Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bör dessas myndighet uppoffras för en tom och ljugande politess? – Jag måste mycket villfara. Är det illa, att bland denna myckenheten skamlösa, halfskickliga, alltidfärdiga ynglingar, der är någon, som är för blygsam och för äregirig? eller, bland denna hopen alltid nöjda, någon, som vågar säga: detta finner jag icke nog rätt? Man kan tala till Konungar, med frihet och vördnad, och ogilla någon del af deras lagar. Men hvem skall göra det, om ej den lidande? Jag är detta: icke mycket; men jag är det nog. Sällskapet behöfver blott svara mig med upphöjdhet och sanning, för att upphöja sig öfver mig, beklagelsen, frågan och allt. Jag kan icke förbjuda någon, att se med sitt öga; så skumt, eller så klart, detta må vara. Men oredlighet är ett förkastadt vapen. Man borde hafva mera vördnad för det allmänna, för sig sjelf och för sanningen. – Jag upphäfver inga Reglor. Enhvar af dem alla är, i sin grad, en fullkomlighet. Men det uteslutande och despotiska, tvånget, fördomen i dem: se der, hvad jag bestrider. Erkänner den inga, som appellerar till det högsta Sannas och Skönas? till Naturens? till Passionens? till Snillets? Men det vigtiga misstaget är i frågan om Belöningen. Denna frågan rör mitt hjerta; och äran att hafva det rättrådigt, är mig mera dyrbar, än hela poetens. – Jag betygar, att jag ej anser någon belöning för så liten, som ej bör emottagas med erkänsla; den är alltid ett uttryck af Godhet. Men den minsta, eller den högsta, hjelpa lika en styckad ära. Kan denna blifva en belöning? Aldrig! minst en publik; minst i en konst, som icke duger utan för fullkomligheten; der arbetet måste vara förträfflighet, nöjet förtjusning, äran beundran. Jag vet, att Accessit gifves genom hela Europa: men alltid för en ponerad grad af fullkomlighet; aldrig med ett stympadt bifall. Ett enda Men, i en publik belöning, måste revoltera hvar ädel.
Grefve Anckarsvärd-. Min darrande hand förbjuder mig att under en diskussion föra anteckningar, och jag är sål. urståndsatt att ingå i svaromål på alla de anmärkmr, som mot min motion blifvit gjorda. I allmänhet måste jag dock finna mig tillfredsstäld öfver de åsigter, som här blifvit yttrade, enär man efter min upfattning nära nog allmänt varit ense derom att en revision vore nödig, och det är derpå min motion syftar. Men medan mitt minne ännu har i behåll ett yttrande af Gr. Posse, nödgas jag på det högsta mot detsamma protestera, såvida jag rätt upfattat det, hvarom Hr Riddarh.Sekr:n torde uplysa. För mig har det nemi. förefallit, som yttrade Hr Gr:n, att jag på detta rum stridt med stiftaren af dynastien, och det är en sak, som torde vara för er, mine Hrr, såväl äldre som yngre, helt och hållet obekant. Jag har sål. icke kunnat undgå att lemna denna protest, synnerligast som något sådant skulle vara högst stridande mot vår Grundlag. Hvad sjelfva frågan beträffar, så har först och främst blifvit anmärkt, att jag gått tillbaka till föreningens stiftande. Jag har naturligtvis dertill funnit mig så till sågandes tvungen. Ar fredsslutet i Kiel en sanning, är konventionen i Moss en sanning, så äro de slutsatser, jag ifrån dessa statshandlingar hemtat, likaledes 100 Den 5 N ovembe r. sanningar, och dessa hafva utgjort försatsen till min eftersats. Jag har derifrån hemtat stöd för min mening att Norige ar Sverige tack skyldigt. Utgående från denna synpunkt, har jag funnit mig föranledd att yttra en viss förundran, ringast sagdt, öfver den sinnesstämning, som allt från föreningens början ända till närv-.de tid gjort sig gällande inom Norska folket. Man har bär velat uiöta mig med det yttrande att det blott är tidningspressen, som representerar denna sinnesstämning. Hvad mig beträffar, som så länge varit aflägsnad från »11 närmare beröring med Norige, har jag icke kunnat hemta mina underrättelser och åsigter från något annat håll, än tidningspressen och Stortingets förhandlingar.
Läpparne rörde sig, men det blef ingenting mer. Men han släppte inte taget och hade bara en tanke: att hon kunde hinna få kraft att ropa på hjälp och då vore han förlorad. Och fastän hon var tung och våt och med sina sista krafter arbetade och brottades för lifvet, fick han henne ned på bryggan igen och nu allra längst ut. »Din seglifvade satan!» hväste han, och så stötte han ner henne för andra gången, och nu var han då säker på att hon inte skulle komma upp igen, inte som lefvande åtminstone. Men nu var det också slut med Nils Ersas krafter, och han måste sätta sig ner, innan han förmådde taga sig uppför backen igen. Lyktan fick han lof att söka igen, så att den inte skulle röja honom, och benen gingo i kors, och tänderna skallrade mot hvarandra, innan han ändtligen kom upp på gården. Stormen hade tagit till och rägnet piskade honom som nålar i ansiktet, och där nerifrån vattnet stönade och jämrade det sig ett tag lät det som gråt från ett nyfödt barn och lik en drucken raglade han in i föjset. Där blef han en god stund sittande på spiselkanten, innan han fick igen makten öfver sig själf. Korna började flåsa och råma omkring honom. De flesta voro ju ännu omjölkade, och det var en god stund öfver vanliga stillningstiden. Så länge hade int’ matmodren låtit dem vänta någon gång förr. Han tände lyktan och gick med den in i stugan. Där inne sutto gubbarna kvar, och när Nils steg in, började de undra, hvar han hållit hus så länge om det var något i olag med hästen. Han såg sig om i stugan. »Jär int’ Erika hänna?» »Neej», fick han till svar. »Hm hä va’ som konstitt, för ja’ va’ inom i föjse nyss för te’ hjälp’na me’ mjölkämbare, å då va’na int’ dänna heller, å hä’ va’ int’ halfmjölke engång å int’ va’na i bryggstuga heller men ho komm’ väl »
Till slut må det tillåtas mig att anföra, huru, näst evangelii fria och oaflåtliga förkunnande och utbredande i anda och sanning, till mensklighetens emancipation ur vanans och traditionens förslöande inflytande, näppeligen något utöfvar ett så mägtigt inflytande på mensklighetens utveckling, som äktenskapet, då det förblifver fritt och obundet af formalistiska stadgar. Såsom fritt och på naturens rätta grund, strålar det såsom det heliga Ordets förklaring på jorden, anammadt af tacksamma hjertan. I naturens sanna lif, i kärlekens och trohetens famn, fjärran ifrån vidskepelsens och bigotteriets formaliteter, aktar menskligheten först Guds ordning och Ord såsom sitt högsta smycke. Då, säger Luther — »är äktenskapet ett rätt hederligt, som nödvändigt och aktadt stånd, på den ena sidan, en läkedom mot synden och ett hospital för de sjuka — och, på andra sidan, en förträfflig skola för gudsfruktan och alla kristliga dygder.» På de grunder jag i min motion anfört, såväl som i öfverensstämmelse med nu föredragna, ehuru alltför ofullständiga och svega utveckling af ämnet, anhåller jag, att Lag-Utskottet med dess djupare insigter och förfarenhet, måtte, med upphäfvande af de gamla stats-kyrkliga äktenskapslagarne och i öfverensstämmelse med andra civiliserade länders förändrade lagstiftningar i denna väg, framlägga för Rikets nu församlade
A. uppträdde fbrst i Götiska Förbundets tidskrift Iduna såsom författare till åtskilliga romanser i svenska folkvisans tonart; bland dem har i synnerhet Necketi, skrifven på en gammal, underskön melodi, vunnit det mesta bifall och nästan blifvit en nationalsång. Han öfversatte äfven med poetisk hug Scemunds Edda, utgaf blpmd annat Af-sked från svenska folkharpan och prisbelön-tes (1844) för skaldestycket Lidandets vakter. Men hans egentliga lifegerning var emellertid att — under medverkan af L. F. Rääf m. fl. — undan glömskan rädda våra gamla folkvisor. Redan länge hade våra stamför-vandter, tyskar, skottar och danskar utgifvit sina folksånger, under det att våra, sedan lång tid endast allmogens egendom, blott sällan klingade. Arvid August Afzelius har ock genom Svenska Folkets sagohäfder gjort sig väl fcirtjent af Svenska Folket. Carl Jonas Ludvig Almqvist, f. 1793 f 1866, Sveriges på en gång originellaste och i afseende på mångsidigheten produktivaste författare, var realist, ty han framställer helst lifvet och verkligheten, särdeles hos folket. Dock insmyger han i sina taflor af det verkliga lifvet ej endast poesi, utan äfven något underligt och demoniskt, påminnande om ett drag hos Hoffman. Den verld, dit han med snillets makt vet att försätta läsaren, är derför ej den bästa möjliga, det är oftast blott ruiner af en underbar verld. I hvarje form visar han äfven en skarp, dramatisk blick, hvarigenom han vet att försätta sig i de handlande karaktärernas, nationernas.tidernas, hela själslif och alldeles ointresserad låta dem sjelfva Irfva. De äro ej mera under hans hand lösa, bleka moln-bildningar, utan typer, den solidaste verklighet och dock fulla af poesi. Näst Thorild, Ehrensvärd och Geijer torde ingen varit rikare på nya eller pä nytt sätt uttryckta åsig-ter af verld och lif * om de också stundom äro bizarra och paradoxa. Bland hans arbeten märka vi: i Drottningens
De vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade: Statsanslag. Utgift till 1849 Behållning, års slut. Till fortsättning af dockbyggnaden i Carlskrona - 100,000: 100,000: nybyggnad af krigsångfartyg, och ångkraftens användande på Flottan tillhöriga fartyg - 300,000 „ anskaffning af bombkanoner och projektiler 50,000 „ fyrars nybyggnad och förändring 85,675 „ anskaffning af en hydraulisk press för Carlskrona station 6,000 „ flintlåsgevärs förändring till slagkrutsantändning 15,000 236,898 50,000 85,675 2,639 14.600 37. 9. 63,103: 10. 3. 31. 6. 3,360: 16. 6. 400: De anslag, som vid 1847 och 184S års riksdag blifvit beviljade: Till nybyggnad af en ångkorvett eller 2:ne ångbogserings fartyg 300,000: 300,000: „ anskaffande af bonibkanoner och projektiler 33,700: 3,700: 30,000: „ fullbordande af nya dockbyggnaden i Carlskrona 88,560: 59,040: 29,520: „ gevärs anskaffande och förändring - 30,000: — - 8,000: 22,000: „ uppköp af stenkol 10,000: 4,800: 5,200: Summa 462,260: 75,540: 386,720: §• I Enligt hvad räkenskaperna utvisa, är, på grund af särskilda nådiga bref, hvardera revisionsåret till Herr t. f.
g5tt sin j &amp; rnn a och tryggn gkng, al,l.tid i salnnla ribtniiig, trots det t u n e iliasliineri, mecl 1ivilLe t staclgssne bnn dit I~ancll$i,~g; jini~lgen af Forbun.dets angel&amp;- gelheter - en styrelse af tolf leclamate~: ocli tolf ~upplea~-~te~:, I ~vilka semire regelbun (let irallas till. ocli. itfve~i cdeltaga i styrelsens snmma~~tr~cleii., samt ett forvaltr~i~igs~~tsl~ott, i hvillret fern at,yrelseleclamoter sitta. I den forsta styrelsen iiisattes fem, som niiderteclcnnt inhjo (lningen till de t v 8 konstituerailde miitena, den s,j ette, f r Limnell, ~ ~ forkl.i: iIrrsde sig icke vilij a i11t~: iida i styrelse~i, men holi har, sB liinge hon lefde, niecl aldrig triittnande on~ttliike och fiikostig viilvilja onildclat Forbunclets angel.iigei~l-ieter, hvaxfijr vi val k~1ncle hc~fva ratt a t t betrakta he~i .. rre som en styrelsens hedersleclsrnii.ot. 1: ofrigt insattes i atyre1; en fru S. Whitlock, soin blef ~1ei-L fiirsta selireteraren, cl: r C. NystriJm, som genast vnldes till och iinnu iir Firl ' onndets ~ l i a t t - milstare, hofinteideiiten Bortzell, froln~iarna L. Engstrilrn, $1. Forsell ocli E. von Hablwyl, fru G. af Klintherg, ba111~-: ilirektijr J.
Man kunde då få sådane af erforderlig duglighet, och vare inhemske handtverkare blefvo försatte i nödvändighet, att göra skoarbeten af samma godhet, som utlänningen Herr G: ejvén och Landt-Mar skalk e» gjerde Den 20 Augu»ti f.m -43 % proposition, till bifall af den å kläder 1'öresiagne, Inkommande Tullprocent Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marfkalken hemställde, om Riddcrskapet och Adeln önskade, att berörde Tullprocent borde från 50 till 25 nedsättas. Ropades Ja. ”Knapergall och Ekollon, maine eller o”maine; Inkommande Tuilprocent 25. Utgående Tullprocent 1.” Friherre Cederström-. Knapergall är uppförd till 25 procent införsel tull, » likhet med maoufactur-varor och knappar. Jag frågar, hvad kan en sådan rå product hafva för en jämförelse med dessa varor. Det är ej här fråga om gamla taxan det är fråga om en vara , såsom ekollon, hvilken är användbar för kreatur, hvaraf hos oss ej öfverflöd finnes, sorn ej exporteras, och af hvars inporterasde mot lindrig tull ingen näringsgren lider. Jag får då föreslå, att tullen på ekollon, i stället för 25 procent, nedsättes till 5. Herr Grefven och Landt-Marskalken frä-r gade, om Riddcrskapet och Adeln biföll den af BevillningsUtskottet å Knapergall och Ekollon föreslagne Inkommande Tullprocent. Ropades Nej. 746 Den 20 Augusti f, m. Hvarefter Herr Grejven och Landt Mar~ skatten hemställde, att berörde TuilprocenS måtte från 25 tiU 5 nedsättas. Bifalls. ”Koppar, Rå? Inkommande Tullprocent 3,ioo ; Utgående Tuliprocsnt 20 ?’ ”Koppar. Smidd, Slantar, mynts de; In’’kommande Tuliprocent 100 ; till utförsel för”bjudne. ” Herr Cederschjöld: För min del skalle jag
Skulle nemi. dessa medel sammanföras i en gemensam kassa och användas på sätt StatsUtskit föreslagit, klefve en följd deraf, att alla, som äro låntagare ur nämnde kassor, skulle blifva upsagda: ty deras inteckningar eller reverser lära icke kunna användas till jernvägar eller andra större företag, som man åsyftar. Dessutom ber jag att få fästa upmärksamhéten derpå, att det finnes flere kassor, som äro ungefär lika beskaffade, som de här upräkuade, och hvilka då äfven borde tagas med, så att regleringen klefve fullständig. Hr Bildt: Med ani. af Frih. Tersmedens yttrande, anhåller jag endast att få nämna, det Utsk:t ingalunda afsett, att dessa kassors medel skulle användas lill sådana företag, som Frihm åsyftat, hvilket synes vara ganska klart, då Utsk:t blott föreslagit en anhållan hos K. M„ det han ville i nåder taga frågan i öfvervägande och föreslå R. St:r lämpliga åtgärder. Bland dessa åtgärder anser jag just den af Frihm föreslagna vara lämplig, nemi. att lemna kassorna till Riksg.Kont-, i utbyte mot statsobligationer, så framt man eljest vore fullkomligt betryggad att Riksg.Kont. skulle på ändamålsenligt sätt förvalta dem; men om så skedde, komme ju Riksg.Kont. icke i tillfälle att använda medlen för de af Frihm omnämnda företagen; och detta är också hvad StatsUtsk:t afsett, hvilket synes om man läser något längre ned på sid. 28, der Utsk:t säger: »alt all erforderlig säkerhet skulle beredas, att medlen alltid klefve för sina ändamål disponibla, samt att frågan, som icke afsåge någon förändring beträffande medlens användande och redovisningen derför, i sjelfva verket icke skulle innebära något annat, än lånerörelsens öfverflyttande ifrån ett förvaltande till ett penningeverk». Flere ledamöter hördes ropa på propos, Hr Rosensvärd: Som tiden är långt framskriden och R. o. Ad. redan länge nog varit uptagen af denna diskussion, vill jag blott med några ord påpeka, att det af Frih.
Man börjar temligen allmänt inse att den sträfvan till centralisation, hvarföre styrelsesättet här i landet städse utmärkt sig, burit ledsamma frukter och att de hopade göromfden blifvit Regeringen alltför betungande och besvärliga. Dock bör, efter mitt föreställningssätt, botemedlet deremot sökas på annat sätt, än genom bildandet af en ny gren af lagskipning i högsta instansen. Medelst ordnandet af ändamålsenligt sammansatta Läns-nämndcr skulle en stor del af de besvärsmål, angående kommunal-prestationer och dylikt, som nu dragas under Konungens pröfning, kunna slutligen afgöras, utan ringaste våda för ömsesidiga rättigheters bevarande. Fråga härom är också väckt vid innevarande Riksmöte och beror för närvarande på Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. Derigenom skulle, på ett mera lämpligt sätt, de mål kunna betydligare reduceras, som för närvarande måste till stor men och tidsutdrägt löpa de särskilda myndigheterna emellan och slutligen inkräkta på Regeringens dyrbara tid. Visserligen torde ändock ett betydligt antal ärenden komma att återstå, för att bero på Regeringens slutliga pröfning; men många betänkligheter finna rum att alldeles befria Regeringen derifrån, på sätt som nu är föreslaget. Fara vore derjemte värdt att den sakkunskap och de insigter, som måste förutsättas hos Stats-Rådets medlemmar, derigenom kunde komma att anses ännu mera umbärliga samt att den öfverblick på förvaltningen inom landet,. som af så beskaffade ärendens pröfning uppkommer, också skulle komma att saknas. Af sådane skäl och med afseende på de flere ifrån vårt samhällsskick afvikande bestämmelser, som i Konstitutionsutskottets förslag innehållas, har jag varit hindrad att ifrågavarande grundlagsförändring tillstyrka och får mig deremot vördsamt reservera.» af Herr Björck: »Al! lagstiftning fordrar afseende lika mycket på samhällets fördel och bästa, som på den enskildes rätt; och i den mån samfundsordningen utvecklas, skall den fordna tidens förmynderskap öfver näringsförhållanderna nödcas vika för den enskildes rätt till obehindrad verksamhet och för kommunernes sjelfständighet vid ordnandet af deras municipala' förhållanden.
De större blifva lifliga under karnavalen där då gemenligen dansas, skolor och högskolor ha ferier och alla » utvandrade » unge sienesare, som möjligen kunna, återvända till » fäderneslandet » för att roa sig och fira karna-val på ett sätt, som i Roma numera blifvit omöjligt. Men äfven under andra årstider äro formerna alltid lediga och stämningen kan vara både151 HVARDAGSLIFVET I DE ITALIENSKA STÄDERNA. spirituell, lekande fram och tillbaka öfver literatur, teater, musik eller de kommunalintressen, som med afseende på pigor, mat och barnkamrar finnas till för alla dessa fruar; och liffull, då någon uppseendeväckande händelse är färsk och berättarlynnet tar ut sin rätt. Ibland när händelsen icke är färsk nog för att ha verkligt intresse, medan den likväl fortfarande sysselsätter sinnena, kunna sådana kvällar kännas lika länga, som den tyngsta nordiska supé. Ty med ali den synbara ledigheten lemnas här intet rum för phàrmen af att » sköta sig själf i frihet » — som kan göra det bästa engelska sällskapslifvet så tilltalande. Man måste gripa in, ta aktiv del, om det också rör saker, som man hört omtalas så många, gånger förut, att det är alldeles omöjligt att finna på något nytt att säga, eller man tycker, att samtalet glidit in i fåror, där man är alldeles nöjd med att sitta och höra på, hvad de andra, bättre underrättade, ha att säga. Det är icke nog med att man hållés för stel. — Man tillropas » allegra! » — » men så prata då! hvad tycker Ni om saken? » - r» signo-rinnan måtte icke känna sig frisk — hon har ju intet att säga » Mest typiska och olika alla våra sedvänjor äro de små mottagningarna, eller kvällsvisiterna. De kallas där ännu » veglia », hvilket ordagrannt betyder » vaka », men egentligen pratstund. » Andare a veglia » är liktydigt med att gå bort och prata — och prat, villighet att prata, är här icke blott ett tidsfördrif eller en vana utan en social plikt. Människan lefver icke med hufvudet eller viljan allena utan äfven med hjärtat.
Digifvande 10,400: Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus 111 m., förslagsanslag 13,297: 2. — Extra utgifter 10,000: Summabanko* r:dr 1,145, tOO: Hvilka 1,145,100 r:dr utgöras af: penningar 478,726: indelta räntor, enligt beräkningen i 1843 års riksstat . 152,798: tionde-spanmål dito dito dito 490,227: oindeld span mål, 3,891 ' tunnor k 6 r:dr 23,349: Summa banko r:dr 1,145,100: Expeditions-Utskollels Förslag till lind. Skrifvelse, IV.-o i3i. För Öfrigt hafva, för föremål inom denna hufvud titels område, följande anslag, dels för en gång, dels för viss bestämd tid blifvit af E. K. M. äskade, nemligen: l:o Med anledning af Rikets Ständers förnyade underdåniga framställning om angelägenheten af Riks-arkivets skyndsamma och behöriga kompletterande med s. k. registratur, har E. K. M. föreslagit, att, till bestridande af kostnaden (or dettas utskrifning inom de serskilda afdelningarne af E. I\.
S. D. Remitterades till Lag-Utskottet en af Herr Dalman, Wilhelm Fredrik, väckt motion, om upphäfvande af bördsrätlen på landet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Herr Bohnstedt, Theodor Lud vig, väckt motion, om statsanslag till inrättande af undervisningsanstalter för qvinlig ungdom m. m. Från Hogv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Maj:ts den 12 dennes bordlagda nådiga Proposition till Rikets Ständer, om antagande af ny Strafflag, tillika med i anledning deraf nu af Doktorerna Landgren och Forssell samt Prosten Sondén afgifna yttranden, och beslöt Ståndet derjemte, att sagde yttranden skulle med de öfriga Riks-Stånden kommuniceras. S. D. Föredrogos ånyo ooh remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer nflåtna nådiga Propositioner: l:o om antagande af en författning angående giftermål emellan Kristen och Mosaisk trosbekännare, jemte ett med anledning deraf i Ståndet denna dag af Doktor Rundgren afgifvet yttrande; och 2:o med förslag till förordning, angående allmänt kyrkomöte. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet en af Kontraktsprosten Palmlund den 12 i denna månad väckt motion, om inskränkning af edgång samt om revision af gällande edsformulärer.
Finner Förste Landtmätaren, det Landtmätare uti afgifven räkning, häfver beräknat sig högre betalning, än honom efter denna taxa rätteligen tillkomma bort, anmäle det till LandtmäteriFiskalen, som åligger, derest anledning dertill finnes, enl. 5 § 3 mom. Landtmäteri-Instruktion, Landtmätaren i laga ordning tilltala, och ansvare Landtmätaren som för tjenstefel i 54 § 1 mom. af nämnde Instruktion stadgadt finnes, och återbäre dessutom, då frågan ej rörer arfvode för skifte, öfverskottet till jordägarne. Arfvodesräkningarne för de förrättningar, Förste Landtmätaren handlägger, skola af Andre Landtmätaren i Länet, i allt behandlas och godkännas på sätt i förestående §§ för Förste Landtmätaren stadgadt är. Denna motion remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hvarjemte densamma, efter derom af motionären framstäld begäran, communicerades de öfriga RiksStin. Frih. Raab, Carl Gustaf, upläste följande motion: Då beväringsskyldigheten här i landet infördes blef det medgifvet beväringsyngling rättighet att genom lega fullgöra denna sin skyldighet. Följden häraf har blifvit, att beväringsynglingar af den mera bemedlade klassen sällan fullgöra sin beväringspligt sjelfva, utan för en ganska ringa penning ofta lega karl i sitt ställe. De personer, hvilka taga lega för beväringsynglingar utgöras till största delen af afskedade soldater eller och sådana som i moraliskt hänseende ofta slå på en ganska klen ståndpunkt och det är derföre icke underligt, att den ännu oförderfvade eller förmögnare söker att genom lega befria sig från obehaget alt med dylika legokarlar blifva inrullerad i leder och tältlag, hvilket den fattigare ynglingen nödgas underkasta sig. Med anledn. häraf vågar jag vördsamt föreslå det R. St. ville för sin del besluta och hos K. M:s anhålla att rättigheten för beväringsskyldig alt lega karl i sitt ställe måtte hädanefter uphöra.