Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I allmänhet torde vårhvete hafva fyllt den plats, som ett minskad t korn-utsäde lemnat ledig. Odlingen af rotfrukter har jemväl betydligen tilltagit. Sedan potatessjukan, om också Meke upphört, likväl framträder mindre förödande, har landtmannen åter vågat i större mängd, använda denna växt, som icke blott utgör ett hufvudsakligt födoämne för den mindre bemedlade, utan ock, i den mån bränvins-tillverkningen upphör, kommer att såsom en väsendtlig del ingå i ladugårdarnes utfodring. Utsädet deraf, som år 1847 utgjorde 41,7504 tunnor, hade år 1850 nedgått till 35,505i tunnor, men har sedan dess åter så stigit, att det för år 1855 uppgifves till 50,560 tunnor. Öfrige rotfrukter odlas visserligen ännu mindre än önskvärdt vore, dock saknar det föredöme, som äfven i detta hänseende lemnäs af flere nitiske jordbrukare, icke efterföljd. Särdeles har användandet af turnips och kålrötter på Länets bördigare slätter märkbart tilltagit. Försök hafva ock, stundom i större skala, blifvit gjorda med hvitbetor, dock ännu icke i allmänhet med den framgång, att de kunnat vinna en allmännare efterföljd. Lin och hampa odlas föga, och, der det sker, nästan endast till husbehof. Enahanda är förhållandet med humla, hvaraf dock i Länets nordligaste delar odlingen vunnit större insteg. Skedevi socken producerar deraf årligen omkring 1,500 JM.. Sädesafkastningens öfverskott utöfver Länets behof har under sednaste fem åren otvifvelaktig! ökats, då medelafkastningen, som, efter afdrag af utsädet, år 1850 uppgåfs till 590,381 tunnor, år 1855 blifvit antagen utgöra 634,725? tunnor, således vunnit en tillväxt af nära 8 procent, under det befolkningen ökats endast med 2.5 procent. Ännu större har tillökningen varit i potates-afkastningen, som stigit från 185,460 till 291,289 tunnor, eller med 57 procent.
Majrt i Nåder tilläten, utan ock de värfvade Regementernas bestånd derpå för någon del beror, i sä måtto, sorn det nästan skulle blifva omöjligt att vid nämnda Regementer erhålla någon val fräjdad Soldat, om i dte danne ägde det hopp, att få permission och att under Capitnlationstiden få besöka sina anhöriga octi vänner i den ort, hvarifrån han kommit. Ds i ofvanfcerörde afseende öfverklagade olägenheter ]’ ra imelleUid redan blifvit i betydlig moa mindskade, sedan Kongl, Majrt genom nådiga General Ordres af den 96 April 18J7 befallt, det vederbörande Regements befälhafvare skola noga vaka deröfver, att ej annat än välfrägdadt Manskap må frän Garnizons-tjenstgöring permittera», och att de gifte Soldaterna i mö liga te måtto qvarhållas till ständig Gar nizons tjenst. Dock, som derigenom icbs upphört de for Städerna och Landet besvärande omständigheter, som uppkomma i synnerhet deraf, att permuterade Soldater icke Ees v. och Ekon• XJtks. Eetänkanden, 435 äro förbundne, att under permissionstiden hafva något serskildt försvar, xitan äga frihet att uppehålla sig hvar som heldst å den ort, dit de aro permitterade, och att jemväl medtaga deras Hustrur och Barn, hvaraf följden ofta blifvit, att alla dessa permissioner omsider kommit att ligga den Stadens eller Församlingens fattigvård till last, der de någon tid fått uppehålla sig, så har Utskottet ansett sig böra föreslå: 1:0
En utan tvifvel välkommen anordning för musiklärare iro de i kalendern förekommande lektionsplanerna för anteckning af lektioner under veckans lopp; det hade icke skadat om ett större antal dylika planer hade förekommit. Kalendern har ftf-▼en en liten poetisk afdelning, som inledes med några fint formade Xenier af konung Oscar, ur hvilka vi tillåta oss göra ett par utdrag: Meyerbeer. » I praktfull too8krud har du såsom ingen Mång häfdeos minne klädt, Besjungit onda makter * kamp mot tingen Och menskors fallna ätt. Men bönens kraft också, när hvita vingen Hon höjt mot himlen lätt. Träd derför in uti den vigda ringen Med snillets egen rätt! Gounod. Nej, jag ej tolka kan, jag kan blott känna Den ädla fröjd som din lyrik oss skänker. 1 hjertblod har du doppat djupt din penna Och fångat tåren som i ögat blänker Du smugit tröstens ton bland synd och irring, Till samklang upplöst missljud och förvirring; Du hatets dolk för kärleks fötter lagt Och lifvets seger stält mot dödens makt. » D. af Wirsén och Filip Tammelin ha strängat sina lyror till Ludvig Normans och J. P. Cronhamns minne, och Herman Sätherberg lemnar en humoristisk interiör ur Mazérska qvartett-sällskapet, med titel » Spelklubben ». Porträttafdelningen är ytterst rikhaltig: porträttbilder af fem våra främste tonsättare: Berwald, Norman, Söderm ann, Lindblad, Hallström; K. operans chef Conrad Nordqvist äfvensom åtskillige andra framstående musikartister: C. F. Lundqvist, Anna Klemming, Sigrid Arnoldson, Fredr. Bran, Mathilda Taube, Mierzwinski, Paschmann, Ambr. Thomas, Selma Ek, Arvid Odmann, Reisenauer och Berlioz — alla särdeles fint utförda träsnitt. En särskild fördel för innehafvarne af kalendern är anordnad derigenom att de erhålla rabatt å biljetter till k. operan.
Ja, tårar framträngde äfven i hans ögon, ty den mystiska kärleken hade enat deras hjertan, så att glädje och smärta och pulsslagens gång voro gemensamma för begge. Men då Singoalla såg den fuktiga glansen i Erlands ögon, försökte hon le, för att åter göra honom glad, och hon borttorkade med sin lena hand hans tårar och sade: – Var icke ledsen! Då Singoalla är borta, skall du snart glömma henne och åter blifva lycklig. – Glömma dig! utbrast Erland och steg upp. – Nej, jag glömmer dig aldrig, jag skiljes aldrig ifrån dig, jag följer dig, hvart du går. – Vill du det? ropade Singoalla med strålande ögon. – Vill du skiljas från din fader och moder och din sköna borg och allt annat, du älskar, för att följa mig? – Ja, svarade ynglingen med det fasta beslutets allvar på sin panna. – Då skola vi blifva man och hustru, utropade Singoalla; – du skall blifva min herre och jag din slafvinna; jag skall under vandringen bära dina bördor, om qvällen svalka dina fötter med det kalla vattnet, under hvilan steka ditt villebråd öfver elden, räcka dig bägaren, då du är törstig, sjunga för dig, då du är ledsen och lida allt hvad du lider. Det skall jag göra gerna, ty jag vet, att du älskar mig. – Nej, inföll Erland, – så skall det icke vara, utan jag skall bära dina bördor, ty mina skuldror äro starkare än dina; jag skall jaga det villebråd och plocka de bär, som smaka dig bäst, till vår måltid; du skall icke vara min slafvinna, ty det vill jag icke, och det passar icke. Men man och hustru skola vi blifva. – Vill du icke nu genast blifva min man? sade Singoalla. – Jag skall göra dig dertill, såsom det tillgår hos mitt folk. Och Singoalla framtog en liten platt sten, fästad vid en kedja, den hon bar kring halsen. Stenen var svart, och i den var inristad bilden af hennes folks Gud Alako.
Presle-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetetia å södra stambanan. • (Siats-Utskottets Utlåtande N:o 116.) S. A. K. Som åtskilliga af de frågor, hvilka röra fortsatt utförande af Statens jernvägsarbeten och anvisande af dertill erforderliga medel icke torde hinna blifva af Rikets Ständer slutligen afgjorda, innan behol förefinnes af ytterligare medel för arbetena å södra stambanan, få Rikets Ständer, som emellertid beviljat de för fortsättning under innevarande år af sistnämnda arbeten utaf E. K. Majit äskade 3,815,000 Riksdaler, nu, utan att afvakta slutliga bestämmandet af hela det belopp, sorn för fullbordande af södra stambanan kan komma att vid innevarande riksdag anvisas, bos E. K. Majit i underdånighet anmäla, alt förenämnda summa, 3,815,000 Riksdaler, deruti inberäknad den, eldigt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 4 sist lidno Februari, förut beviljade fnrskottssumma af 2,000,000 R:dr, blifvit af Rikets Ständer anvisad ali för nyssberörda ändamål under innevarande år från Riksgälds-kontoret utbetalas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juni 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1863. Preste-Slåndet den 25 Borgare-Ståndel den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrendering af Kronans egendomar.
Annas, den unga lifegna, men af grefvinnan frigifna flickans roll har på vår scen spelats af fröknarna Wiberg, Reis och Hwasser och återgifves nu af fröken Zetterberg. Det är ej lätt att göra något af denna icke tillräckligt utpräglade karaktär. Anna har icke uppfostrats som slafvinna, hvarför hon måste tänka och känna olika mot de öfriga lifegna och i sitt sätt att vara äfven skilja sig från dem, utan att dock kunna ställa sig på herskapcts ståndpunkt. Dit lyftes hon visserligen genom den unge Danicheffs kärlek och giftermålsanbud, men hon är, åt minstone till namnet, hustru åt och lefver länge tillsammans med en f. d. lifegen, hvilken, oak-tadt sitt ytterligt gentlemanlika sätt mot sin husbondfrus son, likväl ifcke är fri från trälnaturen. Det intryck som måste vara en följd af denna blandning i omgifningen är icke klart framstäldt af förf., och skådespelerskan har svårt att göra det tydligt för åskådaren. Åt minstone har fröken Zetterberg icke lyckats därmed. I första akten, där också rollen är klarast, gör hennes spel det bästa intrycket, och åskå#daren måste erfara medkänsla för den olyckliga, som så hjärtlöst uppoffras. Fröken Zetterbergs återgifvande af scenen, i hvilken giftermålshand lingen undertecknas, är en god scenisk framställning, sannolikt den bästa hon någonsin åstadkommit, ty där räcka hennes vttre medel till för att uttrycka hvad den stackars Anna måste känna i detta ohyggliga ögonblick. Men sedan försvagar hon ytterligare det svaga som ligger redan i förf: s skildring. I tredje och fjärde akterna, synnerligen i den senare, är framställningen alldeles Otillräcklig. Men äfven vida större sceniska krafter kunna ej sprida tillräckligt ljus öfver denna alt för otydligt tecknade karaktär. Wladimirs roll ingriper ej tillräckligt i handlingen för •att lemna skådespelaren tillfälle att väcka riktigt intresse hos åskådaren. Rollen spelades förr af hr Hartman, nu af hr Törnquist, hvilken dock redan innan styckets senaste återupptagande innehaft den och otvifvelaktigt, såsom alltid, gör hvad i hans förmåga står for att förskaffa den något deltagande.
De äro en liten tid upphäfne; men de varda omintet, och undertryckte, och taga en ända såsom all ting; och såsom agnar på axen skola de afslagne varda. Är det icke så? Nu väl, ho vill straffa mig för lögn, och göra min ord om intet? Då svarade Bildad af Suah, och sade: Är icke herrskap och fruktan när honom, hvilken frid gör ibland sina högsta? Ho kan räkna hans krigsmän? Och öfver hvem uppgår icke hans ljus? Och huru kan en menniska rättfärdig varda för Gudi? Eller huru kan ene qvinnos barn rent vara? Si månen skin icke ännu, och stjernorna äro ännu icke rena för hans ögon; Huru mycket mindre en menniska, den malen, och ens menniskos barn, den matken? Job svarade, och sade: Hvem äst du biståndig? Dem som ingen magt hafver? Hjelper du honom, som ingen starkhet hafver i armenom? Hvem gifver du råd? Dem som intet vet? Och du bär fram dina stora gerningar? För hvem talar du? Och inför hvem går anden ifrå dig? De Reser ängslas under vattnen, och de som när dem bo. Helvetet är bart för honom, och förderfvet hafver intet öfvertäckelse. Han sträcker ut nordet på ingo, och hänger jordena uppå intet. Vattnet samkar han i sina skyar, och skyarna remna icke derunder. Han håller sin stol, och utbreder sin sky derföre. Han hafver satt ett mål om vattnet, intilldess ljus och mörker blifver ändadt. Himmelens stodar skälfva, och gifva sig för hans näpst. För hans kraft varder hafvet hasteliga stormande, och för hans klokhet stillar sig hafsens höghet. På himmelen varder det klart igenom hans väder, och hans hand drifver bort hvalfisken. Si, alltså går det till med hans gerningar; men hvad besynnerligit hafve vi derutinnan hört? Ho kan förstå hans magts dunder? Och Job höll talet fram; hof upp sitt ordspråk, och sade:
Slen sedan man icke framställt dessa anmärkn:r då DécbargeBetänk. föredrogs, tror jag att det icke är parlamentariskt att efteråt framkomma dermed; åtminstone har jag denna upfatlning af saken, men äfven om jag i den delen varit af motsatt åsigt skulle jag icke tilltrott mig att våga framställa en så beskaffad anmärkn. under denna discussion, emedan jag befarat, det Hr Gr. och Landtm, hade vägrat mig att fortsätta. Nu har likväl en af Konungens rådgifvare vågat försöket och äfven lyckats deruti, och jag fruktar att denna natt icke blifver tillräcklig för att fullfölja öfverläggningen derom till slut. Ty, om jag icke misstager mig, så har Gr. Lagerbjelke redan anmält sig, och om han icke gjort det, så anser jag att han bort göra det; och då måste naturligtvis också Hr Gripenstedt efter det sätt på hvilket han redan upträdt, finna sig nödsakad att genmäla, o. s. v.; och sålunda kan discussionen komma att fortsättas till morgondagen. Hr Gripenstedt har sagt, att de af honom framställda anmärkrne icke gällde någon bland de utaf Hrr Fullmäktiges åtgärder, som voro föremål för DécbargeBetänk., detta hade man likväl icke skäl att tro af Hr Gripenstedts första yttrande, och ännu mindre af Hr von Troils anförande. Denne talare har nemi. helt och hållet instämt med Hr Gripenstedt, men derjemte tillkännagifvit att han icke velat yttra sig då déchargefrågan förekom, emedan han helst önskat att hela saken skulle blifva begrafven. Af detta yttrande 314 Den 18 April e, m. ville det väl synas som skulle de nu gjorda anmärkntne afse den fråga Hr von Troil önskat se begrafven, men hvilken på detta sätt åter upstått. För att nu likväl kunna komma till ett slut på den fråga som egentligen utgör föremål för öfverläggningen, samt då Hr Gr. o. Landtm, tillåtit discussionen om Hr Gripenstedts anmärknir fortgå, och jag deraf måste antaga att de röra ett ämne, hvaröfver vi enl.
Jag får i detta hänseende vördsammast hemställa att Exp.Utsk. må anmodas inkomma med mern. i vanlig ordning, samt att dagen för berörde sammanträdande, må bestämmas till d. 16 October 1854. Om kommunikation till resp. öfriga riksstånd anhålles. Begärdes på bordet af Gr. Lagerbjelke, Gust. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde, att tiden måtte utsättas för anställande af val utaf de Revisorer, som å R. o. Ad:s vägnar skola deltaga i innevar. samt 1853 års Revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, samt föreslog att dessa val måtte få företagas nästa onsdag d. 2 April; hvilket bifölls. 11 \u Den 29 Mars f. m. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Sedan R. o. Ad. beslutat, att nästkommande Onsdag förrätta Val af Revisorer till granskning af Stats-, Banko och Riksg:s-kont:s tillstånd, styrelse och förvaltning; får jag vördsamt föreslå: — att R. o. Ad. nu och framdeles äfven må välja 3:ne Suppleanter för hvarje Revisions-år, alt vid inträffande ledighet ingå uti Revisionen, allt i den ordning Suppleanterne dertill erhållit röster, och att vid delta val iakttages samma grunder, som gjort sig gällande vid val af Fullmägtige och Suppleanter uti Banken och Riksg:s-koot. Såsom orsak lill detta mitt förslag, må anföras; att då R. o. Ad. välja Fullmägtige uti Banken och Riksg:s-kont., samt Ledamöter uti Riddarhus-Direktm, välja R. o. Ad. äfven Suppleanter till hälften mot de ordinarie ledamöterne; och jag anser, det ena förtroendet fullt likaså vigligt och maktpåliggande som det andra.
I afseende åter på Instructionens innehåll medgaf Herr General-Adjutanten, att densamma utmärkte för Befälhafvarne vid Kustbevakningen sådane åtgärder, som dels voro af vidsträcktare omfattning än de, hvilka i 1724 års Reglemente bestämmas för Jagt-Lieutenanter, och dels inneburo skiljaktigheter, så väl ifrån detta Reglemente, som från Seglations-Ordningens föreskrifter; men deremot påstod Herr General-Adjutanten, att Instructionen haft ett af omständigheterna föranled t både godt och redbart ändamål: Att den varit för vinnandet af detta ändamål nödvändis: Att fuliailtiga anled - Revisorers Berättelse. 989 ilin ga i’ varit till dess utfärdande: Ått den icke innehållit andra skiljaktigheter från äldre Författningar, än sådane som grunda sig på nya lika gällande förordnanden och att om de i tillämpningen medfört någon icke åsyftad skada, sådant härrört af särskilde opåräknade tillfälligheter. I öfrigt hade Herr General-Adjutanten, till sitt urskuldande, åberopat en af Kongl. Maj:t den 8 Maji 1816 i Stats-Rådet faststäld Instruction för Chefen på ett armeradt Fartyg, som skulle nyttjas till kryssning i Götheborgs och Bohus Läns Skärgård, för att tili Känsö inbringa de Fartyg, hvilka horde undergå Quarantaine; men hvilket Fartyg tillika skulle begagnas, att utestänga Lurendrägeri och Tullförsnillning, varande uti berörde Instruction bland annat stadgadt, att om Chefen, vid anstäld jemförelse af ett till Svensk Stad destineradt Skepps documenter med dess last, samt vid anstäld visitation derå i kajuta, skans, Skeppares och Besättningens kistor, anträffade förbjudet gods, skulle sådant anhållas och under Chefens samt Skepparens försegling, om han det åstundade, till närmaste Sjötullskammare insändas:
Det var roligt att höra huru väl qvinnorna redde sig såsom talare, och jag tror det allmänt erkändes, att de bästa föredragen hållits af qvi nn o r. Det egentliga mötet afslutades pii aftonen med en angenäm fest. Der höllos tal och sjöngos sånger, der hurrades och pratades, och alla tycktes vara i den gladaste sinnesstämning. Till slut hemburo gästerna en hjärtlig tacksägelse för all åtnjuten vänlighet, samt uttalade sin belritenhet med att mötet kommit till stånd. Och sa var mötet slut, men d i ett flertal af deltagarne ännu några dagar stannade qvar i Köpenhanin, vor0 vi ofta tillsammans, och såsom vanligt vid möten lemnade det enskilda umgänget och tankeutbytet en rik behållning. Det var ett fortsatt praktiskt studerande af qvinnofrågan, om livilket jag i ett följande bref vill lemna några medG. A - g. delanden. 198 Meddelanden från landsbygden. Af S. H. A. *)!! !i! lere gånger uppmanad att skrifva för Dagny något om folkskolan p d Zandet har jag länge dröjt dermed: folkskolan är ett mycket omfattande ämne att skrifva öfver, och det mesta af arbetet i folkskolan ligger utanför allmänhetens intresse, åtminstone arbetet i sjelfva skolsalen. Jag bjuder ej häller nu läsarne på skoltimmar, läroämnen och reglementen, skolrådsordförande och inspektion, utan inskränker mig till några meddelanden o m folket, ty sariilifvet med folket är ju det egentliga folkskolearbetet. Jag väljer en församling i nordvestra Srnåland, flere mil från jernväg. I församlingen finnes en enda herreman, utom presterne, för öfrigt bara bönder. En grannförsamling har ingen herreman, allenast bönder. Vi äro således midt ibland sjelfständig allmoge, bland Sveriges gamla odalbönder; och det se vi snart på dem. Det kryperi, med innanför dold ovilja mot " herrskap ', så vanligt i närheten af de stora godsen och i de trakter, der allmogen arbetar på annans torfva, finnes här intet spår af. Här är bonden sin egen man, så god som nigon annan, har ej ens en aning om, att det kan anses annorlunda.
Ridderffcptt och Adeln i löttwarmide ämne gruudar sigOch der ware y8Z Den 2Z Ianuarsf. jämwai man ändamål om Uistokten w'd sä fatta vmständighettr stul-e wara »mur-, dne till sö ök^dt bcswar med redon af denberedde ttägor, da det l alla foll är oiäkert om N^stotten ku na kwdhjnnL csgiswa utlärande lalle de a nen, hwilke nästan tvid hwarjr Ständs Pl.i.um warda trä Lerås utarbetande remitterade. Otwmgit medgiswer j o., alk ej nägon stäga som rvrcr tet Minanna borde ttli hufn udsttcligt afgörande utt nägot Ständ »örckoqas, uran pä sätt som blnwir l aktragtt med del! projccker, de Riksdagsordningen, emedan r annat fall^ -ck« tällan den händelse inträffar, Mom nu, att dek ena Ständrts yttrande elter m-ung warder lngrttigt. Men RegerinesFormen mäste ewedknrd ester-eiwes inttl! dest den warder i behörig ordning räll ad uti alte de omständigheter, hw.lre finnas olan peiige eiler förfelade mot ändawältt, »om älyttas; oa', ur, wär nya Riksdagsordning är ock omförmäldte sel nägorlunda afhulyir dymedelst, att wid tillkom» mande RikSdagar hwarje s äga, stalt, »ä midt möjeligr är, i alle Ständen till vfwerläggnlng pä en gäng föredragas. Men ehuru enligt RegermgsFormen, uti fläste fall tly Skän.dS mening stall anses för Riksens Ständers beslut, kan lrkwäl dek ,— g 'unda betagas
Maj:ts nådiga bepröfvande anmäldte; men älven, om desamma vinna Kongl, Majas nådiga bifall, erfordras, på sätt ofvan är omformäldt, ett ökadt statsanslag för dessa förrättningars lortskyndande, om de dermed afsedde fördelar skola förr än i en oviss framtid kunna beredas åt de trakter af Länet, hvarest de samfällige skogarne, i anseende till aflägsenheten icke kunna, genom behörig tillsyn af tillförordnad tjensteman fredas från den förödande misshushållning dermed, hvaruti allmogen, eller egentligen flere löse personer blifvit inledde af en del trävaruhandlande eller deras utskickade. I öfrigt vore det äfven på det högsta önskvärdt, alt, för ett skyndsammare uppnående af ett bland ändamålen med dessa storskiften, något penningelån af allmänna medel kunde blifva tillgängligt, med småningom skeende amortering på flere år, för att begagnas af de jordägare, hvilka, i de af ilere små lägenheter samman - 15 satte besulenheter, innehafva hufvudnummern, men sakna utväg att utgifva lösen för de mindre jordlotterne, då sådan 20 år efter storskiftets slut i någon socken skall erläggas, så att med verkställigheten af föreskriften derom, redan flerestädes måste anstå, i följd af en del utaf allmogens i dessa socknar oförmåga att dertill anskaffa penningar. Utaf de i tabellen upptagne hemman och lägenheter äro Kongl. Maj:t och Kronan tillhörige mantal, en mjölqvarn och ett fiske, hvarförutan hemman tillhöra fromma stiftelser. De i förra tabellen upptagne, oskattlagde, bebyggde torp och lägenheter hafva under dessa åren icke undergått någon förändring. I Länet äro 14 posthemman samt 36 gästgifvaregårdar och 16 skjutsombylesställen. Det förut uppgifne förhållandet emellan sjelfägande jordbrukare och arrendatorer fortfar att vara såsom femton till en, älvensom arrendenas be skaffenhet och landtböndernes utkomst är oförändrad. Statsbidrag
Det vore derefter tillräckligt att, för vinnande af nödig controll å redovisningen för de vid nämnda tidpunkt utestående restantier, särskildt förslag öfver dem afgåfves, innan ny uppbörd företoges, eller vid den tid special-räkningarna nu skola aflemnas. 3 II. 4° Den 7 Mars e. ro. Då landsböckerna nu icke skola öfverlemnas förr än d. i Joli, aldra året efter det, för hvilket redogörelsen aflägges, eller för år iSzJo d. i Juli 1842, samt lands-eontoren således för räkenskapernas granskning och landsböckernas uppgörande hafva ett rådrum af 10 månader ; kunde, med förstnämnda förändringar, och med hänsigt till den förenkling, som derigenom uppkomme, hvarje års landsbok otvifvelaktigt afgifvas vid den för hufvudhöckers aflemnande i allmänhet stadgade vid, eller vid slutet af påföljande året, eller för år i84o, vid 1841 års slut, då lands-contoren likväl för sina åtgärder erhölle 9 månaders tid. Derigenom vunnes en tidigare conlrol! å redovisningen, samt den fördel, att anmärknrr förr kunde väckas och afgöras, än vid nuvar. förhållanden. Enär dessa förändringar, i afseende å redovisningen, ankomma på K. M:s nåd. ompröfvande, hemställer jag, att R. St. ville, med framställande af de. i denna del nu yttrade åsigt er, i lind. anhålla, det K. M. täcktes , efter vcderb. embelsverks hörande, meddela de nåd. föreskrifter , hvarigenom det åsyftade ändamålet må kunna vinnas.