetalande nu bordt sträckas; hafva R. St:r, till godtgörande af de ifrågavarande indelningarne, som under samma tid komma att för Anslaget för ClerecieStaten uteslutas, på nämnde Stat uppfört den af K. M:t i Nåder antagne Förslagssumma i5oo R:dr. 3:o R.
Den äldre av ungarna kände lukten av köttet, och då vaktaren avlägsnade sig med tråget, började han gråta med ett uttryck av så sönderslitande förtvivlan, att Ellen nästan fick tårar i ögonen. Det var något av vildskogens hemliga sorg i hans veklagan. Han såg icke åt sina brödkakor, så länge han mellan trädens stammar kunde uppfånga en skymt av vaktaren med köttet. Brodern, som var av en ännu ofördärvad och mera förnöjsam natur, hade under tiden glufsat i sig sina kakor och övergick därefter omedelbart till den andres portion. Det kunde han lika gärna ha låtit bli; han fick genast en örfil så att han tumlade om flera varv. Flat och snopen gick han bort och lade sig att sova i andra ändan av buren, medan den äldre i kvävt raseri började mumsa på kakorna. Mitt under måltiden erinrade han sig ännu en gång sin sorg och uppgav ett tjut, som skakade hela hans ludna kropp, och som småningom dämpades till låga snyftningar. Ellen och Tomas stirrade betagna på djuren. Därefter möttes deras blickar. Ingen människa syntes. Skogen låg tyst och vid omkring dem, och vinden gnolade i grenarna över deras huvuden. Var det nu det skulle ske? Hon tycktes ha gissat hans tankar, ty de stora rödbruna ögonen började spela med ett så förskrämt uttryck, som om hon såg sig om efter hjälp. Låt oss gå, viskade hon. Tomas uppgav allt hopp för den dagen. De kommo ned på Bellmansrovägen. Han plockade en bukett sippor vid vägkanten och fäste den vid hennes barm. Han var glad över att ha kommit på den idén, oaktat den icke är så ovanlig, ty han var yr i huvudet av skogsluften och visste icke vad han skulle säga eller göra. Plötsligt fick han en ny idé, som var ännu bättre än den första. Är ni inte hungrig? frågade han. Det är jag! Hon var icke hungrig, men han lyckades likväl övertala henne att gå med in på Bellmansro och dricka kaffe med bakelser. De kommo överens om att icke sitta ute, ty man kunde bli sedd, och de togo plats i ett litet grönt möblerat sidorum, med en dålig soffa, ett bord och ett par stolar. Det var en kvav luft därinne. Han hjälpte henne av med hatt och kappa, sedan uppasserskan serverat dem och gått.
Uti ett ifrån Bonde-Ståndet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, jemte framställning om utvägars vidtagande, så att fattige sjuke måtte af Provincial-Läkarne erhålla medicamenter gratis, tillika yttrat, att Lazaretten icke nu uppfyllde de med dem åsyftade ändamål, i det att ingen der numera emotto - *4 Stats-Utslottets Utlåtande N:o SJ. ges utan emot betalning; då det likväl, efter Motionairens tanka, vore lämpligt, att på Lazaretten, hädanefter sorn förr, funnes ett visst antal frisängar till fattige sjukes behof, äfvensom alt dårar, hvilka skola ett halft år undergå prof-cur innan de på Hospital intagas, finge tillbringa denna tid på Lazaretten, de fattige dårarne för intet, och andre emot betalning, har Molionairen trott sig böra tillstyrka nödige medels anvisande till berörde ändamål, helst, om hushållning i Statsregleringens öfrige, mindre magtpåliggande delar, iagttoges, tillgångar säkerligen icke komme att saknas. Utskottet, som i sammanhang med 2:dra Hufvud-Titelns reglering, pröfvat och föreslagit hvad till allmänna helsovården skall utgå, och som framdeles, gemensamt med Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskottet, kommer att yttra sig, rörande Provincial-Läkarevården, har ansett denna af Riksdagsfullmägtigen Anders
Ständers svar och fattade beslut uppå en del af Stats Utskottets afgifna Beiänkandgn ; Stats-Utskottet har fördenskull , i öfverensstämmelse ej mindre med de af Stats Utskottet gjorda hemställanden, än de Riksens Höglofl vStänders Beslut, som redan blifvit Utskottet meddeldta, nu låtit författa project till Riks-Stat för X816 och påföljande år intill nästa Riksdag ofver StatsVerkets både inkomster och utgifter, och hvilket project till Riksens Höglofl. Ständers granskning och gillande härli os bifogas, för att Gefl-tinera af Riksens Höglofl. Stander till Kongl. Majus Höga sanction i underdånighet öfverlernnas. Stats-Utskottet har härvid ansett nödigt, att i ett sammanhang till Riksens Höglofl Ständer framställa en generel åsigt öfver hela Stats-Regleringen , i hvad den rörer Stats-Verkets iden projecterade Riks Staten upptagna både inkomster och utgifter, och får i sådant afseende anföra följande: l’o Angående Stals Verkets inkomster. De ordinarie eller standiga inkomsterna ä» ro uti 181 a års Riks Stat påräknade till ett sammanlagdt belopp af 1,500,468 R dr 41 sk. g r:st. Banco; men uti den af Stats-Utskottet nu Deri'"14 JiäL 1251 tili projecterade RiksStat ärO de upptagna till 1,687,420 R:dr 36 sk. 7 r., således en tillökning af 186,951 R:dr 33 sk. 10 r. Denna tillökning består deruti, dels att Stats»Utskottet föreslagit och Riksens Höglofl. Ständer jemväl bifallit en lä m pel i g förhöjning uti beräkningen af de flesta inkomst-titlarna dels att en alldeles ny inkomst-titel blifvit,upptagen, och dels att vid Stats regleringéns slutliga fullbordande blifvit lill inkomst
Utskottet har sig noga bekant , att Mantalslängdernas upprättande fordrar så lång tid, och att Häratdsskrifvarnes. öfriga göromål äro af den trägna beskaffenhet, att, lieldst uti vidlöf tigare ö -» Deri a 2 Maj - 351 tigare Fögderier, hvarest Mantalsskrifningen omöjligen kan hinna att förr an i slutet af Decein. ber månad vara fulländad, tiden till Mantalslärigdernas upprättande och utskrifvande samt JBeredningsComitéernas arbeten icke kan till mindre än trenne månader förkortas, och så framt dessa Comitéernas förrättningar skola kunna vara slutade med Mars månad, lära hvarken Husförhören eller Mantalsskrifningarne kunna hållas sednare än nu stadgadt är. Att ReredningsComitéernas förrättningar skulle sednare verkställas, komme åter att förorsaka oundvikliga dröjsmål för Taxeringsoch PröfningsComitéernas göromål; men då alla dessa förrättningar nu äro så lämpade, att Mantalsskrifning, Taxering, Debitering, samt Utskyldernas uppbärande och redovisning oafbrutet på hvarandra följa, i den mån vederbörande Uppbördsman möjligen kunna medhinna att bestrida deras-trägna och ansvarsfulla göromål, och förändring af alla Terminerna för Kronoutskyldernas uttagande och redogörande hvarken kan af Oeconomie-Utskottet föreslås, eller forde böra föranledas af en så beskaffad omständighet som Tjenstehjons flyttning, emot hvars fortfarande vid samma tid som nu, några, efter Utskottets öfvertygelse, synnerligen vigtiga skäl ej förekommit, och hvars bibehållande uti närvarande skick till och med åtskiliige bland de af Hedervärda Ronde-Ståndets Ledamöter, som föreslagit ändlihgärna, sjelfve medgifvit kunna, utan särdeles olägenhet, talas; så tillstyrker Utskottet vördsamligen, att Riksens HögloflStänder nu, lika-' sorn vid de förra tillfällen, då fråga varit vackt om Deli i 2 Maj. etti denna flyttningstid-; förändring, täcktes floda lämpeligt, att hvad 14 Cap. 2 §.
Dock om derom ett ord ginge från mina läppar, skulle en ljungeld krossa mig jemte den hörande, och bådas själar nedstörtas i det svarta djupet. Så mycket vågar jag endast säga dig, att om äfven i ditt rike finnas några sådana hästar, så kan du, på mina ord, tryggt gifva befallning att afsadla dem, äfvensom att din tusenåriga lefnad icke kommer att lida någon förkortning genom domsbasunen. Din historia behagar mig ganska mycket, sade konungen, och ju mera jag tänker derpå, ju mer finner jag den skön, betydelsefull och angenäm. Endast ännu en fråga! Huru har du i tio år kunnat njuta undervisning af denne Guds gunstling, af en ättling af sjelfva Muhammed och Ali, huru har du dagligen kunnat vara vittne af hans kraft och fromhet, samt slutligen sett och hört alla dessa under; utan att försaka din olyckliga villa och bekänna dig till de Troende? Den gamle syntes förvirrad, men snart hämtade han sig: Nådigste konung, tillåt din slaf tala med frimodighet! Jag lärde af Muhammed Mehdi att högakta Islam och vörda hans ättefader, den store Muhammed, och Ali, hans dotters förträffliga gemål; men skulle Zerdushts sonson afsvärja en lära, som hans farfader med så många under beseglat? Nej. Visserligen vördar äfven jag, i min ringhet, Islams stora prophet, såsom ett Guds sändebud; men jag tror att äfven Zerdusht, de gamle Iraniernes lagstiftare, blifvit sänd af den Allsmägtige, och talat sanningens ord. Kanhända bedrar jag mig, eller sade mig ej den vise Imamen sjelf, att alla, som trodde på den Ende Guden, skulle, antingen de bekände Muhammed, Jesus eller Zerdusht, antingen de antogo alla de 124,000 propheterne eller ingen, endast de vandrade på de rättfärdiges stigar, ändock ingå i paradiset. – Du har rätt, Sapetman. Jag har ju till min förvåning sjelf sett, huru ... Han hejdade sig och fortfor: Men sluta din berättelse! Den är redan så godt som slutad.
Utdrag af Pro'ocol!et, hållet hos Hög loflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Slockholm, dea 19 Martii 18 <8. S. D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutiomUtskattet , att . så fort sig göra låter, till RiksSfämJen inkoo ma med Utlät nden öR er de flera, från samteiige RiksStånden till Utskottet remitteiade Attmark* ningsMål. Ut supra. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocollj O. J. Lagerheim. Tisclagen den 24 Martii. Plenum klockan io Förmiddagen. Öppnades Herrar Electorers Lista till Val af en Ledamot i Lagutskottet efter g i o Den 2 4 Martti, f. m. bJ:o §14 Herr Gyllenhaal, Lars Herman, Assessor , och befanns dertill hafva blifvit utsedd U:o *246 Herr von Stahl, Samuel, Lagman, Justerades Pleni-Profocollet för den 7, dens pes lör_ och eftermiddagen. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, , anhöll ett få till trycket befordra sitt den 7. dennes eftermiddagen ingifna Memorial, angående rätta förståndet af 90. §. i RegeringsFortnen, hvilken anhållan, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition , »f Ridderskapet och Adeln bifölls - Herr von Greiff,| Johan Ludvig, hade in; Jemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande; I anledning af Allmänna Besvärsoch OeconomiaeUtskottets Betänkande,rörande Riksdagsmännen Wessin,gs och Pehr Bengtsons Förslag till ändring uti 3.
Jag har trodt, att emedan hvarje medborgares frihet borde vara helgad, så borde han äfven (i följd af den credit bans goda uppförande tillvunnit honom) få begagna den, till utgifvande af assignationer, hvarföre jag framställt mina tankar, rörande ett utsträckt Creditsysteme; äfven har jag trodt att friheten ej kunde förväntas i något annat land, än der missbruken blifvit förekomne, och för att möjligen hindra dessa missbruk, i anseende till den orättvisa, och ojämna fördelningen af skatterna, har jag uppgjort en ny method till värdering af jord, som tillika lemnar raedeloch Säkerhet för assigneringen. Samma kärlek till frihet och rättvisa har i, dag ledt mina bemödanden, i anseende till afskaffandet utaf Skråförfattniogarne och prohibitivsystemet, och sedan asgignationsrättigheten lämnar medel till förlager, så torde mitt Industriproject, utvisa canalerne till dessa me - Ifcn 17 April J. m. d<els utspridande öfver hela landet. Principernes fasthet kan olyckligtvis ej ersätta bristen af talent hos en medborgare, men den är likvist en borgen för att i hvad omständigheter som hälst, hans själ alltid skall uppfyllas af den känsla, som gör att han utan tvekan skulle uppoffra sig för sitt Fädernesland. Sverige räknar bland sina Invånare ett så stort antal af detn, som äro lifvade af den känsla jag här yttrar, att denna tanka ingifver mig den ljufva öfvertygelsen om Sveriges pånyttfödelse; jag vill dermed säga, de unda principernes seger öfver egennyttan; och denna seger skall blifva grundvalen till den styrka, det oberoende, och den sällhet sorn Sverige har rätt att vänta, som allt nu tyckes lofva, och som mina lifligaste och varmaste önskningar nedkalla. Herr Berghman, Ambrojlus Magnus: Till mine anmärkningar vid Höglofl.