Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att visa det äfven rättvisan och billigheten af religionsfriheten blifvit insedd af andra än kristna, må 41-2 D en 18 Juni. det liiir tillåtas mig, att åberopa det tal som Iteschid Pascha år 1846 höll i Ådrianopel, deruti lian yttrar: »Vår allernådigste Herre önskar sina musei maliska undersåters välstånd och trygghet, men han önskar ock att de kristne och judar, hvilka 8ro hans undersåter, skola åtnjuta samma skydd. Om olikheten i trosbekännelser må hvarje enskild menniskas samvete döma, men denna olikhet bör icke bringa undersålarnes rättigheter i fara. Vi äro alla ett och samma rikes undersåter — barn af ett och samma fädernesland. — Vi andra med misshagna blickar? Nej! låtom oss heldre vandra på den bana vår höge monark utstakat — hitom oss följa hans föredöme! Hans Kejser!. Majit känner vid fördelningen af sin nåd ingen skillnad i religion.» Jag frågar eder, mine Hrr, om icke denne Turks ord äro i sjelfva verket långt mera kristliga än deras, som med kristendomens namn på läpparne yrka förföljelse mot olika tänkande? Då nyttan och nödvändigheten af religionsfrihet numera är erkänd och tillämpad af nästan alia civiliserade nationer, tror jag ej att Sverige är ett sådant exceptionelt land och Svenskarne ett så eget folk, alt det som passar för andra folk icke anstår oss. Tvärtom är det, enligt mili tanke, sedan numera nästan hela Europa hyllar religionsfrihetens princip, icke värdigt Sverige, detta frihetens urgamla land, att ännu höja religionstvångets mörka och förhatliga fana. Af de som ifra emot religionsfriheten hör man i allmänhet framställas att de icke skulle ega särdeles att invända mot en vidsträcktare frihet i religiöst hänseende derest de icke fruktade för de s. k. läsarne och katliolikerne; låtom oss derföre tillse huruvida, enligt nu gällande lagar, läsare och katholiktr äro de, som, derest hagarne uprätthållas, hafva något särdeles att befara af desammas tillämpning.
Efter behandling af denna motion afläto Rikets då församlade Ständer underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af den 22 Maj 1845, hvaruti, bland annat, anfördes hurusom erfarenheten visat att, i följd af den vid utarrendering af kungsgårdar och andra Kronans lägenheter medgifna obegränsade täflan, arrendeanbuden icke sällan blifvit uppdrifna till allt för högt belopp, hvilket oftast föranledt, antingen arrendatorns oförmåga att arrendevilkoren i föreskrifven ordning fullgöra, eller ock att egendomen vid arrendetidens slut aflemnats vanskött och i försämradt skick, och att, till förekommande af de förluster Staten i begge dessa fall finge vidkännas, Rikets Ständer ansågo ett korrektiv emot arrende-anbudens oskäliga uppstegring vara af behofvet påkallad t, samt att bestämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrättighet för förre arrendatorn, hans enka 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 50. eller barn att, emot erläggande af den högsta afgiften, arrendet öfvertaga, enligt Rikets Ständers tanke, skulle utgöra en kraftig uppmuntran för redan varande arrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar. På dessa och flera skäl anhöllo Rikets Ständer att Kongl. Maj:t, till framtida iakttagande vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, täcktes meddela hufvudsakligen de föreskrifter, som uti den sedermera utfärdade nådiga Kungörelsen den 17 Juli 1847 finnas intagna. Vid 1859—1860 årens riksdag väcktes förslag, angående förändrade föreskrifter i fråga om kronogodsens framtida förvaltning och uti sin i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse af den 5 Oktober 1860 yttrade Rikets Ständer, bland annat, att de skäl, som vid 1845 års riksdag blifvit åberopade för införandet af den såkallade optionsrätten i fråga om arrendens öfvertagande, hvilken endast egde rum, då förre innehafvaren egendomen väl brukat, syntes Rikets Ständer ännu ega sådan giltighet, att Rikets
I allt fall så bör jag medgifva, att denna anmärkning synes mig vara riktig. Den förminskar dock icke* i min tanka, nödvändigheten att hädanefter utpråssa lagom ränta af de skuldsatte; en nödvändighet, som har sin orsak icke blott i moralens bud, utan äfven i klokhetens» Åtskilige yttrade härtill deras bifall. Friherre Cederström, Jacob: Då genom åtskilige motioner fråga blifvit väckt örn nedsättning af räntan, så vål till RiksDiscontVerket, som Banken och andra publika Cassör, öfver hvilka Riksens Ständer komma att besluta, så år det alldeles för tidigt, att nu i förvåg nå^ got besluta rörande den ränta som bör åläggas gåldenårerne i f. d. FilialDisconterne under den prolongation af betalningstid, som Riksens Ständer kunna finna skål att dem bevilja; utan låra de beslut som Riksens Ständer framdeles öfver förenämnde motioner komma att fatta, höra blifva gällande äfven i afseende på gåldenårerne i f. d. Filial-Disconterne. Jag tror att Utskotten lättast kunnat undvika all slags tvetydighet om de inskränkt sig till att tillstyrka en fortsatt omsättnings-rått för lånen i f. d. FD lialDisconterne, och dervid tillagdt, att, hvad ränta och öfverränta beträffade, dermed kommet Den 5 Martu. att förhållas på sått Riksens Stånder derom i allmänhet besluta. Jag förmodar att Betänkandet med de dervid gjorde anmärkningar blifver återmitteradt, och vill slutligen endast anmärka, i anledning af hvad som blifvit yttradt, att jag anser det icke nyttigt att upphetsa sinnena, genom återkallande i minnet af gjorde misstag, då fråga endast år att i möjligaste måtto afhjelpa deraf liårflytande olägenheter, och genom mera betänksamhet förekomma nya oredor. Friherre Åkerhjelm, Gujlaf Fredric: Jag utbeder mig blott att få, i anledning af hvad Friherre'
Inom Lappmarkerne utgöra för Lapparne renskötsel, och för derstädes bosatta nybyggare åkerbruk och boskapsskötsel de egentliga uppehållsmedlen. I de närmare fjellen belägne trakterne, der säker afkastning af åkerbruket icke kan påräknas, är dock fisket i de talrika större och mindre sjöarne och elfvarne ett näringsfång, hvaraf mången nybyggare och de så kallade fiskarelapparne hafva sin hufvudsakliga utkomst. Saknande tillförlitliga uppgifter om antalet af Lapparnes Renar, är jag icke i tillfälle att meddela upplysning om dessa under de ifrågavarande åren ökats eller förminskats. Vid betraktande af de många nybyggen, som årligen anläggas äfven inom Lappmarkerne, hvilket har till följd, icke allenast att renbelestrakterne allt mer och mer till omfånget inskränkas, utan ock att allt flere afnämare af Renar uppstå, torde det med någorlunda visshet kunna antagas, alt Renhjordarne icke blifvit ökade. § 4. Binäringar. Ibland dessa intager Fisket otvifvelaktigt första rummet. Icke allenast den del af Bottniska viken, som gränsar intill Länets kuster, utan äfven de stora elfvar, som deruti utfalla, äro ganska fiskrika. Näst bröd, potates och mjölk, utgör fisk, fångad inom Länet eller vid dess kuster, hela befolkningens förnämsta och nästan dagliga födoämne. Fiskerierne lemna derförutan betydliga belopp, i synnerhet Lax och Strömming, till försäljning och utförsel utom Länet. I skärgården idkas äfven skjälfiske med den framgång, att skjälspäck utgör en icke obetydlig handelsvara. Jagt. Utan att i allmänhet kunna betraktas såsom en binäring, gifver dock jagten bidrag till uppehälle åt många bland Länets invånare. Tjäder, Orre, Hjerpe, Snöripor och Harar finnas i myckenhet, och hvad deraf fångas 11 användes af allmogen dels för eget behof, dels till afsalu.
Den 25 September. 919 Art. Z grad. för Grosshandlare, Handelsmän, Fabrlqueurer och Bryggare, samt äfwen sä mänga för alla slags »Handtwerkare med samma förbindelse och rättighet för Taxeringsmännen som i 1 Artikeln: Ägare af Jord i hwars mans hand den finnas mä, ägare af Bruk, Manufacturier och alla andra stags inrättningar, skulle betala en wiss procent af samma Jords eller D-uks eller Jnrättnings-wärde, utrönt genom Taxcringsmän, nens estimation, hwarwid borde iakttagas, att ingen sädan estimation af Jord och dcrpä anlagde inrättningar finge ske i förening nsed hwarandra, utan att Jorden wärderades för sig sjelf, utan annat afseende ä Inrättningen än en beqwämlig afsättning af skog och andre Hemmanets produkter, sqmt Inrättningen likaledes för sig sjelf utan annat afseende ä Hemmanet, än möjligheten att derifrän erhälla missa för Inrättningens bcständ nödwändiga behofwer. Widare skulle den minsta Summa bestämmas, hwarundcr de sämsta Hemman i allmänhet icke finge anses, Taxeringsmännen dock obetagit att gä derunder, när synnerligen däligg Hemman sig företedde. När sedermera öfwer hela Riket dessa wärderingar blifwit wcrkstälte, som förmodeligen ej sä hastigt kan ske; men hnnrtil likwäl om de widtagas pä en och samma tid, ej bör kunna utgä öfwer z Mänader, och när totala Summan utaf de frän alla Län inkomne wärdcrings-längder more känd, är lätt för Regeringen, att bestämma den procent som bör utgä.
Den 16 October. 4260 VZ L^- s t 0>I LO ! kv> cv> ^O »>- r>- r>- o>r o »-« r^. "s" , O ! ^ ^ °^v' 00 <O cv> c-o c<. LO 00 O^ VO ^ kV) o> >-» O ^ QO vQ ^ 01 ', cr 00 <v> kV) ^ ^ 0> cxi OO kV) r <2 A - O <2 L S rr G « Z <2 «Q «Q <2 er s-d <2 <s Q <2 <u» UQ Q « -<2 Q L2 <2 L O L) LO O O N Cancellist i Hbglojl. Bcwissn. Utskoktef. Den i3 Oktober. Begärdes pä bordet. Grefwe Osia 6 arcl te, : an» förde följande: Ehuru Högloft. Riddcrskapet och Adeln genom ett fattade beslut uppdragit Slars - Ulffottet fbrffaffa nödige upplysningar rörande de af BcwillningZ - Utskok» tet anmärkte ssiljagkighctcr i de ifrän RikSgäldS - Con» toirct lkiunadc uppgifter af Socker, Krut och Alun, torde Riddcrskapct och Adeli, med godhet upptaga att jag meddelar de underrättelser om denna sak, jag un» der loppet af tiden hunnit anskaffa ifrän de sä: skilda werk, som härmed hafira att göra. Del utdrag af räkenskaper jag utbeder mig tillätclse fä uppläsa är ta, git utur Handlingar, som dels af Wcrkcna blifwit BcwillningS - Utskottet kemnade, dels, hwad KammarRätten angär, bcnägit mig lcmnadc af betz.President Herr Grefwe E^li^nUorZ. — Enligt dctze förteckningar är skilnaden som följer: Socker. Riksgälds - Conkoiret. Kammar - Rätten. Kammar,Rätten.
»Sitt kvar än en stund, och berätta hur ni haft det de här sex åren!» Medan han talade, låg hon och sög in detta onämnbara, som strömmade mellan dem. Hon hörde och hörde inte. Men af någon underbar sympati kände hon sig styrkt och upplifvad. Hon fick emellertid ett intryck äfven af hans berättelser. De förde henne in i arbetarkvarteren, in i en ny värld, full af jäsande förhoppningar och krafter. Hvad de där längtade och trodde! Hvad de hatade och ledo! »Hvad de förtryckta äro lyckliga,» sade hon. I ett anfall af lifslust föll det henne in, att detta kunde vara något för henne, som alltid behöfde tryck och tvång för att finna lifvet värdt att lefva. »Om jag vore frisk,» sade hon, »skulle jag kanske gått med dit. Det skulle varit roligt att arbeta sig upp tillsammans med någon jag tyckte om.» Petter Nord ryckte till. Här var ju nu bekännelsen, som han väntat på hela tiden. »Å, kan ni inte lefva!» bad han. Och han alldeles strålade af lycka. Hon blef uppmärksam. »Detta är ju kärlek,» sade hon till sig själf. »Och nu tror han, att jag också är förälskad. En sådan galning, den värmlandspojken!» Hon ville genast återföra honom till förnuft, men det var något öfver Petter Nord på denna segerrika dag, som hindrade henne. Hon hade ej hjärta att förstöra hans ljusa stämning. Hon kände barmhärtighet med hans dårskap och lät honom lefva kvar däri. »Det gör ju ingenting, eftersom jag ändå snart skall dö,» sade hon till sig själf. Men hon afskedade honom strax därpå, och då han frågade om han ej fick komma åter, förbjöd hon det alldeles. »Men,» sade hon, »minns vår kyrkogård här uppe på berget, Petter Nord. Dit kan ni gå om några veckor och tacka döden för denna dag.» Då Petter Nord kom ut ur trädgården, mötte han Halfvorson. Denne gick där fram och åter i förtviflan och hade sin enda tröst i tanken på att Edith nu lade ångerns börda på den brottslige. För att få se honom öfverväldigad af samvetskval, för detta ensamt hade han hämtat honom. Men då han mötte den unge arbetaren, såg han, att Edith ej sagt honom allt.
På grund af hvad sålunda upplyst är, och då de orsaker, som vållat att Märtha Nilsdotter försutit sin arfsrätt efter systern Anna Nilsdotter, hafva sin grund i omständigheter, hvilka, i anseende till Märtha Nilsdotters samhällsställning, måste anses ursäktliga, vill Kongl, Majit, i betraktande jemväl af sökan-; dens höga ålder och medellösa belägenhet samt det ringa belopp, hvartill qvarlåtenskapen uppgår, föreslå Rikets Ständer att denna qvarlåtenskap må till förmån för Märtha Nilsdotter efterskänkas. De till ärendet hörande handlingar komma att Rikets Ständers vederbörande Utskott tillställas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. € A It Ii. J. si. Gripenstedt. Kongl. Majlis Nåd. Proposition N-.o Sfi. 31 (Jldrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Hörningen i Sla/s-/lådel på Stockholms Slott den 5 December 1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, samt Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, 2 hulstrup och Reuterskiöld. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet, Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer angående eftergift till förmån för Enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af Kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster, enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla.
Det är obeskrifligt undfallande och artigt att säga, det en upgift torde grunda sig på ett misstag, när det är allde - 394 Den 10 Maj f. m les uppenbart att så är; men man trodde sig väl endast på detta sätt kunna med nödtorftligen bibehällne apparencer komma till det resultat som åsyftades; hvilket deremot torde fallit sig ganska svårt att ernå, derest man valt att i dess ställe, enl. rätta förhållandet, yttra sig pä ett mera oförbehållsamt och mera sanningsömmande sätt. R. o. Ad. torde finna skäligt anmärka det oriktiga i förstnämnde, förfarande. Men se här ännu en anledn., och den ganska giltig, hvarföre ifrågavar. punkt ej lärer kunna med tystnad varda förbigången. Vid behandling af enahanda fråga ä delta rum, vid innevar. riksdag, i en framställning, som den gången kom ifrån StatsUtsk., har R. o. Ad., nemi. återremitterat densamma såsom icke varande, enl. R. o. Ad:s förmenande, på ett tillfredsställande sätt utredd. Nu har likväl Const.Utsk. begagnat ungefärligen samma resonement, sora StatsUtsk. då nyttjade. Jag hemställer, om R. o. Ad. skäligen kan, vid detta tillfälle, vara mera undfallande än vid det förra; och tror icke, att Const.Utsk. bar anledn. vänta mera undseende för sina misstag, än StatsUtsk. för enahanda sak. På grund af hvad jag nu yttrat, torde man kanhända förmoda min mening vara, att tillstyrka en återremiss af ärendet för en förnyad behandling inom Utsk., med syftemål att på sätt Frih. Stjernstedt och Doktor Stenhammar hafva föreslagit, 106 § R. F. skulle å föredraganden tillämpas, såsom resultat af utredningen; i st. f. den frikännelse Utsk. nog mödosamt nu velat honom bereda; men vi torde icke ega att föreskrifva Const. Utsk. det tillstyrkande, hvartill det i sådanc fall bör komma.
Detta Utskott pröfve genast målet och lemne deröfver till Ridderskapet och Adeln sitt Betänkande , antingen till befrielse, eller att dermed skall förfaras på sätt i mom. i RegeringsFormens no §. stadgar, eller till uteslutande från säte och stämma på Riddarhuset för den Riksdagen, hvartill fordras ett lika belopp af röster, som nyss nämnde §. för sättande under laga tilltal bestämmer. §• 38- Seli IS Augusti e, m, 289 §. 58. Uti alla sådana mål, Svarar mot 4o §„ hvilka personligen röra en eller annan af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, böra densammes närmaste skyldemån, till och med syskonebarn ingen stårn. ma äga, utan skola de sedan så val dens som saken angår som de sjelfva s ägt tillfälle till protocolletandragahvad de nödigt aktat jemte honom, når beslutskall fattas, från Riddarhuset taga afträde. Skulle någon eller några, sorn på ofvanberörde sätt befinnas slägt vara, uti sådan fråga hafva voterat, vare han eller de Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustige, och i fall uti nästa Plenum styrkes, att voteringen kunnat bero af hans eller deras röster, gånge samma votering åter. Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VII. Band. Ig? Ben Ig Augusti e. m. §. 5g.
Ehuru jag till syftemålet i allo delar de åsigter, Stånds-brodern Carl Ifvarsson från Hallands lån framställt uti sin hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motion, angående frihandelsoch näringsrätt på landet, hyser jag dock, vid betraktande af 336 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N;o 224. de skäl, som i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39 vid sisthållna riksdag förekomma, tvekan om att reformen ännu kan vinna de 'respektive Medslåndens bifall i den utsträckning, nämnde motionär föreslagit. Det vore åtminstone något vunnet dermed, om man kunde utverka bifall åt det förslag, som Högbemälda Utskott då uppställt. Jag vågar fördenskull under åberopande af ej mindre de uti Carl Ifvarssons välgrundade motion anförda skäl, än ock af de motiver, som finnas uttalade uti ofvanberörda Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 59 lill Rikets Höglo fl iga Ständers bepröfvande hemställa om den ändring uti nu gällande Handels-ordning, att handelsrättighet på landet måtte kunna vinnas å orter, belägna på en mils afstånd från stad eller köping äfvensom vid sådana jernvägsstationer, der handel pröfvas vara af behofvet påkallad; för hvilket ändamål jag föreslår: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t göra framställning om den ändring i Handels-ordningen, att öppen salubod å landet må, under i öfrigt stadgade förbehåll kunna få anläggas på minst en mils afstånd från närmaste stad eller köping äfvensom vid jernvägsstation, der öppen salubod pröfvas vara behöflig, utan afseende på närmare eller fjermare belägenhet från stad eller köping; Kongl. Maj:t öppet lemnadt att i nåder meddela de närmare föreskrifter, som för rättighetens vinnande må anses behöflige. Stockholm den 26 November 1062. Johannes Scensson, från Skaraborgs län. Uti ofvanstående motion förenar sig undertecknad. Stockholm som ofvan. A. Modin, från Kronobergs län.
Utsk, Betänkande)), det icke länge dröja, innan den gärdgifvan* de marker, att kronans sätt att mäta, efter 10-tal af kannor, är vida beqvämare än hans, som i fjerdingen har 8-5- del, i halfspann löx kanna o. s. V., hvaraf han snart skall, af egen drift och utan allt slags tvång, antaga xo kannsmålet och boitlägga tunnan med dess afdelningar. Skulle det åter tillåtas att beräkna de smärre delarne a£ tunnan, efter kappe, så lärer han sig sent eller aldrig io»kannsmåletsfördelar, och dess allmänna användande försvåras. Utan något slags bemödande af egen drift, inhemtas visserligen icke det nya, och någon mindre svår tvingande omständighet dertill lärer väl knappt kunna upptänkas, än den, att få lof 1 minnet reducera kappar till kannor, särdeles för ett behof, der man, utan skada å någondera sidan, kan taga kappen till jemnt 2 kannor, emedan, då kappe är det högsta, som med kappmål mätes, missräkningen utgör endast dels kanna, hvilket åter är en mindre quantitet än som af spannmål nfsgonsin uppmätes. Rörande tiden för dét nyas antagande, får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Höglo fl. Stander, att ho3 Kongl. Majit i un» derdånighet föreslå, det Kongl. Majit täcktes i detta amne så tidigt fatta sitt Nådiga Beslut, att Kongl. Majits Nådiga Förordning derom kan vara utfärdad innan Januari månads slut 1824, samt att, med Kesv. och Ekon. Vtsk. Betänkanden. 1125 Set nyas antagande göres början från och med den i Januari 1825. Härigenom vinnes, under loppet af år 1824, ali nödig tid att blifva bekant med det nya, och för den, som åstundar eller behöfver, att anskaffa de nya fördelcingarne af rymdemåttet och vigten. Af ds i Utskottets förra Betänkande anförde Reductionstabeller torde, jemte förordningen, ett exemplar till hvarje
( Om så nödigt pröfvas, anhåller jag, att detta Memorial ina med de öfriga Respectiva RiksStånden communiceras eller åtmindslone till vederbörligt Utskott remitteras.” StatsUtskottet får till upplysning härvid anmäla, att hvad hö- och halm.utfodringen vid Kongl. Majus Hof-Stall angår, så är dertill anslaget nu, likasom det alltid varit, ej allenast allt arrende-höct af Kongl. Hof Stall-ängarna, utan ock så mycket af Kronans behållna Rente-h® och halm uti Stockholms, Upsala, Södermanlands och Westmanlands JLän, sorn till fyll nåd i utfodringen erfordrats. Att nu härtill i stället anslå de närmast intill Hufvudstaden belägna Kungsgårdar, anser Stats-Utskottet hvarken behöfligt eller med de om Kungsgårdarnes disposition och förvaltning i allmänhet af Riksens Höglofl. Ständer vidtagna beslut förenligt. Den förlust, som under Rente-höets och halmens hit-transporterand® de sednare åren uppkommit och Herr Prosten, Doctor Fahreus, genom detta sitt förslag, velat förekomma, har Stats-Utskottet, vid den nu under händ varande Stats-Regleringen, på ett sådant sätt sökt förebygga, att den för framtiden icke skall ■inträffa, och hvilket Utskottet, i sammanhang med Den 2^ -Maj. 55T nied 'Stats-Regleringen, u(i särskildt Betänkande af denna dag uppgifvit till Riksens Högjofl. Ständers ompröfvande. Beträffande Herr Prostens förslag, att Kungsgårdarne Ultuna och Ryda matte anslås för Mans Kongl. Höghet Kron Pi-insens Stall; så emedan dessa Kungsgårdar äro i laglig ordning ut arrén, derade, och Arrende-åren derå icke gå till ända förrän år 181 8 å Ultuna och år 1835 å Ryda; ty lärer dessförinnan, någon rubbning uti de härom ingångna Arrende Contract icke kunna äga rum, så länge Anende-innehafvarne sina förbindelser och Contracts.vilkor riktigt fullgöra. Hvilket allt Riksens Hoglofl.
De fem socknar, som hos Kongl. Maj:t under sistlidne Juli månad gjort underdånig ansökan om statsbidrag till den för orten så vigtiga vägomläggning, innehålla cirka 200 hemman med 8,000 innevånare, hvilka siffror visserligen kunna tyckas obetydliga, men utom det allmännyttiga i företaget, torde böra uppmärksammas, att denna ort är kanske bland de bördigaste och vackraste i Småland, med rik tillgång, öfver behofvet, af spanmål, ladugårdsprodukter och slagtboskap, befolkningen nykter och arbetsam samt tyckes mera än hvad i allmänhet skett, tillegnat sig nutidens åsigter beträffande landthushållning. Orten kan ej påräkna annan inkomst än af jordbruket och måste för att beröra närmaste jernvägsstation Säfsjö, som numera är nästan enda afsättningsorten, forsla sina produkter vid pass två mil i dessa, kanske bland de svåraste backar i Sverige, hvilken olägenhet betydligt minskar behållningen af salupriset, alldenstund man nödgas använda större antal dragare, eller köra i två lass samma qvantitet som eljest köres i ett. Utan att tala om svårigheter att underhålla väg i så kuperad mark och det verkliga djurplågeri skjutshästarne äro underkastade, har äfven händt att dessa blifvit förstörda då de gått för större vagnar. Har man lyckligen passerat backarne till Hvetlanda, så återstår visserligen ännu 2 y2 mil till Säfsjö, men denna vägsträcka är nu under omläggning och man har alltså att med snaraste förvänta en nästan jemn väg till denna station. Det synes derföre bra hårdt om orten, som är mer aflägsen och således i ännu större behof af goda vägar, i följd af dessa backar, hvilka nödvändigt måste färdas, ej skulle kunna begagna sig af de fördelar lätta och hastiga kommunikationer medföra, hvarförutan ingen näring numera torde hafva hopp om framgång. Den här ifrågavarande landsvägen är derjemte den ginaste vägen mellan Jönköping, Eksjö och Calmar, hvilken med undantag af denna sträcka i allmänhet är backfri och lättkörd.