Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid kunde hvar och en lätteligen inse, att penninge-remisser med posterne endast derigenom skulle kunna undvikas eller bringas till sitt minsta möjliga belopp, all alla orter, som hade sådana remisser att göra, utsågo en gemensam kassör för hela orten och att alla dessa sålunda utsedde särskilda orteller special-kassörer öfverenskommo om en gemensam general-kassör, som holle räkning med och uppgjorde liqvider för dem alla. Enligt motionärens tanke, borde Rikets Ständers Bank blifva den nämnda general-kassören, och de numera vidt kringspridda bankerne special-kassörernc, eller Riks-banken borde, med andra ord, blifva en Giro-bank för alla Sveriges liqvider inrikes orter emellan. Stockholm vore redan förut medelpunkten för Sveriges penninge-rörelse och såsom sådan särdeles lämplig som general-kassörens residens. Alla banker hade ständiga penninge-remisser att göra till Stockholm, filial-bankerue för att infria sina assignationer, och privat-bankerne för att hålla sina vexlings-ombud med kassa; alla borde således med begärlighet omfatta tillfället att, i stället för de med kontanta remisser förenade kostnader och olägenheter, för skaffa sig säkra vexlar, betalbara i Slockholm. För att bringa detta förslag till verkställighet fordrades endast att tillåta bankerne, hvad som ej vore lörmenadt någon enskild, att öppna löpande räkning med Riks-banken och erhålla för på denna räkning innestående medel samma ränta, som enskilde räkningshalvare tillgodonjuta. Den i Banko-reglementet för räkningshafvare meddelade inskränkande föreskrift att alla insättningar och uttag skola ske i hela hundratal Riksdaler, borde för räknings begagnande i del angifna syftemålet bort tagas, enär de belopp, som ifrågakomma att med posten försändas, kunde komma att sluta på hvilka riksdalersoch öre-tal som helst. Deremot kunde man gerna, för enkelhet i ränte-beräkniugurne, föreskrifva att ränta beräknas endast för det hela hundratal, sorn är närmast under Bankens tiligodohafvande.
Eders Kongl, Majlis underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte Ängvon Hartmansdorff. J. Kreuger. Chr. J. Blomstedt. C. Ålander. A. Wilh. Edman. Referent. P. O. Bäckström. Fr. Hallström, Stockholm den 30 December 1846. Stormägtigstej Allernådigste Konung! Kongl. Maj:ts nådiga vilja är, att Förvaltningen af sjöärendena och Kammarrätten häröfver afgifva underdånigt utlåtande. Stockholm som ofvan. På nådigste befallning, W. Gynther. Eders Kongl. Maj:t har väl under den 1 Oktober 1845 i nåder förklarat, det Eders Kongl. Maj:t icke funnit godt i nåder bifalla min hos Eders Kongl. Majit i djupaste underdånighet gjorda ansökan att af gunst och nåd varda frikallad från en mig ådömd ersättning för, i följd af försummad förnyelse af ingången borgen, uteblifvet arrende af båtsmans-chefsbostället Ramdala i Blekinge län, men jag hyser den glada förhoppning, att, om jag inför Eders Kongl. Maj:t egt förmåga att rätt och fullständigt utveckla det ämne, hvarom fråga är, Eders Kongl, Maj:t af mildhet och nåd för en tjensteman, som länge och oförviteligt tjent, nådigst hade beviljat min underdåniga bönfallan, och att det således endast är ofullständigheten i min då gjorda underdåniga framställning, som vållat den för mig missgynnande utgången, Jag vänder mig derföre förtröstansfullt åter till Eders Kongl. Majit i detta för min och min talrika familjs existens högst vigtiga ämne, anhållandes i djupaste underdånighet att få utveckla förhållandet i sin helhet, sådant de ingifna handlingarna det vitsorda. Genom kontrakt af den 14 April 1815, utarrenderades ett af de vid båtsmanshållet varande chefsbohemman N;o JO Ramdala i Blekinge län till öfverstelöjtnanten och riddaren John Pettersson, och detta kontrakt transpor - lionel.
För min del tror jag det ej vara skäl derföre att R. o. Ad. ändrat t §:n och borttagit den rätt, Konungen skulle äga att lemna tillstånd till bankers stiftande, att nu söka i hvarje § göra några restrictioner, eller söka införa några större garantier. Genom tre Stånds beslut lärer redan vara afgjordt, alt denna pröfningsrätt skall öfverlentnas till K. M., oaktadt ett Stånd lärer hafva beslutat, att äfven R. St. skulle deltaga i meddelandet af en sådan tillåtelse. Jag tror således, alt hvad TJtsk. i denna punkt fiamställt, blir gällande, och att man på sådan grund ej behöfver söka några ytterligare garantier; men jag får dessutom tillägga, att jag tror det vara ett verkligt misstag, att söka en garanti derutinnan, att man stadgar, att vid en banks stiftande en större contant insats bör göras, än delägarne sjelfve kunna anse behöflig. Man har nemi. alltid den säkerhet i de öfverskjutande proc., som insättas i allmän vård, att de icke kunna förskingras, men deremot äro de här icke föreslagna, och jag tror ej, att man kan lyckas åstadkomma några garantier, som svara för att den contenia insatsen blir bibehållen. Att tvinga bolaget att mot sin vilja göra en sådan contant insats, till högre belopp än den Utsk:n föreslagit, är blott att förleda delägarne att söka kringgå lagen, alldenstund den fulla insatsen kan uttagas genast efter sedan banken börjat sin rörelse, och långt ifrån alt hafva åstadkommit en större säkerhet, har man förminskat densamma. Jag skulle således tio, att hvad Utsktn föslagit, nemi. 9.5 proc. contant insats, bör bibehållas. Deremot skall jag gerna biträda den redaction, att i slutet af i mom. litt. a må tilläggas: i sådana sedlar, som för mynt i Riket gälla. Hr Ribbing, 13 C|n g t:
M:s nåd. skrifvelse, ang:de afsöndring af Barnarps prebendepastorat från fectorsbeställningen vid Jönköpings skola, och liera till löneregleringen vid Rikets elementarläroverk hörande frågor. Frih. von Schulzenheim, Dav.: StatsUtsk. har uti detta betänk, pag. i afstyrkt bifall till K. M:s propos. i afseende å prebendepastoratens skiljande från skolsysslor. Jag hade aninärkn:r att häremot göra, på grund hvaraf jag ämnat yrka återremiss, och af sådan anledn. begärde jag i föregående plenum frågan på bordet. Jag har sedan erhållit upplysning derom, att 3 Stånd bifallit betänk. Återremissen skulle altså tjena till intet, och jag vill således icke motsätta mig betänkts antagande. Hr Oxehufvud, Göran Adolph: Oaktadt jag inom Utsk. reserverat mig emot beslutet i itsta punkten af betänk. , och ehuru jag vidhåller mina skäl dertill, anser jag mig likväl nu böra tillstyrka bifall till betänk, i dess helhet, emedan frågan i i:sta punkten relativt till de öfriga är af föga vigt. Af fruktan altså, att en återremiss möjligen skulle kunna leda derhän, alt de öfriga Stånden frånginge deras beslut i afseende å betänkts sednare delar, tillstyrker jag nu bifall. Hr Stuart, Carl Gust.: Äfven jag anhåller att få framställa några anmärkn:r vid det sednast föredragna betänk. Lika med de 2:ne talare, som redan yttrat sig i detta ämne, anser jag StatsUtsk. hafva bort tillstyrka bifall till förslaget rör:de prebendepastoratens skiljande från skollärarebeställningarna. Jag kan således icke heller godkänna de skäl, på grund hvaraf detta för både kyrkan och skolan nyttiga förslag blifvit af Utsk. afstyrkt. Enligt den af Utsk. i detta afseende yttrade åsigt skulle de af R. St. beviljade löneanslag för skollärare jemväl vara afsedda till understöd för vissa församlingar vid aflönandet af deras själasörjare.
Simcoria Strul, i Små Claier: Sörfla Claren . 9l:Dr 8: — SlnDra D:o . * . — 4; — ilinge* och 23ajonett0^©mtDen, i Små Claier: Sörfla Slagen . «X:Dr 25: — SlnDra D:o , — 16; — 32 Silfwerwerf erlägga fSewiHntng meb §em procent af förta åretö behållning, Ijroilfen afgift af *2Berfeté ©iöponent, wib årliga utbelningen, innebålleé ocf> tiQ webetböranbe tlppbörbömän aflemnaö, på lifa fått och meb lifa roilfot, forn förut om $af)tu ©rufwot ffabgabt finnes, ©feppobyggeri^nfåttningar, i ©ep daher: görfta dafjen Slirbta £rebje §jerbe §emte ©jette D:o t):o b:o b:o b:o «K:br ioo 66 32. — 50 33 16. — 16 32. — 10 ©feppöbpggerier, forn icfe ega 200 £H:brö inf om fl,Läro fria från $5e« toiUning. ©tern famt Htxlfol&SabtVttt, i £re daher: §örfia dafjen SX:br lQs — SJnbra b:o . * — 5: — §rebje t>:o ♦ — 3; —- ©å något ^IBecf, inrättning eller rörelfe, för bwilfa permiiHe<afgift icfe är ftabgab, befmneS affalla (Vörre infomfi, än forn motfwarar bär ofaanflab* gabe b ög fia Slajjer, bör afgiften för ^>ela infomflen befiämmaö till fem för hunbrabet. §. 26. ^olningöfriijet på kronans?
11 i smidighet och elegans är kantskap med en ung, vacker, öm och parti och minutaffär, önskar inleda be[1636] Sparsamma Fruar. H ä r m ed tl lkännaglfves, att jag efter m n i Nya dalanteri-Iapsinet moder Fru B, Sundemans frånfål eöfvertagit n Ylleaffär, hon bedref I n:r 11 Artil e147 Drottnings., 9 Hötorget, 17 Humlegåråsgi d r e ig atan. Ul och gamma t l yl e mot ages hä- J1670] ' danefter till spanad, Väfning af tyger, schaTandläkaren lar, filtar m. m. hvarje dag I K a l ra Norra ROLAND MARTINS Kyrkogata 12, 1 tr. Hvar och en får s itt ylle til baka I form af garn. Blott ett hälft kilo ull till försäljes i Stockholm: hvarje kilo gamma t l yl e 1 Jlildur Andersson, på alla Apotek, född Sundeman hos CF. Dufva, Drottninggatan 4 1, OBS. [1361] i de större parfymbodarna, med flere O g l a K otemra! fint och 5 Brunnsgränd, Stockholm. B Vaser, Senap, E / fa. A, G. B. rädes, att, i stället för stjärnor, till sitt täcke virka m e d groft s. k. solfgarn breda mellanspetsar, så långa s o m täcket skall vara, och hopsy dessa m e d en remsa javastramalj emellan hvarje, på hvilken sys en enkel ranka m e d rödt bomullsgarn. Betalas visst p r seance? Siri V — n. Professor 23: r C23. Bergstrands Husmödrar! Eskilstunaba. E n konstälskandc ungmö frågar, om det lönar mödan att utan några storartade anlag, blott en g o d vilja, genomgå en kurs i sotritning? Fordras någon skicklighet i teckning eller annars någon finare s m a k? H v a d ställas för anspråk på en ung flicka, som Önskar genomgå Gymnastiska institutet i S t o c k h o l m?
Afgär emellan Riksdagarne nägon af de Committerade, wälje de öfrige en behörig Man, att det lediga rummet intaga. 8 109. Ej mä Riksdag längre räcka än Trenne mänader frän den dag, dä Konungen lätit om StatsWerkets tillständ och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likwäl wid nämnde tids förlopp Riksens Ständer ännu icke hafwa Riksdags-Ärenderne afgjort, anmäle de det hos Kouungeu och äske att Riksdagen mätte fortfara nägon witz tid af högst en mänad derefter, hwilket Konungen ej äge magt att wägra eller förhindra. Der sä oförmodadt hända skulle, att, wid den fälunda förlängda tidens utgäng, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat eller nägon ny Bewillning till bestämdt belopp sig ätagit, dä stall Konungen kunna Riksens Ständer ätstilja, och fortfare den förra Bewillningen intill nästa Riksdag. Är äter Bcwillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, dä stola, efter den fastställda Bewillnings-summans förhällande till den, som wid söregäende Riksdag blifwit fördelad, de i den sista Bcwillnings-Förordningen stadgade Articlar jemlikt ökas eller minstas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmägtige i Banquen och Niksgälds-Contoiret 60 Expeditioner till Riks-Ständen. att en ny Bewillnings-Förordning pä sadan grund uppgöra och utfärda. § 110. Ingen Riksdagsman inä kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfwas för dest gerningar och yttranden uti Riks-Ständeu eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stand, till hwilket han hörer, sädant tillåtit genom ett uttryckligt Beslut, deruti Fem sjettedelar af Ständcts wid omröstningen in Pleno tillstädeswarande Ledamöter instämt. Ef eller skall någon Riksdagsman kunna förtvisas frän den ort, der Riksdag hälles. Skulle någon enskild
I anledning af Riksdags-Fullmägtiges för atssillige Bergslager ingifne ^leiuo-ial, angående en yrkad fri och oinskränkt Tackjernshandel innom Riket, hafwa Riksens Ständer granskat de flere Författningar, hwilka angående Tackjerns-handeln, tid efter annan utkommit; och ehuru Kongl. Förordningen af är 1740, såsom grund för åtskillig? Bruks rättighet, at köpa Tackjern, aberopat deras krivilegier wid kunöstiouen, hwilka privilegier innehalla tilstand, ar fran wisse Bergslager kunna köpa Tackjern, såsom tilgang för Smidet; likwäl och enär i alla desse privilegier icke nämnes någonuteflutande rättiahet framförandreBruksägare eller något kwang för Bergsmännen, al endast at wisse Bruk fä försälja deras ofta med swarighet och förlust tilwerkade krcxluLk, samt Författningarne härom, hwilka äro Ourouomiffe och vmbytlige efter tidernas beskaffenhet, sedermera tilkommic, finna Riksens Ständer) at Bruksägare icke hafwa någon wid Brukens anläggning uti krivilegierne Utsatt exklusiv rättighet til KöpeTackjern inom wist Bergslag.
I hvad mån denna kapitalets tillväxande makt, som endast kan jemföras med det inflytande som pressen i sednare tider förvärfvat sig, är gagnelig oell befordrar mensklighetens nytta, det är en sak, som ännu ligger oafgjord. Emedlertid får man erkänna den såsom faktisk, och att detta kapitalets inflytande äfven börjat sträcka sig till. vårt land, hafva vi erfarit. Man bör för öfrigt icke neka att i sednare tider förhållanden upstått, genom den oerhörda utsträckning som handeln och näringslifvet vunnit, i följd hvaraf de lagar, som nu inskränka kapitalernas rättigheter, i någon mån behöfva förändras. Denna öfvergång måste likväl vara mild och icke göras brådstörtande; ty dels är opinionen stämd mot en fullkomlig frihet att för ett kapital fordra hvad ränta som helst, och dels skulle det vara vådligt att gifva denna frihet en allt för stor utsträckning. Om man nu öfvergår från dessa allmänna satser till hvad som mera specielt rör förhållandet hos oss eller stadgandet af en fri räntefot och uphäfvandet af lagarne mot ocker, så har man under dfscussionen framhållit den satser, att diskonteringen å korta papper, utgifna å sigt borde vara fri. Jag befarar likväl att det skulle blifva nästan omöjligt att stadga en lag med juridiska påföljder, som icke i det fallet skulle kunna kringgås, och som icke kunde komma att utsträckas längre än som för tillfället vore nyttigt. Jag skulle derföre tro att man i denna fråga borde följa det bruk, som stadgat sig å de större handelsplatserna; diskonteringen eger nemi. der rum redan på förhand, d. v. s. långifvaren godtgör sig genast för den öfver betalning, l>en 4 Februari f. m. 273 betalning, han betingat 6ig.
Jag tror icke, att den är en fullt riktig slutsats, som den siste värde talaren har gjort, att, nemi. derföre ali ett mycket stort antal personer ympas med skyddskoppor, så skulle det visa att man har stort förtroende för vaccinationen. Denna anstalt är påbjuden vid påföljd att icke få begagna dyrbara medborgerliga rättigheter, om den ej iakttages. Det är således ett hardt straff att befara, om man icke verkställer vaccineringen. Så länge som ett sådant tvång och straff står qvar för ifrågavar. uraktlåtenhet, så kan, i min tanke, icke förtroendet för vaccinationen mätas efter antalet af dem som vaccineras. Detta hindrar således icke, att det kan finnas mycket misstroende till saken, och jag tror äfven att de flesta, som hysa ett sådant misstroende, icke förstå sig på att anmäla det hos Sundhets-colbm, eller ens tro att ett sådant anmälande till någon ting skulle tjena, hvadan man ej heller af en sådan uteblifven anmälan bör kunna sluta till ett existerande förtroende till vaccinationen, såsom den siste värde talaren äfven gjort. Beträffande den upgiften, att ko-koppor som någon gång blifvit tagne direkte från kreaturet, sedermera icke velat fortplanta Den 29 Januari. 211 sig mera än några få år på menniskor, så kan dertill finnas många orsaker: Det upkomna raseriet med drankutfordring, hvilken ej allenast afgjordt förstör kreaturet, som njuter den, utan jemväl afveln, kan härtill vara en tillräcklig orsak; många andra omständigheter att förliga. Vigtiga uplysningar torde nog visa sig när saken framdeles vinner vederbörlig upmärksamhet. Hvad beträffar den vaccin, som i sednare lider inkommit utifrån, t. ex. ifrån Preussen, så kan den vara ganska god; men hvar och en, som haft behof af vaccin, pä sednare tider, vet, att bristen derå varit här ganska stor. Det gör således icke tillfyllest om man har verklig god vaccin på ett och annat ställe; man mäste väl så föranstalta, att det stora behofvet af god vaccin blir fylldt, så länge vaccinalionstvånget qvarstår, hvilket först och främst, efter min tanka, borde afskaffas.
Majoren ansett afledandef af öfverflödigt vatten utur Hjelmaren förtjena att tagas under närmare öfvervägande och det förslag, att genom en Damm med Luckor, anlagd vid Hyndevad, söka bibehålla Hjelmaren i en någorlunda jemn höjd, till möjligheten icke motsägas af Strömmens beskaffenhet, men tillika trott, att så väl till vinnande af full öfvertygelse om denria möjlighet, och den deraf förväntade effekt och nytta , som ock till utrönande, i hvad mon strömmen skulle uppränsas eller fördjupas, for att gifva mera utrymme åt vattnets hastigare aflopp, noggranna un: Konungens Nåd. Propositioner. undersökningar förut borde anställas af en i Mechanik och Hydroteknik kunnig man ; och har Majoren för öfrigt trott ridi igast vara, att, i händelse Nådigt afseende komma att göras på hvad anfört blifvit, rörande de olägenheter, sorn Hjelrnarens öfversvämmande medförde på angränsande Hemmans ägor, uppmärksamhet måtte fästas endast på upprensande af Hyndevads Ström, såsom det sannolikaste medlet, att hindra det öfverklagade onda, men att för öfrigt modifierandet af sjöns stigande och fallande', hvilket • ofelbart öfvergick mensklig beräkning och förmåga, lemnades åt naturens egen åtgärd. Jemte afgifven redogörelse Öfver Dispositionen af de medel, utgörande tillsammans 50,000 E:'dr af Nionde Hufvudliteln, som Kongl. Maj:t anslagit till gamla Slussverkets underhållande,' samt till visse förberedande anstalter för Kanalens nybyggnad, har den af Kongl. Majtt tills vidare förordnade Slussverks-Direktionen i Orebro i underdånighet anmält; att vid företagne reparationer å det förra, Kanaloch Slussbyggnaderne ytterligare befunnits så förfallne, att de icke utan våda kunna längre begagnas, hvarföre Direktionen hemställt, em icke med den nya Kanal-gräfningen snart matte få göras början, i sammanhang hvarmed nämnde
För Götheborgs BrandslodsföreningsDelegare, derest icke med vederbörligt bifall, på sätt i Reglornes 3 §. nämnes, förj säkring tillika blifvit tagen i allmänna » Brandstods-Bolaget eller i utländsk Asse; curanceinrättning, har följaktligen, intill nuvarande Riksdag, lånens bibehållande icke stålt att bereda ulan genom Borgens j6 Bntico-TJ t skottets Betänkande, K'.o 35. anskaffande, likmätigt hvad, genom BancoStyrelsens ofvan åberopade Kungörelser i Allmänna Tidningarne, var, såsom ett alternativ, äskadt. Utskottet har emottagit ett ifrån VäU lofl.
Jag kan icke förstå annat, än att Brefvet af 1837 skall äga giltighet till 1862, utan att uphäfva eller förändra Ständernes rätt att tillsammans med K. M. annorlunda förordna om denna lön och afkomsten af Alnarp. Det skulle eljest vara ganska beqvämt att låta en sådan reglering vara för alla tider beroende af ett K. 92 Den 6 Augusti-, Bref. Jag måste reservera mig mot detta, och jag tror mig ännu icke vara öfverbevisad om, att det icke skulle slå R, St:r öppet att 1862 begära alt Alnarp må på annat sätt än det nu åsyftade användas. Jag har dock redan förut sagt, att jag icke haft för afsigt att förminska den nuv:de Landsh-ns inkomster. — Jag glömde, då jag sist hade ordet, att besvara en invändning som blifvit gjord emot mig, derföre att jag ansett det vara oformligt att ställa medlen till HushållsSällskapets disposition Man sade då, att det vore en särskild Styrelse som bomme att emottaga dessa penningar. Men någon sådan Styrelse finnes icke och kan icke finnas ännu, innan anslaget är beslutadt. Jag förenar mig med Gr. Anckarsvärd och Frih. Paykull om afslag. Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, framställda propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå förstnämnde piopos:n förnyades och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Gr. Frölich begärde votering. Uplästes lill justering och godkändes följande voterts-propos.: Den som bifaller StatsUtsIcs Utlåt. N:o 96, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämn'de Utlåt, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 44. Nej — 13.
Protocoll hållet å allmän sockenstämma den 9:de julii 1848, med Rödöns församling. S.D. Enligt förut i laga tid skedd pålysning, sammanträdde Rödöns respectifve församling för att öfverenskomma om huruvida den ville gifva barnmorskan Ingeborg Lif något understöd, hvarvid församlingen stadnade wid det beslut att hon, tills den nu löntagande barnmorskan Greta dör, skall erhålla 8 skil. b:co på hvarje rök inom för samlingen. Sockenskrifvaren uptager hennes lön. Den med protocollet missnöjde eger att inom 30 dagar ifrån nedanskrifne dag, eller den dag då protocollet justeras, hos Konungens befallningshafvande deröfver anföra besvär. Rödöns sockenstuga den 9 juli 1848. O.A. Staaff S. M. adj. Å socknens vägnar Olof Larsson i Häste, Eric Pehrsson i Nygården, Nils Johansson i Wejmon, Hemming Nilsson i Bergom. Uppläst och justerad den 23:de julii, intyga O.A. Staaff. S. M. adj. Eric Nilsson i Tomte, Jonas Jonsson i By. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 107–108, ÖLA. På allmän i laga tid utlyst sockenstämma den 10:de september tillfrågades Rödöns respectifve ledamöter huruvida de ej ville med något understöd hjelpa inhyses, O. Diberg och afledne löjtnant Tidemans 2:ne barn, hvarvid församlingen stannade vid det beslut att Diberg erhåller en half tunna korn och enkan Kirstin Andersdotter för sina barn en tunna korn. Till bestridande af ofvanstående utgift, en och half tunna korn, upptages en kanna korn på hvart tunneland. Sexmännen skola upptaga det. Det korn som kan blifva öfrigt sedan en och half tunna äro lemnade till Tidemans barn och Diberg, skall fattig föreståndaren emottaga och förvara till något kommande behof. Rödöns sockenstuga den 10:de september 1848. O.A. Staaff. S. m. adj. Å sockenmännens vägnar Eric Pehrsson i Nygården, H. Larsson, Hemming Månsson i Lägden.
Majits nådiga framställning om nuvarande Renritaren å korpsens stat Carl Akrclls uppförande på Indragningsstat af Rikets Ständer bifölles, afräknas ett mot hans aflöning svarande belopp, 800 R:dr, då anslags-tillökningen komme att utgöra 3,200 R:dr, och borde omförmälde Under-officerare jemväl berättigas till successiv löneförhöjning af 250 Ridr efter fern års väl vitsordad tjenstgöring och samma belopp efter ytterligare fem års lika beskaffad tjenstgöring, för hvilken utgift tillgång dock kunde beredas af anslaget till korpsens arbeten, hvilkas befrämjande derigenom åsyftades. I afseende på denna fråga innehåller ofvan åberopade Statsråds-protokoll (pag. 3), bland annat, att Kongl. Majit, i betraktande af angelägenheten af det militära karteverkets skyndsammare fullbordan och i anledning af anmäld brist på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 5 härför erforderlig arbetspersonal ej mindre på Topografiska korpsens egen stat, än äfven från arméen, under den 2 Februari 1858, uppå Korps-chefens hemställan, i nåder tillåtit att vid korpsen finge tills vidare och på förordnande antagas högst 8 Under-officerare att vid dessa arbeten biträda, med arfvoden af 500 R:dr årligen; och sedan lämpligheten och nyttan af Under-officerares anställning vid denna korps sålunda under mer än ett års tid hunnit tillräckligt prof vas, hade Kongl. Majk ansett skäl vara för handen att al' Rikets Ständer äska ofvanberörda anslags tillökning.