Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Si j§ Regeringsformen, har redan i8.»3 års Constitutions-Utskott funnit dessa grundlagsrum stridiga i så måtto, att, då det förstnämnde förbjöde Riksens Ständer alt, äfven i händelse Conslitutions-Utskottet afstyrkt en Konungens Proposition, rörande ändring i Grundlagarne, derom vid samma Riksdag besluta, det sednare deremot lemnade Riksens Ständer fritt val att antingen genast afslå den afstyrkta Propositionen, eller ock uppskjuta afgörandet till nästa Riksdag. För att afhjelpa denna uppenbara, till olikhet eller åtminstone villrådighet i tolkningen ledande, motsägelse, hvilken troddes vara uppkommen dymedelst, att, vid beredningen af det å 1815 års Riksdag godkända förslaget till 2 mom. af 56 §, 8i § blifvit förbisedd, och för att, med återställande af 1809 års Grundlags löreskrift, gifva åt det år i8i5 tillkomna stadgandet en mera behörig plats, föreslog Utskottet, i memorial den 3 September c823, att 56 §:ns 2 moment, erforderligen ändradt, måtte inflyttas i 81 §. Detta till påföljande Riksdag hvilande, men då icke af Riks-Stånden samfält godkända, förslag återupplifvades af den Riksdagens ConstitutionsUtskott genom memorial den 16
Baruks lilla oskyldiga lamm skulle stå skyddat för den glupske vargens anslag, medan denne, iklädd skepnaden av en ruelsefull och botfärdig syndare, ginge att gripa ett annat rov. Detta var ju alldeles förträffligt. Och om Rakels böjelse verkligen vore djupare än blott ett flyktigt tycke, så skulle hon övervinna den, om icke förr, när hennes luftslott ramlat, när hon funnit, att Karmides' kärleksförklaringar vore idel munväder, och att han genast efter sitt frieri till henne riktade sina planer på Hermione. Hennes ögon skulle åtminstone öppnas, när underrättelsen nådde hennes öra, att samme Karmides, som hon älskade, var trolovad med Hermione. På grund av dessa skäl dröjde det icke länge, innan Baruk fattat sitt beslut. Han lovade Petros att åtminstone under ett halvt års förlopp icke oroa Karmides. Ja, han antydde, att han icke vore obenägen att försträcka Karmides ett och annat lån, så snart det börjat visa sig säkra tecken till en sådan sakernas gång som Petros förespeglat. Aftonen av samma dag, på vilken biskopen besökt mäklaren, satt han åter efter ändat dagsverke i sin koja på Skambonide, en kammare, vars bohag var av torftigt slag och upplystes av en vanlig krukmakarlampa. Det enda i hans omgivning, som påminde om det förra biskopliga palatset, voro böckerna och Kristusbilden, men även denne var nu avhänd sina ädelstenar. Biskopen delade sin anspråkslösa bostad med sin fosterson, den unge Klemens. De hade nyss förtärt sin tarvliga aftonmåltid, som tillretts dem av deras värdinna, en from änka av den homoiusianska bekännelsen. Petros, vilande på en soffa invid lampan, öppnade sin Tertullianus. Klemens, färdig att gå ut, iklädde sig sin kåpa. - Hälsa min son Eufemios, sade Petros, och låten icke förleda er att syssla för länge i natt med avskriften av den helige Johannes' uppenbarelse. Du har arbetat i dag på det hedniska templet och måste vara trött, min Klemens. - Jag är icke mycket trött, men jag är uppfylld av bitterhet, min fader.
Med en annan Gassa, som jag tillförene omtalat, nemligen Invalid-Inrättningens, synes förhållandet vara enahanda. Hon är grundad på anslag af Indelningsverket, det vill såga, på de fordna Adelsfane-indelningarne, som till detta behof åro använda. Dessutom, då Kongl. Maj:t redan medgifvit, att KrigsmanshusCassans förvaltning må granskas, så bör icke något hinder möta för granskningen af InvalidJnråttnin - Den i% Martti. gens* emedan den endast är att anse för ért Utvidgning af Krigsmanshus-Inrättningett, Jag här slutligen nårnht oiri några vissa mindre fonders granskning, mert de behöfva ej Vidare Uppräknas, ty öm grundsatsen att granskningen skall vata allmän eller sträcka sig till alla StatsVerkets delar* erkännesj så är det blott undantagen ifrån detta gemensamma stadgande, sem deri böra få ett rum. Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Den siste värde Talaren har satt i fråga, huruvida Kongl. Maj/t tillkomme, att anse sig såsorii vårdare af de legater, fromma menniskor gjort. Jag deremot arther den styrande makten varä sjelfskrifven vårdare af dylika medel. Det står ej i Riksens Ständers förmåga att föreskrifvä göda Verk Och gerningäfj o,Ch att tillvälla sig en makt deröfver, vöre ett intrång i den enskilda välgörenheten. Den sorti testamenterar sin förmögenhet till vackra ändamål, lemnar deri åt allmänna makten* hvilken representeras af Konungar och Styrelsen. Under dess vård ställer nian sin sista vilja och ej underlagstiftarens, eller de äf honom förordnade Revisorer. Jag tror således, att den värde talaren misstagit sig örn principen, och han torde en gång sjelf erkänna det. Samme talare har flere gåriger närtint PasseVolanceCassans granskning såsom en Riksens Ständers rättighet. Jag frågar honom, hvem bekostar denna Cassa; och hvarföre bekostas dén ?
Beträffande derefter det med 4963 rdr 83 öre till indelta arméens utredning beviljade extra anslag, så hade detsamma såsom fyllnad i det å Intendentsafdelningens stater för nämnda ändamål uppförda, men otillräckliga anslag till ett belopp af 70,000 rdr blifvit af Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag 118 Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. bland tillfälliga anslag uppfördt; och sorn de förhållanden, som legat till grund för anslagets beviljande vid nämnda riksdag samt förnyande vid riksdågarne åren 1839 och 1860 samt 1862 och 1863, jemväl nu fortforo, har Kollegium i underdånighet föreslagit, att för ifrågavarande ändamål ytterligare må uppföras ett extra anslag af 4963 rdr 83 öre årligen, eller för 3 år 14,891 rdr 49 öré.
Fru Hult, herr Hults syster och gamla kaptenskan skrattade så tyst de kunde, för att barnen inte skulle se så mycket af munterheten. Det måtte bli en rolig bjudning! Och det bästa var, att det där lilla våpet trodde, att hon förstod sig på allting så väl. : i Den ene haltade på höger ben, den andre på venster, den tredje gick på krycka och den fjärde var styf i ena knäet. De kunde inte så noga beräkna tiden för promenaden, och för sent ville de inte komma. Men herrskapet Hults kom i alldeles lagom tid. Klockan två minuter öfver tre stodo de i dörren, och tre minuter öfver tre stod herr Hult i kakelugnshörnet och samtalade med domprosten, under det damerna sutto i förmakssoffan och sågo sig omkring. Gamla kaptenskan hade till och med redan hunnit släta ut sina gröna, hängande mössband och göra två upptäckter, att den ena rullgardinen satt snedt och inte var riktigt uppdragen, och att de konstgjorda blommorna på spegelbordet voro mycket illa dammade. Och hon hann att göra ett dussin märkvärdiga upptäckter till, innan hon blef upptagen på annat håll, ty pastorskan dröjde betänkligt länge med att inbjuda sina gäster till smörgåsbordet. Slutligen kom man likväl dit, men middagen hotade fortfarande att bli utdragen på längden, ty när man sedan hunnit bli placerad vid småborden, var värdinnan försvunnen igen, och man fick sitta där och vända på gafflarne och se på hvarann. Gästerna höllo nästan på att bli hungriga på nytt, det vill säga alla utom de fyra skollärarne, ty de hade ännu inte slutat smörgåsbordet, och det såg ut, som om de trodde, att de inte skulle få mera mat. Till sist kommo emellertid soppan och värdinnan in, nästan lika varma bägge två. Lilla Helga öste för, trugade och bjöd, kastade oupphörligt ögonen kring rummet för att se, om någon ville ha mer, for med näsduken öfver ansiktet och hade inte tid att säga ett enda ord mer än » var så god » och » får det lof att vara ». Men de fyra skollärarne hade hon inte nå- got besvär med. De åto ändå. » Ska ' du inte ha något själf, min lilla vän? » sporde pastorn och klappade stolt sin duktiga lilla fru på kinden.
Och då Rikets Ständer vunnit den öfverlygelsen, icke blott att anläggningen af föreningsbanan emellan Orebro och vestra stambanan samtidigt med denna sednare bana i ekonomiskt hänseende medlör högst väsendtliga fördelar, utan äfven alt besagde föreningsbana är för landet i sin helhet af den vigt och betydelse, att den bör genom Statens försorg utföras, men den förutsättning skäligen bör kunna göras, att, till förminskande härvid af kostnaderne för del allmänna, de som af jernvägsanläggningen komma alt i första rummet hemta nytta, icke undandraga sig, alt kostnadsfritt lör Staten upplåta den jord, som för bangårdsbyggnaderne i Örebro erfordras, hafva Rikets Ständer, med bifall till E. K. Majlis nådiga Proposition, för anläggning af en sammanbindningsbana från vestra stambanan i trakten af Hallsberg till Örebro beviljat och anvisat erforderlige medel lill belopp af 1,762,479 R:dr Runt, med vilkor att byggnadstomt för bangården i Örebro varder, kostnadsfritt för Staten upplåten. Beträffande åter fortsättningen och sammanbindandet af de frän den södra stambanans norra ändpunkt vid Falköping till sjön Stråken samt, i söder, från Malmö lill Finja-sjön, dels fullbordade dels påbörjade bandelar; så hafva Rikets Ständer lika med E. K. Majit funnit denna banas mera östliga riktning emot hvad förut varit ifrågasatt, medföra så många för det allmänna vigtiga fördelar, alt Rikets Ständer, med bifall till E. K. Majlis förslag, beslutit det ifrågavarande bana skall i dess fortsättning ledas från sjön Stråken genom Jönköping öfver Tenhult till trakten af Nässjö och derifrån vidare förbi och i närheten af sjön Salen till Finja-sjön; äfvensom Rikets Ständer af de för arbetena å södra stambanan intill 1863 års slut af E. K.
Då likväl en innehafvare af arfvejord, enl. nu gällande lag, är så till vida inskränkt i sin äganderätt till densamma, att han ej under sin lifstid kan den bortgifva eller borttestamentera, så måste deraf följa, att makars egendomsgemensamhet icke kan utsträckas till arfvejord. Med aflingejord är ett helt annat förhållande, ty den kan af ägaren - Den 11 Mars f. m. 161 ren bortgifvas eller borttestamenteras,° och innehafves således under full ägandeoch dispositionsrätt. På grund häraf, och med hänsigt jemväl till sjelfva äktenskapets väsen, i öfverensstämmelse hvarmed full egendomsgemensamhet emellan äkta makar torde böra erkännas vara det enda rätta, anser jag, för min del, att LagUtsk:s Betänk, bör bifallas. Gr. Sparre, Erik: Den siste värde talaren har onekligen rätt deruti, att en större egendomsgemensamhet emellan makar äger rum efter stadsrätt, än efter landsrätt; men frågan är just, om stadsrättens grundsats är sådan, att en utvidgning deraf är önskvärd, eller, med andra ord, om man bör utsträcka giftorätten, enl. stadsrätt, till förvärfvad landtfastighet. Talaren har sagt, att den största gemensamhet emellan makar, i fråga om egendom, vore det mest önskvärda. Jag för min del hyser visserligen den åsigt, att den möjligen största gemensamhet emellan makar, den möjligen största innerlighet dem emellan är det mest eftersträfvansvärda förhållande; men om detta mål icke kan vinnas på annat sätt, än genom utsträckning af egendomsgemensamheten, är jag med honom af helt olika tanke. Den makarnes egendomsgemensamhet, som vår lag i allmänhet stadgar, finnes icke i större delen af andra länders lagar. Den Fransyska lagen följer denna princip endast till en del och har, jemte gemensamhets-systemet, det s. k. dotalsystemet, som är det förras raka motsats, och: erfarenheten har äfven visat, att det icke är det förra, utan tvertom det sednare systemet, som vinner insteg i Frankrike, hvilket härleder sig just från de olägenheter, hvarmed gemensamhets-systemet befunnits vara förknippadt.
Banco, men altid pä jämna Tio. tal, mä utgifwas; blifwandes för öfrigt och i anledning af hwad vfwannämndt är, härwid noga til iaktagande, at, om wid granstningen af fordringarnes bestaffenhet, fraga sinnes äga rum, o>n gägra Fält - Tractamenters mer eller mindre behörighet, med all utbetalning deraf upstjutcs, til dest samma fraga blifwit utredd. Widare, och hwad angär ännu obetalde skulder, för hwarjehanda krigs - förnödenheter; sä innehöll wäl mitt förra här ofwan äberopade tilstyrkanve, at deste fordrings-ägare stulle njuta 6 ProCents ränta pä deras fordringar, intil dest de blifwit liquiderade ; Men denna foreflagne ränte-betalning grundade sig dä 6 6 Den F Zlugustf. pä foljderne af en supponerad obestämd betalnings-tid; deremot och enar jag nu sedermera fört mig til minnes, afbetalnings - sattet, med förra Utrednings-Commistonens reverser, samt at deras innehafware, med samma betalningssätt blefwo tilfridsstälde; sä häller jag före, at vu t fräga warande fordrings-ägare stola sinna sig mera belätne, med en wist stadgad belalnings-tid, och något mindstad ränta, än, såsom berördt ar, nied 6 ProCents ränta och obestämd betalnings-tid. Mitt ödmjuka förslag blifwer jämwal, i anledning häraf, at desta Statens skulder mä warda liquidcrade, genom reverser pä mindst 50 Rd. och jämna Tiotal, med löpande Fyra eller högst Fem ProCents ärlig ränta, och stälde til betalning pä
Såvida en mans ord äro trodda, så vill jag förklara och försäkra att jag icke står i lejd hos något parti, att jag är ensam författare till min motion, ty jag vill icke förmoda att Hr Tersmeden fråntager mig friheten att använda de källor, som lära stå hvarje skribent till buds uti officiella handlingar och dokumenter; vidare: att de åsigter jag uttalat hafva sin uprinnelse ifrån Guds ord allena och hafva, ehuru outredda, legat fördolda i min själ ifrån första begynnelsen af den lid då jag med mera allvar egnade mig åt de Heliga Skrifternas studerande, samt slutligen att jag med flit för mina lika tänkande vänner hållit motionen h. 0. h. obekant ända tills dess att den på Riddarhuset blef officiel. Hr Tersmeden säger vidare att jag låtit påskina att de s. k. Läsare, hvilkas talan jag efter hans förmenande skulle föra, att dessa'djupare än andra svaga christna inträngt i Evangelii anda och yttrar sig med en slags förtrytelse deröfver att jag kallat dem för Guds folk framför Hr Tersmeden och andra med samma hjertelag som han. Härpå vill jag i korthet svara: att likasom jag vet, att Gud har oss alla kallat och utvalt i Christo Jesu förr än denna verldens grund lagd var, så vet jag ock, ali derföre icke alla menuiskor blifva saliga utan allenast de som antaga den himmelska kallelsen och blifvit af Gud födde på nytt. Det fordras nemi. att vara lösryckt från det naturliga vildoljoträdet och inympad i det sannskyldiga vinträdet sorn är Christus, och hvarigenom nödvändigt, likasom ädelstenen tager sitt ljus från solen, Jesu sinne och bild måste synas framträda genom mensklighetens förlåt. Huruvida nu Hr Tersmeden och de hvilkas talan han förer, äro arfvingar med Christus vet jag icke, men en dylik qvalifikation är nödvändigt för att höra till deni som kallas för Guds folk. Det till Hr Tersmedens uplysning, och vill jag icke vidare besvära mig och onödigtvis uptaga R. 0. Ad:s tid med uptagande af Hr Tersmedens anförande. Då jag till R.
I sammanhang med hvad om ifrågavarande Hufvud-Titels reglering sålunda anmäldt blifvit, och då tillgång icke bör mera saknas å specifique uppgifter om Clereciets samt Gymnasiioch Scholee-Staternes från Stats-Verket utgående aflöning, au för andra Embetsmäns, och deribland äfven Åcademiernes, för hvilka specifique Aflöniugsslater redan finnas upprättade; så, och enär så beskaffade Special-Stater skulle både för en allmän Öfversigt af förhållandena, då den definitiva regleringen af Läroverken ifrågakornmer, oell jemväl i statistiskt afseende för bedömandet af Boställens beskaffenhet, vara af nytta och vigt, få till E. K. M:t R. St. Iralnbära den underdåniga önskan, det vederbörande Embetsverk måtte i Nåder anbefallas, att intill nästa Riksdag uppgöra fullständiga Special-Stater för Clereeiets samt Gymnasiioch Schofaä-Staternes anslag i Kronotionde och Penningar, samt uppgifter å Taxeringsvärdet af Kcclesiastique-Boställena. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 4°7- Memorial, med hemställan orri ert förnyad underdånig Skrifvelse till K. M:tj angående regleringen af Riks-Statens Tionde Huf vudTitel. Sedan, genom den sammanfattning af R.
För dem, som anse det på något sätt svårt eller förvillande att, med skaitsädens aflevererande till kronans magasiner begagna sig af fotingsmålet, Ekall det vara tillåtet att betjena sig af tunnan» med dess vanliga underafdelningar, af 4» ir5 dock på ett sådant sätt, att dessas innehåll beräknas efter kannor och icke efter kappar, och skall å Debetsedlarna för denna gärd, under de första fem åren, skaltesädens belopp utföras både efter nytt och gammalt mål, men efter denna tids förlopp endast efter det nya» Då åter spannmål ur kronans magasiner emottages, skall det alltid ske efter Foting och Kanna. ftesv. och Ekon. TJtsJc. Såsom en följd häraf, blir äfven den ändring i Utskottets förra Betänkande nödig, att tunneoiål med dess afdelningar, kappen undantagen, blifva under dessa fem å» ren, efter nu gällande författningar, granskade och justerade. Grunden för tillåtelse att, vid skattesäds leverering, använda tunnan nied dess vanliga bråk, har Utskottet hemtat af den förmodan, att mången bland allmogen kanske skulle befara, att honom ej vederfores rätt, om han genast skulle åläggas att leverera sin skatt efter rymdemåttets nya fördelning. Att åter bortlägga kappen och välja kannan till tunnans minsta delare, har, oaktadt kappens jemnare delar, bråken af tunnan, den stora fördelen, alt det nya och gamla målet får samma enhet till grund, hvarigenom det gamla tunne målet, äfvensom Fotingen, icke biifver annat än olika sätt att beräkna multiplerna af kannan. Kannans förhållande till kappen är af allmogen så väl kändt, att ingen gärdskyldig finnes, som, sedan han afmätt den honom ålaggds skattesäd i hel, half, fjerdedeis eller åttondedels tunna, icke kan i minnet beräkna beloppet i kannor af det antal halfva eller hela kappar, han derutöfver bör erlägga, och således controllera Uppbördsmanuensuträkning. Har man åter kommit derhän, att minsta sädesmåttet eller kannan är gemensamt för båda det gamla och nya målningssättet, så akall vi24 Besv, esk Ehoit.
Den som Lifaller Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis Kådiga Proposition, rörande inrättande af elt allmänt Arbetsoch Corrections-hus i Iiufvudsladen, voterar Ja; Den det ej vill. voterar Nej; Vinner Nej, kommer nämnde Utlåtande, att, jemte de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken Voterings-Proposjlion af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan 43, 44* 4^ och 46 §§. i Riddarhus - Ordningen blifvit uppläste i börjades Voteringen klockan Ett eftermiddagen, och befunnos' vid Voteringens slut klockan 3 qvart till 2 eftermiddagen, sedan en Voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga Voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: 176 Den ig November f, hj Ja — 69 Nej — 34. I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen serskildt förde Protocöll Blifvit uppläst, Herr Grefven och Lnndt-Mars kal ken förklarade, att Statsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. ‘ Upplästes följande från de öfrige Respective Riks-Stånden ankomne ProtocollsUtdrag:
Majit till beredande af möjligaste besparing för landet kunde finna lämpligast; samt 4:o af Riksdagsfullmäktigen Jöns Mänsson från Malmöhus län, som, förenande sig uti Riksdagsfullmäktige!! Ilörnfelts ofvanberörde förslag, och 6 Staissamt AUm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 52. med åberopande af de skäl, sorn funnos anförde uti Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskottets vid sistlidne riksdag afgifna Utlåtande N:o 68, tillika föreslagit: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, i fall icke en tillförlitlig uppgift om samtlige biskopars i riket inkomster redan vore vunnen, täcktes låta företaga en fullständig undersökning derom, så att deras rätta belopp blefve specifikt kändt, samt derefter till rikets näst församlade Ständer meddela undersökningens resultater, på det att Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att bedöma förhållandet denned, äfvensom att Kongl. Maj:t täcktes vid samma riksdag för Rikets Ständer framlägga en proposition om en sådan förändring med biskopsembetena, att biskops-lönerna kunde till staten indragas och praebende-pastora ten med egna kyrkoherdar förses. Ofvanberörde motioner, för hvilkas behandling Stats-Utskottet ansett nödigt sammanträda med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, jemte ett af Riksdagsfullmäktige!!
Dessa lära dock svårligen annorlunda kunna åstadkommas, än att hvar och en, som åt främmande utom socknen eller staden boende personer vill lemna tillfällig sysselsättning, får sig ålagdt att, derest arbetssökaren har hjelpbehöfvande hustru eller oförsörjda barn, hvarom arbetsgifvaren genom prestbevis borde förskaffa sig upplysning, af arbetsförtjensten innehålla hvad arbetstagaren för sitt nödiga uppehälle kan undvara, samt att låta detta öfverskott tillställas socken-nämnden i deri församling, der arbetaren har sitt hemvist, för att på lämpligt sätt komma hans maka eiler barn till godo, vid äfventyr att, derest sådant af arbetsgifvaren försummades, ersätta det Berättelse öfver Nyköpings Län för åren 1851—1855, ^ 26 underhåll, arbetarens hemmavarande familj af fattigvården under tiden möjligen uppburit. Ett stadgande i denna syftning är deslomer behöfligt, som det i Kongl. Stadgan angående försvarslöse personer den 29 Maj 1846 förekommande förbud för försvarslöse samhällsmedlemmar, alt, utan tiljsyningsmans tillåtelse, begifva sig utom socknen, väl knappast någonsin lärer iakttagas, dä den enda påföljden att möjligen blifva med fångskjuts till hemorten återförd för dylika personer ej kan vara synnerligen afskräckande. Hvad 16 § i lattigvårdsstadgan innehåller i afseende å qvinna, som inom 8 månader från inflyttningen i en församling föder oäkta barn samt blifver i behof af fattigunderstöd, föranleder måhända mindre ofta med, än utan skäl, vederbörande fattigvårdsstyrelse, att emot den församling, derifrån qvinnan kommit, väcka sådan talan, som nämnde § medgifver. Det verkliga behofvet af understöd är i hvarje förekommande fal! svårt, om ej omöjligt, att bedöma, och äfven det ringaste bidrag utgör en tillräcklig och tilläfventyrs mången gårig sökt anledning till tvist. Att sålunda tillskapa fattighjon, lärer få antagas icke vara författningens afsigt, men kan i de flesta fall ej förekommas.
När vid den sista Riksdagen fråga var om antagande af ett förslag ifrån LagUtsk. om ett nytt Konventikel-plakal, hvilket förslag, enl. min tanke, var mycket bättre än det nu förevar.-de, så höjdes pä detta rum blott en enda röst, hvilken med ett enda ord expedierade delta förslag, som skulle fråga hafva varit att slagta en aborre. Nu se vi med fröjd, att en annan tid är kommen, och ehuru det är osäkert, om det, som jag anser för det rätta, nu gör sig gällande, så är det likväl alltid en fröjd, att åtminstone blifva besegrad i godt sällskap. Saken har emellertid en gång på alfvar kommit till tals, och dermed är redan mycket vunnet. Ingen sanning har ännu vunnit framsteg vid sin första upkomst. Sanningen vore icke sanning, om den icke fordrade någon strid, och menniskan vore icke den hon är, om sanningen hos henne genast vunne burskap; sanningen måste således strida, men hon skall dock slutligen segra. Jag sade, att delia var en väckelsens tid, och vi borde derpå gifva akt. Detta är så mycket vigligare, som den första af alla historier, Kristendomens historia, vår Frälsares historia, visar oss hvad det folk har att vänta sig, som föraktar väckelsens lid. Vi se af denna heliga historia, huru vår Frälsare, då han ifrån Oljeberget betraktade Jerusalem, och hans lärjungar utbredde sig i lof öfver templet och staden, sade inför dem: "Du tempel och du stad, du skall förgås; icke derföre alt du stenat prophet er och slagit dem som varit till dig utskickade; icke derföre alt du föraktar mig eller har i mcnniskostadgar förbyll Guds heliga ord, utan derföre att du icke kunnat känna den lid i hvilken du sökt varder." Sä har det händt i alla lider, och en dag skall det kanske hela: "Du Stockholm, du skall förgås, icke derföre alt hvartannat barn inom ditt sköte födes oäkta, icke derföre att du lefver i frosseri och fåfänga samt af gudar de materiella fördelarne, ulan du skall förgås derföre all du icke f örstod den lid, deruti du sökt biff."