Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit i Nåder godkändes, lirjvideras med Riksgälds-Contoirets Obliga - i4o Stuts-Utskottets Betänkanden. tioner på Tio år och med 5 proCents årlig ränta, hvaraf fordringsegaren horde undfå två tredjedelar, och den återstående tredjedelen tillfalla Kongl. Landtbruks-Academien, hvilka samtelige Obligationer, jemlikt Kongl, Maj:ts till Herrar Fullmägtige uti Riksgälds - Contoiret ankomne Nådiga Bref af den 16, Bec. 1812 blifvit utfärdade under den 1 Jan.. 1813; så har vid 1815 års Urtima Riksdag Kongl, Maj;t jemte Nådig Proposition, angående upptagande och erkännande af Atskillige Svenske undersåtares fordringar, hland annat i Nåder till då varande Stats-Utskottet, öfverlemnat Handlingar, hvilka rörde en af aflidne Commerce-Rådet Sederholms arfvingar ing i fven underdånig ansökning, att för deras Faders hos Franska Regeringen egande fordran 83,288 Livres 2 Sons 2 Denies erhålla samma betalningsförmåner, som blifvit flere andre Kongl. Majrts undersåtare, i följe af det 1812 års Riksdag fattade Beslut i Nåder tillerkände hvarvid Kongl. Maj:t tillika i Nåder förklarat att Kongl. Maj:t väl önskat att lemna dem af dessa arfvingar som äro Svenske Medborgare samma förmåner, som, uti enahanda fall blifvit andre Kongl. Majrts undersåtare tillagde; men da det af Rikets Ständer för dylika ersättningar fastslälde belopp var användt, hade Kongl. Majrt icke uti ifrågavarande ämne kunnat vidtaga någon ytterligare åtgärd, utan ville Kongl. Majrt samma fråga till Rikets Höglofl. Ständers Stats-Utskolt öfverlemna, för att hos Stats-Vtskottets Betänkanden. pAt Rikets Höglofl. Ständer till det behjertande anmälas sorn rättvisan och beskaffenheten af ämnet förtjenade.
Man rädes för samfälda val derföre att de leda till revolutioner och omstörtningar. Nå väl! Har väl i något annat land inträffat på de sednare 3()0 åren så många revolutioner, som i Sverge, — då jag vill undantaga Frankrike, der måhända liksom i Portugal, de dynastiska intressena varit, om ej driffjedrarna, åtminstone kraftigt inverkande anlednatill rörelserna Har väl Sverges Ståndsrepresentation mäktat skydda landet vare sig från envälde eller partivälde? — Huru har väl Sverges Ständer skött vår bank, som af dem vårdats, af dem har sitt namn? — Svaret ligger i anvisningen på de många Slatsbankrutter vi gjort — Ha väl vära Ständer, med sina vexlande opinioner och vexlande önskningar knnnat åstadkomma någon nyttig vägledning för vår ekonomiska lagstiftning, hvari ombytlighet och osäkerhet äro näringarncs dödsfiender? Ilar väl Sverge framgått under Ständernas beskydd i jemnbredd med andra länder till kommerciel och industriel utveckling? Hafva väl våra omätliga resurcer blifvit tillgodogjorda? Om J ej kunnen svara annat än nej t,ill dessa frågor, måsten J ock Mine Hrr erkänna att vår Ståndsrepresentation ej för Sverge, varit den lyckliga inrättning, som genom sina förtjenster om Sverges ära, Sverges väl, ega anspråk på orubblighet! De hvila dock pä ”historisk grund,” säger man och ”ingen må ostraffadt rubba den historiska grundvalen.” Att vår ståndsförfattning har historisk grund är visserligen ganska saunt och jag erkänner villigt alt dessa former varit nyttiga — ja kanske nödvändiga — på sin tid för utvecklingen af samhällets politiska lif. Men, sedan samhället trampat ut barnskorna; sedan nyare tidens kultur framtvingat erkännandet af alla medborgares jemlikhet inför lagen — att nu åberopa historiens vittnesbörd till bevis för påståendet att representationssättet ej må undergå en tidsenlig reform, det är en orimlighet — en paradox — ty hvilket af de missbruk, historien vet att omtala, har ej hvilat på historisk grund? Lifegenskapen — månne den ej var historisk? Hvem vågar likväl nu att försvara den? Den gamla Franska adelns, mensklighetens hånande rättigheter — Månne ej den var historisk?
Stockhalm b. i Nowembcr 1802. k^elsinAius. N:o 6» 4836 Den M October. N:o 6. Kongl. Majus Nädiga strifwclse till BancoFullmäktige wid bfwcrsändandet af Förordningen angäende Realisationen. ^ Ok» rc. — Wi hafwe i Räder lätik Oh föredragas Edert uiiderdäniga swar och utlätandc afd. i i denna mänad, pä Wär nä« ga strifwelse af d. 5 förutgående October, om de wigtige stäk och orsaker som fbranlätit Oh att, i anledning af Riksens Ständers undcrdäniga skrifwclse af d. is Junii 1802, ändra den wid dä warande Riksdag antagne Plan till Riksgälds - Sedlarncs Realiserande, samt i dest ställe fastställa sädane grander för den tillgörande .Realisationen, som Wi fuNnit wara de lämpcligaste och för de skattdragande de lindrigaste samt i det öfriga sä nära instämmande med Banco - Utskottets under Riksdagen uppgisne Realisations - Plan, som sedermera förändrade omständigheter bet medgifwit; och som I berätten Eder, under behörigt afseende pä de tid efter annan för Banco - Förwaltninge» i allmänhet saststäldte Författningar och utfärdade Jnstructlvner, samt med jemförelse af hwad senaste Banco - Utstött i denna delen finnes hafwa föreslagit, genom författade vmständclige Ealculcr, med all möjelig uppmärksamhet hafwa förskaffat
Likaledes äger han för dagens rörelse att utfordra de penningebelopp, som för densamma pröfvas nödiga. Visserligen är han skyldig, alt vid expeditionstidens slut (kl. emellan 2 och 3 e. m.) göra reda för dagens rörelse och aflemna sin behållning, men svårligen kunde det förekommas, att han dessförinnan möjligen kunde med större penningesummor afvika. En vigtig kontroll, som af ingen annan kan ersättas, ligger således i redbarhelcn hos de män, som söka och erhålla kassörstjensterne, men då fordra både billighet och omtanka, alt man i säker löneinkomst lemnar en tjensteman med så mycket förtroende och så stor ansvarighet tillfälle till en tarflig utkomst. På dessa grunder får jag föreslå: ”alt det för hvarje af bankens kassörer bestämda arfvode för trägen tjenstebefattning förhöjes frän 100 till 300 r:dr b:co. Den sammanräknade förhöjning, jag här föreslagit för tjenstemännen vid bankens kassa-afdelning, på hvilka i så hufvudsaklig mån säkerheten af bankens rörelse beror, utgör 1900 r:dr b:co, hvaraf 400 r:dr förut personell utgått. Hela denna förhöjning kan i framtiden ersättas genom indragning af en kassörsbeställning, men delta låter dock icke verkställa sig under de första åren efter införandet af ett nytt myntsystem, då 3:ne på en gäng i bankens dagliga rörelse gående mynt med olika värde (specie, banko och riksgäld) med dubbla sedeluppsättningar, den ena å brutna valörer, måste i hög grad både öka kassörernes arbete och underlätta de misstag, som kunna ådraga dem förluster. 3. En vigtig befattning är bankens sedelgravörseller den s. k. stereolyperingsföreståndarens. För densamma fordras icke endast en stor pröfvad skicklighet utan ock en redbarhet, som tillåter ett stort förtroende, ty icke endast mäste åt honom anförtros en högst dyrbar hemlighet, sättet att tillverka bankens sedlar, utan ock ofta åt hans vård och ansvar eli betydligt värde i färdiga sedlar.
Detta är fullkomligt sant, men för min del går jag ännu längre, och säger, att äfven orden i grundlagen synas mig i detta afseende vara ganska tydliga. Om man slår upp 64 § Reg.F., så finnér man, att den lyder sålunda: ”Såväl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra or - 390 Den 14 December e. m. dinarie utlagor eller bevillniQgar till statsverket af R. St. anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R. St. pröfvade behof och efter den upprättade Slaten anordnas.” Hade det nu stått ”vare till Konungens disposition”, så bade frågan varit tvetydig, ty man kan säga att någonting är till någons disposition, äfven utan att detsamma af den disponerande sjelf förvaltas; men att vara under någons disposition innebär deremot också ovillkorligen att vara i dess vård. På detta lilla ord hvilar liela meningen, och emellan de 2:ne uttrycken till disposition och under disposition förefinnes samma stora och väsendiliga skillnad, som emellan orden till handa och under hander. Hvar man inser emedlertid, att detta icke är detsamma; ty till handa hålles mig t. ex. ett depositum, som blifvit insatt i Ranken, hvilket likväl icke befinner sig under mina, utan just under Bankens händer. När det nu i grundlagen icke står till, utan under Konungens disposition, kan detta således efter mitt sätt att tyda Svenska språket icke förstås annorlunda, än att ifrågavar. medel ovillkorligen skola vara under Konungens händer, d. v. s. uti hans vård. Mot denna åsigt har jag sett, att man sökt finna en vederläggning i den omständigheten, att när 64 § Reg.F. bland de medel, som skulle finnas tinder Konungens disposition upplager ”alla extra ordinarie inkomster och bevillningar pä sätt omförmdldt är”, så refererar sig detta uttryckt till den 62 §, hvarest äfven omtalas den allmänna bevillningen, och att således, derest tolkningen vore riktig, denna bevillning likaledes borde ingå directe till statsverket.
Uisk.UJ. N:o 39, KammarCoIlegii Circulair-Bref, angåen le en förändrad reglering med KronoSkogarne oell Allmänning3rne i Riket af den 14 April 1824, hvilka båda, af Rikets Ständers underdåniga framställningar vid 1823 års Riksmöte föranledde, Författningar, emot hvilka någon anmärkning icke blifvit af Motionairen gjord, på ett öfvertygande sätt bevisa , att Rikets Ständers önskningar, till befrämjande af en ändamålsenligare och för landet nyttigare Skogshushållning, blifvit af Kongl. Maj:t med Nådig uppmärksamhet och bifall omfattade. Hvad deremot beträffar de af Herr Hjerta från Utskotten inbegärde förnyade förslag till tvänne underdåniga Skrifvelser i de med Skogshushållningen gemenskap egande ämnen, så nödsakas Utskotten, sora, i dea värde Motionairens egen framställning, sakna all närmare ledning för dessa underdåniga Skrifvelsers syfte och omfattning, förklara sig icke eller i denna del kunna Motionairens önskan uppfylla ; dock hafva Utskotten vördsamt skolat åberopa innehållet af ej mindre Ragsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, den 8 sistförflutne April, afgifna Betänkande, N:o 22, i anledning af åtskilliga under nu påstående Riksdag föreslagna förändringar så väl i 1805 års Kongl. Förord-j ning om Skogarne i Riket, som i andra med. Statssamt Allm. Besv.o. Oec.UtsJt.UtWNto 49, 09 Skogsväsendet gemenskap egande Ragar och Författningar, än jemväl det Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om EkeSkogarne i Riket, hvarmed Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten ofördröjligen skola till Rikets Höglofl. Ständer inkomma och genom hvilka Handlingar, alla de frågor rörande Skogshushållningen, som för närvarande kunna vara föremål för någon Rikets HögloflStänders åtgärd, torde få anses upptagne och fullständigt behandlade.
Det är nu 22 år sedan någon ordin, häradshöfding blifvit befordrad lill ledamot i Högsta Domstolen; och ehuru jag tror det varit ganska nyttigt , om någre af de mest erfarna och skickliga domare på landet inkommit dit, har sådant sedermera icke skett. Min mening i denna fråga grundar sig sålunda hufvudsakligen derpå, att en lag icke bör ändras, förrän man funnit, att den medfört olägenheter, och att jag anser antalet Den 26 Mars f. tn. af 7 eller 5 ledamöter vara bättre, än 8 eller 6; hvarjemte jag tror, att örn minst 6 ledamöter borde vara tillstädes, det mången gäng kunde blifva för Högsta Domstolen omöjligt alt företaga lill och med de mindre maktpåliggande ärendena, emedan icke alltid 6 ledamöter vore att tillgå; och jag hemställer på dessa grunder, att den gamla §:n må bibehållas, och den nya afslås. Frih. Boye, Ludv.: Med en erfarenhet längre sträckt tillbaka, nemi. från den 7 Mars 1794» då jag såsom ordinarie prot.secret. inträdde i tjenstgöring uti ifrågavar. verk, intill siri let af år 1818, då jag såsom revisions-secret. begärde och erhöll tjenstledighet — med denna långa erfarenhet till grund, får jag understödja den siste värde talaren med det vitsord, att jag aldrig hört någon klagan öfver det stadgande, som nu är gällande, och att jag manga gånger sett bekymret nedtrycka den ledamot, sorn känt sig skyldig att ensam gifva beslutet uti en ofta betänklig fråga, Jag förenar mig således uti det resultat, hvartill den föregående talaren kom, i det jag begär alt ifrågnvar. grundlagsbud må få förblifva sådant det är. Hr von Troil, Emil: Ganska mycket afseende fäster visserligen hvar och en af Husets medlemmar på hvad i denna fråga blifvit yttradt afen ansedd ledamot af Högsta Domstolen. Jag måste dock erkänna, att för mig visa sig de framställda betänkligheterna mindre väsendtliga. Den lörsta var, alt förslaget tillkommit genom votering i förstärkt Const.- TjLsk. Denna utväg är dock ganska grundlagsenlig, för att tillvägabringa ett hvilande grundlagsförslag, och har varit grunden för tillkomsten af flera sådana, som vid denna riksdag komma till afgörande.
Förslag till Tull-taxa. 511 Socker: raffineradt, alla slag, sösorn Topp-, Kandioch Kaksamt krossadt eller pulveriseradl socker, iilVensom HuvanaTerres och dermed till sockerhallen lika slag andra slag Soda eller kotsyradt Natron Soja och Såser Solfjädrar Span mål, alla slag, malen eller omalen Speglar och Larn petter Spetsar, Uddar och blonder: Silkesoch Linneandra slag Spillning, Jjfall oell Spån, ej specificerade Spänn halsdukar, äfvensom andra på valk sydda halsdukar: af heleller halfsiden af andra Ivger af läder Sleatön Sten: Cornwalls-, Eldfast, Gjutslenar samt Mergeloch Skiffersten lill Stentryck, Takskiffer, Qvarnslenar, Bryn-, Oljeoch Slipstenar samt all annan, ej specificerad, oarbetad eller i block all annan, arbetad, ej specificerad Stenkol, Stenkolsstybb elier Cinders samt Coakes eller afsvaf lade Stenkol Slonkols-arbelen, oinfattade eller infattade med annat ämne än Guld och Silfver; se Bijouterivaror, infattade i Guld och Silfver, vägas med infattningen och förtullas såsom den. Stenkolstjära Stojft, ofärgad eller färgad, till begagnande vid tapet-tillverkning Qvantitet för Till Ilie läkningen . In Törsels-tull. Riksmynt. R:dr öre. Solfjäderspapper; se Papper, färgadt m. m. Spanska Flugor; hänföras under Apotheksvaror. Speldosor; se Instrumenter, Musikaliska. Spermaceti-olja; se Oljor, feta. Spiauter; se Zink. Spiesglans; se Antimonium. Spiritus Vini och annan Sprit; se Bränvin. Spiritus Vitriol; se Svafvelsyra. Spån; se Spillning. Späck; se Tran. Stanniol; se Folier. Sticktyg eller Piqué; se Väfnader, BomullsStilar; se Boktryck. 512 Forsing till Tull-taxa.
Troligen åtnjuter den som sålunda utsändes derföre någon betalning; det utgör således för honom en binäring, hvadan han också, om Hr Åkermans redaktion vinner bifall, skulle få^ betala bevilln., ehuru han icke kan anses såsom hästhandlare, i detta ords vanliga bemärkelse. Jag tror att redaktionen, sådan den nu är af Utsk. föreslagen, i det närmaste uttrycker hvad man dermed önskat och afsett. so Den 8 April e. m. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Det synes vara alldeles gifvet, att den nya redaktionen har ett bestämdt företräde framför den gamla. Hvad åter beträffar Hr Åkermans yrkande om återremiss, på det att i punkten mätte införas orden: ”eller binäring”, efter uttrycket, ”såsom yrke”, så får jag för min del förklara, att jag finnér ett sådant tillägg obehöffigt, emedan de fall, Hr Akerman omförmält, redan synas vara innefattade uti Ulsk:s redaktion, hvilken alldeles icke åsyftar att utmärka, det hästhandeln skulle idkas uteslutande såsom ensamt yrke, för alt vara underkastad bevilln. Lika med Gr. Hamilton tror jag att, genom anlagendet af det utaf Hr Akerman föreslagna tillägg, vi skulle åter räka i den svårighet, hvarur Utsk. sökt förhjelpa oss. Jag anser derföre det vi göra bäst, om vi antaga denna punkt sådan som Utsk. uppställt den. Hr Sandströmer: Enligt den förklaring Gr. Hamilton nyss gjorde af motiverne till Ulsk:s redaktion, vill det synas som Utsk. föreställt sig, att hästhandel i norra otterne bedrifves af hemmansägare genom försäljning icke blott af hästar, som de sjelfva uppfödi, utan äfven, i egenskap af kommissionärer, af sina grannars hästar. Ar handeln sådan, kan den, efter min tanka, icke anses såsom egentligt yrke eller ens såsom binäring. Men så är i allmänhet icke förhållandet uti den provins, hvars styrelse är mig anförtrodd. De egentliga häslhandlarne der utgöras af hemmansägare, som verkställa uppköp af hästar så väl i Norrige, som inom provinsen, för att sedermera nedåt landet afyttra dem. En hemmansägare, som handlar på det sättet, måste anses drifva handeln såsom binäring.
Men allt detta: fulländningen i hans konst, den fullkomligt enastående ställning af landets stora undervisare, som han intog, och det förunderliga inflytande han öfvade – ty det var något ovanligt att en så lidelsefri och så litet agitatorisk stämma kunde göra sig så hörd – kan man ej i denna skymning ens göra något bemödande för att karakterisera eller mäta. Därom komma många böcker att skrifvas. Nu kan man blott stilla taga fram det af den sofvande mästarens verk, som man älskar högst, och i en ny känsla af vemod omläsa välbekanta ord. Ingen har så vackert som Viktor Rydberg talat om trösten i, att det finns en skörd, som »undan döden bärgas och som hör evigheten till» – och dock är det med en känsla af gemensam familjesorg, som man i afton, så långt svenskt språk läses, sätter sig ned vid hans böcker, medan rundt om i bygderna breder sig den stilla och vördnadsfulla tystnaden kring ett högsäte, som nyss blifvit lämnadt tomt. När talet i ett sällskap under dessa sista år fallit på Viktor Rydbergs verksamhet som andlig stridsman, saknades det nästan aldrig någon ung Hetsporr, som citerade den ryktbara frasen om »spjutet slungadt mot fienden i krigarens lofliga uppsåt att såra och döda» tillfogande några häftiga (och vanligen litet deklamatoriska) ord om män, som af rädsla eller obeslutsamhet svika ungdomsfanan. Ingenting vittnar om en större brist på verklig uppfattning af den på en gång andligt rättrådige och känsligt ömtålige man, om hvilken det talades, ingenting heller om en större oförmåga att i allmänhet uppfatta och förstå en författarpersonlighet än detta barnsliga och dessutom ej så litet oärliga sätt att lägga de tre häftigaste rader (eller sidor), som en man skrifvit, i vågskålen mot en hel produktion, hvilken låter oss i detalj förstå, hur långt den skrifvande, sin natur likmätigt, ville sträcka sin kamp. Nej, Rydberg var aldrig en jacobin, liksom han aldrig blef en renegat. En andlig girondist skulle man kanske rättast kalla honom, om ej detta namn förde med så många här falska idéassociationer om högröstad och opraktisk deklamation.
De äro ock i sådant skick, att de, i motsatt fall, snart måste mot nya utbytas. Emedlertid hade jag ansett, att 4 af dem borde kunna med en måttlig kostnad underhållas, i ändamål att såsom flytande batterier eller blockskepp begagnas till några vigtigare lokalers försvar, samt äfven för all vid krig kunna på desamma organisera och lill tjensten ombord öfva reserven och förnämligast den del af sjöbeväringen, som, dertill med omdöme utvald, borde hällas beredd att ersätta vakanser på yttre sjöförsvarets fartyg. De seglande krigsfartyg, hvaraf detta försvar skulle sammansättas, har Eders Kongl. Maj:t således förklarat böra vara: Fregatter, Korvetler, Briggar och Skonerter. Med afseende på proportionen emellan dessa olika fartygs-certer får jag blott i underdånighet tillstyrka att, af de 3:ne sednare, till försvaret mindre användbara, endast ett inskränktare antal, som med fördel till öfningarne under fred kan begagnas, mätte bestämmas, hvarigenom flera af de för kriget tjenligare fregatterna kunde erhållas, af hvilka endast 2:ne klasser, eller 52 och 44 kanons-, borde antagas. Ytterligare har Eders Kongl. Maj:t uti meranämnda framställning, såsom för denna del af sjöförsvaret behöfliga 62 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. angifvit och till skyndsam komplettering föreslagit ångkorvetter ar 2:ne klasser, nämligen med ångmachiner af 300 och 200 hästkrafter, samt med bombkanonér armerade. Alla dessa sålunda af Eders Kongl. Majit anvisade beståndsdelar af yttre sjöförsvaret synas vara så oumbärliga för det närvarande bebofvet och så vist beräknade med blicken fästad på sannolikt förestående förändringar inom krigsflottans materiel, att, huru än dessa utfalla, man med all visshet kan förutse, att dessa nu angifna fartygs-eerter komma alt för en lång framtid bibehållas och att för värt sjöförsvar blifva synnerligen användbara. Vårt kustförsvars materiel bar, under de olika utvecklingsperioder den un dergått, varit sammansatt af ganska skiljaktiga beståndsdelar.
Oripsnvsläk re» dan till Protocollet ven 24 lika öfwerflödigt, men ädelt och sriwjlligt förklarade att desi mening aldrig warit att per - Den i December^ 29 sonligen angripa nägon af Utskottets Ledamöter; Men wäl att han ansett Dem nogare bordt granska Expeditionen dä den till justering upiästeS, Uti hwilken pretention Ridderskapet och Adcln säkerligen allid instämmer. Det more en tidsspillan och öfwcrstöd att hän« föra Ridderskapet och Adeln till granskning as en eller annans uttryck under discusiionerne i denna sak, hälst detta troligen kunde uplifwa widare oenighets gnista. Min afsigt är blott akt erna der önskelig» och nyttiga maler att,återförena alla sinnen kill enighet och förtro» lighet; Jag för derföre ödmjukt förestå och anhaila, om ej Ofwerste-Lieutenant Onpeu valör skulle wilja moderera det uttrycket: Snara uri sitt anförande, med förändring till : fädanr stom kunde liknas wrd crr snara kunnat af Dem förekes Riksens Grander till underskrift, och om Herr Grefwen och LandcMarskalken sedan genom en. proposition täcktes förmå de warde Ledamöter, som i detta ämne yttrat ett eller annat ester ingiswandet af oftanämnde anförande att lata Deras yttranden endast ga utur Protocollct, emedan Deputakionens afsandande i förut nämnde ärende grundades pä Ofwerste-Lieutenantcn Ori^envalörs gjorde motion hwarföre den mäste i Prorocollet qwarblifwa; Sä tror jag alt hela denna sak lättast förglömmes och Wi fä bästa stut pä den. Herö 6ripa nv alclr, ^acob lLric, Upläste följande till Protocollct: Ehuru icke lycklig nog, att kunna synas som wältalig och uprymd af mycken listighet, mäste jag mot min wilja ännu en gäng anlita Högloft.
Din väntan, din fordran, o Svea! vår Mor! Unna Oss alla Den trösten tillika, Att du åt vår kärlek din ära förtror. Låt oss Försvara Din blåhvita fana, Din frihet och lag, under Oscars befäl! Åt oss Förvara Den lotten, att dana Din stolthet — och lefva och dö för ditt väl! SKALDEBREF. Till Doctor JACOB AX. LINDBLOM, utnämnd Erkebiskop, år 1804. Du vishetens och Religionens Upplyste, känslofulle Vän! I mensklighetens och nationens Välsignelser ditt värde känn. Mitt hjertas bud jag endast fyller; Det fala smickret ej förgyller En gärd åt sanningen och Dig: Med känsla blott af dina dygder, I enfald ifrån gömda bygder En okänd stämma höjer sig. Så dalens åbo solen prisar: Han njöt dess värma och dess dag, Fast, gömd af berget, hon ej visar Sitt milda anletes behag. Ty dag och värma vidt sig breder Ifrån den ädles fria själ. Skön är hans väg, som alltid leder Till mensklighetens ljus och väl. Följd af dess kärlek, ej dess häpnad, Han kom, med stilla vishet väpnad, Och villor bröt och hjertan vann. Ju mindre han en lofsång sökte, Ju trognare det altar rökte, Der tacksamhetens offer brann. Slöts än i blygsamhetens slöja Den lagerkrönta tinningen, Dock glorian står, att evigt dröja, Att evigt skina, omkring den. En stjerna sina strålar skickar Från fästets silfverklara rymd; För hopens omkringslutna blickar Dess rörelse, dess glans är skymd För hopens, som sin undran skänker Åt flågelden, som endast blänker, Och ljungelden, som blott förstör: Men hon, den himmelska, hon tågar Sin höga, jemna gång, hon lågar I glans, då meteoren dör. Hon är en sol, och ur dess sköte Framväller ljusets ocean, Och hymner helsa hennes möte, Och sällhet tecknar hennes ban. Så strålar i ovansklig dager Förtjensten lika hög och ren, Fast agget ej dess sken fördrager, Fast fördomen ej ser dess sken. Trygg är dess blick, men ej förmäten;