Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon är min fästmö! ERNA. Hon är min syster! Hånfullt. Fästmö? Ja, så heter det alltid. Men jag känner er män ... Ni äro alla lika! LOUISE. Erna då! ERNA. Jag bryr mig inte om, hvad ni säger! Inte ett grand! Jag lägger mig inte i andras affärer! Stöt gerna hufvudet i väggen sjelf ... Kasta dig i djefvulens armar ... Jag skall inte säga ett ord. Men så länge jag har kraft nog att värna om henne der, skall det bli lögn att ... VIGGO. Säg inte mer, Erna. Du är inte tillräknelig i kväll. LILLY går hän emot honom. God natt, Viggo. Jag går med vi träffas ju i morgon – inte sant? VIGGO. Jo. God natt liten. LILLY kysser Louise på pannan. God natt! Sof godt. Erna och Lilly gå. VIGGO. Hvad kom åt Erna? Jag har aldrig förr sett henne så upprifven ... LOUISE. Hon och Henrik ha brutit med hvarandra i kväll. VIGGO. Det ha de gjort så ofta. LOUISE. Ja, men nu är det allvar ... nu blir det aldrig godt igen. VIGGO. Så mycket bättre. Hon har visst aldrig brytt sig stort om honom. LOUISE. Nej. Då hade hon inte varit så olycklig. VIGGO. Hur menar du? LOUISE. Det ringer i mina öron en underskön replik ... jag vet inte hvar jag läst den ... det är väl i en af de moderna böckerna, kan jag tro. Den handlar väl om en kvinna, som gett sig åt den man, hon älskar och derigenom råkat i kollision med pligt, heder och samvete ... Han ser, att hon lider han förebrår sig sjelf, att han tagit emot, hvad hon gaf och så frågar han henne en gång, om hon är mycket olycklig ... Då smyger hon sig in till honom och ser på honom med en blick full af hängifvenhet. »Jag olycklig?» säger hon. »Jag är som en utsvulten tiggare, hvilken fått mat; måhända fryser han ännu i sina trasor men olycklig är han inte längre.» VIGGO.
Att detta stadgande en - Den ii Martil, däst omfattar, hvad som rörer Ridderskapets och Adelns egna Ledamöter, är af den enkla orsak, att så länge inga främmande fingo inträde, också intet Reglemente för Otdnings vidmagthållande ibland dem var af nöden. Det stöd för den tankan, att rättighet för främmande personers tillträde vid våra sammankomster medförde ändring i Riddarhusordningen, man velat hämta af dennas 2o §, tror jag, försvinner, då man förmodligen ej nekar den vara behörig till inträde, som ett Ridderskapets och Adelns beslut gifvit tillstånd dertill, och som kan constatera detta tillstånd genom uppvisandet af en pollett. Alltså kan efter min öfvertygelse, äfven det strängaste iagttagande af Riddarhusordningens bokstafliga föreskrifter förenas med införandet i ett ser-r skildt Reglemente af de stadganden, Ridderskapet och Adeln kunde vidtaga i afseende pi främmande personers tillträde vid dessa sammankomster. Men för att erhålla förbindande kraft i hänseende till de främmande åhörarne, torde detta Reglemente fordra Kongl, stadfästelse, Med stöd af hvad jag nu anfördt, tilli ptyrker jag för min del, att Högloft. Riddersk»pet och Adeln i händelse af bifall å den egentliga hufvudfrågan i Friherre Åkerhjelms motion, äfven matte stadgat 1:0
Den stränge sedoläraren gifver spelhus benämningar, som jag, i anseende till det ifrågavarande? upphöjde bedrifvande, ej tillåter 111ig att upprepa , men vi behöfva, i detta afseende, ej forska i oanvända theorier; vi hafva i Sverige lagliga författningar, som förbjuda hazardspel, oell dessa höra ej till deni, hvilkas tillämpning kommit ur bruk; vi läsa ofta bland dagens nyheter huru polisens tjenare inträngt inom den enskilde mannens fridlysta boning, för att öfverrumpla och till ansvar befordra dessa författningars öfverträdare, — och så stark är Svenskarnas känsla för ordning och sedlighet, att dessa störanden af hemfriden alltid förnimmas med allmänt bifall. Man gläder sig, då en spelhusvärd blifvit ertappad, sorn från den godtrogne landtköpmannen eller handtverkaren aflocka t frukten för deras mödor genom spel, der chancerne tillvinst och förlust ej motsvara hvarandra; man yrkar, att Staten bör med öm förmyndarevård skydda den enfaldige och oupplyste. Allt det der är mycket riktigt och bra; men aldrig har liknelsen att sila myggor och svälja kameler haft samlare motsvarighet, än de Svenska spelhusen. Det förnämsta ibland dem, K. Nummer-lotteriet, gör troligen ensamt större affärer, än alla de andra tillsammans; genom insatsernas nedsatta belopp är det nästan uteslutande egnadt att förleda arbetsclassen och aflocka den sina besparda styfrar; och jag kan svårligen föreställa mig, att någon annan spelhusvärd, hvarken bland deni, som polisen knipit, eller bland dem, sorn af sina kunder blifvit utkastade, vågat at t i egna fickor stoppa så betydlig andel af de spelandes insatser, som Nummer-lotteriet, hvilket årligen behåller hälften eller tredjedelen. — Jag erkänner, att jag anser fortvarande! af en sådan inrättning, såsom en verklig fläck på vår samhällsordning, och jag påyrkar derföre så mycket meia densam - Den 19 Februari e. m. a53 mas upphörande, som Svenska Staten fördel närvar, ej saknar anständiga utvägar att fylla sina verkliga behof.
Detta betänk, är endast att anses såsom ett tillkännagifvande af Const.Utsk:s uppfattning af Statsrådets prot., eller en helt enkel anmälan af de nmärknrr Coust.Utsk. funnit sig böra göra, på grund af 106 och 107 §§:na Reg.F:n. Jag skulle således tro, att här 2:ne särskildta behandlingssätt kunna äga rum, eller att afgöras bör, huruvida betänk, kan godkännas sådant det är, eller också för få upplysningar anses vara lemnade, och således ännu flera från Coust.Utsk. önskas, i hvilket fall delta betänk, naturligtvis borde återremitteras. Skulle åter ytterligare upplysningar ej äskas, så synes mig intet annat vara att göra, än att, sedan discussionen vändt sig öfver betänk, i dess helhet, detsamma lägges lill handlingarna; hvarefter R. o. Ad. bar sig öppet alt besluta de åtgärder, som det enl. 107 §:n Reg.Fm och 29 §:n Riksd.Ordn. tillkommer hvarje särskildt RiksSt. att bestämma. Frih. Boyej Ludv.: Jag var icke oberedd på det förslag den siste värde talaren framställt, men kan icke instämma i hans tanke, hvarken hvad formen eller ändamålet angår, och tröstar mig dermed , alt det hvarken står i Hr Landtm:s eller ens i R. o. Ad:s makt att förhindra hvilken af Ståndets ledamöter som helst, att behandla ämnet på det sätt, han efter sin öfvertygelse anser nödigt. Jag motsätter mig all fråga 0111 inskränkning i min yttranderätt, och anhåller om bevarandet af min frihet, så mycket mer, som jag för min del icke ämnar medgifva den af den siste talaren ifrågasatta slutpropos. om betänkts läggande till handlingarna, emedan jag anser den icke vara laglig. Gr. Horn:
Men hvars och ens rätt. personen må vara hvem han vill, bör beaktas; och att tullvaktmästaren von Schantz, såsom en af Riddarh.-Direktms ledamöter enskildt till mig invändt, är fattig och har enj mycket under - eoe Den 28 April f. m. ordnad samhällsställning, bör väl icke lägga något hinder i vä* gen för bifall till hans ansökan. Det finnes ju många lika fattiga och ringa förut ibland adeln, att inympningen af honom icke blir något enstaka fall. Ar sökanden sjelf en obetydlig person, så har han en lofvande son, som kan bli en prydnad ibland oss, likasom en annan nu är det, förut af lika lågt stående fader, den der, om jag ej missminner mig, var endast skutskeppare. Om en dylik fråga, rörande denne, förekommit och blifvit afgjord i den rigtning Riddarh.-Direktm angifvit, så hade ju adeln i detta nu varit i saknad af den lysande man, Kabinetts-Kam* marherre och Regements-chef, hvarpå jag antydt. Föröfrigt rör frågan icke endast tullvaktmästaren von Schantz, utan en princip, den nemligen, huruvida en behörig anteckning uti en kyrkobok skall inför Riddarh.-Direktm eller R. o. Ad. ega vitsord eller ej. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag, det Ridd. o. Ad. måtte besluta, att tullvaktmästaren Garl Julius Ferdinand von Schantz skall anses såsom äkta son till Löjtnanten Gustaf Julius von Schantz och dennes sednare fru, Juliana Maria Schurich, samt, som sådan, å von Schantziska stam taflan på Riddarhuset antecknas. Om denna min motions remitterande till Riddarh.-Utsk:t anhålles derjemte; och är jag öfvertygad om att Utsk:t tager i noga begrundande såväl motionen, som de i saken till Riddarh.- Direktm inlemnade ansökningar med de dem vidfogade betyg, af hvilka ansökningar den första är af den 2 Oct. förlidet Sr, och den andra af den 12 Febr, nu innevarande. Frih. Cederström, Rudolf:
Hvad beträffar det Herr Tham anfört, att detta skulle tjena som en motvigt mot det lurendrägeri , sorn mot oss brukas , så är det emot all riktig grundsats att tillåta en sådan Författning hos oss; för att lätta möjligheten att lurendräja på våa ra grannriken. Det är ej någon jemnförelsa mellan oss, och ett land, der all magt är i köpmännens händer, och der inga fabriker finnas. Jag ser ej, huru vi med credit-upplag och medföljande smyghandel på våra grannar kunna uppväga den förlust de på sådant sätt tillskynda o>s. Emedlertid tillstyrker jag punktens antagande med Herr Thams tillägg. Herr Lefren*. Det är naturligt, 3tt jag 3 som bekänner mig till en annan lära än Bevillningsutskottet uti oecoaomiskt afseende > måste ogilla all nederlagsfrihet , emedan jag anser den som ett siminarium för befordrande af luxe i men i fall Ridderskapet och Adeln skulle bifalla Utskottets förslag , får jag anmärka , att i förmiddags detta var den andra hufvudpunkten , sorn jag fann vara af bestämdt oeconomisk natur, dock sedan Ridderskapet och Adeln redan i förmiddags beslutat att den skulle afgöras uti bevillningsväg , tillhör det ej mig, att nu tillstyrka en annan åtgärd $ emedan jag ej skjuter under med luica egna J3'en 14 Augusti e. ht. ldeér. Jag ville blott föreslå ett tillägg till denna punkt af likartad beskaffenhet med det Utskottet föreslagit vid första punkten, nemligen att de ifrågavarande Creditupplagen må äga rum , Så vida Konungen finner dem för Riket nyttiga , på det ej Kongl. Majtt må vara bunden uti en oeconomiska fråga. Jag anhåller om proposition till bifall af Betänkaridet med detta tillägg, Och tror att Bevillningsutskottets Ledamöter icke skola finna detsamma möra stridande mot grundsattsen 4 än tillägget vid första punkten; Hain Ex c eli tiwe Herr Grefve Mörner:
På detta sätt kunde icke allenast den exercerande klassen af bevärings-ynglingarne alltid vara försedd med en tjenlig exercis-beklädnad, utan äfven med en fullständig, redan färdig lif-mundering, att pådragas i samma ögonblick, som manskapet kallas att möta rikets fiender, då åter den förra, eller exercis-munderingen, vid samma tillfälle kunde öfvertagas af ett lika stort antal andra bevärings-skyldige, som till reserven blifva uppbådade. Härtill fordras likväl, att en fullständig ny, eller ålminstone nära ny, beklädnad för detta ändamål öfverlemnas till de omtalde förvaltnings-direktionerne; men då, till vinnande af besparing, flera redan utlemnade, mindre slitna persedlar möjligen kunna, emot något nedsatt värde, af regementena genast emottagas, borde åt Krigs-kollegium uppdragas att med hvarje direktion närmare uppgöra vilkoren för slikt öfvertagande. Staten för bevärings-beklädnaden är, såsom i det föregående finnes antydt, beräknad för 20,255 man, hvilket antal munderingar dock redan i fredstid för en klass af beväringsmanskapet är otillräckligt, enär största delen af flottans beväring, eller närmare 4,000 man, äfven måste under vapenöfningarne dermed förses, men blifver det ännu mera i krigstid, i samma mån flera klasser måste uppbådas. ^.Den aktiva arméen, ställd på krigsfot, behöfver till stammens förstärkning, ambulansoch train-soldater m. m. minst 28,000 bevärings-ynglingar, samt till reservtrupperne omkring 22,000, utom de, som kunna erfordras vid regementenas depöter, för att derifrån 20 Kongl. MajUs Nåd. Prop. om Statsverket 1855. komplettera skeende afgång o. s. v.
Då förnämsta och egontliga anledningen till Nådårsförfattningarnes uppkomst och bibehållande upphört derigenom, att enkor och minderåriga barn efter embetsoch tjenstemän, för hvilka begrafningshjelp eger rum, numera åtnjuta understöd eller pensioner från de för sådant ändamål bildade fonder och inrättningar; — då, efter hvad erfarenheten ådagalagt, den fortsatta tillämpningen af dessa författningar ofördelaktigt inverkat på embetsoch tjenstemännens ekonomiska ställning samt derigenom äfven på tjensternes utöfning egt ett destomer skadligt inflytande, som de för beredande af tillgång till begrafningshjelpen föreskrifna löninnehållningar inträffa under den tid, hvarå embetseller tjenstemannen, i anseende till fullmaktslösen och befordringsafgifter, jemte andra med ny befattnings tillträdande ej sällan förenade kostnader, såsom till flyttning, bosättning m. m., är i största behof af den för embetet eller (jonsten bestämda aflöning; — då vidare icke bör förbises det mindre billiga deruti, att de till beredande af fond för begrafningshjelpen innehållna belopp, oaktadt den längre tid, som vanligen förflyter innan deras utbetalning ifrågakommer, icke gifva någon afkastning eller i ringaste mån föröka sig till löntagarnes eller deras sterbhusdelegares förmån, utan tvertom, i de flesta fall, antingen alldeles icke eller endast till en del utbekommas, hvaremot tjenstemännen vid deras inträde i statens tjenst oftast äro nödsakade att ådraga sig en med räntebetalning förenad skuldsättning; samt då ändtligen de i afseende på meranämnde innehållningars beräknande, redovisande och utbetalande gifna, i flera fall mindre bestämda samt sins emellan stridiga föreskrifter icke synas förenliga med den enkelhet i uppbördsoch redogörelseverket, som i möjligaste måtto bör befrämjas, fann Kongl. Majit, med afseende härå, godt att, i Dess ofvan åberopade Nådiga proposition, till Rikets Ständers medgifvande föreslå, att de hittills, under benämning af vakanseller förslags-liggetidssamt begrafningshjelpseller nådårs-besparing föreskrifna lön-innehållningar, och följaktligen den på samma innehållningar grundade rättighet för embetsoch tjenslemäns sterbhus till begrafningshjelps utbekommande måtto upphöra; hvarjemte framställning gjordes om erforderliga föreskrifter angående utbetalning af begrafningshjelp, till hvars åtnjutande rättighet redan före en dylik förändrings vidtagande förvärfvats.
Den ena består deruti, huruvida meningen kan vara, att hvar och en, som eger gammal för bjuden redskap, skall få densamma med 10 proc. förhöjning inlöst, äfven om han sedermera med förändrad redskap ämnar fortsätta bränvinsbränning. Ar detta hans mening, synes mig Staten icke böra bevilja honom den här i §:n medgifna förmån, utan äger han för sådant ändamål vända sig till kopparslagaren, hvarföre jag för min del anser, att endast de, som förklarat sig beredvilliga att nedlägga handteringen, borde få rättighet att tillgodonjuta den ifrågavaride inlösningen. I motsatt fall fruktar jag, att §:n kan komma att gifva anledn. till mycket bedrägeri. Man kan häremot invända, att, om mitt förslag antages, det skulle blifva svårt att kontrollera, hvilka sedermera vore till bränvinsbränning berättigade eller icke, men jag tror, att denna svårighet lätt skulle kunna häfvas derigenom, alt hos K:s Befhfde fördes en specifik förteckning å alla dem, hvilka 608 Den 29 April e. m. fått sina bränvinspannor af Staten inlösta. Meningen med den ifragavande lagstiftningen är ju att minska de mindre pannornas antal och jag tror, att den af mig nu föreslagna utvägen skulle i betydlig mån dertill bidraga. Den andra omständighet, som jag ansett böra upmärksammas, ligger uti föreskriften, att redskapsägare, som vilja sig af inlösningsförmåner begagna, skola inom tre månader från författningens utfärdande redskapen anmäla. Jag befarar, att det torde blifva ganska svårt för mången landtman, att inom så kort tid bestämma sig för det hushållningssält han ämnar för framtiden följa. Jag anhåller således, med åberopande af hvad jag förut anfört, att denna § måtte så till vida förändras, att endast de redskapsägare, hvilka för framtiden afsäga sig bränvinsbränning, få sina redskap af Staten inlösta, samt att de, hvilka häraf vilja sig begagna, skola anmäla redskapen inom en viss längre tid, som jag föreslår böra utsträckas till d. 1 Juli 1855.
är, om jag ska' få kraft minnas att det solsken som strålar här, inte strålar för mig. (Går hastigt i fonden. Ann' Sophie ser efter honom; sedan i gråt). sätter hon sig på en pall framför brasan och brister _________ Nittonde scenen. KATRINA (utanför). mindre i köket. (Träder in). Du här igen, Ann' Sophie! (Ann' Sophie springer upp). Men hvad fattas dig, barn? Du har gråtit! ANN' SOPHIE. Lägg de största i matboden och tag in de värk. Jag har jag har en så förfärlig tandKATRINA. med en påse fördelande kryddor. Gå upp på ditt rum, ska' jag komma efter ANN' SOPHIE (afsides). (Går till venster). Fördelande kryddor! Ack, den som tordes! KATRINA. Hm ! Skulle Ridån faller. ANDRA AKTEN. (Samma dekoration). Första scenen. LUNDELL. KATRINA. KATRINA (vid skänken, sysselkaffekoppar). satt att rengöra några nom ditt löfte. Jag önskar, Lundell, att du aldrig gifvit hoLUNDELL (sitter i soffan, röOch hvarför inte? kande pipa). böjelse för honom. Ann' Sophie kommer aldrig att fatta någon LUNDELL. KATRINA. sin man, bara hon blir gift. Persilja! Hvarenda qvinna fattar böjelse för KATRINA. ten af att hon kunde fatta tycke för någon annan? Tror du det? Har du aldrig tänkt dig möjlighe En anständig flicka fattar inga »tycken». Nej, det är en gammal trosartikel. Jo, det skulle bli en härlig ordning, om ni KATRINA. LUNDELL. KATRINA. LUNDELL. qvinnor också skulle börja »att tycka». Ja det skulle bli obehagligt för er. Ann' Sohie ska' gifta sig med Sandberg, LUNDELL. och dermed punkt. Bättre parti kan hon aldrig göra . KATRINA. nöjer sig. Nej inte om hon liknar hopen och LUNDELL. tryck ibland, Katrina, som Nöjer sig ? Må säga! Du begagnar utKATRINA. har aldrig frågat dig men hvad tycker du om Ek?
Ehuru arbelsbönderne icke velat medgifva någon ersättning för hofveriets upphörande, hade förrättningsmannen, för den händelse bönderne komme att från detta onus i framtiden befrias, ansett dylik ersättning af dem böra erläggas med 25 R:dr 13 sk. 3 rst. för hvarje helt hofveri eller tillhopa 278 R:dr 1 sk. 9 rst., då en brist uppstode af 153 R:dr 16 sk. 5 rst., hvars ersättande af Statsmedel blifvit tillstyrkt, dock att denna godtgörelse borde utgå endast tillsvidare eller intilldess föreslagen reglering försiggått till beredande af kostnadsfri tillgång på dagsverken genom anläggning af jordtorp samt andra anstalter till boställshäldens förbättrande. Sandby Kungsgård: anslagen till Ryttmästare-boställe vid Sandby sqvadron af Skånska Hussar-regementet, bestod af 3f mantal med underlydande 10-J-jt mantal arbets-skyldige hemman, fördelade i 14i hofverier, hvarifrån likväl borde afräknas den till Kungsgården nu hörande lägenheten Ekemöllas för \ hofveri åsätta arbete; varande arbets-skyldigheten till denna Kungsgård fastställd genom kontrakt af den 12 December 1720 och uppskattad till 449f ökesamt 546j| dränge-dagsverken, motsvarande i penningevärde, efter medelmarkegångspris, 637 R:dr 18 sk. 7|- rst., hvaremot jordens bruknings-kostnad af ombuden vid undersökningen beräknats till 1,188 R:dr 34 sk. 5 rst. Mot befrielse från arbets-skyldigheten hade för 7 hela mantal eller 7f hofverier ersättnings-anbud blifvit gjordt af 40 R:dr för hvarje helt hofveri, hvaremot innehafvarne af hemmanen i Sandby by om 3t3(t mantal, eller 6j hofverier, förklarat sig vilja med arbets-skyldigheten fortfara; och grundades häruppå följande uträkning:
Äfven öfriga Elektorer och Nämnder som till särskilda befattningar, enligt Reg.-Form. och Riksd.-Ordn., erBil. till llöglofl. R. o. Ada Prot. vid 1859—S 0 årens Riksd. 2 Riddar hns-Utskottets Utlåtande N:o 6. fordras, valjas efter derom dagen förut skedt anslag af Ståndet samfälldt in pleno. 20 §. Varder Elektor till Utskotts-ledamot vald, fortfare ändock hans befattning såsom Elektor. Utur 21, 24 och 26 §§ uteslutas de der förekommande orden Bänkman och Bänkman i följd hvaraf dessa gg komma att lyda som följer: g 21. Tillstånd att på högst trenne veckors tid från Riks dagen afresa, må Landtmarskalken bevilja högst en femtedel i sender af de till Elektorer och Suppleanter utsedde ledamöter, i den ordning de sig dertill anmäla. g 24. Elektor eller Utskotts-ledamot må, utan laga förfall eller erhållen ledighet, icke uteblifva från Elektorernes eller Utskottssammanträde, vid den påföljd, som i Ordnings-Stadgan serskildt finnes föreskrifven. Sker det ändock tre på hvarandra följande sammankomster, vare han sin riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustig. Lag samma vare, om Elektor eller Utskotts-ledamot, utan styrkt laga förfall, tvänne veckor utöfver erhållen ledighet uteblifver, börande sådant af Elektorernes eller Utskotts Ordförande genast hos Ridd och Adeln tillkännagifvas. § 26. Med anslag till plenum och Utskotts sammanträden förfares på sätt 46 g Kiksd.-Ordn. föreskrifver. Anslag till Elektorernas sammanträden skola ske sist klockan åtta om aftonen dagen förut. Om, under varande förmiddagsplenum, fortsättning pröfvas nödig på eftermiddagen, bör anslag derom innan klockan ett på dagen vara gjordt. Tvänne ledamöters reservation medföljer. Stockholm den 9 Januari 1860. Utdrag af Protokollet hållet hos Högloft. Riddarhus-Utskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 9 Januari 1860. S. D.
Dån utan egna behof och invända, afl de i samma tean dragas från rörelsen man och man imellan och föranleda till nya uppsägningar af stående Dån, De>på svarar jag fö'St, att man klagar ju. det penningarpe nu äro dragna från Jordbruket och Näringarna; och då den närvarande ställningen lyckligtvis är sådan att Staten icke gör Dan for egna behof, utan för Medborgares, och särdeles för att återföra Rörelse Capitalet sin rätta väg, så bör denna erinran förfalla; men tillika har iletta ett större föremål, nemligen att de Stats-Obligatiuner, som Riksgälds-Cmitoirel utgifver, blifva i mer eller mindre mån en tillökning för den större rörelsen, då deremot en« skiltas Reverser till hvarandra icke i samma förhållande hafva denna egenskap. Då Den 20 Juni. 11003 Dä en sådan I.åne-Inrättning hunnit stadga <jig, -så har man grunden lagd för de bägge ändamålen, att erhålla tillräckligt rörelse - Ca pital, rnen likväl genom en måttlig amortissement kunna arbeta pä det representativa myntets upphjelpande i värde, ty Stats-Obligationerna fylla fullkomligt hvad sorn af curaqta Myntet indrages. Min mening är ock att Riksgälds-Contoret måste autoriseras af Dj^cont-fonden disponera en half Million, för att hålla dessa Obligationer vid sitt Värde, så att då Handelsställningen hastigt påkallar större belopp af verkligt Sedelmynt, och Obligationerna således utbjudas på Börsen, (kontoret deraf inköper, och, åter när detta utomordentliga. behof gått förbi, åter utlemnar hvad det indragit. Operationerna i England af denna egenskap, och nästan i de flesta länder, ligga med erfarenhetens exempel tili bevis för dess erkända nytta.