Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och drömmarne voro till den grad lifliga, att den sjuka fantasien efter uppvaknandet antog dem för den renaste verklighet. Efter sin första dröm af detta slag trodde gamla Karin, fasande för sig sjelf, för himmelska och jordiska straff, att hon verkligen varit i Blåkulla och ingått förbund med det ondas furste: icke blott hennes fantasi, utan äfven hennes samvete blef sjukt, och i denna hemska belägenhet tog hon med ett slags raseri sin tillflykt undan fasan och eländet till nya rus af denna mystiska saft 15. I sådant tillstånd har hon nu blifvit påträffad af Suenonius och länsmannen. Sedan de en stund betraktat den sofvande qvinnan, fattade presten henne i armarne och började skaka henne af alla krafter. Länsmannen tog mod till sig, för att hjelpa pastorn i hans försök att väcka gumman. Men i detta ögonblick uppsteg katten, som låg i spiseln, sköt rygg och lät höra ett hväsande ljud, som ej tydde på vänliga afsigter. Länsmannen drog sig derför tillbaka och uppmanade sin vän pastorn att akta sig för det uppretade djuret. – En katt! Ha! ropade Suenonius, som nu öfverallt såg tecken och under. – Fånga katten, bror Askelin! Den skall blifva oss ett nytt bevis ... – Käre bror, huru är det möjligt, att man kan bevisa något med ... – Fånga honom, säger jag! Det är ingen vanlig katt, dender. Gervasius Tilberiensis omtalar, att hexor, som vid en luftridt nedföllo i Rhonefloden, förvandlade sig till kattor och på det sättet undkommo sina förföljare 16. Fånga honom ... Men länsmannen kände efter denna upplysning ännu mindre lust än förut att befatta sig med kattjagt. Suenonius fattade hans käpp och måttade ett slag mot den misstänkta skepnaden, men Karins trogna husdjur, den enda varelse, som delade hennes ensamhet, gjorde ett hastigt sidosprång och flydde under sängen, hvarifrån det allt emellanåt lät höra sitt ilskna hväsande, tills det, utjagadt från denna tillflyktsort af länsmannens käpp, gjorde ett nytt språng tvärs öfver rummet och kilade ut genom den på glänt stående dörren.
Utskottet såsom anmärkningsvärdt beteckna det sätt, hvarpå ett af “Société general de Credit industriel & commercial“ i Paris, genom nämnda bolags president, i bref till Fulimägtiges ordförande, gjordt anbud behandlades. Utskottet har i det föregående redogjort för detta anbuds innehåll och får här nu endast erinra derom att berörda anbud, i Stats-Utskottets Utlåtande JU 29. 51 sitt ena alternativ, innefattade det erbjudande att, om Riksgälds-kontoret, af farhåga att misslyckas vid en allmän subskription,' icke skulle vilja inlåta sig på en sådan, bolaget vore villigt att till en på förhand öfverenskommen kurs garantera Riksgälds-kontoret en tredjedel af lånet. Fullmägtige, som för bedömande af detta anbuds antaglighet, funno närmare upplysningar nödiga rörande räntefot, amorteringstid, kapitalrabatt och kommissionsarfvode, gåfvo ordföranden i uppdrag att i svaret till bolagets president anhålla om vidare uppgifter i berörda hänseenden. Konceptet till ett sådant svar finnes visserligen bland Riksgälds-kontorets handlingar, men saknar datum, och besynnerligt förefaller att från den 7 Januari till den 7 April finnes detta vigtiga ärende alls icke omnämndt i Fullmägtiges protokoll. Riksgälds-kontoret hade likvisst erhållit detaljerade upplysningar om nämnda bolags framstående betydenhet och följaktligen jemväl vunnit kännedom om vigten af det gjorda anbudet, och då nu från bolagets president något vidare meddelande under en så lång tid icke afhördes, hade det varit att vänta, det något spörjsmål om anledningen härtill skolat finnas i Fullmägtiges protokoll, eller någon uppgift af oi’dföranden lemnad om tiden då han till bemälde president aflät sitt svar. Huruvida det bref, sorn slutligen från bolaget ankom och för hvars innehåll protokollet den 7 April redogör, tillika innehöll någon upplysning om orsaken hvarföre detta sednare meddelande blifvit så länge fördröjdt, är Utskottet icke i tillfälle att upplysa, enär, af bolagets skrifvelser, endast den först erhållna funnits bland handlingarna att tillgå.
Yid underdånig föredragning af detta ärende hade Departements-chefen, bland annat, anfört, hurusom han med Direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda delade den öfvertygelsen, att det af Rikets Ständer med anläggande af ett nytt större institut afsedda syftemål, att bereda utväg till vård och undervisning för alla inom landet befintliga döfstumma barn, på ett både fördelaktigare och vida mindre kostsamt sätt kunde vinnas genom understödjande af förhandenvarande och blifvande mindre skolor för döfstumma, än genom inrättande för dessa vanlottade barn af ytterligare en läroanstalt af större omfattning. Vidkommande det antal af 65 döfstumma barn, för hvilka, enligt direktionens beräkning, ytterligare borde beredas undervisning och vård inom anstalter af denna beskaffenhet, gåfve inhemtade upplysningar vid handen, att utrymme för detta antal utan svårighet kunde vinnas genom utvidgande blott af en enda bland de ofvannämnda inrättningarne, nemligen den i Göteborg. Det syntes emellertid, särdeles vid en tidpunkt, då för ett fullt ändamålsenligt ordnande af det redan befintliga Central-institutet ett så betydligt anslag måste tagas i anspråk, vara lämpligast att Statens bidrag till de i landsorterna upprättade anstalter till en början inskränktes till ett något mindre belopp, och hade Dcpartements-chefen på dessa skäl och då icke heller någon ytterligare undervisningsanstalt för blinda kunde för närvarande finnas oundgängligen behöflig, sedan numera Allmänna Institutet för döfstumma och blinda kunde till undervisning emottaga 60 blinda elever, vid sådant förhållande ansett sig, i anledning af Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga skrifvelse, böra tillstyrka, att Kongl. Maj:t i nåder täcktes hos Rikets Ständer göra framställning om anvisande af ett årligt anslag af 15,000 R:dr, att, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, användas till understöd för sådana mindre anstalter, i hvilka medellösa döfstumma barn till vård och undervisning blefve intagna. — Med godkännande häraf har Kongl. Maj:t föreslagit att sistnämnda belopp må af Rikets Ständer under denna Hufvudtitel anvisas.
Regimenten för aflägsna; hela den till Arbefscommenderingar disponibla effectiva styrkan utgör salunda 14,063 manj om 6000 man skulle indragas, belöpa sig circa 4000 deraf på RothållsRegementer: återstå lojooo att begagna vid Aibetscominenderingar, Den 25 Martii, och sorn desse uppgått 444-4 man om året, skulle, (då de sjuke afräknas från effectiva styrkan) hälften af hela Rothållsstyrkan årligen vara commenderad på arbete, hvilket icke allenast vore en särdeles ökad tunga för Soldaten, utan äfven betydligen skulle stegra Legorna till förlust för Rothållarne. Då Herr Lagerhjelm trott att vacanceafgiften för 6,000 man, beräknad å 6 Tunnor Spannemål per nummer, skulle vara tillräcklig icke allenast till excercisen af 43,200 man Be vä’ing (en tredjedel deraf i 14 och tvåtredjedelar i 18 dagar), utan äfven skulle lemna en besparing af hela den till Beväringsmanskapets öfning nu åtgående summa så slår calciden sålunda ut, att den lågt beräknad i stället medför en ökad kostnad af 213.400 R:dr Banco om året, som närmare kan inhemtas af här b»rogade calcul; för att medelst vacancer uti den indelta Arméen, bsräknade till den af Herr Lagerhjelm icke för lågt uppgifne af~ giften fylla kostnaden som skulle åstadkommas af 3:ne Classers exercis, eo tredjedel i 14 och två tredjedelar i 18 dagar, måste oberäknad den nu dertill åtgående summan circa 12,000 nu ra ror stå vacante, hvarigenom Indeldta Infanteriet, de sjuke och recriuer inberäknade, skulle inalles utgöra 8,400 man, som i sanning är en för liten stamm för en Beväring af 60,000 man.
Försummar äter, ulan laga förfall, den walde att sig till Riksdagen i rattan tid inställa, ware si-t arfwed? för den tid flan Utebliswit förlustig, och böle drrnröswe-r cn lika summa, alrsammmis tillfallande Ständers Ca sta. §' -7. Den 21 December. §«. l?. Uti Rikkdagsmanna-walen mä icke någon Embete'» eller nsiem-n med sill Embetsmyndighet obehörige» werka; gör hail det, »riste sytztun. BcträdeS någon annau, ast g,-nom !ock »de, tuhbande elier ho« keijer stafwa stött Valfriheten, mä stan sitt brott ej Med penning! hörer vmgälla, utan straffes med llflämp, »ing af 5. Cav. 4. §. Straff Balken, kroppspliklen swarande emor Tjugufem kill och med Sextio Dalers böter, efter omständighetcrne. Ingen obehörig, eho som helst, äge alk Walfdrrättningen biwifta; och ware Walsörräicarcn , wiv RikSdagsmauna-wal för Bon, Le-Skändet, pligtig, art sjelf söra Protokollet. Wid alla Riksdagsmanna-wal Eall den wara Riksdags, man, som ke fleste rösterne undsätt, och om twänne eller flere erhållit de fleste och lika mänga röster, afgöres sragan genom lottning dem emellan. Dör den walde, eller bcwisar laga sörfall, anställes nytt wal. Riksdagsman som wald bliswit mä ej, utan lagliga hinder kunna sig derifrån undandraga och njuke. han af dem som äro berättigade att wälja, anständigt och tillräckligt underhäll och resekostnad, hwilka för Presteoch Borgare-Sländens Riksdags-Kullmägtige, söre Walet bestämmas.
Enär den nu föreslagna pensionsförhöjning kunde antagas utgöra omkring 50 procent af förra pensionsbeloppen, men verkade på Allmänna Indragnings-statens utgifter endast i den mån, personer, som tillträdt löner efter den nya regleringen, komme att vid upphunnen pensionsålder afträda, hade Departemenls-chefen beräknat, att under första året af regleringens tillämpning, Indragnings-statens utgifter lill nye pensionstagare skulle ökas med 15,000 R:dr, under andra året med detta belopp dubbelt eller 30,000 och under tredje året med tredubbelt eller 45,000 R:dr, således tillhopa för de tre år, som stats-regleringen komme att omfatta, med 90,000 Riksmynt, hvaraf årligen medeltalet, 30,000 R:dr, syntes böra, såsom nödig förhöjning i Allmänna Indragnings-statens anslag, äskas i den Nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof. Vidare tillstyrkte Departements-Cheferi, att i samma Proposition måtte få inflyta följande framställningar, som Kongl. Maj:t, under denna dag i Nåder beslutat, rörande anslag på Indragnings-staten, nemligen: a) på föredragning genom Justitice-departementet om anslag af 605 R:dr 50 öre för Andre registratorn i Justitise-revisions-expeditionen och 1,344 R:dr för Notarien i Krigs-Hof-rätten samt fortfarande anslag af 1,800 R:dr åt professorn C. J. Schlyter; b) på föredragning genom Ulrikes-departementet om anslag af 675 R Nilsson, 1,314 R:dr, åt Revisorn i Krigs-kollegium D. E. Pettersson, 975 R:dr åt Intendenten vid Utrednings-förrådet i Götheborg, Majoren C. Barck, 75 R:dr åt f. d. Slottsoch Garnisons-predikanten vid Dalarö skans P. E. Hofberg samt 247 R:dr 50 öre åt f. d.
Vill man beskatta fåfängan, så är det icke nog att beskatta den som yttrar sig i åstundan att äga en högre värdighet än innehafvande embete medförer; utan då borde man äfven beskatta den fåfänga, som består deruti att t. ex. kläda sig bättre än man har råd till, eller eljest i allt hänseende lefva öfverdådigt eller öfverflödigt. När man icke vill göra det, utan lemnar rikedomen obeskattad och gifver den tillfälle att på allt sätt yfvas; så borde man äfven tillåta, att, der verklig förtjenst finnes, Konungen må kunna utmärka henne utan att Ständerne sätta sig deremot. Att denna rättighet oell denna utväg till förtjenstens uppmuntran möjl. blifvit missbrukad, vill jag icke bestrida; men man bör icke borttaga bruket för missbrukets skull, synnerligast som våra grundlagar utvisa den väg Ständerne hafva att beträda, om anmärkn:r mot Konungens rådgifvare i ett eller annat hänseende böra äga rum. Men denna utväg beslår icke i beskattning på dem, som icke äro rådgifvare. Det är dessutom ett oriktigt sätt af Sländerna, att vilja med kringgående af den utväg våra lagar utstaka, begagna en annan för att inskränka konungamakten medelst en obillig lagstiftning i beskattningsväg. Detta bevisar att man icke vill följa den stadgade grundlagsvägen, utan att man på orätta och olagliga vägar i64 Den j October c. m. vill nappas med Konungen om makten. Jag önskar och hoppas alt R. o. Ad. borttager hela denna artikel. Genom uppläsningen af Gr. Fersens vid sista riksdag afgifna yttrande i ämnet, finner R. o. Ad. huru det tillgick med sjelfva stiftandet af delta stadgande, och huru nian då önskade att detsamma vid denna riksdag måtte försvinna. Hr Ribbing: Det ser ut, som om denna 3:clje art. skulle komma att stryka, men jag kan ej vara kall för behandlingen af den fordna Svenska redbarheten. Jag tror, att man är skyldig alt på allt tillåtet sätt söka att densamma bibehålla, såvida möjligt är, och densamma föröka.
Å, du skall väl ha resource. Uno. Jag spelar alldrig. Kattzaun. Det var en gång en käring, som mången är väl det, hon föresatte sig också at alldrig göra en sak, men vet du hur det gick? Uno. Det angår mig intet! men det vet jag, at ingen hederlig karl spelar raffel. Kattzaun. At ha bra pengar och spela med otur, det är just definition på en hederlig karl. Uno beklagade at så goda grundsatser icke mera allmänt blifvit antagna, men afbröt snart detta ämne, för at återkomma til Fröken Odalsvärd, och erhålla närmare kunskap om henne – det enda ämne som nu interesserade honom. Med längtan afvaktade han aftonen och upgjorde derunder tusende planer, at vinna Stormästarens närmare bekantskap, hvilket han förmonligast trodde kunna ske efter en utmärkt reception, hälst den skulle vara ganska svår; och, således med föresats at göra sit bästa, infann han sig den utsatte tiden vid brödernes församling. – Tvänne andra recipienter, Konglig Sekreteraren Påfvercretz och vice Häradshöfdingen Byting, infördes jemte Uno. – Stormästaren tiltalade dem. Mine Bröder! Tre gånger har eder dygd blifvit pröfvad, och vi blefvo alldrig bedragne i det hopp vi om Eder hade gjort oss. Innan J likväl närmare kunnen införlifvas i vår Orden, hvarigenom högre pligter än hitintils blifva Eder ålagde, böra vi dock med större prof göra oss förvissade om, huru långt vi kunne räkna på Eder skicklighet; och i denna afsigt, får jag nu ålägga Eder Mine Bröder, at J, hvar för sig, innan tre stunder förflutit, lemnen något skrifteligt prof af Edert snille, hvilket J här författen, och til högtidligt upläsande til mig aflemnen. Den purpurbeborstade Brodren Öfver-Ceremoni-Mästaren torde anvisa Bröderne det arbetsrum, der de genast kunna företaga deras arbeten. At så i hast bli författare, föreföll alla tre Bröderne lika oväntadt, som svårt.
Revisorers Berättelser. dessa Fonder icke lärer kunna vara öfverensstämmande med Författningarne om StatsMedlens förvaltning, hvilka alltid böra vara att tillgå för de ändamål Riksens Ständer derföre kunna föreskrifva; och få, i anledning häraf, Revisorerne yttra den tanke, att ifrågavarande Fonder icke måga genom utlåning skiljas ifrån Statens Gassa, till förekommande af förluster, som, i anseende till de betydeliga Insättningarne i Götha CanalDiscont, nu möjligen kunna uppstå, samt på det att medlen alltid måga vara disponible, hvilket med de intecknade och på uppsägning beroendo Fån samt meddelade biträden ej nu inträffar. Revisorerne få jemväl andraga, att den för Revisorerne gällande Instruction af d. 10 Junii i § I 2 innehåller, att vid hvarje Revision tvenne års räkenskaper böra förekomma ti i i granskning.; och ehuru Revisorerne anse det vara Riksens Ständers rätt, att taga kännedom om StatsVerhets förvaltning intill den löpande tiden , så och enär Räkenskaperne för StatsVerkets medel i ali. mänhet, efter Författningarne, ej böra vara afslutade förrän omkring tvenne år efter Uppbördseller Redogörelse-året, blifver dock af berörde stadgande uti Instructionen den följd, att Revi-: sorerne vid Statens Räkenskapsverk endast få tillä fälle att erfara tillståndet förden, tvänne år förut, passerade tiden. Hvad granskningen af Räkenskaperne angår, torde väl nägon förändring härutinnan icke äga rum så länge en kortare tid för deras afslutande ej kan föreskrifvas, men som det synes både möjligt och för ändamålet af Revisorernes åtgärd angeläget att öfrige delar af dessa Embets - Riks. St. Revisoren Berättelsen 125 Verks förvaltning, pä sätt som sker hos Riksens Hoglofl. Ständers Bank och RiksgäldsContoir, för Revisorerne framläggas eller åtminstone blifva för Revisorernes kännedom tillgängelige , äfven för den sednare tiden allt intill den löpande, utan hinder af Instructionen? föreskrift »m granskningen af Räkenskaperne; sä hemställa Revisorerne, om icke Riksens Hoglofl.
Herr kotsilieb upläste derefter desie puneker och fortfor. b:te puncten synes mig egenleligen icke innefatta annat an explicarion eller ett correctiv af den irsta och kunde kanske helt och hällit utestutas, men som en författning icke nog tydligt till alla desi delar kan bestämmas, och 6:te puncten desiutom äsysrar en billig förmohn för de personer, som blifwa försane uli det predicament der omtalas, tror jag att den samma till hela desi innehäll bör bibehällas. De stridiga tankesätt, som i afseende pä denna punct blifwit bland Ridderskapet och Adeln yttrade, lära härleda sig fran olika begrepp, huruwida den stall anragas, och om den aniages, huruwida det stadgande som deraf blir en följd stkall anses som en af Riksens Ständer o» »vilkorligt antagen grund, eller tillämpningen efter särskilta förekommande omständigheter stall till Kongl. Masit Den 20 Zebruarli. 937 Majit öfwerlemnas. Dä jag för min des anser denna punct böra bibehällas, sär jag ock förklara, att jag anser tillämpningen af den janima endast kunna tillhöra Konungen, dä något owilkorligk stadgande för ännu ej inträffade händelser swärligen lärer kunna ,vidtagas. Grefwe I^övenlffelm, Larl T^xel, förnyade sin anhällan att fä weta, om det beslut Ribderstapet och Adeln nu toge, ffulle wara retroactivt eller endast för framtiden blifwa gällande. Herr Grefwen och Landtm arfkalken Yttrade, an hwad Utffotret föreslagit förmodeligen kunde bifallas och att när principen wore fasistäld, wore det kanste bäst alt till Kongl. Maj:t öfverlemna tillämpningen deraf. Grefwe ve la 6aräie. Om icke Högloft. Rid, derstaper och Adeln will medgifwa att denZtte pune, ten utgär, tror jag ätminftone att dest anwändande bör till Konungen öfwerlemnas, och jag ser ej den ringaste wäda deri.
Återställande härhos de med Guvernörs-embetet communicerade handlingar, hvari Revisorerne förklara sin belåtenhet med den enkla och rediga method, efter hvilken räkenskaperna blifvit uppställda, får Guvernörs-embetet, med anledning af Revisorernes erinran, att å flera ställen i dessa räkenskaper raderingar ägt rum, underdånigst förklara: att då verifikationerna för begge redogörelseåren innefattas i åtta folieband, samt dä Revisorerne icke uppgifvit de ställen, hvarå raderingar skolat anträffas, än mindre påstått, att någon oriktighet derigenom blifvit befrämjad, som till rättelse eller ansvar bordt föranleda; Guvernörs-embetet, såsom följd af denna obestämdhet i Revisorernes anmärkning, ser sig förhindradt att något annat yttrande inför Eders Kongl. Maj-.t i underdånighet framlägga, än att undertecknad, Guvernör, som under de ifrågavarande tvänne redogörelse-åren icke haft befattning med Krigs-akademiens styrelse och förvaltning, skall, i hvad pä honom ankommer, vaka deröfver, att stadgandet i 75 §. af Kongl, reglementet af den 8 April 1799, — 284 — lika nied öfriga föreskrifter som för Krigs-akademien äro gällande, nu och framgent med sorgfällighet iakttagas. Slutligen och hvad beträffar den af Revisorerne i 3:dje §. omförmälda, för f. d. kadetten C. W. Bergenstråhle obetalda pensionsafgift, som med 91 R:dr 22 sk. 6 rst. banko i räkenskaperna balanseras, har Guvernörs-embetet skolat underdånigst anmäla, att Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätt, genom beslut af den 17 sistlidne November, som blifvit Guvernörs-embetet meddeladt, förordnat, att berörde pensionsafgift, för hvars erläggande all tillgång hos vederbörande saknats, må ur räkenskaperna afskrifvas. Guvernörs-embetet framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit? Stormäktigste Allernådigste Konung!
Fredsunderhandlingarna löpande utgifter måste af extra medel utgå , om icke Minister-Staten skall sakna hvad som erfordras för de öfriga i detta afseende förekommande behof. Men utom dessa partiella brister gifves en annan af större omfattning och betydenhet, den som angår nästan hela den Penninge-löntagande Embets och Tjenstemanna-Corpsen. Oaktadt de Xiöne-tillökningar, hvilka alltsedan rBog års Fiksdag blifvit efter hand beviljade , har dock varuprisens stegring i ett ännu starkare förhållande tilltagit, och den Penninge-löntagande Embetsmanhen har, i stället för ökade fördelar, funnit sig omgifven af fördubblade omsorger. När dessa stiga till den höjd, att antingen uppoffring af en enskild förmögenhet, eller omöjligheten af nödig utkomst deraf blifver en följd, in - Den 14 Juli. 1301 inträffar äfven det ögonblick, dä Staten antingen skall sakna Embetsman eller blifva illa betjenad ; och båda delarne äro lika stridande emot det Allmännas verkliga fördel. Kongl. Majit, som , med deltagande för deras öden, hvars biträden erfordras for fortgången af Styrelsens Förvaltning, uti det närvarandes brister, äfven inser möjliga olägenheter för framtiden, om skickliga ämnen, af öfvertygelse att Embetsmanna banan vore mindre fördelaktig , skulle nödgas öfvergifva den, gör sig förvissad, att Rikets Ständer skola med behjertande af de behof, sorn trycka en aktningsvärd klass medborgare, söka att, så vidt det står i deras förmåga, afhjelpa dem. Kongl. Majt, som å sin sida är beredd, att, så vidt möjligt är, genom jemkningar] i det hela och en förbättrad organisation , bemöda sig att vinna ändamålet, vill emedlertid, för att tjena till upplysning i detta ämne, till Rikets Ständers Stats-Utskott låta öfverlemna de åtskilliga ansökningar, som i detta afseende inkommit, och hvilka utveckla förhållandet i åtskilliga delar.
Eid. sednaste underrättelser från rikets förnämsta importort, Götheborg, kan jag uplysa, att penninge-tillgången der, i st. f. att länge hafva varit knapp, nu är ymnig; — att privat-Banken derstädes f. n. har inne nära j mill. r:dr i riksmynt; och att man är i förlägenhet för användandet af sina sedeltillgångar. 30* 4GS Den 15 Mars f. m. En föregsde talare har påmint om Pharaos dröm och upmanat K. o. Ad. att iakttaga den lärdom, som derigenom gifvits. Jag vill icke gälla för att vara mindre bibliskt sinnad än han; men månne icke denna lärdom redan blifvit erforderligen iakttagen genom Stäudernes vid föreg:de riksdagar fattade beslut om anslående af en grundfond (ill betryggande af realisationens bestånd och de utvägar i öfrigt, hvartill Bank-styrelsen bemyndigats, i händelse af upkommande kriser. Hvad de enskilda kredit-anslalterne beträffar, så medgifver jag, att penningeförliållandena genom dessa blifvit mera invecklade. Hvad serskildt angår Hypotheks-föreningarne, så hade det visserligen varit önskligt, att de fonder, som behöfvas för att administrera dessa anstalter, kunnat genom Bankens mellankomst erhållas. Här är icke tillfälle att ingå i någon speciellare undersökning derom, men jag vill blott fästa upmärksamheten derpå, alt om man, lika med en föreg:de talare, antager att hela beloppet af de indragna valutorne utgör 16 mill., eller om man vill gä än längre och antaga del till 20 mill., så skall likväl den årliga summa, som erfordras till amortissement och ränta icke utgöra mer än omkring en mill. r:dr. Det är visserligen sannt, alt detta belopp skulle komma att trycka på den ärliga vexeltillgången, men jag kan icke föreställa mig, att ju, genom användande af de penninge-lillgångar, som derigenom tillflutit våra näringar, produktionen icke skulle hafva i den mån ökat sig, som svarar mot detta belopp, och att följaktligen det derigenom ökade vexel-behof icke skall menligt inverka på pein inge-förhållandena i landet.