Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholms Slolt den 2*2 April 1851. OSCA R.. G. Al Sparr#*. Utdrag af serskildt Protokoll öfver ett Justitieärende, hållet uti Kongl, Majlis Högsta Domstol d. y Mars i85t. N är v a r an d e:. Justitie-Råden: Engelhart, Nordenstolpe,. Grefve Sparre Schmidt, Alexandersson,.. Hoffstedt och Gyllenhammar., Revisions-sekreteraren Quensel anmälde i underdånighet, atty sedan Hans Excellens hr. Justitie-Statsministern, efter öfverläggning med chefen för Ecklesiastikdepartementet, låtit upprätta förslag till nådig proposition till" Rikets Ständer, angående ändring i vissa delar af, föreskrifterna om rättegång i dom-kapitel, så hade, vid underdånig anmälan.af samma förslag i Stats-rådet,den 22hle nästlidne Januari, Kongl, Majit, sorn funnit, att proposition om förändrade stadgande!! i ämnet borde, v G Kongl. Majlis Nåd. Proposition, A':o 67. i den ordning 87 § Regeringsformen föreskrifter, Rikets Ständer föreläggas, förordnat, att Högsta Domstolens utlåtande öfver det uppgjorda förslaget skulle infordras; och innehöll berörde förslag, hvilket upplästes, att, med ändring at 1, 3 och 13 §§. i Kongl, förordningen den 11 Februari 1687, angående rättegången i domkapitel, samt med upphäfvande af Kongl, brefvet den 15 Juli 1752, om domfört antal ledamöter i domkapitel, och af Kongl, brefvet den 13 Juli 1799, som berättigar samtlige lektorer vid gymnasium till säte och stämma i domkapitel, måtte antagas följande bestämmelser: l:o Domkapitel j stift, der universitet ej är, skall bestå af biskop, som förer ordet, och fem ledamöter.
Denna mening af Hr Almgren synes egentligen hafva till syftemål, att ingifva hvar och en den föreställningen alt den tullrestilution eller drawback, som gifves i Holland eller Belgien är så stor, att sjelfva lumpen skulle kunna säljas i Hamburg för bättre pris än räsoekret i allmänhet. Jag har tillfälligtvis icke kommit att taga med mig handlingarne, hvarmed jag eljest nu kunde styrka motsatsen, men jag anhåller att i detta afseende få fästa uppmärksamheten pä de utländska handelstidningarne och de priscouranter, som de innehålla och för denna fråga serskildt nämna Lisie der Börsenhalle, som för hvarje Fredag innehåller en ganska detaillerad priscourant och hvilken tidning i della hänseende anses fullkomligt tillförlitlig. Af densamma kan man inhemta, att det ligger en fullkomlig villfarelse i den af Hr Almgren gjorda uppgiften. Likväl vill jag icke säga, att denna uppgift är helt oell hållet en osanning, ty den är så till vida grun - Den 5 Juni f. m. 423 dad, att det s. k. Havanna-sockret, som är lill qvalitet lika med krossad lump, stundom står i Holland en liten män öfver den sämre Holländska lumpen, som icke annat är, än en högst obetydlig raffination af råsocker; men allt annat råsocker står betydligt tinder den Belgiska lumpen. Jag har velat nämna detta för att förtaga den verkan, som en så beskaffad uppgift skulle kunna medföra. Vidare yttrar Hr Almgren, att tull och avis i Holland på ett U rått socker utgjorde 2 sk. 9 r:st., men exportpremien för raffinad deremot 5 sk. 9 r:sl. U. För att vara rätt vis emot fabrikanterne och deras argumentation, så bör det icke lemnäs ur sigte ali Holländska regeringen verkligen har sökt att gynna raffinadörerne i Holland med några fördelar för det socker, som ifrån Batavia föres direkt till Holland och der raffineras, men detta, (illsamraanlagdl med den tullrestitution som lemnäs för det raffinerade socker, som åter ulförcs, gör visserligen icke så mycket som 5 sk. 9 r:st. U. Detta är en ziffra, som jag icke vet hvarifrån den värde talaren hemtat.
Då RiddarhusCamererarens göromål äro af den beskaffenhet, att han ej derföre ofta behöfver vistas uppe i sjelfva Riddarhuset, och desamma icke heller till deras mängd bero af Riksdagar, hvilket åter inträffar med RiddarhusSecreterarens, finner Utskottet någon så betydlig lönetiliökning för Camereraren, som för den sistnämnda, ej böra äga rum; utan hemställer ytterligare till Ridderskapets och Adelns bifall det Utskottets Betänkande, hvarigenom blifvit föreslaget, att RiddarhusCamereraren skulle af Wadstena Adliga JungfruStifts Cassa tilldelas en årlig tillökning af 66 R:d 52 sk. på de 153 R:d 16 sk. Banco, som han hittills derifrån uppburit, hvarigenom Camererarens totala lönebelopp, utom arfv«- »3io Dm Juli e. rti. den m. m. Itomme att utgöra Sexhundrade Femtio Riksdaler Banco, Skulle ater Ridderskapet och Adeln ej linna skäl, att till berörde Betänkande lemna bifall, tror Utskottet likväl att Camereraren icke desto mindre bör tilläggas ofvan föreslagna förhöjning, som i sädan händelse skulle i stället utbetalas af RiddarhusCassan. För de öfriga Tjenstemännen tillstyrker Utskottet, att hvarderas från Cassan utgående lönebelopp må förhöjas med 100 R:d. Banco sålunda: Riddarhus hiskalens lön från Riddarhu^Cassan ökes ifrån 500 till ^00 R;d., som tillsammans med de 100 R:d. han uppbär fran JungfruStiftet utgör en total summa af 500 R:d. Banco. lista Canzlistens lön från 300 till 400 R:d. Banco. 2:dra Canzlistens lön från Riddarhus» Cassan ökes från 150 till 250 R:d., hvilka, tillhopa med de 100 Rtd. h an erhåller från StiftsCassani utgör en hufvudsumma af 550 R:d. Banco.
Fullmägtiges expedition icke blifvit organiserad i enlighet med hvad Fullmägtiges erhållna vidsträckta uppdrag fordrade, och den andra, alt Fullmägtige dröjde för länge med inköpet af det för vexlingens begynnande behöfliga silfret, i hvilket hänseende Grefven anmärkt, att ett förslag, sådant som det, hvilket under de alne sista månaderne före ultimatu terminen kom i fråga, hade, tidigare påtänkt, kunnat uppgöras under vida förmonligare vilkor. Rikets Ständers år i83a församlade Revisorer hafva, efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, förklarat, att det ej kunnat undgå
Men emedan Frode var den mäktigaste konungen i nordanlanden, kallade nordmännen efter honom freden med namnet Frodefreden. Ingen människa skadade då den andra, äfven om man träffade sin faders eller broders baneman lös eller bunden. Och då fanns ingen tjuf eller rånare, så att på Jalangers hed låg en guldring länge, utan att någon rörde honom. Konung Frode besökte i Svitiod den konung, som hette Fjölner; der köpte han två trälinnor, Fenja och Menja, som voro stora och starka. I Danmark funnos då två kvarnstenar så stora, att ingen var stark nog att draga dem; och hade kvarnen den egenskap, att hon mol hvad den, som drog henne, begärde. Kvarnen hette Grotte, och den, som gaf henne till Frode, hette Hengekäft. Konungen befallde trälinnorna draga kvarnen och mala guld och fred och lycka åt Frode; men då han icke unnade dem tillräckligt hvila och sömn, molo de en fiendtlig härs ankomst, och samma natt kom en sjökonung Mysing och drap Frode och tog mycket byte. Därmed slutade Frodefreden. Mysing tog med sig ombord både kvarnen och de båda trälinnorna och befallde dem mala salt. Det gjorde de, men vid midnatt frågade de Mysing, om han icke fått salt nog. Han befallde dem mala mer, och kort därefter sjönko hans skepp. Grotte sjönk till hafvets botten och fortfar där att mala. Däraf kommer, att hafvet är salt. Ebb uppstår, när hafsvattnet störtar ned genom kvarnögat. Äldre än denna berättelse och bevarande flere minnen af den värkliga myten är den s. k. Grottesången. Det bör tilläggas, att Fenja och Menja, som i myten uppträda på Ivaldeslägtens sida, voro befryndade med denna slägt. De jättar, som voro Fenjas och Menjas fäder, hade till moder samma jättinna, med hvilken Ivalde födde Valand, Egil och Slagfinn. 80, 158, 159, 166. Fensalar (Fensalir), Friggs borg, belägen i hennes födelsehem, Vanaheim. 17.
På ena sidan fordrade väl rättvisan, att den frånvarande skulle vara tryggad emot möjligheten att blifva beröfvad sin lagliga tillhörighet, endast derföre, att han ej under ett eller annat år låtit sig afhöra; men, å den andra, kräfde billigheten, att den frånvarandes närmaste laglige arfvinge icke för alltid utestängdes från rättigheten att tillträda och råda öfver sin frändes egendom, af den enda orsak, att lagligt bevis icke kunde företes om dagen, när denne aflidit, äfven om tidslängden, hvarunder han varit borta, utgjorde det säkraste bevis derpå, att han, enligt naturens ordning, ej mera kunde vara i lifvet; och hem tade motionären häraf anledning att föreslå följande lagstadgande: ”r:o Öfvergifven någon sitt hemvist och lemnar löst eller fast ”gods qvar, då må hans närmaste arfvinge, sedan fem år förflutit från den ”dag, då senaste underrättelsen från den bortovarande bevisligen erhållits, ”begära Domarens åtgärd, för att komma i besittning af den frånvarandes Bih. till R. St. Domaren läte då trenne gånger, minst en månad ”emellan hvarje gång, och lörsta gången sist 3 månader efter derom skedd ”begäran, i allmänna tidningarne sådant kungöras. Kommer ej den frånvarande åter, eller ställer ombud för sig inom fem år från den dag, sista ”kungörelsen skedde, då må hans qvarlemnade egendom till dess närmaste ”arfvinge ullemnas, emot af Rätten godkänd borgen för den emottagne egendomen och dess afkomst, hvilken borgen lill den frånvarandes säkerhet ”under ytterligare tio år gälla skall; 2:0 Om, vid detta lagstadgandes pro”mulgerande, någon skulle hafva varit så länge borta från hemmet, att 20 ”år förflutit, sedan sista underrättelsen från honom erhållits, då må den ”frånvarandes närmaste arfvinge genast begära Domarens åtgärd, för att ”komma i besittning af dess frärides härstädes qvarlemnade egendom, hvil”ken ett år efter det Domaren sådant på förutnämnde sätt utiallmänna lid”ningarne kungjort, bör till arfvingen utlemnas, emot enahanda borgen, som ”förut sagdt är.”
Så väl å landet, som i städerna, fordra ständigt nya behof ökade inkomster, med deraf följde drygare pålagor för dessa landsoch stads-behofs tillfredsställande; huru skall det blifva möjligt att bära dessa efter nuvde beräkningen af den så högt uppdrifna taxeringen på såväl landtsom stadsegendom, äfvensom å kapital och arbete? Som sagdt är: grunderna för denna beräkning ansåg jag böra förändras och anspråken på de skattdragande något nedsättas; så framt icke den riksbankrutt vill frammanas, sorn af djupsinniga tänkare å det financiela området för länge sedan befarades? Jag vill blott uti detta hänseende åberopa hvad an i;år inrättandet af de enskilda bankerna, i stället för filialjanker af riksbanken; dervid i främsta rummet torde böra ihågkommas (för att icke uti diskussionen neddraga en stor och ädel tänkare, som för icke länge sedan var prydd med Sveriges och Norges dubbel-kronor) — Gr. Fredrik Bogislaus von Schwerin och hans beklagligen besannade spådom i afseende å dessa bankers, i stället för riksbanks-filialbanker, riksförderfliga grundande: »Såsom de giftigaste svampar uppvexa» etc., Gr. von Schwerins egna ord. Dock icke om orsakerna till det för närv:de olyckliga förhållandet, utan om medlen och försöken att bota eller åtminstone lindra detsamma, är oss nu af nöden att diskutera; ty såsom det beklagligen uti mångå fall nu är bestäldt med samsället, hvarinnom icke allenast moralens, Den 12 Juni. 633 utan äfven religionens sanningar äro i fara att betänkligt rubbas af den s. k. tidsandan, känna vi oss nära nog främmande I våra fäders land med sina enkla seder, Der sann gudsfruktan fanns och allt var tro och hederia Kongl. Förordningen af d. 13 Sept. 1864 har härtill i sanning stor del; och huru räntan vid minsta anledning f. n. höjes, se vi af ett nyligen inträffadt förhållande vid banken i Göteborg, detta köpmännens rätta hem inom Sverige, hvilket haft till följd att äfven andra banker gjort sammaledes. Huru är det väl med vår lagstiftning i afseende på konkurser?
Unaeus, efter det Bågenholm gjort cession och aflidit före utgången af första arrende-året, vid hvilket förhållande J förständigat vederbörande 376) — att, i Bågenholms ställe, en ny Löftesman anskaffa, samt Frössberg deni 19 April 1817 ingifvit cessions-ansökning,. o&h andre Löftesman nen * Unaeus, derefter afståtfe sin egendom till sina kreditorers förnöjande, J anställt bevakning uti sistnämde 2:ne konkurser, nied den påföljd, att 1816' och 1817 årens arrende-afgift,. jemte bestämd husröte-ersättning,. från Frössbergs konkursmassa ingått till Stipendiekassau, hvilkens andel för hennes uti Unasi konkurs, fastställda fordran uppgått till tjS Rdr g sk. j rstj men alt då J vägrat antaga Sysslomannens uti Frössbergs. gäidbundna bo erbjudande att år 1818 arrendet till Slipendiekassan afträda, Sundsby säteri blifvit för berörde år, gfnom Sysslomännens föranstaltande , bortarrenderadt för en samma af 300 Rdr,. sorn Stipendiekassan tillgodokommit, så att en brist i arrendebeloppet af l;,o36 Rdr uppstått; och håfven J den 11 Augusti I1818 genom auklion upplåtit Sundsby på nytt arrende, att tillträdas derpå följande fardag, samt vidare den 18 Augusti 1828; förordnat, att som hvarken uti Frössbergs eller hans kautionisters konkursmassor någon tillgång funnes att ersätta förenämde bristande i,o36 Rdr, så skulle delta belopp a-fskrifvast; och 3::o vidkommande det af Carl Gudmundsson Bagge* mot 210 T:nor korn om året, arrenderade säteriet Åby, för hvilket arrende Rådmannen D. B.
Jo, JernKont. har användt sina vinstmedel, dels till allmän-nyttiga ändamål, dels till förökandet af reservfonden. Skulle ordet så vidt inflyta, blefve följden den, att de medel, som användas lill allmän-nyttiga ändamål, skulle blifva befriade från bevilln., men det belopp, hvarmed reservfonden ökades, skulle deremot draga bevilln.; detta torde väl icke vara billigt. Om någonsin den tidpunkt skulle inträffa, att JernKont:s vinstmedel upgingo till ett så stort belopp, att Kont., förutom de till allmän-nyttiga ändamål, såsom hittills, lemnade bidrag, derjemte kunde til! sina delegare gifva en utdelning, för hvilken bevilln. skulle erläggas med posito 3,000 R:dr, så skulle Staten - hafva erhållit icke allenast denna bevilln., utan äfven till skänks en summa af 25,000 R:dr, hvilka Staten eljest måste anslå till de allmän-nyttiga inrättningar, som Kont. med sina vinstmedel understödt. Kan detta vara billigt? Vore det icke Staten mycket värdigare, att efterskänka dessa 3,000 R:dr, då den i alla fall erhåller 22,000 R:dr. Om den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaktionen antages, så upstår den tvetydigheten, huruvida icke JernKont. skulle blifva tvunget, antingen att utbetala alla sina vinstmedel till allmän-nyttiga ändamål, eller ock att den del af dem, som förökar reservfonden, skulle draga bevilln. I händelse R. o. Ad. ogillar, hvad UtskJföreslagit i 35 §, och bestämmer, att de deruti upräknade inrättningar skola erlägga bevilln. efter utdelning, så 32S Oen 26 Maj. medgifver jag, alt det är likgiltigt, antingen det står ”så länge” eller ”så vidt”, roen blifver det utaf Utsk. föreslagna ordet behållning af 3:ne Ständ antaget, så skulle vinstmedlen, sorn utgöra Kont:s behållning, draga bevilln., ehuru de användas till allmänt nyttiga ändamål.
Liljencrants afgifna, och sedermera å det af Hr von Koch framstäldla och af Frih. Cederström biträdda förslags antagande lill contra-propos:n vid den blifvande voteringen, samt, efter det svaren härvid utfallit, med blandade Ja och Nej, ånyo hemslälde, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Gr. Liljencrants1 förslag, hvilken propos. nu besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han nu funnit Ja öfvervägande. Den 16 Juni. 219 Då härefter voter:s-propos. skulle skriftligen upsättas, anmälde sig och ytlrade Frih. Cederström, Thure: Som jag icke kunnat upfatta, hvilket yrkande kommer all blifva contia-propos. vid den blifvande voteringen, anhåller jag vördsamt, all derom blifva uplyst. I anledn. häraf lillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., alt han förklarat, det han ansett sin hemställan om Gr. Liljencrants’s förslags antagande lill contra-propos. besvarad med öfvervägande Ja. Frih. Cederström. Thure: I sådant fall anhåller jag om votering, ang:de conlra-proposfd. Frih. Stjernstedt: Frih. Cederströras sednaste yrkande loide icke kunna leda lill någon påföljd, enär Hr Gr. o. Landtnäs framställning, blifvil af R. o. Ad. medJa besvarad, och genom klubbslag befästad. Frih. Cederström, Thure: Så vida Hr Gr. o. Landtm, förklarar, att min begäran om votering i afseende å eontra-proposm är för sent framställd, skall jag underkasta mig hans mening, men jag vill dock hafva i prot. antecknadt, att jag icke anser det vara grundlagsenligt, alt den begärda voteringen mig förvägras.
I vexeloch sjörättssak vare tid hälften kortare, att fullfölja vad från Häradsrätt i hvarje ort till Hofrätt. 10, 11, 12, 13 och 14 §§ varda till all kraft och verkan upphäfna. Andra punkten i 15 § ändras sålunda: Huru vittnesbörd derom af rätten gifvas bör, vare lag samma, som i 1 5 af detta kapitel för Häradsrätt stadgadt är. 16 och 17 §§ upphöra att vara gällande. 24 § erhåller följande lydelse: Besinnar han sig, som emot Rådstufvurätts dom vädjat och vill ej sitt vad sedan fullfölja, kungöre det vederparten, såsom i 2 § om Häradsrätt sagdt är, vid äfventyr, som der stadgadt finnes. 26 kap. Öfverskriften till detta kapitel ändras sålunda: Huru borgen skall sättas, innan laga vad i Hofrätt fullföljes'; så ock huru Underrätts dom, deremot vädjadt är, verkställas må. 268 Expedilions-Utskottets Förslå" till tind. Skrifvelsej N.O ?4&' 1 § kommer att erhålla följande lydelse.* Hvar, som ifrån Underrätt vädjar, ställe för sig tvä löftesmän, sorn Borga, Begge för en och en för Begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå , och lagge den vid sin Inlaga i Hofrätten in. Nu kan så hända, att han helldre vill penningar, eller silfver eller guld, till säkerhet för kostnad och skada ställa, och sätter det hos: Konungens Befallningshafvande in, elier i taka händer; då vare ock det för borgen gil dt, när domaren det pröfvat häfver. Försummar han dety håfve sitt vad och talan emot Underrättens dom förlorat. 2 § ändras sålunda:
Jag tvekar att uplaga R. o. Ad:s tid med upläsning af dessa handlingar. Måhända bör jag återtaga dem och söka att på annan väg få dem ingifna till StatsUtsk. Hr Ribbing, Arvid: Anledn., hvarföre jag begärt ordet, är gansya ringa, nemi. att man här tyckes taga för gifvet, att de för undersökningar i serskilda delar af landet sammanskjutna medel skulle vittna, att man numera allmänt intresserade sig för jernvägsanläggningar i den sträckning K. M. i Dess Nåd. Propos. vid sisth Riksdag eller rättare, mot slutet af densamma framställt, men jag får bekänna, att vi i andra orter litet hvar funnit det besynnerligt, att man så hals öfver hufvud fört oss in på jernvägsbanan. Jag är likväl icke bland dem, som icke önska en lycklig färd. Till bevis härpå får jag nämna, att inom min ort äfven jag deltagit i sammanskott för jernvägsundersökningar, men, lika med mången annan, äfven till att förekomma förhastade beslut i dessa för Riket vigtiga frågor. Man önskar nemi. att kostnaden icke måtte öfverstiga fördelarne, som af jernvägs-anläggningarna kunna hämtas, och många hafva äfven trott, att i st. f. dessa ofantliga jernvägssträckor inom ett så vidsträckt rike, man borde anlägga smärre till sammanbindning af vattendragen såsom i Wermland. Af detta skäl önskar jag, att man ej måtte föreställa sig, att i hela landet eller i de södra orterne mera än de öfrige, man ännu är alldeles öfverens om nyttan och nödvändigheten af jernvägar i den skala, som här blifvit föreslagen, eller att vi hafva råd till de oerhörda kostnader, hvilka med dessa företag äro förenade. Hvad serskildt angår frågan om tyngden af de varor, som skola på jernvägarne föras, så är den stor hvad angår trädvaror, malm och jern, men det öfriga, som kommer att fraktas, lärer väl icke vara tyngre än i andra länder, och det synes mig tvärtom tvifvelaktigt, huruvida produktionen inom vårt land ännu hunnit så långt, att jernvägar böra för densamma ensamt anläggas, och man besluta sig för så stora företag.
Pä Högloft Ridderffapets Pä Högwördige Prästeoch Adelns Ledamöters Ständets Ledamöters wägnar wagnar Claes kleming F. Ilnzstaäras. " Pä ro?6 Den 24 Mars. Pä Wällofi. BorgarePä Hederwarda BondeSländets Ledamöters Ständers Ledamöters wägnar magnar ^br. Ln^el. Lricsson. dl. krööelius. Afffrifrer af Afssrifter.' krovisionklle upgift pä influten Bewillning wiö Landt-Tulls Werkst i Swerige och Finland ät 1804, naml. Bewillning af Löner m. m. - R:d. 41: 2Z. 7. Dito af Sill och Tran - 4,845: r. io. Stockholm af General-Landt-Tulls första Kamerer rare-Lontoir den 24 Aug. 1305. dl. lxikborZ» Lika lydande med On§m3iet intygar ^soli. dl. dl^trell. KeZistr. wid R. S. Riksg. Lont, krovixionelle upgift pä influten Bewillning wid Landt-Tulls-Merker i Swerige och Finland är -825. Be - Den 24 Mars. 1277 Bewillning af Löner m. m. ester iZos ärs December manads förslag 5Z'. i?. n. Af Sill ock Tran » 1,805: 24. 7. R:d. 6,953: zo. Stockholm den 7 Iunii 1806. dl. I.ökdorZ. Lika lydande med OriZinziet intygar I. dl. dl^tLSll. I^sZistr. tvid N. SRiksg. L!ont. ?>-0Vl8ioneIIe nygift pa influten Bewillning wid Landt-Tulls-Welker i Swerige och Finland är 1806, efter samma ars December manads förslag. Bewillning af Löner m. m. - 5?: Zi.
Det var en klar oktoberdag, m e d hög, ren luft, o c h vackert var det när solstrålarne lekte mellan granarna, s o m stodo så tätt inne i skogen, eller lyste på löfträdens skimrande, gulröda blad. » Fredrik, du, » utbrast Karin, » att vi två nu gå här s o m förlofvade! Ä r det icke underligt? » » Har du aldrig tänkt på den möjligheten förut? » frågade han småleende. » A h, hur skulle jag ha kunnat det! V e t du, när du skref till m a m m a häromdagen o c h sade att du ville hälsapå oss, blef jag nästan litet rädd o c h undrade, hvad du n u skulle ha för anmärkningar på mig. Vi ha ju inte träffats, sedan jag k o m hem från hushållsskolan, o c h jag var då alldeles säker på att du skulle ha mina bref med dig korrigerade, liksom förra gången. » H o n såg skälmaktig ut, m e n han svarade allvarsamt: » Nej, det behöfver jag icke numera. Du glömmer visserligen ofta att passiva participet fordrar dt, m e n det får du öfva dig med. » » Ja, när vi bli gifta, kan jag ju få börja m e d att skrifva krior igen, » sade h o n skrattande. » Du lilla barn! » hviskade han vekt. De gingo tysta en stund; så började Karin i g e n: » Å h, hvad m a m m a är glad, Fredrik! Du skulle ha sett henne i tisdags, då hon k o m in till mig, tog mig i famnen o c h grät. frågade jag alldeles förskräckt. A c k, barn, barn, en sådan lycka, sade h o n o c h grät ändå häftigare. Ser du, snyftade h o n slutligen, Fredrik har — Fredrik talade m e d mig, — Fredrik vill att du skall k o m m a ut till h o n o m i salongen. » Doktorn smålog. » Anade du ingenting, när du då gick in till m i g? » » H u r skulle jag kunna tänka något sådant! Att du ville ha m i g! Ja, jag har inte förstått ännu, att jag är din fästmö. » » Öm ett år hoppas jag du skall vara min hustru.