Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man känner igen dem och vet, att de äro tunga och varma, men de bäras ändå, så länge det är ' vår ' och man skall vara ' chic ' och icke sommar — då man gör som man behagar. Smånotiser från kvinnovärlden. Kvinlig klockare, organist och kantor. Fröken Marie Knutson har med öfverväldigande majoritet blifvit vald till klockare, organist och kantor i Arsta församling, Halland. Besvär hade anförts hos k. m:t mot fröken Knutsons kompetens, men de hafva ogillats och hennes kompetens vunnit godkännande efter många och långa skrifvelser för och emot. Församlingens val skall hafva fallit på en intelligent och kunnig kvinna, som antages skola komma att väl reda sig med de till en sammanslagna trenne befattningarne. Ett ovanligt textilt konstverk har i dagarne fullbordadts af fröken Hulda Rejmers i Göteborg, en bland stiflarinnorna till den för textil konst nitälskande paramentföreningen därstädes. Arbetet utgöres af en med utomordentlig finhet, smak och ihärdighet utförd altarduksspets, som är fem meter lång, nitton ctm. bred och med s. k. klostersöm broderad å hvit tyll, under användning af brodértråd af olika finlek. Broderiets ämne, de profetiska löftenas uppfyllelse, är behandladt i femton medaljonger, sju sådana å ömse sidor om en, hvars innehåll är en nattvardsscen efter Bafaels fresker. Innehållet i de öfriga medaljongerna är heintadt mestadels från en äldre samling religiösa tallor, litograferade i en Diisseldorfer » Bilder-bibel », och framställer Kristi lif från Bethlehem t. o. m. himmelsfärden. Hvarje medaljong omslutes af ett cirkelrundt språkband, där profetians ord, hemtadt ur Vulgatan, är broderadt i stilsköna bokstäfver. Denna medaljongserie sammanknytes genom ett ornament af passionsblommor m. m. Bårderna utgöras af liljor och rosor. Under tre och ett hälft års tid har fröken Hulda Bejmers på lediga stunder fullbordat det vackra arbetet. Teater och musik. Kungl. Operan har för närvarande att glädja sig åt ett gästbesök af den kungl.
I fråga dernäst om det i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition intagne Förslag: att, af deruti anförde anledningar, ifrågavarande afgift mätte gemensamt användas för Curhusen och Lazaretten, i den nion hehofvet fordrade, hysa Utskotten den öfvertygelse , att då samma afgift från början tillkommit för ett visst bestämdt behof, så bör äfven bidraget hufvudsakligen derföre , utan sammanblandning med andra Fonder, beräknas , samt upphora om och när det åsyftade ändamålet vore vunnet. Då derjemte Lazaretten böra underhållas på Länsinvånarnes egen bekostnad , torde det tillhöra deras enskilda omvårdnad, att, i afseende på den i och för deras nödvändiga' utgifter möjligen uppkommande brist, förfara efter godtfinnande samt hvarje orts behof och serskilda förhållanden ; hvartill jemväl kommer, att erfa; Statso. Bevilln. Utsk.
Endast skada kan följa af ett sådant besluts underlåtande. Vill man, att Riksg.cont. skall förlora på Ständernas åtgärder, så skall man göra på sätt Frih. Cederström sagt, låta fästningsarbelet ligga neder, låta arbetet vid vattencommunieatiönerna 84 Den 6 November e. m. afstadna, under det R. St. öfverlägga; men vill man, att arbetet skall fortgå med största nytta och minsta kostuad, bör man nu fatta enahanda beslut som vid förra riksdagen. Det vore icke något upphäfvande af det redan fattade beslutet, utan ett tillägg, så mycket lämpligare, som man eljest under det 6:te, eller riksdagsåret, blefve utan anslag. Att vilja utminutera det för 5 år bestämda anslaget på 6 år skulle i sin män hafva samma följd som att inställa arbetet, nerol, att göra det långsammare och kostsammare. Brist på penningar kan icke komma i fråga, sedan R. o. Ad. beslutat, att, i händelse statsinkomsterna skulle vara otillräckliga, bristen må fyllas genom lån. Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville besluta, det extra statsregleringen för de fästuingsbyggnader, Frih. Franc Sparre nämnde, såväl sora för vattencommuuicationer må fortfara, intilldess nästa statsreglering vidtager. Frih. Cederström: Det är en besynnerlig förblandning af Hrr af Billbergh och v. Hartmansdorff af grundlagens föreskrift, rörande afgifternas utgående med hänseende till nya statsregleringen, samt grundlagens föreskrift, ang:de lielgden af ett Stånds beslut. Jag hade icke väntat, att Statssecret. v. Hartmansdorff skulle framställa den önskan, då det redan är beslutadt, att anslagen skola utgå på 5 år, att de måtte utgå på 6. Jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta oss komma till slut i öfverläggningen. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärsamhet derpå, att för fästningsbyggnader, t. ex. Carlsborg, är bestämdt så och så mycket om året.
Härefter före Konungen Sjelf, eller, der Konungen är fränwarands, rller Han fa för godt sinner, Skare Ministern för Utrikes Urcliderne ordet till Riksens Ständer, och läte dem afhöra berättelsen om hwad sedan sista Riksdag uti Rikets Styrelse sig tildragjt. Landlmarjtalken och Trlemänncnj träde sedermera in för Konungen och ir.mnföre , i Ståndens namn, deras nnderdaniga wörd«öd. När Konungen lämnar! Rikssalen, beledsagas Han af RidderfVapet och Adel», hwarester de öfrig» Ständen i osivanförcstkrisne ordning afträda. Propositionen, angående SlatS-WcrketS tilständ och behof, hwaraf Skänden hwarldera e!t exemplar tMall.s, öch'erlämne Konungen antingen wid der tillfälle, dch Riksdag, enligt föregående §. opnaS, eller 5 Rikssalen annan dag, der Honom sä godt synes, öller vek omedelbart til Riksens Ständers Stats-UtlDolt inom fjorton dagar wid Lagtima Riksdag, och inom en Manad wid Urtima, esler desi öpnande. Riksdagens början räkneS altid frän den dag, dä berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnde Utskott - Den 2i December. skölt cmsttagen blifwit. Och som Riesens Ständer jämlikt Regerings-Formens 55 cj äga, att i Ko» nungens öfwermaro något besluta, n-ä ingen rådpläga ning bärom a Rikssalen hällas. Propositioner, rörande Grundlagars eller öfriga Lagars och Oeeonomijka Författningars stiftande eller förändring, jämte andra mål, dem Konungen, »inder Riksdagens loop, »vill Ständerna meddela, tilställes genom Hof-Canhlereu hwarje Srand i desi Plenum.
Detta stadgande saknade dock den bestämdhet, sorn borde finnas i en Lag, till förekommande af olika tolkningar; hvarföre och då gäldenär, helst den, som sjelf vållat sitt obestånd, icke borde komma i annat förhållande till sine borgenärer, efter concursen, än förut, Motionairen föreslog, att öfver berörde i Concnrs-Lagen måtte utfärdas den förklaring, att borgenär, genom försummelsen, att på utsatt lid och ställe bevaka sin fordran,'ej förlorat rättigheten alt undfå betalning af den egendom, som, efter Concursens slut, kunde honom tillkomma, eller att, i fall gäldenären icke vunnit afträdes-förmon, äfven om fordringens utbekommande vända sig emot gäldenärens person. - Efter Utskottets mening äro Concurs-Lagens stadganden uti 74 och 79 §§ * j*mförde med hvarandra och med 12 Cap. 6 §. Rättegångs-Éalken, tydlige deruti, att borgenär, som ieke sin fordran rätteligen bevakat, skall vara densamma förlustig; och denna påföljd af oro förmälda underlåtenhet^ tror Utskottet äfven böra qvarstå, såsom försvarad af det vigtiga skäl, ibland andra, att en förändring härutinnan skulle vara hinderlig för Coneursmåls uppgörande genom, frivilliga öfverenskommelse!’, hvilka vanlige» >4 Lag-Utskottets Betäckande N.o 6ö. Bereda Borgenärerne den högsta Betalningen, samt för gäldenär Öppna en ny bana tili nyttig verksamhet. På grund häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen måtte lemnäs utan afseende. Flere Ledamöters, serskilde yttranden Bifogas. Stockholm den aq April 1834* Reservation af Herr Friherre Stael von Holstein: ”Emot Utskottets i detta ämne afr gifne Betänkande får jag härmedelst mig reservera.
St:s verk, som skulle förskjuta ål enskilde köpmän de vinstmedel, hvilka eljest skulle kunna vara Svenska Den 13 November f. m. 205 folket belia Ilna och lill bättre ändamål användas. Om Banken tili förstärkande af sin metalliska valuta är i behof af crediter, för att, när fråga blir om utförsel af silfver, kunna utgifva vexlar, så beliöfvas dertill inga silfverfonder, hvarken i Hamburg eller annorstädes. Dertill kunna ömsesidiga crediter öppnas, utan sådana former, och det till ömsesidig förmån så väl för Banken här, som för det hus eller den bank utomlands, hvilken i detta ändamål ställer sig i communication med vår Bank. Detta ämne få vi taga i skärskådande, dä Utsk:s generella förslag till Bankens reglering kommer lill öfverläggning bos Ståndet. Det nu ifrågavar. betänk, är märkvärdigt jemväl derföre, ali det är skrifvel i en stil, som är egen för lagstiftningen. l:sta § har redan blifvit anmärkt af en föreg:de talare. Den lyder sålunda: ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa, bemyndigas Bancofullm., att, af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en curs af 128 sk. och derunder, på Stockholms och Götheborgs börser, uppköpa vexlar, dragna på Hamburg eller derstädes betalbara.” Man har svårt alt icke inse, att detta nödvändigt måste skaffa Banken förluster i st. f. ökad valuta i dess hvalf; och det sätt. att handla, alt man genom betalning i förväg får vidkännas förluster på sina speculationer, lärer väl icke höra af Ståndet vi lifa ras i afseende på Bankens förvaltning för framtiden. Man mäste likväl förvåna sig öfver, att Utsk. har kunnat såsom medel lill förstärkning af Bankens metalliska cassa framkomma med ett förslag, som synbarligen och nödvändigt mäste skaffa Banken förluster. Det faller af sig sjelf, att ingen köpman köper en vexel, ställd på en ort, att betalas på en tredje, för samma pris, som han köper en direct vexel; hvarföre skulle dä Banken göra detta?
Men när de gamla hästarne, Atis och Camilla, stodo vid trappan och reseffekterna stufvades in — då förstod man, att det måste vara så, då förstod man, att nu var glädjen slut för denna gång. Man hann blott säga ett tack för allt — så voro de borta. Det kändes så tomt att komma in i vår gamla sal igen. Det var som ljöd det från allt i rummet i sakta hviskning: Hvar äro de, våra vänner, hvarför stannade de ej hos oss? Ja, hvarför stannade de ej kvar i den ljusa fristaden, hvarför lämnade de oss ensamma? så genljöd det inne i hågen. Och man vågade knappt se åt det tomma hörnet, där nyss granen stod, vännen från vår skog, den käre vännen, som lyst så många vackra tankar in i vår själ, och omkring hvilken vi nyss alla voro samlade. Hur är det månne, när vi härnäst tända julens träd? Gud allena vet. Skola vi väl då få samlas på nytt, samlas som glada barn, samlas alla? Ja, så fråga vi, så undra vi. — Och så undras och spörjes det icke blott hos oss, utan i tusende andra trefna hem, där saknaden efter de kära kännes tung, där man i hela dess vidd känt det vemod, som slutes inne i dessa tre sorgsna ord: » När de fara. » Ml. * Parisiskor. Några iakttagelser och reflexioner af en psykolog» En effet, la femme en France est un » hornme, mais passé å 1 ' alambic, raftiné » et concentré. Elles ont notre initiative, » notre vivacitc militaire, notre gout pour » la société, notre besoin de paraitre, » notre passion pour 1 ' amusement, mais » plus nerveusement et avec un elan plus » fort. » H. Taine: Grainäorge. l a g gick i morse ut med den föresatsen att under min vanliga promenad i Luxembourg-trädgården tänka ut planen till en uppsats om det ämne, som angifves genom ofvanstående rubrik. Ett fjärdedels år har jag nu vistats i Paris. Jag borde väl då veta något om det intressanta ämne, som heter parisiskan.
Commissariens omförmäldé förklaring äfvensom Banquens Commissariers, t anledning deraf, sammanfäldt afgifne yttrande får Banco-Utskottet härjemte bifoga. Utskottet tror för dess del, att äfven då behörigt afseende fästes, å de flerfalldiga arbeten, som utöfver kostnads förslaget blifvit förrättade, deri överskjutande kostnaden i alla fall blifver nog betydlig De differencér, som enligt Utskottets här ofvan intagne öfverslag, uppstådt på de upphandlade Materialierne, finner Utskottet ej af den synnerliga betydenhet, att i fråga om en så vidsträckt Byggnad, särdeles uppmärksamhet derå kan fästas, utan uppstår den egenteliga bristen uti dagsverks-kostnaderne. Anledningame dertill lärer då ej kunna sökas uti något annat, än uti bristande nödig tillsyn, hvarigenom det arbete, i och för den ifrågavarande Byggnaden, ej af folket åstadkommits, som i förslagen varit påräknat, och skäligen kunnat och bordt förväntas; i följd hvaraf således både tid och penningar gått utan motsvarande nytta förlorade. Och da tillsynen härå egenteligen tillkommit BevisionsCornmissarien Kellin, hvilken ofelbart bordt i första rummet inse ock anmäla behofvet af biträde vid sin befattning, men i dess ställe åtnöjt sig, att vid de smärre detaillerne, och såsom e - 5g3 Banco Utskottas B tänkandm. gentelig pådrifvare, begagna en Banquens 'Karn* marclräng vid namn Strom, hvars kännedom och noggranhet, ej utan ska 1 ian betviflns,- så finner Utskottet nogsamt ådagalagt, att bemälde Corn. missarie, häruttinnan på ett mindre tilifredsstäl.
Besv. och Eko.-Utsk:ns 'Betänkande, S:o 22. 17 Dock, på det att de, som för att freda sin egendom för utmätning, eller af en aktningsvärd beredvillighet att utgifva hvad, som af vederbörande auktoriteter äskats, verkställt dylike utbetalningar, som här äro i fråga, eiler åtagit sig ett onus, derifrån de nu förklaras vara befriade, icke må ensamme vidkännas en sådan förlust, anser jag, att hela den erlagde vakans-afgiften borde fördelas på samtlige utsockne-fi älsehemmanen i Hallands län; uppå hvilket sätt bördan blefve föga kännbar, och man undveke att belasta statsverket med en utgift, den man, såsom förut är anmärkt, med skäl icke torde varit benägen att i motsatt riktning restitutionsvis tillämpa, i fall anspråket i hufvudsaken skulle hafva underkänts.” af Herr af Sillen: ”Genom det förklarande, att Herr Ordförandens fråga till de förenade Utskotten, om diskussionen öfver förevarande betänkande vore fulländad, blefve besvarad med ja och att något vidare yttrande derom icke finge ega rum, ett förklarande, som var för mig oväntadt, då betänkandet innehåller flere punkter, öfver hvilka skulle serskildt beslutas, har jag blifvit betagen tillfället att anföra hvad jag trott vara att emot sista punkten i betänkandet erinra. Det återstår mig således endast att, såsom jag förbehållit mig, genom reservation underställa de respektive riks-stånden min åsigt angående berörde punkt. Då de sammansatta Utskotten tillstyrkt Rikets Ständer att hos Kongl.
Stockholm den 4 Augusti 1857. Reservation: Herr Professoren Lindgren har åberopat sin vid Memorialet N:o 23 anförda reservation. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. 1 I . 1 I i Konstilulions-Utskotiets Memorial N:o 31. i W«o 31. Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 25 Aug. 1837, kl. 6 e. ra. Memorial till Rikets Ständer, med f örslag till ändring i 13, 19 och 22 §§ Riksdags-Ordningen angående representationsrätt för Lärår ne vid Elemenlar-lär över ken. Ledamoten af Ridderskapet och Adeln Herr Sandströmer, A. P., och Ledamoten af Presle-Ständet Herr Kyrkoherden Ollerström hafva uti särskilda, till Konstilu tions-Utskottet öfverlemnade rnolioner väckt fråga om upplåtande af representationsrätt i Preste-Sländet åt Elementar-läroverkens lärare. Denna fråga är icke ny: och sjelfva saken, eller skollärarnes deltagande i representalionen är icke heller någon nyhet. Genom det nära samband, hvaruti den lärda Skolan från dess första uppkomst i Sverige stätt med Kyrkan, har det förhållande uppkommit, att denna Skola, äfven då lagstiftningen legat, dock aldrig inom det vid riksmötena närvarande Preste-Slåndet saknat målsmän. De, som haft sig högsta vården öfver Skolan uppdragen, hafva, såsom tillika Kyrkans styresmän, varit sjellskrifna riksdagsmän. Af de från stiften valda kyrkoherdarna, har städse en stor del — vid innevarande riksdag omkring hälften — särskildt kunnat anses såsom elementar-läroverkens representanter, emedan de, förr än de blifvit kyrkoherdar, användt flera af sina verksammaste år såsom lärare vid dessa läroverk. Och slutligen har nästan alltid bland riksdagarnes Preste-Stånd funnits en och annan i tjenst varande skollärare, hvilken, såsom kyrkoherde uti något till läroverken anslaget prebende-pastorat, blifvit af stiftet vald.
St:r. Denna motion begärdes på bordet. Frih. Raab upläste sedermera 2:ne så lydande motioner: 1:0 Det land, som i våra dagar fasthåller en fix och stadig ränta, står, med hänseende till finanslärans teorier, på en ganska låg ståndpunkt. Att vidhålla en fast ränta, är detsamma som att vidhålla en viss kurs, om hvilken förvändhet icke beböfver spillas många ord. Den fria kursen, som den fria räntan, är handelssom affärsmannens enda kännetecken, hvarigenom han inledes eller afskräckes från affärsoperationer. Om räntan är hög och penningetillgången liten, så undflyr han affärer, som under bättre penningetillgångar äro verkställbara. När penningetillgången är god och räntan låg, skyndar han sig verkställa de spekulationer, som han derpå kalkylerat. Den fria räntan är hans barometer, som visar honom aflfärsluften. Ar det att undra öfver, under så olyckliga förhållanden som våra i detta hänseende, om penningekriser falla öfver oss som orkaner, förödande enskilda personers och bolags tillgångar, då man genom den fixa räntan icke får insigt om penningetillgångarnes omfång. Lika så skadligt verkar den fixa räntan emot spekulationers inledande efter en penningekris, som d'en verkat skadligt emot spekulationers inledande före krisen, då den fixa räntan efter penningekris icke gifver tillkänna tiden för affärsmannen, att börja ånyo spekulera. Förskrämd af den penningekris, som öfvergått honom, håller han sig af försigtighet längre tillbaka, än han skulle behöfva, derföre att ingenting antyder penningemarknadens ställning. Med anledning häraf får jag vördsammast föreslå: att penningeräntan måtte frigifvas och befrias från de lagliga band, hvarmed hon f. n. är bunden. 2:o Uplysning och bildning äro de mest verkande krafter för Samhällets och Statens förkofran och utveckling. Särskildt hvad industrien beträffar, hemtar den i vetenskaper och odling sitt kraftigaste befordringsmedel, och hvad derpå bekostas kommer Staten sjufaldt till godo. Jag återförnyar i dag en gammal motion, om en navigationsskola för Westerviks stad.
Då jag påmint härom, tror jag mig jemväl fullkomligen hafva vederlagt, hvad Hr von Hohenhausen anfört, enär lånen amorteras i dessa inrättningar, hvari lånen, enligt motionen, skulle få upptagas; och jag tror, lika med Frih. Ehrenborgh, att det är så mycket nödigare att återremittera betänk., som denna motion icke bör med brådska handläggas, utan med hänsigt till det beslut, sorn fattas om hypotheksföreningarna. I afseende på hvad Hr Cederschjöld anfört om assurance på lifstid, så är allmänt bekant, att dylika documenter i vårt land äro så litet värderade, att de ofta under enskilda samtal och i tidningarna utbjudas och alt de icke utgöra sådana hypothek, hvarpå penningekarlar i allmänhet bevilja lån. Jag tror likväl, att den utväg, Hr Cederschjöld omnämnt, i en framtid kan blifva användbar. Hr von Hohenhausen: Jag ber, att de talare, som yttrat sig emot mig, behagade urskilja min mening, som jag nu skall utreda; jag gör nemi. skillnad emellan ställen, der lån kunna amorteras, och laga stadganden, som sätta fideicommissarie)! i tvång att amortera sina lån. I fall inbetalningen i Banken försummas, sätter Banken fideicommisset på auction, och detta blifver således förskingradt, hvilket dock ej borde få ske, enär jag, lika med Gr. Liljencrantz, anser fideicommissarie!! endast såsom en förvaltare af ett familjegods, hvilken ej bör få förstöra egendomen. Behofvet af en lagstiftning i ämnet ligger således deri, att man bör tillställa så, att amorteringen måste äga rum. Det är ej nog, att den får ske; ty verkställes den icke, så tjenar tillåtelsen till ingenting, och det är derpå jag velat fästa LagUtsk:s uppmärksamhet. Hr von Hartmansdorff: Mig har det under denna öfverläggning förundrat, att de Hrr och män, som Vanligen i andra frågor yttra om
Juli 1835, rörande ändring elfer utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord elfer hindra dess odling; //) att Befälbafvaren för den bevakning, som tjenstgjorde vid arbetet utom correctionshusen och fängelserna, äfvensom de Bergsbruksoch Näringsidkare, samt jordbrukare, hvilka utan bevakning emoltagit arbetare af ofvannämnde personal, måtte få rättighet att, i händelse någon af desse arbetare visade sig så ostyrig, att han icke kunde med eller utan lindrigt fängsel i ordninghållas, en sådan genast till närmaste Länshäkte återsända, för att i enskildt rum sättas på förminskad kost, intilldess lian sig förbättrat; o) att så länge fångarne stöde under miliLairisk bevakning borde de, 1 afseende på ordning och bestraffning, sortera under Krigs-Articlarne eller serskild Fång-lag; p) att förbrytare alldrig måtte stationeras vid sammi arbsetställe med lösdrifvare och fattighjon — och då, enligt Fång-styrelsens berättelse, ett ojemförligt mindre antal förbrytare i proportion till folkmängden utginge från den jordbrukande klassen än från den bergsbruksidkande, borde äfven de minst straffbara vid jordbruket användas; c/~) att vid correclions-inrättningarne fångens underhåll må lämpas efter hvad en af de fattigaste bland allmogen åtnjuta; 4 Lagsamt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. r) att noggrannare reglementarisk föreskrifter borde upprättas för elen dagliga ordningen ibland {ängarne och öfrige arbetare, såsom: angående böns och gudstjenst hållande, tillgång på passande andakls-böcker, oskyldiga nöjen, spirituösa dryckers bannlysande eller omättligt förtärande deraf, serskilde belöningars utdelande, m. m.; och att, örn det af Kongl. Maj:t föreslagne understöd till uppodling af myror på Gottland bomme alt beviljas, borde dervid, i fall afseende på detta förslag komme att fästas, tillika det vilkor göras, alt ett visst antal personer från Correctionshusen blefve vid arbetet använde, så mycket heldre, sam bevakningen på en ö vore lättare än på fasta landel; från Fulloft. B or g are-Stan clet'.
Man liar sagt, att fördelarne af hancolån numera icke äro så särdeles stora, sedan allm. räntefoten blifvit nedsatt, och lån kunna erhållas mot 5 proc., hvarigenom man äfven undginge de stora omkostnader, som äro oundvikliga vid hancolån. Det är sannt, att omkostnaderne för nya hancolån äro betydliga, så alt fördelen af sådana på mindre summor är ingen, i anseende lill kostnaderna dervid; ty de små lånen, nedgående ända till i5o r:dr capitalbelopp, löpa de första åren med en ränta af 7 0 8 proc.; men detta gäller egentligen för dem, som först upptagit länet, ty den som får detsamma på sig öfverflyttad!, han får lånet mot de oförhöjda 4 proctn, och för honom uppkommer ingen annan utgift än det årliga commissions-arfvodet vid insättningarna af capitaloch ränle-afbelalningarna. BancoUtsk. inkommer till Ständerna oförtöfvadt med förslag, att dessa insättningar icke skola göras mera än en gäng hvarje år, hvaraf således en ännu större lättnad för innehafvarne af dessa lån uppstår; och som innehafvare af bancolån känner jag att omkostnaderna i coramissions-arfvode vid dessa omsättningar bestiga sig till 1 rtdr. Ilvad bankens förluster på fastighetslån beträffar, får jag upplysa, att de för närvar, stiga till icke mindre än 33,ooo r:dr. Detta visar, att förluster hafva uppstått, och icke så obetydliga som man tror. Revisions-berättelsen sedan sista riksdag innehåller uppgift på ett hemman i Westergöthland, behäftadt med bancolån, som blifvit såldt till lägre belopp än |:delen af taxerrs-värdet, hvarigenom förlust för banken uppkom. Jag förnyar min begäran om återremiss. Den ig September f. ra. Fnli. Cederström, Anders: Jng vill icke motsätta mig återremiss, men anhåller att få besvara en joch annan anmärkning.