Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från byn Tas-Ary skall jag föra expeditionens fartyg ända till staden Jakutsk, i det jag visar rätta farvattnet på Lenafloden. Tolken skall under hela färden befinna sig vid min sida. Allt ifrån den dag, då jag afreser från Jakutsk, ända till slutet af min tjenstetid i Nordenskiölds expedition måste vi, jag Winokuroff och min tolk, alltid vara nyktra (icke rusiga), uppföra oss ärligt och höfligt och punktligt åtlyda kaptenens befallningar. För alla dessa mina förbindelser har herr Kolesoff att betala mig nio hundra rubel. Efter expeditionens ankomst till Jakutsk får jag icke utan chefens tillstånd lemna skeppet, utan skall jag framgent stanna om bord. Om kaptenen finner det nödvändigt, att jag följer honom tillbaka ända till Lenas mynning, skall jag efterkomma denna önskan mot ett extra arfvode af tre hundra rubel. Under denna senare färd är jag icke förbunden att medhafva någon tolk. Om expeditionens framkomst till Tumat-ön genom någon omständighet förhindras till november månad, eger jag rätt att med min tolk begifva mig till Jakutsk och här för herr Kolesoff förete ett å embetets vägnar af kommendanten Baschleff eller någon annan lokal embetsman gifvet intyg, att jag på Tumat-ön verkligen upprest sjömärket och vistats der, tills floden blef isbelagd, samt att jag afrest först efter det att expeditionen icke mera var att förvänta. Då måste herr Kolesoff på grund af detta kontrakt göra upp med mig och till mig utbetala hela summan 900 rubel, jemte 200 rubel för min återresa. Om expeditionens fartyg skulle anlända till Tumat-ön så sent, att färden uppför Lena blir omöjlig, skola vi, jag och min tolk, öfvervintra med expeditionen ända tills floden blir öppen år 1879. Och härvid skola vi, jag och min tolk, på vår egen räkning bo der, hvarest fartygen skola öfvervintra, och tjena expeditionen så som tillhörande dess manskap. Efter sjöfartens inträde 1879 skall jag föra fartygen från öfvervintringsplatsen till staden Jakutsk. Derför har jag utom de mig tillkommande 900 rubel att erhålla ännu 800 rubel.
Hvad den första afdelningen beträffar, har jag ingen betänklighet vid bifall till Ulsk:s förslag; men hvad den sednare delen angår, torde jag måhända icke rätt hafva uppfattat tillstyrkandet; emedan det förekommer mig som Utsk. velat medgifva brytning af något convolut, som är yngre än af år 1792. I anleda, häraf yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Utsk. i fråga om de handlingar af sednare årtal an 1792, hvilka röra revisioner af Bancosamt Riksgäldsoch Disconlverkens förvaltning, tillstyrkt convoluternes öppnande, men icke tillstyrkt öppnandet af de convolutcr, hvilka innehålla sådane handlingar af sednare årtal, som för viss tid höra hållas hemliga. Hr von Hartmansdorff: I det fallet bör jag endast anmärka, alt Hemliga Ulsk:ns protocoll efter 1789 förmodligen aldrig varit öfverlemnade till Talmännens eller Ståndens disposition. De tillhöra endast de ledamöters kännedom, som jemte Konungen deltagit i Hemliga Utsk:s förhandlingar. Jag nödgas derföre bestrida dessa hemliga handlingars öfverlemnande till någon annan än Konungen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade härefter uppläsa den del af Utsk:s mern., som angår convoluternc med 1789 och 1792 årens SecrctaUtsk:s-handlingar, samt yttrade derefter, att om han rätt uppfattat Hr von Harlmansdorffs mening, så vore den, att med begge dessa convolut borde på enahanda sätt förfaras, nemi. så alt K. M:s nåd. förordnande om deras brytande borde af Landtm, och de öfriga Talmäunen inhemtas. Hr von Hartmansdorff förklarade sin mening vara sådan den nu blifvit framställd. Frih. Cederström, Jacob:
De pä vår Production, på vår utförsel, lagda banden hafva tillkommit genom Tulltaxor, icke utfärdade till Skeppsrederiernas uppmuntrnn. Är det nu så, som Presidenten B-tron Edelcrantz påstår, att dessa band på Trädvaruhandeln icke uppmuntra Skeppsredarne, utan frakthanst deln antingen bär sig dem förutan, eller ock ej kan hjelpas; då lemnar jag att döinma, huru en Författning skall anses , sorn trycker en del Medborgare, som det påstås, till förmån för en annan, men hvilken förmån dock icke vinnes. En annan orsak, som uppgifves, är nödvän; digheten att bibehålla Skogarne,i en del trakter, för Bergverksrörelsen, i en annan, der sådan ej finnes, för den förmånen, att äga Skog. Hvad Bergverksrörelsc n angår, är det, som Baron Edelcrantz säger tydligt, att ingen Berg-, verksägares rätt förnärmas derigenom, att öf-; riga Skogsägare tillåtas begagna sin Egendom. Det är dessutom helt olika Skog, som till export och som till kolning användes. Sken-’ barare är det inkast, att man skall spara Skogen för sin egen skull; det är förlåtligt, att de, sorn i våra skoglösa Orter varit vittnen 86 Dén 2 i Maji. till den nöd, som Trädvarors afsaknad förorsakar, befara för de nu skogsrike Provincerna samma öde; ändamålet är godt, nmn må det ti 1 låtas mig att säga, medlen äro deremot rai-vt stridande. Låt äfven vara, att ökade Exporttillfällen, hastigt uppdrilna priser, skulle kunna bringa SkärgåidsProvincernas Innevånare, att utöda sina Skogar; för de öfrige Skogsorterne, <ör den egentliga vigtiga Skogsbygden skulle den högre vinsten blott bereda en bättre hu hållning. Dock, den ceconomiska frågan, hvad som i stort är mest förstörande, antingen vanskötsel utaf allt genom vanvärde, eller oförståndig res lockande att hastigt iörstöra en del till momentel vinsts erhållande; denna är en åsigtsfråga, och om sådana äro människor envisa.
Sländerne behöfva förnya sin derom a (lä t na skrifvelse; och något iteratum, eller någon påminnelse lärer väl ej eller kunna anses erforderlig för sakens verkställighet, enär det är allmänt bekant, att man redan i flere år varit och ännu är sysselsatt dermed. 5:te punkten lyder, att ifall K. M. skulle vilja göra försök äfven med det Auburnska systemet, jemte det PensyIvaniska, så anhålla II. St. alt begge desse slag af fängelsestraff icke måtte på ett och samma ställe tillämpas; och i så allmänna termer affattad, medgifver jag visserligen, alt denna punkten är af så oskyldigt innehåll, att den gör hvarken lill eller ifrån. Mea just derföre synes deri också vara alldeles obehöflig, eller åtminstone af beskaffenhet att icke ensam för sig innefatta tillräckligt ämne för en und. skrifvelse från R. Sl:s sida till K. M. Hvad slutligen 6:te punkten angår, så innehåller den jemväl åtskilligt, som jag icke kan tro behöfligt eller lämpligt alt i en skrifvelse till Konungen framställa. Deri uttryckes försl, alt de nya fängelserna må blifva så inrättade, att tillfälle blifver till gudstjenst, undervisning och arbete för fångarne; och jag hemställer, mine Hrr, huru det är tänkbart, att Regeringen eller fängelseadministrationerna, äfven utan påminnelse, skulle kunna underlåta att tillse sådant. Ty hvad här äskas, ingår ju så väsendtligt i det nva fängelsystemet, att det derförutan förlorar hela sin karakter. — Jag vet väl, att upphofsmännen till hela det ifrågavarande förslaget med denna 6:te punkten hade för afsigt att fä uttryckt en slags förkastelsedom öfver Philadelphiasystemet och ett tyst företräde gifvet ät det Auburnska. Men jag vet ock, att denna afsigt strandade inom PresteSt., så 1-40 Den 26 April f. m. alt den härom uppsatta tiraden förföll oell måste modifieras till den nyss omförmälde meningen; oell sådan den nu slår der, är han utan all betydelse.
Under dessa förhållanden fordrade rättvisan, att staten återfinge sin endast vilkorligt bortgifna egendom, af hvilken den alltför länge varit i mistning; hvadan motionären, till vinnande af större säkerhet och nödiga kontroller för framtiden, föreslagit Rikets Ständer ält "l:o i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t behagade nedsätta en komité af "sakkunnige och opartiske män med uppdrag att: “a) af de författningar, som tid efter annan till skydd och fördel för rikets stä“der blifvit utfärdade, göra sammandrag, så att man deraf kan erhålla fullständig kunskap om alla de fördelar, hvaraf städerna^ alla i gemen eller hvar och en isynnerhet, dialekt eller indirekt, äro i åtnjutande “b) undersöka och utreda, med hvad rätt och för hvilka ändamål samtlige städerne “i riket samt hvar och en i synnerhet, uppbära inkomster af tolag, våg-, hamn-, bro-, “mätareoch packare-penningar, med (lere andre inkomst-titlar, huru desse rätteligen bö“ra enligt privilegier, författningar och läxor betalas och uppbäras, äfvensom huruvida ändring i de sådane slädernes inkomster rörande privilegier blifvit åstadkommen i annan “ordning, än grundlagarne föreskrifva, samt huruvida dessa inkomster blifvit använde till de “ändamål, i och för hvilka de ursprungligen blifvit tid efter annan medgilne “c) i tabellarisk form och på grund af städernes deröfver förde räkenskaper för de tio sistförflutna åren, serskildt för hvarje stad, uppställa inkomsterne å hvarje titel af de i mom. b) omnämnde medel “d) fullständigt undersöka och utreda, på hvilken grund och mot hvilka vilkor all städerna tillhörande jord, så vål åker, äng och skog, som tomter, blifvit till dem öfversten, jemte arealen och värdet derå, och hvad i öfrigt härmed kan hafva gemenskap, samt framför allt, huruvida de vid upplåtelsen fästade vilkor äro vordne af städerne i allo och framgent eller blott til! en del och under någon tid uppfyllde, äfvensom, huruvida all den till städerne ursprungligen öfverlålne jord eges och brukas af städernas borgerskap, eller om 6 Allm.
Så sade qvinnones fader till mannen: Käre, blif öfver nattena, och ditt hjerta vare lustigt. Men mannen stod upp, och ville färdas, men hans svär nödgade honom, så att han blef den nattena der. Om morgonen på femte dagen var han uppe, och ville färdas; då sade qvinnones fader: Käre, vederqvick ditt hjerta, och låt oss töfva, så länge något lider uppå dagen; och de åto med hvarannan. Och mannen stod upp och ville fara med sine frillo, och med sinom dräng; men hans svär, qvinnones fader, sade till honom: Si, dagen är framliden, och aftonen är för handene, blif qvar i natt; si, här är herberge ännu i denna dagen; blif här öfver natten, att ditt hjerta må vara lustigt; i morgon stån I bittida upp, och dragen edra färde till dina hyddor. Men mannen ville icke blifva öfver nattena, utan stod upp, och for sin väg, och kom inför Jebus, det är Jerusalem, och hans par åsnar klefjade, och hans frilla med honom. Som de nu kommo intill Jebus, förled fast dagen, och drängen sade till sin herra: Käre, kom och låt oss draga in uti de Jebuseers stad, och blifva der öfver nattena. Men hans herre sade till honom: Vi vilje icke draga in uti de främmandes stad, som icke äro af Israels barn; utan vi vilje fram bätter till Gibea; Och sade till sin dräng: Gack uppå, att vi måge komma någorstäds till nattena, antingen i Gibea eller i Ramah. Och de drogo framåt, och reste; och solen gick dem neder hardt invid Gibea, som ligger i BenJamin. Och der drogo de in, till att blifva der i Gibea öfver nattena. Då han kom derin, satte han sig på gatone i stadenom; ty der var ingen, som dem ville herberga i sino huse öfver nattena. Och si, der kom en gammal man utaf markene, ifrå sitt arbete om aftonen; och han var också utaf Ephraims berg, och en främling i Gibea; men folket i det rummet voro Jemini barn.
Men han svarade dock icke på min fråga. Den var: hvarest finnes befäl? Förslår det Den 28 BI a j £. ra. 33g nuvarande att bemanna båda flottorna så, som de behöfva? Om inan jemnför befälets antal förr och nu, finnes vid det för stora flottan lika talrikt nu, som det för båda flottorna då? Måhända har jag subtraherat oriktigt; men 70 officerare äro indragna, och med erinran derom har jag gjort upp min räkning. Hvarföre också sluta, att en officer från stora flottan är skicklig till manöver på den lilla flottan, men icke äfven tvärtom? Jag har kanske orätt, men för mig confunderar det sig, som skulle slutsatsen icke vara fullkomligt logisk. Jag förklarar, att ehuru jag icke tillhör något af de ifrågavar. vapnen — ja, ja, att jag icke är sjöofficer vet hvar och en —, men att jag icke med någon förkärlek inom mitt begrepp fästar mig vid det ena eller andra. Jag kan icke såsom man af yrket bedöma frågan; men jag är riksdagsman , och då äger jag rätt att yttra mig, och utgår dervid endast från le gros sens commun, som likväl sitter qvar hos hopen och icke går bort genom några organisationsförändringar. Jag ville säga: månne stora flottans officerscorps är tillräcklig, om båda flottorna skola öfvas? Men denna fråga hänför mig till en annan: gjorde man väl rätt, då man tillintetgjorde det ena vapnets befäl för det andras skull? Gr. Cronhjelm: Jag skall utbedja mig att ytterligare få upptaga tiden med några ord. Hvad först beträffar Frih. Lagerbjelkes och mina olika åsigter i afseende å linieskeppens tillstånd, förblifver jag vid hvad jag förut yttrat och tfor, att skiljaktigheten härleder sig derifrån, att Hr Frih. beräknar hvad som finnes vid brobänken och i förslagen; hvaremot jag fäster mig vid hvad som verkligen kan utgå i bruk till landets försvar. Jag vill blott citera ett exempel för att bevisa förslagens opålitlighet. Då jag i Carlskrona sisth år vistades, utlades linieskeppet Manligheten för att begagnas såsom casein för en del af manskapet.
Fröt. i834 och 183S. 10 Sami. t Afd. 6r Expeditions-Utskottets Forsla• till und. Skrifvelse N.o 2S7. tillfälle att uppgifva till hvad belopp nedsättning i numertalet derigenom må, under viss tid eller för alltid, inträffa, ej kunna ingå i pröfning om nödvändigheten af Infanterie-Regementets och Häst-esqvadronens bibehållande vid deras närvarande numeraire, utan afbidan på den tid, då roteringen och rustningen kan ökas med nya hemman, som deruti ingå, eller om lämpligheten och behofvet af att fylla antalet genom uppsättande af värfvad trupp, draga Rikets Ständer dock så mycket mindre i betänkande att ånyo framställa sistnämnde förslag, som detsamma är öfverensstämmande med ofvan åberopade Kongl. Brefvet den 2 October 1806; och få Rikets Ständer alltså, under åberopande i öfrigt af de skäl Rikets Ständers vid förra Riksdagen i ämnet aflåtne underd. Skrif•veise innehåller, hos E. K. M. förnya den underd. anhållan att, jemte det Jemtlands Soldater åläggas samma skyldigheter, som Kronans indelta manskap i det öfriga Riket, roteringen i Jemtland måtte jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundräntan och öfrige utskylder blifvit emellan Länen behörigen iemförde och tagne i beräkning; hvarefter de nya hemman, som i Jemtland tillkomma, må öka den gamla roteringen med ny; samt att de sålunda för Jemtlands Fält-Jägare-Regemente tillstyrkte vilkor jemväl måtte få sträckas till Jemtlands Häst-Jägare-esqvadron, så att Ruslhållarne dervid kunde komma i åtnjutande af all den lindring i deras hittills åliggande skyldigheter, som antingen redan blifvit, eller framdeles kan varda Rothållarne inom provincen beviljad; äfvensom att Roterings-förrättningen i Jemtland, såsom å andra orter, måtte Lomma att på Statens bekostnad verkställas.
Propos. med förslag till ny jagtstadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt. Frih. Wrede, Kasimir: I afseende å föredragningssättet får jag hemställa, huruvida det icke får ske punktvis, samt att, för den händelse åtskilliga punkter bifalles och andra afslås eller återremitteras, Utsk:t måtte hafva öppen rätt att göra de jemkningar, som i följd af det ena eller andra fallet kunna blifva nödige. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Frih. Wrede hade föreslagit, att det förev:de Betänkit skulle punktvis företagas till afgörande, med iakttagande deraf, att Utsk:ts å sid. 15 afgifna tre hemställanden skulle komma under pröfning först efter det att hela författnings-förslaget blifvit genomgånget; äfvensom att R. o. Ad., för den händelse åtskilliga §§ i förslaget komme att återremitteras, men andra åter bifölles, skulle lemna Utsk:t öppen rätt att vid förslagets förnyade granskning vidtaga sådana jemkningar i de godkända §§:nas redaktion, som kunde finnas behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:ne torde komma att undergå; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. bifölle hvad sålunda föreslagits. Ropades ja. Den 5 Anguati. T Förslaget till jagtstadga. § 1. Bifölls. § 2- Gr. Sparre, Erik: I denna 2:dra § är K. M:s Befh:des rättighet till jagt å ifrågav:de marker inskränkt mot hvad den nu är.
Riksens Ständer hafva af deras Stats-UG skotts utlåtande i detta ämne inhämtat: att skogen Mjusen, hvilken, vid Gevärs-Factoriets flytt* ning Från Söderhamn, ansågs böra såsom en Fa^ ptoriets tillhörighet, skattläggas till hemmantal och årlig ränta, numera, efter uppkommen rättegång, blifvit, genom vederbörande Härads-Bätts Utslag, den 25 November sisth år, Kronan frändömd, emöt lösen af 200 daler Silfvermynt: at£ de merberörde Factori tillhörande byggnader , gårdstomter, vattenfall och darnfästen, om hvilkas föryttrande, för Statens räkning, E. K. M:ts Och Rikets Xammar-Colleglum blifvit i Nåder anbefaldt att besörja, ännu åcke, i anseende till förekorone hinder och inträfFadt behof af ytterligare upplysningar, kunnat försäljas: att således, under den förflutna tiden, någon annan tillgång för betalning af intresset & det från Civil-Stateus Pens iöns-fond erhåline lån icke funnits, an arrendet för Carl Gustafs Stads Landtegendom och qvarn-, hvilket arrende, emedan den del deraf, som utgår i spannemäl, betalas efter länets markegångspris, utgjort hvarje år olika belopp} samt att, sedan dessa arrende-medel blifvit till ifrågavarande ränte-liqvid använde ocfl bristen godtgjord fe-c åren 18 14 och 1815, af Öfverskott på Stats-intraderne, äfvensom för 1816, 4817 och 1818 af besparingar på Biks-Statens g:dje Hufvxid-titeij nu mera återstår att ersätta, dels hvad för sisth 4 år i ränte-tillgången brustit, utgörande, enligt uträkning, 3,993 R:dr 47 Sk3 rst., dels pek den skilnad, sorn för innevarande år pcb framgent kan visa sig emellan JåRlffeelpppef peli omföripälde arrende-medel - ZTntlerdaniga Skrifvetser, 16 f
Landtm, tillkännagaf, att PresteSt. antagit Utsk:s till R. o. Ad. och PresteSt. gjorda inbjudning i fråga om bjelkar och sparrar af furu och gran ”af 8 lill och med 10 tum midlpå” och ”deröfver”. Hr Rosenblad: 1 flera hänseenden är denna fråga af alldeles ingen vigt, emedan ingen införsel äger rum, hvarken af 10 eller 8 tums bräder; men deremot är frågan af mycken vigt i statistiskt hänseende. Den är en af dem som fordra den största uppmärksamheten af de embetsverk som behandla handelsstatistiken. hvaraf commerce-colhm är ett. Del är nemi. ett sätt att betrakta i hvad mån styrkan af våra skogar aftager eller ej; och det år i delta hänseende af mycken vigt att bibehålla desamma dimensioner som af ålder varit antagna till ledning för införselstullen. Nu existerar, såsom man vet, ingen utförselstull å denna vara, och det år af det skäl, som jag anhåller alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, ehuru derigenom i:dels timmas tid borttages i det först. StatsUtsk. Hr von Hohenhausen: För statistikens skuld i detta afseende medgifver jag kanske, att sådant torde vara nyttigt, men här är dock ej fråga om bräder ulan om bjelkar, hvilka för något särskildt behof måste införas utifrån. Att då i och för en uträkning på detta långväga sätt lägga en högre tull än hvad som behöfves, del vore väl mycket, hvarföre jag finner mycket skäl att antaga den inbjudning, som PresteSt. redan antagit. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga Ulsk:s inbjudning till godkännande af de af Utsk. föreslagna tullbeslämmelser för bjelkar och sparrar af furu och gran af 8 till och med 10 tum midtpå samt deröfver, ropades ja jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja öfvervägande. Till följd häraf fann R. o. Ad. voter:s-propos. N:o 286 hafva förfallit.
Hollsteins Memorial om Recognitions Skogarna ; Gro angående Fjerdingsmans aflöning och deras Boställens indragning ; af den 4 Juli: 7:0 ofver f. d. vice Talmannen Jon Jonssons Memorial, om lindring i Båtsmans indelningen uti Blekinge Län, med undantag af hvad Utskottet i öfrigt yttrat; 8:0 om medel till Casernbyggnåd för tvänne i Ystad förlaggda Esqvadroner af Mörnerska Husar-Regementet; 9:0 i anledning af Hans Excellences Hr Gr. E. Ruuths ansökning om Prolongation med af* betalningarna pä de qme Lån, Hans Excellence uti Riksgälds-Contoiret innehar; 10:0 i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande Öfver Herr I^agmannen Grefve Gyllenborgs Motion om ersättning för inqvartering in. m. från Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet af den 4 Juli: Angående vissa öfverklagade olägenheter för Båtsmans-Rotehållare. från Oeconomieoch Särskildta Utskotten af den 4 Juli: 1:0 om medel och utvägar till Hampplanteringens befrämjande; 2:0 i anledning af väckt fråga om inskränkning i Halländska och Bohusländska Allmogens Seglations-frihet; frän Den g Juft. g 51 < . fr " f fran Lag-Utskottet af den 27 Juni: .1:0 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 31 sisth Maj. rörande ansvar för averkan å de, till befordrande af Skogarnes tillväxt i Skåne skeende planteringar och om sattet att i bevis leda dylika förbrytelser; af den 30 Juni: 2:o innefattande svar å gjorda anmärkningar vid Utskottets Eetänkande, rörande åtskilliga föreslagna ändringar uti nu gällande Concours» författningar; af den 4 Juli : 3:0 i anledning af Kongl. Majus den 21 sisth Juni meddelta Nådiga Proposition, angående tillägg vid g Cap. 6 §. Handels-Balken; 4:0 öfver skedda anmärkningar vid Utskottets den 25 nasti.
Forslingen verkar äfven dubbelt menligt för åkerbruket derigenom att dragarne långr tider äro borta från hemmet, förtärande på landsvägen och aflägsna hviloställen det foder, som bordt hemma begagnas och derigenom lemna tillfälle lill jordens förbättrande genom ändamålsenlig gödning, och derigenom att de, som sysselsätta sig med forsling, i allmänhet måste mer begagna hästar än oxar, ett förhållande, som äfven verkar oförmånligt på jordens produktions-förmåga och derjemte blir dyrare för egaren. På moraliteten verkar också forslingen högst menligt, då det lugna hemlifvet, så angeläget för den idoge åkerbrukaren derigenom störes ; då formannen under forslingen icke har någon sysselsättning, utan blott går utmed lasset eller, såsom ofta förhållandet befinnes vara, ligger lättjefullt eller sofvande på detsamma; då hans arbetsförmåga och arbetsskicklighet derunder på intet sätt utvecklas; då han genom det sällskap, han på sina färder träffar, ofta lockas till oordentlighet; och då dels väderlekens oblidhet, dels den, som honom synes, lätt förtjenta penningen icke sällan lockar honom att anlita bränvinet. Erfarenheten har också allt mera och mera visat att forslingen sällan i längden gifver god bergning åt sina idkare, då deremot icke få exempel finnas derpå att personer, som förr dermed sysselsatt sig och derunder blifvit allt fattigare och fattigare, icke allenast kunna väl berga sig utan stiga i förkofran sedan de öfvergifvit forslingen. Denna öfvertygelse, som allt mera och mera börjar sprida sig och vinna insteg hos den allmoge, som sysselsätter sig med forsling, har också förorsakat att antalet af dem, som vilja forsla, blir allt mindre och mindre, att forlönerna derigenom blifvit högre, och att tidpunkter inträffa då forbönder knappast till något pris kunna erhållas. Detta åter verkar menligt icke allenast för de producenter, som skola afsända sina varor till den allmänna varumarknaden, emedan omkostnaderna derigenom blifva större och deras behållning således mindre, utan ock hufvudsakligen för konsumenterna i synnerhet af de förnödenhetsvaror, som måste finnas, men ega relativt ringa värde uti stor volym eller stor vigt, såsom spanmål, sill, salt, m. m.