Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
505 uti fast Egendom bör iakttagas, blifvit fran Concours-Lagen afskillde, samt att i stället för» slag af nämnde Committé är vordet uppgjordt till ändringar uti 7;de Cap, Rättegångs-Balken, hvarigenom det sammas förra stadganden, tillika med Kongl. Förordningen den 15 Octoher j810, angående vissa omständigheter i afseende å Intekning i fast egendom, kotnmo att till deras verkan upphöra, hvilket sistnämnde Kongl, Maj:t, i enahanda ändamål, låtit Riksens Ständer tillställa, utan ock att uti detta omforma!» te förslag till blifvande lydelsen af besagde Capitel uti Allmänna Kagen något så beskaffadt stadgande icke finnes intagit, sorn kan föranleda till den med ifrågasatte §. af hittills gällande Concours-Stadgan förenlig? omgång af förnyadt uppvisande vid Domstolen utaf de skuldebref å bestämd Summa och till viss man, för hvkka Intekning uti dertill uppgifven fast egendorn blifvit sökt och bevilljad, samt behörigt bevis derom skuldsedlen åteknadtj Alltså, och enär Lag-Utskottet, till hvars förberedande pröfning berörde förslag blifvit af samtlige Respective Riks-Stånden remitterade, uti redan afgifne Betänkanden tillstyrkt deras antagande med någre dervid föreslagne tillägg och ändringar, samt granskningen af det således i ämnet föreslagne af Riksens Ständer förellafves, finna Utskotten, att, då, i händelse Lag-Utskottets berörde Betänkanden af Riksens Högloft, Ständer varda gillade, den af Riksdags Fullmäktigen Peter Andersson framstäldte förevarand® fråga såmedelst af sig sjelf förfaller, något yt. 506 Lag-XJiskoliets Betänkande». trande ofver den samma af Utskotten icke Iean erfordras. Till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning varder detta vördsamt ofverl em nadt. Riksens Högloft.
Vidare iiro från Riks-Stånden till Utskottets behandling öfverleranade motioner, som blifvit väckte: a) hos Ridderskapet och Adeln af Herr F. A. Cederschiöld, hvilken, utförligt belysande de förtjenster, Magister Schiicks litterära arbete: »Konversationsoch Universal-Lexicon, Allmän ordbok för alla samhällsklasser», innefattade såsom allmänt bildningsmedel, föreslagit, att Rikets Ständer, ej mindre såsom en uppmuntran och belöning för detta arbete, som beräknades komma att omfatta minst 50 häften, deraf 24 redan utkommit, än äfven till befordrande af en allmännare upplysning i landet, måtte besluta att af samma arbete, som, efter 50 öre för hvarje häfte, fuilfärdigt kostade 20 R:dr, inköpa 250 exemplar, att genom Ecklesiastik-departementets försorg utdelas till socken-bibliotheker i Riket; b) inom Borgare-Ståndet af Herr C. F. Ridderstad, som, med erinran om Statens pligt att söka sprida upplysning bland folket samt vigten deraf, att fosterjordens söner lärde känna sitt fädernesland, hemställt att, då bland de tryckta skrifter, som egnade sig att uppfylla detta dubbla ändamål, »Svenska Folkets Sagohäfder» författade af Arvid August Afzelius, intoge ett utmärkt rum, detta arbete måtte af Staten till så stort antal exemplar inköpas, att socken-bibliothekerna i Riket kunde deraf erhålla ett hvardera; c) inom Bonde-Ståndet af N. F. Andersson m. fl. Riksdags-fullmägtige från Östergötlands län, som, med erinran om de svårigheter, hvilka vore med bibringandet af de första elementerna till undervisning förenade, gjort den hemställan att, till undanrödjande åtminstone i någon mån af dessa svårigheter, medel måtte anvisas till inköpande för hvarje af Rikets folkskolor af 10 exemplar af ett år 1859 af C. G. Södling ulgifvet arbete med titel »Genväg för barn alt samtidigt lära läsa och skrifva»; varande, enligt hvad motionären vidare upplyst, priset på denna bok 25 öre.
Således håfva två Stånd beslutat, att då orekommenderade bref införas på postkartan skall afgift derföre erläggas; de två andra Stånden att ingen afgift skall erläggas. Här förefinnes ju alltså alldeles enahanda förhållande, som om två Stånd beslutat att tull skall utgöras, eller att porto skall erläggas, eller att en handling skall förses med stämpladt papper, men de två andra Stånden beslutat att sådant icke skall ega rum. För dessa fall hade troligen ingen påstått, att frågan var af ekonomisk natur och således förfallen, utan hade väl hvar och en ansett densamma vara en beskattningsfråga, som i Förstärkt Stats-Utskott borde afgöras. Så anser jag äfven att den förevarande, hvilken om hon bifalles, föranleder en beskattning, som förut icke funnits, bör behandlas, och det synes mig, att Utskottet sä mycket snarare bordt sålunda förfara, som Utskottet, i fråga om en afgift till Postförvaltaren, då portot kontant erlägges, i hvilken fråga äfven två Stånd stadnat emot två, föreslagit omröstning i Förstärkt Stats-Utskott. På grund häraf hemställer jag, att Rikets Ständer måtte förklara, att den ofvanomförmälda frågan bör i Förstärkt Stats-Utskott afgöras, enligt följande proposition : Den, som bifaller Utskottets, af två Stånd gillade förslag, att postkartorna skola upptaga endast antalet af afgående orekommenderade bref, men icke adressaternes namn, så vida icke detta sednare särskildt äskas af brefafsändarne, som 4 BevillningsUtskottets Memorial, Jfi 27. då derför böra erlägga en särskild afgift, hvars belopp må af Kongl. Maj:t bestämmas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat, nu gällande stadganden i afseende på postkartor att bibehållas oförändrade. Uti denna reservation hafva instämt: Herr Grefve Taube, II. E., Herr Prosten Lindberg, Herr Prosten Gahne samt Herrar J. G. Brodin, J. Malmborg, S. Hagman och O. Schenström.
M. icke lärer underlåta, att uti ifrågav:de liiroverks-sladga vidtaga nödiga förbättringar, och förändringar i den mån erfarenheten dertill kan gifva anledn., finner Utsk. sig böra vördsamligen hemställa» &c. Det är från lt St:r K. M. inhemtar hufvudsakligt yttrande om hvad man erfarit i allmänna lifvet, ty det är klart, att K. M. icke kan på grund af anmärkn. i allmänna tidningar ändra en så nyligen utfärdad Skol-ordn. Frih. Alströmer har äfven sagt, att man svårligen kunnat komma till annat resultat., än det hvartill Utsk. kommit, emedan åsigterne inom Utsk. om de första undervisnings-ämnena varit så delade och tankarne i allmänhet vore i detta hänseende så litet utvecklade. I denna likasom i alla andra vigtiga och stora frågor kämpa olika åsigter med hvarandra, och dä en reform nödvändigt måste ske, kati den icke till vägabringas annorlunda lin att det parti, som har öfvervigten, omfattar de nya åsigterne och genomdrifver dem, då det motsatta partiet naturligtvis mäste vika. Vill man icke antaga ett sådant förfaringssätt, så lärer man icke i någon fråga komma till målet. Afven har Frihm föreslagit, att man borde afvakta tiden intill nästa Riksdag och då nedsätta ett särskildt Utsk. Tvi - Den 17 Oktober. 141 velsutan återkommer denna fråga äfven vid nästa Riksdag, och derföre bör enl. min åsigt en skrifvelse till K. M. aflåtas i enlighet med Kyrkoherden Sondéns reservation. Emot verkställigheten af den deri föreslagna revisionen har Frill. Alströmer anmärkt, att den nya Skol-ordn. redan är antagen. Man bör likväl ihågkomma, att K. M. antagit en s. k. öfvergångs-stadga, och att den egentliga Skol-ordn. ännu icke kunnat tillämpas, hvarföre genom en revision en ytterligare pröfning lemnäs den, hvilket kan ganska väl medhinnas under tiden intill nästa Riksdag, då R. St:r kunna få emottaga ett af sakkunnige män utarbetadt förslag. Jag yrkar fortfarande återremiss. Hr Printzensköld, Carl:
Bifölls; N:o .231, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor, hudes till handlingar ne; N:o 232, angående verkställd omröstning, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut, rörande anslag till fängelse-byggnader, hudes till handlingar ne; N:o 233, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks ståndens olika beslut, rörande grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för deras tillämpning, hudes t till handlingar ne; N:o 234, med förslag till sammanjemkning eller volerings-proposition, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående arrendet af kronosäteriet Boda. Inbjudningen antogs icke, och voterings-propositionen godkändes; N:o 235, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 174; Med ogillande, lades utlåtandet N:o 235, jemte betänkandet, N:.o 174, i denna del, tillUiandlingarnejj N:o 236, i anledning af väckt motion om upphörande af afgiften till underhåll och reparation af Götha Hof-rätts hus. Bifölls; och N:o 237, i anledning af väckt fråga^ angående förändrad disposition af inom Skåne anvisad kronotionde-spanmål för stora barnhuset i Stockholm. Bifölls. Från Hederv. Bonde-stIndet. S. D. Vid punktvis skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande IST:o 96, i anledning af väckta frågor, om Prot.-utdrag den 43 Juli 4838.
En EmbekSeller Tjensteman som undsatt 2me eller högre graders Caractere utöswcr den wärdighet, som acsöljcr hans innehaswande Beställning, taxeras derefter kill en fjerdedel i Bewillmngcn ' emot ben afgift, som åtföljer den emot Caracteren swaranbe Sysla. Men den som blifwik hugnad endast med en grads högre Caractere, än ben tjenst han äger, eller hwarifran han tagit afsked, anses ej med nä» gon Caracteres afgift. Ridd. och A..Pror. 5 B. 3. Taxering för Embetes och Tjensteman, pu, dlrque Lassor, Hustrur, Söner och Döttrar med siere. Alla EmbetS och Tjenstemän samt Betjente, betala i Bewillning a sammanräknade beloppet af Lön, Boställen, Löningsjord eller hivad öfrige inkomster de i tjenstm haswa. För 6oc> R dr och derunder . - , ? :tcn Ifrån 6oo R:dr till och med i,ooo , ?:lar Och öfwer i.ooo R:dr , - « . , Z-.lar emot hwad i Tanffea Nto i för lika stor inkomst utsatt är. Da någon har flere Tjenster med äkföljande Lö. ner, upptages och sammanräknas dcste sednare i en summa, hwarföre derefter Bewillning utgöres efter här ostvan faststalda grund. Ä Lön och öfrige förmoner i tjenstcn får ej af, räknas ranta a skulld eller andra afdrag äga rum, än be Personers underhall och godtgörande, som till Syslans bestridande warit oumgangelige, jemts de kostnader, hwilka till Löne,inkomsternas »ndrifwande mäste anwandas. Ager Tjcnstcmannen har förutan annan Näring, Egendom eller Förmögenhet, betalas derföre af honom i sadan serMd egenskap hwad i allmänhet härom stadgadt är, Embets, och Tjensteman eller Betjente utan Lön, böra i Bewillning betala hälften emot hwad Löntagare med minsta
När molnskyarna fulle äro, så gifva de regn på jordena; och när trät faller, det falle söderut, eller norrut, på hvilket rum det faller, der blifver det liggandes. Den som aktar på vädret, han sår intet, och den som uppå skyarna skådar, han skär intet upp. Såsom du icke vetst vädrens väg, och huru benen i moderlifvet tillredd varda, så kan du ock icke veta Guds verk, som han allt gör. Så dina säd om morgonen, och håll icke upp med dine hand om aftonen; ty du vetst icke, hvilketdera bättre lyckas kan; och om både lyckades, så vore det dess bättre. Ljuset är sött, och ögonen är ljuft att se solena. Om en menniska i lång tid lefver, och är glad i all ting, så tänker han dock allenast på de onda dagar, att de så månge äro; ty allt det honom vederfars, är fåfängelighet. Så gläd dig nu, du yngling, i dinom ungdom, och låt ditt hjerta vara gladt i dinom ungdom; gör hvad dino hjerta lyster, och dinom ögom behagar; och vet, att Gud skall, för allt detta, hafva dig fram för domen. Lägg bort sorg utaf ditt hjerta, och kasta bort det onda ifrå dinom kropp; ty barndom och ungdom är fåfängelighet. Tänk uppå din Skapare i dinom ungdom, förr än de onda dagar komma, och åran nalkas, då du varder sägandes: De behaga mig intet;
Då jag sedermera tänkte på denna sak, kunde jag icke tvifla på att mrs haft barnet med sig ifrån Aukwoodhouse, att det var hennes eget, och att hon troligen farit dit enkom för att hemta detsamma, efter som hon samma natt reste sin väg och mycket säkert tog barnet med sig, ty ingen menniska har någonsin hvarken sett eller hört talas derom. Det är besynnerligt, att de förnäma så sällan tro sina tjenare hafva hvarken ögon eller öron, då de likväl nästan kunna sägas hafva dubbelt så många som de sjelfva. Jag sammanstälde nu i mitt sinne mr Harrys och hans frus kallsinnighet emot hvarandra och deras föga lyckliga äktenskap med brefvet, som mrs kysste, och barnet, som skrek i hennes sängkammare, och jag kan icke hjelpa, att jag trodde henne hafva bedragit sin man. Jag nämde imellertid aldrig denna tro ens åt min hustru, för hvilken jag likväl i första häpenheten omtalade, att jag hört ett barn skrika i mrs’ rum om qvällen, innan hon reste så hastigt, men jag bibehöll den så länge, som jag mindes denna afton. Var denna misstanke ogrundad, så må hon förlåta mig den, der hon nu vistas. Jag skulle aldrig hafva yppat den, om hon ännu lefvat, men hon är nu död, och det är snart tjugofem år, sedan det lilla barnets skrik väckte min undran och bestörtning. Jag har icke den minsta bestämda kunskap om hvarken hvem det kunde tillhöra, hvarifrån det kommit eller hvart det tog vägen, men att det denna qväll fanns under Merton Halls tak, det kan jag med liflig ed intyga, och det är detta vittnesmål, som möjligen nu kan hafva någon vigt. Vittnesmål af Samuel Meyerkopf, handelsexpedit från Hamburg. Jag börjar min historia med en ifrig och högtidlig protest emot den ständigt upprepade förmodan, att jag tillhör judiska folket. Detta besynnerliga och vedervärdiga misstag har förföljt mig i hela mitt lif.
Bcf:h:de, inom hvilkens slyrelseområde ChefsExpeditionen finnes. Att, enl. 7:de morn., gifva presterskapet del af K. M:s och Ofverdomstolars utslag i brottmål af ifrågavar:de beskaffenhet låter sig svårligen för K. Bef:h:de göras. När sådant utslag ankommer till K. Bef:h:de, måste det delgifvas alla parterna i målet, hvilka vanligen finnas å annat ställe, än den prest, som skall hafva underrättelsen, och, om alla parterne äro nöjde, måste utslaget genast ställas i verkställighet, hvarmed, om den tilltalade är häktad, icke får dröjas en enda dag. Utslaget kan således i de flesta fall svårligen undvaras till dolgifning med presterskapet. Skulle återigen K. Bef:h:de låta taga en särskild afskrift af alla utslag för att delgifvas presterskapet, vore sådant till en betydligt förökad tunga för Landskanslierna, der göromålen redan äro alltför öfverhopade. Det är ock för ändamålet icke nödigt, att presterskapet får del af utslaget, utan är tillräckligt, att presterskapet får upgift om och för hvad brott den tilltalade är sakfälld eller icke eller under framliden ställd. Då nu i vissa fall sådan upgift skall meddelas från Öfver Kätt eller JustilieBevisionen, är lämpligt, att så äfven sker i alla andra fall. Eljest är att befara, att, i anseende till olika förfarande, upgiftens meddelande till presterskapet ofta skall af K. Bef:h:de blifva förbisedt, såsom är lätt förklarligt, då K. M:s och OfverDomstolars utslag nästan dagligen för verkställighet ankomma till K. Bef:h:de och, när de angå häktade, måste nästan i samma stund expedieras till kommunikation med den häktade och de andra parterna.
I afseende pä den föreslagna skrifvelsen ber jag, alt till hvad andra talare i det hänseendet yttrat, få lägga, att som det finnes ett embetsverk i riket, hvars åliggande det är, att af sig sjelf göra sådana framställningar till Konungen, som den ifrågasatta, så vet jag icke hvarföre Sländerne skulle ingå med en sådan om ej meningen är att utsträcka den till alla möjliga grundskatter i riket. På sätt jag förut yttrat, fordras det blott en ganska enkel upmärksamhet på de större förhållandena i riket, för att kunna bedomina när rätta tidpunkten är inne att öka den ifrågavar. skatten. Hr von Hartmansdorff: Jag ber Eder Mine Hrr! icke tro, att de anmärknm jag gör mot StatsUlsk:s betänk, i denna del, Den 8 Mars f. m. 237 härleda sig från någon vrånghet mot näringen, utan allenast deraf, att jag vill rätta ett misstag, som jag begick för sex år sedan, då jag hade den oförsigtigheten att understödja den nedsättning i lionde-tackjernet, hvilken ännu fortfar. Andre ledamöter af detta Stånd hvilka voro försigtigare, varnade mig sägande: medgif ej denna nedsättning, ty det gamla förhållandets återställande kommer aldrig tillbaka, utan det blir en skatteförminskning för alltid. Jag trodde ej derpå, — nu ser jag mitt misstag. Man har gjort jemförelser mellan svårigheten för tackjernstillverkare, och landtmän, som lida missvexl: men jag anhåller att fä fästa upmärksamheten på förhållandet mellan lackjernstillverkare, som icke få sälja tackjern och landtmän, som ej få sälja säd. Om milt minne ej bedrager mig, yttrade Hr Rääf vid förra riksdagen, ali det handt honom att icke kunna under 3 års tid få sälja sin spanmål för skäligt pris. Den, som ej kan afyttra sin säd, måste befinna sig i samma förlägenhet som den, hvilken ej får sälja tackjern. Ilan får nemi. icke de inkomster, som han för arbetsfolkets aflöning, m. m. behöfver. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H.
Skolandes dessutom Skeppare eller Styrmän, da oloflig inlastning stett af waror ware sig till utförsel förbudne eller ej, i begge dessa fall böta 66 R:dr zss. Hwilket allt till Eder Kongl. Majus Nådiga pröfning och Stadfästelse i underdånighet öfwerlännäs." Riksens Ständer framhärda rc. Utdrag af protoesllet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i örebro, den 24 Iulii iftrr. SD. ^ anledning af Wälloflige Borgare - och Hed-rwärda Bonde - Ståndens beslut, rörande bestämmandet af tider till Revisioners förrättande, innan nästa Riksdag, öfwer StatSBanko, och Riksgälds-Werken, bestöt Högloft. Ridderstam och Adeln, att deröfwer infordra sa wäi Statssom Banko - Utskottens utlåtanden, med anmodan, det matte berörde Utstött, förslag till dessa Ncvisionstermmer uppgifwet supra. Lx krotocolly, Ar. 6. Lil vorstolxs. m - soia Den -4 Julli. Utdrag af protokollet, hältet hos Högloft. Ridderskapet ^och Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 24 Julli 1812. S» D. Oöredrogs a n»o och biföllS Allmänna Beswärs och.Economie-Utffottcts, den 2,:sta Julii pä bordet lagda, Memorial, angående inskränkning af den sa kallade Gardfarchandcln. Ut supra. Lx krotocollo, 6. 8il verstolpe. Utdrag af protokollet, hällit hos Högloft. Ridderskapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebto den 24 Julii »8 »2. SD. 8öredrogs a nyo och bifölls Allmänna Besmarsoch Economiesamt Lag, Utskottets gemensamma Betänkande, angående ändring af Allmänna Lagens stadgande i 24 Cap. s och 6 §.§.
Ja så, packa er då i väg, så skall jag söka mig en annan förståndigare människa. » Frans bad att få stanna öfver sommaren, och Knorre brummade slutligen sitt bifall. Därpå tog han af sig rocken, satte sig i soffhörnet och fick fatt i en bok, som låg framför honom. Det var en kokbok. Han hade köpt den för några dagar sedan och studerade ifrigt i den för att kunna utöfva en viss kontroll i den restaurant, där han åt middag. Den sista mayonnaisesåsen förargade honom äfven i dag. Nu fick han reda på dess riktiga sammansättning och föresatte sig att hålla en ordentlig föreläsning för värdinnan för hennes infama, feta slask. Han höll just på med att uppskrifva såsens särskilda beståndsdelar i sin anteckningsbok, då det ringde och Frans lämnade honom ett kort med namnet: Luise Schmidt. Knorre kastade genast bort kortet: han var icke att träffa och öfver hufvud taget aldrig hemma för kvinnliga besökande. Men då öppnades den på glänt stående dörren helt och hållet, och framför honom stod fröken Luise Schmidt, brunetten från föreläsningen, och sade, i det hon flyttade på parasollen mellan sina fingrar: » Herr professor, på detta konventionella sätt låter jag icke afvisa mig. Säg blott ärligt ifrån, om jag kommer lägligt, eller om ni önskar att j a g skall komma tillbaka en annan dag eller vid annan tid. Er föreläsning i dag för mig till er. Ni har sannerligen ej skonat oss i den, men i våra dagar, då man tycker om att bortfläkta allvarsamma saker med spetsnäsdukar, fulla af eau de mille fleurs, är det en sann njutning att höra kraftiga, j a till och med grofva ord. » Professorn satt orörlig i soffhörnet med kokboken i sin hand och stirrade på den talande, utan att säga ett ord. Han hade ett egendomligt sätt att skaffa sig efterhängsna personer från balsen. Han lät dem tala och tala, utan att afbryta dem, utan att komma dem till mötes, utan att med det riktiga ordet upphjälpa en oklar eller halffärdig tanke. Han lät dem hållas, tills de talat ut och andtrutna stodo framför honom; då hade han dem helt och hållet i sin hand.
Frestelsen att mot någon menniska hellre vara uppriktig än grannlaga. Man måste vara uppmärksam på sig sjelf. Det är så litet som kan såra. Tänk på det pinsamma lilla missförståndet med Anna Erika!328 Och sådant kan aldrig gå ur mitt minne. Det skulle åtminstone fordras åratal för att utplåna ett sådant intryck. Och så lång tid bryr ingen sig om att vänta: jag är alltid vännen no 2 eller ett slags reservnummer, när intet bättre bjuds. Och så är jag alldeles för blödig. Skall det aldrig kunna gå bort! Och så är jag för godtrogen. Det fins ett slags ”ridderlighet” hos mig. Det der är föråldradt. Bort med det! Jag håller på mina pengar. Ja. Men jag har gifvit af min inre menniska, mer än jag någonsin gjort förr, – af mitt förtroende, af idealismen hos mig, det der som man skall gömma nu, så väl som ett vanställande födelsemärke. Och det var att ge detta som var så dumt. Der ser jag sjelf! Han har vändt sig om och rifvit mig. Det var min egen skull. Det var dumt, att jag sökte komma in i den gamla tonen efter den der saken med det returnerade brefvet. Jag skulle skrifvit brefkortsbref och så låtit korrespondansen dö, det var det enda naturliga. Jag har bemödat mig om att skrifva som förr; det är det som gjort tonen matt och förkonstlad. Jag trodde det gamla skulle komma igen. Men det kan det inte. Inte om det skall komma från mig. När något har brustit, så har det brustit. Har jag fått kyla till en menniska, så har jag. Så är det med Ida. Det är som om jag såg en annan menniska än förr. Hon har visat mig sitt ansigte hårdt, rått och hämdgirigt, hon har sprungit och talat om hvad jag låtit undslippa mig i ett ögonblicks stämning. Hädanefter tror jag henne icke, jag får vakta på mig sjelf, spela komedien. Och jag vet icke hvilket ögonblick hon vänder sig om och rifver mig, ty jag har redan kastat för mycket för henne, i stämningar, när jag känt henne som en jemnbörding. Jag saknar Axel. Nej, jag saknar min egen tro.
Diskontverket hela dess kapitalfordran af 1,435 R:dr 42 öre, dels att, om han, som tjenat Banken i femtio år och snart uppnådde 79 lefnadsår, samt af fyra ännu lefvande barn måste försörja den ende sonen, hvilken vore svagsint, och en nära blind dotter, befriades från sin ännu återstående skuld till Banken, skulle derigenom beredas åt hans få ännu återstående lefnadsdagar en bekymmersfrihet, hvilken han under större delen af sin lefnad saknat. Styrelsen öfver Diskontkontoret, hvars yttrande häröfver blifvit infordradt, har upplyst, att de af sökanden i allmänna diskontfonden upptagna, numera till kapitalet fullt betalda lån, förfallna ett år 1852 under N:o 5,091 å 450 R:dr, samt tvänne år 1853, deraf det ena under N:o 11,991 å 540 R:dr, och det andra under N:o 11,995 å 600 R:dr, till sökanden utgått mot borgen af Trädgårdsmästaren L. Bergqvist; att sedan båda gäldenärerne afträdt sin egendom till sina borgenärers förnöjande, Bankens ifrågavarande fordran blifvit bevakad och till betalning fastställd genom Stockholms Rådhusrätts dom af den 31 Oktober 1853 i sökandens, och af den 12 December samma år i Bergqvists konkurs; att Bergqvist sedermera aflidit, hvarefter hans arf - Banko-Utskottets Memorial N:o 13. vingar sökt och genom bemälde Rådhusrätts dom vunnit urarfvaförmån; att hvarken från Bergqvists konkurs eller urarfvabo någon utdelning varit för Banken att erhålla, hvaremot sökanden genom utdelningar från hans konkursmassa och qvartalsvis verkställda inbetalningar godtgjort Banken hela dess kepitalfordran, och i afräkning å öf~ verräntan erlagt 6 R:dr 39 öre, uppgående den upplupna och nu oguldna öfverräntan å lånet N:o 5,091 till 103 : 37. » » 11,991 » 215:63.