Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter särskildt beträffar omförmälde kostnader för tjenste - 206 Den 3 December e. m. hästarnes underhåll, så har ersättningen för sjelfva hästrationerna blifvit föreslagen att utgå på ändamålsenligt sätt och enl. billiga grunder; men i afseende å den derutöfver för ifrågavarrde hästar upkommande kostnad för stallhyra, hästarnes skötsel och skoning, stalleffekter, m. m., hvilken kostnad enl. hvad af det den Nåd. Propos:n åtföljande StatsRådsProt. inhemtas, blifvit af K. M. och Rikets KrigsColl., uti dess till K. M. afgifna underd. yttrande i ämnet, beräknad till omkring 400 R:dr r:mt årligen för hvarje tjenstehäst, är vordet föreslaget, att, till ersättande af samma kostnad, ett bestämdt belopp af endast 100 R:dr r:mt för hvarje häst måtte af R. St:r beviljas. Såsom skäl till ersättningens bestämmande till så ringa belopp, upgående endast till ^:del af verkliga kostnaden, är uti StatsRådsProt. angifvet, att alltför stora kostnader komme att Statsverket tillskyndas, derest den ifrågav:de ersättningen skulle till sitt verkliga belopp godtgöras. Då likväl ofvan omförmälda beräkning, hvaruti ingår kostnaden af eget stall och stalldräng, ingalunda är för högt tilltagen, skulle, i händelse ersättningen derför komme att bestämmas endast till det af K. M. föreslagne belopp, häraf blifva en följd, att Officerarna nödgades ytterligare af sina löner använda en icke ringa del för dessa kostnaders betäckande, som skulle upgå till inemot hela den för UnderLöjtn. föreslagne personela aflöningen, och således ändamålet med den Nådigst föreslagne löneregleringen, löntagarens skäliga bergning, icke ernås. För att i möjligaste måtto förebygga detta missförhållande får jag med stöd af K. KrigsColhii till K. M. afgifne underd. yttrande i ämnet, vördsamt föreslå:
Hwad som hörer till Flotkornes underhäll och beklädnad samt Fyringarnes underhållande, är wäl här utrcdt och föreslagit, men den till bestående projekterade summan är pä allmänna Utqifts-Staten up» förd. Lika sa är Sjömämings - Corpsens Star också här utredd och beskrifwen, men dess qmarbljfwande Stats summa flyttad till Allmänna Indragnings Staten. — Huruwida Rikets Sjömazt nn är sadan, som den efter Sweriges Politiska förhållande till andra magter, och Landets werkeliga tillgångar, kan och bör wara, är ett ämne, det Stats - Utskottet icke tilltror sig kunna bedöma. Det synes dock kun» na tagas för afgjordt, att SwerigeSl behof af en Oclogs Flotta bör inskränka sig till blott den styrka, som fordras att understödja en Skärgårds Flottas operationer och wid wista tillfällen till Handelns be« skydd. Swerige kan aldrig komma att täfla med l33v Den 22 November. de öfrige Sjömagterne i Europa, dertill ärs Dest tillgångar i jämförelse emot deras, altför ringa; och der är icke okändl att Swerige äfwen under sina lyckligaste dagar af det förflutna århundradet, aldrig mägrat underhälla någon betydlig Orlogs Flotta uran biträde af utländska subsidier. Deremot torde behofwet af en talrikare cch pä flere Stationer förlagd SkjärgardS Flotta wara desto större, sedan, efter det olyckliga kriget, Rikets snart sagdk enda gräns utgöres af en widsträckl Skjärgard. Men detta är ett ämne, som fordrar en närmare undersökning och utredande, än ScatS - UljkoitetS inskränkta rid medgifwit alt anställa. Och dä Uljkokret aksa icke kunnat tillwägabringg något Förstag i Lenna wag, har Utskottet likwäl trott alt genom Floklorncs sammanflaende under en Chef och en Styrelse skulle ofelbart lör Siats-Werket i framtiden medföra mycken besparing.
Maj:t bade också, sedan den 18 sis.tiidne Januari, då den tabellariska jemföreisen öfver Civil lag-förslaget inlernnades, icke kunnat, utan uppoffring af den tid, som för de öfrige regerings-ärendenas behandling varit nödig, glanska samma jemförelse, eller, med ledning deraf, lill öfverläggning företaga sistnämnde lag-förslag; hvarförutan det hinder mot samma förslags antagande i dess helhet molte, att Lag-Comiteen, i följd af det antagna systemet lill skillnad emellan Civiloch Criminal-Jagstiftningen, utur förslaget till Civillag uteslutit alla sådane ansvarsbestämmelser, hvilka icke hörde till rällegångs-ordningen, , hvaraf följde, att den nya Givil-lagen ej kunde, utan alt medföra elt i vissa hänseenden strafflöst tillstånd, sättas i verksamhet annorlunda, än i sammanhang antingen med Criminal-lagen eller med serskildt utfärdade författningar, sorn innefatta straffbestämmelser i stället för dem, hvilka den nu gällande Givil-lagen innehöll, men som, i händelse den nya Lagen i dess helhet antoges, skulle komma att upphöra. Innan omforma!-, de granskning af såväl Civilsom Criminal-lag-förslagen hunnit af Kongl* Majit företagas-, hvilket syntes icke kunna ske under innevarande Riksdag, ansåg Kongl: Majit Sig nu icke böra till Rikets Ständer aflåta någon Proposition om samma lag-förslags slutliga pröfning* men Kongl. Majit hade velat underrätta Rikets Ständer om de nu anmärkta förhållanden, med lil ikännagifvande af Kongl. Majlis förhoppning, ali, sedan del nya lagverket numera, på om. förmälda sätt, hunnit nära sin full bordun, samt endast några få prelimiaär-åtgärder återstod©, innan granskningen deraf kunde af Kongl. Majit företagas, Kongl. Maj:t skulle blifva i till fälle att vid nästkommande Riksmöte till Rikets Ständer, uti den i Grundlagen stadgade ordning, framställa den Kådiga Proposition i ämnet, hvartill en sådan granskning kamm* Lag-Utskottets Utlåtande, N.-O tfa. 5 att föranleda.
Innan jag ingår i yttrande, anhåller jag, alt Hr Landtm, täcktes tillåta, att någon af cancelliet må uppläsa 3y §:n 1 mom. af Riksd.Ordn., hvilket lagrum Utsk. åberopar såsom grund för sin hemställan. Sedan 3j §:n 2 mom. Riksd.Ordn. blifvit uppläst, fortfor Frih. Boye: Då man erinrar sig Const.Utsk:s af grundlagen antydda bestämmelse, och således erinrar sig Const.- Utsk:s pligt att vidmakthålla regeringssättet och att fullkomligen respectera de förhållanden emellan statsmakterna, som grundlagarna bjuda, när man på samma gång besinnar den ställning, hvaruti Regeringen de facto befinner sig i afseende på denna fråga; så har man sannerligen svårt att tillbakahålla den ogillande känsla, hvaraf man ovillkorligen 17 H. i5 Den iS November f. m. fattas vid genomläsningen af detta förslag. Den första fråga man gör sig, är naturligtvis den! hvad rätt har Const.- Utsk. att befatta sig med de åtgärder, som Regeringen skall vidtaga? Vi känna alla, att grundlagen gifver åt Const.Ulsk. en obestridlig rätt att, efter i Statsrådets protocoll inhemtad kunskap om hvad Regeringen gjort, göra anmärkntr, och att till ansvar derföre framkalla Statsrådets ledamöter. Det känna vi, men för ingen af oss kan skilnaden undfalla mellan hvad som står i praeteritum och hvad som står i futurum. Hvad rätt har nu Const.Utsk. att blanda sig i frågor om hvad Regeringen skall göra? Jag tror ingen, och jag tager mig friheten att uppkalla dem af Const.Utskts ledamöter, som här äro tillstädes, alt uppgifva någon enda § i grundlagen, som tillåter Utsk. att sträcka sig äfven till sådana åtgärder, som Regeringen skall vidtaga. För mig synes denna åtgärd, denna sjelftagna myndighet vara uppenbart motsagd af sjelfva Reg.F:ns anda; emedan om Const.
Innan ännu morgonsolen hunnit öfver takkanten ut på trottoaren, är »Persikostadens» marketgata ett enda kaos af glam och starka färger och fina, ömtåliga dofter, som breda sig ut öfver djupt skuggade avenyer och villor med platta tak, skärpas därinne i svalkan, men mattas, upplösas i kvalmig faddhet härute i solen. Böndernas vagnar bilda två ändlösa linier den sluttande gatan uppåt från utkanten, där ruttna vattenmeloner simma i rännstenen och negerfar sitter jovialisk och tjock i blårandiga bomullsbyxor och röker pipa i dörröppningen på sin träkåk. Ända intill de hvita husen, hvars balkonger digna af blommande växter, nå dessa fordon. De nedköras tätt under trottoaren, så att de köpande kunna gå asfalten framåt och ledigt sticka in sina händer efter härligheterna under tälten, medan hästarna på hvar sin sida af gatan gnägga och frusta mot hvarandra i allt det daggvåta, som ännu dunstar upp från stenarna. Barhufvade kvinnor komma ur husen ... hvad det lyser ... hvad det kittlar näsborrarna! – men deras ögon äro mätta, de gå från vagn till vagn, rata, vana vid det lätt köpta öfverflödet. Prisen på håfvorna i detta rika land äro afpassade för de många och icke för de få. Uppstaplade i pyramider ligga små gula kandelops; bjärtgrönt och hvitrandiga vattenmeloner, stora som pumpor, inuti sockersöta, mörkt skära och frasiga; blodröda tomater; små runda aprikoser; skärduniga persikor, smältande saftiga, stora som jätteapelsiner; sockertoppsformig, gulgrön ananas med taggar som dolkspetsar; knippen af gula bananaspungar; korgar från Niagara med svällande concorddrufvor, svartblå som styfmorsblommor, sötsmakande som russin och lådor med små, små syrliga violettröda Delawaredrufvor.
Så lätt går det icke för låt vara ock én primadonna med obestridd rangplats på operettens område att med ens ta steget öfver till den rena talscenen, behärska dess väsentligt afvikande teknik, synnerligast i en så pass fordrande roll som den nämnda. Att just den hederliga tvätterskan-marskalkinnan i hela sin karaktärsanläggning äger många drag, som ypperligt böra stämma med fru Norries konstnärsgemyt, må ej förnekas, och i vissa scener af hennes framställning glimtade detta ock igenom med äkthetens starka glans. Sådana moment — som t. ex. scenen med maken i 2:a akten, där denne berättar, att Napoleon påyrkat deras äktenskapliga skilsmässa — blefvo verkliga små pärlor. Men tyvärr hängde dessa pärlor icke samman; bristande smidighet, säkerhet och rutin lämnade däremellan allt för stora luckor, och de gamla operettmanéren lockade emellanåt till nä- stan parodisk öfverdrift. Mycket torde väl dock härvidlag kunna skrifvas på » debutens » nervösa stämning, och vi tilltro den begåfvade konstnärinnan att efterhand afrunda och utfylla sin framställning. Hon äger då helt visst betingelser att en dag kunna prestera en utmärkt » madame Sans Géne ». Vasateatern bjöd i måndags kväll på en repris af Duru ' s och Chivofs operabuffa » Lyckoflickan », musiken af Edmond Audran. Rollbesättningen var till en stor del densamma som vid styckets uppförande å Arenateatern i fjol somras. Fru Emma, Bergs täcka » Rosenkind » slog äfven nu lifligt an, och hr Strömbergs upptåg som furst Lorenzo XVII hade sina sedvanliga tacksamma beundrare. Vidare förtjäna att nämnas hr Adami som prins Fritinelli, hr Carlander som herden Beppo, hr och fru Lund som Rocco och Fiametta. Den muntra handlingen och den lekande musiken torde nog bereda » Lyckoflickan » ännu många lyckosamma recetter på Vasateatern. En uppläsningsafton var på lördagen af herr och fru Engelbrecht anordnad i Vetenskapsakademiens hörsal och bevistades af en talrik publik, till största delen bestående af damer. Programmet inleddes med ett föredrag af hr E. om » Konsten att väl läsa vers och prosa ».
Ett år förbigick på detta sätt, hvarunder den inbördes kärleken emellan mina föräldrar, om möjligt, tilltog; min far skötte sin lilla jord och min mor lärde, jemte min tillhjelp, för en ringa summa, byns minderåriga barn läsa och skrifva. Men, nu började i hast hennes helsa aftaga, mattheten och kraftlösheten gjorde för hvarje dag större framsteg, hon förmådde nu högst sällan lemna rummet, klagade alldrig, men skämtade med älskvärd ömhet stundom bort de sorgemoln, hvilka lägrat sig på min bekymrade faders panna. En morgon, o! huru liflig står den for mitt minne, kallade hon mig till sin säng, och lade smekande sin älskade hand uppå mitt hufvud; "hör, min Mathilda", började hon, "jag kan och vill ej längre dölja för dig, att mina återstående dagar äro räknade, vi måste skiljas, döden skall snart lägga sin kalla hand emellan oss, men fåfängt skall hon söka åtskilja våra hjertan. Jag lemnar dig nu med tillfredsställelse, emedan så ske måste, till din ömma far, och den vän ditt hjerta sjelf utvalt; i den förres faderliga skydd och den sednares trogna kärlek, skall du finna ersättning för hvad du genom min bortgång förlorar; gerna hade jag väl sjelf ännu en gång velat välsigna edert förbund, men då så trogna pligter kalla din Edvard aflägse, kan jag endast anropa den allseende Guden för ert väl. Fäst din unga själ alltid vid den gudomliga försyn som styr våra öden, emottag med tacksamhet hvad hon behagar pålägga dig; då skall du, upprätthållen af honom, så väl i medsom motgång äga tillfredsställelse och själs lugn." Jag hade under dessa ord, badande i tårar, nedfallit invid hennes bädd, och kunde, gripen af den outsägligaste smärta, ej framföra ett enda ord. Den välsignande handen hade ifrån mitt hufvud nedsjunkit, och höljdes nu af mina hela tårar och kyssar. "Gråt ej min Mathilda", återtog min mor, "låt ej smärtan öfverväldiga dig, men var stark och undergifven Guds beslut, och sansa dig, att med dotterlig ömhet kunna bereda och upprätthålla din fars mod."
De togo en sup och en smörgås, och saken var afgjord. Det var något rart nu att sitta med sitt Gefle vapen och sina postillor för sig och höra sektern fråga efter magistern. Och så en piga, som svarade: magistern sitter och skrifver på sin predikan. Nu hade han texten för sig att begrunda. Det var sjunde söndan i Trefaldighet, första årgången, och orden lydde i sin helhet som följer: »Jesus sade: nu är menniskones son förklarad, och Gud är förklarad i honom. Är nu Gud förklarad i honom, så skall ock Gud förklara honom i sig sjelf; och skall snart förklara honom.» Det var allt. Johan vände ut och in, in och ut, men han fann ingen mening. Det var »tjockt», tyckte han. Men det vidrörde den ömmaste punkten: Kristi gudom. Om han nu toge mod till sig och förklarade bort Kristi gudom, så hade han gjort en stor bragd. Den lockade honom och med Parkers hjelp diktade han en lofsång på prosa öfver Kristus såsom Guds son, samt framkom ytterst försigtigt med att vi alla voro Guds söner, men Jesus, Guds utvalde, käre son, i hvilken han hade ett godt behag, och hvars läror vi skulle höra. Men det var bara inledningen, och evangeliet lästes ju opp efter inledningen. Hvad skulle han då predika om? Nu hade han redan fredat sitt samvete genom att uttala sin öfvertygelse om Kristi gudom. Febern glödde, modet växte, och han kände att han hade en kallelse att uppfylla. Han ville draga svärd mot dogmerna, nådens ordning och läseriet. Det var en uppgift. När han så kom till den afdelning i predikan, der han skulle efter textens uppläsning säga: Med anledning af upplästa heliga text vilja vi på denna korta stund taga till betraktelseämne etc, så skref han: Som dagens text icke ger oss anledning till några vidare betraktelser, så vilja vi på denna korta stund betrakta ett ämne, som är af större vigt än något annat... Och så betraktade han Guds nådaverk i omvändelsen. Det var två angrepp: ett mot textkommissionen, ett mot kyrkans lära om nådavalet.
Lyckönsknings*-Adress N:o 20- Lorné Furste, vara förvissad, att den späda Son Eder Kongl. Höghet lägger i Folkets sköte äfven der skall mötas af kärlekens hyllning. Med stolthet betraktar Svensken sin uppväxande Konunga-Ätt, hos hvilken arfvet af förståndets och hjertats skönaste egenskaper utbildas under den manliga vishetens, behagens och de husliga dygdernas milda inflytelse.. Dyrbara skola de blifva för Folket, dessa Ättlingar, som från Fädernet räkna Segrarnas och Nordmanna-dygdens Anor, och i Möderne-arf emottaga den magt, att herrska öfver våra hj ertan. Kring dem och kring deras Furstliga Ättefäder sluter Norden en oöfvervinnerlig sköldborg af tro och kärlek. Med glädje igenkänna Rikets Ständer i Eder Kongl. Höghet arftagaren af den nya tid, hvars frukter, genom en vis och Landsfaderlig Styrelses försorg, Sverige redan börjat skörda. Ställd emellan Thronell och Folket, lika dyrbar för dem begge, känner Eder Kongl. Höghet bäst, huru bådas styrka vaxer genom förenade ädla bemödanden för bägges gemensamma högsta mål: Fäderneslandets v.älgång. Tidigt invigd i kunskapen om Statslifvets skiftande utbildning, genomskådar Eder Kongl. Höghet den fortgående tidens fordringar, och Eder Kongl. Höghets upplysta förstånd och ädla hjerta äro en borgen, att de skola motsvaras, till ära för Eder Kongl. Höghet och till lycka för Fosterlandet. Måtte Himlen städse vaka öfver Eder Kongl, Höghet och öfver Dess älskade Gemål, som JE. U. Försl. t. und. LyckSnsiningé-Ädr. 49 sorn med alltmera dyrbara band blifvit fästad vid sitt nya Fosterland, och, lik den vår, med hvilken Hon trädde på våra kuster, lif var framtidens förhoppningar och föryngrar och förskönar våra öden! Det är med dessa tänkesätt, Rikets Ständer i underdånighet anhålla få vara i Eder Kongl. Höghets förfarande
Hon visste med sig, att moderskärleken fanns inom henne; hon kände det till och med som om den blifvit starkare, fått en mörkare färgton i skuggan af den själfförebråelse, från hvilken hon aldrig kunnat helt frigöra sig; men hon förstod vid första ögonkast att Marias hjärta icke var oförändradt; att det slutit sig som en blomkalk sluter sig i natt och kyla. Under de tre år Maria vistats i Schweiz, hade mor och dotter uppehållit en regelbunden brefväxling och i brefven hade de båda bemödat sig om att bibehålla den intima tonen. Det hade också lyckats. Men i det personliga umgänget kunde det icke längre döljas att två lefvande varelser stodo emellan dem, och Maria kände det, som om de båda stått moderns hjärta närmare. — Detta alstrade tvång, å ömse håll, i umgänget mellan mor och dotter. Därför drogo de båda en suck af lättnad när de sågo den hvita snipan från Aspinge lägga till vid bryggan nedanför villan och Gerda Du Camp springa upp, medan brodern, som rott henne öfver sjön, satt kvar i båten. Oftast tog Gerda sin väninna med sig, men det hände också ibland att hon stannade kvar på Granudden; då måste Casimir ro ensam tillbaka öfver sjön. I sådana stunder kände den gode brodern en häftig förbittring emot den lilla nippertippa, som tycktes vilja undantränga honom ur Gerdas ynnest. Den unge mannen, som redan var en fullvuxen herre, kunde knappast för en dag undvara sin fjortonåriga systers sällskap. Han var van vid, att hon ägnade sig uteslutande åt honom, och han hatade nu smått sin ljushåriga lilla rival. — Också var detta barn nästan högdraget emot honom — visade honom aldrig ringaste vänlighet. Han fann henne »lillegammal». Den månad, Maria hade att vistas på Granudden, gick emellertid snart, och i juli afreste hon till Norrbyholm. Casimir drog en suck af lättnad, och sommaren blef en idyll för de båda syskonen. På hösten for han tillbaka till sin landtbruksskola; Maria och Gerda återvände till Lausanne.
Uteblifva de ändock, anmäle han förhållandet bos Konungens Befallningshafvande, i afseende på böterne, och varde Mantalsoch Skattskrifningen verkställd enligt do upplysningar, sorn kunna erhållas. § 44- Vid universiteten förrättas mantalsoch skattskrifningen af Akademi-bokhålla ren, för Akademi-statgn, och dem, som under Akademiska Jurisdiktionen lyda, i förening med och vid samma tillfälle, som mantalsoch skattskrifningen verkställes för den öfriga församlingen i den stad, der universitetet är förlagdt, i närvaro af akademiens Rektor eller ett af honom utsedt ombud. § 43. i:o. De vid mantalsoch skattskrifningen meddelade uppgifter om personers namn och ålder skola med husförhörsboken på stället noga jemföras, så att ingen skattskyldig förbigås eller uteslutes från mantals-läugden; och när större eller mindre del af en sockens innevånare är i annat distrikt mantalsoch skattskrifves bör elt af vederbörande pastor, så vida icke han eller den person, som hans ställe företräder, är vid förrättningstilllallet närvarande, undertecknadt utdrag af husförhörsboken till nödig upplysning vid mantalsoch skattskrifningen företes, hvilket äfven gäller då någon från annan församling till mantalsoch skattskrifning sig anmäler. 2:0. Skattskrifvaie skall om de personer, som af honom böra antecknas, derjemte söka alla nödiga upplysningar, för hvilkas säkrare och skyndsammare meddelande stadsfiskare i städerne, länsmän, fjerdingsman och sexman eller rotemästare BevHlnings-Utskoltels Betänkande, M 4. 39 de tvänne sistnämnde vid lika ansvar, som i 43 § angående uteblifvande från mantalsoch skaUskrifningen stadgadt är, skola vid förrättningen vara tillstädes. % 46. l:o. Hvarje skattskyldig skall i mantal uppföras och taxeras, der han bosatt är, till nästa fardag flyttar, eller största delen af året sig uppehåller, med de undantag, som nedan i denna § stadgas.
Dal-allmoge bestående befolkning, öfverstigande 33,000 personer, och der föga inkomst af praktik kunde påräknas, anhållit, att Rikets Ständer, till förekommande af det sorgliga förhållande alt orten, der rödsot och febrar årligen vore gängse, skulle komma att sakna nödig, oafbruten läkarevård, måtte för provincialläkare-befaltningen i Leksand StatsUtslcottets Utlåtande N:o 139. 137 Leksand anvisa löneanslag till lika belopp, som andra provincial-läkare åtnjuta, eller, böja denna lön från dess nuvarande belopp 1,000 R:dr till 1,500 ILdr; och e) af Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län, (motion N:o 255), hvilken, af den anledning att provincial-läkare-beställningen i Ofveroch Neder-Calix distrikt, sedan densamma för omkring 3 år tillbaka blifvit ledig, varit icke mindre än 9 gånger anslagen såsom ledig, utan alt någon sökande till denna Ijenst sig anmält, hemställt, att, då orsaken härtill måste sökas i ortens aflägsna läge, distriktets stora vidd, såsom innefattande Öfveroch Neder-Calix socknar, samt den ringa inkomst af praktik, som erhöiles bland en befolkning, som för det mesta befunne sig i knappa omständigheter, lönen för provincial-läkaren i berörda distrikt måtte från 1,500 ILdr höjas till 2,000 R:dr. Alla dessa särskilda framställningar har Utskottet tagit i öfvervägande; men då medel blifvit ställda till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för alt användas till understöd vid sådana provincialläkare—beställningar, hvarest tjenstens innehaivare icke förmå att, i förening med den åt dem anslagna lön, genom enskild praktik bereda sig nödig utkomst och bergning, samt Kongl.
Täflan i verksamhet för detta mål är en strid, der glädjen öfver framgång blir fullkomligare ju mer den af alla delas, under rättvist erkännande af ömsesidiga förtjenster. Med uppriktigt erkännande bäraf och under liflig önskan, att hvad under denna riksdag blifvit beslutadt måtte lända till fäderneslandets sanna båtnad, anhåller R. o. Ad. att Deputerade ville till Hedervärda BondeStåndet återföra uttrycken af R. o. Ad:s aktning och vänskap. Deputationen blef härefter på vanligt sätt utbeledsagad. Emottogs en deputation från Vällofl. Borgare-St., anförd af vice talmannen, Grosshandlaren, Riddaren af K. Nordstjerneorden, Pehr Murén, hvilken yttrade: Högvälborne Hr Gr. o. Landtm, samt Högvälborne och Välborne Hrr Ledamöter af Högloflige Ridderskapet och Adeln I Af Borgare-St. utsedda att till Höglofl. R. o. Ad. framföra Borgare-St:s vördsamma och hjertliga afskedshelsning, gå vi nu att fullgöra detta smickrande uppdrag. De gamla grundlagsenliga formerna för våra riksdagsarbeten taga i anspråk mycket både af lid och krafter och derjemte mången gång ej ringa grad af tålamod; men en god vilja, ett redligt bemödande förfela sällan målet, och det sannt fosterländska nit, hvarmed Höglofl. R. o. Ad. under nu tilländagångna långa riksmöte, likasom städse tillförene, omfattat fäderneslandets angelägenheter, har väsendtligen bidragit till flera riksvigtiga beslut, hvilka ofelbart skola medföra stor nytta och välsignelse för den mötande tiden. Hvad denna bär i sitt sköte, är visserligen för oss alla förborgadt, men med ledning af det framfarna veta vi, att sann tillit till en mild Försyn, varm fosterlandskärlek samt rättrådig enighet i rådslag och handling, bilda den häfstång, hvarmed varande och kommande slägten lyftas till ljusare utsigter, upplystare verksamhet.