Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men just då får min älskade lilla Nina hafva öfverseende med sin knarriga gubbe och tänka, att han ej menar något ondt, utan allt jemt älskar henne lika högt. » » Min egen vän, » sade Nina sakta, i det hon lyfte hufvudet från hans bröst och såg på honom med tårskymd blick. » Det är nog jag, som varit orsaken till ... » Men längre kom hon ej. Han tystade henne med en kyss och sade sedan glädtigt för att förjaga rörelsen: » Vi hafva ju kommit öfverens om att låta det förflutna vara förflutet. Låtom oss i stället tänka på framtiden. Hvad säger du om en. resa till Hamburg och Paris? Jag hade ämnat företaga en sådan och får härmed vördsamligen anhålla om min kära makas sällskap. » » Ack, så roligt det skulle vara, » utbrast Nina lifligt, » och huru god du är, » utropade hon med en ansats att åter falla in i det rörande elementet. » Mot mig sjelf i så fall, » skämtade mannen. » Barnen skicka vi till Gunilla, och så hemta vi dem på återvägen. Afgjordt? » Men Nina svarade ej. En förfärande tanke framstälde sig plötsligt för hennes själ och kom henne att lösgöra sig från mannen och sitta rätt upp i soffan. » Hvad skall mamma säga? » Men i och med detsamma fann hon också, att äfven i afseende på förhållandet till modern måste det förflutna vara förflutet. Hon skulle aldrig kunna glömma alla de stygga saker, denna sagt om hennes make, som ju dock var så kärleksfull och öfverseende mot henne, oeh det just nu, då hon visste med sig sjelf, att hon varit så felaktig. Äter framträdde minnet af den der olyckliga balen för henne, och hon rodnade djupt vid tanken på sitt uppförande. Nej, han var ej simpel. Det var han, som var den öfverlägsne, och hon kände, att hon hä- danefter skulle hata moderns favorituttryck » fint folk ». Det var, som hade en bindel fallit från hennes ögon, och så slöt hon sig åter tätt intill den, som hädanefter skulle blifva hennes allt och sade sakta: » Gör med mig hvad, du vill.
Denna extra rotering försiggick snart derefter äfven å de utsockne frälsehemmanen i Halland, hvilka icke destomindre fort foro med ulskrifningspenningars erläggande uti 3:ne fögderier lill och med år 1812, men uti det fjerde fögderiet endast till och med är 1811, då desamma upphörde, i anseende dertill, att extra roteringsmanskapet utgick i och för Sveriges dåvarande krig. Sedan härefter Landshöfdinge-Embetet i Hallands Län hos E. K. M. i underdånighet hemställt, ”om icke de i Länet varande utsockne-frälse-hemman, hvilka, såsom i ordinarie båtsmanshåll ej inroterade, årligen utgjort roteeller utskrifnings-penningar med 32 sk. för hvarje å hemmanet befintlig mansperson, öfver 15 år, derefter och sedan hemmanen blifvit med extra rotering belagde, mätte, i likhet med roterade kronohemman, från berörde afgift frikallas”, så har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 25 Maj 1813, uppå Rikets Ständers den 3 Juni 1812 gjorda underdåniga hemställan, samt i betraktande af de förändringar, Statens ordinarie inkomster undergått, anbefallt, att nämnde afgift skulle upphöra.
Då, enligt Svensk lag, skuldfordringsmål kunna upplagas icke blott af Domstol, utan ock af Konungens Befallningshafvande, hvilken sistnämnde myndighet, äfven i de fall, som i 4 Kap. I och 4 §§ Utsökningsbalken omförmälas, är behörig att handlägga ärendet, ehuru* gäldenären icke bor inom dess Län, samt dessa stadganden, hvilka äro gällande icke allenast för Svenskar, utan äfven för andra landers undersåtare, således äfven böra ega tillämpning å Norrmän, som uppehålla sig i Sverige, hvilka ej skäligen lära kunna medgifvas andra eller vidsträcktare förmåner, än rikets egna innevånare tillkommer, hemställdeLHögsto Domstolens fleste Ledamöter att del i denna § förekommande stadgande om Svensk domstols behörighet alt handlägga mål angående Norrmän måtte gifvas den utsträckning, att det äfven kunde tillämpas i fråga om Konungens Befallningshafvandes behörighet i delta fall. Juslie-Rådet Alexanderson förmälde sig anse uppenbart, att förslaget icke upphäfver Konungens Befallningshafvandes behörighet, efter • IJtsökningsbalkens 4;de kap. 1 och 4 §§, att upplaga skuldfordringsmål emot Norrmän likasom emot Svenskar, men" fann likväl ett förtydligande af meningen vara nyttigt och trodde detta kunna ske genom tillägg af orden : ”eller Konungens Befallningshafvande" efter orden: ”Domstol” och ”Domstolen”. Deremot hemställde Justitie—Rådet om icke sednare delen af första momentet i denna §, eller perioden: "dock kan etc Dom stolen i orten”, måtte utgå. Det härigenom stadgade undanlag, 8 Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition N:o i09. som ledde till ett motsvarande lagbud i den Norrska Författningen, afvek från den allt mer framhållna grundsatsen, alt medborgare i det ena landel icke skulle betraktas såsom främmande i det andra, och samma undantag vore dessutom synnerligen obestämdt. Justilie-Råden Qviding och Qvensel lemnade ifrågavarande § utan anmärkning.
Det är en glans och ett lif, som äro fullständigt illusoriska, de finaste skiftningar komma fram, bladen bukta sig, rosenknopparne svälla och glöda, blåklockorna, genom hvilkas tunna kalkblad ljuset spelar, tyckas dallra på sina stänglar, och hasselhängena utandas sitt stoftfina frömjöl, skimrande i solen. Den utsöktaste målning kommer här efter, ty silkets naturliga glans och själfva textur äro så utmärkt begagnade, att resultaten verkligen äro beundransvärda. Mest är det ängsblommor och våra lundars vilda växter, fru v. Stockenström afbildat, och deras blyga poesi omramar lyckligt de väl funna citaten ur den store naturskaldens älskliga sagor: » Hyldemoer », » Aarets historie » — en förtjusande kvartett blomstertaflor från de olika årstiderna — » Engelen », » Den lilla Idas blomster » och ännu flere. Men äfven orangeriernas praktinvånare ba aflockats sin exotiskt svällande fägring, såsom i blomsterbilden » Der er forskjel », där pendanterna •somme der er til Stads » och » somme der er til Najring » göra en dråplig verkan. Man kan tänka sig, hvilket oerhördt arbete ned lagts på dessa sällsynta konstverk, för hvilka den åldriga mästarinnan — fru von S. är fyllda 64 år — nyttjat fem års tid, då man får veta, att i ett enda litet blads yta af en lillfingersändas storlek ofta begagnas 30 sorters silke och att endast de schatteringar af grönt, med hvilka hon rör sig, uppgå till närmare ett hundratal. Men så kan man då ock fatta det framgångsrika resultatet, när den minutiösa omsorgen som här ledts af ett verkligt konstnärstemperament. Kompletterande fru v. S:s silkesmålningar — ty så skulle vi bäst vilja kalla dem — har ett antal yngre begåfvade artister åstadkommit en serie 1893 kartonger i akvarell och teckning, jämsides illustrerande samma sagor. De äro ämnade att interfolieras med broderierna till ett praktfullt Andersensalbum, som, engång färdigt, i sanning kommer att bli ett lika dyrbart som ovanligt konstverk.
Jag kan icke instämma uti de värde Ledamöternes anhållan otn afslag, hälst Betänkandet innehåller, att Utskotten ansett ”deras "åtgärd för det närvarande böra inskrän"kas dertill, att hos Rikets Ständer vörd"samligen föreslå: det måtte Rikets Stän"der hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. "Maj:t, sedan vederbörande blifvit hörde, Den 3 April. "och de för pröfningen af ämnet erforder"liga upplysningar infordrade, täcktes låta "uppgöra och derefter vid näst infallande "Riksdag till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna ett förslag till lindring i den jor"den i allmänhet åliggande vägoch bro”byggnadsskyldighet, medelst fastställande "af så kallad väggärd, eller en afgift för "de allmänna Landsvägarnes begagnande." Enär man härigenom på intet vis gått kommande Ständer i förväg, anhåller jag om bifall på Betänkandet. Herr von Hartmansdorff: Jag vet val, att Utskotten allenast tillstyrkt en anhållan hos Kongl. Maj:t, att ett förslag i ämnet måtte uppgöras; men jag tror ej, att Rikets Ständer böra framställa underdåniga önskningar, af hvilkas bifallande någon nyttig påföljd ej är att förvänta. En sådan skrifvelse skulle förmodligen, såsom Prosten Forslind yttrat, föranleda till mycket besvär, genom infordrande af vederbörandes förklaringar, samt måhända äfven Comitteers och serskilda Utskotts nedsättande; men utan gagn för det allmänna. Jag instämmer för öfrigt med Friherre Ridderstolpe deruti, att Betänkandet icke må afslås. Det är åtskilliga puncter, deruti Utskotten afstyrkt motionen. Skulle man likväl afslå Betänkandet, så syntes man likasom gilla motionärernes förslag i dessa delar. 1 sjelfva saken anhåller jag att ännu Den 3 April. !37 få nämna ett par ord.
Remitterades till Banko-Utskottet. Hr Rinmans, angående förtydligande af 43 och 57 §§ i Kongl. Förordningen om vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Hr Billströms. om upphörande af den Akademiska jurisdiktionen. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Hr Almgrens, om åtgärder till upphjelpande, uppmuntran och förkofran af nyttiga handaslöjder och binäringar hos allmogen. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Hr Sundlers, om tullfrihet vid införsel af Finska böcker, derest enahanda förmån vid införsel utaf Svenska böcker f Finland kan beredas. Remitterades till Bevillnings-Utskottet. Hr Sundlers, med förslag, att ifrån och med år 1855 ingen må till Justitie-Råd utnämnas, som icke aflagt Juris utriusque Kandidat-examen, äfvensom att ifrån och med år 1860 ingen må till ledamot i Ofver-Rält utses, som icke aflagt dylik axamen. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Hr Sundlers, angående upphörande af den så kallade skolafgiften, 10 rdr banko, vid alla Elementar-Läroverken i riket efter 1851 års utgång. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. 100 Prot.-Utdrag den 4 Januari 1851. Hr Sundler», angående förändring i föreskrifterna om presterskapets aflöningssätt, Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Hr Bergmans, om nedsättning i lull å vissa importartiklar. Remitterades till Bevillnings-Utskottet. Hr Palanders, derom, att alla städer, eller åtminstone Carlskrona, måtte åtnjuta nederlagsrätt för alla till införsel lofgifne varor under vissa vilkor. Remitterades, jemte diskussionen till Bevillning»-Utskottet. Hr Palanders, om utsträckning af den i Kongl. Kungörelsen den 15
Med ändring af Utskottets i detta moment gjorda hemställan,] beslöt Ståndet, »att Rikets Ständer måtto Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning på det sätt bifalla, att å Åttonde Hufvudtiteln uppföres ett anslag af 150,000 R:dr för att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtaga sig att tillskjuta lika stort belopp, som den till församlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgör»; och skulle de ölriga Stånden vördsamt'och vänligen inbjudas aU i delta beslut sig förena. Till följd af Ståndets angående detta moment fattade beslut, ansågs punkten 5, nederst å sidan 7, af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotteis ofvannämnda Betänkande, hafva förfallit, hvaremot öfriga delar af samma Betänkande biföllos. S. D. Fortsattes i plenum efter middagen behandlingen af Stats-Ulskottets Utlåtande M 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-statensjÅttonde Hufvudtitel, dervid nedannämnda delar af Utlåtandet iörekommo till pröfning: Biföllos. Med ändring af Utskottets uti punkten 78, mom. a)“gjorda hemställan, beviljades ett årligt anslag af 9,000 R:dr, att enligt Kongl. Maj:ts disposition användas till löner, hvardera å 1,500 R:dr, åt sex nya provincialläkare inom de orter af riket, der de finnas mest behöflige, med vilkor att innevåname i hvarje distrikt på egen bekostnad anskaffa och underhålla lämplig bostad åt läkaren vid den lör honom bestämda station. Biföllos. Hvad Utskottet anmält under punkten 83 lades till handlingarne. Biföllos. Med ogillande af Utskottets hemställan beviljade Ståndet ett anslag af 3,000 R:dr årligen till lön för en lärare vid veterinärinrättningen i Stockholm med hufvudsaklig befattning af elevernas handledning i praktisk sjukvård utom inrättningen; och skulle de öfriga Stånden vördsamt och vänligen in bjudas att i delta beslut sig förena.
Det är ej här som det skulle löna sig att visa, att en stor del af desse dertill hörande föreskrifter, äro rakt stridande emot all klok behandling af jorden, — nog af, så länge Staten vill vara egare af jordegendom, och så länge författningar om husrötebrister qvarstå, och man för denna del af arrendatorns skyldig heter affordrar en sådan borgen som f. n., kan caution för sjelfva arrende-beloppet försäkras på kortare väg, om man föreskrifver att arrendets belopp bör, som ofvan är sagdt, prenumerationsvis för året inbetalas, hvilket endast höjer arrendatorns afgift för första årets ränta af arrendesumman. Hvad för öfrigt angår vissa tjänsters fastställda cautionsbelopp, förekommer ingen husröta. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utsk. Begärdes på bordet. 2:o. Bland rättsinstitutioner, hvilkas införande äfven i vårt land kan anses vara af trängande behof på kalladt, torde NotariatsEmbetetet måhända i första rummet böra omnämnas. Ju mera, till följd af stigande industriel utveckling, affärsverksamheten tilltager, ju mera invecklade de rättsförhållanden blifva, i hvilka personer, på grund af ingående aftal, någon gång också genom tillfälligheter komma till hvarandra, desto angelägnare är det att de, som sluta aftal, vid dessas ingående göras upmärksamma på vigten deraf, dels att i lag stadgade formaliteter, och jemväl de väsendtligavil koren - Den 3 December f. m. 65 koren för hvarje rättsgiltigt aftal dervid äro iakttagne, dels att ett ofelbart bevis om sjelfva afslutandet, tryggadt så väl mot förstörelse som mot förfalskning finnes till. Detta är det allmännaste ändamålet med NotoriatsEmbetet.
sig hit, men då han fick syn på mig, vek han om hörnet. Ja, ja, ja. Det såg ut, som om han ämnat LOUISE. alltid titta inom, när han har sina vägar åt våra trakter. ERNA. Då kommer han nog igen. Han brukar Det händer visst inte så sällan? LOUISE. Åh nej men ERNA. Nå kommer du i kväll? 58 - LOUISE. Hvarthän? ERNA. ens, att jag för fem minuter se'n högtidligen inviterade dig. Det är mycket smickrande! Du mins inte LOUISE skrattar. vet inte Jo, jo visst mins jag men jag ERNA med ett elakt tonfall. Du har kanske fransk lektion? LOUISE. Åh fy! ERNA. Jaså, inte? Nå, då kommer du väl? LOUISE. Ja, ja kanske en liten stund ERNA. väntar Alland? Jaså! En liten stund! Tack! Fixerar henne. Du LOUISE. het och Ja. Han har inte varit här på en hel evig ERNA. evigheten? Ett par dar kan jag tro. Det är väl hela 59 - LOUISE. lemna mig nu, så är du snäll. Du får inte bli ond, Erna, men ERNA. Gud bevars! Jag skall inte genera! Går. * Louise går oroligt omkring i ateliern; ordnar sitt hår, sätter sig, tar en bok och försöker läsa. Strax derefter kommer ALLAND från entréen; går hän emot henne och kysser henne på pannan. LOUISE. komma igen. Ändtligen! Jag trodde, ni aldrig skulle ALLAND ser på henne. Så blek ni är. Så förgrämd. LOUISE. dag. Jag hade blifvit så van vid att se er hvarje ALLAND torrt. Man skall akta sig för vanor. vänder sig bort. LOUISE Har ni varit ond på mig? 60 - ALLAND. träffa er. Era vänner intressera mig icke. LOUISE. Ond? Nej Men jag kommer för att dragit mig tillbaka från dem alla. Mina vänner? Jag har inga. Jag har ju ALLAND. Sista gången var här åtminstone fullt hus. LOUISE. borta fem dagar. Och derför straffar ni mig genom att bli ALLAND kallt. det, om jag kommer eller blir borta LOUISE
Genom ifrågavarande anvisning, hvilken ehuru till mindre belopp förnyades den 19 Maj, då Handelsoch Närings-diskont-fonden vid Låne-kontoret i Wisby från Reserv-fonden förstärktes med 30,000 R:dr, inskränktes utvägarne att åt nya Filial-Banker meddela försträckning; Och enär Fullmägtige allt sedermera vidblifvit sitt beslut att icke af Reserv-fondens tillgångar bevilja någon sådan Bank större försträckning än 90,000 R:dr, har denna Fullmägtiges åtgärd, på samma gång den försvårat uppkomsten af nya Filial-Banker, föranledt, att de Banker, som det oaktadt med så ringa försträcknings-summa från Rikets Ständers Bank trädt i verksamhet, endast i jemförelsevis ringa mån kunnat gagna allmänna rörelsen — ett ändamål, som deremot, enligt Revisorernes förmenande, bättre befrämjats i händelse de i Reserv-fonden tillgängliga medel blifvit på färre händer men till högre belopp åt FilialBanker, som ställt erforderlig säkerhet, af Fullmägtige disponerade, under iakttagande deraf, att, på sätt förut tillgått, ordningen serskilta Filial-Banker emellan för försträcknings erhållande bestämts efter tiden, då en hvar af dem hos Fullmägtige sig anmält och visat sig hafva fullgjort hvad Banko-reglementet såsom vilkor för försträcknings åtnjutande föreskrifver. 79 § 66. Under tiden från sednaste Revisions-berättelses afgifvande intill Fomträekninden 10 nästlidne September hafva, uppå gjorda ansökningar och emot ställd säkerhet, Fullmägtige dels beviljat förhöjning i förut meddelade försträckningar åt Filial-Banker till följande belopp, nemligen: Filial-Banken i Calmar R:dr 352,500: — „ i Helsingborg „ 135,000: — i Lund „ 187,500: — „ i Westerbottens län
St. att till anskaffning af kliidesbyxor för beväringsmanskapet, företrädesvis i de norra länen, bevilja en summa af 60,000 r:dr att under trenne år ulga med 20,000 r:dr årligen. Fullkomligen erkännande SlalsUtsk:s goda afsigt med detta anslag, kan jag icke annat än i allo instämma i SlatsUtskts förslag att nämnda summa malte af R. St. beviljas; det är endast i afseende på sältet för dess användande, som jag tager mig friheten att göra en anmärkning. Utsk. hatföreslagit, att dessa 20,000 r:dr årligen skola användas till uppköp af klädesbyior för att complettera förråden. Jag tror, att hvad beväringen beträffar , bör man så litet som möjligt fylla förråden för att bekläda den, utan i dess ställe söka tillställa sä, att beväringen, så mycket sorn möjligt är, bekläder sig sjelf. Byxorna äro af det slags persedlar, som beväringsmanskapet lätt kan sig sjelft anskaffa, om Staten betalar hvarje beväring:karl något visst, för det att han sjelf skall förse sig med byxor, likasom han gör med strumporna och skorna. Jag vill derföre taga mig friheten föreslå , att StatsUtsk. måtte tillstyrka att denna summa användes på så sätt, att, efter en uppgjord beräkning, hvarje beväringsyngling, som inträder i första classen af beväringen, målte få en viss summa, hvaremot han är skyldig att hålla sig bvxor af en viss färg och efter en viss modell. Hr Akrell, Carl: Jag hade ämnat yttra mig rör:de det af K. M. föreslagna anslaget för telegrafinrättningarna, men är hufvudsakligen förekommen af Hr Heland , och vili lolo 11 tillägga några ord. Efter den uppgift om Postverkets tillgångar, som Hr Peyron lemnat, lär R. o. Ad. med visshet finna, att inga tillgångar derifrån kunna vinnas till de 15,ooo r:dr, som för telegrafpersedlars anskaffande äro begärda. Jag beklagar, om ett sådant förhållande skulle komma att äga rum.
Deri stadgas nemligen, i 15 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, såsom ett vilkor för rättigheten att få till fullmägtig »a//- Bih. till II. St. Prat. 1859 A 1860. 7 Sami. 1 Afd. 35 Haft. Lag-Utskottets Betänkande N:o 71. männeligao brukas, att man skall vara af Rätten »godkänd» och 'ofatt lof» till ett sådant sakförarekall. Att med delta stadgande afscs ett uttryckligt tillstånd, en gång för alla, och icke blott en tyst pröfning för hvarje gång, blifver så mycket klarare, om man med nämnda stadgande jemför 9 g i samma Kapitel, hvilken innehåller, att »den, som fått af Rätten lof, att rättegängssaker drifva, är skyldig, att utan betalning hjelpa de fattiga för Rätta, då domaren det pålägger», — en skyldighet, hvartill väl icke de kunna förbindas, hvilka endast tillfälligtvis såsom ombud uppträda. Dessa stadganden synas dock i det närmaste hafva fallit i glömska, och de hafva icke framkallat de resultater, hvilka kunnat deraf härflyta. Säkrare frukter synas dock vara att förvänta af en sådan anordning, som blifvit föreslagen af Lag-kommittéen och Lag-beredningen, hvilka begge Kommittéer, inseende olägenheterna för rätlssökande af bristen på kända och pålitliga sakförare, hemställt, alt »vid hvarje Rätt skulle minst två skickliga män förordnade vara att såsom fullmägtige de parter tillhandagå, som dem anlita.» Det är denna föreskrift, — hvilken naturligtvis icke upphäfver rättigheten för part att sjelf uppträda eller välja annan lämplig person till sitt ombud, — som Utskottet lagt lill grund för sitt nedanstående förslag. Och torde med säkerhet kunna antagas, att brist icke skall upp stå på tjenliga personer, som äro villige att, utan arfvode af det allmänna, åtaga sig ett sådant uppdrag, hvilket ©tvifvelaktigt skall väcka förtroende hos de rättssökande och, i följd deraf, äfven blifva inbringande.
Moj:t ansett det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att berörda skyldighet från och med sistnämnda tid äfven kommer att upphöra, samt jemte meddelande att tills vidare och intilldess definitivt beslut i ämnet kan varda meddeladt, Kongl. Majit förordnat, att några afgifter af allmogen för berörda åliggande icke må utgå, föreslagit: att allmogen inom nämnda fögderier måtte från och med 1862 års början befrias från berörda skyldighet; dock att den behörigen fullgör ej mindre de enligt Synerättens utlåtande af den 5 och 6 Juni 1861 och deri, på sätt ofvan omförmälts, gjorda rättelser, till 5,642 R:dr 71 öre uppskattade reparationer och erforderliga nybyggnader, hvilka ansetts böra utan uppskof verkställas, men inom nämnde års slut tilläfventyrs icke blifvit fullgjorde, än äfven de ytterligare underhållsarbeten, som före samma tid kunna hafva tillkommit; att särskilda årliga anslag måtte anvisas dels af 575 R:dr R:mt, att utgå tili nuvarande arrendatorerna af Näs kungsgård och den dertill hörande Mölnarbo tullqvarn under deras återstående arrendetid, såsom ersättning för den byggnadsunderhållsskyldighet derstädes, hvartill de under nämnda tid mot dylik ersättning förbundit sig, dels ock af 150 R:dr R:mt till Dalregementets Boställs-direktion, för att, i mån af behof, utaf Direktionen användas såsom bidrag till fullgörande af nybyggnadsskyldigheten vid kungsgården; samt att vid skeende ombyte af arrendator, efter nuvarande arrendetids utgång både underhållsoch nybyggnadsskyldigheten må åläggas den blifvande arrendatorn af kungsgården, emot det alt, i händelse deraf kan föranledas nedsättning i nuvarande arrendet — utgörande, enligt uppgift af ofvannämnda regementes Lönings-direktiort, 121 tunnor råg, 72 tunnor korn och 178 tunnor hafre, att in natura levereras, jemte 1,575 R:dr i penningar.— bemälda Direktion må för sådan minskning i den til! aflöning för regementet anslagna inkomsten af kungsgården erhålla årlig ersättning af Statsverket.