Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofvergår sådan egendom eller lägenhet till annan egare, eller styckas fastighet, som i hypoteksförening är belånad, och vilja egarne till de särskilda fastighetsdelarne hvar för sig sin andel i det samfälda lånet behålla, må detta varda tillåtet, så vida hvarje sådan fastighetsdel uppgår till det värde, att särskildt lån kunnat, enligt de i §§ 3 och 5 bestämda grunder, ursprungligen derå meddelas.“ Med afseende derpå att, i följd af den numera förändrade lagstiftningen angående tysta förmånsrätter, bevis rörande förmynderskap och uppbördsinanna-ansvar icke vidare äro erforderliga, hafva Rikets Ständer, i enlighet med baukdelegarnes förslag, ansett, att föreskrifterna härom i § 10 böra uteslutas och §:u komma att lyda sålunda: § to. “Utom hvad angående inteckningssäkerheten nu är sagdt, åligge ock delegare, som lån hos hypoteksförening söker, att vederbörligen styrka sin uteslutande rätt att den uppgifna egendomen ega eller besitta och med laga verkan inteckna låta.» Med åberopande af hvad här ofvan i fråga om 7:de §:u blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer, i ändamål att bringa 13:de § uti förordningen angående hypoteksföreningar i öfverensstämmelse med förstnämnda §, beslutat, att nyssnämnda 13:de g skall erhålla följande uppställning: § 13. “För lån, som, stäldt på viss årlig afbetalning, till delegare i hypoteksförening utgifves, gälle till efterrättelse de vilkor och bestämmelser, som för lån ifrån hypoteksbanken till hypoteksförening äro föreskrifna; dock må ej högre ränta än sex för hundrade om året derför få förskrifvas. Årlig afbetalning på hufvudstolen skall utgöra minst tre fjerdedels procent, men må, med afseende på de vilkor, som vid af hypoteksbanken upptagna och till hypoteksföreningarne utgifna lån betingats, kunna jemväl till högre belopp bestämmas. Såsom bidrag till förvaltningskostnadernas bestridande erlägge dessutom hvarje låntagare årligen en fjerdedels procent af sitt lånebelopp. Befinnes detta bidrag något år understiga hvad ändamålet påkallar, varde bristen uppförd i särskild förskottsräkning, och beslute delegarne vid nästa bolagsstämma huruledes bristen fyllas skall.
Utskottet, som jemväl af omförmälte Protocoll inhämtat, att tvenne af< Ståndets Ledamöter tillkännagifva, det de icke kunde förena sig uti berörde väckte motion , och hvaruti Ståndets allmänna röst äfven instämt, men att det oaktadt den blifvit till Utskottets handläggning remitterad, har funnit, att den skyldighet, som enligt Lagens stadgande i 22 och 23 Capitlen Arfda-Balken tillhör Förmyndare i allmänhet, att väl vårda sina myndlingars arfvemedel och för förvaltningen deraf behörigen redovisa, äfven innefattar det åliggande, att, så vidt sådant är möjligt och tillgångarne det medgifva, föröka arfsmedlens belopp, jemväl genom det den del af afkornsten deraf, som för myndlingens behof icke erfordras, göres fruktbar, äfvensom att, då ett så beskalfadt förhållande inträffar, det synes förutsätta, att myndlingens arf är betydligare, i hvilket fall Förmyndaren har att påräkna sådan lön och vedergällning, som emot hans besvär är svarande; men att, om åter arfvet är ringare, och denne vedergällning således icke skulle till fullo kunna godtgöra den möda Förmyndarevården förorsakat, han dock uti medvetandet af noggrannt uppfyllde pligter emot sin myndling, hvilken ock vanligen är hans närmare eller fjärmare anförvandt, äger en tillfridsställelse, som bör ti 11- bakahålla egennyttans fordringar; Och är det i följd häraf, som Utskottet anser ingen anled ning - LagUtsi u t tets Betänianden. ning för sig att medverka till bifall af hvid Pehr Nilsson i förrberörde matto hemställt. Detta varder dock till» Riksens Höglo!!. Ständers granskning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 12 Jarmarii 1818- N:r 11. Lag-Utskottets Utlåtande} angående åtskilliga omständigheter vid utmätningsmål. Från Vällofl. Eorgare-Ståndet hafva till
Den uti ingressen till detta' utlåtande gjorda framställning derom, ali Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, all de å ifrågavarande Hufvud-Titel anvisade medel, icke må användas till nybyggnad, förbyggnad eller svårare reparation af linieskepp i vidsträcktare nion, än att de redan under byggnad eller reparation varande skepp fullbordas, blef af Ståndet af slagen. Hvad Utskottet för öfrigt i betänkandets serskildta punkter och momenter hemställt och tillstyrkt, blef af Ståndet godkändt med undantag allenast af ’’6 momentet, rörande flottans underhäll och njbj ggnadj hvaraf för Stockholms och Götheborgs stationer minst i85,ooo Hulr g' samt 2 punkten af begärda anslag för tillfälliga behof, rörande nybyggnad al Krigs-ångfartyg och ångkraftens användande på flottan tillhörige fartyg, hvilket moment och punkt, lill följd af deremot gjorde anmärkningar, återremitterades. Den 28 O c t o b e r. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragning af Stals-Utskottets utlåtande, 3N:o 37, angående regleringen af utgifterna ä Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel: Prot.-Utdrag, den 28 October 1844' 255 Härvid förekommo: 2:dra Afdelningen: Indeldta Armeen: Moni. Lill. d), angående Instruclions-compagnier, e) Möleskostnader, och f) ersättning för utgående högre betalning till inqvarteringsgifvare för dagportioner viel Indeldta regementenas marcher till och ifrån möten: Utlåtandet bifölls; 3:djc Afdelningen: Värfvadc Arméen: Henna afdelning klef, i alla dess momenter godkänd; 4:de Afdelningen: Beväringen: Bifölls; 5:te Afelningen:
Ännu saknar man alla förberedelser till en ordentlig postoch skjutsinrättning, hvilken sednare, såsom den nu är, utgjort föremål för Folkets klagomål under seklers lopp, utan att de skrytfulla anspråken på ett närvarande högre förstånd hos Styrelsen ingifvit densamma någon omtanka, att i detta fall lyfta landet ur sitt förnedringstillstånd. Hvad har väl den Regering, som i ett faderligt varnande språk så ofta tilltalat Representationen, gjort, för att rättvisa sitt fa» dersvälde genom sin högre vishet i lagstiftning och i ordnandet af Statsmachinen ? Hvilka förslag till en alltsedan Revolutionen högt påkallad Representations-förändring har väl kommit från Styrelsen? Hvilka förberedelser dertill hafva ens varit i fråga ? Hu» ru ser det väl ut med det gamla vidundret, vår colossala, Civila och Militaira Embels - Den 17 Julii f. m. *9 liierarcliie? Har dess utseende, dess värde, vunnit på den till löjlighet gränsande titeloch rang-öfversvämningen ? Ligger icke tvertom ett corruptions-system uppdagadt uti dessa ymniga gunstbevisningar ? Ehuru en allmänt tilltagande fattigdom högt öfverklaga* hos den skattdragande, saknar man likväl den minsta omtanka hos Styrelsen, att genom besparingar, reduceringar, hushållning och indragningar i den lika ömkliga som i ett utblottadt fattigt land onaturliga Statsluxen, bereda en möjlighet för Statens upprätthållande och tillväxt i de krafter, hvilka nu lika öfverdrifvit och oförsvarligt anlitas, som de öfverlåtas. Man ser detta af naturen, i många afseenden, lyckligt lottade land dväljas i armod och en långt tillbakaslå ende cultur, under det man uppreser collosala monumenter af en låtsad nationalkraft, vittnande likväl endast om samma barbarisme, som fordom åstadkom Egyptens vidunderligheter. Hos samma personal inom Konungens Rådkammare, hvilken prisat Sveriges oberoende, dess ära och anseende, såsom axiomer för vår politiska tro, synas Rådgifvare-åtgärderna vittna om, huru man bedrager Folket med denna troslära, då man synes sträfva i bemödande att sälja vår sjelfständighet och kränka vår ära.
Men te slut kom det in e fruntimmersmenniske, som var så förbålt lik Mamsell, att jag inte kunde hålle mej ifrå te skrike: "kors för sju ttan fan, jamen mener jag , att det är sj elfve Mamsell Lotta!" Men då ble jag allt ille ve lell, för allt folke nere i saln börja' sto rskratte och titta' oppåt tak e, der jag var, och en sto r rödhårig karl bredve mej räckt' ut tunga åt mej och v ar u veti, och så knuffa' h an mej med knytnäfv era i sia och sparka' mej på bena, så jag va' rektig t ille sveddrad. Hahaha! Stack ars Per, så du var illa u te! Låt oss nu komma till annat. Hur mår Erik, min gamla l äskamrat, fader Nämndeman? Tacker herrn, som är så god och kommer ihåg honom. Gunås, det har inte varet rek tigt med gossen, alltse'n h an slog sej if rå s tuderninga. Sven. Wilhelm. Brukspatronen. Men hv ad v ar det för ett besynnerligt infall af Erik, att h an öfvergaf boken? Han h ade ett ovanligt godt läshufvud. Det må herrn väl säje. När han var bare en liten, liten tosing, s å var han så begifven på läsning, att h an l åg hele da'n igömmen på spish älla inne i stuga och stafva' i katchesen. Ja, det är ack erat sant, och derför tänk t' jag som så, att ef tersom j ag Gudskelof har skälig god råd, så skull' Erik få gå läsväg en, fastän det koster fl äsk, inna en hinner bli fullärd. Om herr Patron mi ns, så fråga' j ag Patron om råd i den sak a. Det mins j ag rätt väl . Jag tyckte om Erik; han var en stilla och beskedlig gosse, och som jag ansåg , att Wilhelm bo rde ha någ on att täfla med, så lät jag Erik få läs a tillsammans med honom der hemma för hans informator.
Öfver landskamererare!!, kammarrätts-rådet Gustaf Sylvanders underdåniga ansökning, att Kongl Maj:t täcktes nådigst hos Riksens Ständer föreslå dess befriande från ådömd ersättning af 605 r:dr 30 sk. 7 rst. banko för uraktlåtenhet att inom behörig tid bevaka förnyad borgens-förbindelse för arrendatorn af koropagnichefs-bohemmanet Ramdala i Blekinge län, Jon Ohlsson, som år 1826 gjort konkurs och ej egt tillgång att gälda ärrendet ro. m. får befälhafvande amirals-einbetet sig yttra, alt de förhållanden, som af sökanden i dess underdåniga skrift uppgifvas, i afseende på ifrågavarande ärende, äro fullkomligt öfverensstämmande med de handlingar m. ro., som här finnas i detta mål, hvadan befälhafvande aroirals-embetet endast får upplysa, att, då Kongl. Brefvet den 17 December 1816 till Kongl. Krigsoch Kammarkollegierna innehåller den nådiga föreskrift, att regements-chefer och befälhafvare ålåge, att för alla boställen, som till en regementet tillhörande person eller regementet vore anslagna, lill underlättande af landshöfdingarnas vaksamhet öfver borgensförnyelser, så tidigt erinra landshöfdiogarna om sådana borgensförnyelser, att desse egde 6 månaders rådrum för deras affordrande, innan den äldre borgen för arrendet vore tilländalupen, hvaremot, för de till kronan indragna boställena, det tillhörde landshöfdingarne, att, utan erinran från chefen, hålla hand deröfver, att arrendatorernas borgen förnyades.
Härigenom kan det — och skall troligen hända, — att kapitaler komma att dragas från nyssnämnde ändamålsenliga låne-gren till den låne-gren, hvarmed Banken, rätt organiserad, aldrig bordt eller bör befatta sig, — den på namn emot borgen; — en pantförskrifning af personligheten, som troligen hufvudsakligast förorsakat våra nuvarande finaneiella bekymmer. Denna öfverflvttning kan lätt förutses, om man besinnar, att de lån på jern och koppar, som under vintern äro uttagne, till stor del under skeppningen på våren och sommaren infrias, hvarigenom dessa årstider ett större öfverskott på fonden för denna belåning blifver alt tillgå, då deremot under hvarje årstid låne-sökande och borgande personligheter torde finnas villiga, att uttaga allt hvad sorn på ena eller andra fonden kan finnas disponibelt.” Af Herr Friherre Rappe, A.: ”1 likhet med hvad Herr Akerman i sin reservation före mig yttrat, beklagar jag, att, troligen med anledning af de åskilliga påminnelser om skyndsamhet, Banko-Utskottet fått uppbära, föredragandet i Utskottets plena af förestående Betänkande, skett med en sådan bråska, att för dem af Utskottets Ledamöter, hvilka, såsom jag, tillhöra Räkenskaps-Afdelningen, och således icke varit i tillfälle att del - Bil. Ull Banco-Utskottett Betänkande, N:o 29. 11 taga i de primera öfverläggningarne om detta omfattande förslag» det varit alldeles omöjligt, att kunna, som sig borde, uppfatta detsamma eller bestämma sin öfvertygelse. Jag inskränker mig derföre att endast i afseende på de punkter, som under föredraget framstått för mig såsom mest stridande emot mina åsigter anmäla min reservation.
Denna skulle ock, om icke alldeles tillintetgöra, likväl högligen inskränka möjligheten för de enskilda bankerna att fortfara med flera rörelsegrenar, som på de sednare tiderna blifvit af dem satta i verket och för den allmänna rörelsen medföra den största nytta. Af de enskilda bankernas förhållande till centralbanken komme sannolikt att härflyta äfven flera förvecklingar och andra olägenheter, af hvilka endat. den må påpekas, som kunde uppkomma af centralbankens rättighet under vissa förhållanden att försälja de säkerheter, som hos densamma af de enskilda bankerna blifvit nedsatta. Med afseende på nu antydda, jemte flera andra skäl, har Utskottet, som framdeles i förening med Lag-Utskottet torde komma att afgifva förslag till förändrad lagstiftning angående enskilda banker, icke tillämpat Herr Björcks förslag i nyss omförmälda del. I följd af hvad Utskottet nu anfört, får Utskottet, till en början, hemställa: 2:o) att Rikets Ständers Bank, som fortfarande skall hafva till åliggande att upprätthålla myntvärdet i landet, ina öfverlåta den del af sitt kapitalöfverskott, som öfverstiger Tio millioner Riksdaler Riksmynt, till bildande af grundfond för en bankinrättning, under benämning ”Sveriges Bank”, hvilken har att bedrifva bankrörelse i enlighet med de stadgar, som Kongl. Maj:t och Rikets Ständer för denna bankinrättning fastställa. Under förutsättning att denna hemställan vinner bifall, har Utskottet utarbetat samt öfverlemnar till Rikets Ständers pröfning här nedan intagna förslag till Förordningar angående Rikets Ständers Bank och Sveriges Bank, samt till öfvergående stadganden: och får Utskottet, under åberopande af hvad redan angående förslagets hufvudgrunder blifvit anfördt, rörande de väsendtligare bland öfriga bestämmelser tillägga följande, dervid, för undvikande af vidlyftighet, Utskottet i särskilda delar hänvisar till de af Finans-komitéen i dess ofvan omförmälda betänkande anförda motiver. Banko-Utskottets Betänkande ,J\f 32. 11 Förordningen angående Rikets Ständers Bank.
Jemte det Utskottet ansett omförmälde afgift, såsom motsvarande roterings-besväret, rätteligen höra fortfarande erläggas, på sätt Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beslöto, eller såsom en serskild Stats-Yerket tillkommande vacance-afgift, samt, på sådan grund, uti utlåtandet angående beräknandet af Stats-Verkets inkomster, densamma uppfört, får Utskottet, hvad angår de af motionären framställde anmärkningar emot de grunder, som blifvit följde vid afgiftens beräknande, anföra, att, då Rikets Ständers beslut och underdåniga skrifvelse af den 10 November 1834 innehålla, att, i stället för den dittills bestämda bevillning för rote-friheten, borde till Rikets försvarsverk erläggas en vacance-afgift, som vore roterings-besväret fullt motsvarande och vid markegångs-sättningarne, efter i hvarje Län gällande roterings-grunder, skulle specificeras och i taxorne årligen utsättas, hvilket stadgande jemväl är intaget uti Kongl. Stats-Contorets den 8 Januari 1835, på grund af Kongl. Brefvet den 6 förutgångne December, utfärdade Kungörelse om ifrågavarande afgifts uppbärande; så anser Utskottet det ankomma på vederbörande skattskyldige, att, derest de förmena, att afgiften bestämmes efter andra grunder och till högre belopp, än som instämmer med hvad angående denna afgifts utgörande sålunda är vordet stadgadt, i laga ordning deruti söka rättelse, samt att således någon åtgärd i berörde hänseende, å Rikets Ständers sida, åtminstone för närvarande, icke kan vidtagas. Arik. till Exp■ TJtsk. den 23 April, kl. 4 emMemorial, med summariskt förslag öfver Stats-regleringen.
Det är smaken som, där den får vara åtgörande, fö- rer oss på afvägar, ty smaken följer blindt de galnaste moder, hvilka fördärfva kroppen samt undergräfva och förstöra välståndet. Men är det ej just meningen med denna diskussion att i beklädnadsfrågan söka göra förståndet till domare och styresman samt låta smaken intaga sin plats, såsom förståndets rådgifvare och tjänare 1 Ty endast om så sker, kan smaken blifva god och nyttig. Teodor. IV Angående billigaste sättet att kläda sig vill jag yttra några ord, i hopp att det kan bli till någon nytta. Jag känner flickor, som haft mycket stora klädpengar och dock ej klädt sig så smakfullt som de, hvilka haft mycket små tillgångar. En kvinna med små inkomster, bör kunna kläda sig så, att hon kan uppträda på en större bjudning och se lika elegant ut som någon förmö- gen dam. Jag vet att detta kan gå för sig om hon blott är praktisk och har någorlunda god smak. För att börja med linnegarderoben, som ju är bland de dyraste plaggen man måste hafva, så vill jag först gifva det rådet, nämligen att hvarje kvinna bör själf kunna sy hvad som hör hit, ty det är redan en stor inbesparing, så- vida hennes tid ej är alltför dyrbar. Domestiken till linnen är kanske det starkaste, men vill man hafva riktigt fint, så är hollandslärftet att rekommendera såsom både billigt och vackert samt mycket starkt. Till benkläderna är det fyrskäftade tyget bäst, men tag alltid godt tyg till underkläder, ty det blir i längden billigast, emedan det alltid är så mycket arbete med linnesömnaden. En kvinna som måste spara får ej skaffa sig många nya saker på samma år, utan det ena året linne, ett annat kappa o. s. v. Till hvardagsklädningar bör man alltid taga goda och starka tyger, som både kunna vändas och tvättas. Cheviot är härtill det mest passande och helst blå, ty den färgen är mest varaktig. Den som ej kan hafva råd att skaffa sig så många klädningar, bör då laga att hon kan få en svart, ty i en sådan är hon alltid klädd. Man kan väl ej gärna ha mindre än 3 ä 4 klädningar, en hvardags, en söndags, en mörk fin och en ljus fin.
Ty nu föllo skrankorna allt mer och mer, hon var rent af manlig, t a l t e om skulle nödgas hålla sig med Posttidningen för att söka efter sina ordensutnämningar. Ännu behöfde hon endast läsa tre tidningar om dagen af olika färg för att skaffa sig en öfvertygelse. Hou hann naturligtvis icke med mer än telegram, dödsannonser (i och för arfsintressen), samt » ledarn ». Mormödrarna skulle aldrig hafva förstått det ordet, och hade de fått veta, att det betydde gräl och otidighet i politik, skulle de hafva förfasat sig. På deras tid hvarken läste de tidningar eller grälade, det gjorde mannen ensam på hustrun. Och hon bara teg, tog emot och smålog i all underdånighet, lycklig att äga en försörjare och ofelbar föresyn. Lyckliga tid för mannen! Han satt där så enväldig och lugn i sin maktfullkomlighet och njöt af sin tillvaro, okunnig om hur han blef lindad om fingret och lurad af den lilla förtjusande, mjuka silkestasseu, som på sitt vis utmärkt bra visste att drifva sin vilja igenom. All den där » sant kvinnliga doften » försvann, hvartefter frigörelsen gjorde framsteg, och kvinnan blef » gladt naturlig », skaffade sig skodon som fötterna rymdes i och gick liksom på egen mark, stadigt på sina breda klackar, för att visa, att nu behöfde hon icke vingla och stödas längre. Hon lade alldeles bort det där koketteriet med hängifven kärlek för barn; det hade varit onaturligt förr, om hon icke älskat hvarenda otäck unge som fanns till. Nu gjorde hon det bara ibland, om det var hennes egen — och det icke fick syskon. Ännu hade hon mycket att sträfva efter; nya banor öppnades visserligen för hvarje år; hon var advokat (hvilket alltid legat för hennes begåfning), utmärkt detektiv, hon märkte timmer, seglade skepp och körde spårvagnar, men de bästa bitarna fattades. Bankdirektör, minister, riksdagskvinna och general var bon icke. Hennes ärelystnad hade inga gränser mer, och hon kände sin makt. Männen hade fått gifva med sig tum för tum, och frigörelsen, som såg ut att draga århundraden, hade som genom ett trollslag fortskridit till denna punkt på ett hälft!
Enligt PresteSt;s beslut skulle flottan få behålla sina 1,000 r:dr, likasom 9 hufvudtiteln sina 25o rtclr, och genom bifall härtill undvek man att ifrån den redan bestämda ordinarie staten förrycka något till extraordinarie behof. Hr af Ekenstam: Då jag förra gången hade ordet, framställde jag visserligen åtskilliga detaljer, icke i mening att de skulle komma att utgöra någon andel i R. o. Ad:s beslut, utan endast för att motivera ett tillägg till det beslut, som kommer att fattas i enlighet med Utskjs förslag. Jag är således alldeles af samma lanke, som Hrr von Hohenhausen, von Prosén och Frih. Hamilton, att vi ej kunna ställa oss 2l6 Dan 22 Mars f. m. på den punkt alt kunna organisera den nya styrelsen; min mening är densamma, som förbemälte herrars, alt nemi. åt Konungen skall öfverlemnas organisationsbestyret, men att tillika någon anvisning skulle hemställas till Konungen, huruvida ej Högstdensamme skulle täckas verkställa organisationen så, som de motiv kunde föranleda, hvilka jag hade äran nämna. På det alt min framställning ej må befinnas tvetydig, anhåller jag få uppläsa det lilla tillägg, som jag önskade att R. o. Ad. ville fästa vid sitt blifvande beslut, i händelse det blifver öfverensstämmande med hvad Utsk. föreslagit. Käst efter summan, som utgör det belopp, som till den nya styrelsen anslås, eller 34,066 ltdr 32 sk., skulle följande införas :
För denna Riinte-beräknmg till CreditCassan , kan, lika sorn för de af Egendomen årligen utgående allmänna Utskylder, ingen annan göras ansvarig, än den, sorn Egendomen, när krafvet anställes, besitter, börandes i brist af godvillig betalning dennes lösa Egendom först i mät tagas, och om ej denna är tiliräckelig, i i aga ordning Utmäfnings-värdering och försäljning af Fastigheten ske. Genom sådan Utmätning kan likväl aldrig mer, än den obetalta Räntan indrifvas; det Capital - belopp , hvaiföre Cnssan har säkerhet i Fastigheten, förbiifver derifrån oskiljaktigt , och de af Egendomens inskrifning och belåning härflytande rättigheter och skyldigheter öfvergå fiån ägare till ägare. Äfven då, genom en ägares afstående af sin Egendom till sina Borgenärer, Fastigheten blifvit dessas samfälta tillhörighet, anses Credit-Cassan ej såsom delägare i Con* Cours-måssan, utan likasom förr, endast såsom Den 23 April. fordringsägare hos den eller deni som Egendomen besitta. Någon bevakning i Concourser af Capitalet tarfvas således aldrig af inneståen. de Ränta, aldrig oftare, Lin i sammanhang med bevakningen af obetalta Utskylder, 4:0 Pantbrefven underskrifvas af Landshöfdingen , Lands-Kamereraren och Lands-Secreteraren , och utställas till Innehafvaren, såsom Skuldsedlar af Credit-Cassan, eller Actier derå, uppå årlig utdelning eller ränta äfvenledes sex för hundradet med afdrag af Bevillnings-proeenten. Den tili dea 14 Martji hvarje ar upplupne ränta å hvarje Pantbref äger den som detsamma till påtecknande uppvisar, att efter den inte derpåföljande Junii lyfta; i Länets Ränteri, <po Den Fastighets-ägare, som till CreditCassan inlemnar etr större eller mindre amal Pantbref, njute deremot svarande afdrag på den Skuld , hvarföre den inskrifne Egendomen häftar. Endast genom en sådan qvittning äf gäld mot gäld kunna Pantbref åter ingå 1 CreditCassan, samt varda endast på detta sätt dödade.
Hela folkmängden af Deraf frie fran mantalspengar. ningsmanskap Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Å landsbygden. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Potatis. Tabb. Hästar. Tjurar. Oxar. Kor. Ungnöt. Får. Getter. Svin. 7,372 809 129 28,708 5,810 31,065 4,601 970 Till tab. N:o 4, SKOGSHUSHÅLLNING, har Landshöfdinge-Einbetet ej varit i tillfälle att lemna andra uppgifter, än de i berättelsens text upptagne. Tab. Nso 5. Björnar. Vargar. Lodjur. Jerfvar. Räfvar. Härdar, Hillrar och Hermeliner. Uttrar. Skjälar. Örnar. Hökar, Ugglor och Ufvar. Falkar och Glador. Belopp af utbetald belöning. Hästar. Nötkreatur. Får. Getter. Höns. Renar. Skadan beräknad i penningevärde. Tab. Handtverkerier. Å landsbygden. Å landsbygden. Mästare, arbetare oell i» Mästare, arbetare och Mästares biträ- ö pMästares biträ- Ar 1860. B 2- Ägare. biträden af alla slag. a bt biträden af alla slag. den af CD >S CD a£ t—t} O: P den af 0! p >S «rt^ O g W Öfver 15 Under 15 5 * Öfver 15 Under 15 p: 05 av p: P 5* Sp p: 03 05 CD O: p: c*tov P: P O: B 5b g W o års ålder. års lider. 5’ £ 05 tV o års lider. ars ålder. P CD 05 P