Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
FRU STÅLBERG. parti, ty ditt eget uppförande i går, min lilla Agda, Jag väntade mig just, att du skulle taga Esters gjorde din mor verklig sorg. Du har redan haft mycken skada af Esters föredöme, och jag ämnar hädanefter inte tillåta dig att vara så beständigt i hennes sällskap. Både Elin och jag sågo med smärta, som att äfven du gjorde dig skyldig till ett koketteri, AGDA (afbrytande). man dansade en dans mer med Ester än med henne, och därför förtalar hon Ester, och mig för att jag är Esters vän. (Brister i gråt.) FRU STÅLBERG. att säga dig enskildt. ljudt gräl.) När du lagt band på ditt lynne, har jag ett ord (Ivar och Seth komma inspringande under högIVAR (högt och hetsigt). Mamma, säg åt Seth, att han SETH (likaså). Tag genast hit piskan, säger jag dig! IVAR (knuffar till honom). han Oförskämde pojke! Mamma, säg åt honom, att SETH (slår till honom). mig en gång till! Du inbilske öfversittare! Våga inte att knuffa Elin var vid dåligt humör för att hennes fäst FRU STÅLBERG. ni inte! Gossar, gossar! Hvad skall detta betyda? Blygs IVAR och SETH (skrika på en gång). säger han Ester har lofvat mig att köra för henne och nu FRU STÅLBERG. en i sender och utan att skrika så. Ivar, säg mig du, hvad som händt. IVAR (högt och häftigt). natt, att jag skulle få köra för henne i dag på morgonen i lilla kappsläden, och nu vill Seth taga piköra för henne. Ester lofvade mig, då vi foro hem från balen i Ester igen! Hvad är det nu då? Sansa er, tala skan ifrån mig och påstår, att det är han, som skall SETH (skriker ännu häftigare). Nu har Ivar kört för mig i kväll, men i morgon bitIVAR (ser ut genom fönstret). (Springer skyndsamt ut.) Se, nu är hon klädd och kommer ut på trappan! SETH (äfvenledes, triumferande). fall!
Majit icke påyrkade oförtöfvade verkställigheten af det i afseende å räntornas förenkling fattade beslutet, utan öfverlemnade åt Rikets Ständer att medgifva, alt det uti Skaraborgs län finge tillsvidare förblifva vid hvad hittills uti nyssnämnda afseende varit stadgadt; hvadan och då Kongl. Majit likväl fortfarande vore af den mening, att en förenkling af ordinarie räntan i länet vore af både enskildt och allmänt gagn, Kongl. Majit i Nåder föreslagit Rikets Ständer att besluta, det, såsom hufvudränte-persedlar inom Skaraborgs län, måtte bestämmas; spanmål, smör och dagsverken att bibehållas vid sina nuvarande belopp med blott sådane jemkningar, som vore en följd af i allmänhet stadgade grunder och alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, men att denna förenkling af grundräntorna skulle i öfverensstämmelse med i allmänhet stadgade, grunder gå uti verkställighet först sedan vederbörande skattdragande uti länet derom i behörig ordning till Kongl. Majit ingått med underdånig anhållan. Med åberopande af de skäl,'Utskottet anfört för afstyrkande af Rikets Ständers bifall till Kongl. MajitS Nådiga framställning derom, att ifrågavarande ränteförenkling tills vidare icke matte för Upsala län tillämpas, får Utskottet jemväl nu tillstyrka Rikets Ständer att, med frånträdande af hvad Kongl. Majit i sådant afseende för Skaraborgs län behagat -föreslå, för deras del besluta, att den förenkling af grundräntorne,' som för nämnda län Slals-Utskoltels Utlåtande, JVf 92. 21 kan finnas lämplig, må definitivt bestämmas och således utan invånarnes i länet vidare hörande bringas lill verkställighet.
Sverige, skulle här kunna fordra att upptagas såsom hederlig man, änskönt saker till det honom tillvitade brottet, eftersom hans härvarande likar, endast i Norrige ansedde för tjelvar, vore här oförvitlige medborgare; och en skogsåverkare från Sverige, som med enahanda anspråk framställde sig i Norrige, skulle deremot äfventyra att blifva ansedd jemngod med sina dervarande likar. Ett fräjdbevis från Sverige skulle i Norrige icke berättiga att tillhöra hederligt folk, med mindre det innehölle ej blott att man här gällde för hederlig man, utan ock särskildt, att man icke gjort sig skyldig till skogsåverkan. Vid dylika jemförelser kan svenska nationaläran omöjligen hämta någon tillfredsställelse af den förskoning, hon genom åverkanslagen njuter från skymfen af alltför många tjufnadsstraff. »Hvad som kan historiskt försvaras uti de anförda grunderna till bibehållande af nämnde lag, är det inäga rättsbegrepp, som i densamma röjer sig och soin den underhållit, efter att hafva derifrån hämtat sitt ursprung. Under de förhållanden, som i en förfluten tid måste förutsättas, då skogarne knappast voro tagne i enskild besittning och deras effekter ägde ringa värde, har i lagstiftningen kunnat antagas en viss ofullständig äganderätt till växande vilda träd, och dessas fredlysning mot tillgrepp derföre stadgas mindre sträng, än lagen till fredande af annan egendom. Om nu en sådan lagstiftning, hvilken icke låter förena sig med en framskriden bildnings mera bestämda rättsbegrepp, ej dess mindre alltför länge bestått, under det bildningen fortgått och andra förhållanden uppkommit, hvarigenom äganderätten till skog blifvit lika fullkomlig och nödvändig med all annan äganderätt; så följer häraf endast, att lagens förändrande nu är destomer af nöden, ju mera ett alltför långvarigt fördröjande af en sådan ändring kan hafva framkallat förhållanden, som försvåra dess verkställande. Ty lättare skulle den tvifvelsutan lör sig gått, om den längesedan blifvit företagen, under det skogsbristen, i förhållande till folkmängden, ännu var mindre i de orter, som för närvarande deraf besväras.
– Visserligen hade Herren för de män, som skrifvit vår heliga bok, på ett aldeles särskildt sätt tillkännagifvit sin vilja, och dessa måste således anses hafva stått i ett förhållande till Gud, som var aldeles olika, med hvad vi nu se. Men detta hindrar dock icke, att Gud ännu, när det så behagar honom kan låta sin nåd verka äfven på vår tids människor. Och vår egen erfarenhet säger oss ju, att det fins människor äfven nu, genom hvilka Gud talar. Och det skulle säkert finnas ännu flere, om otron vore mindre stark och synden mindre allmän. Ingen svarade ett ord. En tystnad, mättad af begrundande, beundran, vördnad och eftersinnande, inträdde, men allas ögon hvilade i drömmande tillit på den enkla mannen, som aningsfullt tycktes skåda in i Guds rikes hemligheter. Grane hade genom att tyst följa med småningom börjat känna sig hemmastadd, och hans förra öfverretning hade börjat vika för en kritisk ironisk sinnesstämning. Professorn var som förändrad för honom, nästan som afklädd, och han erfor ett häftigt begär att stiga fram midt på golfvet, ruska på dessa tre slaffigurer, som suto där i andäktig beundran, och fråga dem, om de hade sitt sunda förstånd i behåll, om de tyckte, att han sagt något så rasande märkvärdigt, som ingen annan kunnat finna på, om han var mer än en vanlig människa, eftersom de alla sutto där och stirrade som på en uppenbarelse. Han fick en känsla af kväfning i strupen, och han tyckte, att blodet stannat i hans ådror, fast hjärtat bultade, så att han hörde det. Och med låg, af sinnesrörelse darrande röst sade han: – Men om verlden nu är så full af synd och otro, och om Gud ännu talar till oss genom människor, hvarför gör han det då nu i svagare grad än förr? Hvarför väcker han icke hällre upp människor, som tala till oss med hans anda, så att vi måste tro? Han hade ej vågat se sig omkring, under det han talade, men nu slog han upp ögonen och kastade en skygg blick omkring sig.
Båda dessa betydelser hafva likväl längesedan uphört och kunna nu mera, i min tanke, ej gifva anledn. till någon förvillelse. Då Öre således är ett ord, dervid för det närvarande något bestämdt begrepp ej finnes fåstadt, anser jag detta ord vara lämpligt att beteckna det minsta myntvärdet och anhåller derföre om R. o. Adis bifall lill Utsk:s förslag, hvilket i denna del med K. M:s sammanstämmer. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke föreslagit ordet Penning, emedan jag ansåg det vara det bästa, utan derföre att det syntes mig bättre än Öre. Jag föreslog för någon tid tillbaka benämningen Fyrk, hvars betydelse ej heller är inskränkt lill något visst värde. Men då Utsk. ej fästat något afseende dervid, trodde jag, att uptagandet af en benämning, som Konungen i öfverensstämmelse med StatsRådet förut föreslagit, skolat lyckas bättre. Jag kan icke heller annat än fortfarande anse benämningen penning, som, på sätt den siste värde talaren sjelf upgifvit, icke har någon bestämd betydelse, vara lämpligare än Öre, dervid ett visst bestämdt begrepp varit och kr fästadt. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då Hr von Hart mansdorff yrkat återremiss af denna punkt för att erhålla en underafdeln. emellan R:drn och Öret, samt ingen ledamot detta yrkande bestridt, anser jag mig böra Hr von Hartmansdorffs anmärkn. till besvarande uptaga. Jag anser att det nya myntsystemet genom införandet af en dylik mellan-afdeln. skulle förlora i enkelhet och reda. Det har blifvit sagdt, att man behöfver en hvilopunkt för tanken emellan räkne-enheten och dess vJB:de! och man har åberopat Frankrikes exempel, der man begagnar Sous lill en sådan hvilopunkt emellan Franc och Centim. Men härvid får jag erinra, att Sous är ett af Frankrikes gamla mynt, som rotfästat sig i folkets begrepp, samt att det dessutom passar in i det nya systemet, enär 20 Sous motsvarar en Franc.
Staten hittills fått vidkännas för dessa anläggningar, till följande summor: år 1855 utbetalades 1,800,000: — ränta för 1856 90,000: — 1,890,000: — år 1856 utbetalades 4,125,000: — ränta härå för 1857 . 300,750: — 4,425,750: — år 1857 utbetalades , 5,945,000: — ränta härå för 1858 . 613,037: — 6,558,037: - år 1858 utbetalades , 7,810,000: — ränta härå för 1859 . 1,034,189: 8,844,189: — år 1859 utbetalades , 6,620,000: — ränta härå för 1860 . 1,416,898: — 8,036,898: — år 1860 utbetalades 7,150,000: — ränta härå för 1861 . 1,865,243: 9,415,243: - år 1861 utbetalades 6,750,000: — ränta härå för 1862 . 2,296,005: 9,046,005: år 1862 utbetalades 6,750,000: — ränta härå för 1863 . 2,748,306: — 9,498,306: - år 1863 utbetalades , 9,315,000: — ränta härå för 1864 , . 3,351.471: — 12,666,471: — år 1864 utbetalades 9012,000: — ränta härå för 1865 . 3,974,645: — 13,086,645: - år 1865 utbetalades 8,812,000: — 1866 till dato utbetaldt . 2,000,000: - 10,812,000:
Direktionen i början af år 1863 häraf erhållit del, blef den sålunda förändrade pensionsregleringen inom Stiftet genom kungörelse i Tidningarne till allmänhetens kännedom meddelad, och vid den inskrifning i Stiftet, som egde rum den 2 Maj samma år, uppgick de inskrifnas natal, som under de förutgångna sista 10 åren i medeltal utgjort endast 6,3, till icke mindre än 32. Maj 1864 inskrefvos lloch den 2 sistlidne Maj 15. Efter den 2 Maj 1862 hafva således tillsammans 58 döttrar af Adelsmän blifvit inskrifna i Stiftet, hvaremot under tiden från sistnämnde dag till den 2 Maj innevarande år 55 till följd af giftermål eller dödsfall från Stiftet utgått. Antalet af de i Matrikeln såsom lefvande upptagna Stiftsjungfrur, hvilket den 2 Maj 1862 utgjorde 439, hade följaktligen vid sista inskrifningen ökats med 3, eller till 442. För fullgörande af Ridd. o. Adelns här ofvan omförmälda beslut om de från Stiftkassan utgående pensioners successiva 19 förhöjning från 50 tiil 100 Rdr, blefvo den 2 Maj 1863 18 pensionsrum å sistnämnde belopp inrättade och tilldelade de 18 äldsta Stiftjungfrurna. Vid pensionsregleringen den 2 Maj 1864 medgaf Stiftskassans ställning en tillsättning af 4 nya pensionsrum i den högre klassen, så att antalet deraf utgjorde 22, men vid den i år skedda pensionsreglering kunde någon ytterligare förökning af dessa pensionsrum ej ske. Sammanlagda antalet af båda klassernas pensionsrum har under hela den ifrågavarande tiden bibehållits vid det stadgade maximum eller 238.
Denna tillgång och dettä tillfälle verka äfven på priserne å hemmang men, såsom lemnande en mindre säker och mera tillfällig vinst, skulle, vid en uppskattning till inkomst, desamme otvifveiaktigt blifva mindre afsedde, än de förtjenade, och behållningen af jordbruk åter, i samma mån den vore meia i ögonen fallande och lättare caloulerad, högt beräknad* Det gifves äfven ett annat sätt att begagna, till rättelse vid indelning till rotering, och detta är bern mansvärdet, utrönadt genom en noga tiadersökning af hvarje hemmans godhet och förmåner, samt lättadt efter i orten gångbare priser å fastigheter. —■ Denna method är visserligen i principen den mest rigtiga; -— i tillämpningen åter torde densamma vara den mest äfventyrliga: ty, ehvad noggrannhet och utsträckning, man ock gåfve åt undersökningen, skulle bestämmandet af värdet, lika med det, som vid uppskattning till bevillning åsattes, hufvudsakligen komma att bero af Unders5k* ningsmännens opinion, och således tillfälle gifvas till godtycklig behandling, hvilket man ej nog omsorgsfullt bör söka förekomma. Annu återstår den utväg, som Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag uppgifvit till vinnande af likhet i extra roteringsbördan, nämligen att hemmanens deltagande deruti borde lämpas efter myckenheten och god - Best), och Ekon. Utsk. Betänkanden. Ö79 heten af de dertill hörande egor och andra herrligheter; och i sådant afseende föreskrifvas, huru mycken åker, äng och andra egor skulle beräknas emot skyldigheten att hålla en extra roteringssoldat. I förra delen instämmer Utskottet fullkomligt i den yttrade meningen; i den sednare åter kan Utskottet ej annat än antaga giltigheten af de skäl, som af KammarCollegium blifvit, emot möjligheten af dess användbarhet, framställde; Hvarjemte Utskottet åberopar, hvad det ofvanföre, i afseende på det af Kongl. Krigskollegium afgifne förslag, anfört.
Att den af Styrelsens organer, som närmast har till pligt att i dessa ämnen tänka och handla, hyser samma öfvertygelse, kan ej annat än vara högst tillfredsställande för .Svenska nationen; och att denna hans öfvertygelse utgått från vår högsta Styresman, upplyst af sin vidsliäckta erfarenhet och ojemnförligt öfverlägsna sakkunskap, säger sig sjelft och bör sålunda, hvad jag icke heller betvifla!', bära helsosamma frugter i verkligheten. General-Adjutantens för Arméen, under förlidne Riksdag, inom detta rum yttrade minnesvärda ord i delta hänseende voro; ”B e v ari n gs-sy s t e in e t har, under form "af skyldighet, ätergifvit folken den fria mannens ursprungliga rättigheter att bära vapen ”till sitt lands försvar; och ett folk fa 11 i g t land, ”sorn hvarken kan uppställa eller på fredsfot ”bör underhålla någon betydligare stående Ar”rne, måste på Nationalbeväringen, utan tvifvel, ”beräkna och finna sitt hufvudsakligaste fur”sva r.” Det är till detta hufvudsakligaste försvar, som denna min vördsamma motion syftar, och hvartill den skall uppgifva ett sätt, som icke gör någon märkbar rubbning i de närvarande förhållandena; men likväl bereder en efterlängtad, en behöflig, en på en gång rättvis och billig lättnad åt den betryckta jordbrukaren, samt i tidens längd millioners tillgångar åt den nu tomma Statscassan. Sättet är dessutom enkelt och lätt verkställbar!; det är; att amalgamera indelta Armeen med Nalionalbeväringen, i mån af sig yppande vacancer. Men, säger man, indelta Arméen är en gammal, en vördnadsvärd inrättning, ett Carl XI:s storverk, som är helt annat än besoldade härar, mera nationel och mindre betungande än dessa Nationernas frätande kräftor. Sä dömmer hvar och en, som ytligt betraktar denna inrättning, hvilken, det kan ej nekas, för sin tid och ända till våra dagar haft sina stora förtjenster. Men med conscriptionssystemet har ett förändradt förhållande uppkommit.
Näst efter n;te paragraphen och innan frågan om anteckningar förekommer, har Utskot_ tet ansett låmpeligt, att i det nya förslaget införa 55:dje paragraphen i nu varande Riddarhusordning, hvilken vid närmare granskning syntes skäligen böra till representations-stadgan flyttas, eftersom den deri åberopade kungörelsen af den i4:de Julii 1818 föreskrifvit ett fall, då representations rätten kan upphöra. Den i öo:dje §:n omnämnde kungörelsen af den io;de Augu. sti 1762, tror Utskottet icke vara behöflig att anföra, emedan densamma icke stadgar annat , ån skyldigheten att completfera Genealogierne inom tvenne år efter kungörelsens utfärdande, och 1818 års Författning är i och för sig sjelf en tillräcklig Lag i detta ämne. I afseende på Friherre Boijes gjorda framställning vid den af Utskottet föreslagne i5 som rut blifver den i7:de, att, mer ån en gång kan hända, att en Adelsman, som i en förestående Riksdags öfverlåggningar ( önskar deltaga ? Den [8 A gusti e m* 257 icke vet sin egen ålder, f iler huruvida det Prestbetyg Iian sjelf derom inlemnat, år riktigt, anhåller Utskottet, att hår få förnya den erinran, som en dess Ledamot redan under Di&cutionen yttrat, att berörde stadgande icke år nytt, utön igenfinnes i lyule paragraphen af 1818 års Rid. darhusOrdning; och då i öfrigt den i Lag stadgade påföljden för inlemnandet af ett falskt bevis. naturligtvis icke åger turn, når Domstolen ansett det icke hafva skett med uppsåt, tror Utskottet, dock det icke vara olämpligt, att i sådan händelse bibehålla ifrågavarande stadgande såsom ett correctiv, hålst detsamma blott för en Riksdag uppskjuter den ifrågakomne unga mannens inträde på en, med misstag om sina egna rättigheter, börjad Riksdagsinanna-bana.
Discontrörelsen förutsätter dessutom, hvad som i Sverige ännu icke finnes, nemligen Inrikes vexlar. Den, som säljer sina varor på credit, erhåller nu derföre en helt enkel skuldsedel. Att förändra denna usance lill ett vexelförhållande, torde medföra flera svårigheter, och jag vågar tro, att ingen starkare lockelse till vingleri funnes, än om tillfälle erbjöds, att från Banken erhålla ett lån af Sextio Tusende Riksdaler på invisningar, hvilka troligen de flesta gångor blefvo fingerade. Om å ena sidan den större handelsrörelsen vunne genom en större tillgång på lån af Banken, så torde åter, å andra sidan, den redan vacklande enskilda crediten derigenom få en ny stöt, då en så betydlig del af våra inskränkta capitaler komme att inflyta till Banken. På dessa i korthet angifna grunder yrkar jag afslag å BancoUtskottets Utlåtande i denna omständighet, och tyckes dervid befinna mig i den egna ställning, att sedan en, af mina motståndare tillstyrkt realisation blifvit beslutad, nu nödgas mot sjelfva dessa motståndare ifra för möjligheten af densammas Verkställighet och bestånd. Grefve von Schwerin> Fredrik Bogislaus: Flere af Ridderskapets och Adelns 212 Den 3o November e. m. Ledamöter hafva redan gifvit tillkänna , att de ämna yrka afslag å Utskottets Utlåtande. Under sådana förebud är det föga lofvande, att ingå i detaljerna, och utlåta sig om hvad under vissa vilkor och försigtighetsmått borde medgifvas, eller öfverlemnas till Fullmäktiges eget bedömande. Jag ber derföre få underställa Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln, om icke questio an först kunde afgöras, huruvida nemligen Banken må upplåna kapitaler, eller icke. Jag vill dock icke gifva den vidsträckthet åt propositionen, som Herr Rosenblad gjort, hvarken i afseende på räntefoten eller belåningstiden. Är c/uestio an afgjord och bifallen, är jag öfvertygad, alt Ridderskapet och Adeln nog blir ense om resten.
Att jag ej försummade något tillfälle att i mån af min förmåga söka med samma mynt återgälda hennes otaliga bevis på uppmärksamhet emot mig, faller ju af sig sjelft. Sålunda inköpte jag exempelvis till hennes namnsdag, Thekladagen, hvilken infaller på den 23 Oktober, en mindre alabasterhund, som bar en korg med rosor i munnen, och presenterade den på det med anledning af dagens betydelse festligt dukade kaffebordet tillika med följande vers: Det kommer en hund, Med en korg i sin mund7, Från Chronschough han stammar Och har sin urkund. Mamsell Ringvall tackade förtjust för den lilla näpna namnsdagspresenten och tillade skämtande, att hon gerna emottog hunden som en symbol af troheten, men att korgen, ehuru blomsterfyld, föga tilltalade henne. Versen fann hon utmärkt och komplimenterade mig för min poetiska förmåga, hvilken hon ej förut vetat af. Detta gaf mig en osökt anledning att för henne uppläsa flera af mina förut skrifna poem, af hvilka isynnerhet min sång till Halland äfvensom min Skaldesyn på Otterhällan på henne gjorde ett mägtigt intryck och framkallade hennes ljudligaste bifall. Jag kom dervid att tänka på, att jag aldrig uppvaktat Emelie med någon vers, en försummelse, hvilken jag nu inom mig sjelf djupt beklagade, alldenstund qvinnan i allmänhet är ytterst känslig för poetisk uppmärksamhet. Hade jag ur min diktnings ymnighetshorn utstrött poesiens väna blomster för den skönas fötter, så kunde möjligen förhållandena nu varit helt annorlunda. Men vid närmare besinning måste jag ursäkta mig sjelf för denna underlåtenhet, då ju den disharmoni och ofrid, som herskat under hela sammanboendet med Tegnéhr, ej gerna kunnat tillåta min poesis känsliga blomster att spira. Och för resten, hvem kunde väl ansvara för, att Emelie hade något sinne för finare känslouttryck. Törhända skulle hon blott, tillsammans med den allt annat än poetiskt anlagde Tegnéhr, hafva gycklat öfver »dylikt pjoller», sådant hade man ju all rätt att misstänka, efter hvad som passerat. Tiden gick sin gång, och vi voro nu i början af November månad.
RegeringsFormen, att-rilh* skapa, Utan endast utreda de ämnen, som i Siån* dens Plena blifvit framlagde, och sig deröfver yttra, ej böra tveka att till Ständerne öfverlemna ett alldeles nytt förslag. Herr Grefven och LandtMarskalken hem? ställde, örn Ruldeiskapet och Adeln ansåg de emot Statsoch BancoUtskottehs ifrågavarande Betänkande framställde Anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet, jemte Anmirkningarne, till Utskotten återremitteraj hvilket bifölls. ■nant tJuwb nfizusmiabsc raoaaiu elbcihnltoto Upplästes och lades på Bordet följande fritt nedannåmnde Utskott inkomna Memorial och Utlåtanden, nemligen : ifrån , ‘ _ . nbO T3flöI|Ä^lidU uA C w. Stats Utskottet: , *eiö3 åm: JtoatfivM \a n^tii it k o:?. no Af den 4 dennes, angående ny Stats reglerande för Gripsholms Slottsoch Djurgård6Betjening\ deruti Utskottet tillstyrkt att till nämnde Betjenings aflönande, jemte Bygg* nadernes underhåll , måtte bestås at hvad å Ridd. 0. Ad, Prof, IV, B. IJ. Afd. 31, 33 242 Den 17 Martil, e. m. förra Staten finnes uppfördt, de indelte 33 R:dr 16 Sk. ) och af det contanta anslaget I4OÖ H;dr 32 Sk. eller sammanräknadt ( 500 R dr, samt att för öfrigt de, genom nu mera verkställd re* glering , uppkomne Arrenden för
Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 3 Febr. ii• Preste-Ståndet den 6 Borgare-Ståndet den io Bonde-Ståndet den i3 — iRikets Ständers underdåniga Skrifvelse , i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om åtskilliga kronolägenheters försäljning. (Stals-lJtsk. Uti. N:o 137.) S. A. K. Uti Nådig Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott den 27 April sisth år har E. K. M. behagat tillkännagifva att, sedan, uti underdånig skrifvelse af den 30 Oclober 1834, Rikets Ständer, under förmenande, att, derest förhållandet med någon kungsgård, kungsladugård eller annan till boställe icke anslagen kronolägenhet skulle finnas sådant, att verklig fördel för Slaten uppkomme genom egendomens försäljning till skatte, i stället för densammas utarrenderande efter bestämda grunder, sådan försäljning då borde kunna ega rumj, anhållit, att E. K. M. läcktes låta vederbörligen utreda förhållandet i berörde afseende och förslag i ämnet derefter till Rikets Ständer öfverlemna; så hafva E. K. M:s samtlige Befallningshafvande genom Kammar-Collegium blifvit anbefallde att noga utreda och till Collegium uppgifva, hvilka kronolägenheter borde, efter den af Rikets Ständers omförmälde grund, komma i 5o8 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.