Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om han der, eller sedan han blef fri, hade hört talas om en skändlighet, som måste frappera genom sin afvikelse från alt man någonsin sport, hur förklara att derom ej fins, i hans memoirer, så mycket som en allusion i en mellanmening? En af Girondeus fränder, deputeraden Jacques-Charles Bailleul, författare af en grundlig Examen critique de Vouvrage posthume de Mrme la B: nne de Staël (1818), har i en bok med en så underlig titel, att man der kunde vänta alt utom hvad den innehåller, berättat om sin fångenskap. Hans ftngelseminnen: Almanack des bixarret ' ies humaines utgåfvos 1795. De innehålla en stor mängd af mycket intressanta anekdoter. Att fabeln om mrlle de Sombrenil ej finnes der, är nog icke författarens fel. Om vi vända oss till 1790-talets historieskrifvare och memoir-författare om revolutionen, äfven sådana som med största flit samlade och utgåfvo för sanna de orimligaste rykten, så blifver letandet efter fabeln om le veire de sang lika fruktlöst. Peltier, som 1792 i London utgaf Dernier Tableau de Paris, har af sina » ögonvitnen » om Sombreuil, fadern och dottern, hört berättas detsamma, som på den tiden alla vitnen till händelsen visste berätta. Han som säger, att medan Sombrcuils dotter vann » dygdens palmer », sonen » höljde sig med ärans lagrar på Champagnes slätter och af preussiske konungens egen hand mottog den militära förtjenstorden på slagfältet, der han eröfrat den » — han som lofsjunger det rojalistiska landsförräderiet, bör väl ej misstänkas för att hafva af skonsamhet dolt n&amp;gonting? Af samma skrot och korn som Peltier är Montjoye: Histoire de la conjuration de Louis-Philippe-Joseph d ' Orléans. (I — III.
Vore Herr von Breda nu tillstädes, tror jag säkert att han sjelf frambär för Ridderskapet och Adeln kraftigare skäl, hvarföre han ej fullbordat Taflan öfver Kröningen i Norrköping, än blotta bristen pä rum; ty nog har Herr Professorn, till exempel, haft ti llr äck eli ga rum, att förfärdiga Portraiter af tvänne LandtMarskalkar, som Ridderskapet och Adeln ändå ganska länge blott fått förvänta och än i denna stund icke erhållit. Herr Ankarsparre, Ingmar August: Det är obehagligt för Fosterlands-vännen, atti Landets nu varande läge finna sådana ämnen af alldeles ingen vigt för det Allmänna, upptaga så länge Ventilationer, som delta. Jag tror mig för min del förspilt tillräckligt af Ridderskapets och Adelns dyrbara tid att yttra mina tankar i detta ämne, och jag anser mig hafva sagt nog, för att af det upplysta Ridderskapet och Adeln samt StatsUtskottet vara förstådd. Sluteligen kan jag ej dölja min vördsamma önskan, att så obetydliga ämnen mätte ofördrö - Den 27 Januarii. 339 jeligen få lemna detta rum åt dc mångå högst nödvändiga öfvefläggningar, om vårt Fosterlands och våra Medborgares väl. Många yttrade härtill deras bifall. Grefve Speris, Jacob Melbert Då Herr Ankarsparre förekommit mig uti försöket alt skingra de moln, hvaraf jag länge funnit Horizonten bortskymd, jag menar härmed i synnerhet denna öfverläggning, återstår endast för mig alt med Herr ÅnkäfSparre mig förena, uti dert anhållan, det Herr Grefvert och LandlMarskalken täcktes föreslå det ined all vidare öfverläggning i detta ämne kurtde få afstå* till dess StatsUtskottets utlåtande deröfver inkommit. Herr Grefven och Landt Marskalken hemslälde, att så väl Herr von Bredas ofvannämnde Memorial* sorn de i anledning deraf nu afgifne Yttranden mätte till StatsUtskottet remitteras 5 hvilket bifölls.
När man nu erinrar sig, att commissariebeställningarne i Banken äro af största vigt, och att de, som dem bekläda, till en del utgöra ledamöter af understyrelsen, så borde man väl icke inskränka möjligheten för Fullmäktige att kunna återbesätta desse tjenster så väl som möjligt, d. v. s. under så stor medtäflan dertill som möjligen ske kan. När denna medtäflan iuskränkes endast till extra ordinarie; men utesluter ej allenast 4:de gradens tjenstemän, utan äfven dem, som ej äro i Bankens tjenst anställde, så försvårar man möjligheten för Fullmäktige att väl återbesätta dessa beställningar. Jag anhåller derföre vördsamt, att den gamla föreskriften måtte oförändradt bibehållas. Hr von Hohenhausen: Hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, tror jag till en del hvila på elt misstag om förståndet med det nya förslaget, att endast extra ordinarie skulle komma i fråga till befordran. Man har ansett, att de, som inom Banken väl sköta sina befattningar, skulle vara tillförsäkrade att kunna avancera till commissariebeställningar; men jag skall visst icke motsätta mig hvad Hr von Hartmansdorff som en competent domare i detta fall önskat.
Föreståndaren för ett anvisningscontoir för slöjdarbetare är förbunden, att noggrant anteckna hvarje arbetares namn,' utseende, hem-; vist, arbetsställe och yrke; varande de böcker, som innefatta dessa anteckningar, att anse såsom allmänhetens tillhörighet, hvadan de i städerne stå under Polisens uppsigt, och till dess disposition, samt på landet, under Lands; höfdingens. I likhet med dessa anvisningscontoir i städerne, åligger det Länsmännen att föra anteck-; ningsböcker öfver de arbetare, som på landsbyggden taga dylik tjenst. Afgifterne för anteckning och tjensts anskaffande på anvisniiigscontoiren, skola i städerne af Polisen bestämmas, och på landet af Landshöfdingen; hvarvid iagttages, att anvisning på arbetare som af mästare blifvit 6Ökt» bör erläggas af honom allena, och att hvarje arbetare, som till stad ankommer, inskrifves utan afgift. Den 11 April c. m. *99 Öfrige författningar rörande den goda ordningen i anvisningscontoireo, samt de böter, som i händelse af uragtlåtenhet böra erläggas, stadgas och åläggas i Stockholm af ÖfverStåthållareEmbetet i Polisärender, och i de öfriga städerne, af vederbörande Magistrat. 4- Vid 25 R:drs vite för första gången och dubbelt för de öfriga, vare handtverkare och fabrikanter förbjudit, att sjelfve eller genom 3ndra erbjuda den arbetare tjenst, sorn hes annan mästare är lagligen fästad, eller att, utan dennes vettskap, under hvad förevändning som helst, låta kalla sådan arbetare till sig. Dessa böter tillfalla arbetaren så vida han med lagliga bevis derom upplyst den genom sådant förhållande förrorättade mästaren; men arbetare, som ett dylikt tillbud antagit, arbets en månad utöfver den öfverenskomna tiden hos sin mästare, under Polisens uppsigt; eller, om mästaren vägrar att honom behålla, plickte med 8 dagars fängelse vid vatten och bröd, och erhålle ej tillstånd, att taga tjenst hos den mästare, som försökt att honom tubba, förrän ett år derefter tilländalupit.
Då Sveriges svaghet ligger just deruti, att det har så få trupper, är det af desto större vigt att, i behofvets stund, kunna föra dem samman till en hotad punkt, isynnerhet till sådana, som företrädesvis äro svaga och vigtiga; och det bör väl icke nekas, att Stockholm är den vigtigaste punkt på hela östra kusten af Sverige. Det måste således vara af största vigt att kunna dit sammanföra trupper utan för stor tidsutdrägt, icke allenast under den tid af året, då våra sjöar äro öpna, utan äfven då Vesterhafvet är öppet, men Östersjön isbelagd; och detta var äfven en af liufvudorsakerna till K. St:rs vid förra Eiksdagen fattade beslut, att en jernväg skulle läggas mellan Götheborg och Stockholm. Att vid ett tillfälle, sådant som det man måste föreställa sig, nemi. att det kunde gälla en strid, der fäderneslandets och hufvudstadens öde stöde på spel, då hitföra trupper från endast ett håll, är ingalunda tillräckligt. Om vi tänka oss den vestra vägen färdig söder om Mälaren, så kan på densamma, äfven under den tid, då Östersjön icke kan af Svenska seglare befaras, hastigt hitföras folk från så väl Södermanland som Östergöthland, och, då södra banan blir fullbordad, äfven från Småland och Skåne. Den norra banan, som blifvit af Utsk. föreslagen, kan äfven, fullbordad, hitföra Uplands, Dalarnes, Westmanlands och de norra provinsernas stridskrafter. Kan detta vara, ur militärisk synpunkt, af ringa betydenhet? Man har sagt att Södertelje är en från sjösidan svag punkt; desto nödvändigare blir det då, för att kunna försvara densamma, att kunna komma dit hastigt, och desto mindre blifva skälen att lemna denna position otillgänglig från landsidan. Härom torde i detta Stånd, der så mycken sakkunskap i militära ämnen finnas, ej behöfva mycket tvistas, ty saken är verkligen så enkel.
Jag tillstyrker att hela summan Öfverlemnas till vederbör. Utsk., under en i allmänna termer uttryckt önskan, att det eller de Utsk., sorn vederbör, måtte tillstyrka densammas användande till allmänt nyttiga föremål, hvaribland inrikes communicationens befrämjande hufvudsakligen bör afses. Frih. Cederström: Efter det beslut R. o. Ad. fattat, lärer nu fråga blifva om litt. B i BancoUtskts betänk., derunder Utsk. tillstyrkt att hvad som af vinstmedlen återstår, sedan en million blifvit undantagen såsom reservfond för banken, skulle hållas statsverket tillhanda. Som nu bela summan återstår, så kommer också hela summan att hållas statsverket tillhanda. Om derföre Hr Frih. o. Landtm, först framställer propos., huruvida R. o. Ad. instämmer i Utsk:s förslag, att medlen skola hållas statsverket tillhanda; så får R. o. Ad. tillfälle att besvara den proposm med nej och derefter komma till de särskildta förslagen rör:de grunderna för medlens användande. I annat fall fruktar jag, att vi komma i en preliminär votering alldeles onödigt. När vi D«n ai November e. m. vi komma till litt. c), skall jag anhålla att äfven få yttra mig. Hr von Hartmansdorff: Ståndet har ännu icke kommit från t punkten litt. a), eller rättare sagdt den inledning, som finnes til! denna punkt ; ty såsom Hr Mannerskantz rikligt anmärkt, bör val R. o. Ad., som genom sin votering förklarat att ingen del af bankens vinstmedel skall användas till reservfond för banken, närmast derefter afgöra i hvad ordning medlen skola utgå, om det skall ske med ^:del årligen, såsom BancoUtsk. tillstyrkt, eller på sätt jag föreslagit, eller såsom någon annan kan komma att föreslå. Åtgärden lärer blifva t vS fal Idig C 1:0 att, om Stånden icke blifva ense om det beslut R. o. Ad. fattat i afseende på reservfondens obehöflighet, afgöra frågan genom förstärkt BancoUtskott; och 2:0 bestämma i hvilken ordning medlen skola från banken utgå.
Det har händt att resande som försummat denna ”pligt” formligen anmälts i den stad dit de härnäst styrt kosan, och der emottagits med ”varma servietter”. [Med] ett par lire i veckan kan den ömsesidiga vänskapen upprätthållas. Den som reser för att se Italien försumme för ingen del att göra bruk af rundresebiljetterna. Resan blir derigenom 30 à 40 % billigare. Vid första Italienska station köper man genast ett ex. af den officiela turlistan (L’indicatore Ufficiale delle Strade ferrate etc.) och utväljer sig en rundresebiljett (Vigleto circolare), exempelvis öfver Milano-Venezia-Bologna-Ancona-Napoli-Roma-Firenze-Genova-Torino och Milano. Biljettten gäller 60 dagar och kostar 2 klass 140 lire, d. v. s. ungefär 100 kr., ett jemförelsevis ofantligt billigt pris. Fribagage ej medgifvet. En liten kappsäck samt en liten nattsäck tager man med sig i kupéen och deri kan man ha så mycket utoch invärtes att man kan reda sig. Då lefver man billigt, godt och ogeneradt. Man bör så litet som möjligt visa att man är främling. Aldrig förvånas öfver katolska bruk och ceremonier. (Utdrag ur Sydsvenska Dagbl. 1883 d. 9 Jan.)106 Notarie Klinteberg har i många år varit inackorderad hos kaptenskan Danielsson på Högatorp.107 Var vid något ”verk” i Stockholm i sin ungdom, men blef sjuk af svindel, dödligt förskräckt, öfvergaf sin bana och inackorderade sig på Högatorp. Beläst. Gentelman men bakvänd i sitt sätt och skygg för fruntimmer. Hunden Brun och han. Hur han helsar, håller sig om näsa och mun. Hur han kastar krans, trampar som ett får. På bron, i förskräckelsen .. ”Mitt namn är Klinteberg,” – sotto voce, förskrämdt, men oemotståndligt ”af Klinteberg.”
Det enda medlet är att göra alla valutor mera rörliga. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen. Frih. Boye, Ludv.: Då remiss icke lärer kunna vägras, ber jag alt få beledsaga densamma med den önskan, att Utsk. må tillse, huruvida motionen icke instämmer med den, som väcktes vid 1817 års riksdag, att nemi., sedan disconlpapperen förlorat deras gångbarhet, ett anstånd med betalningarna måtte lemnäs, hvilken motion bifölls af alla Stånden. Örn enahanda orsaker och ändamål böra frambringa samma verkningar, ser jag verkligen mindre fara uti den väckta motionen, än den siste talaren deri velat finna, då förslaget nemi. icke sträcker sig vidare, än till afseende å sådana orter, för hvilka bifall dertill verkligen kan vara af behofvet påkalladt. Jag ber att härvid få påminna derom, att alla marknader äro inställda, och alt dessa likväl äro de vanliga betalningsterminerna och de vanliga tillfällena för afsättningen af landtmannens varor, hvilka nu emedlertid icke kunna utbytas emot penningar, hvarpå brist för sådana personer altså måste uppslå, — en tillfällig oförmåga, sorn derföre icke vittnar om något verkligt obestånd. Jag tror, alt sådant fÖrtjenar uppmärksamhet; och dessutom har ju motionären framställt villkoret, att. någon förlust för Banken icke må uppstå. Jag anhåller, att dessa erinringar må få åtfölja remissen. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Mina motståndare synas hafva förbisett syftningen af min motion, då de trott, att jag blött afsett medgifvande af anstånd med omsättningar. Detta ändamål är alldeles icke det hufvudsakliga, ty troligen lärer Discont en i alla fall icke få in sina fordringar från de ifråga var. orterna, förrän olyckan är öfverstånden och de Svåra följderna deraf hunnit något jemna sig; men min egentliga åsyftning är, att fatalierna må bibehållas, fastän omsättningarna icke i råttan tid ingå, så att lånhafvarne icke förlora deras omsättningsrätt. Man har sagt, att lånetillgångarna för andra derigenom skulle borttagas.
Besvärsoch Ekon.-Vtskottens Utlåtande, K:o 41. 5 laga den garanti för åboens familj, att vid besittnings-rätten bibehållas, som i mera» nämnde Kongl, bref innefattas, Ett upphäfvande af denna garanti synes motionären sjelf ej eller önska, helst han förordat nyhemmans bibehållande inom odlarens slägt. Det är tydligt, att detta ändamål snarare vinnes genom ofvanberörde lagstadgande, än om åt åboen lemnäs frihet att till skyld eller oskyld person föryttra besittningsrätten. Beträffande motionärens förslag i fråga om, såsom han det benämner, “börd44 af besittnings-rätten till kronohemman samt skyldighet för “bördeman* att till köparen återställa köpesumman för slik besittningsrätt; få Utskotten endast erinra om den väsendtliga skiljaktighet, som förefinnes emellan den i lag stadgade bördsrätt, på grund hvaraf eganderält till fastighet förvärf vas, och den åt kronohemmans-åboers efterkommande medgifna företrädesrätt framför oskylde till värdskapet å dessa hemman, der endast nyttjanderätt är i fråga. Och få Utskotten, på grund af hvad nu anfördt blifvit, vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Augusti 1851. 6 Lagsami Allm. Besvärs • och Ekon.-Vlskotlens Betänkande, 1S:o 42. Ank. lill Bvp,*.!; tsk. ilen 26 Au 1351, k!. ? e, m, Betänkande, i anledning af väckt [väga om upphäfrande af del i kongl, kungörelsen den 24 Januari 1781 stadgade förbud för Svenske Lutherske under säter att bevista främmande trosbekännares Gudstjenst.
Herr Mannerstam, JohanOeconomie-Utskottets Betänkande är efter min tanka grundadt på så goda skäl, att jag icke föreställt mig att det skulle emotsägas. Frågan om fri Seglation emellan Skåne och Blekinge var vid i8ij års Riksdag under Riksens Ständers öfverläggning, och Oeconomie-Utskottet tillstyrkte och Riks-Stånden beslöt då enhälligt den derom väckte Motion. 1 anledning af de nu gjorde Anmärkningar vid Betänkandet, får jag äran erinra, dels att frågan egenteligen icke är om Export för till utrikes Orter af Trädvaror ilrån Blekingen, utan om frihet att föra den till den angränsande Provincen Skåne, dels att det ännu gällande förbud, som häremot finnes, tillkommit, om jag icke orätt minnes på 1790-talet, samt således icke är särdeles gammalt — Den Anmärkning, som blifvit gjord att Utskotten prof - vat denna fråga, utan att derom skaffa sig nödige upplysningar och utan att höra de Parter eller Corporationer, hvilka den egenteligen angår, och den förebråelse för ensidighet, hvil - Dm 4 April. ken deruti innefattas, kan jag för min del icke gilla — Riksens Ständers Utskott äga väl när de så för godt finna, att, i den ordning Grundlagen föreskrifver infordra upplysningar i de ämnen, som af dem beredas; men jag hade icke trott någon skyldighet för dem kunna sättas i fråga att hora Parter, Corporationer eller andre Auctoriteter — Riksens Ständer utgöra den högsta Auctoritet i Riket, och då de aga beslutande rätt i de vigtigaste frågor, som angå det Allmännas väl, måtte väl på deras tillstyrkande i Oeconomiske ärender beslut kunna grundas, äfven utan att höra de Corporationer, hvilka dessa ärender kunna angå.
Kom ihåg – ack jag får väl icke nu börja tala om Onkeln, men jag ville bara säga, att som jag aldrig sett hvad han skrifvit eller hört hvad han sagt, kan jag icke dömma om hans tal, fastän utgången tycks bevisa, att han med allt sitt snille likväl icke hittat på de rätta orden – förlåt, förlåt, men du skulle för alltid slippa mig, om du blott en enda gång ville förnöja min nyfikenhet. Det kan väl hända att vi någongång Pappa kommit in, tvärstadnat midt i en lofsång öfver Maria – som du ser låter jag intet tillfälle att ursäkta Pappa, gå mig ur händerna – och jag tänkte allt på ingenting, tills några näsvisa anmärkningar af Anna en afton väckte mina tankar. Hon började tala om giftermål, hvilket dumma ord jag en gång för alla undanbedt mig, och jag påminde henne derom, men hon ville vara qvick, och ställde sig förundrad öfver att jag ännu ville säga sådant. ”Hvad menar du med ditt ännu” frågade jag, men, märkvärdigt nog rodnande. ”Åh det är det samma, men Fröken ska inte tro jag blifvit ända blinder se’n i går fjortondagar se’n” svarade hon och fastän hon annars just icke plär briljera med sitt minne, hade hon förunderligt väl deruti behållit dagen för Adolfs ankomst. ”Nog vet jag hvad jag vet.” ”Du vet ingenting och ingen vet någonting” sade jag nu helt förargad, lade mig och måste läsa en ganska god stund innan jag kunde somna. Morgonen efter var jag knappt uppstigen, när Pappa kom in till mig. Detta inträffar endast sällan och förundrade mig nu så mycket mer, som jag kunde se att Pappa var likasom rörd, visserligen god som alltid, men den gången var bestämdt något, hvari han önskat sin dotter annorlunda Jag helsade, men det bortskämda barnet kunde för minens skull icke finna något ord, och Pappa började strax ett litet tal, som är för godt att skrifvas med bläck, om det ej vore till dig. Han sade först, – och Gud vet bäst hur sant han sade, att han älskade mig, sedan kom en liten släng att han fordom aldrig trott mig hvarken förbehållsam eller blyg och derpå sjelfva saken:
Uti det beslut, att, med bibehållande af Rikets Acadeimers hittills brukliga taxeringssätt, 5 Art. 4 §. 7 Mom. af 1812 års Bevillnings-förordning må uti den nu blifvande införas, i stället för 4 Art. 4 §. 4 Mom. i det nu antagna nya Bevillnings-förslaget. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Sedan Hoglofl. Ridd. och Adeln, under den 22 Juni, uti Borgare-Ståndets den 12 beslutade tillägg i underdåniga Skrifvelsen om Comitéen till reglering ?f Statens Embeten och Tjenster, instämt på det sätt, att, till Rikets Ständers Ledamöter i denna Comité, borde förordnas en Fullmägtig i Banken och en i Riksgälds Contoiret för hvarje Riks-Stånd, så fann Borgare-Ståndet för godt, att nu med Hoglofl, Ridd. och Adeln häruti instämma. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S, D. Då nu åter föredrogs Constitutions-Utskottets den Ii Juli på bordet lagda Memorial af föregående dag, rörande utarbetning af förslag till en förbättrad Representation, biföll Ståndet hvad Utskottet hemställt, om underdånig skrifvelse .till Kongl. Maj:t, i afseende på härtill - Den 14 Juli. ii55 till nötliga Statistiska upplysningar, och lät för öfrigt vid samina Betänkande bero. Ut supra» Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. 3. B. Såsom en följd af den underdåniga erkänsla, Borgare Ståndet redan, under den'7 innevarande Juli , genom Protöcolls Utdrag yrtrat för det sätt, hvarpå Kongl. Maj:t i Nåder låtit använda de Bjrthelerriiska medlen, beslöt Borgafe-Ståndet äfven för sin del, lika med Högt. Ridd. och Adeln, att en sådan hos Rikets Ständer säkerligen gemensam erkänsla borde uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t frambäras. Ut supra.
9 September i84t> samt reviderat Hufvudböckerna för åren 1889 och i84o, halva följaktligen de efter nyssnämnde dag, i afseende på förvaltningen af Riksgälds-Kontoret, vidtagna åtgärder samt 1841 och 1842 års räkenskaper utgjort föremål för den nu fulländade revisionsförrättningen; dervid berörde Protokoller blifvit granskade till den dag, eller den urte sisth September, hvarunder Herrar Fullmäktige till Revisorerne afgifvit sin Berättelse angående Riksgälds-Kontorets ställning och förvaltning. Enligt hvad de i Riksgälds-Kontorets Revisions-Kontor, inom föreskrifven tid, reviderade och nu af Revisorerne jemväl granskade Hufvudböckerna för åren 1841 och 1842 utvisa, hafva Riksgälds-Kontorets Inkomster under nyssberörde 2:ne år uppgått till ett sammanräknadt belopp af 7,048,527 R:dr 36 sk. 11 r:st och Utgifterna till 7,820,822 R:dr 36 sk. 6 r:st. Då dessa Inkomster och Utgifter fördelas efter sin särskilda beskaffenhet, befinnas de under hyartdera året hafva utgjort följande belopp, nämligen: Inkomster. under år 1841. under år 184®. st) För bestridandet af RiksgäldsKontorets utgifter anvisade och till detta Verk ingående Statsbidrag
»Dess förr är det slut!» utropade han med all den bitterhet, hvaraf hans tjuguåriga stämma var mäktig. »Tedde!» ropade modern, som om han med ens satt dolken för sitt bröst. Men han hade omgjordat sig med oåtkomlighetens pansar, genom att draga hatten ned för ögonen. Mamma var rådlös. Hennes händer hvilade slappa i knät, och hon tänkte icke ens på att taga upp stickstrumpan. Då uppenbarade sig en räddande engel i skepnad af Teddes äldsta kusin, en ung flicka med ett vackert ansigte och beskedlig min. Hon var blond och blek, mycket lång och mycket försigtig i sina rörelser. Det såg ut, som fruktade hon att den rangliga figuren kunde knäckas vid minsta ovarsamhet. Hon gick fram till soffan, med ett grannlaga smil, ett sådant der matt, konstladt leende, som man finner passande i ett sjukrum. »God dag, Tedde lille», sade hon i blid ton, en smula läspande. »God dag», svarade Tedde temligen buttert. »Hur är det med dig i dag?» frågade hon. Den lena stämman hade icke förändrat en enda nyans genom hans påtagliga ovänlighet. »Bra», svarade han motvilligt. Det förargade honom, att han icke kunde säga motsatsen; det skulle varit så lagom åt henne. »Lina stod och lagade sådan skön soppa åt dig, när jag gick genom köket», återtog hon med den vänlighet, man gerna antager emot barn och som hon lärt sig under hans sjukdom. Han tänkte med harm, att det funnits en tid, då han hållit till godo dermed, nu bringade den honom i uppror. »Jag bryr mig inte ett dugg om Linas soppa», mumlade han under hatten. »Är det inte bra varmt?» frågade hon outtröttligt, blidare än någonsin. »Jo, det är varmt», svarade han onaturligt lugnt. Han kände lust att bitas. »Jag skall taga hit en stol, så kan jag sitta och hålla min parasoll öfver dig», sade hon och sprang in i huset, följd af mammas beundrande blick. Adèle var just en flicka efter hennes sinne. Tänk så väl hon förstod hennes käre gosse! Hvilken kärleksfull omtanke!