Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på den anmärkning af Grefve Cronbjslm att de minst goda vinerne äro förfalskade, får jag yttra att de ej blifva förfalskade utomlands, utan vid kypringen här på källrarne, och det är just dä tullen är hög, och vinerne följakteligen dyra som man häruti finner interrese. Följden af en låg tull skulle blifva att vi finge eo bouteille vin för godt pris, och Staten tillika en betydlig ökning uti sina inkomster. Grefve Frölich, David-. Jag instämmer så vida med Friherre Cederström, sorn jag tior att man ej bör åsätta så hög tull, som Utskottet uti senaste betänkande föreslagit af den grund att denna tull är högre, än tullen uti brödrariket Jslorrige, och skulle följaktligen gifva anledning till fortsättande af den tullförsnillning i parti, sorn hittils derfrån ägt rum. Deremot tror jag ej att tullen bör nedsättas så lågt som Friherre Cederström yrkat, emedan det efter mitt begrepp ej är nyttigt så uppmuntra förtäringen af en utländsk dryck, att andre än de mera bildade ilassernej komma att deraf bär 956 Den 22 Augusti J. m>. gagna sig. Jag hemställer således att man måtte förblifva vid hvad uti Utskottets första betänkande är föreslagit. Herr Cederschjöld: Då erfarenheten visat, att den höga tullen ej haft någen annan påföljd* än att ganska litet af det vin, som är infördt, blifvit förtulladt, så anser jag att man genom nedsättning af tullen skulle öka inkomsten, jyien då det är gifvit, att de finare vinsorterne. äro mera underkastade tullförsnilning dels derföre, att en försnillning af dera mera lönar sig, dels derföre att viner på boutedler lättare kunna insmygas, så hemställer jag, om icke tullen på de finare vinerne bör vara lägre, än än på de gröfre; tili exempel 15 procent på de finaste; 20 på de mindre fina, oih 25 på de gröfre. Friherre CederJlröm:
Vid författandet och granskningen, blefvo på Kongl. Majits Nådiga Befallning, förändrade Re. kenskaps formulairer i underdånighet foreslagne, hvilka uti Nådiga SkrifVeiser den 25 Februari 1800 och den 12 Januari 180a till efterföljd i Nåder fastställdes, och hvarefter med a8oo års Räkenskaper skulle göras början. Det hufvudsakligaste af förändringen består deruti, att arne Hufvud'Böcker skola författas; den ena är i afseende på Redovisningen, både för Penningar, Spannmål och Effecter, lika med hvad sorn brukas vid alla öfriga Verk , hvilkas Hufvnd-Böcker innefatta redovisning för Penningar ©ch Persedlar. Den andra Boken är för Calculen, till N:.o 45, 46, 354 Den 8 Mars'. till rättelse sa väl vid liqvider för Persedlar^ som för att uti en General-Calcul kunna visa Inrättningens förhållande i det hela, samt desa vinst och förlust. Oaktadt denna förändrade Redogörelse-Method är det dock icke möjligt, att desse Hufvud-Böcker kunna afslutas förr än 25- ar efter Redogörelse-året* slut; emedan Magazins-Inrättningen, i anseende till uppbörden af Kronans Afrad och Tionde samt Vacance-Spaunmål vid Regementerna m. m. har nära sammanhang med Tands-Böckerna samt Militiae-Indelnings-Boken; och till utgifterna med Kongl. Krigs-Collegii, Flottornas och Värfvade Arméen* Räkenskaper. Förenämnde tid har Kongl. Maj:t derefter i Nåder pröfvat och uti Nådig Skrifvelse den 15 Maj 1804 i Nåder fasställt, såsom lika med den, som för flera Verks Räkenskapers afslutande funnits nödig.
Preste-Slåndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 —< — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående ett lån af allmänna medel till Carlscrona Stads Pastorat. (Stats-Utsk. Uti. N:ris 419 och 455 samt Mern. N:o 519.) S. A. K. Med anledning af hos Rikets Ständer i ämnet gjord Framställning, och då den af E. K. M., medelst Nådiga Bref den 1 Sept. 1837 och den 21 Juni 1839, gillade och fastställda förening af Svenska och Tyska Församlingarna uti Carlscrona Stad till ett enda Pastorat, dock med 2tne Kyrkor, ännu icke kunnat bringas till verkställighet, emedan understöd af allmänna medel lärer vara enda vilkoret för möjligheten att kunna vederbörligen aflöna det inom den förenade Församlingen nödiga Presterskap samt vidmagthålla de bida stora och dyrbara kyrkorna, hvilkas underhållande hittills ensamt ålegat Församlingarne, hvarigenom ock desse åsamkat sig en skuld af 18,933 R:dr 16 sk., oberäknadt det ytterligare capital, som för verkställigheten af några å kyrkorne förestående oundvikliga reparationer nu måste anskaffas, hafva Rikets Ständer beviljat Carlscrona Stads Pastorat ett lån aF 12,000 R:dr, att af Riksgälds-Contoiret utgå, med vilkor, att detsamma återbetalas med 5 procent årligen å det primitiva capitalet; kommande af denna årliga inbetalning 3 procent att beräknas såsom ränta och återstoden att å capitalet afgå. Hvilket Rikets Ständer härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla j framhärdande &c. Stockholm den 15 Juni 1841. Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Juni 1841.
Äfvenledes föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter nedannämnde den 25 dennes f. m. på bordet lagde Ullåt:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 33, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster: N:o 33, Litt. A, dels ang;de beräkningsgrunden för saltpeterhjelpens utgörande inom en del af Södermanlands län, dels rör:de ersättning lill rusthållare inom Småland för förlorad inkomst genom förändring i utgörandet af nämnde utskyld; N:o 33, Litt. B. ang:de uphörande af vissa utaf dc i ordinarie räntan ingående skatter; N:o 33, Litt. C, om eftergift af beskattningen i tackjernstillverkningen och stångjerns-smidet; N:o 33, Litt. D, ang:de mantalspenningarnes utgörande; Banko-Utskottet: N:o 18, angule dels bestämmande af preskriptionstid för emottagande i kronans upbörd och inlösen i R. Stms Bank af åtskilliga Bankens utelöpande sedlar; och dels dessa sedlars förande inom linien samt uteslutande från beräkningen af Bankens sedel-slock ; samt N:o 19, ang:de förhöjd pension åt f. d. Banko-Bokhållaren N. Magnusson. Föredrogos och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s nedannämnde den 25 dennes f. m. på bordet lagde Mern.: N:o 48, i anledn. af återremiss utaf Ulsk:s Betänk. N:o 37; N:o 49, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s Betänk. N:o 38; N:o 50, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s Betänk. N:o 39; samt N:o 51, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s Betänk. Den 28 Februari f. m. Slutligen föredrogs, men bordlädes ånyo, pA begäran af (lere ledamöter Allm. Besv.- o.
För min del tror jag åtminstone, att, om vi nu besluta att tillägga Herr Järta en pension derföre och emedan han är ett stort snille, vi skole till nästa Riksdag fä höra talas om åtta å tio personer sorn gatt bort, lagt händerne i kors, och fordra pensioner för det att de äro snillen. Jag tillstyrker således afslag å StatsUtskottets Betänkande. Grefve von Platen, Baltsar Bogislaus'- Ehuru tvenne värde Talare gjort ganska vidsträckta, och väl tournerade anmärkningar öfver de personer, som vågat tala för Kerr Järta, måste jag ■ dock erkänna, att jag är en af dem. Jag bör likväl nämna, att jag ej minnes, det jag yrkat Herr Järtas snille var* det hu.fvudsakliga skälet för b®- 7* X)eti i6 September e. m - viljandet af den i feiga varande pensionen. Tvärtom, utan ålit anspråk på snille sjelf, vågar jag icke döma om andras. Och jag har icke eller framställt Herr Järta® snille, till stöd för förslaget, om jag ock icke kunnat underlåta, att i förbigående derom påminna. Men jag har tält om hans förtjenster mot Fäderneslandet t om hans oegennytta, hvaraf jag rönt beständiga prof, under ali den tid jag med honom samman verkat. Jag vet, att min framsta lini ngsgåfva är svag; men jag har trott raig vara skyldig denna gärd åt Herr Järta, hvars förtjenster hafva ett så giltigt skäl att varg da ihågkomna, det nemligen, att Fäderneslandet icke må sakna sådane män som han, när de be höfvas, JDat må vara huru det vill, med den sist talande Heda morens kännedom af Herr Järtas förtjenst inom 1809 års ConstitutionsUtskott, så tror jag likväl, att jag, sorn hade den äran att vara en medlem af detta Utskott, torde ega någon, mera kunskap, om hvad Herr Järta der uträttat än de Herrar, som nu aå afgörande derom yttrat sig.
Man har nemligen yttrat, att Preste-Ståndets beslut, sådant det korn Utskottet tillhanda, redan varit att anse såsom öfverensstämmande med Ridderskapets och Adelns: att tvenne .Stånd således redan stannat emot två, och att Utskottet derföre begått en olaglighet deri, att det beslöt Den 14 December. €33 uppgörandet af ett jemknings-förslag. Till besvarande af denna anmärkning, får jag upprepa just hvad d-tta Präste-Ståndets ProtocollsUtdrag innehåller. Deruti förekomma, ehuru jag nu ej ihågkommer hela perioden , de orden: att Preste-Ståndet Jränt rädt sitt förra beslut. Om detta varit i enlighet med Ridderskapets och Adelns, hade Preste-Ståndet ju ej haft något att frånträda. Antingen har således Preste-Ståndet icke vetat öfver hvad det förra gången beslöt, eller ock har Ståndet begge gängerne vetat det, hvilken sednare tanka jag adopterar. Deraf följer klarligen , att Preste Ståndets förra beslut ej var lika med Ridderskapets och Adelns, emedan Präste-Ståndet frånträdt detsamma, för att förena sig med Ridderskapet och Adeln. Så har ock Utskottet fattat saken. Utskottet har nemligen trott, att 2:ne Stånd varit af lika tankaj att de 2tne andra Stånden uppskjutit frågan till nästa Riksdag; Ridderskapet och Adeln i allo, så väl de frågor, hvilka berodde på Ståndens gemensamma beslut, som Lagfrågorna Och önskningsmålen. Preste-Ståndet åter blott de frågor ; som bero på Konungs och Ständers gemensamma afgörande, hvaremot Ståndet tillstyrkt åtskilligt såsom tjensters bibehållande i vacant tillstånd, tills de kunna besättas efter den nya regleringen, Detta förutsätter, att Preste-Ståndet med ett tyst gillande i vissa delar omfattat Särskildta Utskottets Betänkande, och således har Utskottet ej saknat grund, att inkomma med ett jemknings-förslag. Skulle mot för, modan denna bevisning, hvilken jag anser ma - 634 Den 1^.
Skälet hvarföre Utsk. icke medgaf Den 6 September f. m. 249 den dubbla representationsrätten var det, att derigenom skulle R. o. Ad. i sjelfva verket halva fatt en fördel framför de andra Stånden, i Ihy att Adelsman såmedelst skulle hafva fått eu grund mera för sin representationsrätt än någon annan Ständs-ledamot, hvilket svårligen af de öfriga Stånden velat medgifvas. Hvad beträffar det förhållande Hr von Hartmansdorff sagt sig icke kunna fatta, nemi. alt en bonde skulle kunna representera såsom husegare, sä har Grundlagen redan genom 15:de §:o Riksd.- Ordmn sörjt derför, att ingen får representera uti BoudeSt., som tillhör annat RiksStånd, och således kommer att inträffa, att om en person af BondeSt. blifver mantalsskrifven och husegare i stad, så tillhör han BorgareSt., men icke båda Ståuden på en gång. Man har visserligen sagt att en husegare, som tillika är embetsman, skulle, derigenom att han inkommer i BorgareSt., borttaga sjelfva egenskapen af BorgareSt. Deremot kan nian å andra sidan till försvar anföra, att om en embetsman inkommer i BorgareSt. på grund af detta förslag, så är det icke derföre att lian är embetsman, utan derföre att han är husegare, och hans egenskap af embetsman bör väl icke göra honom olämplig att ingå i BorgareSt., lika så litet, som en borgare f. n. går miste om sin rättighet, alt kunna såsom vetenskapsman och ledamot af Vetenskaps-Akademien väljas till Riksdagsman i PresteSt.
Hr v. Qvanten har sagt, att det i vår tid skarpt utbildade personlighetsbegreppet fordrade ovillkorligen, att alla sedliga behof, som hänföra sig till individen såsom sådan, måste af samhället respekteras; att till kategorien af absoluta personliga rättigheter hörde qvinnans rätt att bestämma öfver sin hand, samt att hvarje band på henne i detta afside vore stridande mot nutidens upfattning af personlighetsbegreppet. -— Hvem nekar, att alla menniskans sedliga behof skola af samhället »respekteras»? — Men med hvad rätt kan väl deraf härledas anspråket på så fullkomlig frihet, att hvarje band vore obehörigt? Med vida större skäl torde kunna sägas, att ett sådant anspråk är obelogadt — ja, att det rent af strider mot »sedlighetens idé», hvilken kräfver, att alla, äfven sedliga, behof skola underordnas de verldsalltet inneboende gudomliga lagar, genom lydnad för hvilka jemnvigt bibehållas ej blott inom skapelsen i dess helhet och särskilda delar, utan äfven i de af menniskans frihet beroende förhållanden. Om alltså hvarje band på qvinnans frihet att bestämma öfver sin hand strider mot nutidens upfattning af personlighetsbegreppet, så påstår jag att denna upfattning sjelf är oriktig. Den förtjenar då äfven föga alside. — Talaren syntes sjelf inse och omedvetet ådagalägga det, då han sade sig ingalunda dela motionärens åsigt att qvinnan redan vid 15 år borde vara giftasmyndig, och instämde i Frih. Armfelts reservation, hvilken icke tillstädjer qvinnan att tillgodonjuta sin ifrågavide rättighet förr, än efter fyllda 25 år? Måste icke, enl. talarens åsigt, rättighetens fulla åtnjutande ovägerligen medgifvas från och med den dag, då ett sådant behof lör den giftvuxna qvinnans medvetande framträder? Eller är det först efter inträdet i sitt 26 år, som qvinnan bör betraktas såsom person ? Ar icke det något ingrepp i hennes absoluta personrätt att inskränka friheten derförinnan — den del af hennes lif, då hon efter all sannolikhet mest älskar — för att begagna talarens egna ord — »endast i sin egenskap af menniska» ?
Ridderskapet och Adeln har åt ingressen till föreskrifterna i förevarande § gifvit denna lydelse: ”Jemte de åtgärder, Bunco-Fullmägtige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska Cassa, ega Fullmägtige att, när Bankens ställning i öfrigt det påkallar”, a) etc.; hvarförutan bemälde Riks-Stånd omflyttat mom. litt. c) till 2:a mom. eller litt. b); men för öfrigt lemnat §:n oförändrad. Utskottet, som till en början inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att Utskottets af de öfriga Stånden gillade framställning bifalla, får, i det fall, att inbjudningen icke antages, föreslå följande voterings-propositioner: l:o. Den, sorn till contra-proposition i nästföljande votering godkänner Ridderskapet och Adelns beslut, voterar Ja; Den, det ej vill, Nej. Vinner Nej, antages till contra-proposition Borgare-Ståndets beslut. 2:o. Den, sora bifaller UtskoLlets förslag i 63 § (se ofvan) röstar Ja; Den, det ej vill, Nej.
Krook i underdånighet anhållit att lian, sorn tillförene varit Major och Chef för andra bataljonen af regementet Royal Suédois samt i sådan egenskap skall hafva uppburit en årlig lön af 500 rdr^ hvilken han dock vid nämnde regementes upplösning år 1815 utan eget förvållande förlorat, och i hvars ställe han fått sig tilldeladt det expektansarfvode af 200 r:dr årligen, han ännu innehade, måtte i nåder varda förhjelpt till åtnjutande af skillnaden emellan berörde lön och arfvode, med beräkning från den 10 April 1844, då Majoren från kommendantsbefattningen å förenämnde, fästning entledigades; så har Kongl. Majit, medelst nådig skrifvelse af den 17 sistlidne Mars, förevarande ersättningsfråga till Stals-utskottet öfverlemnat i ändamål att Rikets Ständer måtte åt sökanden, Majoren Krook, medgifva den godtgörelse för förlorade löne-inkomster, som synes af billighet påkallad, och hvartill förefunnes tillgång å besparingarne på det å allmänna jndragningsstaten för exspektans-arl voden uppförda anslag af 10,000 r:dr åi ligen. Af de, jemte högslberörda nådiga skrifvelse, Utskottet tillställde handlingar i målet inhemlas: att sökanden, sorn den 19 April 1814 befordrats till Major och Andre bataljonschef vid dåvarande regementet Royal Suédois, med åinjutande al de löneförmåner, som framdeles komme att bestämmas och hvilka sedermera blifvit fastställde till likhet med hvad en officer af samma grad vid Konungens f. d. Eget värfvade regemente innehade, mast, i följd af förstnämnde regementes år 1815 verkställde upplösning, frånträda samma löneförmåner, men i ersättning derför likväl under den 23 Januari 1816 fått sig i nåder tilldeladt ett årligt expektans-arfvodé af 200 i:dr, hvilket lian ännu innehar; att, i anledning af Majoren Krooks redan samma år väckta JM», lill R. St.
Ty det skulle borttaga färgvärkans finhet, om man till det blekröda toge samma klargröna färgton som man brukat i näckrosbladen. Med rödt tyg kan man göra vallmor, med gult vissnade lönnblad och så vidare. Satinet kan utbytas mot enfärgadt bomullstyg, hvilket är ännu billigare. Värkan är fullkomligt artistisk och slående vacker, ifall man med omsorg klippt ut blad och blommor och med smak ordnat dem på sin gardin eller duk. Och till smaken hör att bladen äro lagom stora, liksom att färgerna passa för den sak och den plats man vill pryda. Näckrosblad duga sålunda ej på en liten bordduk; törnroskvistarna passa däremot på en sådan, men värka för smått på en inramning omkring en dörr eller ett fönster. Att de nyss beskrifna gardinerna sättas upp alldeles utan veck, endast förenade med ett på samma sätt prydt tvärstycke, hör oafvisligt till det vackra intrycket. Om man vill se ett hem, hvilket med enkla medel nått det hemtrefligaste och originellaste artistiska intryck, då bör man besöka målaren Karl Larssons uppe i Sunborn i Dalarna. Där äro sofrummens möbler endast de allra vanligaste träsängar, trästolar och träbord. De äro i ena rummet målade gröna; där är då taket också grönt, väggen är hvitlimmad och på den äro målade enkla ornament i gult, rödt och grönt. I ett annat sofrum är väggen helt hvitmenad, alla möblerna hvita, och endast litet rödt här och där lifvar upp hvitheten. Sålunda går rundt omkring rummet en smal, rödmålad bokhylla, som hvilar på pelarlika konsoler, hvilka sitta tätt, och mellan hvar sådan röd konsol är insatt ett stycke papper i djupblå färg. Med detta medel är den trefligaste dekorativa värkan uppnådd och en hvar måste bli glad som vaknar i detta rum! Äfven de allra enklaste rummen, med bara, naturliga träväggar, med gröneller rödmålade möbler, med ett litet, grönt eller rödt, dekorativt streck här och där, värka idel hemtrefnad, luftig friskhet och färgglädje.
Jag må vara aldrig så angelägen att skydda den utländska handeln, så måste jag dock vara lika mån om att uprätthålla den inhemska krediten, och om bysättningen icke är nödvändig som tvång för att uprätthålla inrikes krediten, så kan jag icke finna, att jag hör medgifva den utländska handeln större förmåner än den inländska. Örn en utländning och en Svensk samtidigt komma med hvar sin fordran på en gäldenär, så skall den förra vara berättigad att genast utfå sin fordran, men icke den sednare. Det är ganska naturligt, att samhällena stifta lagar till förmån för sina egna medlemmar; men att göra det för utländningen på bekostnad af infödingar, är i sanning att sträcka delikatessen för långt. Man har sagt, att det icke vore lika angeläget att en annan fordran betalades, som att det skedde med en vexel. Om jag dock utfärdar en skuldförbindelse att betalas på en viss dag, så inser jag icke, att ej innehafvaren deraf skall hafva samma rätt att få den betald på dagen som innehafvaren af en vexel. Methoden är dessutom alldeles falsk; ty den tjenar icke till något annat, än att man småningom öfvergår till det slag af förbindelser, som hafva den strängare exsekutiva kraften, hvaremot de öfriga komma ur bruk. Vi veta, att hittills har bysättningstvånget kunnat användas hastigare mot vissa gäldenärer än mot andra, på grund af löpande förbindelser och vexlar. Hvad har följden blifvit? Jo, att nästan alla förbindelser blifvit löpande. Det är ett undantag, att se en skuldförbindelse, som icke är ställd till innehafvaren, och detta är en gifven konseqvens af lagen. Men man har på sednare tider, af ett missförstånd, sökt tillskapa en ännu strängare lag för vexlar. Deraf har åter följt, att tendensen nu är, att man öfvergår från löpande skuldsedlar till vexlar, och att t. ex. privatbankerna använda vexlar derföre, att de äro de strängaste skuldförbindelser. Enahanda skulle förhållandet blifva om lagstiftningen ville fortgå på samma, efter min öfvertygelse, felaktiga väg och bibehålla bysättningen endast för vexlar. Man har sagt, att den endast borde qvars‘tå för utrikes vexlar.
Hvad lagen vidare innehåller angående kommunalrådets maktbefogenhet, pro - vinsrådets och det ständiga Utskottets rätt till inblandning i kommunens angelägenheter, konungens makt att i vissa fall rätta och upphäfva kommunalrådets förfo ganden, föremålen och gränserna för magistratens embetsmyndighet samt sekreterarens, kassaförvaltarens och öfrige funktionärers åligganden, torde, till vidlyftighets undvikande, kunna här förbigås; men då Utskottet i allt fall anser det vara för frågans bedömande af vigt alt erfara huru en fullständig lag i dessa ämnen blifvit i ett annat iand genomförd, så har Utskottet vid detta betänkande såsom bilaga fogat en öfversättning afde Belgiska provincialoch kommunal-lagarne i sin helhet. Konungariket Nederländernas provincial-lag af år 1830 och kommunal-lag af ar 1831 äro byggda på samma grundvalar som de Belgiska lagarne i samma ämne, hvarföre redogörelsen för de förstnämnda kan inskränka sig till angifvande af vissa skiljaktigheter. Likasom i Belgien äro ock i de Nederländska provinserna en re presentant-församling: Provinzial-Staalen (provincial-sländer) samtett Utskott eller råd: Deputeerie Staaten (provins-deputation). Provincial-ständerna utgöras af en kunglig kommissarie (landshöfding) såsom ordförande, en sekreterare samt fullmäktige, hvilka, med afseende på provinsernas folkmängd, omvexla mellan 33 och 80. Dessa väljas för 6 år och ombytas till hälften hvart tredje. Provins-depulationen utses af och bland provincial-ständerna. Ledamöterne Ålim. Besv. och Ekon. Ulslc:s Bet. M 127. 57 äro till antalet sex och ombytas til! hälften hvart tredje år, likasom provincialständerna. De åtnjuta arfvode. Provincial-ständerna hafva i provinsens hufvudstad årligen två lagtima sammanträden, första tisdagen i Juli och November. Dessa sammanträden räcka hvar dera i 14 dagar, men konungen kan bestämma annan samlingsort och utsätta urtima sammanträden. Vid dessa behandlas ej andra frågor, än de som gifvit anledning lill sammanträdet.
Strange stories are told of this same river! stories which in looking at it laughing, and rippling, and dancing along, with the swallows skimming its surface, are hard to credit; – stories of fatal floods roaring down the valley carrying all before them, and leaving only a dark line of wrack behind to show their path of destruction! – floods which ruined many a poor family, and ended even many an honest life in endeavouring to save their flocks and heards, – and more than one woman in the glen has fatal cause to remember, by the widow’s weeds then donned, the time, ten years now, when the Rhua had risen for the last time. In looking at the valley the first thing which catches the eye are the grey walls of two fine old buildings, half inhabitable half in ruin, which confront each other from the heights on either side of the valley, the little village og Shaughrane lying low down between them.2 Victoria. Du är mig en öm och trogen syster som jag är dig en öm och trogen bror, Dig jag vördar, dig jag sluter ibland dem som i mitt hjerta bor.3 Min berättelse börjar i nordvestra delen af Irland, och en Augustiaftons gyllene solsken skiner öfver den älskliga lilla Rhuadalen, hvilken har sitt namn (betydande ”röd”) af floden Rhua som rinner genom den hvars bjerta röda färg, sqvallrande om jernmalm nära markens yta, låter den väl förtjena sitt tillnamn. Dalen sträcker sig åt söder så långt ögat kan se, – genomskuren af floden – men i norr är den begränsad på omkring tre mils afstånd af en bred blå linie, hvarest Atlanten rullar upp till stranden och för tillbaka med sig Rhuaflodens smala bidrag åt dess storhet.