Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är en egen angelägenhet till sin natur skiljd från all verdshg och Statens interesse fordrar, att den som sådan erkännes; men då får man låta bli att besvära Prester med polisgöromål, mantalsförrättningar och Fältskärsoperationer , liksom vöre Fresten en öfverflödig person, om han vore hvad han ensamt bör vara. Presternas tid är nu alltförmycket upptagen af verldsliga göromål och innan ändring dermed sker, tror jag icke några nyttiga undervisningsanstalter för den stora hopen kunna införas} ty religionsundervisningen voro dessas första ändamål. Religions undervisningen tillhör läroståndet. Det skall således framför allt ej sättas ur stånd att lära. Svenska allmogen har alltid varit den upplystaste i Europa. Sällan har man träffat en Svensk bonde, som ej kunnat läsa, ty han har ansett detta för en Religionspligt; men drifver man oupphörligt folkläraren utom gränsen af sina egenteliga pligter, så blir en gång förhållandet annorlunda och man kommer då försent med sina Landtskolor, der man kanske vill undervisa bonden i mycket som han ej behöfver veta och ej har interesse att lära. All Folkundervisning innefattas i reli - Den 24 Februarii, 77t gions undervisning; denna tillhör Presternas läsa och skrifva är första vilkoret för religions undervisningen, derföre tillhör det presterna att besörja barnaundervisningen; mea också måste de uteslutande få ägna sig åt sitt eget vigtiga kall. Friherre Palmstjerna har trott några allmänna bidrag icke vara att påräkna för vinnande af en förbättrad undervisningsanstallfc på landet, och jag delar hans öfvertygelse. Ganska rigtigt och alldeles i öfverensstämmelse med de idéer jag antydt, har Friherren ansett barna-undervisningen tillhöra kyrkans tjenare; lika med Friherren anser jag ock sådane till Clereciets underhåll anslagne förmåner, som för sina nu varande ändamål äro umbärlige, böra på annat håll komma Folkundervisningen till godo; men jag frugtar att de af Friherre Palmstjerna uppgifne utvägar, icke på många trakter blifva användbare.
(Fortsättning.) skottet, som ansett sig icke kunna biträda det af Biskop Anjou framställda förslag, hvilket afser en högst betydlig utvidgning och förändring af Wisby hospital, får, enär Utskottet icke haft något att erinra vid de härför uppgjorda, i Kongl. Majrts nådiga Propositioner omförraälda, kostnadsberäkningar, tillstyrka, a) att de belopp Kongl. Maj:t för berörda ändamål äskat, utgörande för hospitalet i Wexiö 30,269 Il:dr 10 öre, för Nyköpings hospital 8,257 R:dr 50 öre, för hospitalet i Wisby 13,221 B:dr 85 öre och för Upsala hospital 40,000 R:dr, eller tillhopa 91,748 R:dr 45 öre, må af Rikets Ständer anvisas att från Riksgälds-kontoret, i mån af behof, u'.betalas. 1 anledning af den jemväl begärda tillökningen i byggnadsanslaget för det invid hufvudstaden å lägenheterna Hedvigsberg och Conradsberg uppförda hospital för sinnessjuka, tillåter sig Utskottet i minnet återföra, hurusom, sedan det för ifrågavarande hospitals—inrättning först uppgjorda kostnadsförslag med ett belopp af 316,626 R:dr Banko, befunnits för ändamålet otillräckligt, ett nytt förslag i Juli månad 1856 afgafs, upptagande en tillökning i nyssherörda summa af 87,374 R:dr, hvarigenom utgifterna för denna sjukvårdsanstalt beräknades komma att utgöra 404,000 R:dr B:ko eller 606,000 R:dr Runt, samt att, efter vid sistiidne riksdag gjord anmälan alt för värmeoch ventilations-apparat jemte åtskilliga sedermera tillkomna arbeten ytterligare statsanslag erfordrades, Rikets då församlade Ständer, för sagde ändamål, beviljade 181,075 R:dr 54 öre, i följd hvaraf Statsverket för denna byggnad fått vidkännas en kostnad af sammanlagdt 787,073 R:dr 54 öre R:mt.
Dppä de ak 8undbet8-6oIIegium anförde skäl, oeb dä extra Rrovineial-Räkarne, såsom stationerade pä lanclet eller i smärre städer, leke kunde päräkna samma förtjenst genom enskild practik, som de ordinarie, bvilka bade sina stationer i RänsResidensen, tillstyrkte Rillkörordnade 8tat8-8eer6tsraren oeb 8tatsRädet, att Kongl Majit ville ak Rikets 8t3nder begära, att det vid sista riksdag för Rrovineial-Räkarevärden beviljade anslag ä ^ndra Dukvudtiteln mätte ökas med 3,730 R:dr, oeb, om de ak Rikets 8tänder vid sistkörlidne Riksdag omkörmälde 6 extra Rrovineial-Räkare bekunnes bellöklige, nödige medel till deras allönande derjemte anvisas. Oeb bebsgade Kongl. Maj:t i Käder bifalla, bvad salunda i underdänigbet blifvit föreslaget oeb bemställdt, till följd bvarak Kådig kamställnining om tillökning i lorrberörde anslag skulle, i sammanbang med öfriga, 8tats-Verkets tillstånd oeb bebok rörande ämnen, till Rikets Ltänder allätas. Om Oarm/mska Rrokessorerne vid karolinska Medieo-Lbirurgiska Institutet, bvars aklönings stat Räroverks-Oomiteen, i dess den 20 December 1828 algikna Retänkande, bade kö reslagit, skulle krän dåvarande beloppet 6,824 R:dr 45 sk. 4 rst. komma att utgöra till 1 Materia Medies; Rrokessor
Kärleken är blind, säger man, men nog kunde han få u p p så stor springa på ögonen, att han något så när visste, hvad han gjorde, o m blott han hade tillfälle dertill. Men huru skall han få d e t? I sällskapslifvet, i balsalongen? D e t skulle fordras en ovanlig skarpsynthet för att vid dessa tillfällen få någon närmare inblick i karaktären hos den unga flicka eller den unge man, som väcker sympati hos respektive kontraparter. O c h hur skall det då gå för den, som är b l i n d? E t t närmare umgänge i familjen skulle väl kunna gifva tillfälle for de unga att lära känna hvar andra och se åtminstone en smula af det hvardagslif, vid hvilket de äro vana. Men huru skulle det gå t i l l? A l l t för täta besök skulle väcka uppmärksamhet, att de unga mycket sällskapade, ofta talades vid, dansade och promenerade o. s. v. skulle genast blifva ett talämne, oeh den inledda bekantskapen måste ovilkorligen sluta m e d förlofning eller också genast upphäfvas, i hvilket fall försöket må hända i viss mån ofördelaktigt inverkar på enderas eller bådas anseende. Någon förbättring i detta förhållande kan omöjligen inträda, förrän de unga få l o f att utan anmärkning samtala och sällskapa med hvar andra. Men detta hör o c h k o m m e r antagligen länge att höra till de fromma önskningarna. Äktenskapet är o c h förblir tills vidare ett lotteri, der endast få draga den högsta vinsten. Detta senare förhållande skulle dock möjligen kunna något förändras, nämligen så, att lotteriet skulle medföra flere o c h högre vinster, om äktenskap något mindre oförsigtigt inginges o c h valet af maka till någon grad bestämdes af andra grunder än de vanliga. A t t låta kärleken råda, vore naturligtvis det bästa o c h det enda rätta. M e n så skulle också kärleken vara af det rätta slaget, den starka kärlek, som förmår bära upp alla lifvets sorger o c h motgångar, som står fast genom ondt o c h godt, i nöd o c h lust, den oegennyttiga kärlek, som icke söker sitt, som är ö m och varm o c h öfverseende, som förlåter allt, som gifver allt o c h fordrar intet till baka.
För dennas bestämmande torde säkraste normen finnas uti totalbeloppet af årliga skattebidragen, hvilka icke, åtminstone i längden, kunna blifva föremål för speculationer på Bankens silfver, och hvilka, enligt Herrar Landshöfdingars femårsberättelser, utgöra omkring 20 millioner R:dr B:co. Men antagesdetta, såkomma yi äfven på denna väg till samma förhållande, som jag förut uppgifvit, eller som 1 till 6; hvilket följande calcul utvisar: utevarande sedelstocken den 3i Dec. i833 34,5o4>491* 9» 6, Banco hvarifrån afgå, enligt Höglofl. Hor till Banco-Utskottets Utlåtande 'N:o 16. Poneras nu minimi-förhållandet af i till 6; så hafva, då detta upphunnits, 5,349,720 JRdr Silfver-Specie blifvit utvexlade emot 14,265,920 R:dr Bancosedlar; och återstoden blir: 1,258,078 R:dr Silfver-Specie i Cassan, samt i utevarande sedlar 20,129,263 R:dr Banco. För att utvexla nyssnämnde 1,258,078 R:dr silfver fordras 3,354,875 R:dr Banco i sedlar , hvarigenom återstående sedelstocken skulle nedsättas till endast 16,774,387 R:dr; ett belopp, hvilket är alltför ringa för att någonsin kunna ega rum. Antages åter minimi-förhållandet såsom 1 till 3; blir silfveråterstoden 3,145,197 R:dr och sedeldito 25,161,579 R:dr, hvilken med nära 5 millioner R:dr Banco torde kunna vålla ytterligare silfverutvexling och till följd deraf snart göra ett silfverköp nödigt af icke mindre än 1,875,000 R:dr Specie, hvilket med förra förhållandet undvikes, utan att i ringaste mon_ minska förtroendet för realisationens varaktighet.
P. 267. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkanden: 1) rörande förbud mot införsel af Danska hästar; 2) angående fond lill understöd för Jordbrukare, som genom frosteller hagelskada förlora växande gröda. P. 267. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets förslag till jemkning i RiksStåndens särskilta beslut rörande husbehofsbränvinsbränningen. P. 268. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets sednare Betänkande rörande ett förändradt 27 418 Skoleväsende i Landsförsamlingarne till barns fullständigare och tidigare undervisande i läsa, skrifva och räkna. P. 268. — om StatsUtskottets memorialer rörande RiksStåndens särskilte beslut: 1) i frågan om löntillökning för Secreteraren oell Cantzlisten vid Öfverlntendents-Embelet; 2) i frågan om understöd af Staten till någre Inqvarleringsskyldige Städer. P. 26g. —■ om StatsUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande åtskillige af Revisorerne åren 1820 och 1822 framstälde och af Utskottet upptagne anmärkningspunkter. P. 270. — om ConstitutionsUtskottets memorial innefattande förslag lill ändring och omflyttning af 2 mom. i 56 §. Reg.Formen. P. 270. — om ConstitutionsUtskottets memorial, innefattande förslag till ett tillägg i 37 §. Riksdagsordningen.
Bankens grundtond hörande säkerhetshandlingar gjort följande anmärkningar, nämligen: att en utaf uppgifven person afiemnad förbindelse icke vore af honom egenhändigt skrifven och att ej heller blifvit angifvet 68 hvilken skrifvit texten dertill; hvadan revisorerne ansågo ny i behörig ordning författad revers böra afgifvas; att de bland Filial-Bankens grundtonds-hypothek, hvilka vore ställda till viss man eller order, men saknade transport, blefve genom Filial-Banks-Direktionens försorg dermed försedda; samt att Direktionen borde vidtaga sådana åtgärder, som kunde leda till snar komplettering af de för en uppgifven delegares lotter afgifna grundfondshypothek; för hvilket ändamål revisorerne föreslagit, att ifrågavarande delegares grundfonds-förbindelse genast måtte uppsägas, med förständigande för honom att antingen före förfallotiden fullständigt komplettera sina redan afgifna hvpotheker, i utbvte inlemna andra fullgiltiga sådana, eller ock i grundfonden insätta motsvarande kontant belopp, vid äfventyr att hans lotter eljest disponerades af Filial-Banken efter befogenhet. Sedan, i häröfver infordrad förklaring, Filial-Banks-Direktionen anfört, hvad anginge det först omförmälda förhållandet: att den ifrågavarande delegaren egenhändigt undertecknat förbindelsen i tvänne vittnens närvaro; att Filial-Bankens Kamererare, som skrifvit texten dertill, äfven varit närvarande då underskriften skedde och kunde derom vittna, och att, sedan merbemälde delegare, som i anledning af den gjorda anmärkningen förklarat sig villig att utfärda liv förbindelse, dessförinnan aflidit, Direktionen konnne att af hans rättsinnehafvare infordra ny, i behörig ordning författad grundfondsförbindelse; beträffande saknaden af behörig transport å en del hypothiserade skuldebref: att, ehuru
11 en förhöjning' af detta till 10,000 R:dr bestämda anslag af oundgängligt behof påkallad och derföre föreslagit, att det nuvarande anslaget för omförmälda ändamål måtte med 25,000 Hulr förhöjas; men sedan för alla de nya lärareplatser, hvilkas inrättande Rikets Ständer härofvan medgifvit, löner till fulla beloppen blifvit anvisade, måste derå icke obetydliga besparingar under år 1867 uppkomma och dymedelst ökad tillgång beredas för de med nu ifrågavarande anslag afsedda ändamål; Och i följd deraf torde en mindre betydlig förhöjning i detta anslag, än den af E. K. Maj:t ifrågasatta, kunna, åtminstone för den närmaste framtiden, fullt motsvara behofvet. Rikets Ständer hafva fördenskull på det sätt bifallit E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning, att det nuvarande anslaget till vikarie-arfvoden och oförutsedda behof, 10,000 R:dr, må med 20,000 R:dr förhöjas. 36:o. Till arfvodeu för biträden åt de högre läroverkens rektorer vid ombesörjandet af läroverkens angelägenheter m. m. har E. K. Maj:t begärt ett årligt belopp af 3,000 R:dr. Beträffande denna fråga inhemtas af Statsråds-protokollet, hurusom de i slutet af Juni månad nästlidet år på E. K.
Det är med sadan anledning och i betraktande af den allmänna förbättring de roterade Hemman otwifwelaktigt genom förökad odling wunnit sedan den tid Jndelninas-Werket stadgades, som Ulstotter för sin del får såsom det lämpeligaste sätt, at sä wäl med afseende a detta wigtiga ändamalet af Rikets säkra förswar, som Råstock Rorehallares möjligaste minsta betungande föresiä, at wid lnknterie-Regementerne, likasom Let stett wid cavallerierne, emellan Kongl. Maj:t Den 8 Mars. Z7i och Kronan sann Notehällarne, pasgevol-mce om Möten matte träffas, samt Notehailarne i ett för allt betala någon efter narwaranoe tiber lampad witz afgift, da Mören och Lxercuis-dagarne sedan kunde regleras ester behofwet, uran någon känning hwarken för Rotehållare eller Soldaten, om erk Möte warade längre eller kortare rid. Hwad ater angar Herr Friherre kmnckg yr» kande, ar om pä Nadigste befallning någre Möten ncöfwer de redan stadgade skulle anbefallas, Ryttaren elier Soldaten bör af Kronan underhallas, sa, enär Kongl, ltesoimions» pä Krigsbefälets allmänna beswär ben n:te Januarii 1757 uti 12 §. uttryckligen stadgar, at om efter derom gifwen befallning de wanlige Regements eller LompLZnieMöten någon gang skulle komma ar pasta längre än öfwerenskommit är, bör hela Regementet eller LompÄAniet wid stikå tilfällen njura traktamente af Kongl. Maj:t och Kronan för hwad som öfwerstrider rätta Mötestiden, finner Utskottet ej nödigt ar tilstyrka någon ny Författning i benne del. ''7:0.
December, på bordet lagda Memorial: till BancoUtskottet : ett Memorial af Herr von Schulzenheim, David den äldre, angå ende angelägenheten af Bnqaens publicitet, jemte Grefve von Schwerin*, Fre - Den 2 Januarii. 17 ilric Bogislaus, den 3o sistledne December afgifna yttrande i samma ämne; till Statsoch BancoUtskotten: i:o ett Memorial af Friherre Tersmeden, Fredric, angående nödvändigheten deraf, att de föreskrifter, hvilka meddelas Riksens Ständers Banque och RiksgäldsContoir, samt äro för håda PcnningeVerkeu gemensamma, blifva öfverensstämmande både till mening och ordalag, 2:0 Ett Memorial af Friherre Hjerta, Fredric, angående understöd för Södertelge Canaloch Slussverks-Bolag; till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUt skotten: ett Memorial af Herr Oxehufvud , Bo, angående rättelse i sättet för Kronotiondeoch AfradsSpannmålens lefverering; till BevillningsUtskottet: ett Memorial af Herr Bruncrona, Nils, angående lindring i Bevillningen för LotsBetjening. Hvarjemte Ridderskapet och Adeln fann för godt tillåta Friherrarne Tersmeden och Hjerta samt Herrarne Oxehufvud och Brimcrona, att sine Memorial med de öfrige RiksStånden communicera. Föredrogs till remitterande Herr af Darellis. Isac, den 3o sistledne December på bordet lagda Memorial, angående penninge-förlä* genhetens afhjelpande. Ridd. o. Ad. Herr Cederschjöldt Pehr Gustafa uppläste följande: Yid Herr af Darellis Memorial torde mig tillåtas få göra följande anmärkningar:
Det var en man, hvars porträtt han ofta sett. Utom sig af glädje flög han upp från bordet, fattade sitt glas och upprepade med ljudelig röst och till de tyske bordsgästernas billiga förundran denna för dem alla obegripliga hexameter: »Skaldernes Adam är här, den nordiske sångarekungen!» Braun förtäljer vidare: Med ett vänligt leende, icke utan sitt lilla oskyldiga välbehag, drack den store skalden mig till och frågade mig sedan huru jag kunnat gissa, att han var Oehlenschlæger. »Det var icke svårt, herr etatsråd», svarade jag. »Jag insåg det genast, då ni nämnde promotionen i Lund 1829. Dessutom eger jag ert porträtt bland mina små samlingar ... Och nu känner jag fullkomligt igen eder.» »Kanske att ni sjelf är en Digter?» »Nej gudnås», suckade jag, som ändtligen var nog klok att blygas för att tala om mina eländiga försök i en sångarkonungs närvaro. »Nej, men jag älskar skaldekonsten högt jemte dem, som lyckligt idka densamma.» Detta tilldrog sig 1844, då Braun redan stod nära middagshöjden. Hvem skulle i hans ställe under sådana omständigheter ha svarat så? Det kunde endast det snille som med naturens ena gåfva förenade den andra: den medfödda, af ingen framgång qväfda blygsamheten. Tredje kapitlet. Brauns första och enda kärlek. Man har talat så mycket om den sorgligt poetiska idéen af Braun att skrifva »Bref till den döda. Han förlorade denna sin afgud tidigt. Fröken Ebba von Braun, hans nära slägting, dog den 8 juli 1843. Och det var för att söka någon bot för sitt sjuka hjerta och sinne som han 1844 for utrikes. Men liksom hans kärlek börjat under ynglingens glödande vår, så fortlefde den intill de sista mulna höstdagarne af mannens lif.
Denna värla bestor! nemligen rleri, att sä länge enrjast löfte fanns att efter öfverenskommen bestämningsgrunrl meri silfver inlösa serleln, kunrie möjligen lietta löfte rubbas, vare sig till förtryck för klen gälöbunrlne eller tili mebn för forrlringsägsren, bvarigenom äler m yntbestämnings-ätgärrlen, säsoiu flere mert fog anmärkt, bärle kunnat blifva snarare skarlelig an gagnelig. betänkanrlen, lV:o 829 Visserligen bärle Utskotten beräknat vexlingeu kunna begynna meri ar >832, efter bvilken till rlenna värla i särlan bänrlelse varit äkverstänclen, men nförutserlrle omstänrligbeter bärle möjligen bärntinnan kunnat verka änrlring; gurlia tirler bärle kunnat framkalla anrlra tänkesätt ocb anrlra banrllingar; rle nu till förlikning böjrla sinnena bääs möjligen kunnat varola sig till fiendskap mot bvaranrlra — rleposit-räkningen syntes bitskotteo tjenlig att afböja rlenna värla. I sina förr afgifna betänkanrlen balva bitskotten enrlast uppgifvit särlane af öenna rleposit-ini kittning förväntarle lörwäner, som äga sin grunrl i allmänna banrlelsocb närings-lorbällanrlen, ocb i rleras af),ttre bänclelser beroenrle skikten. De balva icke velat nämna att rle rleruti jemväl sett ett värn mot rle mer inrliviöuella frestelser till motveikanrle ak en önskar! staclga, som ligga uti vära olyckliga wuollo, bällanöen.
Hr Hjerta; Jag tager mig friheten fästa Hr von Hartmansdorffs och öfrige värde ledamöters uppmärksamhet på början af 7 §:n, som säger att militärmakt till upprors stillande blott må användas, ”på anfordran af Konungens Bef:h:de, eller, 0111 han ej är tillstädes, af den, som på stället innehar högsta civila myndighet.” När en sådan anfordran har skett, så är det äfven troligt, alt den militärmakt, 23 11. 4^ 3j8 Den 14 A p r i T f. m. sora tillstädeskornmer, kan vara försedd med något ljudande instrument, och jag kan följaktligen icke se, att i det förslag, som Utsk. afgifvit, ligger något overkställbar!. Likväl, om man skulle anse dessa ord, trumma eller trumpet, vara för mycket exclusiva och inskränkande uttryck, tager jag mig friheten hemställa, att här måtte utsättas: ”genom trumma eller trumpet, eller på annat hörbart salt blifvit äskadt,’* Hvad frågan om kungörandet tre gånger beträffar, så har Hr Cederschjöld redan förekommit mig. Jag tager mig friheten hemställa lill det Höglofi. Huset, alt man må vara intagen af huru mycken förskräckelse som helst för ett uppror, och hvarje fredIig medborgare är det naturligtvis, så mäste man dock å andi a sidan lika lifligt önska, att icke menniskolif spillas i onödan. Det är emedlertid gifvet, att man icke alltid vid sådana tillfällen kan antaga att befälet ligger i fullkomligt lugna, kloka och sansade mäns händer. Det är således nödigt att genom lagen föreskrifva vissa formaliteter, innan man får gå tillväga med det yttersta räddningsmedlet emot folkets öfvermod, nemi. det som angriper menniskolif. Följaktligen då Utsk., såsom jag förra gången bade äran nämna, infört ett så omfattande undantag, som det ”der ej upprorsmän så hastigt lill våld öfvergå, att det föir med väpnad hand afvärjas måste;’1 så är det icke för mig möjligt inse, att något binder för upprorets verksamma qväfvande kan inträffa genom det af Utsk, föreslagna stadgande.
Hofrätten åberopade syftning, att tvånget för utgifvare af skuldsedel ställd till innehafvaren eller viss man och ordres, att vid äfventyr af bysättning hafva å lörfallotiden penningar i beredskap, borde inskränkas till viss tid. Men jag erinrade, att de tvenne sistnämnda författningarne sammanstämma dessförutan äfven deruti, att lörfallotiden i så beskaffad skuldsedel ej må vara utsatt senare, än tolf månader efter dess lifgifvande, samt innehålla i öfrigt, att derest betalning icke fordras inom sex månader efter en sålunda bestämd förfallotid, fordringsägaren då, enligt den ena, alldeles icke har annan rätt än för andra skuldebref och, enligt den andra, skuldsedeln förlorat den strängare exsekutifva kraft, den annars enligt 1756 års Kongl. Förordning medfört. Endast i afseende på sådana förskrifningar, i hvilka viss förfallotid ej finnes bestämd trodde jag betänklighet kunna uppstå, huruvida uppsägning måste vara gjord så tidigt, att betalningstiden inträffar inom tolf månader efter utgifningsdagen, då derom uti 1815 års Förordning väl anföres, att så varit af Rikets Ständer föreslaget, samt att Kongl. Majit i nåder bifallit den i dessa delar gjorda hemställan, och förordnade i öfverensstämmelse dermed, men ordalagen af det efterföljande nådiga förordnandet dock icke hafva Samma lydelse, utan i stället säga, att derest för löpande skuldebref, deruti förfallodagen ej är bestämd, betalning icke fordras eller lagsökning anstälies inom sex månader efter den i 1798 års förordning stadgade längsta betalningstid tolf månader, och således sammanlagdt inom aderton månader från den dag, de äro utgilna skuldsedeln då förlorat den strängare exsekutifva kraften.
Bifallen. 16:de Punkten.' Bifallen, lJtde Punkten.' Bifallen^ med de afRidderskapet och Adeln föreslagne förändringar. STOCKHOLM, Kongl.. Ordens-Boictryckeiuet , i835* Banco-Utskoltets Memorial N-o i4». i lT ; . N:o «45u Ankom till Exp.-Utsk. den 12 Maji kJ. 5 e. ra. Memorial, med öfverlemnande af reglementarisk stadgande, angående tiden för tillämpningen af de utaf Rikets Ständer beslutade förändrade föreskrifter, angående Bankens lånerörelse. Sedan fråga inora Utskottet blifvit väckt, att, i anseende till de vid denna Riksdag vidtagne förändringar i förut meddelade föreskrifter, angående Bankens förhållande till Allmänheten samt detta Verks lånerörelse, någon viss lämplig tid måtte utsättas, då de nya föreskrifterne taga deras början, och enär det onekligen är af vigt, att de stadgande», hvilka, i omförmälde hänseende, komma att i nu upprättande Banco-Reglemente intagas, icke vinna tillämpning förrän efter den tidpunkt, då Allmänheten kunnat om dem taga fullständig för densamma nödig kännedom, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att, vid slutet af den Artikel i. nu upprättande Banco-Reglemente, hvilken kommer att handla om Bankens lånerörelse, måtte intagas en serskild §., hvarigenom förklaras, att de der meddelade förändrade föreskrifter, i afseende på Bankens utlåningar, icke förr än från och med den 1 Januarii r836 komma att tillämpas. Tvänne Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 11 Maji i835. Reservationer: Af Herr Stuart, C. G.: ”Enligt Rikets Höglofl. Ständers beslut, eger Banco-Styrelsen alt, till rörelsecapitalels ökande, sedan ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver, utvidga densammas lånerörelse. Jag anser derföre denna tidpunkt, eller den 1 nästkommande Octoher, vara den mest lämpliga och naturliga för verkställigheten af de, vid innevarande Riksdag, stadgade nya eller förändrade föreskrifter, i afseende på Bankens utlåning.