Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vad är du för en historieskrivare? Skriv femtio tusen man, du galning! De voro minst femtio tusen man. Kom ihåg, att Alexander övervann aldrig mindre än hundratusentals fiender i varje slaktning. Jag är blygsam och nöjer mig med femtio tusen. - Jag skriver tio tusen, sade Olympiodoros. Kom ihåg, att historiens gudinna fordrar strängaste sanning. Du vill väl icke, att jag skall tillskarva en orimlig lögnkrönika? - Nej, nej, sträng sanning, min vän! Skriv tio tusen! Det kan vara nog, då min egen styrka icke överstiger fyra tusen man. - Striden, som nu började, fortfor Olympiodoros, är skildrad såsom endast ett ögonvittne förmår det. - Därvid naturligtvis icke uteglömt fiendens hårdnackade motstånd ... - Naturligtvis icke. - Och än mindre hans vilda flykt efter lidet nederlag, den med lik och vapen översådda valplatsen, och så vidare, sade Annжus Domitius leende, i det han fyllde Olympiodoros' bägare. - Min vän, svarade f. d. epigramförfattaren, numera hävdatecknaren, man får icke i ett enda kapitel uttömma de tillgångar ett fälttåg har på nervskakande och målningsvärda uppträden. Jag ämnar spara den ifrågavarande vilda flykten till ett annat kapitel, sedan hon verkligen ägt rum. Jag låter denna gång fienden i god ordning draga sig tillbaka. Mer tillåter mig icke min sanningskärlek, ty i själva verket var det likväl dina trupper, som ... nog av, du förstår mig. - Den fördömde prästen! mumlade Annжus Domitius. Det var Petros, som genom sin inblandning i stridsplanen förorsakade nederlaget. Jag skulle annars tillintetgjort fienden, i trots av Krysanteus' skicklighet och nästan ointagliga ställning. - Jag målar däremot en annan syn tjusande vackert, fortfor Olympiodoros självbelåtet. Och vackert, hänförande vackert var i sanning att se det präktiga, järnsmidda rytteriet rida ned i kärret, fastna där och omkomma för upprorsmännens klubbor, påkar och stenar. Ett härligare skådespel har det gamla Roms amfiteater under sina mest lysande dagar aldrig bjudit på ... det måste du medgiva, min prokonsul. - Det är sant, sade Annжus
I Statsråds-protokollet är meddeladt, hurusom den provisionela sjukhusbyggnad, hvilken vid Lifregementets dragonkorps’ mötesplats å Ladugårdsgärdet på officers-korpsens bekostnad år 1836 blifvit nppförd, numera befinnes i det bristfälliga och förfallna skick, att den icke kan anses motsvara sitt ändamål, samt att flera olägenheter och kostnader skola vara förenade med det sjuka manskapets förande till Allmänna Garnisonssjukhuset och vårdande derstädes. Vid öfvervägande af förevarande nådiga framställning har det förefallit Rikets Ständer som vore Lifregementets dragonkorps uti ifrågavarande hänseende icke uti någon väsendtligen olika ställning med de öfriga trupper, som till möten å Ladugårdsgärdet sammandragas, och de sjukes transporterande till Allmänna Garnisonssjukhuset, der utrymme alltid finnes att tillgå, torde icke vara förenadt med sådana svårigheter, att för undvikande deraf Statsverket skulle betungas med en så betydlig utgift. I följd häraf hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att till förevarande nådiga framställning lemna bifall. 55:o. Uppskattning af indelta arméens boställen. Slutligen har E. K. Maj:t, enär indelta arméens tillgångar, så vidt de ej redan utgöras af kontanta anslag eller medel, måste till sitt värde, så noga sorn 40 Expeditions-Utskottets Fiirstay tilt underd. Skri/veise, ,Y:o 6*7. möjligt, vara kända, för att derefter må kunna bestämmas det ytterligare kontanta belopp, som erfordras för den lönereglering, hvilken E. K. Maj:t, sedan armé-organisationen förut pröfvats, kan komma att föreslå Rikets Ständer, funnit en uppskattning af arméens bostadsboställen, så snart ske kan, böra ega rum.
8smt ksrr-änA 128 tunni., n ksppi., berökn38 till ... i;ioo FVtt/e/ro^marne i ^n, ii 3/^ ks^ipi., ners 8jön» vsrit utsr renöerscie för i t:s KZA . 7 Fere^aAe, 26 tunni. 29 ksppi., brecivi8 ^In-snZen, jemte bete ä iVe8rs ^In-sn^en efter 8iättern 3oo r an oo/r ^/ö»^ bre^vicl derör6e e^or . 100 Lumms 5,ooo , IV.-o A§. Vill tjen8ttzn: /n/e/c/^ö Lönen oo/r /?65e^enn/nAarne ... Libebältes vi3 tjen8ten: /n/e/c/te Lönen^ utom Leaepsnnin^arne .. 4>63^: 2l. 4- ctei af >000 k:ctr berätcnaa 80m 3fasfeIji6nninAar 00b 600 fi:är 80m ke86jieui>inAgr. ^oret vi3 Labtun, obeb^A^ä , varit utarren^eracl mot 35 t:r 24, k:^r bafre, a 4° 16. - 862: 26. 8. 8umma 5,ooo: Lrän8tiitje8 tjenste»: /»tis/tire^ /ke§6^snM'nMr^ne' .- . .- 600: —- — /^e/^anc/L-nänra^ inctelclt oeb u^pta^es tilt 635: 32.5.; cter me3 skota embetsrummen u^peI6a8; oeb som, enligt I^on^I.
Således skall alllid det nuvar. och förmodligen ett ännu mera ökadt antal af domare i öfverdomslolarne komma att hehöfvas. Jag tror likväl att både nödvändigheten af ett ökadt antal af med fullmakter tillsatta hofrättsledamöter samt det afseende StatsUtsk. velat fäsia vid en blifvande organisation af Rikets domstolar skulle kunna vinnas derigenom, all uti follmaklerna för de blifvande hofrällsledamöterna den bestämmelse insattes, att de finge åtnöja sig med all blifva transporterade lill andra hofrätter, i händelse de nu existerande komma att fördelas på andra orter. Ett sådant stadgande finnes redan i afseende på häradshöfdingarnes fullmakter, enär, såsom II. Ex. täcktes påminna sig, under den tid II. Ex. var Just. Statsminister, det beslutet af K. M. fattades, att några fullmakter för häradshöfdingar icke skulle få utfärdas, med mindre det förbehåll gjordes, att innehafvarne deraf skulle åtnöja sig med hvad den nya regleringen kunde komma ätt i della afseende föreskrifva. Samma stadgande kunde nu äfven vidtagas i afseende på de nya hofrättsledamöterne, som nu äro föreslagne. Jag tillstyrker således, i likhet med Frih. Palmstjerna, återremiss af betänk, till StatsUtsk., som torde fästa afseende på hvad jag nu haft äran framställa. R. o. Ad. ansåg de mot denna punkt gjorda anmärkningar föranleda till återremiss. 3:dje punkten: ang:de af K. M. äskade tvä nija hofrättsrädsoch två nya assessorslöner i K. Götha Hofrätt. Frih. Nordenfalk: Då denna punkt är af likartad beskaffenhet med den föreg:de, sä får jag, under åberopande af de anmärkrnr jag dervid hade äran framställa, fortsätta mitt yrkande om återremiss äfven af den nu föredragna punkten. H. Ex. Hr Frih. Gylén baal, Lars lierman: I sammanband med de anmärkmr, sorn af Frih.
Dom lemna tillräckligt rådrum för Parter att deras besvärsrättighet förvara, samt att någon ytterligare utsträckning af denna tid icke erfordras, éfverlemnar härmed desse frågor til! Vailofl. Borgareoch Heder v. BondeStåfidens ytterligare pröfning» Stockholm den 8 Julli 1823, N:o sig» Ankom dea 14 Julis 1823," Betänkande, ofver Herr August von Frankens Memorial, angående Jordegares rättighet till Arrendators afhysande når AnendeContract ej upp* fylles. Då, oagtadt uti ett ingånget ArrendeContract Arrendator frivilligt medgifvit, att tili afflyttning utan laglig åtgärd genast (lia LngUtshotiets Betnkandeti. vara förbunden, om Contractet af honom ej uppfylles, nu gällande Författningar likväl utstaka, att härtill först ej allenast skall erhållas Konungens Befaliningshafvandeä Utslag, utan ock att Arrendatorn har trettio dagars besvärstid i HofRätten, under hvilken tid, jemte den HofRätten vidare behöfver till Utslagets stadfästande, ej sällan händer att en Arrendator, äfven utan agtning för qvarstad, förskingrar både sine lösören och de Inventarier han af Jordegaren emottagit, och, för att fullkomna Jordegaren^ förlust, söker afträdes förmån; så har Herr August von Franken , uti ett till Höglofl. Ridderskapet och 'Adeln ingifvet Memorial, föreslagit den ändring uti 9 Cap. 1 §.
vill synas att det icke öfverensstämmer med de vaktmästares värdighet, hvilka äro anställda vid Banko-Diskontverket, att bära in behöfliga böcker och verifikationer från Banko-Diskontens lokal till BankoUtsk:s, utan att de för delta besvär skola upbära en serskild gratifikation. Om en sådan arbetsfördelning äfven skulle iakttagas inom de egentligen s. k. Statens verk, så skulle sannerligen icke någon gräns finnas för embetsmännens och vaktpersonalens anspråk på serskilla arfvoden och ersättningar. Att titlarne på böckernes ryggar skola bestämma huruvida den vaktmästare som blifvit befalld att bära in desamma, bör derföre hafva ser - 128 Den 6 Augusti. skild gratifikation eller icke, tyckes mig temligen oformligt, och då detta exempel icke är det första eller enda på den öfverdrifna omsorg hvarmed man vakar deröfver ali äfven det aldra ringaste besvär inom Banken skall serskildt vedergällas, kan jag ej underlåta alt anhålla om afslag å ifrågavar:de mera. ehuru obetydlig än densamma är, hvarå anspråk blifvit väckt. Hr Råfelt, Anton: Jag ber endast att få uplvsa att den nu föreslagna gratifikationen vid alla föregående riksdagar blifvit ifrågavande vaktmästare tilldelad och då summan är så obetydlig anser jag det icke vara billigt all man fråntager dem denna påräknade inkomst. Hr von Troil, Sam. Gust.: Det gifves verkligen icke något verk, hvars tjensteoch vaktmästarepersonal med sådan ömhet omhuldas af dem hvilka med dem hafva befattning, som Bankens gynnas af BankoUtsk., derpå hafva vi baft många talande exempel. Här framstår nu åter ett dylikt. Banko-Diskonlverkets vaktmästare hafva icke någon uppassning bos BankoUtsk., men de hafva inburit böcker till Utsk:ts sammanträden i st. f. att dessa böcker skulle kunna hafva blifvit inburna af Ulsk:s egen betjening.
Dock må om arfvejord å landet ej i någotdera fallet förordnas till förmån för annan etc.”, kunde sålunda alla missförstånd undvikas, och vi hafva då fattat ett beslut, fullkomligt öfverensstämmande med ett annat RiksStånds. Detta i afseende på anmärkningen rörande lista §:n. Beträffande anmärkningen rörande 2:dra §:n, så får jag erinra Hr Cederschiöld, att alldeles detsamma, som nu är stadgadt i 2:dra §:n, står i 3:dje §:n af detta Kap. Arfda Balken f. n. Der står nemi., att om bördköpt jord bortgifves, det blott är arfvinge, icke bördeman i allmänhet, som får lösa_ densamma, och detta har Utsk. hemtat ur 3:dje §:n 17 Kap. Alfda Balken af nu gällande lag. Hvad nu angår att det skulle vara möjligt att läsa §:n så, att man skulle få lösa all bördad jord åter, men icke ärfd jord, så misstager sig Hr Cederschiöld deruti helt och hållet, ty arfvejord får ju icke alls bortgifvas utom börden, utan endast den bördköpta jorden får jag bortgifva utan börd. Således förfaller helt och hållet denna förmenta inkonseqvens. Jag Den 2 December. 257 Jag är skyldig Hr von Hartmansdorff att svara på den anmärkningen, att JordaBalken skulle obehörigen hafva blifvit förändrad i 8:de Kap:s 3:dje §. Ett stadgande i den n. v. JordaBalken, ang:de stadsfastighet, är det, att jag eger bortgifva med varm hand så myckel af aflingejorden eller hus eller tomt i staden, som jag eger bortgifva genom testamente, i fall bröstarfvinge lefver efter.
Skulle han taga skäl och vansläktas från sitt folks kardinaldygd? Nåväl, sade Lydik Larsson, då står ett förslag åter. Jag reser till Åbo och skall i aller ödmjukhet uppvakta presidenten i hofrätten, herr Jöns Kurck. Vill ni, mot vederbörligt kvitto, öfverantvarda skrinet till mig, så skall jag låta öppna det i presidentens och vittnens närvarelse. Sedan jag förvisso vet värdet af barnens egendom och, där presidenten det tillråder, tagit en part ut för barnen, skall jag åter låta försegla skrinet med hofrättens signet, och det beror då af förmyndaren, om han vill förvara skrinet hos sig eller lämna det mot kvitto i hofrättens förvar. Detta senare vore säkrast. Ert torp kan brinna eller plundras af tjufvar. Ny rådplägning. Hvad allt de lagfarne hitta på! Den okunnige torparen hade en vidskeplig vördnad för alla signeter, men det han höll i sin hand tycktes honom vara säkrare än det han lämnade ifrån sig. Thomas svarade nej. Hans klokare hälft var af annan mening. I fars tid, sade Dordej, sköflade krigsmännen allt hvad de öfverkommo. I vår tid göra fogdens tjenare mångenstädes detsamma. Minns du i vintras, när Mannu var ensam i stugan och drog en eldbrand ur spiseln i halmen på golfvet? Du var med barnen vid läsförhöret, jag klappade byke vid vaken på isen. Hade Gud ej skickat mig in efter dina skjortor, hvad hade det blifvit af stugan, af Mannu, af Hagars och Bennus arf? Skicka skrinet till hofrätten! Det är ett sextipunds-lass att ansvara för andras egendom. Lydik Larsson anmärkte, att presidenten Kurck stått fadder för barnen. Ja, ser du? instämde Dordej. Passar inte Gud den saken som hake till märla? Slå fast haken, Thomas, så är barnens egendom bakom lås. Han, som är hofrättens öfverman, måste vara den lagfarnaste här i landet. Sara kallade sin man Abraham herre, men Abraham fann sig oftast väl af att lyssna till Saras råd. Thomas framtog ur den lästa ekkistan under sängen ett litet skrin, knappt större än en vår tids cigarrlåda.
Men det finnes ännu ett skäl, som jag anser mig icke böra uteglömma, nemi. den stora personal-trafiken, sorn, etil. min öfvertygelse, skulle komma all ega rum på denna jernväg. Den Stockholms-bo eller innebyggare i del roedlersta Sverige, som nu för tiden företager en utrikes resa, nödgas antingen fara på ångbåt lill Stettin eller Lubeck eller ock kanalvägen till Götheborg och derifrån till Köpenhamn. Den långa färden öfver ett ganska ofta stor migt haf medför i allmänhet obehagligheter för de flesta resande och jag tior derföre, att om en jernväg emellan Jönköping och södra kusten af Skåne blefve anlagd, sä skulle icke blott ett ovanligt stort antal af våra utrikes farande landsmän begagna sig af detta transportmedel, utan äfven en större mängd af ulläuduingar, än nu är förhållandet, besöka värt fädernesland. Hvar och en af oss, som reser utrikes, påträffar personer, som förklara, alt de mycket gerna önska att besöka vårt, för sina naturskönheter beryktade fädernesland, men att svårigheten alt färdas inom landet, derifrån afbåller dera. Jag tror, att om en jernväg emellan Skåne och Jönköping komme till stånd, så skulle vi få emottaga mycket flera besök af ulländningen, än som nu äga rum, och mycket penningar dymedelst införas i landet. Jag anhåller nu ali få yttra några ord om de politiska skäl, som lala för denna bana. Det är naturligt att Skåne, som f. n. genom sitt läge hålles i ett slags afsöndringstillslåod från det öfriga Sverige, står i en liflig förbindelse med Köpenhamn. Det är dit landets innebyggare fara, då de vilja förlusta sig, göra större uphandlingar o. s. v. Daglig ångbåls-kommuuikation eger derföre rum emellan Malmö och Köpenhamn.
Om nu, sedan den en gång alifvit beviljad, efteråt visades, att fordringen försvunnit eller blifvit ogiltig; så måste väl i sjelfva verket också inteckningen anses hafva med samma skäl försvunnit, som den från början, i händelse förhållandet då varit enahanda, aldrig skulle blifvit beviljad. Men när bevis företeddes, att den intecknade skulden försvunnit eller blifvit ogiltig; förmodade jag domaren ej kunna vägra att i protokollet öfver inteckningar derom göra anteckning och, sedan detta skett samt de förtedda bevisens giltighet blifvit pröfvad, icke betagas att med samma makt, sorn han från början haft, att vid lika förhållande vägra inteckningen, nu besluta, att dess verkan försvunnit och fastigheten ej mer bör anses dermed belastad. Kunde ett sådant beslut rätteligen kallas en intecknings dödande; så syntes mig deraf följa, att inteckning lagligen kan dödas äfven i andra fall, än de två, som beskrifvas i ornförmälta lagställen; och detta var, hvad jag trodde här hafva bordt ske, och som jag lade Domhafvanden till last att ej hafva iakttagit. — 87 — Hvad jag sålunda anfört, har dock icke vunnit nådigt afseende. Genom Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 17 Augusti 1855 förklarades skäl ej hafva blifvit anfördt, som kunde föranleda ändring i Hofrättens öfverklagade utslag*). Anmärkning har förekommit emot en tillf. Domhafvande i Åhs Härad, att förre fästningsfången Anders Bengtsson, hvilken den 12 April 1851 blifvit inmanad i Alingsås kronohäkte sorn misstänkt lör delaktighet i stöld, från den 18 i samma månad, då Domhafvanden derom erhöll underrättelse, intill den 30 derpå följande Maj, då Anders Bengtsson blifvit för Åhs Häradsrätt inställd, måst i häktet afbida ransakning rörande det mot honom angifna brott; i anledning hvaraf jag förordnat åtal emot tillf.
Ständers BewillningsUtstött, uti dest sörlidne gärdag uplasta förnyade utlätande, angäenbe -Bränwinsbranningen och Bewillningen derföre förcflrgit och tillstyrkt, blcf af Presie-Ständet till alla delar gilladt; förblifwande Ständet likwal wid dest föruj fattade beflut, att i anseende kill Krogar och Bränwins-minuteringsställen i underdänighct anhälla,'det täcktes Kongl; Mai:ts Nädigst widtaga sädane Författningar, hwarigenom Krogarnes stadliga werkningar pa sedligheten i möjligaste mätto kunna förekomma?, v t supra. S. D. S84 Den i7 April. S D. Hwad Riksens Högloft. Ständers Banco-Ut' ffott uti dest förliden gäbdag upläste Memorial angäcnde Fittja Brobyggnad yttrat och tillstyrkt, blcf afPrest-Ständet till alla delar gilladt. vt S. D. Deflöt Prcstc-Ständet, att Riksens högloft. Ständers Constitutions-Utskotts Förstag till en förändrad Redaktion af RegeringS-Formens 97 §. w d nästkomman, de Riksdag bör till pröfning uptagas. vt supis. S. D. Riksens Högloft. Ständers Lag - Utstötts Sen 26 dennes uplästa Betänkande i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående erindran till Allmänheten, om hwad wid Boupkeckningar iagtlagas bör, föredrogs ä nyo och bifölls. Vt supr». S. D. Efter upläsande af Riksens Högloft. Ständers Expeditions Utstötts Förstag till underdånig strifrvelse angäende Krono-Fisten, Qwarnar m. m., blef berörde Expedition af Preste - Ständer gillad med följande föländringar, nemligen: Ilo Att framför orden: Ostra sidan af Tsrneä Elf, mä tilläggas: Tornes Stad, jemte ; och S:o
I hela kungshuset (Stockholms nya slott var den tiden ännu icke inredt), eller rättare kanske i hela Sverige fanns blott en mensklig varelse, som, obekymrad om kronprinsessans befallningar, trotsade hennes vilja, endast lydande ingifvelserna af sin egen, och som fann ett nöje i hoffolkets bryderi, då han vägrade att hörsamma deras föreskrift, men de, en gång för alla, voro förbudne att emot honom bruka våld. Det var negergossen Badin. En sjöfarande hade förärat honom åt Lovisa Ulrika, som lemnade hans lynne och böjelser lösa tyglar, för att på detta sätt utröna menniskonaturens utveckling, då den icke tämjes genom uppfostran. Det utgjorde hennes stora förlustelse, att jemföra inflytandet af detta uppfostringssätt (om eljest denna benämning vid detta tillfälle är användbar) och af det, som iakttogs i afseende på hennes egna barn, bland hvilka det äldsta, arffursten Gustaf, var endast ett par år yngre, än Badin. Slutligen måste hon dock afvika från denna plan, för att icke åstadkomma olyckor och på menniskoslägtet inympa ett vilddjur, så mycket farligare, än öknarnes, som detta skulle förenat menniskans rikedom på utvägar med raseriet af de sannskyldiga vilddjurens lidelser. Vid den tidpunkt, hvarom nu är fråga, visste Badin likväl ännu icke hvad aga vill säga. Det Afrikanska blod, som jäste i negergossens ådror, utgjorde en styggelse för hoffolket, hvilket städse var blottstäldt för hans okynne. Till och med främmande personer öfverhopades af honom med plumpheter och förnärmelser af alla slag; och mindre rådfrågande klokheten, än skadefröjden att se den mäktiga senatens ledamöter förödmjukade och bragte i förlägenhet, log Lovisa Ulrika i mjugg, då Badins grofva skämt förstummade desse samme Riksens Råd, hvilka i rådkammaren öfverröstade sjelfve konungen. Medan kronprinsessan, på sätt nämndt är, anställde sina betraktelser, spordes hastigt stoj och skrik från en af försalarna.
Tvärtom måste §:ns innehåll och syftning noga öfvervägas, och som härvid förekom, att vid §:ns antagande redan från längre tid tillbaka var i Riket herrskande en allmän erkänd och antagen Stats-religion, nemligen den rena Evangeliska Lutherska läran, hvilken alla, enligt 1 Kap. 1 § Kyrko-lagen skola bekänna och uti hvilken hvarje infödd Svensk man följaktligen borde uppfostras och konfirmeras, äfvensom, enligt samma Regeringsform, till Rikets embetsoch tjenstemän endast utnämnas bekännare af denna lära, alltså kunde icke, med tillbörligt afseende härpå, från <§:ns nyssanförda innehåll dragas annan slutföljd, än att bekännare af vår troslära väl vore skyddade från allt tvång att antaga främmande läror och berättigade till en fri utöfning af sin religion, men icke tillika egde att affalla från sin religion och derigenom, i den mån afifallens antal ökades, störa lugnet meddelst en inom församlingen åstadkommen allmän förargelse. Hade man nu åter varit af motsatt mening och ansett Grundlagens bud, att hvar och en skall skyddas vid en fri utöfning af sin religion, äfven hafva afseende på den, som affallit från sin religion, hade de ifrågavarande lagrummen, 1 Kap. 2 §. Kyrko-lagen och 1 Kap. 3 § Missgernings-Balken, icke varit tillämpliga, enär de begge måst gifva vika för en sednare Grundlag och målets utgång hafva bordt blifva annorlunda. Nyss åberopade lagrum betrygga således icke ensamma vår Statskyrkas enhet och bestånd, utan behöfva stöd af Grundlagens 16 §, sådan den hittills varit tolkad inom lagskipningen. Låt vara att de finnas, som förmena, att denna tolkning varit oriktig, så tror jag dock icke, att tvisten härom kan slitas på nu föreslaget sätt, utan bör i annan ordning afgöras.
Den 3o Januari c. ra. ägde de inga medel. Jag föreställer mig svårigheten för landscontoren att redovisa medlen på ett ställe och insätta deni på ett annat ställe. Jag vet icke hvar controllen öfver dessa olika räkenskaper skulle kunna möta, åtminstone på ett ställe. Möjligen skulle det vara likgiltigt om alla medel inbetalas till Riksg.cont., såvida Riksg.contoret directe tili Konungens Liefve ett Statscontor, men huruvida delta embetsverk skulle kunna verka i samma riktning och syftning som Statens embetsverk, betviflar jag. Jag får på detta skäl tillstyrka afslag å Utsk:s förslag, såsom efter min förmening overkställbart. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskrs utlåt:n Nfis 355 och 4>i Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Uppå derefter framställd propos. blefvo nyssnämnda utlåt:n afslagna, med undantag af de punkter, som angå frågorna om ordinarie statsinkomsternas samt chartce-sig.medlens ingående till Riksg.contoret. Vid förnyad föredragning af Stats, och LagUtsk:ns den q och 20 dennes på bordet lagda betänk. N:o i 18, i aniedn. af väckt motion om tillökning i aflöningen för värfvad soldat, som utöfver en viss tid varit i tjensten anställd, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den 9 och 23 dennes på bordet lagda betänk. N:o 124, i aniedn. af väekt fråga 0111 ersättning lill rotehållare vid Dalreg:tet för slitning af soldaternes klädespersedlar under ar be tsco mm en de ringar. Hr von Rosen, Georg: