Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att det icke går an att sammanslå de indelta Reg:tena, emedan de böra tillhöra hvart och ett sin provins; men huru många Reg:ten tillhöra en viss provins? Om man går till hvilket som helst skall man finna, att manskapet ligger kringspridt inom flera provinser, och något annat skulle genom en sammanslagning icke komma att inträffa, än hvad som nu eger rum, nemi. att lteg:tena komma att ligga i olika provinser. En hop ekonomiska bestyr skulle dessutom komma att försvinna, ehuru knekte-kontrakten skulle qvarstå. Jag tror således, att man bör göra en sådan förändring, att Reg:tena till sin sammansättning blifva så pass stora, att om de äfven fördubblades med Beväring, de kunde blifva krigsdugliga. Vårt Infanteris effecti va styrka utgör 22,599 man, med 1,056 Officerare. Således finnes 1 Officer på 23 man I Frankrike finnes 1 Officer på 44 man, och om vi således i vår Armé insätta hälften Beväring, komma vi ändock icke till ens 40 man. Det finnes dessutom en organisation hos oss, som heter Underofficerare, — ett slags militära individer, som äro beväpnade såsom befäl, och derföre icke kunna användas som stridande, utan som befallande. Af denna anledn., och då jag tror det vara Ståndets pligt att i tid vidtaga sådana åtgärder, som skulle kunna underlätta en möjlig förändring i berörda hänseende, och på samma gång förhindra dess onödiga fördröjande, anser jag för min del att ett så beskaffadt tillägg till denna punkt bör göras, att alla blifvande fullmakter tills vidare utfärdas, icke på särskilda Regden och Corpser, utan på vapenslag. I annat fall skulle följden kunna blifva, att om K. M. beslöte, att t. ex. de båda Skånska InfanteriRegdena skulle sammanslås till en Corps, hvilket ganska lätt låter sig göra, skulle den invändningen kunna göras, att fullmakterna vore utfärdade på det eller det Regdet.
Af dessa intyg visar sig, att genom bidrag såväl af staden som af enskilde i orten deromkring boende personer en lärare alltsedan höstterminen 1862, och från innevarande hösttermin tvänne lärare aflönats, sä att för närvarande i Enköpings skola undervisning meddelas af fem lärare i fem klasser, motsvarande dem i ett. fem klassigt läroverk, äfvensom att dessa bidrag af staden och enskilde sedan hösten år 1862 till innevarande termins början uppgått till 3,200 Riksdaler, ett i sanning icke ringa belopp, jemfördt med hvad Staten under samma tid till lärares allönande derstädes tillskjutit, eller 8,388 Riksdaler Riksmynt. Af synnerlig vigt vid bedömande af nu ifrågavarande behof är vidare att taga i betraktande vidden af det område, hvarifrån ett läroverk har att påräkna lärjungar, och äfven i detta hänseende torde Enköpings läroverk ej stå efter de mänga andra läroverk, hvilkas behof af utvidgning blifvit af Rikets Ständer erkändt och afhjelpt, enär, enligt hvad en blick på kartan kan öfvertyga om och hvad som erfarenheten under skolans fyraåriga tillvaro bestyrkt, detta läroverk har att påräkna lärjungar från 20 å 30 socknar i en af vårt lands mest odlade och bebygda trakter. Upsala fullständiga elementarläroverk är väl nära beläget intill Enköping och kunde möjligen derföre behofvet af dess skolas utvidgning synas vara mindre trängande, men just i denna närbelägenhet ligger ett ytterligare och högst vigtigt skäl för den ifrågasatta utvidgningen. Allt mer framstår nödvändigheten, att lägre läroverk grupperas omkring de fullständiga, som äro belägna i de folkrikare delarne af landet, på det ej genom ett alltför stort antal Bih. till R. St. N:o 30. lärjungars tillströmmande till de sednare, det må blifva allt för svårt, ja, till sistone hardt nära omöjligt att derstädes rätt sköta undervisningen och handhafva skoltukten.
Besvärso. Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 26. 11 Den största billighet' kräfver äfven alt dessa hemman förhjelpa de öfrige att fullgöra en byggnadsskyldighet, som, i anseende till lidens stegrade pretentioner, väl kan anses vara fördubblad, emot hvad den för ett halft sekel tillhaka var. Både prestgård och_ tingshus byggas och underhållas nu på annat sätt än förr; och de skäl, som möjligtvis legat till grund för den öfverklagade befrielsen för sätesoch ladugårdar samt rå- och rörs-hemman, hafva jemväl försvunnit. Det synes nemligen vara påtagligt, att dessa skäl varit, att frälsemän, hvilka före 1810 uteslutande kunde besitta dylika egendomar, icke hade något egentligt behof, hvarken af prestgård, enär de alltid hade egne huspredikanter, eller af tingshus, enär frälsemannen lyder under Hof-rälts men hans landtbonde!’ lydde under hans egen domvärjo. Sedan efter 1810 hvarje Svensk man är berättigad att besitta jord af hvad natur som helst, har ju i thy läll helt och hållet förändrade förhållanden inträdt, och dessa förändrade förhållanden hafva redan åstadkommit och, på grund af både rättvisa och billighet, fordra oafvisligen en än vidare förändrad lagstiftning i (lere riktningar, men synnerligast i nu förevarande fall. Hvad åter beträffar den ifrågasatte skyldigheten för innehafvare af Pastorsboställen att i meranämnde byggnadsskyldighet deltaga, så kan jag icke heller godkänna den slutsats Utskottet dragit af sitt ordande derom att befrielse från sådan skyldighet säkerligen blifvit beräknad bland presterskapets löneförmåner. Om än sådan befrielse för sig haft något sken af riktighet, i fråga om de sju linja husen, så inträffar dock icke detsamma vid tingshusbyggnad. Fridens och försonlighetens predikant presumerades aldrig skola komma inför rätta med sin trätobroder; derföre borde han rättvisligen äfven befrias från skyldighet alt deltaga uti tingshusbyggnad.
Ej må sådan begäran sedan upptagas i annat fall, än att bevisningen ej varit kunnig elier att tillgå eller anledning till dess företeende ej förefunnits förr än efter den tid, här ofvan sagd är, i hvilket fall, derest berättelsen emedlertid utfärdad blifvit, iakttagas bör hvad som är föreskrifvet genom Kongl, kungörelsen den 19 Januari 1802, angående skyldighet för den part, som, efter berättelsens utfärdande, önskar förete bevis, att, vid underskriften, derom göra förbehåll, eller ock söka, muntligt förhör. § 7. Sedan till Hofrätt inkommet mål blifvit til! afgörande föredraget, läte rätten uppläsa det beslut, som under Hofrättens pröfning kommit, hvad parterna i Hofrätten anfört jemte hvad af öfrige handlingar för målets kännedom af rätten anses oundgängligen nödigt; hvarefter målet bör i stadgad ordning till pröfning företagas.. Lag-Ltskotlets Betänkande, N:o So. 43 Det är anmärkt att motionärerne, för befordrande af bristande säkerhet och skyndsamhet i lagskipningen uti Höfrätterne, ansett ej allenast förändring i rättegångsordningen af nöden, utan äfven att det sätt, hvarpå arbetet inom dessa domstolar bedrifves, lämpligen ordnas, eller att deras arbetsordning varder förbättrad och bestämd; och det är till pröfning af hvad i sistnämnde hänseende blifvit anfördt och yrkadt, som Utskottet nu öfvergår. Enligt den framställning Hr Weidenhielm härutinnan gjort, skulle den öfverklagade långsamheten, åtminstone hvad Göta Hofrätt angår, så vidt den berodde på arbetsordningen, hafva sin grund dels i det sätt, hvarpå justeringen af Hofrättens beslut verkställdes; dels i Ijenstemännens sammansättning; dels ock i ordnandet af deras åligganden. Utan väsendtliga omstöpningar i organismen syntes dock bristerne kunna afhjelpas. De tjenstemän, om hvilka egentligen nu är fråga, utgjordes i nämnde Hofrätt för närvarande af 2 Protonotarier, 8 Notarier, några extra Civilnotarier med fjenstgöringsskyldighct lika med de ordinarie, 4 Fiskaler och 8 Kanslister.
Riksdagsordningen skulle, om det antages, medföra den följd, att äfven Frälsebonde, ehuru ingenting annat, än ett tjenstehjon, kunde blifva vald till representant, hvilket icke är förenligt med grunderne för representationen. Jag anhåller för öfrigt om uplysuing af RiddarhusSecreteraren, huru BondeStåndet afgjort denna fråga. Den 26 F e b r 11 a r i i f. m. 221 Herr Tham, Wolrath: Jag tror, alt den siste värde Talaren misstagit sig, dä lian af den föreslagne redactionen till i5 §. Riksdagsordningen velat draga den slutsats, att äfven Frälsebonde skiille kunna väljas till representant. I §:n står uttryckligen, att den valde skall vara en inom Häradet boende, besuten Krono-, Kronoskatte-, Frälseeller Frälseskatte Hemmansagare^ således icke en, som är Bonde åt en annan. Det må visserligen bero på BondeStåndet att afgöra frågan, såsom närmast rörande detta Stånd. Men då hvar och en äger rättighet att besitta hvad jord som hälst, hemställer jag, hvarföre icke en Bonde, som äger FrälseHemman, skall vara lika berättigad, som en SkatteHemmansägare, att välja och sjelf blifva vald lill Riksdagsman, om han har sine medbröders förtroende. Jag kan ej inse något skäl häremot. Tvärtom skulle det vara nyttigt för de öfrige; ty så länge Frälseägarne ej kunna deltaga i valen, äro de ock frikallade från deltagande i kostnaden för RiksdagsFullmägtiges underhåll. Förslaget är således både i ekonomiskt afseende förmånligt, och i andra hänseenden rättvist. Jag tillstyrker derföre bifall derå. Grefve Posse, Arvid: Förekommen af Herr Tham, förenar jag mig med honom, och får blott tillägga, att erfarenheten äfven visat olämpligheten af inskränkningen 222 Den 26 Februarii f. m. i det gamla stadgandet. Län har det handt, att en af de mest utmärkte Bönderne, som de Öfrige allmänt önskade till RiksdagsFullmägtig, ej kunde väljas, blott derföre att han var Frälsellemmansägare.
9 Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 20 Juli 1861, angående mantals-och skattskrifningarnes förrättande, innehåller i 3 § 3 morn., att ”Fartygsbefälhavare och besättning, som icke i egenskap af fastighetsegare eller af särskild anledning tillhöra annat distrikt, mantalsskrifvas å den ort, dit fartyget hörer.” Då en bestämd och oförtydbar föreskrift sålunda redan finnes, angående ifrågavarande personers mantalsskrifningsort, och sista punkten i 9 § af nu gällande Bevillningsförordning stadgar, att alla de i 9 § icke särskildt uppräknade skattskyldige, således äfven sjömän, skola påföras bevillning, der de äro mantalsskrifne, så synes något nytt stadgande i det af motionären föreslagna syfte ej vara behöfligt, hvadan Utskottet hemställer, att något afseende å berörda motion icke må fästas. I afseende på den i § 9 intagna föreskrift, att egare af fartyg, hvari flere hafva del, skola, derest hufvudeller korrespondent-redare ej finnes, påföras bevillning ”der skepparen är mantalsskrifven”, har Utskottet ansett sig böra föreslå den ändring, att de sist citerade orden ”der skepparen är mantalsskrifven”, utbytas mot det mera egentliga och med sjölagen öfverensstämmande stadgandet: ”der fartyget har sin hemort”; och hemställer Utskottet, att denna förändring må godkännas. Då bestämd föreskrift för närvarande saknas angående den ort, der bevillning skall påföras utrikes boende pensionstagare för de pensioner de åtnjuta från Svenska Statsverket eller allmän inrättning, så har Utskottet ansett nödigt att i 9:de § inrymma det stadgande härom, som bilagda författningsförslag utvisar; hemställande Utskottet, att detta stadgande må gillas. § 16.
Sparre om hvad han under förra diskussionen så ofta framdrog, nemi. att frågan om ersättningen först förekommer i 13:de §:n, och der kan man således insätta allt hvad man behagar. Gr. Sparre: Jag kan väl begripa att man, då det gäller principfrågor, kan kämpa för sin åsigt intill det yttersta; men deremot kan jag icke begripa att man vill vara så inkonseqvent, att man önskar, det i samma lag tvenne efter hvarandra följande mom:r skola uttrycka alldeles olika åsigter hos lagstiftaren. Jag kan derföre icke tro annat, än att mom:t bifalles. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till det förev:de mom:t och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, forst propos. på bifall till mom:t, hvartill svarades många ja, jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej, jemte några ja, hvarefter propos. på bifall till mom:t förnyades samt besvarades med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller 2:dra mom:t i lista §:n af Lag-Utsk:ts i Betänk:t N:o 71 afgifna förslag till förändring af K. Forordnm om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. det ifrågav:de mom:t.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 24. Nej — 6. Mom. 3. Bifölls. § 13. Mom. 1. Hr von Koch: Jag har understödt Lag-Utsk:ts förslag, och gör det i allo, utom hvad denna punkt beträffar.
Men då hon tröttat ut sig, då hon ingenting mer förmår, då drar han henne med lätta ryck till båten, då halar han upp henne och vräker ned henne på båtbottnen, innan hon vet, hvad det är fråga om. Hustrun till den rymde skomakaren hade afskedat sin gesäll och velat lefva ensam. Hon hade velat visa sin man, att hon var oskyldig. Men hvar var mannen? Brydde han sig ej om hennes trohet? Hon led nöd. Hennes barn gick i trasor. Hur länge trodde då mannen, att hon kunde vänta? Hon vantrifdes, då hon ingen hade, som hon kunde trygga sig till. Erikson hade framgång. Han hade butik inne i staden. Hans skodon stodo på spegelglashyllor bakom breda fönster. Hans verkstad växte. Han hyrde våning och satte in schaggmöbler i förmaket. Allt väntade blott på henne. Då hon var alltför trött vid fattigdomen, kom hon. Hon var mycket rädd i begynnelsen. Men det drabbade henne inga olyckor. Hon blef tryggare för hvarje dag och alltmera lycklig. Hon hade människors anseende och visste med sig, att hon ej förtjänade det. Detta höll hennes samvete vaket, så att hon blef en god kvinna. Hennes förste man kom om några år åter till huset i förstaden. Det stod för hans räkning, och han slog sig på nytt ned där och ville börja arbeta. Men han fick intet arbete, och ej heller ville några hyggliga människor umgås med honom. Han föraktades, medan hans hustru njöt stor heder. Det var dock han, som gjort rätt, och hon, som handlat orätt. Mannen behöll sin hemlighet, men den var nära att kväfva honom. Han kände hur han sjönk, därför att alla höllo honom för en dålig karl. Ingen litade på honom, ingen ville anförtro honom något arbete. Han tog sådant sällskap, som han kunde få, och lärde sig att dricka. Medan han var i sitt förfall, kom frälsningsarmén till staden. Den hyrde sig en stor sal och började sin verksamhet. Redan från första kvällen samlades allt slödder till föreställningarna för att göra ofog. Då detta hållit på vid pass en vecka, kom Matts Wik med för att deltaga i förlustelsen. Det var trängsel på gatan, stockning i porten.
Då jag gjort resor i främmande länder, har jag någon gång blifvit tillfrågad ang:de förhållandet med våra riksdagshandlingar, om de tryckas och om tillgång å dem finnes, hvaraf jag hemtat anledn. till den anmärkn. jag nu tagit mig friheten göra. Hr von Troil: StatsUtsk:s hemställan i det af Hr von Hartmansdorff sednast vidrörde hänseendet är hell och hållet grundadt på Hrr Fullmäktiges i Riksg:s-Kont. framställning, hvilken äter blifvit föranledd af Kongl. Bibliolhekarien Arfvidssons anmälan, alt från åtskilliga främmande bibliothek gåfvor blifvit lemnade till det Kongl. Bibliotheket, dervid framförts den önskan alt såsom gengåfvor erhålla våra riksdagshandlingar. Bibliothekarien Arfvidsson begärde för denna önskans opfyllande endast 3 å 4 exemplar och då icke heller Fullmäktige i Riksg:s-Kont. ansett ett större antal behöflig!, fann Utsk. icke skäl att öka detsamma. Då nu denna fråga blifvit föremål för öfverläggningen, anhåller jag alt få fästa upmärksambeten å en annan omständighet, hvaröfver man i Utsk. diskuterat. Fullmäktige hafva nemi. hemställt, att de exemplar, som skulle afsändas lill främmande länder, skulle inbindas i enkla pappband med cloth-ryggar. Jag för min del ansåg det vara med Svenska Statens värdighet mera förenligt att inbinda dessa exemplar i något bättre band än pappband, men pluralileten inom Utsk. var för tillfället fallen för hushållning och Utsk:s hemställan blef bifallen. Skulle nu R. o. Ad. Hnna lämpligt att, på grund af redan gjorda anmärkmr, återremittera Utlåt., tror jag att den af mig nu vidrörda omständighet är förtjent af alt ännu en gång tagas i betraktande. Skulle åter R. o. Ad. vilja i denna serskilda fråga genast besluta, anhåller jag att de främmande bibliotheken mätte anses värdiga att erhålla de ifrågavande exemplaren i något prydligare band än papp-band. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Harvid förekommer, att Skrå-inrättningar ne, om hvilkas häfvande eller förändring nu år fråga, icke blifvit i egenskap af Privilegier ut-i färdade, utan tillkommit genom Kongl. Kesolu-, tioner och Förklaringar, lill en del föranledde af Ståndernes hemställningar: att de icke egenteligen angå någre förmåner för Nåringsidkarne,' utan fastmera ordningen för inträdet i Nåringarne och för tillsynen öfver deras drift och förkofran: att de vid sådant förevetande lika litet kunna anses innefatta Privilegier för BorgareStåndet, som PrestStåndets privilegier innefattas i de författningar, hvilka handla om Theo-» logiska Specimina, eller i Kyrkolagen och öfriga stadganden, som bestämma ordningen för Preste-Åmbe'ets utöfning : samt att Borgare Ståndet, i enlighet härmed, uti en vid 1812 års Riksdag till Kongl. Maj:t ingifven underdånig Skrift, angående meningen af Ståndets, den 18 October 1809, gjorde Concession, förklarat sig anse SkråOrdningen och de utfärdade Handels - Lag Utskottets Betiitikandm, ig Reglementen såsom rörande Nufringarne, icke personernej icke såsom något Privilegium för Ståndet, utan såsom en rättelse för alla, de der i Handel och Näringar ingå, samt ändteligen såsom reglementariska stadganden, dem det beror af Kongl. Maj.t ensam att förändra eller upphäfva. År det nu, enligt BorgarcStåndets egen sålunda yttrade mening, deri vid särskildte tillfällen flere af de öfrige Stånden och jemväl nu åtskilliga af de Riksdagsmän, som påyrkat allmän Näringsfrihet, instämt, gifvet att nu gällande Handtverksoch Handels-Reglementen icke utgjort något Privilegium; så lärer ock vara lika ostridigt, att de icke kunnat utgöra något föremål för BorgareStåndets concession.
Den egentliga grunden för Utskottets beräkningar i afseende på Jordeboks-räntorne, nemligen markegångspriset, i stället för det förut antagne Stats-priset, är ganska riktig, och kan gerna antagas; men af det skäl, att grunderne för de öfrige beräkningarne ej kunna af StatsUtskottet bestämmas, och att de sorn StatsUtskottet nu uppgjort, äro grundade på Ständeimes förra beslut, hvilka icke kunna tjena till ledning, anser jag Betänkandet jcke böra godkännas. Den anmärkningen, att StatsUtskottet skulle vara hindradt vid regleringen af utgifts-artiklarne, om ej inkomst-regleringen vore bestämd, lemnar jag uti sitt värde. Det beror ej på StatsUtskottet att afslå eller be. vilja utgifter, ty de ordinarie utgifterne äro förut bestämde, och om några nya beslutas, sker det af Stäodcrne. Efter denna ledning skalf 556 Den 25 April e, m. utgifts-summan bestämma?, och det vore nog tid att reglera det belopp, som genom allman bevillning skall fyllas, om ock inkomst-regleringen icke inkoin förr, än i samma stund, som grunderne för utgörandet af Bevillningen, hvar,! ibland Tull-medlen, Post-medlen, Chartae Sigil, latae-medlen samt Husbehofs-brånnvinsbrånningsmedlen blifvit afgjorde, och således någon möjlig beräkning kan göras, rörande de summor som af dein kunna inflyta. Detta år orsaken hvarföre jag anser att snmmorne, så obestämda «om de nu blifvit uppgifne, icke kunna antagas såsom någon grund för utgifts-beråkningen. Herr von Qvanten: Då Herr Hjerta sagt, att de uti sednare delen af Betänkandet upptagne summor, blott åro provisoriskt uppgifna, skulle jag ej hafva gjort någon anmärkning, om Utskottet! inskränkt sitt yttrande till de ordinarie råntorne, och ej omnämnt de summor, hvilka höra till Bevillningen. Hvad åter angar yttrandet, att Bankens räntor böra upptagas vid utgift»-beräkningen, kan jag ej ändra min öfvertygelse, att de tillhöra inkorosterne.
Ja blandadt med tTkej. Herr k o t b i '« eb , Larl ^eerclric:, förr, flög ämyo, akt det sista wilkoret mätte aldeles utgä. Ropades Ja blandadt med Nej. Ropades Ja, Ne), Dotering. Herr 8 t g 6 I n e ! ci , 8amuel , begärde, att i Contra - propositionen mätte sättas , akt Riddcrskapct och Adeln förblifwcr tvid sitt förut om inqwartcringcn fattade beslut, och att närwarande fräga motte hwila till nästa Riksdag. Ropades Nej. Herr ii a r ^ Ir m » n föreslog, att Dotcringcn, för att ej hindra ättkillige sakers afgörande i förmiddag, kunde till eftermiddagen upskjukas. Ropades Nej. Derefter uplästes sälom Voterings ^ proposition , ben förut uptagne propositionen, jemte den deruti gjorde förändring, af ordet önskan till förbehäll, och med följande tilläggning: Ocn det bifaller ffrifwcr Ja; ben dek ej will, skrifwer Nej. Winner Nej, är frägan om Ingwartering för hus i Skädcrne under fredstiden assi gen. Ropades Ja och Nej. Friherre b.ilzencrnnt2, , VViUbslm, yrkade, att förbchället mätte alldeles utgä. Grefwe IV! örner, ^.clolpö Oöean , trodde, att om ordet önskan blefwe bibehället, skulle beslutet blifwa Ridderffapet och Adelil wärdigare. Mänge instämde häruti. XX Dcn Z September. Ätskilllge Hcrrar Ledamöter ästunda, att ordet önskan mätte nyttjas. Ropades Ja och Nej. Herr Landt-Marskalken hcmstälde, om dä ingen ting iner syntes stridigt än orden önskan och förb chäll, Riddci skåpet och Adeln icke skulle kunna förena stna tankar. Harwid höides rop af blandad beskaffenhet. Ester ytteiligaic gjord jämkning/ blcf Do» terings - proposition antagen, sä lydande:
Det sista med en stadig blick på mig. Halloh! började jag i min ytterliga förvåning, men tystnade i detsamma, ty det slog mig med ens att detta ju verkligen var en långt bättre lösning af trasslet än jag någonsin tänkt mig. Vagnen är straxt här, fortsatte don Luis, tillståndsbevis tog jag ut i förmiddags och presten väntar oss. Ni blir vitne. Dermed ringde han på Charles, gaf honom några sista ordres för inpackningen och tillsade honom att vara nere vid bangården i god tid. Så gingo vi in till Mariquita, som under tiden med kallt vatten, puder och andra lämpliga medel sökt försätta sin lilla, strålande fysionomi i presentabelt skick igen. Jag gratulerade henne till förändringen i reseplanerna, men hann inte med något vidare, ty nu anmälde Charles att vagnen var der och vi gingo ned. Mycket talade vi ej heller under åkningen, som för resten inte räckte länge. Mariquita frågade endast halfhögt om don Luis var säker på att inte ångra sig. Det är tid ännu att vända om, sade hon, men såg icke riktigt ut som om hon önskat få göra det. Don Luis bara skrattade, och med detsamma voro vi framme. Presten var färdig och ceremonien med hans hustru som andra vitne var amerikanskt kort och enkel, så att vi inom mindre än en halftimme voro på väg till bangården. Kom ihåg att härefter aldrig kalla mig annat än Mariquita, sade hon så snart vi satt oss i vagnen, med äkta tjufpojksmin syftande på ett föregående tillfälle då hon bedt mig om något annat i den vägen. Nu får ni vara ensam värd på middagen, sade don Luis. Jag har bedt Ned Richards skicka sin trafvare ned till stationen för er räkning så att ni möjligast fort kan komma ut till Klipphuset, der man väl redan börjar bli otålig. Ursäkta nu mig på bästa sätt, tillade han skrattande. Vid stationen väntade Charles med biljetter och kappsäckar. Sofkupén var abonnerad och prydd med en del blommor, om hvilkas anskaffande jag hunnit hviska ett ord åt Charles innan vi foro till presten. Tid hade vi just jemnt tillräckligt för att trycka hvarandras händer och uttala ett hopp om att någongång träffas igen och så rullade tåget i väg, utan att jag riktigt hunnit hemta mig från min förvånade häpenhet.