Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I stället för de Kompromissrätter, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1809 och 1810 års riksdag, borde sammankallas för be - 53 handlingen af klagomål eller anmärkningar emot taxeringsförrättningarn», skulle en »allmän Pröfningskomité» i hvarje län årligen tillsättas för att granska dessa förrättningar och meddela deruti yrkade skäliga rättelser; varande de uti 1812 års bevillningsförordning meddelade stadganden, angående länens Pröfringskomitéers sammansättning och åligganden, allt hittills bibehållna. I Stockholms stads Pröfningskomité skulle finnas ett Kammarråd samt en ledamot af Kammarrätten Besvär öfver Pröfningskomiténs beslut finge anföras hos Kongl. Majit och borde inom en månad efter erhållen del af bemälda Komités beslut ingifvas till Konungens Befallningshafvande, som skulle till Kammarkollegium insända besvärsskriften, med bifogande af de för pröfnmgen erforderliga och i Komiténs handlingar befintliga upplysningar. Kammarkollegium borde derefter öfver de anförda besvären utlåta sig samt öfverlemna dem till Kongl. Majlis afgörande. I fråga om uppbörd, afkortningar och redogörelse meddelades i Gite artikeln af denna förordning, isynnerhet hvad uppbörden och redogörelsen beträffar, hufvudsakligen enahanda föreskrifter, som de, hvilka, utom sedermera medgifna förändringar i uppbördsliden, ännu äro gällande. I likhet med hvad i 1810 års bevillningsförordning medgafs, skulle de bland allmogen, som ej egde eller brukade större hemmansdel än i mantal, samt torpare med flere i nu gällande bevillningsförordnings 144:de § uppräknade personer, då de hade fyra egna eller sljufbarn under 15 års ålder, åtnjuta afdrag af 10 sk. å sina bevilimngsafgifter; hvilket afdrag motsvarade den förskoning i lönoch betalmngsafgiften samt slottshjelpen, som i förut utfärdade författningar varit sådane personer tillerkänd.
Rusthållarne icke fått uppbära tillskolfsräntorne efter markegångsförvandling under den tid af tio år, den förhöjda vacance-afgiften varit till utgörande påbjuden; att denna afgift, sedan densamma genom Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 bestämdes, icke blifvit såsom andra kronoutskylder debiterad för hvarje år, genom iakttagandet af hvilket debiteringssätt den icke torde hafva känts i väsendtlig mån tryckande, utan först år 1841 eller 6 år efter dess påbjudande och retroaktift för denna tid de rustande påförts, samt derefter genom Kongl. Brefvet den 23 Juli 1842 bestämd till utgående för 2 år i sender, tili dess afgiften för alla reståren blifvit gulden; samt slutligen att, på sätt hos Utskotten uppgifvits, meranämnde vacance-afgift, som är anslagen till understöd för den gamla båtsmans-indelningen i l.änet, icke ännu skall hafva kommit densamma till godo. I betragtande af dessa förhållanden och då utgörandet af den dubbla vacance afgiften mäste blifva serdeles betungande, anse sig Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära, det Kongl. Majit, efter undersökning, huruvida och till hvad belopp vacance-afgiften för de nya ordinarie rotarne i Blekinge, hvilken afgift, tillika med Kronans reserv-iäntor, borde, jemnlikt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835, användas till betäckande af den brist, som genom nedsättning i räntorne för en del räntegifvande hemman under gamla båtsmans-indelningen ( skulle för tillskoftstagande rusthållare uppkomma, varit, i följd af beviljade räntenedsättningar, för nämnde ändamål behöflig, täcktes meddela Rikets näst sammanträdande
De sågo till, att dansen gick öfver bruksbackarna. Järn kom från Stömne, järn från Sölje. Järnet från Kymsberg letade sig genom ödemarker ner till Vänern. Från Uddeholm kom det och från Munkfors och från alla de många bruken. Men hvar är järnet från Ekeby? Är ej Ekeby längre det förnämsta af Värmlands bruk? Vakar ingen öfver den gamla gårdens ära? Som aska för vinden är den lämnad i händerna på vårdslöse kavaljerer. De låta dansen gå öfver bruksbackarna. Hvad annat mäkta deras usla hjärnor ombestyra! Men forsar och älfvar, skutor och pråmar, hamnar och slussar undra och fråga: »Kommer ej järnet från Ekeby?» Och det hviskar och frågar från skog till sjö, från berg till dal: »Kommer ej järnet från Ekeby? Kommer det aldrig mer något järn från Ekeby?» Och djupt inne i skogen börjar kolmilan skratta, och de stora hammarhufvudena i de mörka smedjorna tyckas hånle, grufvorna spärra upp sina vida gap och storskratta, pulpeterna på grosshandelskontoren, där majorskans kontrakt ligga förvarade, vrida sig i skratt. »Har ni hört så lustigt? De ha intet järn på Ekeby, på det yppersta af Värmlands bruk ha de intet järn.» Upp, I sorglöse, upp, I hemlöse! Skolen I tåla, att slik nesa öfvergår Ekeby? O, så visst I älsken det fagraste ställe på Guds gröna jord, så visst som det är er längtans mål på fjärran vägar, så visst som I ej kunnen nämna dess namn borta bland främlingar, utan att ert öga tåras, stån upp, kavaljerer, rädden Ekeby ära! Nå, men om Ekeby hammare hvilat, hafva de väl arbetat vid våra sex underlydande bruk. Där måste finnas nog och mer än nog af järn. Så far Gösta Berling åstad för att tala vid förvaltarna på de sex bruken. Nu är för det första att nämna, att till Högfors, som ligger vid Björksjöälfven, en liten bit ofvan Ekeby, fann han det ej vara skäl att fara. Det låg allt för nära Ekeby, hade varit så godt som under kavaljerernas regemente.
Litet längre fram i skrifvelse» står, att den rättighet, som K. Theatern nu åtnjuter, att, med andras uteslutande, i hufvudstaden gifva offentliga skådespel, icke synes vara förenlig med våra samhällsinstitutioner. Då detta tyckes vara ett bellöfligt motiv, bar jag ej ansett det kunna utgå, men jag bar icke trott det kunna bestämdt sägas, att saken vore stridande emot våra samhällsinstitutioner, och derföre har jag föreslagit ordalydelsen så, att det skulle heta, alt denna rättighet syntes mindre förenlig med våra samhällsinstitutioner. Derefter är 60 §:n Reg.F:n åberopad. Besvärsoch r.kon.Utsk:s betänk., som ligger till grund för denna skrifvelse, står 60 n grundlagen. Om man skall copiera, så bör man copiera riktigt, och då hade bär äfven bort stå 60 §:n grundlagen. Jag anhåller nu få uppläsa 60 §:n Reg.Frn; den lyder sålunda: ”Till dessa sednaie räknas sjöoch landttullssamt accisa fgi (terna, postmedlen, cbartsesig. -a fgiften, husbehofsbrännerimedlen samt hvad R. St. dessutom särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig ataga. Ej må andra allmänna afgifler, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande’ och utgående spanmål undantagen. Ej heller må Konungen Statens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig och Kronan eller enskilde personer och corporalioner, några monopoller fastställa.” Att nu åberopa 60 §:n Reg.Frn i sin helhet, kan väl icke gå an;’skulle den åberopas, så finge man väl endast åberopa sista momentet. Slutligen innefattar den sista tredjedelen af förslaget dels en onödig vidlyftighet, dels den bestämda oriktighet afUlsk., att nemi. föreslå Ständerna att begära utfärdandet af en författning, som redan i835 blifvit utfärdad, nemi. derom, alt på enskilda theatrar intet skådespel må få uppföras utan föregående censur.
Sprengtporten förslag upplästes, så lydande: ”att grundlagen bör upptaga ett stadgande, hvarigenom de fyra RiksStånd, sorn nu utöfva representationsrätt, betryggas att den representationsrätt, som varder dem bibehållen i en ny representalions-ordning, icke må i framliden kunna förändras, utan deras eget begifvande.” Derefter upplästes Hr von Harlmansdorffs förslag, lydande, med den förändring sorn Fiih. Hamilton föreslagit, sålunda: ”Väekes på sednare riksdag, än di n der beslut fattas om intagande i Riksförsamlingen af 5:te ståndets ombud, fråga om ändring i något stånds representationsrätt, sammanträde del ståndets på riksdagen närvar, ombud från begge hamrarne, och blifve intet annat ändringsförslag Riksförsamlingen understäldl, än det som dessa ombud genom flesta rösterna godkänt. Till antagande af sådant förslag fordras sedermera Riksförsamlingens bifall och Konungens samtycke.” Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, föl klarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Frih. Cederström: Jag anhåller att lill prot. få anmäla min protest mot R. o. Ad:s nu fattade beslut, så väl som mot den propos., sorn gilvil anleda, lill beslutet, hvil - Den a November e. m. ä9 ket innefattar en redaclion till grundlagsförändring på sidan om Cnnst.Utsk:s betänkande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, alt alla frågor, som borde pröfvas i anledn. af Coust.- TJtskts mein. N:o 38 och tle i anledn. deraf gjorda anmärkntr, blifvit slutligen behandlade. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, alt de anmärkntr, hvilka R. o. Ad. förklarat såsom Ståndets gemensamma tankar, finge till Coust.Utsk. hänvisas all i grundlagsenlig ordning behandlas. Ropades ja.
Han talte väl Engelska, Malthesiska och Italienska, hvilka 3 språk jag hörde af honom; dessutom kunde han göra sig förstådd på Turkiska och sade sig bäst af alla språk tala Grekiska. Han var för öfrigt en vacker och ganska artig gosse, men i sitt uppförande och tal klok och förnuftig, som en gammal man och hade föga eller intet pojkaktigt i sig. Han åt middag med oss, sedan han afsändt gamla lotsen, som äfven på en stund kommit om bord och tittat omkring sig, till en inkommande Tysk skonert med sin herres adresskort och hjelpt oss med sina ringa krafter vid ankarets lyftande kort före middagen, då åter en liten kultje blåst upp. Vi kommo ett litet stycke framåt, då vinden åter alldeles lugnade ut och vi åter måste kasta ankaret. Nu kom åter en kaik längs sidan af oss, i hvilken sutto en Turk som rodde och en gammal man som låg och sof på bottnet, emellan dem båda tvenne Turkinnor. Hela sällskapet var rusigt, gubben troligen mest, emedan han höll på att sofva oset af sig. Qvinnorna och roddaren, som var en medelåldrig kraftfull man, sjöngo Turkiska sånger på en tom och enformig melodi, som hade något tycke af den Ryska, men på långt när ej så sångfull. Härunder vandrade en pipa från mun till mun emellan dessa 3, isynnerhet rökte den äldre qvinnan, som kunde vara omkring 30 år, oupphörligen och blåste väldiga rökar omkring sällskapet. Dessutom förfriskade de sig med ett glas eller egentligen en kopp som de fyllde ur en större flaska med någon sorts liquor, liknande bränvin, allt under sång och skrål. De svajade allt omkring vår brigg och ville ha vin. Slutligen gafs dem ett dricksglas cognac, hvaraf den äldre qvinnan först tog en liten klunk, sedermera drack den yngre, kanske omkring 18 år gammal, ut mest hela glaset, lemnande blott en liten sup qvar åt roddaren, som tömde det. Nu uppstämde de åter sin skränande sång; men det räckte ej länge förrän roddaren lutade sig öfver suden och började ge öfver och såg högst ömklig ut.
Domstol göras anhängig och derifrån på det i Allmänna Lagen stadgade sätt fullföljas. 2:0 Af den 18 sistledne JUartii, i anledning af så väl de Anmärkningar, hvilka blifvit hos Högvördige Preste-Ståndet gjorde emot Utskottets Betänkande, om förlupen Makas rättighet att i nytt Giftermål ingå, som ock ofver den i sammanhang dermed väckte Motion, huru förhållas bör i afseende å berörde rättighet, enär skillnad i Ägtenskapet skedt på grund af 16 Cap. 7 §. Kyrko-Lagen och 13 Cap. 7 §. Giftermåls-Balken; deruti Utskottet i afseende å första frågan efter att hafva ingått i vederläggning af den gjorde Anmärkningen anmält, att Utskottets omförmäldte Betänkande blifvit af de öfrige trenne Riks-Stånden bifallit; och hvad åter angeck den väckte nya Motionen, ansett sig icke böra i pröfning deraf ingå. Ben 1 April, *49 3:0 Öfver den af Grefve Gyllenborg, Joban Henning, väckte fråga, om bestämd förklaring angående hvad till Politie-mål bör hänföras; deruti Utskottet yttrat, ttt som denna Motion tagen utur hvad åsigt sorn hellst icke syntes vara inskränkt innom den uti 33 §. af Riksdags-Ordningen bestämde gräns för Utskottets befattning , aRsåge Utskottet sig icke kunna pågot vidare Utlåtande deröfver meddela. 4:0 I anledning af gjord Anmärkning hos Riddeiskapet och Adeln vid Utskottets Betänkande , angående åtgärders vidtagande till SjöLagens öfverseende; deruti Utskottet jemte Anmärkningens besvarande, •nmält, att dess sistnämnde Betänkande blifvit af de öfrige trenne Stånden entagit. 5:0
Jag behöfver icke länge uppehålla mig vid betydelsen af en myntrepresentant och de omskiftningar, den under olika tider och i olika länder undergått. Vi hafva en beklaglig erfarenhet deraf, Mina Hrr! Vi hafva i Sverige sett den nedgå till ja T'n af det reella värde, som den skulle representera; vi lia Iva irån den lörsta Franska revolutionen exempel på huru det då gick med myntrepresentanten; man betalade 100 francs för ett skålp. socker och 1,200 francs för ett par stöflar, hvilka således voro mera varda än en representant i andra kammaren. Dylika exempel hafva vi äfven från Amerika, der i Syd-staterna helt nyligen under det inbördes kriget en guld-dollar bortauktionerades för 1,200 dollars i papper. Vådan af att bygga en representation på en sådan lerfot finner jag högst betänklig. Den andra af de lerfötter, på hvilka valrätt och valbarhet ytterst bero, är bevillnings-förordningen, och den är, om möjligt, ännu betänkligare än den förra. Vi veta huru det tillgår att bestämma den. Konungen har dervid alls ingen magt, utan det är 11. Sur, som bestämma den, och gifva taxerings-komiléerne speciella instruktioner. Huru kommer bevillningen efter det hvilande förslaget att beslutas? Jo! allt som angår bevillningen. Den 4 December. beskattningen, statsutgifterna samt Bankens och Biksg.-Kont:s styrelse och förvaltning kommer att absolut algöras af andra kammaren, så framt 151 ledamöter derom förena sig. Men, säger man, det är likväl ett ganska stort antal röster, som således erfordras. Så är dock icke förhållandet, ty förslaget innehåller icke ett enda ord om huru många ledamöter erfordras för att göra kamrarne beslutmessiga. Der kunna, för att nyttja ett ytterligt exempel, sitta tre ledamöter i andra kammaren och två i den första och besluta öfver landets vigtigaste intressen, hvarvid de tre ledamöterne i andra kammaren diktera besluten i alla frågor rörande beskattning, statsutgifter, Banken och Kiksg.- Kont.
Jag tror, alt ett sådant brott, som här är fråga om, icke kan begås, derest icke föräldrarne sjellve dertill gifvit anledn. genom en vanvårdad uppfostran, och jag anser derföre obilligt att betaga dessa föräldrar rättigheten alt i medkänslan af detta fel försona sig med sina barn och derigenom undgå lagens anlitande. Jag anser derjemte högst betänkligt och oriktigt att tillåta polismakten ett intrång i de enskildta husen, och allder spionera öfver familje-föi hållanden, hvarföre jag, såsom sagdt är, tillstyrker bifall till Utskts betänkande. Hr Ribbing: De värde talare, sorn sist yttrat sig, haf va mycket skäl för deras åsigt, äfven såsom jag betraktar soken; men jag kan icke annat än fästa deras och äfven R. 0 Ad:s uppmärksamhet derpå, att det begrepp, som man vanligen fäster vid föräldrars förhållande till sina barn, är nästan motsatt lill verkliga förhållandet vid den tid då föräldrarne, såsom det gemenligen kallas, bo på undanlag eller inhyses hos sina barn. Då äro föräldrarne nästan som barn och barnen såsom föräldrar. Ofta våga icke dessa föräldrar motsätta sig barnens vilja. De äro vanligen svaga, bräckliga och fullkomligt beroende af sina barn; de få sällan, utan stränga påståenden och understundom icke utan rättegång, åtnjuta de undantagsförmåner, som dem böra tillkomma, och barnens egna behof, då deras familj tilltager, göra det ofta svårt för föräldrarna att berga sig på sin ålderdom. Man bör icke just så uteslutande fästa sig vid orden föräldrars förhållande till sina barn eller tvertom, utan äfven närmare betrakta, huru det i vårt torftiga land förhåller sig 1 sjelfva verket. Detta tror jag äfven böra tagas i betraktande, då man går att fatta sitt beslut; men för min del 7° Den a September e. m. skall jag icke motsätta mig, alt beslutet må blifva sådant som de siste talarne yrkat och Utsk. tillstyrkt. Frih. Boye, Ludv.: På de väl grundade skäl, som Hr Cederschjöld framställt, ber jag att få förena mig med honom i anhållan om propos. till bifall å LagUlsk:s betänkande. LagUtskrs betänk.
Och då de höra dina röst, skall du och de äldste af Israel gå in till Konungen i Egypten, och säga till honom: Herren, de Ebreers Gud, hafver kallat oss. Så låt oss nu gå tre dagsresor in uti öknena, till att offra Herranom vårom Gud. Men jag vet, att Konungen i Egypten icke skall låta eder fara, utan genom stark under. Ty jag skall uträcka mina hand, och slå Egypten med allahanda under, som jag derinne göra skall; sedan skall han låta fara eder. Och jag vill gifva desso folkena nåde för de Egyptier, att när I utfaren, skolen I icke utgå med tomma händer; Utan hvar och en qvinna skall bedas af hennes grannqvinno och värdinno silfver och gyldene tyg, och kläder; dem skolen I lägga på edra söner och döttrar, och blotta de Egyptier. Mose svarade, och sade: Si, de tro mig intet, ej heller höra mina röst, utan skola säga: Herren hafver intet synts dig. Herren sade till honom: Hvad är det som du hafver i dine hand? Han sade: En staf. Han sade: Kasta honom ifrå dig på markena. Och han kastade honom ifrå sig, och han vardt vänd uti en orm; och Mose flydde för honom. Men Herren sade till honom: Räck dina hand ut, och tag honom om stjerten. Då räckte han sina hand ut, och höll honom; och han vändes uti en staf i hans hand. Derföre skola de tro, att Herren hafver synts dig, deras fäders Gud, Abrahams Gud, Isaacs Gud och Jacobs Gud. Och Herren sade ytterligare till honom: Stick dina hand in i din barm. Och han stack henne i sin barm, och då han drog henne ut, si, då var hon spitelsk som en snö. Och han sade: Stick henne åter in i din barm. Och han stack henne åter in i barmen, och drog henne ut igen, si, så vardt hon åter som det andra hans kött. Om de icke vilja tro dig, eller lyda hvad du säger af det ena tecknet, så varda de dock troende, när du säger dem af det andra tecknet.
Husmodern visade en lätt förklarlig betänksamhet, d&amp; söndagen tillstundade och en hel dag skulle uthärdas utan något bränsle. Men fadern afgjorde: Wif halfva v&amp;rt förråd och lita p&amp; Gud, vädret blir nog mildare ollw acksk f&amp; vi ved p&amp; annat sättn, och modern tillade skrattande: " ja, och annars kunna vi gå till siings och hB11a oss va.rma med att berätta historier. " S&amp; gafs hälften till den fattiga grannen. Litet senare, medan snöstormen ännu rasade, och elden var nara att slockns, knackade det %ter. Denna g h g var det en bonde, som varit p&amp; vag till Boston med att lass ved, men som icke kunde komma hvarken fram eller tillbaka för det dåliga vädret, och som im frågade om han fick lassa af veden hos Mr Alcott. Med betalningen var det icke sh bradt. V3er dun, sade Mr Alcott till sin hustru med en blick, som ingaf barnen den bestämda öfvertygelsen att han var allvetande, " sade jag dig inte, at ' t det skulle komma ved, såvida inte vädret slog om. " Modrens valspråk var: hoppas och arbeta, och hon brukade säga: " kasta ditt bröd i bedröfvelsens vhgor, och om några dagar skall det komma tillbaka med smör på. " Vi få en annan bild af deras husliga lif genom en tilldragelse, som Miss Alcott antecknat i sin dagbok 1854. Mr Alcott hade rest för att hLlla föreliisningar och hade som vanligt misslyckats. ' Pappa kom hem i Februari, hans resa var betald men ingenting mer. Vi vaknade om natten af att det ringde på porten. Mamma sprang ned ropande: " Min man? Vi rusade efter, och fem hvita gestalter omfamnade den halft förfrusne vandraren, som fördes in hungrig, uttröttad, kall och nedslagen, men tappert leende och lugn som alltid. Vi gåfvo honom mat, värmde honom och pysslade om honom, allt under det vi längtade efter att fråga hur mycket han förtjänat.
Hvad dessa arfvoden beträffar, får upplysas, alt de icke innehafvas såsom lönetillökningar, utan af personer, som icke hafva någon annan lön för sina befattningar och hvilkas tjenstgöring dessutom icke ännu upphört. De innehafvas med 65o r:dr för hvardera af Utredningsintendenterna i Götheborg och Christianstad, hvilkas tjenstgöring icke kan upphöra, förrän dervar. förråden enligt sednaste planen blifvit efterhand bortflyttade och minskade. De öfriga 240 r:dr uppbäras af Capitaine von Fieandt, i egenskap af adjutant vid KrigsCollegii Utredningsafdelning. Denna sednare befattning är väl påräknad att upphöra; men capitainen har nu i nära i-| år måst göra tjenst för utredningsintendenten vid Stockholms förråd, hvilken, beklagligen af slag rörd, ännu lemnar fullkomlig osäkerhet om vederfående och för hvilken ingen annan suppleant varit att tillgå, hvarföre capitainen mer än mycket väl vid denna trägna och ansvarsfulla befattning förtjent det ringa arfvodet; och måste jag af dessa skal yrka, att förenämnde arfvoden ej nu må rubbas. 3; d j e mom. Af den på Topographiska Corpsens stat föreslagna tillökning af 1697 r:dr har Utsk. endast föreslagit anslående af i5o r:dr för en renritafe. Fältmätningscorpsen var vid sin första inrättning en särskild corps, saramanslogs sedan för hushållnings skull med Jngeniörcorpsen eller Fortilicationsstaten och har nu åter blifvit en särskild corps under namn af den Topographiska. Då jag under corpsernas förening i många år haft den äran vara chef för detta verk, torde jag vara behörig vitsorda, att den nuvar. organisationen är ändamålsenligare. Jag vet knappt någon annan anledning, som låg till grund för corpsernas förening, än att begges yrken grundade sig på samma mathematiska och physiska elementar vetenskaper; men många andra yrken hafva ock denna likhet, och äro dock ganska skiljaktiga i deras practiska utöfning.
Hon var dock nu såvida återställd, att fru Catharina hoppades med det allraförsta kunna resa, för att uppsöka sin förlorade dotter, då denna hastigt en dag sjelf inträdde hos sin mor, sprang fram och ernade kasta sig i hennes famn. Fru Catharina steg öfverraskad upp, men med en värdighet, som genast påminte Margaretha om att hejda sig, omfamnade henne derpå högtidligt och sade: „välkommen, min dotter, lofvad vare Herren, att jag har dig åter. Du har dröjt länge.“ Men redan låg Cecilia med armarna om systerns hals, högt gråtande vid hennes bröst; hon hade i rummet invid hört Margarethas röst och sprungit upp, halfklädd som hon låg på sin säng. „Min Cecilia,“ sade fru Catharina, „du glömmer din opassliga drägt. Ordna din klädsel, vi skola komma in till dig.“ Cecilia “lemnade rummet, och fru Catharina fortfor, vänd till Margaretha: „med bekymmer har mitt hjerta sörjt öfver dig. Hvad har varit anledningen, att du dröjt så länge, och hvar har du vistats? „Sällsamma omständigheter och missförstånd hafva vållat, att jag ej förr erhållit min mors bref, och hvar jag som en flykting, irrande från det ena stället till det andra, funnit tillflykt, det ber jag att få omtala. Vigtig har denna tid varit för mig, min mor, tillåt mig att redogöra för er “ „Margaretha, du är trött och behöfver hvila. Ditt utseende är feberaktigt och förråder en sällsam spänning. Så mycket jag än längtar att höra hvad du har att säga, så ... Ack, hvilka tider, då en mor ej känner sin dotters företaganden på förhand, utan efteråt genom berättelser måste lära känna dem! Men icke vill jag dock nu, att du vidare anstränger dig. Sof nu, mitt barn, en rolig natt. I morgon skall du förtälja mig allt.“ „Ack nej, min mor,“ sade Margaretha ifrigt, med bönfallande rörelse, „tillåt mig nu att tala. Mig synes, som om jag skulle synda emot min mor för hvarje stund, jag dröjer att för henne uppenbara, hvad jag utan hennes råd och samtycke gjort. Hvad än följden blir, dölja vill jag åtminstone intet.“ „Margarelha, du darrar, du är högst upprörd, hvad betyder detta?“