Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
“Särskildt nedlägger jag min reservation mot Fullmägtiges pluralitets beslut, “att underkasta sig ett af Kredit-bolaget nu sednast i sitt förslag af denna dag “framlagdt, så lydande vilkor: “resterande delen af Svensk-Engelska lånet får ej “under tolf månader bringas på marknaden, dock är detta förbehåll endast bindande i den mån, som redan afslutade kontrakt med Londoner-huset sådant med“gifver. “ Det Skandinaviska Kredit-bolaget, ehuru, efter hvad det ofvanstående “utvisar, ännu till och med icke alldeles säkert om, huruvida det må kunna fullgöra sitt åtagande, anser sig således icke dess mindre redan nu böra, bredvid “sina dryga financiela vilkor, uppställa äfven ett, som för tolf månader lägger “band på Riksgälds-kontorets frihet och rätt, att oberoende af andra afseenden “än Statens intresse disponera efter omständigheterna öfver den del af det Svenskengelska lånet, som ej blifvit på fast räkning öfvertaget. Man kan väl förstå “det intresse, som föranledt Kredit-bolaget att framställa detta vilkor och anspråk, “men svårare blir det att begripa, huru det, så alldeles oförenligt med Statens “intresse och värdighet som det är, kunnat antagas. Man har anfört, att peri “ningenöden i landet vore synnerligen stor och derföre angeläget att så fort som “möjligt anskaffa penningar. För min del kan jag dock, — äfven om denna “nöd finge antagas vara ett så gifvet faktum, sorn det af sägnerna för dagen “framställes, hvilket likväl torde behöfva en flersidig, ännu ej anställd undersökning, — så mycket mindre tillerkänna detta skäl någon specifik betydelse vid “pröfningen af ifrågavarande ärende, sorn de penningemedel, man nu på denna “väg söker anskaffa, i alla fall icke få användas direkt till mildrande af denna “nöd, så vidt den existerar, utan måste under alla omständigheter användas till “betäckande af kostnaderna för jernvägsarbetena; och än mindre kan denna nöd “blifva ett tillfyllestgörande skäl att blindt antaga hvilket lånevilkor sorn helst, “om än så närgånget och stridande mot
Äfven jag hoppas, att la force des choses skall frambringa det naturliga systemets tillämpning äfven bos oss; och jag skulle således utur denna synpunkt mindre fästa mig vid hvad Representationen i detta afseende beslutar, öfvertygad som jag är, att Regeringen, med den magt hon äger, skall framgå, dit sjelfva nödvändigheten bjuder. Jag begärde egentligen ordet i anledn. af Hr v. Hartmansdorffs uppgift om skråförfattningarna i London. Sannt är väl, att ingen handtverkare får bosätta sig i City, d. v. s. sjelfva det innersta af staden London, utan att förut hafva erhållit mästerskap; men då näringsfrihet finnes så väl i de långt betydligare förstäderna sorn på landet omkring, är täflan derigenom tillräckligt underhållen, och måste sålunda äfven betydligt verka på förhållandet med pris och arbetets beskaffenhet i den privilegierade delen af London. Lag-och Oecon.Utskrns betänk. N:o 33 återremitterades. Ånyo föredrogs Hr Cederschjölds, Pehr Gust., d. 20 dennes på bordet lagda motion, att tiden för nästk. riksdags början måtte bestämmas lill d. i5 Jan. i83g. Frih. von Schulzenheim, Da v.: Motionen synes icke vara af egenskap att erfordra remiss till Utsk. En föregående utredning af frågan är dock nödig, på det Stånden ej må stadna i olika beslut, hvilka kunna föranleda nog tidsödande sammanjenmkningsåtgärder. Jag föreslår altså, att, utan att fatta något definitivt beslut, det nu må uppdragas åt Hr Gr. o. Landtm, att öfverenskomma med de öfriga talmännen om förslag till utsättande af dag för nästa riksdags början, hvarå jag anhåller om propostn. Uppå derom gjord propos. instämde R. o. Ad. uti Frih. V. Schulzenheims framställning. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag vill icke motsätta mig det fattade beslutet, men får, för min del, förklara, att jas; funnit det vara rättare att remittera motionen till Exped.Utsk.
3 De ©täDer, Der «£)of Seätter, €ollegier, publtfe ^ffierf, 2lcaDemier od) CSptunafter ftnnaö, jfola, tiU upplpöning för $aperingö»£ommttteerne, från få> 76 bane publtfe *2öerfr för ledningar öfmer SmbetS» ocb £jen|lemänö Sönemilfor till 6fmer»©tåtbållaren ocb konungens $3efallningöbafmanbe tiDtgt infänbas; fommanbe bege SEBerf, att för görtecfningarneö båbe riftigbet od) tibiga meb* belanbe anfmara. §.
Herr von Hartmansdorff, Åugust '. Hvad jag i detta ämne velat såga år hufvudsakligen redan anfördt. Jag anser upphåfvandet af stadgandet om Revisions-skilling origtigt af de skål, flere värde Ledatnöter yttrat. Det år naturligt , att på det stora och angelägna mål icke må försummas för de små och mindre vigtiga, endast de förra böra gå till Högsta instancierne» Skulle dessa sysselsätta sig äfven med det mindre målen, blefve följden den, att det hela stannade. En vård Ledamot har omtalat nödvändigheten, att dela Högsta Domstolen i flere divisioner. Jag kan ej anse en sådan åtgärd annorlunda än såsom högst skadelig. Likasom det finnes blott en Regering, på det att Regeringsärender måtte i Högsta instanee med enhet och sammanhang afgöras, så bör det icke heller finnas mer åri en Högsta Domstol, på det att ailä Råttegångs-mål måtte behandlas efter öfverensstämmande åsigter. Skall blott en Högsta Domstol finnas: så får han icke öfverhopas; och äfven detta skål talar emot Revisions-skil lingenS upphörande. Jag tillstyrker derföre, att Betänkandet må afslås, utan att återremitteras. Herr Grefven och LandtMarJkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra , i anledning af de Deri l5 Maji J. m, 509, dervid gjorde anmärkningar, remitteras. Ropades Ja oell Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets Betänkande. Ropades äfven. Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarsJcalhen hemställde om Ridderskapet och Adeln, behagade afslå Betänkandet. Ropades starka Ja jemte några Nej. Herr Montgomrneries Gustaf, begärde votering. Herr von Hartmansdorff':
Dessutom sökte jag efter bästa förmåga o c h m e d ihärdig flit härma efter de steg och figurer, jag såg h o n o m göra, ehuru jag naturligtvis aldrig lyckades riktigt. De bästa bland de unga gossarne af eleverna var en vid namn Windrufva samt en annan gosse, som åkte med h o n o m på uppvisningen. Det var m y c k e t svårt att lägga bort de gamla skridskorna o c h börja åka med sådana af Jackson Haines modell. Dessa senare tillverkades då i Eskilstuna ocli kostade 15 o c h 12 riksdaler paret. Men efter åtskilliga misslyckade försök gick det bra, ehuru det dröjde flere dagar, innan jag kände mig riktigt säker för att ej slå baklänges, hvilket var största svårigheten m e d d e m. Februari gick hastigt, o c h i mars skulle han ge två föreställningar och sedan resa. Han frågade då, om några af eleverna ville göra h o n o m den äran att visa sig tillsammans med h o n o m i ett par nummer. Enär lektionerna voro kostnadsfria och gåfvos blott af intresse för saken, jakade vi gärna, sedan vi fått våra föräldrars och målsmäns samtycke. De utvalda eleverna v o r o: undertecknad, en fröken Lieventhal samt en ung gosse, hvars namn jag ej hörde eller minnes. Den bestämda dagen för föreställningen k o m med godt väder och god is, och m e d hjärtat i halsgropen af oro o c h rädsla beträdde jag den glatta banan inför en publik af närmare två tusen personer, s o m m e d handklappningar hälsade lärare o c h elev, när de tillsammans trådde dansen efter Fausts vals: » Träume der Vergangenheit ». Bifallet steg till en åska af stampningar, bravorop o c h handklappningar, när dansen lyckligt var slut o c h jag försvann in i paviljongen på isen. H u r det gick för de andra, därom har jag ett m y c k e t oklart begrepp, ty jag var s o m bedöfvad af den rädsla jag utstått. När sedan mr Haines och hans impressario Jones på det hjärtligaste komplimenterade mig, gladde jag mig endast öfver att allt var väl öfverståndet. Nästa gång dansade jag mazurka med Haines, fröken Liewenthal vals.
Icke rekommenderade bref skola, efter posternas ankomst, af Sekret. i Kamererarens närvaro, öpnas; och skola alla bref under behöriga rubriker i Diarium af Sekret, omedelbart införas, äfvensom ankomsldagen n skrifvelsen antecknas.” § 17 (gamla 9 §). Orden ”efterse de till Riddarhusets tomt hörande byggnader och alla öfriga Riddarhusets economica”, hafva blifvit utbytta mot följande ”efterse Riddarhusets byggnader och ombesörja hvad i öfrigt till Riddarhusets ekonomi hörer”. § 19 (gamla 19 §). I anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmårkn. om borttagande af de i denna g befintliga föreskrifter, rörrde Kamererarens skyldighet alt upgöra en serskild förteckning öfver de kapitalafbelalningar och räntor, som på bestämda tider å kapitalen skola inflyta, har Utsk., som, lika med Hr von Hartmansdorff, ansett denna särskilda förteckning destomindre behöflig, som, enl. 52 § Kamereraren åligger ali, utom hnfvudböckerne, föra en s. k. Liggare, hvilken, jemte upgift å fondernes egande fordringar och tillgångar, under serskild nummer, innehåller en kort, för hvarje fond förd anteckning, utvisande hvarje låntagares namn och adress, pantens beskaffenhet, tiden då räntan skall erläggas samt dagen, hvarförinnan inteckningen bör förnyas, äfvensom när räntebetalningen eller inteckningsförnyelsen skett. Deremot har Utsk. funnit det vara med ordning öfverensstämmande, att serskilda förteckningar upgöras, dels af Kamereraren och dels af Sekret., öfver de till de genealogiska samlingarne hörande underrättelser, som till Direkt, ingå, äfvensom öfver de capitationsmedel, som inflyta, så att Direkt, alltid må vara i tillfälle atl tillse, huruvida de auktoriteter, som det åligger att insända genealogiska upgifter och capitationsmedel, i behörig ordning fullgjort denna sin skyldighet. Utsk. föreslår sålunda följande förändrade redaktion af 19 §.
Han sade: Jag hafver haft nit om Herran Gud Zebaoth; förty Israels barn hafva öfvergifvit ditt förbund, nederbrutit din altare, dräpit dina Propheter med svärd; och jag är allena igenblifven, och de stå derefter, att de måga taga mig lifvet af. Men Herren sade till honom: Gack din väg igen, genom öknena in i Damascon; och gack derin, och smörj Hasael till Konung öfver Syrien; Och Jehu, Nimsi son, till Konung öfver Israel; och Elisa, Saphats son, af AbelMehola, till en Prophet i din stad. Och skall ske, att den som undslipper Hasaels svärd, honom skall Jehu dräpa; och den som undslipper Jehu svärd, honom skall Elisa dräpa. Och jag skall låta igenblifva sjutusend i Israel, nämliga all knä som sig icke hafva böjt för Baal, och hvar och en mun som honom icke kysst hafver. Och han gick dädan, och fann Elisa, Saphats son, der han plöjde med tolf par oxar, och han var sjelf ibland de tolf; och Elia gick till honom, och kastade sin mantel öfver honom. Men han öfvergaf oxarna, och lopp efter Elia, och sade: Låt mig kyssa min fader, och mina moder, så vill jag följa dig efter. Han sade till honom: Gack, och kom igen; ty jag hafver något beställa med dig. Och han lopp åter ifrå honom, och tog ett par oxar, och offrade dem, och kokade köttet med träredskapen till oxarna, och gaf folket, att de åto; och stod upp, och följde Elia efter och tjente honom. Och Benhadad, Konungen i Syrien, församlade alla sina magt, och voro två och tretio Konungar med honom, och hästar och vagnar; och drog upp, och belade Samarien, och stridde deremot; Och sände båd till Achab, Israels Konung, in uti staden; Och lät säga honom: Så säger Benhadad: Ditt silfver och ditt guld är mitt; och dina hustrur, och din bästa barn äro också min.
Doktor Magnus Christian Retzius gjord underdånig ansökning att, vid numera uppnådd ålder af nära 68 år och efter att hafva mer än 49 år varit i Statens tjenst anställd samt på grund af styrkt sjuklighet, erhålla nådigt afsked från sin innehafvande professorsbeställning och dermed förenade befattningar såsom Direktör vid allmänna Barnbördshuset i Stockholm, med rätt till pension för återstående lifstiden å rikets allmänna indragnings-stat. Sedan Stats-kontoret häröfver afgifvit underdånigt utlåtande, har E. K. Maj:t, enär, efter hvad Stats-kontoret anfört, det kunde vara tvifvelaktigt, huruvida på grund af redan gifna författningar lärarne vid det Carolinska Institutet äro berättigade att efter tillryggalagda vissa lefnadsoch tjensteår varda till pension på allmänna indragnings-staten uppförda, väl funnit hinder möta för pröfning af Professor Retzii underdåniga ansökning, innan Rikets Ständer haft tillfälle i ämnet sig yttra; men som E. K. Maj:t ansett en dylik förmån icke utan skada för Institutet och obillighet emot den der anställda lärarepersonal kunna densamma förvägras, har E. K. Mai:t begärt att Rikets Ständer måtte uttryckligen förklara, det må Professorerne vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet och öfrige med lön å Institutets stat uppförde lärare vara berättigade till pension å rikets allmänna indragnings-stat i den ordning och efter de grunder, som för civile embetsoch tjenstemän äro i allmänhet gällande. Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande, och på de af E. K. Maj:t 8. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
S. D. Af Herrar Fullmägtiges Riksdags» Relation har Stats-Utskottet inhämtat, huru soni hwarjehanda utwägar till Bancomynks erhållande, under loppet af arén 1802 och rZ-oz af Herrar FullMaglige blifwit widtagne samt begagnade, dels genom ett förstnämnde ar i Leipzig uptagit Län, dels genom inköp af Silfwer, som Swensta OstJndiffcr Compagnie! erbudit och mot betalning i Creditsedlar lefwererat, och dels genom imvexling afBancomynk mot Creditsedlar och 50 procents agio: widare, rut, sedan de salunda samlade Bancomynts tillgängar kommit att ytterligare förstärkas, sä wäl med den del af Wistmarste Pantskillingen, hwilken, uppä Nådig befallning, i Januari manad 1804 till förräntande uti Riksgälds-Contoiret blifwit asiämnad, sorn genom en fortsatt imvexling af Bancomynk, Herrar Fullmägkige, för att undwika och bespara vnödige Ränle-utgrfter, först d. 23 Juli nystnämnde är 1804 lätit tillsiuka Contoiret för emottagande af Län i Bancomynt, och derefter ingått uti författning, akr dels genom inwexling af Banquens Realisations. Obligativner med 4 procents ranta och dels genom utlåningar mot ränta göra ContoiretS öfwerflödige BancomyntS-Fonder fruktbare. Före - s§2 Den i8 November.
Sistnämnde företag, hvartill erhållits af statsmedel ett anslag af 31,650 R:dr Runt, åsyftar att genom flera mindre förändringar och genom anläggning af nära 1 mil ny väg göra denna 2^ mil långa, nu mycket backiga och svårkörda, vägsträcka icke allenast jemn och beqväm, utan äfven betydligt kortare, äfvensom derigenom vinnes den fördel, att Skillingerums gästgifvaregård, belägen 1 mil vester örn Wimmerby stad, blifver öfverflödig och kan indragas. Fråga har äfven väckts och fullständig plan uppgjorts till undvikande af de stora och branta backar, som försvåra trafiken å fortsättningen af nämnde landsväg från Wimmerby till länsgränsen emot Östergötland. Kommer jemväl sistberörde företag till utförande, hvartill intressenterne sökt understöd af allmänna medel, så blefve hela landsvägen från Calmar genom Wimmerby åt Östergötland alldeles fri frän svårare backar. En annan, under ifrågavarande period uppgjord, betydligare vägförbättringsplan afser att omlägga och ansenligt förkorta den närmast Wimmerby belägna delen af landsvägen deremellan och Westervik, af hvilken väg öfriga delar redan förut blifvit med bidrag af statsmedel erforderligen förbättrade. Af de å allmänna vägarne i länet befintliga större broar hafva 17 blifvit under perioden ombyggde, med en sammanräknad kostnad af 22.500 R:dr Runt. Dessa arbeten hafva verkställts af vederbörande kommuner utan bidrag af statsmedel. Vid landskommunikationerne inom länet uppbäras ingenstädes broeller vägpenningar. öfver landsvägarne finnas tillsammans 82 grindar, hvilka alla uppgifvas vara anbragte i rågångarne emellan olika byar eller hemman. Antalet af sådana grindar å häradsvägarne uppgår till omkring 1,500, hvaraf 436 i Tjusts fögderi.
Åkerbruksredskapen ii ro de samma, som förr brukats, och hafva icke undergått några förbättringar i sednare tider; dock är att hoppas, det en och annan nyttig förbättring äfven i denna del skall blifva en följd af landtbruksskolans verksamhet.’ b) Boskapsskötseln njuter ännu icke det anseende och den omvårdnad, den rätteligen förljenar, ehuru den, näst jordbruket, borde anses för ortens mest maktpåliggande näringsgren. Likasom Lappen räknar sin rikedom efter sin hjords talrikhet, räknar ännu mången hemmansägare sin välmåga efter antalet af de kreatur, han möjligen kunnat framföda, om ock födan utdelats efter det ännu nog allmänt rådande svältsystemet. Allmogen har ännu icke allmänt kunnat bibringas den öfvertygelsen, att den har mera afkastning af en välfödd, om än fåtalig ladugård, än af en talrikare, som tilldelas en knapp föda. Hushållningssällskapets bemödanden genom skrifters spridande och belöningars utdelande för väl underhållen ungboskap hafva verkat på en och annan, men mängden vidhänger de från äldre tider, då boskapsskötseln var hufvudnäringen, fäderneärfda fördomarne om talrika, fast knappt underhållna hjordars företräde. När fodertillgången är knapp, utslagtas ladugårdarne och förökas åter, när hopp om bättre höfångst visar sig. Stallfodring begagnas icke, utan är utfodringen hufvudsakligen grundad pä mulbete å de vidsträckta skogsmarkerne om sommaren och på tillgången af halm och starrgräs om vintern, en omständighet, hvilken så mycket mer bidrager lill boskapsracens försämring och ladugårdens minskade afkastning, som sommarbetet på ganska många ställen är alldeles otillräckligt för de kreatur, som vinterfödas, hvarför ock, på bekostnad af kommande årets skörd, bete på de flesta ställen begagnas äfven å ängslandet och gräsvallarne, hvilka derigenom, synnerligen när regniga höstar inträffa, betydligt skadas. Kommer foderodlingen, såsom det är att hoppas, i gång och efterskördar till grönfoder åt kreaturen 27 användas, lider det icke tvifvel, att äfven denna olägenhet för jordbruket blifver afhulpen.
I det fall någon egare af en bränvinspanna, sådan att den ej får begagnas, eller en sora han ej tänker begagna, kunde önska att få behålla den, mäste densamma på vanligt sätt förseglas, hvilket äfven gäller de till pannan hörande hattarne, hvarefter alltsammans hör under kontrollväsendet. Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvin sbränningen. Såväl derför, att olaglig bränvinsbränning icke kan ske utan panna och hatt, som emedan inlösningen af dessa icke utgör någon särdeles stor uppoffring å statens sida, bör inlösningen inskränkas till dessa. Svårigheten att i sjelfva lagen kunna gifva en bestämd definition på hvad som menas med en bränvinspanna, gör det, enligt kommissionens tanke, mindre råd ligt, att gifva någon förklaring deröfver. Emellertid tror sig kommissionen här böra anmärka, att hon dermed menar hvarje panna, som antingen har bröst, eller är försedd med sådana inrättningar, vid hvilka bröst, lock eller hatt kunna fästas, och som för öfrigt visar sig kunna användas till bränvinsbränning, liksom äfven hvarje annan panna, som en gång blifvit stämplad, men stämpeln icke på laglig väg utslagen. Som de här omförmälda anmälanden och förseglingar ej äro till förmån för egarne, utan en nödvändig inskränkning i deras egande rätt, tili stöd för den allmänna kontrollen, bör densamma ej få förorsaka dem någon utgift, af hvilken orsak förrättningarne böra af vederbörande embetsoch tjenstemän verkställas utan betalning; emellertid är det icke obilligt att egaren ersätter skjutsomkostnaden, ifall han låter tjensteman komma till sig, för att försegla densamma, helst han sjelf kunnat, på samma gång, som anmälan, medhafva eller medsända ifrågavarande redskap. Med afseende härpå äro lagförslagets 7—10 gg affattade.
Till stöd för ett sådant, vid sista Riksdag påyrkadt, uteslutande har hufvudsakligen blifvit anfördt: att ifrågaställde § i dess närvarande skick, ehuru icke grundlag, likväl fastställde elt undantag från hvad, som borde kallas grundlagsvidrigt; att den saknade motsvarande föreskrift i Regeringsformens 60 §; att, enär de i undantaget omnämnde afgifter hvarken tjenade till förökande af Kronans inkomster eller utgjorde bevillning, så kunde deras förhöjande, utan Rikets Ständers samtycke, ej hänföras till öfverträdelse af föieskrifterne i 57 och 60 §§ af Regeringsformen; att, om delta undantag innefattade en förklaring af grundlagen, så vore det ej på sitt rätta ställe i ansvarighets-lagen „ och att, om afsigten dermed varit att i frågor, som röra den ekonomiska lagstiftningen, inrymma åt Konungens Rådgifvare eu obegränsad rätt att till inrättningar för enskild nytta Öoch beqvämlighet tillstyrka afgifter, så vore undantagets bibehållande betänkligt och oförenligt med 89 § samt sista inom, af 60 § i berörde grundlag ° Lag-Utskottet, vid förenämnde Riksdag, ansåg likväl, att \iet vore vigtigt, att elt undantag från stadgandena i 60 § Regeringsformen finnes, som utmärker, att fastställandet eller förhöjandet af vissa afgifter, såsom håk-, biooch läij-afgifter i och för inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, icke må betraktas såsom eu öfverträdelse af föreskriften angående Rikets Ständers uteslutande beskattningsrätt, emedan i annat fall Konungens Rådgifvare kunde anse sig. förhindrade att tillstyrka 5 Lag-Utskottets Betänkande^ N.o 18. Jet sä beskaffade, för befrämjande af allmänna rörelsen nödiga, afgifler må utgå, samt att det således skulle vara mindre välbetänkt att borttaga ifrågavarande undantags—stadgande från det rum, det eibållit i ansvarighetslagen, äfven om det måste medgifvas, att detsamma rätteligen bordt upptagas i berörde § i Regeringsformen.
Ack, Juanna, marmorqvinna, du skulle kunna göra med mig hvad du ville, blott du hade håg dertill, ty hur tråkig, enformig, stel och sträf du är, har du dock i behåll din skönhet och din spanska grandezza, och jag vill särskilt komplimentera dig för den här hvita drägten, som du bär i qväll.” Utan ett ord tog Juanna upp téskeden och pomeranserna för att sluta garneringen af krämen. ”Hvad?” utropade den äkta mannen misslynt. ”Jag trodde att du skulle gå straxt ... gör det – jag kan ganska väl sluta detta under tiden ... Se, här kommer ju dessutom förstärkning: fru pastorskan med en nymf i hvardera handen, den ena heloch den andra halfsofvande. Skola då alla barnungar somna i qväll? Jag hoppades att mamsellerna Jetta och Laurentia skulle hedra min tillställning, åtminstone med sin närvaro.” ”Få de otacksamma nymferna inhysas i barnkammaren, kära Juanna?” frågade Konkordia och tog, utan att afvakta vidare svar, den välkända vägen. Juanna hade slutat sitt bestyr och gått ut för att uppfylla det löfte, hon gifvit sin man, som emellertid blef qvar i det stora halfmörka rummet för att vänta antingen sin hustrus återkomst eller pastorskans, hvilken senare icke länge lät vänta på sig. ”Hvad står ryttmästaren på post här för?” ”Olyckligtvis icke för min fordna doktorinna och närvarande själasörjarinna – jag står här för ingen annan än min högtärade fru gemål, som lofvat mig ett par rockar och västar från farfars farfars tid. Ack, om ni ville förena er med oss månfarare! Ni kan icke tro hur väl jag skulle uppvakta er på resan.” ”Nej, jag är icke vid humör i dag.” ”Ni, som kan allt hvad ni vill, måtte väl kunna hålla ett stycke dåligt lynne inom lås och bom! Låt beveka er – jag känner att jag skulle kunna säga dubbelt så många qvickheter och dubbelt så många osanningar, om jag finge följa i ert släptåg.” ”Ni kan vara tillfreds med de plattheter, ni redan sagt, min käre herr ryttmästare ...