Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid genomläsandet af denna punkt har det förefallit mig såsom alldeles gifvet, alt inom Ulsk:n icke funnits någon person, som känner, huru del tillgår vid svedjande af beteshagar i Småland. Vi veta, all innebyggarne i detta landskap hemta deras egentliga inkomst från boskapsskötseln, samt att jorden lill största deleti består af sandmo, som måste årligen gödas, så vida man vill förvänta gröda derå. Sådant är förhållandet i hela Kalmar län och äfven i en stor del af Jönköpings och Wexiö län. Nu ser en Småländsk beteshage i allmänhet så ut, att den är beväxt med ljung af en alns höjd. Följaktligen kan man der icke föda annan boskap än svin och kor. Det är visserligen sanni, att i Småland upfödas temligen stora oxar, men för deras underhåll upoffrar allmogen icke sällan sina ängar lill bete om våren, och då foder sedan börjar tryta, nödgas man försälja oxarne, ty beteshagarne äro genom svedjande ödelagde. Det är således af största vigt, att rättigheten lill svedjande i hagarne inskränkes. Skulle punkten i sitt nuvande skick bifallas, blifver förhållandet sämre än förut. Jag minnes icke, om det är allmänna lagen eller någon af skogsförfattn.-ne, sorn föreskrifver, att svedjande å sandjord är förbjuden. Detta stadgande har icke blifvit åtlydt, ty raseriet att svedja är i Småland så allmänt, att jag icke vet, huru man skall kunna hindra allmogen derifrån; men blefve förbudet genom nytt lagstadgande uplifvadt och upmärksamhelen fästad å nödvändigheten att vaka öfver förbudets efterlefnad, tror jag att ett bättre förhållande skulle inträffa. Att förbättra en Småländsk beteshage, är ingen lätt sak och låter sig icke göra på annat sätt än genom s. k. syrfällning, eller att, sedan skogen vuxit mycket tät, fälla densamma och låta den ligga, så alt marken genom trädens förruttnelse gödes. Då upkommer till en början magert gräs, som dock är bättre än ljungen.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så har jag redan framställt min åsigt derom, och hemställer ånyo vördsamt, om man icke vid detta, som vid alla andra tillfällen, bör undvika att afgöra den ena punkten och uppskjuta en annan i samma Memorial, och på en gång till pröfning upptaga alltsammans i sin helhet. Herr Hjerta: Med det förtroende jag hyser till sättet, hvarpå Protocollsutdrag från detta Stånd blifva expedierade, befarar jag icke att ett Protocollsutdrag till ConstitutionsUtskottet, med de nyss fattade besluten i principfrågorne, skulle blifva så illa redigeradt, att Utskottet deraf skulle få anledning att tro, det detaljfrågorne äfven blifvit pröfvade, men lemnade utan anmärkning, samt sålunda skulle inkomma med ett jemk - Den a5 Januari i e. m. ningsförslag, rörande hela Memorialet innan alla fyra Riksstånden deröfver tagit något beslut. Tåg tror icke heller det kunna tillkomma Utskottet att af Ståndet fordra detaljfrågornas afgörande, innan sammanjemkning rörande princip-frågorna ägt rum. Jag fortfar således att anse lämpligast, att de tvänne nu ifrågavarande punkterne få hvila, intill dess principfrågorne blifvit definitivt afgjorde. I anledning af Friherre Rålambs framställning till svar på min anmärkning emot de sednare punkterne i Memorialet, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå: att Utskottet väl från pag. iy till pag. 3o motiverat de helt nya förslagen och vigtigare förändringar; men att deremot ingenting finnes, sorn tryggar oss, att icke i den slutligeu förekommande redactionen många ordförändringar och omflyttningar finnas, hvarom icke finnes ett ord nämnt i Memorialet för öfrigt.
Men för mig är det hvita ingenting kallt och stelt, det är tvärtom så varmt. V i läste ju i fysiken om, att det hvita ljuset innehåller alla de andra färgerna, för mig är det nä- stan, som om jag såg alla de andra färgerna i det hvita. Vänta ska du få höra: om sommaren drömmer jag aldrig, då sofver jag som en stock, men om vintern drömmer jag, så mycket, nästan hvarenda natt, och då äro alla mina drömmar hvita 1 » » Det måtte vara kusliga drömmar det! » skrattade doktorn. » Ja, du skrattar du, jag kan nog inte uttrycka mig, som jag ville, men om jag kunde! — En vinterjakt till exempel, — har du nå- gonsin varit med om en sådan, du? Det är det härligaste jag vet, en harjakt på spårsnö, eller ännu bättre, att ha mickel själf att göra med. Då glömmer man både tid och rum, alla bekymmer, alla omsorger, alla trassliga tankar, och man lefver på ett alldeles särskildt sätt, så intensivt, så enkelt, så ursprungligt, allt annat försvinner, det finns inte längre nå- got annat för en än den snöhöljda skogen, med tunga drifvor pä grenarne, med hemlighetsfulla djup, med brus och med tystnad och hundarnes glada skall och spåren i snön, som man följer upp och ned, in i snår och ut på gläntar, i bukter och cirklar, lifvet, det underliga, sammansatta lifvet är långt borta, och man tycker sig förflyttad långt tillbaka i forntiden, då våra förfäder ströfvade fria kring i skog och mark, instinkter vakna hos en. om hvilka man annars knappt har en aning, den vilda otämda naturen griper oss med en betvingande makt, kommer hjärtat att klappa af jägarlifvets fröjder, fyller vårt sinne med skogens äfventyr.
Hvarken Revisorerne eller Slals-Utskot tet hafva ens försökt att visa, det ett arkitektsarfvode af -1,200 R:dr årligen vore för högt för tillsynen af ett arbete af den storlek, som läroverkshuset i Linköping. Under sådant, förhållande måste jag yrka, att Revisorernes anmärkning i della afseende icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.” uti hvilken reservation Grefve Cronstedt, Fr., instämt; och Bih. till B. St. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 6 Eäft. 3 18 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 148. d) af Prosten Sondén: ”Det lian icke bestridas att Linköpings Konsistorium förbisett åtminstone vådan deraf, att, utan Kongl. Majlis särskilda tillslånd, bevilja tillökning af elt genom kontrakt belingadt arfvode. Detta lörbiseende kan jag dock icke anse vara ett fel, som framför andra förljenar Rikets Ständers synnerliga beifrande. Den tillsyn oell öfriga arbete arkitekten Åbom genom kontraktet sig åtagit, år af den beskaffenhet, alt dels på dess noggranna och omsorgsfulla verkställande den betydliga byggnadens ändamålsenliga uppförande och framlida bestånd i väsendtlig ilian beror, dels ock att icke kunna af Herr Åbom utkräfvas annorlunda än på det sätt bans eget nit och hederskänsla föreskrifva. Att vägra den af honom begärda förhöjningen skulle icke hafva Ijenat att lifva bans nit vid den ifrågavarande tillsynen, utan att tvärtom sätta det på det svåra prof, som omsorgen om eget bästa innebär. Då Konsistorium beviljade samma tillökning, afsåg det således otvifvelaktig! sjelfva byggnadsföretagets gagn, hvilket genom de anmärkta medlen otvifvelaktigt befrämjas, och icke något främmande ändamål och ännu mindre egen nytta.
Och du skall göra femtio gyldene häkte, der man de tapeter med tillsammanknäpper, det ena vid det andra, tilldess det blifver ett tabernakel. Du skall ock göra ellofva tapeter af getahår, till öfvertäckelse öfver tabernaklet. Längden af hvart tapetet skall vara tretio alnar, bredden fyra alnar; och skola alla ellofva vara lika stor. Fem skall du med hvartannat tillhopafoga, och sedan sex tillhopa med hvartannat, så att du gör det sjette tapetet dubbelt frammanför tabernaklet. Och du skall göra femtio lyckor på stadet, af hvart tapetet, att de måga tillhopaknäppas med hvartannat. Och skall du göra femtio kopparhäkte, och knäppa häkten in uti lyckorna, att tapeten tillsammanfogas, och varda en täckelse. Men det öfver är, i längdene af tapeten på tabernaklet, skall du hälftena låta hänga utöfver tabernaklet, På båda sidor en aln långt; så att det öfver är, blifver på sidomen af tabernaklet, och betäcker det på båda sidor. Utöfver denna täckelse skall du göra en annor öfvertäckelse af rödlett vädurskinn; och dertill en öfvertäckelse af tackskinn. Du skall ock göra bräder till tabernaklet, af furoträ, hvilka stå skola. Tio alnar långt skall hvart brädet vara, och halfannor aln bredt. Två nåckor skall hvart brädet hafva, så att det ena må sättas vid det andra; alltså skall du göra all bräden till tabernaklet. Tjugu af dem skola stå söder. De skola hafva fyratio silfverfötter nedan under, ju två fötter under hvart brädet på sina två nåckor. Sammalunda på den andra sidone, norrut, skola ock stå tjugu bräder; Och fyratio silfverfötter, ju två fötter under hvart brädet. Men bak i tabernaklet, vesterut, skall du göra sex bräder;
Herr Grefwen och Landtmarffalken erindrade, at hwad den äskade redowisningen beträffade, more det Stats - Utskottets göromäl at den samma infordra. Friherre UosenbLne, Lcb^rinZ, utbad sig fä anmärka i anledning af Herr ^äblmans erindran, at hans Memorial redan innan den nu gällgnde Constitutionens antagande warit ingifwit lil Ridderffavet och Adeln, at dä ännu gälde Regerings-Formen af är 1773 jämte Säkerhets-Acten af är 1789, samt at ingendera af desia Grundlagar tillät dylika undersökningar eller nedsättande af någon Riksens Ständer commisiion til et sädant ändamäl. Harwid hördes rop af blandad beffaffen, het. Herr ld lill f, I.evnLrö k^reclric, om denna undersökning, som är yrkad före Constitutioncns antagande, och endast borde sträcka sig til Stats - medlens Forwaltning före denna tidepunct, icke detzmindre ffulle anses böra anställas efter nu gällande Grundlags föreskrifts och up - 120 ' Den 3 Hulik. updragas ät Stats-Utskottet; lärer det ätminstone blifwa en nödwändighet, at en särskild instruction för detta Utskott författas utom hwilken det aldrig lärer fä eller kunna ingä uti nägon ätgjärd härwid. Herr Grefwe» och Landtmarskalken. Wära förra Grundlagar tilläto ej någon sadan fordran af answarighet, som blifwit begärd, och om sädant genom de nu gällande skulle tillätas, Stats - Utskottet om medlens förwaltning inbämtade kunskap kan dock den nu päbudna answarigheten ej hafwa retroactin werkan.
Hon lekte blott med välljud som ett barn med sina glaskulor, och det blef fria fantasier, fragment af allehanda tonskapelser sammanbundna till harmonier af hennes musikaliska instinkt. Tiden gick fort under denna lek, och hon hörde icke hofslagen af sin styffars häst, när han red öfver byggan på eftermiddagen. Men tant Sofie, som befann sig i sitt eget rum på nedra botten, såg honom redan då han kom fram ur allén, och hon mötte honom på trappan och ledsagade honom upp. Förhållandet emellan Maria och hennes mor hade under dessa år varit innerligt och varmt. Det var som om de båda velat taga igen allt hvad de ömsesidigt försummat under den tid af skilsmässa och missförstånd, som följt på moderns giftermål. Det hade kommit jämvikt i deras relation till hvarandra. Hvar hade nu sin lilla fridlysta vrå, men två kvinnor, som älska, förstå hvarandra alltid och ha alltid mycket att säga hvarandra. Umgänget emellan de båda familjerna var hjärtligt och lifligt. Också mottog Maria sin styffar med synbar glädje. Sedan de första hälsningarna voro utbytta och tant Sofie försvunnit för att styra om några förfriskningar, slogo de sig ned i den förtroliga vrån. Alfred Johnson föreföll orolig. Han hade svårt för att hålla sig stilla. Han reste sig ofta upp och gick af och an på golfvet. Hans ansikte var kanske icke blekare än vanligt, men vecket emellan ögonbrynen föreföll djupare. På Marias fråga, huru det stod till i hemmet, hade han svarat ett buttert: »Jo, tack!» men själfva detta svar lät som ett försök att bemästra en frätande inre oro. Nu såg hon på honom, forskande: »Du är så nervös i dag, käre far?» Han gick med hastiga steg af och an och talade i en ton, som skulle föreställa kärf, men som för ett vandt öra förrådde en skälfvande ångest. »Nåja! — Jag är inte riktigt nöjd med hennes hälsa. Eller rättare sagdt — jag förföljes af en fix idé. En inbillning helt säkert! — Hon har på sista tiden klagat öfver värk i ärret — du vet, det där ärret under vänstra bröstet.
Derigenom skulle t. ex. rening ge nom omdestillation af den orena finkelhaltiga produkt, som erhålles, särdeles genom en påskyndad drifning af pannan, då blifva mera allmän, hvartill kommer, att när orndestillationen, såsom fallet då blefve, utvecklades till en större fullkomlighet, skulle en stor del af vårt potatesbränvin finna användande till tekniskt bruk, så väl sorn till beredning af åtskilliga luktvatten, likörer, s. k. franska bränviner m. m., hvartill för närvarande införas betydliga qvantiteter utländsk sprit, hvilkas import under t. ex. de sista 6 åren utgjort i medeltal omkring 600,000 potter årligen, utom hvad deraf är infördt såsom likör o. s. v. Med hänsigt till ofvananförda tillåter sig kommissionen att föreslå följande Beslut angående beskattning af bränvinsbränning. Afgiften lör bränvinsbränning lägges: d:o. På mäskekaret (det kar, hvaruti det till bränvinsbränning bestämda material undergår afjäsningsprocessen) och det med följande belopp per pott af karets fulla rum-innehåll till öfversta randen för hvarje gång det begagnas till afjäsning, nemligen med: a) '5/40 sk. per pott, när man ensamt använder mjölhaltiga ämnen, såsom potates och spannemål, samt när dessa ämnen begagnas utan att vara rensade från skal, sådor o. s. v. samt när maltextrakt icke användes i stället för malt till sockerbildningen. Bil. till Särskilda Utsk. Mern. N:o A. 5 18 Norska Kommiss. Betänk, ang. Brännvinsbränning en. b) ' 4/10 sk. per pott, när andra ämnen (öl och dricka undantagne) begagnas, samt när mjölhaltiga ämnen användas, sedan de, men innan jäsningen, blifvit skiljda frän skal m. m. eller när man till sockerbildningen, istället för malt, använder maltextrakt. 2:o. På det material, som användes, när bränvinstillverkning sker af öl eller dricka, med \( \ sk. per pott — härunder inbegripas icke öljäst och bärme, när de begagnas såsom jäsningsmedel.
Så väl uti förevarande, sorn öfriga vid denna Riksdag rörande de borgerliga näringarne förekomna ämnen, har Borgare-Ståndet underlåtit att vända sig till de respeclive Med-Stånden, emedan en beklaglig erfarenhet ådagalagt, att sådant, ulan någon för Borgare-Ståndet gagnande påföljd, endast skola leda till en obehaglig strid. För öfrigt anser Borgare-Ståndet frågan om densåi kallade Näringsfriheten numera icke utgöra föremål för Rikets Ständers gemensamma ofverläggningar, sedan densamma blifvit 1 underdånighet öfverlemnad lill Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och slutliga afgörande; och ehuru ytterligare åtgärder i detta afseende åter vid innevarande Riksdag blifvit från tvänne Riks-Stånds sida yrkade, har dock frågan härom, enligt Borgare-Ståndets underdåniga tanka, förfallit.” Sedan Näringsfrågan åter blifvit väckt vid sistförflutne Riksdag, afgåfvo Rikets Ständer den 28 Mars 1835 en underdånig skrifvelse, deruti, efter upptagande af hvad sorn sig tilldragit under 1823 års Riksdag, Rikets Ständer anhålla, att de då i underdånighet öfverlemnade förslag till förordning om handtverkerien, till författning om gerningsmäns antagande på landet, och till Handelsordning måtte, efter föregången Nådig pröfning, och sedan de rättelser och förändringar, som uti berörde förslag kunna anses nödiga, s Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N.-o 3g» blifvit verkställda, varda, före nästa Riksdag, såsom allmän lag till efterrättelse utfärdade. Den 22 påföljande Maj anmälte Borgare-Ståndet, i underdånig skrifvelse, sin, äfven denna gång fortsatta, reservation mot de öfrige tre Ståndens tillgöranden; och finnas uti samma skrifvelse om Näringsfrihetsfrågan nedanstående yttranden:
Men dä hwar wettenffap orwifwelaktigt bör hafwa sin Lärare, torde deraf följa, at den Läraren är owilkorligt förbunden icke blott at läsa public? i denna wettenffap, utan ock at arbeta i densamma, för at följa sin tids framsteg, och förnämligast med råd och anwisningar bista de ynglingar, som hafwa Lust och skicklighet för hans egenteliga yrke. Skulle hogen at förtjena litet mer ^»lleZH-penningar inleda Läraren i andra ämnen, kunde handa, at det icke wore hans wmenffaps båtnad. Jag tilstär at jag icke kanner nagra inguisaioner efter Bilärare wid /tcaäomiei-ne, ffulle de finnas, borde de ivifit uphöra. En berömd ^c-^emijk Lärare med en icke wänlig pol^Kistoriff kunskap, som bade offentligen och cnffildt underwisade i flere Lärdomsdelar, när det behöfdes, möttes icke af hindren i förra Författningarne. Man tilläde altid ril hans loford, at han icke asidofatte sic egemeliga kali, utan dref det förnämligast, och det wore endast under Det wilkoret, fom en widsträcktare underwisnings» möda wore berömwärd. Hwad LXLMML i allinänhet angar, anser jag dem, ehuru oumgängeliga, dock altid för mindre fullkomliga prof pa en Hnglings framsteg och fnilke-förmaga. En större presence ckespnt, dristighet och ofta en lyckträsf kunna göra, ar de aflöpa bättre för en, än för en annan af lika eller större skicklighet. I synnerhet ffulle det lemna rum för mitzbruk, om, såsom det föreslås, hwar och en promoverali kunds anmäla sig ar examinera.
Att mitt memorial mätte fä åtfölja aterrornisien till Constilntions-U skottet, och jag detzutom »hälla rättighet akt kommunicera det med de an« dkä Sländen, derom fär jag ödmjukt anhälla. Aerr Lxa!6encreut2 anhöll äfwen, att fä till - Den l Jun». 395 tillständ, att coMmunicera sitt yttrande med de öfrige respecttve Standell, hwilket Bifölls. Crefwe I.5»venl>jelm, 6ustsk, upläste följande: Det är om tryckfriheten jag gär alt tala M. H. — om tryckfriheten, detta vplysningcns tacksamma foster, som sä magtigt och »välgörande pä uplysningen äterwerkar Om tryckfriheten, denna för nationens moraliska och politiska wäl sä dyrbara rättighet. Wi äga den, M. H./ och ju högre wi första att den »värdera, ju angelägnare mäste osi wara, alt hägna denna dyrbara egendom: ju migkigare att försäkra ost och efterkommande desi oqwalde besittning. Hwarje samhällslefnadens institution bär inom sig sjelf grunden till sitt beständ eller fröet till sin uplösning. Detta sednare finnes allestädes där de äro kränkte, besia almänna, erviga grundsatser af rältwisa, hwars sanning och oföränderlighet afven obildades naturliga känsla och af tänkarens djupsinniga forskningar lika bestyrkas. Tankans frie yttrande är menniskanS rätt . men liksom alla desi rättigheter har äfwen denne en gräns. Den utstakas af den grundsats upp» hwilken alt begrepp om samhällslefnad och medborgerlig frihet hwilar : den att friheten kill hwad handling som hälst, äga wi blott under det förutsätta wilkor,. att den ej kränker deras rätt. Ar denna grundsats i wär Tryckfrihetslag iakttagen? det är derom jag gar att inför Ständer framställa mina tankar. Jag förbigår således hwad emot sielfwa redaetio» - zy6
Jag vill visserligen ej neka, att ju det föreslagne sättet till FinanceFrågans behandling, möjligen skulle något kunna förkorta Riksens Ständers arbete för att afslå en FinancePlan, emedan öfverläggningame i Stånden och dessas skriftväxlingar med Utskotten kunde blifva något mindre vidlyftige; men lika otvifvelagtigt anser jag det vara, att en plans antagande skulle på detta sätt betydligen fördröjas. Ty kunde Riksens Ständer antaga de allmänna grunderne, då de särskilt framställdes; så skulle de väl ännu 6äkrare antaga dem» 86, ' Den j April j, nu Otti de voro i en fullständig plan, till hela, sitt sammtihang, utvecklade och sammanbundne. Och följaktligen skulle den genast fram-; ställde Financeplanen nästan lika snart kunna, hinna antagas, feom blotta grunderna, Genom grundernas preliminaira antagande, skulle således arbetet förlängas nästan med hela den tid, sorn måste åtgå, för att kunna på de antagne grunderna uppgöra, och sedan på alla Vanliga omvägar afgöra den egentliga planen. Men ej nog,.dermed, att en preliminair behandling af grunderna för Financeplanen skulle vara en verkelig omväg och medföra en betydlig tidsutdrägt, derigenom skulle dessutom verkliga olyckor möjligen kunna åstadkommas. Emedan nemligen såsom jag förut ?ökt visa, Riksens Ständer knappt skulle kunna antaga några allmänna grunder, utan att känna sättet, huru de skulle utföras ; så skulle den nu ifrågavarande motionen just vara det säkraste sättet att på förhand till intetgöra hoppet ornen Financereglering Men sorn tilläfventyrs de torde gifvas, hvilka icke anse detta för en olycka: så vill jag. till deras behjertande blott öfverlemna, hvad följderna skutle kunna blifva om några, allmänna Financegrunder på förhand antogos.
— Då ifrån ofvanstående 458,948: 18. — afdragas 453,054: 41. — visar det sig, att Bankens på utrikesort ägande fordran vid detta årets ingång utgjorde Silfver R:dr 5,893: 25 Transport 5,893: 25 22 Transport 5,893: 25. hvaraf innestodo: hos Handelshuset Salomon Heine 1,128: 16. „ „ Peter Siemsen & C. 4,765: 9. 5,893: 25. hvilken fordran under detta år blifvit ökad: a) genom influten ränta å behållningarne hos Handelshuset Salomon Heine 2,479: 30. — b) genom, utlottning och ränta å de i utländskt mynt ställde Obligationer 6,280: c) genom influten betalning för till Handelshuset Salomon Heine, i och för försäljning, afsända Spanska Piastrar 4,384 : 32. — samt d) genom Banken af bemäldte Handelshus godtgjord ränteskillnad . 843 : 45. men deremot förminskats: a) genom försålda Yexlar 19,166: 32. b) genom godtgjord stämpel och porto 554: 7. hvadan behållningen för närvarande allenast utgör hvaraf innestå hos Handelshuset Sal. — Under år 1848, hafva Inkomster och Utgifter i och för Vexelhandel n förhållit sig, som föijer:' Inkomster: Ränta af Handelshusen i Hamburg Silfver R:dr 5,011: 20. S:gr B:ko R:dr 37,846 : 36. 8. 23 Utgifter: Stämpel och porto i Hamburg . Mäklare-courlage å försålde Vexlar 1,546 : 40. 1. Enär en del af de utgifter, hvilka drabba Banken för innevarande års Vexelrörelse, icke äro kända förr än nästa år, kan någon utredning öfver inkomst och utgift för detta år nu ej meddelas.
Om denna fråga verkligen vore af den omfattande betydenhet, som man hade auledn. tro, till följd af den siste värde talarens yttrande, skulle jag måhända vara mera tveksam, än jag är, att tillstyrka bifall till StatsUtsk:s Den 4 Oktober f. m. 21 förslag; men nu är förhållandet ingalunda sådant, ty frågan är af ganska enkel beskaffenhet, och ur den synpunkten har också Utsk. upfattat henne. Frågan är nemi. föist, huruvida det kan vara skäl för Staten att ytterligare understödja denna jernväg, hvilket beror på huruvida densamma för landet är af den nytta, att man bör göra det. Detta har Hr von Hartmansdorff ej heller förnekat, och skälen finnas anförda i Utsk:s förslag, hvaribland det hufvudsakligaste är, att de rika malmtillgångar, som linnas i Norbergs jerngrufvor, och hvilkas begagnande i vida betydligare mån, än f. n., försvåras genom den stegrade transportkostnaden, skulle för billigare pris kunna afsättas och föras till de i närheten af Östersjön belägna masugnar, äfvensom tillverkningen derstädes blefve både bättre och kunde göras för bättre pris än hittills, fördelar, hvilka, sedda från det allmännas synpunkt, torde gifva denna jernväg tillräckliga anspråk på att af Ständerna med välvilja varda ihågkommen. Den andra frågan blir, på hvad sätt Staten lämpligast må lemna sitt understöd. I detta fall finnes en naturlig ledning för omdömet uti de understöd, som blifvit gifna till likartade kommunikationsmedel, och man bör i sådant hänseende tillse, att denna jernväg icke, i proportion till den förväntade nyttan, får mera än hvad andra dylika företag i enahanda hänseende erhållit, men icke heller mindre i samma proportion. Till den ändan är det bäst, att hålla sig till hvad som vid denna Riksdag blifvit af StalsUtsk. föreslaget.