Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste talaren har äfven erinrat om det oriktiga uti att anse hela denna författn., hvarom nu är fråga, endast såsom en ekonomisk fråga. Det förundrar mig i sanning huru detta kunnat påstås af Hr Dalman, som städse visat en sådan omtänk samhet i afs:de på folkets rättighet att beskatta sig sjelf. Påstår man detta vara endast en ekonomisk lag, vågar jag tro att sjelfva beskattningsrätten vid riksdagen icke är mycket att hålla på; så mycket mera som landstingen skola blifva berättigade att mottaga K. M:s Propos:r, och hvad som tilläfventyrs icke går igenom vid riksdagen, således kan försökas vid några af de 24 landstingen. Man behöfver endast fästa sig vid detta förhållande, för att finna Pen 23 Oktober e. m. huru nödvändigt det är att hafva en noggrannare bestämmelse antagen. Den utredning af frågan, Hr v. Koch framställt, har förefallit mig särdeles öfvertygande om att man måste hålla på beskattningsrätten. Såsom ett bevis huru noggrann man vid föreg:de riksdagar varit om bibehållandet af beskattningsrätten i folkets händer, vill jag hänvisa till huru det tillgår vid bestämmandet af den s. k. kurhusafgiften. Frågan härom har alltid behandlats af Bevilln.Utsk:t, hvilket för hvarje statsregleringsperiod föreslagit det maximum, hvartill den skulle få gå. Den har hittills reglerats vid hvarje riksdag; men sedan denna skatt nu blir förvandlad till kommunalutskyld, så lärer detta komma att uphöra; så noga var man emellertid för att tillse, det man icke skulle från R. St:r skilja den dyrbara beskattningsrättigheten. Jag fortfar i mitt yrkande att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut. Frih. Tersmeden: För min del är jag visserligen af sam ma tanke som Hr v. Koch och Gr. Mörner i afs:de på hvad grundlagen bjuder i sådane frågor som denna; men man har sannerligen icke någon säkerhet, att Utsk:t kommer att behandla frågan på sådant sätt som desse Hrr sökt ådagalägga vara det rätta.
Kongl. Maj:t och Kronan. Kort derefter utbrast kriget, da jag, såsom Arrendator af Eräborg, i likhet med andre undersåtare, mäste »vidkännas, förut dcls kände, dels okände utstylder, hwarpä ödmjukast bifogade Debetsedlar och qwitteneer för är 1808 lemna ojäjwigt Lewis, ty enligt desamma har jag för är 1808 crlagt: r:v i Bewillning säsom Arrendator 10: 2:0 l Arrende 2Z0: g:o Bewillning pä Arrendesumman r-z: 4:0 Krigsgärd 9Z: , 5:0 i Hemmansränta efter g:ke Art. i: gr: 6:0 5 tunnor räg lefwererade pä Krono Magazinet a 8 R:d. Summa R:d. 5ä8: 2: z. Om Den 5 Zebruarii. Om nu således, de af mig, innan arrendets tillträdande, utgifne penningar aogo R.d. fördelas pä de förflutne äkta, jag samma arrende innehaft, eller zio R:d. af nämde summa för hwarje är afdrages, täcktes Högloft. Ridderskapet och Adeln finna, att jag i stället att, för de förflutne ären, winna pä arrendet haft werkelig förlust, och att jag ehuru ränta icke blifwit beräknad för mine utlagde penningar, under de sist förflutne ätta ären, blott för är 1808 förlorat 75 R:d. 29 si. 4 r.st., och att om ranta för de sist omnämde ätta ären beräknas, min förlust under krigsåren blifwit ännu betydligare. Häremot ffulle wäl kunna inwändas, akt Ut, ftylderna för de första arrendeären icke warit fä betydliga som för de sist förflutna, men jag wägar dock hoppas, art Högloft.
För elementarläroverken, äfven Stockholms, föreslås ett anslag af 40.000 r:dr. och för folkskole-lärare, under 3:ne år 123,000 „ Redan under 1828 års riksdag begärde Regeringen anslag af 42,000 r:dr lill undervisningsverken, hvilket af R. St. beviljades. Ansenliga summor hafva vid de nästföljande, och sedan årligen utgått äfven till folkskolorne. 1 mån af ökade anslag för undervisningen, hafva dock icke försports någon minskning i utgifter, som härröra från en aftagande sedlighet, såsom för fångvård och lagskipning i brottmål, tverlom synas de, såsom jag vidare torde få upptaga, hafva ökats, så att hvad man påkostat för undervisningen, åtminstone hitintills icke ländt till samhällets moraliska förbättring. Huruvida de anslag, som nu begäras, skola visa sig lika fruktlöst förspillda, eller om man af dem och de förut lemnade har att vänta nytta först i en aflägsen framtid, torde derföre vara ämnen förtjente att noga öfvervägas innan man skrider till yttrande och beslut om de nu äskade anslagens beviljande. De till elementarläroverken och akademierne kunna icke anses direkte verka till folkets förbättring, utan medelbarligen genom bildande åt detta folk af dugliga religionslärare, men de dugligaste af dem hafva gått till de högre läroverken, och åtnjutit hvad som för desse blifvit beviljadt och när de der användt sina bästa år, hafva de ofta, såsom utarbetade och orkeslöse, utkommit till pastoraterna, och der borttagiljbrödct för prester som egnat deras hela verksamhet åt församlingarnes tjenst, och derigenom blifvit de tjenligaste ämnen för den egentliga pastoralvården.
Om R. o. Ad. finner det vara lämpligt, att gifva StatsUtsk. en sådan anmodan, som jag föreslagit, har jag intet emot denna punkts godkännande, ty Utsk. finge äfven i dylik händelse tillfälle, att göra ett sådant tillägg, som jag tagit mig friheten föreslå. Frih. Palmstjerna: Jag befarar, att den utredning, Hr von Hartmansdorff önskar, icke så lätt af StatsUtsk. verkställes. Hr von Hartmansdorff önskar nemi., att Utsk. måtte inför Ständerna framlägga en beräkning af det förhållande, som, till följd af skatteförenklingen, kommer att förete sig emellan de räntepersedlar, som bibehållas, och de räntepersedlar, hvilka förvandlas till penningar jemte den gamla penningeräntan. Men jag frågar nu: huru skall det blifva för Utsk. möjligt att updraga en sådan jemförelse, att framlägga en sådan tablå? Det är nemi. föreskrifvet, att den del af räntorna, sora vid förvandlingen icke upgår till jemnt kappetal eller skålpundtal, skall förvandlas i penningar, samt alt dessa jemna tal skola iakttagas icke allenast för hela hemman, utan äfven för sådana lägenheter och mindre hemman, som hafva serskilda nummer i jordeboken. Dessa lägenheter upgå likväl i åtskilliga län till ett icke obetydligt antal och således kan den önskade uträkningen omöjligen, utan en vidlyftig undersökning, ske med tillbörlig tillförlitlighet, utan kommer ovilkorligen att. slå felt, kanhända på flera tusen R:dr. För öfrigt, om äfven Utsk. skulle kunna för ett visst år göra en sådan approximativ uträkning, så gäller samma uträkning endast för det året, ty då priserna för ett annat år förändra sig, kommer äfven uträkningen att se helt annorlunda ut. Företaget skulle således medtaga mycket arbete och ändock blifva ganska osäkert och icke så uplysande, som man afsett, utan snarare missledande. Jag anser följaktligen, att R. o. Ad. icke bör fatta ett beslut i denna syftning.
319 nåd i medborgare* inbördes transactioner; så måste det val förefalla som ett nog onödigt och inconsequent gyckelspel, att frånröfra Allmänheten en rättighet, sorn aldrig medfört och aldrig kan medföra minsta våda eller osäkerhet, en rättighet, hvilken, om än af någon enskild, utan skäl klandrad, likväl af många med skäl både önskas och begagnas. Härvid bör ännu ihågkomtnas, att med upphäfvandet af denna rättighet måste Banquens utgifter icke obetydligen okas. Dels skall troligen pappersItgången blifva större, dels skola Cassorne blifva vida mera sysselsatte, enär ingen insättning eller intagning på brutna tal skall lcunna gå dem förbi, sorn dock nu sker flerfaldigt aila dagar: och jag tror mig icke sakna anledning att förutse behofvet af en ny Casseur, med underlydande Betjening, för att tillräckligen kunna gå Allmänheten tillhanda, i händelse förslaget antages. Detta fick dock icke hjelpa, i händelse Allmänheten dermed! något vann i beqvämlighet och nytta. Men då det är obestridligt, att en stor del af den trafiquerande Allmänheten härpå förlorar, att isynnerhet i början vid reqvisitioner i VexelBanquen många misstag skola ske, att ingen annan nytta dermed beredes, än blott det nöjet att alltid få se BancoSedlar på jemna tal: då dessutom BancoStyrelsen, långt ifrån att finna det gamla stadgandet på minsta sätt olämpligt, tvärtom tillstyrkt dess bibehållande till alla delar; så måste jag, för min del, helt, gqh hållet afstyrka dea föreslagna forandria - sjo Banco-Utskottets Betänkanden. gen, såsom af ingen nödvändighet påkallad, fastmera af behofvet motsagd och i alla fall, med alla sina föregifna fördelar, mera en parodie, än ett verkligt uttryck af det Höglofl. BancoUtskottets bestämmelse.’’ Och skulle ofvanpämnde Herrar Eedamöters särskilda meningar, enligt gjorda förbehåll, åtfölja Höglofl.. Utskottets Betänkande till Rikets Ständer..
Men föröfrigt råder jag er till att hålla er mun, så att här intet spörjas andra saker, än jag är nöjd med att veta att de äro kända." "Kära fader Ollikainen!" skrek den sistkomna: "Nog vet du att jag kan tiga; men visst har du ändå en tår bränvin qvar. Se efter i flaskan. Jag är så rysligt törstig att du det icke kan tro, och jag dör om jag icke får en sup. Hör du, granna herre, som har blifvit efterlyst med kyrksilfret, visst har du något godt att ge en stackars lappska? Jag skall tiga, det är förvisst, men det säger jag, jag måste ha en tår på tanden." Thorsten rusade häftigt upp. "Här hänger besynnerligt tillsammans med något, hvad det kan vara", sade han. "Säg ut, fader Ollikainen! Hvad menar ni? Hvad är det för kyrksilfver och efterlysningar de der odjuren skräna om? Vet ni om något sådant?" "Herr Thorsten!" yttrade gubben, i det han med genomträngande blickar betraktade ynglingen. "Jag har sett att ni har ett ärligt ansigte, derföre tror jag på er. Har ni märkt något ondt med mig och de mina, så säg ut. Annars, tro ni oss om det bäst, såsom vi tro er! Något är här å färde, och det vill jag taga reda uppå. Var ni emellertid trygg. Gamle Ollikainen känner väl till trakten, och ingen hund spårar honom, der han vill ha vägen igen efter sig. Och dermed väl nu, Herr Thorsten!" Han vände sig derpå till Lappmannen i spisen: "Upp med dig, Sjaggo! För ut din hustru! Jag tycker illa om hennes skrik; det låter som en räf i en skogsbacke, när han väntar ondt väder. Gå ut till stallet med henne. Anders kommer väl snart hem, och det vore mindre väl om han såg er härinne." "Åh! Anders är icke farlig!" skrek lappqvinnan: "Jag hörde både hans och Bollas röst, när de körde kreaturen bortåt Furuborgsmon. De komma nog intet hem före qvällen. Men tag fram flaskan, fader Ollikainen. Min hals är så torr, som ett utbrändt kol."
Prestfrun, som ej kunde tåla klockaren, därför att han en och annan gång söp mera, än som var med god ordning förenligt, samt på grund af sin ålder och värdighet och öfverlägsna musikaliska skicklighet — pastorn messade miserabelt — bemötte den saktmodige, anspråkslöse kapellpredikanten med en viss öfverlägsenhet, prestfrun påstod alltid, att församlingen sjöng bättre under kloekarens visiter i sakristian än » med hans ledning »; därtill kom att hon en gång hade upprepat ett vanvördigt uttryck af en resande, ogudaktig stockholmare, som en gång sagt, att » Öds klockare sjunger ej, han bölar som en herrgårdstjur », hvilket allt å andra sidan härmade klockaren. Följaktligen herskade mellan dessa båda storheter ett tämligen spändt förhållande, som vanligen kulminerade några dagar före jul hvarje år, då klockaren kom med en lång säck, som tycktes vara bottenlös, så mycket rymde den, för att taga upp julkost för egen räkning och dessutom de vanliga bidragen af hemstöpta talgljus till kyrkans eklärering under julottan. Till julkosten hörde alltid en viss kvantitet malt (som förvarades i särskild » maltpåse »), en näfve humla, en å två limpor, ett siktbröd, » salt eller torrt » fårkött, som dock kunde ersättas af annat kött, samt ett ljus. Penningar gåfvos också efter behag, dock ej under ett visst belopp pr matlag. Hos herrskapen inhöstade klockaren vanligen en » tvåa banko » på hvarje ställe, och pastorn, som oaktadt sina små inkomster dock alltid var vid kassa, undandrog sig aldrig denna sin skyldighet. Troligt är, att klockarens lön icke mycket understeg pastorns, ty kapellpredikanten hade på den tiden 300 kronor och en och en half tunna strömming i löneförmåner! Men det räckte rätt bra ändå, när man bara hushållade! Då klockaren vandrade omkring med sin säck, var det alltid vanligt, att han på hvarje ställe trakterades med en sup eller kanske två, hvaraf följden naturligtvis blef, att han mo t aftonen, då han kom till prestgården, var tämligen beskänkt.
Staten i ett eller annat afseende icke genom detta lån uppkomme; och 2:0 alt följaktligen alla kostnader för lånets upptagande, äfvensom ansvaret för ränteoch capital-betalningars behöriga fullgörande, skulle åligga de Hypotheks-Föreningar, som af lånet erhöllo bidrag, och hvilka borde ställa fullgod säkerhet, alt, på bestämda tider hvarje år, till Riksgälds-Contoret inbetala 6 procent å primitiva beloppet af erhåline lånebidrag, hvaraf 4 procent beräknades såsom ränta och 2 proc. såsom capital-afbetalning, till dess, efter bestämd amortissemenls-plan, hela capitalet med omkostnader blifvit återguldet. Vid öfvervägande af hvad E. K. M. sålunda i Nåder framställt, hafva Rikets Ständer väl funnit sådana betänkligheter fortfarande ega rum emot Rikets skuldsättning, till fördel för medborgare af en serskild näringsclasss, att Rikets Ständer icke kunnat antaga hvad E. K. M. uti högstberörde Nådiga Skrifvelse föreslagit, rörande upptagande utaf ett lån af två millioner R:dr Silfver-Specie, för Hypotheks-Föreningar; men då Rikets Ständer anse jordegare vara i behof af låne-bitjäden på lindrigare vilkor, än hittills kunnat erhållas, hafva Rikets Ständer velat i så måtto gå E. K. M;s yttrade Nådiga önskan till mötes, alt Riksgälds-Contoret berättigas, att å Rikets Ständers vägnar meddela Hypotheks-Inrättnin Bih. till R. St. Skrifvelse
Det ftopenäerar af Ridderstapet och Adeln at votera, men jag hemställer, VM tankarna icke skulle kunna förenas, och får alltfä först proponera om Högloflige Ridderstapet och Adeln bifaller at dest Fullmägtige i banco-och Riksgälds - Werlen blist wa emellan Riksdagarna ambulatoriste. Ropades Za. Friherre vnn l^snrinAsftguisn. Med dell tilläggning, som Herr Liberia gjort, angående oom' municatisn med de andra Ständen» LM i,Y4 Herr 2ibakb. Jag har yttrat min mening, Men förklarar, ar da en annan ar Ridderskapets och A-clns willja, och wäl uttryckta willja, jag wisst icke yrkar Votering, som blott skulle fruktlöst förspill,.', en dyrbar lid, me» hemställer ä nyo al wart beslut Se öfriga Stånden meddelas. Herr Grefwe» och Landt - Marskalk en. N» förekommer den andra fragan om riben kilde§a ombyten. Grefwe A/I örn sr, Larl 6 a briel. Wid öswerwägande af den fragan, huru länge Fullmägiige böra wid Fullmagligskgpet förblifwa; kommer ber »lycket an pa, om lvsvistunsrna hallas hwarr annat eller hwarr tredje är. Skulle de hallas hwart annat ar och ombytet af cn Ledamot fke wid hwarannan Ksviston, sa skulle tolf är utgå innan alla tre Full. mägtiqewore ombytte. Det ä.^enclsrsr af Riddersskapct och Adel» at afgöra detta. Jag för min de! bär endust ansett nödigt, at et ombyte matte ske. Hwad angar den fragan om Fullmägtjga kunna äter rnwäljas, samtycker jag bertil, under förbehåll, at dermed förhalles Ilka som wid wal til Ivsvilorcr, at blott en Person ma inwäljas och blott för en gang.
Räntmästarne och LandlRäntinästarne; angående anslag af medel till inköp af Astronomiska Instrumenter åt Observatorium i Stockholm; öfver åtta särskilta anmärkningspunkter rörande Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning; i anledning af gjord anmärkning angående den till Italien år 1H21 verkställde export af Korn och Hafre; om ändringar i vid Allmänna MagazinsInrätfningen hittills följde Bokföringsoch Redogörelse - meth oder m. m ; rörande 5oo tunnor Hafre, som år j81S blefvo afsände till Norrige; om förskjutne medel till Lyckeby qvar-; nars reparation; angående utlemnad Koppar till taktäckning å Kongl. Slottet oell H. K. H. Prinsessans Palais; om det för BagareEmbetet i Hufvudstaden år 1818 anslagne partie Råg; om upphandling af Spannemål i de orter, der klen skörd inträffar; om ett Öfversten C. A~ kerhjelm beviljhdt Spannemåls-lån; om förskottter till Majoren Coyet och HofMarskalken Löf■wensköhl; angående upphandlad riad Råg vid Norrköpings KronoMagazin; om verkställde Span - neir.åls-transporter landvägen från. Wadstena till Örebro; angående ett lån till Bohus Läns Regemente; om uppburne förskotts-m Jdel af Herr Landshöfdingen Arnell; angåenda, en fordran ho* SkepparÅldermannen Ståhl; om betalningssättet vid skeende försäljningar äf Persedlar och Elfe oter Ben 39 Augusti e, ni. för Allmänna Magazinslnrättningens räkning* on^ Spannemåls-utskeppningen till England år 1S20; o’m räntas erläggande å förskotter; angående Undsättnings - Spännemåls återlefvererande till samma KronoMagazin, der den uttagits; om en extraordinarie afskrifning för Kongl.
Bergslagen denna rättighet lill hela dess belopp, 3.000 skeppund råkoppar, som, oberoende af hvad sednare åren egt rum, väl kan hända, återstår för Sparbankerne intet, ehuru 50,000 R:dr äro utlofvade för Stockholms, 20.000 R:dr för Götheborgs och 10,000 R:dr för en hvar af öfrige Sparbanker; och efter beslut att nedsätta den gemensamma kreditiv-summan, varder för dem föga att bygg» Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 97 bygga på det hittills beräknade mindre anlitandet af belåning på koppar. Sparbankerne, utgrenade i alla delar af landet,'äro dock så gagneliga och välgörande inrättningar, att de på allt sätt böra omhuldas, i stället för att, som ofvan, inskränka eller borttaga för dem en säker hjelpkälla att möta tillfälliga större uppsägningar; hvadan jag hemställer antingen att iorrberörde stadganden må blifva oförändrade, eller, om nedsättning i beloppet anses behöflig, att Fahlu Bergslag må helt och hållet eller till någon del afföras från nämnde kreditiveller låne-rättighet, hvilken Bergslagen ännu mindre lärer taga i anspråk efter Bikets Ständers nyligen visade stora frikostighet genom ytterligare beviljad förmedling af koppar-räntan.» Med Herr Kock hafva Herr Friherre Tersmeden, W. F., Herr von Printzencreutz, B. W., Herr Biskop Genberg, Herr Kongl. Hof-predikanten Hasselroth, Herr Professor sigurdh och Herr Kontrakts-prosten Malmstedt sig förenat. Vid 45 punkten: (se ofvan vid 5 punkten.) af Herr Doktor Thomander: »Emot beslutet om uppoch afskrifnings-räknings öppnande i Biks-banken och dess låne-kontor får jag mig reservera. Denna gagneliga rörelses bedrifvande tillkommer enskilda Banker, som ej utgifva egna sedlar. Biksbanken skall antingen erbjuda föga antagliga vilkor eller också drifva rörelsen med förlust; intetdera är nödigt för enskild Bank.
Oen senare ss srenclets sullstsnZigs utreäning lörsnlecläs trädan, eller buruvicla mat-inrättningal ne Irunns upphöra vela msnskspet bs6snester slionas mell bröcl oell gage i contant, har likaledes ss Ösver-Ovmmenclanten oell samtlige Leeunä-Lbeserne lllikvit ps ett ssst^rksn6e sätt besvsracl. Ost Ilar I1L1 viel blifvit snkörclt, clet matkoknings-snstalterne, som viel Knclrs I^ik-6arclet inrättucles sr 1820 samt viel cle ösrigs 2:ne OikOsräes-Regementens seni sr senare, nncler ^esss 15 till 20 ärs oskbrutns kortgZencle, visat sig uppä manskapets trekns6, heiss vell seäligbet utöfva clet mest körcletsktiza i'-ll^tan6e; att äessa n^ttitzl. srrstslters uppbörancls sllulle för manskapet öppna en stergäng till öe' fylleri oell 8et 0- orclentligs lssnsljssstt, b vilks man genom WstbLl irringens inrsttsnäe velst ooii jemväl i bet^cllig mon i^eksts förekomma; ssmt Ltt msnskapet^, i saknael viel easernen ss en för clstLamms tillräoklig oell helsosam köäa, hvilken leke mot gsget stKr stt örkälla, skulle nöclsskss stt, till skaäa för sin moralitet oell tjenstbarhet, uppä gator oell torg söks en oviss arbetsförtjenst till fyllnad i sitt sörsta oell oumbsrligaste lsknLcisbebos.
Då man emedlertid ansett denna punktens sönderdelning af mycken vigt, anser jag mig likväl böra vördsammast i R. o. Ad:s minne återföra alt enl. Riksd.- Ordnis tydliga ordalydelse det är hvar och en ledamots rätt att vid en frågas afgörande i Ståndet få särskilda propos:r framställda på de delar der han sådant äskar; om då någon ledamot skulle få det infallet att begära serskild propus, på hvarje ord i punkten såsom på orden: ”att”, ”de”, ”på”, ”skattläggning”, o. s. v., och sedermera påstå, att frågan om hvarje af dessa sålunda lösryckta ord skall förfalla, då om dem 2 Stånd stanna emot 2, så skulle ju, genom ett sådant behandlingssätt hvilken fråga som helst komma att förfalla. Utsk. synes mig derföre hafva rätteligen förfarit, då det behandlat frågan i sin helhet och icke såsom någre talare yrkat sönderdelat den, till följd af det sätt hvarpå den blifvit föredragen; ehuru som jag äfven haft. äran anföra, vid detta tillfälle, det resultat hvartill Etsk. i båda fallen bordt, enl. grundlagen, komma, blifvit detsamma eller votering uti förstärkt Etsk. Frih. Cederström har sagt, att en votering i förstärkt StatsEtsk. vore desto orimligare, som 2 Stånd ännu icke fattat beslut ang:de sednare delen af frågan, eller räntornas förvandling i en viss penningeskatt. Härvid får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt om man skulle antaga en sådan tolkning, så vore det i ett eller 2:ne Stånds förmåga, att göra alla beslut omöjliga, ty då företaga sig dessa Stånd först en sådan frågans sönderdelning, och afslå den första delen, samt på grund deraf lägga den senare delen till handlingarna. En sådan åtgärd kan derföre icke anses innefatta annat, än att hela punkten blifvit afslagen.
Ständers i sådant afseende under sednaste riksdag fattade beslut och innehåller samma stadgande derom, som nuvarande reglementes 113 §, med inskränkning intill nästa riksdag af den Riksgälds-kontoret i berörde hänseende ålagda ersättnings-skyldighet. 91 §, angående det återstående anslaget till inköp af Svenska konstnärers arbeten, eger, med iakttagande af den deraf verkställda utbetalning, för öfrigt samma lydelse, som nu gällande reglementes 131 §. 92 §, angående återstoden af anslaget för utgifning af äldre skrifter och handlingar rörande Sveriges historia och offentliga förhållanden, motsvarar samma reglementes 134 §; 93 §, angående det outtagna beloppet af sednaste riksdags anslag till förberedande åtgärder för ett statistiskt embetsverks inrättande, grundar sig på Rikets då församlade Ständers derom meddelade och i nu gällande reglementes 138 § anförda beslut. Med afseende å de under innevarande riksdag för nämnde embetsverk anvisade medel, har den fortfarande utbetalnings-skyldigheten af återstoden utaf nu ifrågavarande anslag blifvit inskränkt till detta års slut, 94 §, angående återstoden af de vid sist förflutna riksdag beviljade anslag till hos pitals-fondens understödjande samt åtskilliga hospitalers utvidgning och förbättrande, motsvarar nuvarande reglementes 142 §; 95 §, angående de till inköp af nya inventarier åt institutet för döfstumma och blinda utaf Rikets sednast församlade Ständer anslagna och ännu i Riksgäldskontoret innestående medel, innehåller samma stadgande, som 143 § 2 mom. i 1854 års reglemente. I fråga om det under sednaste riksdag anvisade och ej heller lyftade lånet för uppförande af en ny byggnad åt samma institut, får Utskottet hänvisa till det reglementariska stadgandet angående den för sådant ändamål vid denna riksdag beviljade ökade lånesumma.