Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till mera kända Fängelseminnen från revolutionstiden, om än icke så berömda som jägarekaptenen Jourgniac Saint-Méards eller girondisternes vän Riouffea, hör Journal des événements arrivés d Port-Libre, depuis mon enirée dam cctte maison af Coittaut (intagen i andra delen af Mémoires sur les p isons: Paris, 1823). Sina anteckningar i Port-Libre, dit han blifvit förflyttad från Magdelonettes, börjar Coittant den 27 frimaire år II, och kort derefter, den 11 nivöse s. å., om förmäler han att han fttt familjen Sombreuil — fader, son och dotter — till fängelsekamrater. » Enhvar vet, säger han, att denna modiga medborgarinna under septemberdagarne störtade sig mellan sin fader och mördarne samt lyckades rycka honom ur deras händer; sedan dess har hon egnat honom alla tänkbara omsorger, trots de förfärliga konvulsioner som, efter denna bedröfliga tidpunkt, hvarje månad i tre dagar plägade henne. Då hon visade sig i salongen, riktades på henne alla ögon och fylde9 af tårar ». Vi skola kanske icke redan af denna korta notis sluta, att Coittant och bans medfångar ej hört ett ord om glaset, ehuru de alla kände väl till m: lle de Sombreuils modiga handling. Men fortsättningen lemnar intet tvifvel qvar, att vid denna tidpunkt fabeln ännu ej var diktad. Man har väl sagt, att det var en bitter antifras att gifva ett fängelse namn af Port-Libre — det hette förut Bourbe —, men Coûtant prisar det högt i jämförelse med Magdelonettes, der-ifrån han kom, ooh Carmes, dit han slutligen flyttades: der var bättre utrymme, bättre luft och snyggare. Och när han besjunger Le salon du Port-Libre, uppkallar umgängeslifvet i fängelset för honom un riant tableau, Qui nous retrace la veillée D ’ un ancien ci-devant château.
fetjfilbt mätberaS. QBtb jfattlagbe ‘jöljölqmatnat af tre till ft;ta pär jfenat od) betutöfmet, betalas för Mjölnare lifa afgift meb ftälfe#3nfpectoret i ben €lajj SapetingS# männen beftämma, och wib fåbane ömarnar af ett ellet tmå pär ©tenar lifa meb bättare, få mtba iftågamatanbe ömarnar gå tninft fp,ta månabet af året. €nahanba föthållanbe ege tum mib ©ågat, forn efter benna författ# ning till fetjfilb ^Bemillning uppjfattaS, famt gå minft fpta månabet om året; och bör mib ©ågat, bet flere rantat npttjas, en ©åg meb en ellet tmå ta# mat jemföraS meb en qmarn af 1 eller 2 pär jfattlagbe jfenar, famt ©ågat nteb 3 ä 4 tamar, ellet betöfmet, jemfötas meb ömarnar af 3 ellet 4 pär jlenat och betöfmet. SBöranbe fålunba ömatnarneS och ©ågarneS bejfaf# fenhet t taperings#uppgiften intagas. Dm ömarn och ©åg af betötbe beffaffenhet äto få belägne, att be jfö# tas af en och famma perjon, bör benne taperaS till afgift, betäfnab efter jfe# »arnes och ramarneö fammanlagba antal.
:o 2<ji. om Kinda Canals iståndsättande med en förslagsvis beräknad kostnad af 5o,ooo R:dr; samt om upprensningen af Helg.e-än i frän Christianstad tilldess utlopp i hafvet; kostnaden härföre är calculerad till i 10,000 R:dr, men Stadens Handels* Corps och kringboende Possessionaler förmodas vilja med betydliga sammanskott bidraga. Och äro dessa arbeten af Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning Indelade i arne Classer, hvaraf ensamt den ena, innefattande sådane som företrädesvis synas förtjenta af snar verkställighet, upplager en sammanräknad summa af 564,3a5 Rrdr. Af hvad nu blifvit anfördt anser Utskottet det vara ådagalagdt, ej mindre att företag äro dels påbörjade, dels ock tillämnade, hvilkas fullbordande och utförande i produclivt hänseende skola blifva af stor nytta för Landet, utan äfven att Slaten redan ingått förbindelser, hvilka böra erkännas och uppfyllas. På grund af Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelnings förklarande, att det vid senaste Riksdag beviljade anslaget af 5o,ooo R;dr årligen är otillräckligt, icke allenast till bestridande af redan påbörjade arbeten, utan ock ännu mer lill verkställande af andre nyttige vattencommunicationer, har Kongl. Majit nu äskat anslagets förhöjande till 100,000 R:dr om året. Utskottet medgifver väl, att dylika arbetens fördelande på en längre följd af år inverkar menligt på sjelfva arbetet och föranleder till förhöjning i de först beräknade kostnaderne, men Utskottet tror derjemte sådant lättast förekommas derigenom att icke flera större anläggningar på en gång företagas, hvilka sedermera i brist på medel, måste helt och hållet afbrytas.
Eller kanske var det af gammal vana som armarna åter lydde och fullgjorde sin skyldighet likasom förr. Hon lade Lilli i vaggan, satte sig själf på pallen bredvid och visade henne leksaker. Men Lilli lyfte upp bägge benen och fattade i fötterna med sina händer. Detta tykte hon var en så rolig lek, att hon skrattade högt. Emmi skulle också skrattat, om hon icke varit så sorgsen och haft en sådan kväfvande känsla i strupen. Hon förundrade sig där hon satt öfver att hon i morse icke påmint sig ett medel mot sömnen, som hon ofta begagnat sig af, nämligen att med en nål sticka och skrapa sina armar. Däraf hade nu uppstått hela denna stora, ohjälpliga olycka, som skulle ödelägga hela hennes lif. Sent om aftonen, då alla andra redan lagt sig till hvila, gick Emmi ut på gården. Det var mörkt och tyst, men himmeln ofvanför var stjärnklar. Hon satte sig på nedersta trappsteget för att tänka öfver sin nuvarande belägenhet och sin framtid. Inte blef den ljusare af att hon tänkte därpå, tvärtom syntes den henne endast mörkare, och hvart hon än såg omkring sig, var det skumt och svart som natten. Hon lämnade sina egna bekymmer och såg upp mot det höga blå, där himlaljusen brunno så klart. Hvilka voro väl de lyckliga, som fingo vistas däruppe bland dem? Och hvilka af alla dem som nu lefde skulle få komma dit? Månne någon enda piga? Men helt säkert alt herrskap. Naturligtvis, de voro ju redan här nere så mycket bättre än andra. Hon undrade om det var människorna eller änglarna, som brukade tända de där ljusen om kvällarna. Eller blefvo människorna änglar, då de kommo dit upp? Och små barn, som dogo tidigt, hvem månne vaggade och skötte dem? Eller kanske behöfde de ingen vård i himmeln? Silja öppnade dörren och ropade henne in. Hvad i världen sitter du därute i kölden för? Hör på, Silja, sade Emmi, då hon klädde af sig, hvarför äro vi pigor så dåliga? Vet du inte det? Nej. Därför att vi måste vaka så mycket. Vi hinna synda dubbelt mera än andra. Ser du, för herrskapet, som sofver ända till klockan åtta eller tio, blir mången synd ogjord. Kanske var det så.
Då det på hvarje tilltalad naturligtvis skall verka ett obehagligt intryck, att den person, hvilken hufvudsakligen dömmer honom, skall hafva så stor andel i de ådömda böterna, och man ej heller utaf en dylik person kan vänta så stor opartiskhet, som en oväldig och ointresserad domare bör äga, samt exempel ej heller lärer saknas derpå, att, under åberopande af enahanda lagrum, krigsdomstolarna för samma förseelser ådömma mångdubbelt större böter än allmänna domstolarna, der domaren efter 32 cap. 2 §:n Rätteg.- balken allmänna lagen, sådan denna § lyder i K. förorda, den 20 Jan. 1779, ej äger andel i de ådömda böterna, hvilka äro Konungens ensak, hvaraf dock krono-åklagaren, enl. K. M:s bref till Just.eancellers-embetet af d. 31 De c. 1829, åtnjuter hälften; så vågar jag vördsamt föreslå, det ofvanberörde stadgande uti K. M:s krigsartiklar måtte förändras i öfverensstämmelse med K. förorda, d. 20 Jan. 1779, samt auditeuren och krigs-justitiarien, hvilka härigenom komma att gå miste om en påräknad sportel, utaf statsmedlen njuta någon motsvarande ersättning. Om remiss häraf till vederb. Utsk. anhålles. 5. 5:o Då K. M:s nåd. förbud emot all gemenskap med f. d. Kon. Gustaf Adolph, f. d. Drottningen och deras barn, gifvet Stockholms slott d. jo Dec. 1812, icke tillkommit på det sätt 87 §:n Reg.F. föreskrifver; så får jag härmed yrka upphäfvande af all verkan eller tillämpning af ofvannämnda nåd. förbud, och ödmjukast föreslå, att, i den händelse R. St. skulle finna ett dylikt stadgande vara af nöden, LagUtsk. må uppdragas att i detta afseende till R. St. med förslag inkomma, hvilket, sedan det blifvit granskadt, prof - aia Den 7 Mars f. m. vadt och godkändt, må i underd. underställas K. M:s liad. sanction.
Icke minst på grund af sitt vackra fosterländska syfte — att iDom en ram sammantränga en bild af vårt musiklif — förtjenar kalendern en stor spridning och man må önska att denna första årgäog måtte erhålla många efterföljare. A.Blomstermålningar och Djurstycken af Aug. Strindberg. Ena dagen ett naturalistiskt sorgspel — cyniskt, hemskt och tröstlöst som denna » Fröken Julie » är — och den andra en liten förtjusande bok, i hvilkeo man träffar förf. vid det me9t älskvärda lynne. Här snudda motsatserna om någonsin vid hvar * ann; Strindbergs författarepersonlighet har som guden Janos två alldeles olika ansigten — i » Blomstermålningar och Djurstycken » är det idel solljus, leendet sä friskt och godt, att man inte kan annat än känna sig i hög grad sympatiskt berörd. Här träffar man på författaren midt i landtlifvets hjerteläkande, glada ro, sysselsatt med blomsterodling, fiske och jagt. Han anförtror er på det mest vinnande sätt i verlden, med humorn spelande i ögonvrån, naturens alla underbara hemligheter. Och han är så väl förtrogen med dem, hans iakttagelseförmåga si skarp, hans berättarekonst i denna bok så förtrollande godmodig, att det är ett nöje att sitta ned och höra på. Läs » Blomstermålningar och Djurstycken », och ni skall glömma mycket af det bittra, af det ni icke kunnat försona er med i Strindbergs nedbrytande, tendensiösa böcker! Och tro 09s, när vi 9äga er, att som ni här möter Strindberg, är han i verkligheten — enkel, naturlig fastän något tillbakadragen. Han har i denna bok omedvetet blottat sig sjelf, men på ett sätt, som gör att vi med ett hjertligt leende räcka honom handen, be honom vara välkommen hem till dessa skär, han så mycket älskar, till dessa fjärdar, han så mästerligt skildrar i morgonoch sommarnattstämning, till denna lilla trädgård, han anlagt, ansat och skött, när hans flitiga hand i sommardagar der ute bland skären hvilade från pennan. » Blomstermålniogar och Djurstycken » är utgifven på Alb. Bonniers förlag med 14 mycket läckra små vignetter af G. Åberg och A. Sjöberg.
Vid en återremiss kan ingenting förloras, ty riksdagens längd beror icke på denna frågas mer eller mindre skyndsamma afgörande och då ser jag icke det ringaste hinder för en återremiss. Några andra voteringar för förstärkt Const.Utsk. äro icke beslutade och någon ledamot deruti är icke ens vald. Således finnes ingenting som påskyndar frågans afgörande, ulan Const.Utsk. kan i all maklighet besvara återremissen i fall den nu beviljas. Frih. Cederström: Jag hade verkligen icke föreställt mig alt jag skulle få höra en sådan slags tolkning som den Frih. Palmstjerna nyss gjorde, då han stannade vid ordet ”förena,” hvilket i texten icke har annat skiljetecken efter sig än ett komma. Han säger att Const.Utsk. hållit sig vid frasen ”skiljaktigheterna förena” men icke läst .slutet af §, der det heter att det dymedelst fullständigt beredde utlåt, sedan skall hvila till R. St:s afgörande "sorn 234 Den 26 Juni. ofvan sagdt är.” Det kan väl ej kallas alt riktigt tolka en grundlag som bokstafligen skall tillämpas att stadna vid ett komma. Man måste vara så god och läsa punkten till slut. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Frih. Cederström har frågat, hvartill det tjenar att begära det uppskof hvarom jag anhöll då frågan sednast förevar och som R. o. Ad. då beviljade. Min mening var att undvika tvist. Det finnas tvänne myndigheter för grundlagens tolkning nemi. först Talmännen och i sista handen Const.Utsk. Om Talmännen och Stånden blifva sig emellan ense, så kommer frågan icke till Const.Utsk. Då har man besparat tid, emedan man icke nödsakats gå till sista instansen. Detta hoppades och åsyftade jag, men har saken så utfallit att PresteSt. förklarat ifrågav. förslag till grundlagsändring böra hvila, utan omröstning, så är stridighet mellan Ståndens beslut redan gifven, och Const.- Utsk:s mellankomst måhända oundviklig. Jag anhåller att Ridd.- Sekret. ville upplysa lmruv. PresteSt:s beslut utfallit, sä vida någon officiel underrättelse derom ankommit. I anledn. häraf upplyste lindert.
Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Protocoll hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 4:de Mars 1818. §- — ■—- •—* Herr Prosten Rabe reserverade sig, såsom ej kunnande dela Utskottets förtroende till kustbevakningen, den Vlerr Prosten ansåg mera kostsam, än med ändamålet vore enligt. t 35° t c sv. o,eli Ekon. Utsk. Betcinknnäen. Härmed förenade sig Herr Prosten m. m. Kolmodin. Ut supra. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs, och EkonomiVtskotts Utlåtande, i anledning af en inom Vällofl. BorgareStSndet väckt fråga, 0111 förhöjd tidiof gift för Boktrycheri stilar, som inf or skrif vas. Herr Norström, Carl Fredr., har till Vällofl, BorgareStåndet ingifvit ett Memorial, som derifrån blifvit till detta Utskotts handläggning remitteradt, och hvaruti finnes anfördt: att sedan Boktryckaren, Directuren. J. P. Lindh, tillhandlat sig fran Köpenhamn alla de betydliga och kostsamma stilgjuteri-instrumenter och inventarier, hvarmed det stilgjuteri varit försedt, som hittills skall fourperat Dannemark, Norrige och Sverige med. deras behofver, samt dessutom gjort serskilda kostsamma byggnader och inrättningar för denna tillverkning vid Mariaedal, anskaffat Utländska fullärde arbetare i detta yrke, och betydligt ökat detsamma med ytterligare införskrifna matricer för ännu nyare stilsorter, så att han skall kunna täfla med utländska stilgjuterier 1 arbetets fullkomlighet samt Vara i tillstånd, ej allenast att fournera alla Rikets Boktryckerier, utan äfven dermed kunna förse andra länder, hvartill äfven kommer, att förträffligheten af denna inrättning Besv och Ekon. Utsli. Bctänkanden, 331 blifvit af Kongl. VetenskapsAkademien vitsordad; så anser Herr Norström betnälde Directeur, som sålunda skall beredt
Antom till Exp.-Utsk. den 17 Maji kl. 3 e. m. Utlåtande, i anlednig af vackt motion, att det åt Nybyggare förunnade understöd, under benämning af Upofostringshjelp, må i missväxtår fördubblas och utsträckas. (U. A.) Till Stats-Utskottets Utlåtande har ifrån Bonde-Ståndet blifvit remilleradt ett af Riksdagsfullmägtige ifrån Westerbottens Län And. NorBih. till R. ät. Prot. l834- 4 än ml. 1 A/d. 2 ab.te Häftet. io Stats-TJtskottets Utlåtande IV.o för. mark oell Olof Olofsson afgifvet memorial, deruti de anmält, alt den nöd, sorn genom senaste missväxter uppkommit ibland allmogen inom Westerbottens Län, och synnerligast ibland dem, hvilka, såsom nybyggare, nedsatt sig i fjellen och ödemarken, snart botade att äfven sträcka sig till den egne skatteallmogen, som, så länge några födoämnen bos den. finnas att tillgå, måste underhålla de kringvandrande hoparne af nybyggare; och då det således vore att befara, att, om snar hjelp icke mellankomme, hela orten skulle blifva försänkt i fattigdom och elände, har Motionairerne dels hemställt, att nybyggarne, i synnerhet de svåra åren och i allmänhet då bebofven sådant fordra, måtte omedelbarligen erhålla sin undsättning af Kongl. Maj:t och Kronan sålunda, att den uppfostringshjelp. de lad samt den vanliga uppfostringshjelpen utsträckt till nybyggare, som hafva två eller flera minderåriga barn, hvarmed socknens eller allmogens skyldighet att dem underhålla kunde komma att förfalla, dels äfven föreslagit, att Rikets Ständer måtte, till beredande af sådant gagneligt ändamål, göra underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t ville i Nåder förordna om behöfliga undsättningars meddelande af Statsmedlen.
Under nyare tiders forandrade forhfillanden blef dock den stolta oafhkngiga Johanniterorden fbrst ofverflbdig, sedan besv&amp;rlig, hvarfor dess iigendom indrogs till stateli i det ena landet eft&amp; det andra; detta skedde i slotet af forra och borjan af dettn Brhundradet. I Tyskland upplostes orden officielt i r 1811 och den torde val ngrmast vara nuvarande Ii; Prezcssiska Jolin~z~zite~~-O~.de~z att nnse shorn en vaclcer g&amp;d At det stors minnet af de fordne Johanniterna. Genom det hoga beskydd den iitnjuter, liksom genoin de ganska betydliga penningemedel ofver hvilka den disponerar, ager den dock ett stort inflytande och utofvar mycket godt. SBllskapet raknar omkring 3,000 medlemmar, ager ijfver 40 sjnkhus i olika delar a£ Tyskland, nnderhBller ett hiirberge i Jerusalem, dar sAval betalande som obemecllade resnnde af alla nationei m o t t a e s; den liiter iirligen p&amp; sin bekostnad vid diakonissanstalterna utbilda. sjnkskoterskor, hvilka sedan under naiun af)) Johanniter-ordens tjanande systrar)) ' skola st8 till dess disposition siival i fredssom i krigstid. Viirn dagars riddire fylla val fornamligast sina forpliktelser ggnonl erliig gandet af den ratt hoga hsafgiften. Under 1870 ilrs krig hade dock omkring 300 Johanniter anmdt sig till sjukvdrdstjiinst. (iS,I.ojligen voro dock dessa p&amp; J. 0: s bekostnad utsande diakoner). I fredstid aro de skyldiga vnra de stjiinande systrarne)) till hjalp och r&amp;d, men hur pass verklig denna hjBlp ar forefaller ovisst.
Inrättningar för aeademiska undervisningen liro af den oumbärlighet och vigt, att de förtjena Riksens Ständers behjertande. Qyedersägligt kunna Academierne icke, i de vetenskaper, hvilkas utveckling och fullständigare framställning för Rikets studerande ungdom bero af dessa Inrättningars tillstånd, uppfylla sitt kail såsom högre undervisnings-aastalter och national-bildnrageos vårdare. Jag misströstar icke, alt .Svenska folkets ombud skola ädelt förse så magtpåliggande behof. Ty inga kostnader kunna dock i högre bemärkelse betraktas såsom productiva, än de, som användas för imdervisniugs-anstalternas utbildning; folkets söner af alla stånd och från alla orter njuta ock frukterna deraf i många generationer. Må begärda anslag till förbättring af lärarnes villkor och andra önskvärda föremål lemnäs åsido; Aeaderuiernes lärare skola finna den bästa uppmuntran för sig i nationens deltagande - Bil. till StatsUtskottets Utlåtande, N'.o 35 f 9 tagande för den vetenskapliga bildningens förkofran. Kongl. Maj:t bar, genom Nådig Proposition om anslag af 25,ooo R:dr för hvartdera af Rikets båda Universitet, endast afsett bidrag till dessa vördsamt anmälda tre liufvudsakliga behofs afhjelpande. Af Rikets Ständers upplysta vård orri Undervisnings-verken må man med visshet kunna tillförse sig, att de med benägenhet dertill bifalla.” Häruti instämde Biskop Hedren, Doctor Agrell, Prosten Åstrand, Prosten Afzelius samt Herr Helsingius. Af Herr Prosten Östberg'. ”Emot Höglofl. Utskottets beslut alt i första rummet till Extra Stats-rcgleringen använda Riksgälds-Contoirets calculerade öfverskott med afskiljande af Bankens disponibla räntevinst, reserverar jag mig. Jag tror, alt dessa senare bär alidi a först bordt tagas j anspråk. Det är en känd sak, att Riksgälds-Contoiret åligger att ansvara både för Stora och Lilla Creditivet, af hvilka det senare merendels alltid utgår, och i en så orolig och hotande tid, sorn den närvarande, det förra äfven snart nog kan komma att anlitas.
— Denna summa är visserligen ganska betydlig, men man må dock påminna sig, att, förmedelst densamma, skulle, enligt den nu framställda planen, Sveriges sjöförsvar till alla dess delar, med afseende på materiel och förråder, bringas till en så fullkomlig ställning, att deu icke allenast kunde göra det möjligt att på ett för försvaret ändamålsenligt sätt använda hela den personal, som Slaten dertill afsedt, ulan äfven att detta försvar ulan tidsförlust och med full kraft genast kunde sättas i verksamhet och dervid hållas, oansedt möjliga, vid början af kriget uppkommande förluster inom materiel och personal. Detta allt, utan att de stora och förlamande ansträngningar, hvilka blifva en följd af de brådskande åtgärder och deraf förorsakade öfverdrifna kostnader, sorn, vid utbrottet af ett krig, med ett illa ordnadt och underhållet försvarsverk, måste göra sig kännbara, kom - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 63 ma att påkallas. Att hinna detta mål, hvaraf landets höjda politiska vigt och deraf härflytande stora fördelar blir den första och säkra vinsten, utgör föremålet för Eders Kongl. Majrts varma önskningar och oafbrulna omsorger. Men ett så högt mål, som i närvarande fall är liktydigt med att återföra rikets försvar till sjös, från dess innehafvande förfallna ställning, till erforderlig kraft och tjenstbarhet, uppnås icke utan betydliga uppoffringar. Vilkoret för att nationen skall finnas hugad alt vidkännas dem, synes mig vara, dels att den får en fullständig kännedom om deras belopp och det mål man söker, dels att denna dyrbara materiel sammansättning öfverensstämmer med ett rationelt och stadgadt system för landets forsvar samt således, att de nedi agde medlen användas på ett sätt, som, i förhållande till summan, framkallar det största möjliga resultat. En jemförelse i detta afseende emellan den af mig föreslagna materielen och den vi nu ega, såväl i anseende till kraft som kostnad, har, uti en för ändamålet uppgjord vidlyftigare utredning, blifvit Eders Kongl. Maj:t i underdånighet förelagd.
Kleen anmält, att han, då underdånigt förslag byggnadens år 1856 af honom inlemnades öfver då återstående arbeten å musei-byggnaden, var fullbordande. fast öfvertygad, att den i förslaget upptagna summa 750,000 Riksdaler Riksmynt skulle för byggnadens fullbordan blifva tillräcklig, och att således, sedan af nämnda belopp 600.000 Riksdaler blifvit vid sistlidne riksdag af Rikets Ständer anslagna, vid nu blifvande riksdag ingen annan framställning till Rikets Ständer skulle blifva behöflig, än i afseende på de enligt förslaget ännu återstående 150,000 Riksdaler. Af ett det underdåniga memorialet bifogadt kostnadsförslag öfver de arbeten, som vid 1860 års slut anses ofulländade, visar sig emellertid, att denna summa varit för lågt beräknad, och att utöfver sistnämnda summa erfordras ytterligare 300,000 R:dr, eller tillsammans 450,000 H:dr, att utgå under åren 1861, 1862 och 1863, då hela byggnaden till början af år 1864 kan vara fullbordad. Med förbigående af förslagets detaljer, upptager detsamma nemligen: Till mur-arbete . 138,000: — Inrednings-arbeten 168,000: — Ornering, målning samt byggnadens fulländning . 130,000: — Diverse omkostnader 14,000: — R:dr 450,000:
Då alla de undersökningar, som för utrönande, om och hvilka felaktigheter till äfventyrs kunde förefinnas uti den sednast upprättade jordeboken, i öfverensstämmelse med sålunda föreslagne stadganden, borde försiggå, icke med behörig noggrannhet och fullständighet, kunde anställas vid sjelfva jordransaknings-förrättningarne, helst det ofta kunde inträffa, att handlingar, hvilka behöfde rådfrågas vid förrättningsstället, icke vöre tillgänglige samt förrättningarne derigenom till men för jordegarne, som vid dem borde vara tillstädes, skulle erfordra stor tidsutdrägt, ansågo kommitterade den föreskrift böra meddelas, att granskning af 1825 års jordebok och dess jemförande med de Irenne föregående, så väl af häradsskrifvarne, som å lands-kontoren, dess - 20 Stats-UtskoUels Utlåtande, N.o a4'1» förinnan blefvo verkställde, på det att dervid upptäckte fel i möjligaste måtta före jordransakningen kunde utredas; dock att alla ifi ågakommande forändringar vid nämnde förrättning fullständigt framställdes, på det vederbörande, hvilkas rätt derunder vore beroende, måtte komma i tillfälle att densamma iakttaga och bevaka. Såvida det med jordransakningen åsyftade ändamål fullkomligen skulle kunna vinnas, serdeles då fråga vore att åstadkomma en jordeboks-liggare, som för all framtid kunde tjena till efterrättelse, syntes det kommitterade nödigt, att utväg lemnades vederbörande jordegare, att före denna förrättning erhålla fullständig kännedom om de uti jordeboken, angående hvarderas egendom, befintliga anteckningar. Behofvet af en dylik åtgärd hade ock tillförene varit insedt, då genom Kongl, förordningen den 31 Augusti 1762 stadgades, att ett exemplar af hvarje sockens jordebok borde förvaras uti pastoratets moderkyrka, samt då nya jordeböcker upprättades, desamma, före insändandet till Konungens befallningshafvande, delgifvas socknemännen.