Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lagerhjelm, Pehr; Jag har redan i ett föregående plenum haft äran framställa mina tanker i detta ämne. I 56 § Reg.F. finner jag, huru förhållas bör, när ett grundlagsförslag blifvit Rännsfäldt af Constit.Utsk. till RiksSt:ns granskning. Der stadgas nemi., huru förhållas skall, då Utsktillstyrkt någon åtgärd. 1 84 § af samma Reg.F. stadgas återigen, huru förhållas skall, då Constit.Utsk. icke funnit skäl att gilla och lill R. Stis pröfning öfverlemna något förslag till förändring eiler förklaring af grundlagarna. Bland de motioner, som vid denna riksdag blifvit gjorda Och öfverlemnade till Constit.Utsk., har af Hr Rosenquist af Akershult blifvit föreslaget, alt Ståndsfördelningen må för alltid afskaffas, allm. valrätt och valbarhet äga rum, samt för öfrigt Norriges grundlag, i hvad den beträffar valmethoden jemte ordningen, vilkoren oph farmerna för representationen, antagas. Jag hemställer nu till hvar och en af R. o, Ad., om icke den motion, som nu af Frih. Rantzou samt Hrr Dalman och Hjerta blifvit framställd, i hufvudsakliga principen instämmer med den af Hr Rosenquist af Akershult i Constit.Utsk, väckta motion. När således Constit. Utsk, der denna motion förevarit, icke tillstyrkt densamma, finner jag, huru dermed skall förfaras, vara tydligen Den i3 Oo t ober e. ra. stadgadt i 84 §, hvilken innehåller: ”Då Constit.Utsk, icke funnit skäl att gilla och till R. St:s pröfning öfverlemna något förslag till förändring eller förklaring af grundla-, garna, som Utsk. af en riksdagsman emottagit, vare Utsk, skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver, med tillstånd att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndes innehåll sjelf i egenskap af författare må lagligen ansvara.”
132. dpmab i anfeenbe till ©ebetfeblarS författanbe odb utbelning för Sanbet i 104 §. jlabgabt är, fomtner äfmen för ©täberneS UppbörbSmän att gälla; jfolanbe 9)lagiflraterne, på eget anfmar, öfmer merf|lälligbeten beraf bafroa bet noga infeenbe, att ©ebet»feblarne af be ffattjfplbige i rätter tib funna ut» tagas. 3 ©tocfbolm ocb ©ödeborg fommer att bärmeb få förbållaS, forn ferffilbt förorbnabt är, eller frambeleS fan marba flabgabt. 78 §. 133. 2lf 6fmer*0tåtf)ållaren odj Sanb*l)öfbingarne beror, att till ^rotocoll** fbranDe antaga ben, be bertill anfe jficflig; fommanbe 2lrfobet för f>onom att af allmänna mebel utgå, efter Ijmab nebanfore fiabga*; §apering**längben inom Ijmarje 0tab före* af ben perfon, forn bet antingen tillhörer, eller $fta* giflraten bertill utfer. (Dm en 2lllm«n Profmnt$9*£ommttté i fwarje Hån. §.
Denna reservation erinrar mig att, då vid förra riksdagen frågan om en sådan lönereglering förekom, meningen var, att lönetillökningen äfven skulle lillgodokomma landssecr.eterare, länsbokhållare och länsnotarien 5 II. 27 210 Den 7 December e. m. Denna utsträckning liar visserligen af motionären, Hr Montgommery blifvit yrkad, men ingen talare liar vid detta tillfälle vågat den uppgiften, att landssecreterarne skulle vara stadde i behof af lönelillökning, och jag tror knappast, att någon kan komma fram med ett sådant påstående, dä målens antal på de sednare åren mångdubblats och deras inkomster således derefter ökats. Då öfverläggningen härmed ansetts fulländad, och sedermera, efter framställde propostr först till bifall å Utskis i utlåt. N:o 73 gjorda tillstyrkande, och sedan till det beslut, att å 6:te hufvudtileln till K. M:s nåd. disposition skulle uppföras ett reservationsanslag af 10,000 r:dr årligen, att användas till arfvoden åt de kronofogdar och häradsskrifvare, hvilka af förbättring i sina aflöningsvillkor finnas i mesta behof, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fann sig icke kunna bedomina huruvida vid dessa proposirs besvarande ja eller nej varit öfvervägande, blefvo samma proposir förnyade, hvarpå H. Ex., på grund af dervid afgifna svar, förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit den sednare propos. fide och 5:te punkterne. Lades till handlingarne. 6:tc punkten, rör:tle anslaget till vägar och communicationer. Bifölls. 7:de punkten, mom. a). Lades till handlingarne. Morn. b), rör-.de åtski/lige lägre landtbruksskolor. Lades lill handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut. 8\de punkten, inom. a), rör-.de anslag för Svenska trädgårdsföreningen.
I stallet härför vill motionären åt slutet af mom. gifva följande lydelse: “stadganden; men hufvudsakligen att fästa afseende på de från församlingen till dess presterskap utgående bidrag, derest dessa ej stå i uppenbar strid med nämnda författningar och stadganden eller allt för mycket afvika från de afgifter, hvilka af öfriga paslorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras*; Hvarjemte motionären vill till sistnämnda § foga ett 3:dje mora. så lydande: Skulle omständigheterna oundvikligen erfordra större ändringar uti förut varande afgifter, vare taxeringsvärdet och derpå grundadt fyrktal till rättelse vid uträkningen.“ Slutligen yrkar motionären, att §:n 8 mom. 2, som stadgar: “Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende å särskilda förhållanden, af Nämnden föreslaget och af Kongl. Maj:t med g i frel. för hvilket fall Nämnden äfven bör föreslå och Kongl. Maj:t vill bestämma sättet, hvarpå levereringen skall ega rum“, måtte erhålla följande lydelse: “Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande in natura, efter i lag föreskrifven uppsägning, kan varda af församlingen påyrkadt, för hvilket läll Nämnden bör föreslå och Kongl. Maj:t vill bestämma sättet, hvarpå levereringen skall ega rum.“ Hvad Carl Johan Johansson sålunda föreslagit anser Utskottet sig icke eller kunna hvarken i ena eller andra hänseendet understödja. Ett tillägg till 1 §:n af ifrågavarande författning i den af motionären föreslagna syftning skulle strida mot författningens anda och mening, som fordrar en billig grund för löneregleringen utan alseende derå, huruvida förutvarande allöning dervid komme, inom lagliga gränser, att höjas elier minskas. Enahanda är, enligt Utskottets tanke, förhållandet med det motionärens förslag, enligt hvilket i 6 §:n 2 mom. skulle med mera skärpa, än redan skett, uttalas att afseende bör fästas på de från församlingarne till dess presterskap förut utgående bidrag.
Intendentens kupletter garneras af ett blänkande perlbroderi i orkestern, som äfven vid flera tillfållen drager uppmärksamheten till sig, genom dels groteska, dels bländande klangfargs-sam-manfogningar. Ofverhufvud experimenterar Bizet nog mycket i Djamileh och hvem som helst skulle man kanske ej tåla så mycket bizarreri utaf. Men han var nu ett geni och sådana får man taga sådana de äro — och applådera derjemte. Emellertid tro vi att vederbörande knappast gjort Bizets minne en tjenst med » Djamilehs » upptagande. » Les filles de Perth » eller » Les pécheurs de perles » innehålla mer gedigen musik än denna lilla fårgprunkande men flyktiga aqvarelh Hr Lundmark spelade sin Harun mycket godt, så när som på diktionen, som hade för mycket af Georges Browns muntra bonhommie, för litet af den blaserade paschans aristokratiska slapphet och orientaliska flegma. Med det krångliga sångpartiet redde sig hr L. öfverraskande berömvärdt. Frk. Eks apparition var passande, hon spelade med sin vanliga säkerhet, men rösten var för ljus för detta parti, som också kräfver en mer fransk metod. Behandlingen af dialogen lyckades i denna operett mindre väl än någonsin, men den ofvannämnda soloscenen sjöng frk. Ek i ersättning på ett i allo förträffligt sätt. Herr Linden var i gång, tal och blick en illusorisk turk och sjöng sina saker med stor fermeté. Ett manér, som vidlåder hr L: s annars så utmärkt behandlade tal, är hans sätt att lägga till ordet » hä » efter hvar eller hvaran-nan sats. Splendiano passade det på flere ställen visserligen, men då Don Juan, drängen Anders, Pehr Svinaherde alla » hä — a » på samma sätt, blir det enformigt och maskinmes-sigt, bör sparas på litet bättre — alltså. Det är väl ej för mycket begärdt — » hä? » * Vermländingarne » torde vara Sverges populäraste och mest spelade teaterpjes.
Föredrogs å nyo Siats-Utskottets Memorial, N:o 348, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i frågan om slutliga bestämmandet af Riks-Ståndens och Utskottens Cancelliers aflöning; i sammanhang hvarmed äfven Hedervärda Bonde-Ståndets i Protocolls-Utdrag af den 24 dennes meddelade inbjudning logs i öfvervägande: Ståndet, som icke fann för godt att antaga Stats-Utskottets och Bonde-Ståndets inbjudningar, gillade den af Utskottet föreslagna volerings-propositionen. S. D. Föredrogs å nyo Bevilnings-Utskottéts Memorial, N:o i anledning af skiljaktiga beslut inom respective Riks-Stånden, angående stämplade pappers-afgiften: Ståndet, seni, enligt Utskottets hemställan sid. ra, i3 och i5, antog redaktionerna enligt Ridderskapets och Adelns beslut, gillade de föreslagna voterings-propositionerna.
M:s nåd. uppmärksamhet derför icke kunnat vara riktad ål sjelfva saken, som Direetionen måhända tvekat alt framställa, dä den förr mött svårigheter alt erhålla aaslag. Det lärer väl ej kunna bestridas, alt just sädane behofver som det ifrägavar. lämpligast framställas af enskilde motionärer, hvars menniskokärlek förmält dem alt utforska ett sådant behof hos allmänheten. En riktig framställning, gjord af enskild motionär, mätte väl för ett Utsk. gälla lika sorn allt annat räll, det må komma från hvad håll som helst, dä dess natur alt verkligen vara rätt ej kan förändras. 3:o Att frugan ej är sä utredd, som Utsk. önskat, för att bifalla anslaget. Härpå skulle jag vilja svara, att det hade varit högst önskeligt, om någon af Utsk:s ledamöter blifvit anmodade att besöka institutet ä Manilla, som i alla delar hedrar dess förvaltare, och troligen tillfredsställer dess höge Beskyddare. Utsk. skulle då fått fullkomligt ulredt det nu uppgifna beliofvct, och äfven erfarit, att del förra anslaget väl användes. Afven hade det varit mycket önskligt, om ej Utsk. förbisett den stora nyttan för fäderneslandet, att se användt, lill olyckliga medborgares bästa, de mänga sinnrika och ändamålsenliga inrättningar, som redan länge blifvit i andra länder begagnade, för att lära blinda läsning, skrifning, musik, geographi m. m., genom bruket af särskilda tryck och ehartor, hvarå profver redan finnas på Bfanilla. Jag tar mig friheten fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet pä alla dessa förhållanden, med anhållan, all det täcktes tillstyrka R. St. att utöfva ett bland de vackraste barmhertighetsverk, och derjemte gifva en hyllning åt civilisationens framsteg. Den 6 November f. m. 89 Af nu .införde skäl, nnhiUlcr jag vördsamt om äterremiss af IG punkten, äfvensom att 11. o. Ad. för sin del täcktes besluta, att det af motionären begärda årliga anslaget 5,000 r:dr b:co måtte af R. St. bifallas.
Hinks samtliga fordringar, tillkomne för lån, utgifne mot inteckning i fäst egendom på landet, till den del samma lån finnas obetalde vid slutet af år 1864, under följande vilkor: l:o) Lånen öfverlåtas under uttryckligt förbehåll att låntagarne tillgodonjuta den deni tillförsäkrade rätt, och må den i skuldsedlarne å långifvarens sida förbehållna uppsägningsrätt icke af Allmänna Hypotheksbanken göras gällande. 2:o) Lånen öfvert agas af Allmänna Hypotheksbanken till de belopp desamma, enligt Rikets Ständers Banks räkenskaper, utgöra vid 1864 års slut, med förbehåll endast af den rättelse, som kan visa sig erforderlig, sedan extraktet öfver de utestående länen blifvit för samma är uppgjordt; dock verka dervid utrönta felaktigheter icke til ändring i den här nedan stadgade liqviden, utan godtgöres omedelbarligen kontant skillnaden, ehvad den faller Rikets Ständers Bank eller Allmänna Hypotheksbanken till last; och må ingen fordran af Allmänna Hypotheksbanken uttagas till högre belopp än det, hvartill den i extraktet är upptagen. 3;o) Återstående räntor för tiden intill 1864 års slut, äfvensom lånepåkostnader, derförinnan tillkomne, godtgöras Rikets Ständers Bank vid slutet af den månad, hvarunder de till Hypotheks-banken ingå, och är Allmänna Hypotheksbanken pligtig utan ersättning, att besörja indrifningen af sådana räntor och lånepåkostnader, såvida åtgärd för indrifningen icke redan vidtagits före 1864 års utgång.
Hanna svarade icke och Bella såg, att hon alls icke hört på. Hon tog derför en pall och satte sig i vrån bredvid Hanna, medan hon på sitt vinnande sätt sade: nå, då kommer jag hit och pratar med dig. Vill du icke ha mig, så säg bara uppriktigt. Då Hanna blott tyst satt och såg framför sig, tog hon blygt hennes hand och frågade: hvarför är du ledsen? Har någon gjort dig ondt? Hanna lösgjorde sakta sin hand och fäste på Bella ett par sorgsna ögon. Jag passar icke här i ditt hem, sade hon sakta. Hvad skall ödemarkens fågel göra bland parkens sångare? Jag har ej rätt att komma och afundas er lycka. Bella grep på nytt hennes hand. Vill du icke berätta mig litet om ditt hem, om du anser mig värd ditt förtroende, tillade hon, när hon såg ett drag af skygghet ila öfver Hannas ansigte. Flickor kunna icke bevara förtroenden, utbrast Hanna hårdt. Men då Bella med en liten suck steg upp för att gå sin väg, tog hon ångerfullt hennes hand och drog henne till sig. Nej, blif qvar. Jag tror att du är bättre än alla andra flickor, jag tror att du kan gömma ett förtroende. Vill du höra om mitt hem, så skall jag tala om det. Men det är icke mycket att säga och ingen glad historia. Du skall kanhända förstå mig bättre, när du hört den. Bella återtog sin plats på pallen, vänd så att hon icke såg på Hanna under det denna berättade: Du vet att min mor lefver der borta i järvi. Hon är ensam, sjuk och menniskoskygg efter många och tunga pröfningar. Vi ha två små rum i landthandlarens gård och mamma skrifver rent åt domaren i trakten. Hvad hon förtjenar är så litet, att det knapt förslår till hyra för de två rummen och en liten potatistäppa. Det vore omöjligt för mig att vistas här och gå i skola, om icke en aflägsen slägting till mamma lånade mig medel till min skolgång. Och din far, är han död? frågade Bella sakta. Nej, han lefver, men vi veta icke hvar, och jag har aldrig sett honom. Han öfvergaf min mor kort efter min födelse, och sedan dess har bandet mellan oss varit fullkomligt afslitet.
Jag betviflar ej, att Frih. Boye har apptii af en mägtigt verkande medlem i Regeringen, derom har jag varit förut öfvertygad; men jag betviflar likväl, att K. M., om Representationen nu för andra gången framställde en begäran i detta ämne, skulle lyssna till denna enskilda medlem af rådgifvarepersonalen eller till de pliraser, hvarmed Frih. Boye omgifver sina sophismer, För mig är det åtminstone tillfredsställande att öppet yttra, att dä den här ifråga var. reformen ej har inflytande på Regeringens ehskilda interesse i något hänseende, jag ej betviflar, att Regeringen nu skall göra afseende på Folkets uttalade önskan, hellre än på några phraser och eländiga sophismer, Jag vill emedlertid ej bestrida återrciniss, men anser den för min del öfverflödig och anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja, i läll den beslutas. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Vid de tillfällen, då jag varit uppkallad att yttra mig i detta ämne, har min mening alltid varit lika med den, som Utsk. nu uttalat. Vid sista riksdagen, då jag hade den äran att-vara ledamot af LagUtsk., dellog jag till en del i beredandet af det då i framsta lida förslaget, ehuru jag af en sjukdom hindrades att deltaga i sjelfva beslutet. Jag är således ledsen att vid detta Den 6 Augusti e. m. •90 tillfälle se Utsk:s förslag motsagdt och misstydt, dels af en erfaren jurist och dels af en man, sorn bort på landet hafva inhemtat en lång erfarenhet örn lagmansrätternas obehöfligliet. Jag skall emedlertid nu icke ingå i en sådan patlietisk deduetion som Frih. Boye; det behöfves icke, ty jag tror, att dessa rätter, sådana de på sednare tider varit ordnade och fullgjort sina uppdrag, redan i allmänna opinionen fått stämpeln af de mest öfverflödiga domstolar. På den tid, då lagmannen var en af Sveriges mest uppsatta män, kunde det vara skäl, att han ägde granskningsrätt öfver häradsrätterna; ty lagmannen, som då vanligen var en af Konungens
Åliggande det den mästare, hos hvilken han derefter först arbete erhåller, att honom beviset affordra, eller ock, i saknad deraf, för utskylderne ansvara, med samma vilkor, som redan nämnde äro. Lika ansvar åligge och lika rättighet tillkomme de personer, hvilka meddela sådane försvarssedlar eller antagningsbevis, på grund hvaraf försvarstagaren är befriad ifrån att taga årstjenst enligt legostadgan; men innehar tjenstehjon, gesäll eller arbetare egendom, handtering eller rörelse, sorn är beskattning underkastad, ansvare sjelf för den deraf utgående bevillning. §. 138. Husbonde häfte jemväl för dess landtbönders, torpares och å egorne bosatte arbetares krono-utskylder, vid bristande tillgång; dock alt för de sistnämnde denna ansvarighet icke eger rum, så framt med intyg genom Soc - Bil. till Bevillnings-TJtskottels BetänkandeIV.-o 12. 67 kensia inmo-protocoll, eiler eljest behörigen kan styrkas, att jordegaren af deni icke njutit en mot utskylderne svarande tjenstbarhet. §. 139. Flytta tjenstehjon, landtbonde!, torpare och arbetsfolk, eller byta de bostad, sedan skattskrifningen verkställd är, vidkännes likväl förre husbonden det förut stadgade ansvar för deras krono-utskylder, med rättighet att för desamma njuta ersättning af de, som dem sedermera under året antagit. §. 140. Ilar skattskyldig efter mantalsskrifningen uppgifvit sin egendom till borgenärer, elier dör han efter uppbördsårets början, skall, efter skedd bevakning, bevillning gäldas af concursmassan elier sterbhuset, utan att utredning eiler slut behöfver afvaktas. Om dfkortningar. §. 141.
I anledn. af Hr v. Troils uppgift, i afseende å de begärda 168,000 r:dr, får jag upplysa, att detta belopp var totalsumman, som ansågs erforderlig för alla läroverkens försättande i det skick, som uppfostringscommitleen föreslagit; men för upphörande af den dubbla tjenstårsberäkningen uppgåfvos endast 60,000 r:dr såsom behöfliga. Om jag således har orätt, har jag åtminstone dragit samma slutsats af uppfostringscommitteens betänk., sorn JU M. i dess nåd. propostn. Jag är till större delen förekommen af Hr v. Hartmansdorff och hänvisar för öfrigt de D c 11 17 J u 1 i e. in. talare, sorn icke vilja ingå på betänk., att fullständigt genomläsa detsamma jemte reservationen. Man skall af der citerade exempel finna, huru samtliga adjuncterna i Wermland ingingo till K. M. med anhållan, att lärarne vid de .3 nya skolorna i stiftet icke måtte få beräkna dubbla tjensteår, och dervid visade, att utaf, om jag rätt minnes, 38 pastorat innehades ii af sådana personer, sorn genom dubbel tjenstårsberäkning dertill blifvit meriterade, och således endast 16 af öfriga prester, oaktadt 133 till pastorat obefordrade prester inom stiftet funnos; och man torde härefter icke vilja påstå, att ju icke de enkla tjenstårsberäkningarna äro särdeles vanlottade. Hr v. Troil har proponera!, att det öfriga presterskapet, i händelse dubbla tjenstårsberäkningen afskalfas, måtte afstå utaf dess inkomster, hvad som kunde motsvara den förlust, lärarne genom ett sådant afskalfande lomme att vidkännas. Denna afgift skulle då drabba de få, som innehade pastorat, utan att hafva varit skollälare; ty dessa sednare borde ju, enligt Ilr v. Troils mening, endast belönas.
Dertill for en eld ut ifrå Herranom, och upptärde de tuhundrade och femtio män, som det rökverket offrade. Och Herren talade med Mose, och sade: Säg Eleazar, Prestens Aarons son, att han upptager rökopannorna utu brandenom, och förströr elden hit och dit; Förty de syndares pannor äro helgade genom deras själar, att man må slå dem i skifvor, och hänga dem på altaret; ty de äro offrade för Herranom, och helgade, och skola vara Israels barnom ett tecken. Och Eleazar Presten tog de kopparpannorna, som de uppbrände män uti offrat hade, och slog dem i skifvor, till att hänga vid altaret; Israels barnom till en åminnelse, att ingen främmande skulle gå fram, som icke är af Aarons säd, till att offra rökverk för Herranom; på det honom icke skall gå såsom Korah och hans parti, såsom Herren honom sagt hade genom Mose. Den andra morgonen knorrade hela menigheten af Israels barn emot Mose och Aaron, och sade: I hafven dräpit Herrans folk. Och då menigheten församlade sig emot Mose och Aaron, vände de sig till vittnesbördsens tabernakel; och si, molnskyn öfvertäckte det, och Herrans härlighet syntes. Och Mose och Aaron gingo in för vittnesbördsens tabernakel. Och Herren talade med Mose, och sade: Går ut ifrå denna menighetene; jag vill med hast förgöra dem. Och de föllo uppå sitt ansigte. Och Mose sade till Aaron: Tag rökopannona, och låt der eld in af altaret, och kasta rökverk deruppå, och gack snarliga till menighetena, och försona dem; förty vrede är utgången af Herranom, och plågan hafver begynt. Och Aaron tog, såsom Mose sade honom, och lopp midt igenom menighetena; och si, plågan var uppågången ibland folket och han rökte, och försonade folket; Och stod emellan de döda och de lefvande; då vardt plågan förtagen.
Efter min öfvertygelse, skulle berörde conlroll vara tillräckligen tryggad med föreskriften för skallskyldig att meddela noggrann uppgift öfver ås s—ti i 1 verkningen, samt för Gomiteen att, med ledning af samina uppgift eller af annorlunda inherntad kännedom, påföra afgift i förhållande dertill, hvaröfver skattskyldig måtte ega frihet alt, med uppvisande af sina räkenskaper, och deraf herntad bevisning, i laga ordning anföra besvär.” Af Herr Moberg'. ”Med gillande af de sammansatte Utskottens princip, alt all stang jerns-lill verkning bör skatta lika i procent af tillverkningen, kan jag dock icke förena mig i den grundsats, alt det är med rättvisa förenligt att, på sätt nu skett, enskildt befria eller nedsältta skatten för en del stångjerns-lillverkare, utan alt den befriade bl ifver skyldig lill någon ersättning, hvilket förhållande gör, att nedsättning blifver en present åt den nuvarande Bruksegaren, sorn vid inköpet uti lägre köpesumma haft ersättning för den högre skatten.” Häri Statssaint Allm. Besa.- och Elon.-Utsl-ottens Utlåtande, N:o 88. j) Häri förenade sig Herr Prosten Afzelius. Af Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län: ”Emot Höglofl.
Martii, remitteradt Memorial, har H:r Friherre Henning Wrangel , med framställning af vigten och nödvändigheten, att för ett lands beskattning uppsöka de med hvarje näringsgrens särskilde beskaffenhet mest instämmande grunder, i synnerhet, som de flere, för antagandet af en mera beqväm och naturlig beskattningsmethod, eller den efter behållen inkomst, mötande hinder föranleda att i stället derföre, såsom måttstock, använda den synliga förmögenheten, hvilken i alla fall bör vara känd, då den så ofta såsom t. ex. vid Lån-afhandlingar emot Inteckning o. s. v. tjenar till grund. Från denna synpunct och under uppgifvande af de fördelar, sorn tillskyndas sådana stater, hvarest Bevillnings-Utskottets Bttänkanden. 115 Statsbidragen betäckas genom indirecta skatter, såsom Tulloch Accis-tnedel, samt ChartseSigillatae afgifter, eller med ett ord Consumtions-afgifter, anser Htr Friherren, in till dess en sadan fullkomlighet är uppnådd, sig böra med afseende å de, för den directa beskattningens utgörande, nödvändiga vilkor, eller akatternes rättvisa fördelning, iagttagande af den mest lämpliga tid och det minst vexateriska sätt till deras uppbörd böra i allmänhet gifva en ledning, för den directa beskattningsgrunden och frågan hvad som bör beskattas, Samt sättet att medelst en säker måttstock för ting af olika natur åstadkomma en rättvis jämkning dem emellan j hvarvid de minst föränderliga ting måste till grunder antagas, såsom t. ex. för Köpmannen dess egande Skepp, deras lästetal, Magazins-byggnader o. s. v. för Fabrikanten, dess Machinerier och nödige byggnader * m. mför Borgaren, dess boningshus o. s. v» för Capifalxsten dess Capital-fordringar enligt reverser, och för Jordbrukaren jordén samt de dertill hörande herrligheter, de sednare för» vandlade efter en viss beräkning till uppskattade tunnland jord.