Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr von Post, E. J.: ”Förslaget innehåller nti 26 att förseglings-arfrode bör utgå af ”inmurad panna” med 1 sk. banco, och af ”lyftpanna” med 6 rst. banco per kannerum. Detta stadgande torde synas mången Bih. till R. St. Utskottens Betänkande, N:o 2. vara af så ringa vigt, att det möjligen obilliga deri förtjenar föga afseende; men då ideen är ny och främmande för bränvins-brännings-lagstiflningen hitintills, så synes det mig kräfva noggrann uppmärksamhet. Jag skulle tro det vara obilligt alt ålägga något förseglings-arfvode, då panna, af hvad beskaffenhet som helst, såväl inmurad, som lyftpanna, eller de delar deraf, som, enligt författningen, skola förseglas, föras till förseglings-ställe å, för sådan förrättning, utsatt dag; hvaremot jag finner ganska billigt, att panne-egare, som kan undvika ett slikt besvär, må vidkännas en utgift, svarande emot fördelen. Jag ville derföre tillstyrka ett förseglings-arfvode af i sk. 6 rst. Banco per kannerum för pannor med fasta bröst, och i allmänhet, då redskap förseglas hemma hos egaren.
Dräggen af detta folk (och en sådan finnes bland alla) — se vi icke, ty den hafva vi hittills lyckligtvis sluppit. Derföre kan man åberopa så vackra frägdebetyg. Men resen öfver till Tyskland, Österrike eller Schlesien, länder der jag varit och sett annat, så kommen J att erfara motsatsen. Hvarföre blottställa Sverige för enahanda olägenheter. Ar det icke väl att saken hos oss hittills attupit såsom hon gjort. Hvarföre då söka åstadkomma förändring i ett godt förhållande? Skall genom den Judiska folkstammens spridande i landet större enighet bland dess medborgare åstadkommas? Jag åberopar hvad Frih. Cederström, äfvensom hvad Gr. Liljencrantz sagt derom, alt enhet i religionen är för hvarje samhälle af största vigt. Det är, i min tanka, genom den, som det fåtaliga Svenska folkel kunnat uträtta så mycket och just i det krig, som lyftade dess ära högsta emedan delta folk var mest genomträngdt af den religion, som vår statskyrka bekänner. — Hvarje steg lill denna religiösa enhets uplösning är en försvagning af Svenska folket, hvilken jag måste motsätta mig, så länge jag i vår lagstiftning har en röst, och så länge denna det ringaste aktas. De värde ledamöter, som nu äro Judarnes förespråkare, höras ofta förorda, alt våra åtgärder må bringas lill öfverensstämmelse med Norrmännens. Dessa talare borde erinra sig huru det i Norrige förhåller sig med Judarne. De få där icke ens vistas. Här åter är det icke nog alt låta dem, som redan äro i landet bosatte, vistas där de äro, — man vill än ytterligare sprida dem öfver hela landet. Hafva Judarne någonsin förenat sig med andra folk? Det är ej underligt, att man icke kan visa oss en sådan amalgamation, ty ingen annan kan blifva Jude, än den, som är 5 H. 4 50 Den 19 Mars f. m. född dertill, och få af dem, som äro det, öfvergå till andra bekännelser. Judarne ärö spridda öfver hela verlden ulan att någonstädes utgöra ett sjelfständigt folk med land för sig. Kan man väl då rimli tvis hoppas all de skulle kunna införlifvas med oss?
Maj:t, sorn sålunda meddelat Rikets Ständers förslag till reglering af utgilterna å riks-staten och äfven uppgifvit de behof af tillfällig egenskap, till hvilkas fyllande särskilda anslag erfordras, vill nu för Rikets Sländer framställa den i sammanhang härmed af Kongl. Majit godkända beräkning af statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster. S t ä n d i ga inko rn ster: l:o Ordinarie räntan. Den del häraf, som är indeld att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, och hvarå värdet icke åstadkommer hvarken öfverskott eller brist uti statsberäkningen på det hela, upptages till lika belopp med hvad vid sista riksdag beräknades eller . Kalr 1,762,000: — Öfriga delen, eller den lill statsverket ingående räntan, sorn yid 1845 års statsreglering beräknades lill 575,000 R:dr, har uppgått: för 1841 till R:dr 585,992. 1842. „ 589,568. 1843 „ 614,010. 1844 „ 572,113. 1845 „ 570,311. hvaraf medium utgör 586,398 R:dr, men, i anseende tillforänderligheten af markegången, hvilken lika lätt kan falla, som stiga, synes denna inkomst böra bibehållas vid förra beräkningen 575,000: 2:o Ajradsspanmälen, som är statsverket behållen, och enligt jordeböckerna utgår, kan lill sitt belopp höjas eller minskas genom nya hemmans skattläggning eller gamlas förmedling, och upptages fördenskull sådan den efter räkenskaperna utfallit. Den beräknades vid sista statsreglering till 41,000 tunnor, samt har för år 1845 utgjort 43,215 tunnor; men som deruti ingå 1,157 tunnor hafra, hvilken emot spanmål af råg och korn anses innefatta blolt halfva värdet, torde blifvande Transport R:dr 2,337,000: Kongl. Majlis Nåd. Prop. till JR.
Jemte väfnadsindustrien, som på sätt redan blifvit anfördt, företrädesvis sysselsätter de sju häraderne, men äfven i de öfriga bedrifves till husbehof, idkas af den företagsamma befolkningen mångfaldiga •olika näringsgrenar. Så tillverkas i norra delen af Kinds härad kardor i stöi're mängd jemväl till afsättning å andra orter. Trädarbeten af Jat, tallrickar och askar tillverkas inom Rångedala pastorat af As härad; srnidesarbeten inom Toarps socken af samma härad. I Wedens och Bollebygds härader, såsom skogbeväxta, sysselsätta sig många med laggning och korgfläining. Med ett ord: olika lokalförhållanden framkalla olika näringsgrenar till följd af allmogens idoghet och näringsflit, som uppmuntras genom lätt afsättning, medelst den Elfsborgs län. Fiske. Allmänna vägar. 17 böjelse för handel och spekulationsanda, som utmärker befolkningen och framkallar ett lif och en rörelse, som mångenstädes saknas, och hvarförutan tillfälle till utkomst skulle försvåras. Inom en del af Ale och Bjerke härader åter idkas timmermansyrke af en icke obetydlig del utaf befolkningen, som för bedrifvande deraf utvandrar till andra orter. Jemväl i den norra delen af Dalsland, der en mindre god jordmån nödgar befolkningen att sysselsätta sig med binäringar, intaga dessa ett vigtigare rum. Sålunda tillverkas äfven här linneoch ylleväfnader, merändels af gröfre beskaffenhet, som afsättas på Norge och Wermland. Äfven tillverkas laggkärl och andra trädarbeten. I Mo och Åmåls socknar äro timmerarbete, jemväl å aflägsnare orter, och utvandringar att söka arbetsförtjenst, företrädesvis i Norge, allmänna. I öfrigt sysselsättes befolkningen här med kolning och körslor för bergverken, timmerutdrifning och flottning för sågverkens behof m. m.
Stats-kontoret uppdragna bestyr och åligganden; så bör Riksgälds-kontoret ej allenast, på föreskrifvet sätt, bevaka dessa fordringsanspråk, utan äfven tillse, att de genom högstberörde nådiga bref fastställda lånevilkor varda behörigen uppfyllda samt öfriga derigenom meddelade och här nedan anförda stadganden och bestämmelser iakttagna: l:o. Lånen må under de första Fern åren, från den 1 Januari 1847, innebafvas räntefritt; men efter denna tid, eller från och med den 1 Januari 1852, Stals-Utskottets Memorial, N:o 308. 21 böra ärligen inbetalas Sex procent å primitiva kapitalet, dels såsom ränta efter Fyra för hundra om året, dels såsom afbetalning å kapitalskulden. 2:o Med Iåns erhållande följer ovilkorlig förbindelse att uppföra byggnader af sten, brändt tegel, kalkbruk eller annat dylikt, ej eldfarlig!, ämne. 3:o. Lånen beviljas dels i mån af de blifvande byggnadernas förslagsvärden, och dels med afseende å de sökandes större eller mindre behof, men likväl aldrig utöfver halfva brandförsäkrings-värdet å de byggnader, hvilka det, enligt nästföregående punkt, åligger låntagaren att uppföra. 4:o. Lånemedlens förvaltning och dertill hörande åtgärder besörjas genom en, af stadens innevånare utsedd, särskild Kommitté, uti hvilken Landshöfdingen i länet, eller den han i sitt ställe förordnat, förer ordet: börande Kommitterade pröfva och bestämma storleken af de lånesummor, hvilka må en hvar lånsökande tilldelas, samt det belopp, som, i afräkning derå, hvarje gång får lyftas. Kommitte rade, på hvilkas reqvisitioner eller fullmakter lånemedlen blifvit frän Kongl. Statskontoret utbetalda, komma att för alla lyftade summor ansvara och redovisa i den ordning, som här nedan finnes stadgad och föreskrifven. 5:o.
B 426. XXIV. A. 441 * — N:o 61. i anledning af väckta motioner, rörande förändringar i expeditions-taxan. XXIII. B. 4'27- XXIV. A. 442* XXV. E. 3f. — N:o 62. i anledning af väckta motioner, angående conventioner om presterskapets löneinkomster. XXIII. B. 427* XXIV. A. 442. — N:o 6>. i anledning af väckt motion, angående prestegårdsbvggnaderna å Gottland. XXIII. B. 427’ XXIV. A. 442- — N:o 6|. i anledning af erhållen återremiss å Utskottens betänkande N:o 6, angående väckta frågor om disposition af häradsallmänningavne, deras förvaltning, samt Jägeiistatens upphörande. XXIV. B. 5g. A. 442 XXV. E. 93. — N:o 65. i anledning af väckt motion om häradsallmänningarnes förvaltande, enligt samma grunder, som kronoparkerna, samt om utsyningen derå. XXIV. B. 5g. A. 442. — N:o 66. i anledning af åtskilliga inom de respective RiksStånden väckta motioner, rörande en förbättrad fångvård, samt disciplinen inom fängelser och correctionsinrätt ningar, m. m. XXIII. B. 427- XXIV. A. 442, XXV. E. 34. — N:o 67. i anledning af väckta motioner om åtgärder till strömmingsfiskets i Bottniska viken upphjelpande, samt, i sammanhang dermed, om ändring och förklaring af Fiske - ( '7Ö ) ristadgan den i4 November 1766. XXIV. B. 514. XXV. A. 24 E. 294.
Jag har ifrån det inre af landet med fört den öfvertygelsen , att Svenska Folket, uti nxassa tagit, år i stort betryck; att dess utskyl der äro för stora till förmågan att utgöra dem; att behofvet alfvarsamt påkallar lindring och ändring uti ett genom sin ålder nu mera olämpligt, och till tiden icke mera passande beskattningssått, sorn drabbar jordbruket med sin största tyngd. Så långe inga indragningar göras till lindring uti de skattdragandes besvär, anser jag mig icke tillståndigt, att samtycka till så beskaffade förhöjningar å anslagen, som det ifrågavarande. Jag inser fullkomligt hela obehaget af nxin ställning vid detta tillfälle, jag föreser ganska våf Den 5 Julii f, m. 33 vål alla tydningar och misstydmngar af mina be vekelsegrunder; nien då jag eftertänker huru jag sjelf vid flere tillfållen påstått frimodighet och sjelfförsakelse böra vara ifrån Konungens Rådgifvare oskiljaktiga egenskaper, sä har jag vid detta tillfälle icke kunnat tveka emellan känslans och pligtens bud, då jag sorn Representant finner mig påkallad, att högt yttra min öfvertygelse, Det tillhör dessutom mitt sinnelag, att hellre uställa mig för klandret, i anseende till den öfvertygelse jag hyser, ån att i tysthet ogilla sådane åtgärder, till hvars bifall eller afelag min röst varit offentligt påkallad. StatsUtskottets Betänkande upptager äfven ett ökadt anslag af 5o,ooo R;dr B:co för Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, i anledning af Des* höga förmälning och i följd af j8i8 års Ständers Beslut; men StatsUtskottet föreslår dessutom en summa af 20,000 R:dr B:co till den Kongl Prinsessans enskildta disposition. Enligt min öfvertygelse voro Hennes Kongl. Höghets handpenningar inberäknade i den summa a£ 5o,ooo R:dr, som af föregående Ständer anslogos såsom en blifvande tillökning för Han» Kongl. Höghets hofhållning vid tillfället af dess förmälning.
Baronen blef småningom ganska språksam och berättade ungdomshistorier från Karlsruhe och Bruchsal samt många historiska minnen, sådana de ännu i århundradets början lefde och intresserade de förnämare klasserna i Baden, om de gamla markgrefvame till Baden-Hochberg och Ba-den-Sausenberg samt om markgrefven Kristoffer, som stiftade linien Baden-Rodemachern och var gift med Cecilia af Sverige, Gustaf Vasas dotter, fastän det giftermålet just icke var bland de lyckligaste och den markgrefvinnan ej var af de anständigaste. Hedersammare var onekligen det giftermål, sade v. Bensheim, som tycktes vara en skicklig historiker, hvilket ingicks mellan pfalzgrefvinnan Kristina Magdalena, Kärl den tiondes syster samt Karl den niondes dotterdotter, och markgrefven den sjette af Baden-Durlach. Det var hennes sonsons sonsons sondotter som blef Sveriges drottning Fredrika Dorothea Wilhelmina, den skönaste och mildaste engel, såsom v. Bensheim fullkomligt riktigt uttryckte sig. Det • måste vara tydligt, menade han, att hon hade giltiga anspråk på svenska tronen. Gustaf Adolf, hennes gemål, var också en vasaättling, men slägtskapen var dock af större vigt på drottningens sida, af orsaker som v. Bensheim, åtminstone enligt F: s åsigt, ej kunde riktigt utreda, men som tycktes grunda sig på några mystiska förhållanden, kanske förklarliga endast för de högsta graderna i fri-mureriet. Baronen menade, att det vore Guds egen vilja och allvisa beslut, att någon ättling af det badenska furstehuset skulle sitta på Sveriges tron, så längé en sådan tronexisterade. Derfor kunde Gustaf Adolfs hus omöjligt ut ' sättas för vådorna af brottsliga konspirationer. Baronen var synbarligen rörd, då han yttrade detta. Han skådade med hemlighetsfull min ned i bålen, der ännu några droppar betäckte den vackert målade botten. Blicken tycktes söka en djup hemlighets uppdagande, i dessa gyllene droppad. Då v. Bensheim åter lyfte hufvudet och såg på sitt sällskap, var hans uttryck inspireradt.
Banco , jemte 6 procents ärlig ränta på 1000 R:dr frän den 14 September 1$I4 och för det öfriga ifrån den 14 Mars 1815 , dock så att Lagman Kleman ej vore skyldig utgifva det belopp, för hvilket HempiansdeleQj enligt Grayatious-bevis, funnes in - justities Ombudstn. Embets Berättelser. 317 tecknad , ej heller Sökanderne berättigade detsamma vidare lyfta , än i den mån de kunde visa Hemmansdelen vara ifrån inteckning befriad , och skulle de vid HäiadsRätteri omtvistade 3 3g3 Hulr 16 sk. med ränta, enligt Sökandernes egit medgifvande, tills vidare hos Köparen få innestå , hvilket Beslut Kongl. Majit, genom Dom den 12 December nästlidet ar, i Nåder behagat gilla, och ålägga Herr Dagmannen Kleman , att ej allenast gällda Sökandernes Rättegångskostnad med 35 R:dr, utan ock för målets fullföljd hos Kongl. Majit enligt 30 Cap. 16 §. RättegångsBalken, böta 500 Dahr Silfvermynt med 166 E:dr 32 sk. Banco, hafva samma Sökande redan i Januarii Månad innevarande år hos Magistraten i Carlstad begärt verkställighet ä Kongl. Majits Högstberörde Nådiga Dom, och dervid fogat Doinhafvandens i orten Gravations-bevis af deri 13 December 1814, men, uppå Dagman Klemans derom gjorde invändning , att berörde Gravations-bevis vore för gammalt, hade Magistraten, efter föregången omröstning, den 20 Januarii resolverat, det kunde någon verkställighet å Kongl. Majus Dom icke äga rum, innan nytt (gravationsbevis, utfärdadt efter det sist i Häradet afslutade Ting , anskaffades och för Magistraten uppvistes.
Hvarjemte och under öfvertygelse, å ena sidan, om vigten af detta Canal-Verks behöriga fullkomnande och underhåll, samt med fästadt särdeles afseende, å den andra, vid de stora uppoffringar' Bolaget gjort, Vi bevilljat ett årligt anslag, för Södertelje-Canal-Bolag, af 15,ooo Riksdaler Banco, att från och med år 1824 till och med år 1828, utgå, på sätt Vi särskildt förordnat, och emot skyl. dighet, å Bolagets sida, att, till sistnämnde års slut, hafva bragt Canalen i fullkomligen färdigt skick. 6a Likaledes, och på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, af den 12 Mars innevarande år, angående Hjelmare-Canaloch Sluss-Verks ombyggnad, håfve Vi bevilljat, för verkställandet af de till detta års arbets-plan hörande delar af samma byggnad , ett bidrag af 4o,ooo R;d. Banco, som till Canal-Bolagets Direction blifvit från Banquen utbetalde; hvarjemte Vi 1:0 Beslutit, att det, enligt Riksens Ständers Förordnande år 1818, Bolaget meddelade Låne-biträde, 200,000 Riksdaler, kommer, med inställelse af den derå hittills från Stats-Verket årligen godtgjorda Ränte-betalning, likväl allt framgent att anses såsom en Bolagets skuld till Banquen, för hvilken skuld, så länge Canaloch Sluss-Verks-byggnaden fortfar, någon Ränta eller Capital-afbetalning icke utgöres, men för hvilken, efter byggnadens slut, Ränta bör af Bolagets inkomster erläggas; Kommande Capital-afbetalningen, att uppå Riksens Ständers vidare föreskrifter bero; och 2:0 Anslagit, såsom årliga byggnads-biträden till Hjelmare-Canaloch Sluss-Verks ombyggnad, och för år 1828 — 70,000. Dock håfve
Man har gifvit oss den trösten, att silfver kunde inkomma derigenom, att näringarna frambragte en öfverproductioD, d. ä. att vi finge en öfvervigt i handel; men att sammansätta så stridiga meningar sorn att, da nälingarna länge lidit brist på förlagscapital, de dock skola kunna åstadkomma öfverbalance i bandel, synes mig vara tein ligen orimligt. Jag bar velat framställa denna mening för att påminna om det tillstånd, sorn samma menings förfäktare önska sitt fädernesland. Jag ber att med några ord få erinra om beskaffenheten af detta tillstånd. I fall Sverige agde några procentare, och de finge afgöra Sveriges öde, kunde de ej begära bättre, än hvad sålunda blifvit föreslaget. Följden deraf skulle nemi. blifva, icke blott att penningarna skulle blifva dubbelt dyrare och kronoutlagorna fördubblade, om icke till siffran, likväl till effecten, utan jemväl, att alla inteckningshafvare oell andra fordringsägare skulle uppsäga sina fordringar, och alla andra näringar skulle vika för den, som handlar ensamt nied penningar. Elter framställningen af denna opinion skall jag gå lill motsidan; ty en motsida är antydd såsom skäl, hvarför en sådan stränghet skulle fordras. Man bar antagit samma tactik nu, som vid förra riksdagar och äfven i enskilda discurser ofta blifvit begagnad , den nemi., att man påstår, att det finnes en opinion, som, aldrig mättad af lån, söker alt ruinera landet medelst sedelemissioner, i afsigt att betala sina lån med sämre mynt, än det, hvari skulderna blifvit gjorda. Denna tactik bar blifvit följd sedan i8i5, och man har åter i dag nyttjat den; men besynnerligt nog är, att en af dem, som i dag framställt klagan öfver en sådan opinion, i ändamål att motverka landets öfvers värn mande med penningar, har sjelf måst medgifva, att inom detta Riddarhus icke någon röst höjt sig för att öka rörelsecapitalet, än mindre för att försämra myntvärdet.
Landsvägarnes förbättring skulle vara ett lika lämpligt som rymligt fält för en sådan af Staten aflönad sysselsättning, fastän densamma, på den tid af året då marken är frusen och betäckt af snö, och då tillfällen till arbetsförtjenst mesL saknas, icke kunde med särdeles framgång ega rum, om man ville jemföra arbetsprodukten med kostnaden derföre. Den del af 1832 års anslag, 38,000 R:dr, som skulle utlånas emot sock-1 narnes gemensamma ansvarighet, kom under sådana vilkor desamma till godo och fördelles emellan Länets 3:ne fögderier, pä det sätt, att Medelpad erhöll 6,650 R:dr, södra Ångermanland 10,252 lltdr 2(5 sk. 8 rst. Banko och norra Ångermanland 21,071 R:dr 6 sk. Banko. Sjelfva v ilkorets beskaffenhet, eller att socknen skulle kolleklift borga för ullåningarne till dess enskilde medlemmar, har ulan tvifvel föranledt en noggrann uppmärksamhet hos dem, som inom hvarje särskild socken haft befattning med ulborgningen af den för de erhållna medlen anskaffade spannemål, så att förluster i möjligaste måtto skulle undv ikas; och detta understöd torde derföre, med högst ringa afdrag, hafva till Statsverket ingått, derest icke från Lands - 30 kontorets sida nödig uppmärksamhet saluials.
Den 18 Junii e. m. 23g stare äfven önskat det; men just af aktning för enskilta personers på Statens löften grundade väntan, så, ehuru skadligt, beslöt man, att dessa lån skulle fortfara till 1820. Ingen vågade höja sin röst deremot, ehuru denna mesure är i financielt afseende en af de mest okloka, som kunnat vidtagas. Friherre Cederström yrkade, att i propositionen måtte inflyta, att ifrågavarande Bruksägare borde inom prasscriptionstiden hafva bos vederbörande Collegier sig till skatteköp anmält. Friherre Boije: Som tvänne meningar hafva varit om fatalietidens beräknande, anhåller jag, att till förekommande af tvetydighet, sjelfva dagen den 4 Februarii 1817 må i propositionen intagas. Friherre Cederström: Jag torde få föreslå den ordformen: att alla de, som inom den 4 Februarii 1817 sig bos vederbörande Collegier anmält till skatteköps erhållande, böra vid rättigheten dertill bibehållas. Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt j Gustaf: Jag får hemställa, om icke uttrycket blef alldeles fullständigt, derest man yttrade: att alla de, som, inom den i Kongl. Kungörelsen af den 4 Februarii 1811 föreskrifne praescriptionstid, sig hos vederbörande Collegier anmält &c. 236 Den 18 Junti e. m. Friherre Cederström: Som just den frågan, hvarifrån fatalietiden borde räknas, ansetts tvetydig, och blifvit olika betraktad, tror jag det vara bäst, till undanrodjande af villrådighet hos Domstolarne, på sätt jag föreslagit, bestämdt utsätta prEescriptionstiden. Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt: Så snart någon tvetydighet anses kunna uppstå af den ordställning jag föreslagit, afstår jag genast derifrån, ehuru jag annars trott det vara temmeligen tydeligt, att 6 år, beräknade från den 4 Februarii 1811, skola slutas den 4 Februarii 1817. Herr Reutersköld:
Reservfondens dito Bibliothekets dito Magnat-stipendie-fondens dito Diverse donationers och fonders dito Balans till påföljande året: Båda årens hufvudböcker sakna hänvisningar till de bifogade verifikationerna, hvarigenom granskningen i ej ringa mån försvårats. Detta förhållande hafva Revisorerne — 173 — ansett sig böra omlormäla, äfvensom alt i hufvudbcickerna åberopade Konungaoch Kanslers-bref icke finnas räkenskaperna bilagda. Konsistorierna. Till Revisorerne hafva blifvit aflemnade räkenskaperna för två år, eller från den l Juli 1846 lill den 30 Juni 1847 samt från den 1 Juli samma år till den 30 Juni 1848; al hvilka räkenskaper de för förra redovisnings-året blifvit i Kongl. Kammarrätten granskade, dels med, dels utan anmärkningar, hvaremot de för sednare året ännu icke derstädes undergått fullständig granskning. § 1. Uti räkenskaperna från Gymnasierna i Strengnäs, Götheborg, Kalmar och Carlstad saknas redogörelse för de medel, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär af den 16 November 1839, för en gång anvisats till erforderliga materialiers anskaffande vid elemenlar-läroverkcn. Då dessa medel särskilt redovisats utaf öfriga Gymnasier, anse Revisorcrne, alt, för vinnande af enhet och öfverensstämmelse emellan räkenskaperna, dylik redovisning bör för framtiden äfven från ofvan omförmälda läroverk afgifvas. § 2. Från Hernösands Gymnasii inventarie-fond äro, under den 17 Juli 1847, till en af lärarne, emot qvitto, utbetalda 49 Rdr för ”Gymnasisternas librarium”, utan att särskild redogörelse för ifrågavarande medels användande blifvit afgifven. § 3. Uti IVisby skolas räkenskaper ulbalanseras ännu 81 Rdr 6 rst, utgörande 6 års ränta å ett till L. Gustafsson i lifstiden utlemnadt lån, stort 236 Rdr 42 sk. 2 rst.
Besinnar man nu, att eusamhetsfängelset i denna form, och med den förmildrade behandling i öfrigt som förslaget innehåller i afs. på de slags fångar, hvarom här är fråga, säkerligen skall af det stora flertalet bland dem betraktas som en verklig fördel framför det nuv:de gemensamhets-fängelset, så kan jag icke föreställa mig att äfven för dem någon afkortning i strafftiden skulle bchöfvas, såsom här blifvit pästädt. Sådant skulle, efter min tanka, tvärtom leda till en ganska stor orättvisa. Ty om man t. ex. tänker sig. två personer, som på lika lång tid blifvit dömda till enkeit fängelse, men af hvilka blott den ena, i anseende till bristande utrymme, komme att undergå sitt straff i ensamhetsfängelse efter den nya lagen, under det den andra skulle undergå det i ett geniensamhetsfängelse, så hemställer jag till eder, mine Hrr, huruvida det kan vara rättvist att den sednare, som i gemensamhetsfängelset är underkastad den förnedrande kontakten med andra grofva brottslingar, skall vara skyldig att undergå sitt straff till fullo, men den förre fä en afkortning deruti endast derföre afl hail, under en lika behandling i öfrigt, derjemte haft fördelen af särskildt förvaringsrum, der lian sluppit all sammanblandning med andra fångar. Bör min del kan jag icke tro, att en lag, som leder till sådana resultater skulle kunna som ändamålsenlig anses.