Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 detta sednare afseende får upplysningsvis nämnas, alt då antalet 1 hela Länet å 1826 uppgafs till 10,512 Hemmans-åboer och io,o83 lorpare, samt r 1 brunos sjelfägande jordbrukare 8.526, Arrendatorer och Brukare af andras Hern man 3087, eller tillhopa 11,613 Hemmans Åsboer, samt sjelf; gande Torpare, e sådane personer, som innehafva Torp, Gatehus eller andra af Hemman o» roende jordlägenheter utan mantal, 798, Torpare och Gatehusman med jord af eller arbetsskyldighet till hemman 9,653, eller tillsammans io,45i Torpare, så bär under de sednare åren en tillökning af 1,101 Hemmans-Åboer och 368 Torpare, eller tillhopa 1,469 hushåll ägt rum. Ehuru våga dt det lärer vara, att lemna ett bestämdt omdöme örn folkets moraliska beskaffenhet, anser jag mig likväl kunna yttra, att man i deija afseende, i allmänhet icke har anledning att klandra detsamma. Det bör likväl ej obemärkt lemnäs, att flera sjelfmord , än vanligt, dessa sednare åren ^träffat; orsakerne dertill hafva ej alltid kunnat utletas, men mångå af dessa olyckliga torde blifvit bragte dertill genom oordentlig lefnad, och i följd deraf iråkadt obestånd. För öfrigt kunna Länets innevånare anses arbetsamme, flitige och sedlige, samt tilltagande i förbättring, hvartill det med hvarje år ökade och mera begagnade tillfället till barnundervisning bidrager och vidare skall bidraga. Folket lefver tarfligt och den i andra Landsäter öfverklagade tilltagande yppigheten i Kläder, äger inom detta Län vida mindre rum, än annorstädes. Någon lättsinnighet och större böjelse för toöjen, än som kan anses för oskadlig, förraärkes väl bland ungdomen, meli dessa fel torde dock försvinna med tiden och genom erfarenheten deraf att Rödast den ordentliga och arbelssamma vinner trefnad och välmåga.
Rosell, hvilken i följd af obotlig sinnessjukdom varit urståndsalt att sin tjenst förrätta, medgifvit alt, sedan han från densamma erhållit afsked, han finge å allmänna indragningsslaten åtnjuta en pension af 750 R:dr, till omförmälda anhållan tillstyrkt nådigt bifall, Kongl. Majit, enär förhållandet med Sandberg vore ungefär af lika beskaffenhet, som med Adjunkten Rosell, samt angeläget vore att Sandbergs läraresyssla icke alltför länge uppehölles af vikarie, uti en den 15 sistlidne Mars till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (Nio 92^? föreslagit, att Adjunkten Sandberg måtte, sedan han på grund af vederbörande målsmans derom gjorda ansökning, från sin befattning såsom lärare vid Wexiö högre elementarläroverk erhålit afsked, å allmänna indragningsslaten uppföras till erhållande under sin återstående lifstid af en årlig pension motsvarande trefjerdedelar af den lön, Adjunkter i lägsta löne - 54 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 153. graden vid rikets elementarläroverk uppbära, eller 750 Ridr, att ulga (rån och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked varder Sandberg meddeladt. I betraktande af härvid förekommande förhållanden, tillstyrker Utskottet, det Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Majit i ofvannämnda hänseende behagat föreslå. 45:o.
Län förslag, om granskning af nu gällande Skattläggnings-methoder; 7:0 samme Riksdags-Fullmägtiges förslag, rörande förmedling af Kronoskattehemman; och 8:0 Nils Insulins, från Stockholms Län, motion, angående omröstning per capita, vid markegångs-sättningar: i öfrigt beslöt Bonde-Ståndet, att härmed inbjuda Ilögloflige Ridderskapet och Adeln att frångå sitt fattade beslut, rörande momenterna a b} och c i 5:le punkten af Utskottets sista Betänkande, och antaga Utskottets förslag i dessa delar, hvilka förslag äfven Bonde-Ståndet, för sin del, vill godkänna, så vida de vinna Ilögloflige RidderskapeLs och Adelns bifall, och uppskjuter Bonde-Ståndet med sitt definitiva yttrande, ej mindre i nyssnämnde omständigheter, än angående 2:dra, 3:dje och 7:de punkterne, tamt mom. e i 5de punkten, intilldess Bonde-Ståndet erhållit^ svar 38 Pro t. Utdr. d. 29 Jan. 1#35. från Högloflige Ridderskapet och Adeln på nu gjorda inbjudningen: Bon de-Ståndet tager för gifvet, att Högloflige Bidderskapet och Adeln delar, med Borgareoch Bonde-Ståndet, öfvertygelsen om det betryck, hvarunder jordbruket lider, ej mindre i afseende på beloppet af Skalte-bidragen, jin kanske lika väsendtligt, i anseende lill sälten, hvarpå de uttagas; för Högloflige Bidderskapet och Adeln kan icke heller vara främmande, alla de mer eller mindre menliga utvägar, som räntetagare, med stöd af nu gällande Författningar, icke så sällsynt begagna, för att preja de skattdragande, och hvaröfver en allmän klagan, från de sistnämndes sida, under flere föregående Riksdagar varit förd.
S:ma R:mt R:dr 2,306,000: hvadan, om detta belopp frånräknas den här ofvan för materielens komplettering upptagna summa, 11,570,000 R:dr, alltså skulle, under den tid kompletteringen egde rum, utöfver nu befintliga tillgångar erfordras ett belopp af 9,264,000 R:dr Ruut. Komitén, som visserligen insett, att den skyndsamhet hvarmed kompletteringen bör verkställas, kan blifva beroende af helt andra förhållanden än dem, hvilka Komitén kunnat taga i betraktande, nemligen de ekonomiska, har likväl funnit sig derför böra antaga en tidrymd af 9 år eller 3:ne statsreglerings-perioder, icke derföre att Komitén ej anser önskvärdt, om den kunde ega rum på 22 Flottans underhåll under öfver gångsperioden. kortare tid, hvilket möjligen ock skulle kunna blifva nödvändigt, utan emedan, genom lcostnadernes fördelning på så lång tid, de synas kunna utgå utan alltför stor ansträngning för landet och utan att utomordentliga åtgärder skulle behöfva vidtagas för de nödiga medlens anskaffande. I Bilagorna N:o 7 och 8, sorn åtfölja detta betänkande och till hvilka, i afseende på der förslagsvis uppgjord fördelning af medlen under de särskilda treårs-perioderne samt arbetsplan derunder, Komitén får i underdånighet hänvisa, har ofvannämnda tiderymd för kompletteringen blifvit förutsatt och beräkningarne derefter uppgjorda. Af dessa bilagor synes, att det årligen erforderliga byggnads-anslaget skulle utgöra omkring 1,000,000 Rdr, hvarvid dock bör anmärkas, att, derest de i nu gällande stat till flottans underhåll och nybyggnad uppförda anslag fortfarande komme att till enahanda belopp utgå, skulle för kompletteringen finnas en årlig tillgång i hela byggnads-anslaget 162,000: samt af underhållsanslaget, enligt den i Bil. N:o 9 gjorda utredning, kunna till nybyggnad årligen påräknas 100,000: eller tillsammans 262,000: så att årliga tillskottet ej skulle utgöra mer än 738,000 R:dr.
April 1776 och den 20, Februari 1799 i vissa fall blifvit Banken förunnade, således, utom hvad Bankens Forum angar, icke skola vara uti nya ConcoursLagcn omnämnde; så vill det synas angeläget, att, till undanrödjande af ali tvätydighet, ett bestämdt stade gande, härutinnan meddelas, heldst, ehu-, yu, å ena sidan, med hemtad anledning af 2 planeten i Kongl. Kungörelsen den ad Januari 1736'* kan påstås, att Banken äf-. ■yen hädanefter b,ö,r tillgodonjuta sine på Privilegier grundade förmåner, likväl, å andra sidan* ofvananförde ingress till Con-. eoursLagen ej utan framgång torde kunna åberopas såsom stöd för eo motsatt tolkning; hvarföre blifvit yrkadt, att Con-. QQursLagens, föreskrifter i allmänhet mått. Lagutskottets Betånkantieit. 947 te till närmare granskning företagas, på det i ett sammanhang må kunna hos Rikets Högloft. Ständer föreslås, i hvilka delar undantag för Banken må ega rum, och i hvilka stadganden tillägg eller förändringar i afseende på Bankens derunder beroende rätt pröfvas nödige.
Ender det att de således närmast belägne äro till största delen medtagne och man på de skogar, som icke kunna hänföras tili denna kategori, men dock äro utan särdeles svårighet åtkomlige, angriper allt hvad till exportabla trädvaror kan användas, utan besinning och utan tanke derpå, att en skog upphör att ega värde, om den icke måttligt och med urskillning anlitas, aldrahelst under ett klimat såsom här, der 2 å 300 år erfordras för erhållande af en fullmogen återväxt, — befinna sig en del af de mest aflägse skogstrakterne i ett vildhetstillstånd, som egaren sällan vårdar 37 sig om alt söka undanrödja, oaktadt en sådan åtgärd väl vore behöflig, ej bloll för befordrande af skogens växtlighet, än äfven för begagnande af muhlbete derå. Det borde vara gifvet, alt en olikhet i afseende på skogarnes begagnande skulle följa af deras olika naturer i kameralisliskt hänseende, men om någorlunda hushållning kan sägas ega rum hvad rekognilionsskogarne beträffar, gäller deremot omdömet om en total frånvaro deraf ej blott de skogar, som tillhöra enskilde, utan äfven de delar af kronoskogarne, som, i följd af deras läge, kunna blifva föremål för vinningslystnadens lagstridiga tilltag. Den enskildes rätt, att, om han så vill, vanvårda sin egendom, i stället för att söka bibehålla och förbättra den, kan naturligtvis ej af den administrativa myndigheten inskränkas. Med råd och varningar mäste den söka verka, och dessa medel för att hejda förstörelsen af en rikedomskälla, sorn, en gang tömd, behof ver sekler för att åter blifva gifvande, hafva visserligen icke sparats, men det vore fåfängt hoppas på ett lyssnande dertill, så länge begreppet om skogens värde till deri grad saknas, att man, då skogseld uppstår, vanligast i följd af vallhjons försummelse att utsläcka eldar, som de, enligt ortens plägsed, vid hvarje lägerställe upptända, i flesta fallen icke värdar sig om att vidtaga några anstalter för dess hämmande, utan låter skogselden rasa till dess den af naturliga hinder afbrytes.
Jag har bade trott det wara» min skyldighet, och derigenom welat provocera de härstädes warande Herrar LZmker af Krigsbefälet, at tala för Arme ems Laskas billiga interesse. Men jag finner, at det ej wäckt den upmärkjämhet jag förwantat, och nar ds ej wilsta understödja min proposition, sä är det deras sak; jag har e>rdast den tilfredsställelsen, at hafwa gjort det jag förmätt, och kan ej mer än förnya mm hemställan. Friherre klljsrta, Axel, conlormeraäs sig tmd Friherre Ljödlack. Herr l^aAsrcrant?, LenZt, instämde Elfwen häruti; Nilitiss-Boställen borde snarare underkastas - derkastas afgift: P esterne kunde annars med rätta undandraga sina Boställen. Herr Stellt utbad sig fä anmärka, at med Skolor som i K. undantagas frän beskattningen, förstas endast de smärre, och således icke ^callawier och 6)nnnal1er. Hans Lxcellsnce Herr Grefwen och Landt-Marskalken pvoponerallo bifall til 17. §. med tilläggning, at under Skolor, som undandantagas, ^callemikL och o^mnaller icke begripas. Bifölls. Herr Grefwen och Landk-Marjkalken. Fräga är äfwen wäckt, oM ej Sockne Uaxrrllnsr borde undantagas. Härtil ropades Nej. Friherre llljerta, ^xel, erirmade om det begärda undantaget för ^rmöens Lassa. Detsamma yrkades äfwen för Amiralitet» Krigsmans«Låssan. Hans kixcellence Grefwe l^iintki. Om undantag skall bewilljas för deffa bägge Lassor, sä begär jag denna förmän för Livil - Statens Enke» och kuxill-Lassa. pä lika grunder och stät. Herr Grefwen och Landt-Marffalken. Jag har gjort proposition, den är med Ja ba» swarad: nu kunna inga tilläggnmgar äga rmn. 145 «»54 " ' »ev..
- Förmodligen i något av sanktuarierna. - Fort dit! Följen mig! - Vid Gud, han rörde ögonen och vinkade med handen, viskade en av de väpnade till en annan. - Vem, vem? - Apollon ... bilden menar jag. - Ah! Detta ändar icke väl. Och jag ... jag såg något vitt skymta där borta vid pelaren. Må Gud och hans änglaskaror bevara oss! Han nickade åt den punkt, där Krysanteus' dotter, mer död än levande, låg nedsjunken bakom det skyddande altaret. De män, som viskande fört detta samtal, medan de följde de övrige bort mot opistodomen, buro under sina kappor gardescenturionernas lysande vapendräkt. Man stod framför det ena sanktuariet. Med tillhjälp av sitt korta romerska svärd lyckades det Osius bända upp den murkna dörren, innan den gulbleke hunnit mer än en gång stampa i golvet av otålighet. - Närmare med facklan! ljöd den bjudande rösten inifrån sanktuariet. Skatter finnas här inga. Eusebius och Apodemius, jag säger er än en gång, I han plundrat skamlöst - Herre, här är fyndet! - Ha, låt se! Idel lösa blad! Och vilken massa sedan! Apollon har hunnit hopa flera lögner än jag trodde på sitt samvete. Tag handen full, Eusebius. Det är nog för det skämt vi vilja anställa. Männen utträdde åter ur sanktuariet. En av dem bar i handen en mängd blad, på vilka forntida orakelspråk, givna av den delfiske Apollon, voro upptecknade. Man hade förvarat dem med samma omsorg som de sibyllinska utsagorna. Men de voro icke sammanbragta i rulleeller kodexform. I överensstämmelse med ett uråldrigt, för heliga skrifter gällande bruk hade man samlat dem i ett skick, som skulle påminna om deras tillkomst och oberoende av varandra, kanske även om de mytiska sibyllornas sed att skriva sina spådomar på löv, som de enligt skaldernas skildring kastade i floden eller spredo för vinden.
Slutligen blefvo de, enligt hvad ofvan omförmäles, såsom Ståndets gemensamma tankar, förklarade anmärkningar, jemlikt 56 §. RegeringsFonnen, till Constitution -Ld kottet hänvisade. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Constitutions-Vtskottets Memoria], N:o 36, med Betänkande och förslag, angående Landtdagar, återremitterades Memorialet till Constitutions Utskottet, med den, såsom Ståndets gemensamma tanka, förklarade anmärkning, att nämnde Betänkande och förslag ogillas. Från Hedervärda Bonde-StandeT, S. D. Till lia ndläggning företogs nu Bevi/lningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskoitens på bordet bvilande Utlåtande, N:o 5, i anledning af gjorde anmärkniugar vid Utskottens Betänkande, N:o 3» angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvins-bränningen och hvad dermed har gemenskap. Ståndet gillade hvad Utskotten yttrat i Betänkandet, TUo. 3, ofver Jonas Kylander från Wermlands Län motion, om totalt förbud mot bränvins-bränningsamt i Utlåtandet, N:o 5, angående Anders Danielssons från Elfsborgs Län motion, om underdånig anhållan hos Kongl. i\ aj:t, att Rikets Ständer måtte undfå del af de hufvudgrunder för bränvms-bränningens atofvande, sorn Kongl. Maj:t i oeconomisk väg kunde stadga, och i anledning af flere Ledamöters gjorda anmärkningar vid Utskottens behandlingssätt af målet; hvarefter, hvad Utlåtandet J$:o 5 för öfrigt innehåller, punktvis afgjordes sålunda; Prof. XJldr. d. G Oct. i83-f. Första punkten.
— Jag vet fullväl, — sade denne, — att ingen menniska kan bestå rättfärdig inför Gud. Täckes det honom att träta med en dödlig, så kan denne senare icke svara honom ett mot tusende, men en gudaktigs boning varder ändock beståndande om han ödmjukar sig i sitt hjerta. Magister Olaus trodde så med, sade han, och han berättade huruledes han, bland andra svåra frestelser, förra natten fått besök af sin aflidna syster, som förtalt honom, att hennes yngsta flicka vore af satan snärjd till trollpacka. Systern hade bedt honom för Jesu skull om hans förbön. — Ingen utom du Olaus kan hjelpa henne — hade hon sagt. — Ingen kan göra ett sådant kärleksverk. — Han hade nu grubblat mycket öfver, om det vore syndigt att bedja för henne eller om detta vore att gå mot Guds bud, ty han hade mycket älskat sin syster. Magister Leufstadius höll före att det var synd. — Hvarken skyld eller oskyld får du undandraga Guds rättvisa vrede, sade han. — Det må endast komma af hans hand om någon skall frälsas. Magister Olaus fann visserligen denna åsigt icke väl grundad i skriftens ord, och hans vän förvånades öfver den stora skicklighet, hvarmed han förfäktade sin åsigt. Slutligen måste han dock vidgå, att det kunde vara hans eget onda hjerta och sinne, som ville föra honom bort från det rätta. Han tackade derför magister Ivar, som hjelpt och stödt honom. — Det bör ske Hans vilje allena — sade han, med ett egendomligt tonfall i rösten — och vi måge se till att vi i all tid uppfylla rättfärdigheten! Med dessa ord tog han farväl, synbarligen mera till freds i sitt sinne nu, än han var då han kom. Bertil hofmästare var nära att få ett giktanfall i förskräckelsen, då grefvinnan följande morgon frågade honom, i en ton som icke medgaf någon invändning, om grefven, hennes man, var på sina rum. Hon ville i sådant fall genast besöka honom.
Jag hemställer, om icke ett ärende i sender måste afgöras och man således, då man pröfvar Utsk:ns förslag i afseende på sedelutgifning, äfven bör taga i / betraktande, hvad Gr. Frölich derom föreslagit. Hvad beträlfar den anmärka., jag gjorde, att den här ifrågavar. kungör. borde ske före bankens öppnande, så tyckes Gr, Frölich om hvad som förstås med bankens öppnande hafva ett annat begrepp än jag. Det beslut, som bolaget tager derom, att banken skall öppnas, lärer ej kunna kallas bankens öppnande, utan anser jag, att banken ej kan sägas vara öppnad, förrän den träder i verksamhet och utger sedlar, och kan ej frångå, att ordningen tyckes fordra, att uppgiften på (lern, sorn skola underskrifva sedlarna, allmängöres, innan dessa till en del aro utgifna. Hr flosen bl ad: Jag ber om ursägt, om jag kommer att göra en anmärkn., som måhända blifvit framställd, innan jag varit i tillfälle att deltaga i discussionen. Jag finner såväl i 5 § af Utsk:ns som 7 § af Gr. Frölichs förslag, ehuru jag erkänner att den sednare är bättre, en stor ofullständighet, som rörer ett af de vigtigaste ämnen, nemi. privatbankernas löpande rörelse. Begge dessa §§ innehålla, alt sedelbanker ej må utgifva andra tryckta eller graverade fordringsbevis än de, som derefter särskildt nämnas. Jag tror icke, att dessa ord tryckta eller graverade fullständigt uttrycka, hvad som menas; ty äfven en Den 16 Mars c. m. 3i5 sedel, sorn hvarken är livad man vanligen kallad tryckt och ej heller graverad, bör kunna sättas i allmänt omlopp. Den kan vara lithograpberad, hvilket ej är detsamma, sorn tryckt eller graverad. Äfvenså ar, hvad man kallar stereotyperadt, hvarken tryckt eller graveradt, utan en composition af tryck och gravering, och vi känna icke hvilka andra sätt att lätta sedeltillverkningen kunna komma i fråga.
Han har deri icke, fästat ringaste afseende å landets öfriga delar, utan det blir Östergötland som genom fullbordandet af Östra stambanan skulle öfverhopas af alla fördelar på mera berättigades bekostnad. Jag tror ock, alt de af Frih. af Ugglas uppgjorda kalkyler äro fullkomligt origtiga, ty Hr Frihm bör besinna, så väl att den Östra stambanan, som är 10 mil kortare än den Vestra, icke kommer att rendera Staten någonting, dels derföre att resande, som komma från söder nerom Nässjö eller norrifrån ofvanför Katrineholm, erlägga till jernvägsfonden frakt för 10 mils längre resa/när de begagna vestra banan, än om tillfälle vore öppet att färdas mellan Katrineholm och Nässjö, dels derföre att det södra landet icke eger några varor, som kunna med fördel afsättas i annat väderstreck än vesterut på Jönköping eller Göteborg, liksom landet norrom Katrineholm inga, som med uträkning finna afsättning annorlunda än genom begagnande af de vestra banorna; hvartill kommer, att hela den varufattiga orten mellan Nässjö och Mjölby icke alls eger något öfverflöd, att i allmänhet befrakta, ty största delen af sträckningen utgöres af en ofruktbar häradsallmänning, den enda i Jönköpings län, af hvars skogar såsom beräknade för ortens utsyningsbehof ingenting får utskeppas, eller af Boxholms bruks vidsträckta kolskogar, som förbrukas på stället, och äfven om en mindre del deraf skulle användas till exportvirke, som då måste utföras från Wadstena eller Hästholmen, så kunde begagnande af jernväg för så kort resa, som virket då kom att trainen åtfölja, omöjligen löna sig, och banan äfven lör sådan artikel förblifva utan inkomst. Det vore då endast skogens förädling, jernet, som har sin skeppningsvåg i Wadstena, derifrån tackjernet hemtas, hvilket, för den del det förbrukas i omgilvande ort, några mil kunde forslas å banan, och det blef det egentliga befraktningsresultatet af hela den långa sträckan från Nässjö till Mjölby.
A:o 4- BondeSt. har nu likväl bestämdt förklarat, det Ståndet, som afslagit Utsk:ns förslag i afseende på denna §, ansett en sådan § icke böra i lagförslaget införas; och då R. o. Ad. redan förut fattat samma beslut, får jag, vid sådant förhållande, vördsamt anhålla om den propos., att Ståndet måtte vidblifva detta beslut och ogilla den af Utskm föreslagna 9 § i sammanjemnkn:sförslaget, motsvarande berörde 7 §. R. o. Ad. vidblcf sitt förut i denna del fattade beslut, 3:dje mom. i den af Utsk:n föreslagna blifvande 1 §. Hr von Troil, Emil: Jag inser visserligen behofvet af att, så mycket möjligt är, förena sig med Utskrn, på det förslaget måtte utgöra ett någorlunda sammanhängande helt. Af denna anledn. har jag äfven vid detta tillfälle bifallit åt - Den 4 M a j c. m. skilligt, sora jag, dä memor. förra gängen förevar, ansäg mig böra bestrida; men den §, som nu är för R. o. Ad. föredragen, anser jag vara af den vigt, att jag icke kan handla på samma sätt, utan nödgas hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om den propos., att R. o. Ad., med afslag å Utskms hemställan, vidblifver sitt förra beslut i denna §. R. o. Ad. vidblef sitt i denna del förut fattade beslut. Deri af Ut sk: n föreslagna blifvande 28 §. Hr Stuart: 3:ne Stånd hafva redan beslutit, att solidarisk bank icke får träda i verksamhet, förrän -Jtdel af teckn:ssumman är satt i säkert förvar. Ehuruväl jag för min del visserligen anser detta stadgande vara så strängt, att någon solidarisk bank svårligen idler kunna uppkomma, oin en sådan skyldighet skall varda dessa banker ålagd, måste det dock genom 3:ne Stånds sålunda redan lättade beslut anses vara af R. St. afgjordt, alt berörde stadgande skall infö ras i banklagen.
Nådigt bifall; och har Kongl. Majit, i betraktande af hvad till stöd för den ifrågaställa pensionsförhöjningen för länsmännen blifvit anfördt och med afseende på behofvet att tillöka dess nuvarande alltför ringa belopp, härmed Velat föreslå Rikets Ständer, det bemälde tjenstemän må förklaras berättigade att, under iakttagande af de vilkor, författningarne i afseende på ålder och tjenstetid m. in. innehålla, å allmänna indragningsstaten uppföras med pensioner, motsvarande deras nu innehafvande aflöning, eller af Två Hundra Riksdaler banko årligen. De till detta mål hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen, i närvaro af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, uti StatsRådet å Stockholms Slott den 13 Januari 1854. Närvarande Stats-Råds-Ledamöter: Hans Excellens Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Stjerneld, S3mt Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet, Herr Friherre Palmstjerna, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Majits förut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förhöjning af delan s männen tillkommande pensioner å allmänna indragnings-staten; Och behagade Kongl. Majit, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå.