Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende på de flera hos Riksens Ständer väckta Lagfrågor öfver 3 §. af Eders Kongl, Majtts Nådiga Förordning den 28 Juni 1798, angående vissa omständigheter, sorn uti Lagsökningsoch Utmätningsmål böra iakttagas, få Riksens Ständer härmed i underdånighet h°sE* ders Kongl. Majit tillstyrka, attén sådan förklaring - Den 17 Juli» 1529 Ting öfver nämnde §. tnå utfärdas , sorn förordnar : att utöfver sex månader från förfallotiden fördröjt .kraf, eller underlåten Lagsökning för Skuldebref , ställdt tili innehafvare*! eller till viss rpan och ordres, att inom tolf månader infordras , icke må föranleda till annan förändring Uti Gal'enärens ansvars-skyldighet, än att han, vid bristande godvillig betalning, ej kan bysättas, och att anstånd till skuldens gäldande jemväl kan af Executorn eller IJomaren beviljas: att salunda ställde förskrifningar, som ej innehålla viss betalnings-tid , höra vid fråga om deras executiva kraft behandlas efter den beräknings-gmnd förrberördej §• utstakar , och qit om Gäldenär förbundit sig till betalning af sådan Skuldsedel inom viss tid efter skeen de uppsägning , och densamma verkställes så tidigt , att förfallotiden inträffar inom tolf månader från den dag Skuldebrefvet är utgitvet, detsamma bör rnedföra enahanda verkan, sorn i händelse betalningen varit inom besagde tid utfäst. Hvilket allt Riksens. Ständer i underdånighet till Eders KonglMajus pröfning öfvervinna Riksens Ständer framhärda med. djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl, Maj:ts ynderdånigste, tröpligtigste tjenare och undersåter Den 17 Juli. På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t Landtmarskalk. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman.
Jag skulle vördsamt förmoda, alt om Ståndet antar Hr von Hohenhausens förslag, hvaremot jag ingenting har att erinra,någon votering icke 4 II. ' 1-3 98 Den 6 November e m. beliöfvcs, emedan, i händelse flr von Uohenhansens förslag antages, beliink. kommer alt reiuilleras med de dervid gjorde anmärkn:r. I auledn. häraf förklarade II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, att sedan han littkännagifvil, ali den franisl;iIlila propus, lill bifall ä Ulsk:s tillstyrkande blifvit med öfvervägande ja besvarad, kunde det sålunda lillkännagifuu husl til el icke ulan votering änd ras. Voteringen Lief härefter företagen, och vid dess slut liofunnos rösterue hafva utlällit. som följer: Ja —(»4. Nej —17. 18:o Ali gide öfrige a dicie hufvud titeln förut uppförde ausin g, hvaruti lingon förändring icke föreslagits, och l!):o angille ett (inslag för Orgelbyggaren Gustuf /hillersson till huns konsts fortsättande och ytterligare fullleoni ning. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 20:o Angtde anslag till räddningsanstalter för vanvårdade barn. Hr Liljenstolpe, Axel Fred r., hade inlemna! följande: Instämmande uti Hr von Roseus, Georg, vid 29 punkten af SlalsUlsk:s utlåt. N:o 41, rör:dc äskade statsanslag lill räddiiingsanstnlter för moraliskt vanvårdade barn, algifne reservation, särdeles hvad angar den af Ulsk. åberopade olämplighet en att Staten öfverlager den föräldrar naturligen tillhörande pligt ali uppfostra sina barn, etc. vägar jag yrka äterremiss af ifrägavar. punkt, pä det all bifall lill llr Ehrenholfs, Guslaf Herman, motion älminstonc i någon män torde kunna beredas. Att våga föreställa sig, det R. St. skulle vilja besluta, att till K.
N:o 1 hvarom förevartde utlåt, handlar och frågan således är förfallen, anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos. att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut. Frih. Stjernstedt, Jak. Theodor: Då R. o. Ad. tillika med BondeSt. bifallit de förenade Bankooch LagUtskms föreg:de utlåt, i ämnet hvaruti Utsk:n tillstyrkt afslag å Hr Bergmans motion att Privatbanker skulle berättigas att fortfarande utgifva sedlar å valeur af 3 r-.dr 16 sk. b:co, så anser jag denna fråga vara förfallen och tillstyrker alt R. o. Ad. ville vidblifva detta sitt förut fattade beslut. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag nödsakas att opponera mig mot den grundlagstolkning som de föreg:de tvenne talarne vilja sätta i gång. Det är otvifvelaktigt, att derest två Stånd slädnät emot de tvenne andra vid en frågas slutliga afgörande, så är deusamma förfallen då den är af natur att kunna förfalla. Nu deremot hafva tvä Stånd visserligen bifallit de förenade Ulsk:ns förra utlåt., men 2:ne andra Stånd hafva deremot återförvisat frågan till Utskm och således hållit densamma öppen. I följd deraf kunde Utsk:n icke säga att frågan vore förfallen, hvarföre också Utskm i mia tanka ganska riktigt ansett att frågan vore, såsom sagdt är, öppen hällen genom återremissen af första utlåt, från Presteoch Borgare-St:n. Frih. Stjernstedt, August, har behagat upläsa Doktor Sandbergs reservation: alt följa den i hela dess längd på spåren, vore alltför tidsödande och skulle sysselsätta R. o. Ad. hela qvällen; jag skall alltså, för att icke för länge dermed uppehålla, ehuru misstagen äro ganska många, endast fästa mig vid några få. Doktorn säger ibland annat att några nya skäl icke äro förebragta för den förändring Utskm tillstyrkt i motsats till sitt förra utlåt. Förhållandet är likväl icke delta, ty nu har saken en helt annan upslagsända.
December samma år dömt afskedade Husaren Christoffer Christoffersson att böta, för hustjufnad till värde af 9 R:dr, sexdubbelt med 54 Rrdr och, för annan stöld till belopp af 11 R:dr 16 sk., tredubbelt med 34 R:dr, men, i saknad af till - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 53 gång tilt böter, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru kroppsplikten, efter beräkning af hustjufnadens dubbla och öfriga slöldens enkla värde, utgörande tillsammans 2g R:dr 16 sk., bordt stanna vid tjugofyra dagars sådant fängelse; och 3:o Emot tillförordnade Domhafvanden i Östra HaradsRätt, hvilken Domstol, genom beslut den i5 November berörde år, ansett inhysesmannen Peter Olsson och lösdrifvaren Anders Håkansson för vunne att hafva ur fiske-redskap stulit fisk, värderad till 26 sk. 8 rist., samt derför, med tillämpning af 43 Kap. 2 §. Missgerningsbalken och Kongl. Brefvet den 1 Maj 1745, ålagt dem att hvardera, i brist af böter till det stulnas sexdubbla värde 3 R:dr 16 sk., straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, som de jemväl utstått; i hvilket sistnämnda mål serskildt anmärkt blifvit, att då, enligt 1745 års Kongl. Bref, de tjufnadsbrott, hvarom 1 och 2 §. §. af Missgerningsbalkens nyss åberopade Kapitel handlade, borde, utan afseende å det stulnas ringare värde, anses och straffas såsom stöld efter de grunder, som förklarades i Kongl. Brefvet den 20
Det rastlösa framåtskridandet och skiljandet ifrån kamraterna, blott på det att individualiteten måtte utveckla sig; samhällskäuslan uppoffrad för personlighetens skull; lofordsbegäret smickradt; ambitionen från alt vara en blott medverkande kraft, upphöjd lill den egentliga driffjedern för flit och kunskapers inhemtande, det är allt detta och mera i samma väg, som hotar med så farliga påföljder för en framtid. En gång erkänd i skolan, lärer den nog skadliga principen icke länge låta afvisa sig inom staten. Vore det alltid rätt gjordt af oss, om vi kasta oss in på Den 6 Maj e. m. 443 en sådan olycksbringande bana? Jag tillstyrker återremiss, och vore glad om jag sluppe återse så beskaffade vilkor, som dem jag bär endast för formens skull återremitterar, men inom mig redan nu ville afstå. Hr von Hedenberg, Carl Aug., anförde skriftligen: StatsUtsk. har föreslagit förändrande af K. M:s nåd. propos. i afseende å utvidgandet af lärarepersonal vid Pitea lärdomsskola, och icke fästat afseende ä dess inrättande till elementar-skola, der ungdomen kunde bibringas nödiga kunskaper, för alt, undvikande gymnasium i Hernösand, direkte beredas till student-examen. Ulsk. synes icke konsidereral ortens innevånares inskränkta tillgångar, dess aflägsenhet af 50 lill 100 mil från stifts-staden, den betydliga skillnaden i dyrbeten af resor och underhåll på så långt afstånd, hvad det sednare beträffar, jemt upp dubbelt i Hernösand mot i Piteå, med ett ord, ortens enhälliga önskan och begäran, uttryckt i sockenstämmor öfver hela länet, förutan mångfaldiga särskildta anmälanden hos mig, och af mig inför tronen nedlagda. Föräldrars bekymmer, att kunna gifva sina söner den uppfostran de önskade, är allmänt i orten; flertalet måste i brist af tillgångar afbryta undervisningen efter fulländad kurs i trivial-skolan, och se barnens framlid lillbakasatt, helst nu, sedau student-examen fordras för att kunna ingå i nära hvarje tjensteraannagren. Huru hårdt är icke ett sådant förhållande? fordras icke statens mellankommande i sådant fall?
Ständer medgifna ytterligare lindring uti betalningsvilkoren för det serskilda lån af åttiofemtusen riksdaler, som, i anledning af 1827 års eldsvåda blef vid riksdagen åren 1828—1830 beviljadt för nyssnämnde stads återuppbyggande, skola, å det, efter 1840 års inbetalning, återstående lånekapital, åttiotvåtusen fyrahundrasextiotre riksdaler 24 sk., två procent årligen till Riksgälds-kontoret erläggas, äfvensom den, efter sist berörde års slut, å detta lån upplupna och vidare upplöpande ränta skall med fyra procent årligen utgöras. § 28. Återbetalningen af det, vid 1828—1830 års riksdag staden Öregrund för uppförande af dess nedbrunna allmänna byggnader, beviljade räntefria lån al fem tusen riksdaler verkställes genom erläggandet, vid hvarje års slut, af entjugondedel, eller fem procent, af lånets ursprungliga belopp; börande lånet härigenom vara till fullo inbetald t före slutet af år 1859. § 29. Det, staden Wennersborg, vid 1834 och 1835 års riksdag, beviljade byggnadslån å etthundrafemtiotusen riksdaler skall, enligt de efter 1840 års slut gällande förändrade betalningsvilkor, liqvideras medelst erläggandet af sex procent årligen å den ursprungliga lånesumman; af hvilka 6 procent fyra procent utgöra ränta för det oguldna beloppet och återstoden afräknas på kapitalet. § 30.
Hon hade låtit sig glida i armarne på den först-komne, hvarpå hon efter att hafva knackat med knappen på ridspöet mot ett bord på verandan, begärt ett glas mjölk, som hon tömde i ett drag, der hon, i sin svarta amazon-drägt, stod smärt som en af Primaticcios * gudinnor, medan de guldgula lockarne i nyckfulla ringlar böljade från karlhatten ned öfver skuldrorna, när hon skrattande höll det tomma glaset med båda händerna, tillfredsstäld och liksom rusad af den friska drycken, medan ett par mustascher af grädde bildat sig öfver munnen; och solen, som sändé sina sista strålar i hennes hår, tände omkring hennes anlete en krans af guld. Derefter plötsligt åter vorden allvarsam, stälde hon glaset på bordet, gaf sina uppvaktande rödrockar en knappt märkbar afskedsnick full af förakt och återinträdde i hö-telet med majestätiska steg, piskande ridklädningen med ridspöet. * Italiensk målare, bildhuggare och arkitekt f 1570.Tre dagar senare vardt Julien de Rhé, som tillbragt sin tid med att yttra till sina bekanta: “ Hvem är hon? Jag är tokig i henne, jag tillber hénne “ o. s. v., presenterad — något som just ej erbjöd någon synnerlig svårighet — för damerna Babarine och inträdde i kretsen af den vackra ryskans beundrare. Var hon för öfrigt ryska, denna tjusande varelse som allt ifrån säsongens början galopperade till häst dagen i ända och valsade nätterna igenom? Ja, genom sin föregifne far, sin mors förre man, grefve Babarine. Men hela verlden kände mycket väl, att modren hade skiljts från sin man just vid tiden för dotterns födelse och att madame Babarine, som för öfrigt var dotter till en bankir i New York vid namn Jacobson, hade i alla tider underhållit en, snart sagdt öppen förbindelse med en nordisk kronprins — någon Kristian ' eller Oskar — en förbindelse, hvaraf Olga sannolikt ' var född.
Lag-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 60. i anledning af väckt motion om upphäfvande af författningarne, angående 10:de pennings erläggande af arf, sora föres utur stad. VIII. B. 184, 228. A. 269. E. 284. — N:o 61. i anledning af ålerremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 48 öfver väckt motion om förändring af vittneseden. VIII. B. 184. •— N:o 62. i anledning af återremiss utaf 2:ne punkter i det af Utskottet, uti dess Betänkande N:o 57 framställda förslag till förordning, angående inteckning i fast egendom. VIII. B. 185. A. 229. iX. U. 587. A. 592. E. 600. — N:o 63. i anledning af väckt motion om ändring i 11 Capitlet 10 § Rät tegångs-Bal ken. VIII. B. 271. A. 279. — N:o 64. i anledning af åtskilliga motioner, angående förändring i brottmåls-lagstiftningen. •— N:o 65.i anledning af väckt motion om ändring af 2 § i 17 Capitlel Ärfda-Balken, angående vederlag för såld arfvejord. VIII. B. 271, 279. A. 284. E. 320. — N:o 66. i anledning af skedd återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 36, öfver väckta motioner om förändring af lagens stadganden om testamentsfriheten, samt af 8 Capitlet Jorda-Balken, angående rättighet att bortgifva jord, bus eller tomt. VIII. B. 271, 280. A. 284. E. 320. — N:o 67. i anledning af väckt motion om stiftande af en lag för utrikes vexlar.
Stats-Utsk:t anförde då ett ganska sällsamt skäl till afslag å motionen. Det förklarade att som den af Frih. Bonde väckta motion i förev:de ämne innefattade ett rättsanspråk, som rörde R. St:r, kunde det ej tillkomma dem att derom besluta. Detta skäl har Utsk:t vid den - 436 Ben 28 September e. m. na riksdag äfven tagit för godt och derpå grundat sitt afstyrkande å motionen. Mar har älven sagt, att icke några förändrade omständigheter inträffat sedan sista riksdagen, som tala lör bifall till mitt förslag. Jag får dock erinra, att denna person blifvit äldre och alt hon ej gjort några rättsanspråk gällande, derföre att man i doinstolsväg ej kan vända sig mot R. St:r. För min del anser jag att R. o. Ad. borde bevilja denna pension, och anhåller jag derföre om afslag å Utskrts hemställan och bilall till den af mig väckta motionen. Gr. Cronstedt: För min del kan jag icke finna att några nya förhållanden inträffat, som kunna föranleda R. Sl:r att vid denna riksdag frångå det beslut, som vid en föregående riksdag med anledning af samma motion fattades. Jag kan icke heller se, att några skäl förefinnas att bevilja Mamsell Stenborg pension. Icke är det något skäl att hon vid 15 års ålder fick privilegium att anställa spektakel i landsorten. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Fahnehjelm: I motsats mot den siste värde talaren, finner jag det vara ganska giltiga skäl för R. o. Ad. att frångå sitt vid en löreg:de riksdag lättade beslut. En talare har nemi. ådagalagt, alt detta beslut ej var så särdeles väl grundad!, hvarigenom R. St:r förklarade att anhållan om pension åt Carolina Stenborg innefattade rättsanspråk, som det ej tillhörde 11. St:r att profva. — Något hinder synes mig ej heller derigenom vara lagdt för R. St:r alt nu tillägga henne något understöd. Skulle man kunna säga att hon eger något rättsanspråk, synes mig att R. St:r borde tillfredsställa detta anspråk, som i min tanke eger sin fullkomliga riktighet.
Äro de redan genom något annat stadgande förklarade fria derifrån, så är allt godt och väl; hvarom icke, borde de väl här upptagas, emedan hvar och en bör inse, att de äro i en sådan belägenhet, att af dem icke kan fordras någon afgift ens efter Lsta artikeln. Gr. Lagerbjelke: Då numera, enligt R. o. Ad:s beslut, Lsta artikelns bevillning skall betalas endast af dem, som erlägga mantalspenningar, och detta icke är fallet med de personer, hvarom Gr. af Ugglas talat, så behöfyes för dem icke något särskildt undantag här införas. Hvad beträffar Hr Ilou t ersvärds anmärkning, torde den icke böra föranleda återremiss, utan, om R. o. Ad. vill derpå fästa afseende, och anser ett sådant undantag böra ega rum, kan detta lämpligen inrymmas i en ny §. Jag anhåller derföre att, i händelse Hr Reutersvärds framställning vinner bifall, hans yttrande måtte särskildt öfverlemnas till Utsk:t. Hr Reutersvärd: Jag skulle visserligen icke hafva nå got synnerligt emot Gr. Lagerbjelkes framställning om bifall till §:n och remiss till Utsk:t af mitt yttrande; men R. o. Ad. behagade påminna sig att, då Lsta §:n här handlades, åtskilliga ledamöter, och bland dem Hr Fåhreeus, O. I., förklarade sig vara af den mening, jag här uttalat, hvadan jag tror det bästa vara att återremittera §:n. Gr. Mörner: De nu gjorda anmärkningarna hafva fram kommit på orätt ställe, alldenstund de höra till lindringar och icke till afkortningar. Jag tror derföre, att man ganska väl kan bifalla §:u, sådan den är, och remittera Hr Reuters värds yttrande särskildt till Utsk:t. Samma åtgärd vill jag föreslå måtte vidtagas med 6:te mom:t i nu gällande § 141, samt § 144, hvilken talar om den lindring, som beredes en mängd personer, med afseende å ett stort antal barn. Hr von Koch:
Jag er - 40(> Deu 17 Mais f. m. kanner, att språkkunskap, strängt taget, icke är annat än fornikunskap och således måste vara mindre bildande än sakkunskap; jag erkänner, att man icke utan bekymmer kan se våra lärjungar och ännu mera våra lärjunginnor ständigt sysselsatta med explikation o. d., under det de lefva i fullkomlig okunnighet om det, sorn näst Christendomen bör vara det vigtigaste, t. ex. om beståndsdelarne af den jord, på hvilken de vandra, om deras eget fosterlands häfder och — jag tvekar ej att. tillägga, ehuru mången anser en sådan kunskap misskläda qvinnan — fäderneslandets författning. Jag bekänner att jag aldrig kunnat latta påståendet, att studiet af de klassiska språken skulle i och för sig ega ett så oändligt bildande inflytande framför hvarje annat kunskapsämne, och jag tror tvärtom att den läroverksreform, hvarigenom den reala linien upphöjts till full jemnlikhet med den gamla klassiska, varit fullt berättigad, samt att denna reform varit en bland de få, som icke i sin reaktion mot föråldrade förhållanden slagit öfver till motsatt ytterlighet. Erfarenheten jäfvar ock detta påstående om de klassiska studiernas nödvändighet för bildningen; vi finna att män, som fått sin hufvudSakliga underbyggnad vid våra tekniska läroverk, våra militära tillämpningsskolor, vid hvilka dessa studier icke alls idkas, ingalunda hvarken i tankegångens skärpa eller dictionens klarhet stå efter dem, som från barndomen sysselsatt sig med studiet af de gamla språken. Den bildande inverkan eri kunskap utöfvar, beror, enligt min åsigt, icke så mycket på sjelfva kunskapens art, utan på den grad af grundlighet och omfattning, hvarmed kunskapen är inhemtad.
Trots att de träget förfärdiga träur och snushorn, är det en sådan nöd ibland dem, att det skär i hjärtat. Men så spilla de stackarna också mycken tid på dårskap. Hela timmar sitta de hvar dag och skrifva och plita. Tröste den, som tappar minsta tobaksfnassel i deras papper! Men det är just det, som ingen människa kan begripa att de möda sig på det sättet, när de platt ingenting ha att skrifva om ... och knappt ett par rubel på kistbotten. Krigare skola väl inte svettas med pennan ... Lewenhaupt tände ett talgljus, ty det var ännu ganska mörkt i rummet. – Se här! – sade han godmodigt tungsint och lyste på de långa omålade vägghyllorna, där digra pappersluntor stodo instuckna i numrerade pärmar. Juden snodde ännu häftigare på hårlocken, och i stället för pokaler och kantiner såg han fullskrifna papper, hvart han vände sig. På stolar och bord och på själfva ugnskransen låg det papper. – En underlig general den där, – tänkte han. – Är det så den ser ut, som vinner bataljer? – Ett folk, – Lewenhaupt stannade vid hyllan, – en stat, min vän, det är ordning. Här äro alla fångarna upptecknade och deras räkenskaper noga införda. Här är vårt finanskollegium, vårt drätselverk! Hos den svenska magistern på andra sidan gatan står en lika lång hylla. Det är vår kyrka! Ännu i fångenskapen ha vi förblifvit ett folk! Du, som är jude, du måste förstå det stora ordet! Han nedtog ett band och bläddrade i bladen och läste och räknade halfhögt. Sedan gick han in i det angränsande sofrummet, och när han hade satt ljuset på en pall, öppnade han en kista och begynte omsorgsfullt hopräkna silfvermynt i olika små skinnpungar. Hela tiden fortsatte han att halfhögt tala – ibland för sig själf och ibland till köpmannen. – Jag har nu räknat efter, hur mycket jag har rättighet att sända till Tula. Men lär dig, min snälla man, att otack och afund är alla bemödandens vedergällning.
Hr Adelborg har sagt, att jag förvändt hans yttrande, då jag besvarade hans anmärkn., emedan han menade att vi skulle kunna få nya motioner i hvarje plenum om hvilka ämnen sorn helst, derest mitt förslag remitterades. Jag trodde så mycket mindre detta kunna vara Hr Adelborgs mening, som han åberopat 56 §:n Riksd:sOrdn:n, hvilken uttryckligen förbjuder motioners väckande uti andra ämnen. Helt annat är deremot förhållandet med våra Fullmäktige. Såsom deras principaler äga vi att emot dem göra anmärkn:r om de under Riksdagen förgå sig. Således endast i sådant fall hafva vi rätt att efter den bestämda motionstidens slut väcka motioner. Beträffande samma talares yttrande om min advokatoriska förmåga, och att jag föregifver mig tala sanning, tror jag, att jag iakttager mesta grannlagenbeten om jag härpå icke lemnar något svar; emedan vi i annat fall möjligen skulle kunna komma under en annan g i Grundlagen. Jag vill endast nämna, att de som känna mig veta nogsamt huruvida jag verkligen älskar sanningen eller endast föregifver mig älska den. Hr Tersmeden: Jag tror att man icke grundlagsenlig! kan förvägra Gr. Frölich rättigheten att få förev:de fråga, om remitteras hör eller icke, på hordet. Jag medgifver visserligen att ordet kan är tvetydigt. Min åsigt är emellertid, att frågan om eller hvart remitteras bör .kan läggas på hordet. Ordet kan kan jag icke förklara annorlunda än att, om någon det önskar, frågan bör läggas på bordet, ulan att likväl ovilkorlig rättighet dertill förefinnes. I öfrigt måste jag lika med flera andra vända mig lill Gr. Frölich med anhållan, att han ville bespara oss denna discussion. Gr:n var icke rätt belåten med det sätt, hvarpå en talare före mig gjorde enahanda framställning. Jag har åtminstone icke gjort mig skyldig till ett sådant Gr:ns missnöje, och jag beder honom vara så god och medgifva alt denna fråga må i afton få afgöras. Hr Printzensköld, Carl:
Hr Peyron, Gustaf. Upplästes till justering ett Prot.-Utdrag af d. 27 nasti. Febr., rör:de R. o. Ad:s då fattade beslut att till StatsUtsk. remittera Gr. Lewenhaupts, Mauritz, motion om löneförbättring för Lif-BeväringsReg:tet. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Då de anmärkningar, jag i sista plenum emot Gr. Lewenhaupts motion framställde, ej åtfölja remissen, och det är osäkert, när desamma till StatsUtsk. ankomma, hemställer jag, om icke i Prot.-Utdr. borde intagas, att anmärkningar vid motionen blifvit gjorda, och framdeles komma att till Utskottet afsändas. Det skulle eljest kunna hända, att Utskottet företoge frågan, innan det fått del af anmärkningarna. Undertecknad Ridd.-Secreterare: Innan de på bordet begärda och der för närvarande hvilande anmärkningarna vid Gr. Lewenhaupts motion blifvit föredragna och remiss deraf till Utskottet beviljad, torde de icke böra omnämnas i Prot.-Utdraget, enär detta i sådant fall komme att upptaga ett beslut, som ännu ej är fattadt. Gr. Lewenhaupt, Mauritz, yttrade, att han visserligen hade åtskilliga anmärkningar att göra i anledning af Gr. GyIdenstolpes i sista plenum afgifna anförande i detta ämne, men ville, enär Gr. Gyldenstolpes yttrande blifvit lagdt på bordet, uppskjuta att detsamma besvara, tills det till remiss föredroges. Det upplästa Prot.-Utdr. godkändes. Justerades Pleni-protocollet för d. 24 sisth Februarii Hr Montgomerie, Gust., uppläste följande 4 Memorial : 1:0 Vårt constitutionella samhällsskick, som uppkom i en tidpunkt, då dess grundlag och institutioner sammanfatta - 4 Den i Mars f. m. des, snart sagdt, under kanonernas dån mot öfverhängande yttre fienden, bär mångfaldiga vedermälen af detta förhållandes följder.