Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En del af eftermiddagen tillbragtes hos Behrens, då förnämsta kaffehuset i Stockholm. Sällskapet ökades med nya ankomlingar, och för aftonen gjordes ett parti till Blåporten. Först här stod glädjen rätt i tak, uti ett par af flygelns smårum. Se vi ditin litet senare på qvällen, så sitta der tvenne diskurerande unge män närmast bordet med glasen, och den ena säger: «Hvad hjelper oss Riddarhus-oppositionen? Få de en kammarherrenyckel, så äro de nöjda. Nej, borgaren och bonden måste bringas till medvetande om sin betydenhet. Argus deklamerar, men går ej rakt på saken. Ett blad, som endast arbetar för ett sådant ändamål, måste bära sig. Pikanta saker skulle du nog ha råd före. Wilhelm sköter litteraturen.» Men hvad som skall ske bör ske snart. I morgon dag måste affären om tryckeriet uppgöras – svarade den tilltalade, i det han sträckte handen till buteljen, för att fylla på de toma glasen. Han fann äfven den tom och tillade: «Jungfru, mera punsch!» «Straxt!» ljöd det ifrån de jungfruliga läpparne. Men det var lättare sagdt än gjordt, ty en stark arm hade snärjt sig kring hennes unga lif – det väl snörda – och qvarhöll henne stående vid soffan, der armens innehafvare satt, med patetiska ord och åthäfvor deklamerande: — Se de rika, De mörka lockar, huru lika En midnatt kring en rosengård. Den vill jag taga i min vård; Och likaleds de liljekullar, Dem endast kyssar fläktat på, Då månens klot på fästet rullar Improvisatören hejdade sig, men hans halfslumrande granne i andra soffhörnet, som sig ovetande blifvit prydd med ett par väl formade sotmustascher, fortsatte: Och dufna snillen hemåt gå Igenom alla Stockholms tullar. En grupp af vännerna midt i rummet skrattade åt rimmet och än mera åt rimmaren, så att ingen mera ville höra på den ifriga talare, hvilken nu just slutade:
Jag har blott talat om att man borde vidtaga någon åtgärd, hvarigenom ägarne af skaltlagde rojölqvarnar kunde få njuta den nedsättning i deras skatt som kunde anses skäligen svara emot den förminskning af deras inkomst, som ägarne på sednare tider fått vidkännas. På hvad sätt detta skall tillgå, antingen genom en allmän författning eller genom förmedling ä hvarje särskilt qvarn, är en fråga som sedan blefve föremål för pröfning. Hr Gr. o. Landtm, framställde, alt i afseende på ifrågavar:de utlåt., hvarå ingen begärt ovilkorligt bifall, Frih. Cederström yrkat afslag, samt Hr von Hartmansdorff föreslagit, att detsamma mätte bifallas med den förändring, att i den af Utsk:n tillstyrkta und. anhållan hos K. M., orden ”sedan genom vederborde embets-myndigheter det blifvit utred t”, utbyttes emot orden : ”sedan det genom kammar-colbm blifvit ulredt”. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till afslag å StalsUtsk:s fö - 284 Deu 26 Augusti. revar:de utlåt, framställda propos. besvarades med starka nej; jemte åtskilliga ja; och då Hr Landtm, sedermera framställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s utlåt, med deu af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring, ropades ja. Föredrogs ånyo och biföllos LagUtskis d. 23 och 24 dennes på bordet lagde betänk:»: N:o 65, i anledn. af väckt motion om ändring af 2 §:u i 17 cap. A.B., ang:de vederlag för såld arfvejord; och N;o 66, i anledn. af skedd återremiss af Ulskis betänk. N:o 36, öfver väckte motioner om förändring af lagens sladganden om testamentsfrihelen samt af 8 cap. J.B., ang:de rättigheten att bortgifva jord, hus eller tomt. Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet utlåt. N:o 29, i anledn. af återremiss af betänk.
Men dä jag redan wid ett föregående N>kS« Möte förklarat, ait jag ansäg Samhällets bastand hwila pä heladcn af sörblndelfen och dä denna grundstttS icke hos mig har kunnat förändras, mäste jag tvid jlräg warande nlfälle ingä i e:i närainre undersökning af hwad som är Sturcno r»»c Mr enstildas fordra » Det är onekeligt att de grunder i kraft af hwil' ka Staken har rakt att äcerkasia de conkrctcr, som t en annan än den förestcjfna formen blifwik alstukadc, äco sä wäl utweckl-de ett föga eller intet lärer kunna in« wändos emot deras laglighet. M-n frägan tyckes mig här wara, om desto gr undrr warit allmänt käm da, om nägon ulinan än Konungen, den tiden han ensam lörestäide Högtia ujagren och ägde att styra Riket sorn Honom nyttigast synces, kunde anseo äga rätt atr deponera om Satens kronojord? Om de fl. ste as ost, innan wi singö del af de här warande handlingar, icke känt rätta sörhäliandet med förläningen af dehe Kungeaardar, vin wi för wärk inträde i U>stoltet icke skulle dragit» dctänk.mde att erkänna lagligheten af de arrenden en Konung giswit tillstånd af asstum, mäste wi wäl också erka.ma an, de som erhållit sädane arrenden, ännu mera de som j andra och tredje hand löst den.till sig, icke kunna anses som annar än som de der pä god tro förwäcfwar en rättighet. Dä först är nian skyldig att lida förlusten as att hafrva ashan lat med ovehöng man, uär »nan kunde eller bordc^wcca ari den ötwerlätande icke war herältigad tili den förmän eller besittning han »strödde. Aten Den r6 December.
Första och andra yttrandena återremitterades, hvaremot tredje och fjerde yttrandena biföllos; och 4:o. Utlåtande N:o 4, i anledning af väckta motioner om åtskilliga lotsars förseende med däckade båtar på Kronans bekostnad. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 17, med hemställan, att ett af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt afgifvet underdånigt Utlåtande måtte få tryckas, för att bland Riks-Ståndens ledamöter utdelas. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkande N:o 28, i anledning af väckta motioner, dels om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i christen domen och dels om inskränkning i kateches-utanläsningen. S. D. Föredrogos ånyo Banko-UIskottets: Utlåtande N:o 15, i anledning af ett till Utskottet aflemnadt prof på nytt sedelpapper. Bifölls. och Memorial N;o 16, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utskottets Utlåtande N:o 11. Första och andra punkterna lades till handlingarne och voterings-propositionen i den tredje punkten blef, under de af Utskottet gjorda förutsättningar, gillad. Bih. till R. St. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande N:o 17, i anledning af väckta förslag om Banko-vinstens användande, samt om Bankens deltagande i ett utländskt lån. Härvid förekommo: Första punkten, eller yttrandet, pag. 9. Gillades. Andra punkten, eller yttrandet, pag. 11. Bifölls. och Tredje punkten, eller yttrandet, pag. 14. Afslogs. Frän Reden. Bonde-Ståndet. S. D.
Naturen af ett sådant anslag är att hvad af detsamma icke användes under det ena året, det får under ett kommande år användas. Med ett för en gång anvisadt reservationsanslag skulle åter meningen vara, att hvad som vid statsregleringsperiodens slut deraf återstod, kunde äfven efter denna tid få till samma behof användas, men, ehuruväl ett dylikt extra anslag under 8:de huvudtiteln finnes anvisadt för en statsregleringsperiod, att utgå med en tredjedel årligen, hemställer jag, om det kunnat vara R. St:rs mening att i förevide fall bevilja ett dylikt anslag. Min afsigt är ingalunda att försvara R. St:rs beslut att anslå medel till detta ändamål, men då R. St:r funnit för godt att göra det, har jag icke kunnat förmå mig att medverka till att misstyda det fattade beslutet, endast derför att jag varit af den åsigt, att intet anslag för detta ändamål borde gifvas. Nu är att märka att samma olyckliga författare till R. St:rs beslut har äfven förut författat en reservation, som redan blifvit R. St:rs beslut, hvari han yrkat elt reservationsanslag af 11,000 rdr till förbättring al provincialläkarnes löneförmåner, utan att nämna, om det skulle vara årligt eller icke. Exped.-Utsk:t har likväl icke ansett sig böra slå ned på detta anslag, utan det har blifvit af Utsk:t uppfördt å ordinarie stat, ehuru, efter min åsigt, enda skillnaden mellan dessa båda anslag är att det ena gäller läkare, det andra prester. Emellertid anhåller jag, att R. o. Ad., i afseende å det nu föredragna skrifvelse-iorslaget, måtte besluta den ändring, att det under Tab. litt. D förekommande extra anslag af 30,000 rdr till löneförbättring åt de svagast aflönade komministrar och kapellpredikanter, der måtte utgå, och samma summa öfverflyttas till Tab. litt. C, samt att slutsummorna måtte i enlighet dermed rättas. Gr. Snoilsky, Gustaf:
Fullmäktige alt söka förskaffa fullständig utredning af den vid sedeltillverkning högst vigtiga frågan om ändamålsenligasle sättet att skydda sedlarne mot den jemförelsevis farligaste efterbildningen, nemligen förmedelst photografi, och oansedt det dröjsmål med frågans slutliga afgörande, som skulle uppslå derest ytterligare upplysningar inbemtades, ansågo Fullmäktige sig likväl böra icke allenast hänvisa ProTessoren Ullgrens och Artisten Carlemans skrifter till utlåtande af Bruks-Förvaltaren och Tryckeri-Föreståndaren, utan äfven, sedan deras utlåtanden inkommit, öfverlemna åt Professoren Ullgren och Bruks-Förvaltaren alt, med biträde af i papperstillverkning kunnige personer, anställa försök; och hafva bemälde personer, jemte Professoren G. E. Pasch, till Fullmäktige inlemnat ett af flera prof åtlöljdt memorial, hvilket ännu är på pröfning beroende. För erhållande af förslagsritningar till nya sedlar hade, under tiden, på sätt i det föregående är vordet antydt, åtgärder vidtagits, och Hof-Gravören Salmson, som redan i början af år 1855 åtagit sig att uppgöra dylika ritningar, förklarade omsider i slutet af samma år, efter fyrfaldiga hos honom gjorda påminnelser, det han vöre dermed sysselsatt, men något förslag aflemnades icke förr än sedan Fullmäktige af en annan Artist erhållit några förslagsritningar, hvilka dock ej befunnos antagliga; och enär i de af Salmson först aflemnade ritningar flera jemkningar och förändringar erfordrades, (ingo Fullmäktige först i Maj månad nästlidet år lill samtlige sedelvalörer emottaga fullständiga ritningar, hvilka då af Fullmäktige gilla - 24 des, med förbehåll alt deri framdeles kunna besluta de jemkningar och förändringar, som vid graveringens utförande kunde finnas behöfliga.
Jag år öfvertygad, att om inseendet öfver tryckningen blir uppdragen, enligt hvad RiddarhusSecreteraren yttrat, först åt honom och sedan åt RiddarhusUtskottet samt derefter åt Riddarhus-Directionen, detta år det enda rigtiga sått att få Protocollen tryckta med ali möjlig, ej mindre skyndsamhet ån noggranhet* Grefve von Schwerin: Jag får förklara, att jag ej hos mig känt minsta böjelse att nämna något, som kunde vara någon af RiddarhusDirectionens Ledamöter personligen oangenämt. Jag har blott velat omtala förhållandet med Protocollens tryckning, och år fullkomligt nöjd, sedan Riddarhus-Secreteraren åtagit sig bestyret intill dess RiddarhusUtskottet blifvit organiseradt och i verksamhet försatt. Herr Grefven och LandtMarslalken yttrade, att, då Ridderskapet och Adeln tilläfvertyrs torde vilja uti förevarande ämne genast fatta »itt beslut, trodde Herr Grefven och »3® Den a 5 Januarii. LandtMarskalken sig först böra hemställa, huruvida Ridderskapet oell Adeln ansåg tryckningen af Ståndets Protocoll böra verkställas på sått Herr Cederschjöld föreslagit, uti tvenne jemte hvarandra löpande nummerföljder? Ropades starka Ja3 jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grejven och LandtMarskalken förklarade, att efter hvad han tyckte sig finna, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter, att Riddarhus-Secreteraren kunde uppdragas, att genast gå i författning om berörde Protocolls-tryckning och densamma besörja, intill dess RiddarhusUtskottet blifvit organiseradt, då beinålte Utskott sedermera borde under Riksdagens lopp om nämnde tryckning föranstalta, och att hvad efter Riksdagens slut af tryckningen återstod, måtte af Riddarhus-1 Directionen öfvertagas och fullbordas.
Efter vestra stambanans öppnande, går snällposten nu mera mellan hufvudstaden och åtskilliga vestra orter sålunda, att den med jernvägsposten fortskaffas från Stockholm till Töreboda, derefter med diligens från Töreboda till Mariestad, hvarifrån snällpost utgår till Skara, Lidköping, Wenersborg och Uddevalla samt vidare till Norrige. För alla dessa orter, för deras både embetsmyndigheter och affärsmän samt öfriga invånare skulle således snällposten komma vida tidigare, ja i Mariestad kunna utdelas samma afton i stället att den nu ej kan utdelas förr än följande morgon, om den under en del af sitt lopp finge en och en half mil rätlinig banad väg i stället för två och en half mil dålig landsväg. Med den tyngd, som posten mellan Mariestad och Töreboda nu mera har, då den har att föra icke blott nästan all post till och ifrån Mariestad, utan ock snällposten till och ifrån ofvannämnda vestra orter, och då postföringen mellan dessa två postkontor nu mera sker medelst diligens och betalas efter miltal och postväskornas vigt, så skulle det för postverket helt visst blifva en icke obetydlig besparing, att få vägen mellan dessa två postkontor förkortad med inemot hälften. För landtstatens tjenstemän och de många öfriga invånare i Skaraborgs län, som hafva angelägna resor till den ort, der länstyrelsen har sitt säte och snart landstingen sina årliga sammankomster, är det af ej ringa vigt, att kommunikationen mellan Mariestad och den midt igenom länet löpande stambanan, blir så lätt och så billig, som möjligt. Äfven den omständigheten, att de förnämsta kontoren för privatbanksoch filialbanksrörelsen inom länet äro förlagda vid länsresidenset, torde här förtjena afseende. Yid betraktande af allt detta, har det förekommit stadens och ortens invånare, som skulle den här ifrågaställa väganläggniugen vara icke blott möjlig och nyttig, utan äfven af så stor vigt för både det enskilda och allmänna, att få andra väglinier af samma begränsade längd och anläggningskostnad kunna dermed jemföras. Beklagligtvis måste dock Mariestads samhälle erkänna företaget, när dertill räknas nödiga expropriationskostnader, öfverstiga dess tillgångar, att för sig allena och utan häradernas och Statens tillhjelp verkställa.
Hon började redan vid sjutton tirs Alder Iiisa med sina yngre systrar och n8gra af deras j a m - Ariga. DetDvar i början en helt ansprtlkslös liten skola ute pil Kungsholmen. Afstandet i Alder mellan lararinnor och Iarjurigar var ej stlrdeles stort. Men föresthndarinnan ingaf redan dh respekt och förtroende. Larjungeantalet vaxte, och redan i bb~jan af 1860-talet var den s. k. Ahlinska Skolan en af de mest ansedda i hufvudstaden. Den var d i flyttad frtin Kungsholmen till Rosenbad, derifrån den Ar 1887 flyttade till sin nuvarande lokal p % Itaalmskilnadsgatan. Sitt stora anseende har skolan bibehallit, det vgxande modet till trots, men s % har ocksil under alla dessa Ar rodret htillits af samma styrande hand, som bibehallit sig lika kraftig, lika uagdomsfrisk. Karin Ahlin har aldrig för skolen uppborit statsunderstöd, hon har aldrig haft vare sig rektor eller direktion för att stodja sig i sitt arbete, endast sin syster, fröken Mina Ahlin, hvilken allt i f r h skolans början varit för henne en trogen medbjalparinna. H sabre land &amp; r en dylik stor flickskola grundlagd, utvecklad och styrd uteslutande af kvinnor ingen vanlig företeelse. Visserligen har denna skola ej gAtt i spetsen för aWa reformerna inom kvinnobildningen, men f&amp; flickskolor hafva skbtts med en s i stor offervillighet, och det högst anmarkningsvardt stora antal af ltirjiangar, hvillia der f&amp;et sin första bildning och sedan p&amp; olika sstt gjort sig bemarkta i det offcntliga lifvet, visar att goda anlag der ej hafvas kvafts utan tvrrtom skärpts.
Vägras det honom ändå, eller vill den, som kreatur intog, det ej utan lösen utgifva i det fall, som i 28 § sägs; lite egaren kronobetjent till, och tage han kreaturet ut hos den, som det intog: vare ock denne skyldig att gälda den kostnad och skada, sorn af hans vägran kom. § 32. Löser ej egare intaget kreatur ut inom fjorton dagar sedan han derom tillsagd blef; håfve den, som intog, rätt att, utan annan anmaning, låta kreaturet å offentlig auktion säljas, och njute ur köpeskillingen sin lösen fullt ut. § 33. Varder egare af intaget kreatur ej känd inom fjorton dagar sedan lysning efter 25 § skett; läte den, som kreaturet intog, så lysa, som om hittadt kreatur stadgadt finnes, och gånge sedan som i thy fall i lag skiljs. Vill han hellre förfara så som i 32 § sagdt är; håfve der våld till. § 34. Uppkommer tvist om den, som kreatur intagit, det å sina egor funnit, och gitter han ej med vittnen, andra skäl eller ed sin visa att han det kreatur der tog; gälde skadestånd till den, som kreaturet eger. Lag samma vare, der den, som intog, pröfvas, till följd af sådan försummelse som i 22 § sägs, böra sjelf stånda den skada, kreaturet å hans egor gjort. 20 Sammans. Lagsamt Allm. Btsv.- och Ekon-Utskottets Betänkande M 38. § 35. Alla frågor om hägnadsskyldighet skola upptagas vid allmän Under-rätt i orten och fullföljas i den ordning, som för tvistemål stadgad är. Åtal för inträffad ofred af kreatur må ej af annan än målsegare anställas. Har ofred skett å mark, som står under Kronans omedelbara vård eller å allmänning, som under allmän uppsigt ställd är; då må talan föras af allmän åklagare, eller af den, som öfver marken har tillsyn. § 36. De i denna Författning stadgade böter beräknas i Riksmynt.
Hon vann småningom den förmåga af arbetskoncentration – fast utan vare sig egoism eller pedanteri – hvilken ger en konstnärlig begåfning dess etiska allvar, och yttrade, när någon talade om mogenheten i hennes arbeten jämförda med några andra hennes samtidas: »Besinna mina lyckliga arbetsvilkor! Ingen ekonomisk nödvändighet tvingar mig att producera hastverk, som unga författare så ofta måste; och», tillade hon med ett djupt vemodigt tonfall, »inga små fötter springa ut och in i mitt arbetsrum, som i så många andra författarinnors, och störa lugnet där. Skulle jag inte göra mitt bästa möjliga, vore jag ju rent af omoralisk!» Saknaden af moderskapet gaf åt hennes önskan, att åtminstone dikteriskt göra en insats i mänsklighetens lif, en gripande intensitet. Vid en af brödernas giftermål skrifver hon i ett bref, där nämda saknad läses mellan hvarje rad: »Den, som lämnar barn efter sig, dör aldrig, hans gåfvor, hans anlag, hans karaktersutveckling gå igen genom kommande sekler. Detta gäller nu visserligen om hvarje rikt andligt arbete, ja man kan säga att hvarje människa, som arbetat efter måttet af sina krafter, har gjort en insats i mänskligheten, som öfverlefver henne själf, men det gäller dock på ett alldeles särskildt innerligt och personligt sätt i fråga om ärftligheten.» Hennes allt starkare konstnärliga utvecklingskraf medförde också en allt starkare längtan efter nya intryck, nya förhållanden. Hon utbrister (med hänsyftning på broderns matematiska studier): »Människorna äro mina problem och jag har löst alla jag träffat. Under sådana förhållanden måste naturligtvis ingifvelsens källa snart sina. Jag borde ju icke klaga, ty jag är så lycklig som det är möjligt med den inskränkningen i ens frihet, som följer af att vara kvinna. Det enda jag klagar öfver är att jag ej i stället blifvit född till en af ’skapelsens herrar’.» Äfven i andra afseenden ge de anförda brefven inblickar i hennes författarskap. Ur dem framgå bland annat den, för en afgjord begåfning ofta kännetecknande, förmågan af själfbegränsning. Den yttrar sig t. ex. i hennes bestämda vägran att splittra sig genom naturvetenskapliga studier; å den andra visar sig den hos mångsidiga naturer så ytterst vanliga företeelsen, att de taga sina mer oväsentliga anlag för de väsentliga. A.
Man säger, att då hvarje enskildt måste hafva en religion, följer deraf, att den samling af individer, vi kalla Stat, såsom sådan äfven bör hafva en religion. Är denna sats verkligen sann? Kör att kunna svara härpå, är det nödigt att veta, hvad man förstår med ordet religion. Om dermed menas något sådant, som jag vid ett annat tillfälle upgifvit, skulle den religiösa känslan egentligen hänsyfta på ett lif efter detta. Att jordlifvets mål kan vinnas utan denna känsla, det visar hela den organiska naturen, ända intill menniskan. Först hos menniskan framträder denna känsla, tydande på menniskans bestämmelse för ett lif på andra sidan grafven. Äfven samhällen, och dessa de bäst organiserade vi kunna tänka oss, finnas denna känsla förutan. Se myrornas, biens med fleres samhällen, och de kunna uthärda jemförelse med det yppersta menskliga samfund. Dock finues der hvarken religiös känsla eller samvete. Der subordineras de enskildes fullkomligt under det allmännas. Men menskliga samfunden kunna aldrig vinna denna fulländning, just derföre, att de menskliga individerna ega frihet, — en begränsad och ofullkomlig. I denna begränsning ligger icke blott möjligheten, utan nära nog nödvändigheten af misstag, af synd. Af menniskans ofullkomlighet, och begränsning i frihet och förnuft, förklaras också faktiskt det onda här på jorden. Utan frihet, utan förnuft kan man icke synda; och möjligheten deraf förklaras således af vår ofullkomlighet, Men friheten och förnuftet, ehuru begränsade, bäntyda bestämdt på ett lif, högre än det jordiska. Vore icke menniskan bestämd för ett annat lif, skulle den religiösa känslan vara oförklarlig. Menniskan eger således denna -känsla till följd af sin bestämmelse för ett annat, ett högre, ett renare lif, än det jordisjca. Frågas nu: »Har Staten en sådan bestämmelse? Härtill måste man svara med ett obetingndt nej. Huru högt man än må sätta Statens mål, så måste det vara jordiskt. Staten kan tänkas fortsätta sin tillvaro under en oändlig tidsrymd; men den är och förblir fästad vid jorden, och tillintetgöres, om icke förr, åtminstone med den. Så icke menskliga individen.
På dessa grander kan jag icke annat iin understödja syftningen af Hr Henscliens förslag; men jag går icke så långt att en viss lefnadskostnad för hvarje person inom familjen bör åtnjuta afdrag, utan jag tror att ett dylikt afdrag bör äga rum för hela familjens lefnadskostnad i ett för allt. x Hr Hjärne, Harald: Gr. af Ugglas har yttrat, att Gr. Björnstjerna redan visat, hvarthän det skulle leda, om man bifölle Hr Henscliens motion. Hvad yttrade då Gr. Björnstjerna? Hvad var det som han trodde sig hafva bevisat? Jo, att om Hr Henscbens förslag biföllos, skulle ingen bevillning komma att till Statsverket inflyta. Han uplyste med ett dokument i handen, att omkr. SO,000 personer befunne sig i den kategori, att de skulle erhålla ett afdrag å sin inkomst utöfver lefnadsbehofven af 100 Ii dr Eko hvardera, samt att detta afdrag således skulle för Staten upgå tili 200,000 Bdr. Deraf har Hr Grin dragit den slutsats, att hela denna skattetitel icke skulle lemna någon inkomst; men jag ber att få hemställa till Hr Gr:n, om han icke härvid begått ett stort aritmetiskt misstag i så måtto, att han till grund för sin beräkning lagt den omständigheten att endast 2% proc. skulle erläggas för all inkomst af handel och rörelse Men här är ju blott fråga om 2j proc. för ifrågavar:de personer, utgörande ett belopp af endast 5000 Itdr; hvaraf är tydligt, att om det föreslagna nfdraget kommer att äga rum, skall skattetiteln dock komma att upgå till 195,000 Bdr. När således detta afdrag visar sig föranleda en ganska ringa minskning i Statens inkomst, skulle jag för min del vara mycket böjd att rösta för bifall till Hr Henscliens motion, emedan ingen kan undgå att finna, att den är roed rättvisa öfverensstämmande.