Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Nu känner jag äfven att hon dröjer här några dagar» fortfor han, «men osäkert vore ändå huru den i brodrens närvaro så försagda flickan kunnat åstadkomma ett möte; men en tredje person har blandat sig i saken, och nu går den bra.» «Var tydligare, jag förstår dig icke. Hvilken tredje person?» «Hedda Smitt.» «Henne vill jag ingenting, hon erhåller aldrig mitt förtroende.» Feodor vände sig missnöjd om för att gå. Den andra qvarhöll honom. «Också icke mitt, det kan du lita på; men väl kunna vi betjena oss af henne för att uppnå vårt ändamål.» «På hvad sätt då?» «Jo ser du, Hedda har ingen aning om ditt och Leonnas förhållande. Tvärtom anser hon mig att vara den, fröken gynnar; ty hennes spionerande ögon ha sett mig smyga papper i frökens hand. Detta har hon sagt mig sjelf. Hon är mycket ledsen öfver Petters uppförande mot dig, och tror, hvad tycker du väl, att detta är för hennes skull. För att nu bevisa dig,» tillade han skrattande «att hon ej delar svågerns åsigter, och för att skaffa sig och Leonna någon förströelse, lofvade hon sjelfmant öfvertala fröken att komma med till den hustruns koja, hvars gosse du räddade undan elden Der kunna vi träffa dem i morgon. Hedda vill bara veta, hvilken tid vi kunna möta dem der.» «Men huru kan jag i hennes närvaro få tala med Leonna?» «Ja deri består egenteligen konsten. I förstone måste du litet gyckla och göra dig litet till för Hedda, under det jag talar med Leonna. Känner jag då mamsell Hedda rätt, blir hon blind på begge ögonen, och du har vunnet spel.» «Detta spel förefaller mig visst lumpet, men hvad skall man göra, nöden har ingen lag,» svarade Feodor. Ett sofisteri, hvarmed menniskorna vanligen betäcka sitt lättsinne. Andra dagens förmiddag satt Hedda vid det fönster, som låg närmast ingången till planen och stickade. Fönstret stod öppet, ehuru Maria, som satt vid ett annat, påstod, att det var drag, samt bad henne draga igen det.
S)taj:t fett 8ig nöbfafab förorbtta, att att bräntvindbränning i Oiifet flätt imber initetvaranbe mittter ocp ltäflfommaitbe mår iitftällaö i fp ra måttaber. Uti Äongl. 3Raj:td tvib febitafte ttiiföbag aflåtita nåbiga ^Sropofitioit ccf, ont 8tatd Stanberg ttppntärh fampet fäftab berpå, att t famina mån font pågett för mägförbättringar, mattenaftappningar öd) attbra allmänt gagtteliga arbeten blifmit blattb attntänpetett tvä dt, pabe od briften på ffidlige ingeniörer, få mät för ptanerd uppgörattbe, font för lebttittgen od) ntföranbet, blifmit mera fättttbar, (arnt att enba utmägen titt förelotittitanbe af be flerfallbiga olägenheter, benna brifl förorfafabe, were att fota i bilbaitbet af en (SiMl Sngeniörer more att båräfna, $ottgl. SJlajtt, till aflöning gemenfamt för ©törelfen öfmer allmänna mäg Sill fmar härå mebbelabe Dti^ fetö ©tänber, imber erfännanbe af behofmet att ega tillgång bå fficfligc Sitgeniörcr meb ferffilba för betta prfe förmärfmabe tl)eoretiffa öch braftiffa inftgter, att 9Iifetö ©fäuber lifmäl förmobabe nämnbe änbamål funna minnaö, utan att någon meb ©törelfen för allmänna mäg 9Jtaj:tö bidbojttiott för ett tib af tre år aitmifabe bet af Äottgl.
Härefter anförde Gr. af Ugglas skriftligen: M. Hrr! Den fråga, Konst.Utsk.t har haft att behandla, det utlåt., det öfver densamma afgifvit, äro båda af den vigt, att jag anser representantens pligt fordra, att icke med tystnad, hvilken såsom likgiltighet kunde tolkas, förbigå desamma. Frågan gäller nemi. ingenting mindre än den lagskipande maktens helgd, eu helgd, hvilken revolutioner t. o. m. stundom aktat och hvilken endast linnes åsidosatt der, hvarest despotismen under en eller annan form är herrskande. Uti alla sannt konstitutionela stater deremot ser man den lagskipande maktens oberoende hägnad med lika omsorg, som de 2:tie andra konstitutionsmakternas. Man kan t. o. m. säga att den förra företrädesvis såsom ett samhällets palladium är ansedd, enär, så länge lag aktas, samhället alltid har ett säkert grundfäste äfven under svåra politiska stormar, då deremot, om lag för godtycke får vika och detta sednare inverkar på det votum, domaren har att afgifva, icke allenast all enskild rätt är tillspillogifven, utan, hvad än värre är, samhället kommer att botas med uplösning, så till sitt innersta väsende, som ock uti hvarje dess lögning. Af vår grundlag är denna makt äfven starkt omgärdad, och, detta oaktadt, har Konst.Utsk:t — detta Utsk., som är satt till grundlagens högsta vårdare och tolk, och som således företrädesvis af denna grundlags såväl bokstaf som anda borde vara genomträngdt — böjt samma makt under ett Stånds fåfänga. Man häpnar öfver ett sådant förfarande! Söker man uti Betäuk:t de grunder, på hvilka Utsk;t stödt sin åtgärd, hvad finuer man? Ett »Ti t> e ii $ Februari e. ui. (svammel af svepskäl oell advokatorisk» skengrunder, hvilka näppeligen ens Utsk.ts majoritet kunnat tilltro bevisande kraft. Under sådana förhållanden är det representantens icke allenast rätt, utan pligt, att med allvarligt ogillande uptriida.
Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt, sedan år 1855 anhängigmästaren c. 100 gjorda mål, angående ömsesidiga anspråk på ersättning, i följd af åtskilliga byggnadsföretag vid Tumba bruk, dem Wallman genom kontrakt förbundit sig att verkställa, liar Kongl. Hofrätten den 4 nästlidne Augusti dom i saken meddelat; och som Kongl. Hofrätten, med ogillande af öfriga utaf parterna emot hvarandra instämda påståenden, förpligtat Banken att till byggmästaren Wallman utgifva af honom, på grund af kontraktet, såsom återstående betalning för verkställdt byggnadsarbete fordrade 6,000 R:dr b:ko, jemte 6 procent med bevillningsafdrag minskad ränta från den 26 Oktober 1854, kommer underdånig talan mot berörde dom att i behörig ordning af Banken fullföljas, för hvilket ändamål revisions-skilling redan blifvit å Bankens vägnar nedsatt. § 87. ökad kontroll Uti en fråga om beliofvet af ökad kontroll vid emottagning VgiUata-pappers i Banken af charta-sigillata-papper, som från Tumba bruk levereemotiagning i ras hafva Revisorerne till Fullmäktige aflåtit serskild skrifvelse. Banken. § 88. Förslag tili Ehuru den korta tid, som är medgifven för granskningen af reorganisation. Bankoverkets tillstånd, rörelse och förvaltning, icke tillåtit Revisorerne att fullständigt intränga i denna inrättnings vidlyftiga och tunga förvaltningsoch räkenskaps-maskineri, har den dock varit tillräcklig att hos Revisorerne stadga den åsigt, att grundliga och genomgripande reformer af detta verk äro af behofvet högt påkallade; och anse Revisorerne sig, i anledning deraf, böra hos Rikets Ständer hemställa, det Rikets Ständer måtte, genom tillsättande af en komitté af sakkunnige män eller på annat lämpligt sätt, låta utarbeta förslag till en fullständig reorganisation af Rikets Ständers Bank. 101 § 89.
Det ojemna beskattningssystemel i Sverige är en i långliga tider öfverklagad sak, härflytande från den urgamla despotism, som utan något egentligt system utstakat gränsorna för folkets beskattning efter godtycket och i mån af tillfälliga och vexande behof, de der gemenligen icke kunnat genomskådas utaf allmänheten och den stora mängden. Denna ojemna beskattning, hvilken gynnar ett fätal på samma gång den undergräfver den stora öfvervägande mängdens välmåga, och som undertrycker befolkningen, förhindranden de aldra bästa bemödanden till folkets framåtskridande i bildning och kultur, har öfver sig ett mer eller mindre doldt missnöje, som, öfverklaga. till H. St. N:o 347. gadt, icke blifvit bordt af många skäl, men synnerligast derför att det svenska be skattningsväsendet år så inveckladt, att man förtvifla! om möjlighet till en rätt lös ning af den magtpåliggande frågan, på samma gång man nödgats ifrågasätta, huruvida uti den svenska beskattningen någonsin förefunnits något egentligt system. Del är jordbruket sorn, sålunda styfmoderligt behandladl, bragt vårt sköna och i sig sjelft m ed rik näringskraft och fetma begåfvade land under den förnedrande benämning, som blifvit till ett ordspråk, alt ”Sverige är ett fattigt land? I sanning! det är fattigt på mod, kraft och tilltagsenhet att förändra de gamla förhållanden i syslemer, lagar och författningar, som rent af bemästra det i sig sjelft så rika Sand vi bebo; ty icke fattas här bildning och kunskaper att göra sig den moderliga eljest ymnigt gifvande jordens alster sig til! godo, då hos svenskarne, i djupet af denna nation, ligger en bildning af högt ursprung, hvilken icke står efter någon enda af de mest bildade nationer i verklen. Jordbruket kallas med rätta menniskans modernäring; det år ock en näring som är hvarje menniskas oafvisliga tillhörighet, och såsom den naturligaste af alla näringsgrenar, och utan hvilken ingen annan kan ega bestånd, så år det för densamma ett vilkor: alt den får vara fri!
Och som under en tid af 20 år åboombylen vanligen inträffa, och under sådan tid blifvande Aboer kunna på räntornes förändrade liqvidationssätt förberedas, helst det tidelopp af mer än a3 år, som nu mera förflutit, sedan frågan om Indelningsjemkningen först väcktes, måst redan på köpeafhandlingarne om de räntebetalande hemmanen hafva inverkat; så anser Kongl. Majit att, först efter förloppet af 20 år, räknade från och med år 1834, öfverskotlsoch reservräntorna i Blekinge böra betalas efter ofvannämnde grund, med förhöjning efter markegång. Räntebetalande Hemmansinnehafvare, hvilka, hellre än att räntorna sålunda liqvidera, önska deltaga i effectiv rustning med närbelägne rusthåll, som böra åtnjuta motsvarande rustningslillskott, vill Kongl. Maj:t tillåta, att om slikt deltagande vända sig med ansökan till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, sedan vederbörande blifvit hörde, skulle ega att sådane ansökningar bifalla, om hinder dervid icke mota. Egare åter af hemman, som för svaghets skull och gamla räntans högre belopp, anses icke tåla den stadgade förhöjningen, vill Kongl. Majit förunna att inom viss lämplig, af Kongl. Majrts Befallningshafvande bestämd och kungjord. Korsg/. Majus Nådiga Skrifvelse N:o 16. tid, söka räntans nedsättning lill likhet med räntorne af andra lika beskaffade hemman. Och skulle det åligga Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, på grund af efter skattläggningsgrunder på stället hållna undersökningar och efter vederbörandes hörande, jemväl sådane ansökningar pröfva och afgöra, hvarvid hufvudsakligen borde af.ses jemlikt deltagande i rustningsbesväret jemngoda hemman emellan, äfvensom iakttagas borde, att, derest räntan nedsaltes, utslagen Kammar-Collegium underställdes.
Då det nu, i följd af hvad jag haft äran anföra, är uppenbart, alt frågans nuvar, olyckliga skick härleder sig derifrån, att den blifvit behandlad, icke i enlighet med sin ursprungliga natur af eontractsfråga och altså rättsfråga, utan blifvit, til! sin egenskap, förvexlad till militärisk administrationsfråga, son) den aldrig bör vara, kan jag icke annat finna, än att detta misstag i behandlingssätt, sorn jag egentligen til (skrifver Statssecreteraren, som äiendet föredragit, både kan och bör genom Ständernas bemedling rättas; och jag begär altså återremiss af betänk. oell önskar, att Utsk. ville, i sin nya behandling af ämnet, gå till roten af provinsens klagan, samt derefter tala rent sj åk och föreslå Ständerna att hos K. M. i underd, be gära, det, utan hinder af de mellaukomnu besluten, frågan Deli 3 November f. m. 7 må återfå sin ursprungliga natur af contractsfråga och såsom sådan varda behandlad. Bekomma vi ett sådant utlåt., och Representationen i anledn. deraf gör sin skyldighet, är jag också innerligen öfvertygad, att Regeringen gör sin. Frih. Rantzou, Joli. Alb., uppläste följande: Det är uti det ifrågavar. betänk, till öfverflöd ådagalagdt, att Jemtland är på det hårdaste; sätt roteradt och att all rättvisa fordrar en jemnkntng af denna provins, roterings-onera. Såsom exempel härå må anföras (hvilket Frih. Roye äfven upplyst), att när i Riketsöfriga län per medium hvar ig:de man är mantalsskrifven soldat, ar livar g:de mantalsskrifven karl soldat i Jemtland, och när i det öfriga Sverige ett taxeringsvärde af 8,239 r:dr utgör en soldat, presteras en sådan i Jemtland för ett taxeringsvärde af 1,278 r:d r.
R:dr såsom lån till åtskilliga bolag, hvilka bildat sig för anläggning af bibanor, derest dessa bolag ingå på de vilkor, som i sådant hänseende stadgas: 3:o. att till bestridande af dessa utgifter i första rummet borde användas det i Riksgälds-konloret befintliga öfverskott å jernvägsmedlen, 1,315,000 R:dr; 4:o. att af Rikets Ständers Banks vinstmedel anvisas såsom bidrag lill Riksgäldskontoret under åren 1863—1866 en summa af 1,250,000 R:dr årligen, eller tilllsammans för alla 4 åren 5,000,000 R:dr; 5:o. att återstoden, eller 25,000,000 R:dr anskaffas genom fonderadt statslån, som årligen amorteras med 1 procent af primitiva beloppet; 6:o. att detta statslån upptages å del ställe, vare sig inom eller utom riket, der det på de för Statsverket förmånligaste vilkor kan erhållas; 7:o. alt, derest lånet varder upptaget utom riket, Riksgälds-kontorel skall, enligt gällande kurs, härstädes tillhandahålla ränta, äfvensom liqvid lör amorterade obligationer åt de inom Sverige boende obligationsinnehafvare, som sådant önska och på förhand derom göra anmälan: Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 134. 8:0. att, utöfver de för detta ändamål nu befintliga medel, anvisas till fortsättande af arbetena å Statens stambanor under år 1863 en summa af 3,815,000 R:dr jemte uppkommande öfverskott på statslånelonden, samt att återstoden, 22,500,000 R:dr, af de beräknade tillgångarne lika fördelas mellan de tre åren 1864, 1865 och 1866 med den jemkning i de årliga beloppen, som af Kongl. Majit i Dess nådiga Proposition, rörande jernvägsarbetenas bedrifvande, blifvit föreslagen. På sätt Rikets Ständer redan uti underdånig skrifvelse af den 14 sisth September hos E. K.
På sätt i nu gällande Myntordning är vordet stadgadt, skola alla förenämde silfvermynt innehålla 3 delar fint silfver emot en del koppar och 8 Banco-U(slottets Utlåtande N.-o 23. således vara 12-lödiga, under förbehåll likväl att de, jemlikt samma Förordning, tillåtna remedia, nemligen: på 1 R:dr silfverstycket, deraf 25 R:dr silfverstycket, deraf 5o Inom Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln hafva väl några ledamöter yrkat, att, vid utmyntning af silfver, remedium måtte beräknas, icke efter vigten, ulan efter hvarje myntstycke; men då den, i följd af Rikets Ständers underdåniga anhållan, af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Förordning, angående myntfoten af den 9 Maj 1835, bestämdt stadgar, huru remedium, såväl i finliel, som i vigt, skall beräknas, samt någon ändring i åberopade Kongl. Förordning, i enlighet med hvilken Utskottet uppgjort förestående förslag till Silfverin v n tets utmyntning, nu icke blifvit ifrågasatt, har Utskottet, i anledning af omförmälde anmärkning, ansett sig endast böra hänvisa till hvad merberörde Kongl. Förordning i nämnde hänseende innehåller. S-.o Kopparmyntet. I enlighet med hvad i Banco-Utskottets vid sistförflutna Riksdag, under N:ris 20 och 3r, afgifne Betänkanden i detta afseende blifvit föreslaget, samt af Rikets då församlade Ständer gilladt och godkändt, får Utskottet hemställa, att A) Kopparmyntsorterne blifva: a) Ett örn 4 shillingar Banco R:gs. b) Ett om 2 skillingar Banco R:gs. c) Ett om 1 skilling Banco R:gs Banco R:gs. e) Ett om x styfver — j skill, eller 2 runstycken Banco
St:r godkända yttrandejinnehåller, nemligen att, då ifrågavarande Skatt tillkommit i stället för den, jordbrukaren af ålder åliggande skyldighet, att, vid SaltpeterSjudningens verkställande för Kronans räkning, tillsläppa den dertill tjenliga jord under Ladugårds-husen tillika med nödig ved, samt för öfrigt vidkännas de dermed förknippade olägenheterne, och desse besvär och kostnader, genom utgörandet af en mot 2o8 Stats-Ut skottets indamålet svarande gärd af Saltpeter, på sätt af K. M:t och R. St.T blifvit stadgadt, äfven linnas jemnare fördelade å dem, hvilka skyldigheterne ålegat och förut varit ganska olika deraf betungade, någon rubbning i de sålunda fastställda grunder för SaitpeterSkattens erläggande, såsom oundgänglig för Rikets försvar, hvarken kunna eller böra ega rum. Bil. D. Utlåtande öfver väckt motion om nedsättning utaf ControllStämpelAfgiften å GuldSilfveroch Tenn-arbeten. Hos Vällofl. BorgareStåndet bar af Herr P. J. Mattsson fråga blifvit vackt om nedsättning i den ControlJStämpelTaxa som för GuldSilfver och Tenn-arbeten är gällande; och har Motionären till stöd för denna framställning andragit, att Guldsmeder och Tenngjutare, å hvilkas arbeten afsättningen är ringa, redan äro nog betungade genom dryga utskylder til! Kronan och Städerna; att deras belägenhet likväl blifvit betydligen försämrad genom den förhöjning till femdubbelt belopp emoThvad 1752 års ControllStadga bestämmer, som i ControllStämpel-afgiften från och med år iSrg vidtagit samt att till en sådan förhöjning vore så mycket mindre skäl, som åtskilliga andra metall-arbetare, t. ex.
Ja, så är det att vara husmor. FRÖKEN KNUTSON reser sig också. Åh ja, men FRU KNUTSON. Det har du rätt i, mitt barn. Det är inte farligt alls, egentligen. Det har också sina behag, Louise lilla. Går fram emot Louise och räcker hand till afsked. Hur gammal är det egentligen, du blir i dag om man får vara så näsvis att fråga? LOUISE. Tretiotvå år. FRU KNUTSON. Det är hög tid! Skrattande. Farväl, farväl! Helsa kamrern! De andra damerna resa sig också; fröken Tornström slukar i hast kaffet och de småbröd, hon serverat sig. FRÖKEN KNUTSON räcker hand till Louise. Farväl, farväl! FRÖKEN JÖNSSON räcker hand. Adjö, Louise! Helsa fnittrar. FRÖKEN TORNSTRÖM ännu tuggande. Adjö, Louise. FRU KNUTSON räcker hand. Farväl, herr literatör. Lycklig resa! VIGGO bugar sig. Tack, tack! De andra damerna trycka hans hand i tur och ordning. FRÖKEN SVENSSON går hän till Louise och tar hennes hand. Farväl, Louise. Det var ju tråkigt, att herr Pihl skall resa så snart. Det är du väl ledsen för? Det blir ju så tomt? Har du inte lust att titta inom till mig i skymningen? Ifall du tycker det är ensamt? LOUISE. Tack, Gerda, tack! De öfriga damerna med fru Knutson i spetsen ha hunnit bort till dörren och skocka sig, fnittrande och hviskande, i förstugan, medan FRÖKEN SVENSSON går bort och räcker Viggo sin hand. Farväl, herr Pihl! Lycklig resa. VIGGO. Tack, fröken. Farväl. FRÖKEN SVENSSON får tårar i ögonen; vänder sig hastigt om och går. Sällskapet troppar af. Louise, som följt dem ut i förstugan, kommer in igen och stänger dörren efter sig. VIGGO. Puh! Går af och an på golfvet. Louise har åter slagit sig ned vid fönstret, stirrande ut. BOTILDA kommer från venster med en bricka; dukar af kaffebordet. Kors en så’n massa blommor! Det må jag säga!
Liljencrants princip bär vara riktig, så vore det aldra bäst och mest fosterländskt, att alldeles taga bort de här bestämda 3,500,000 r:dr b:co; ty då är det naturligt att exporten blefve alldeles nödvändig, äfven om blott halfva priset betalades för varan. Jag hoppas, att, på de skäl som äro anförda och då just de llrr som försvarat betänk, sagt att förändrade omsländighetar inträffat sedan betänk, uppställdes, R. o. Ad. äfven på detta skälet ville återremittera betänk. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt lill fortsättande af plenum kl. 0 e. m. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner, lika med andra talare, som redan yttrat sig, att banken visserligen bör, om han utan äfventyr för sitt eget bestånd kan understödja näringarna, äfven göra det. Men, på sätt andra talare också anmärkt, är bankens förnämsta syftemål att upprätthålla myntvärdet orubbadt. Om nu banken utlånar, så att han icke kan fullgöra denna sin högsta förbindelse, eller om lian förhåller sig så att man pä honom kan tillämpa hvad man plägar säga om den enskildte, att ”den som lånar så att han ligger, den skall man slå så alt han ligger”, då skall Sveriges bank icke länge beslå. Den som vill se ett exempel på, livart det leder, när banken icke kan fullgöra sina för bindelser, lian betrakte förhållandet i Frankrike. När jag varder, för några år sedan, ansåg jag denna inrättning vara den säkraste af alla dylika, som jag kände, och likväl har det icke behöfts mera än några veckor för densamma att gå under. Det är således under närvar, omständigheter mycket behöfligare än det någonsin förr varit, mycket nödvändigare än när Bankolltsk. uppgjorde sitt betänk., alt R.
Diarier och Registratur; och biföll PresteStåndet LagUtskottets Betänkande, samt lade ConstitutionsUtsk. Memorial tillHandlingarne. Hvarjemte Ståndet, med anledning af hvad i detta amne nu anfört blifvit, samt hvad i 1815 års Riksdagsbeslut 19 10 momen tet förekommer, för sin del beslöt anmoda ConstitutionsUtskottet, att föreslå och till Riksens Ständer inkomma med ett sådant tillägg i 14 §. af Justitias Ombudsmannens Instruction, att han vid hvarje Riksdags början till Riksens Ständers ConstitutionsUtskott måtte inlemna, jemte de öfver dess Ämbetsförrättningar sedan sista Riksdag hållna Diarier, äfven dess Ämbetsberättelser, för att af Utskottet granskas, med undantag af det, som hörer till LagUtskottets handläggning. Hvarförutan det borde åligga honörn, att, då han vid hvarje Riksdag för Riksens Ständer uppgifver hvilka af deras vid sistförflutne Riksdag fattade beslut och gjorde hemställningar blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket ställde, tillika anmäla dem, som icke blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet föredragne eller gjorde. Och skulle de Respective Medståndgn vördsamt Prof, JJtdr. d. 14 Juliij 1823. 499 och vänligen inbjudas att härutinnan sig med PresteStåndet förena. S D. f. m. Då LagUtskottets förnyade utlåtande N;o 108, angående förändradt sätt för Författningars uppläsande i Kyrkorna nu åter föredrogs, fann PresteStåndet, som redan bifallit Utskottets i samma ämne under N:o 38 först afgifne Betänkande, att detta sednare N:o 108, endast borde läggas till Handlingarne. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af Statsoch BancoUtskottens Betänkande N:o 31, I anledning af Kongl.
Jag önskar att R. o. Ad. i detta fall måtte vara raedgörligare än Bevilln.Ulsk. hittills varit vid behandlingen af denna export-iull; men jag måste fästa upmärksamheten derpå, all, om äfven clemia export-tull borttages, man derigenom icke gjort an - Den 22 Mars e. m. \ 383 nät än rättvisa, emedan jerntillverkningen, jemte 3 å 4 andra näringar, äro de enda, hvilka f. n. draga en export-tnll. Uti en sådan åtgärd ligger visserligen icke ett medel att u[ihjel[ia handteringen. Hvad åter angår den allmänna bevillningen, tror jag jcke och vill icke heller tillstyrka att, sä länge bevillningen efter nuvar:de grunder utgöres, någon lindring för jernhandteringen på denna väg bör eller skall vinnas, emedan, enl. min åsigt, man genom en sådan lindring skall begå en orättvisa. Jernhandteringen drager efter bevillnings-förordningen icke högre bevillning än alla andra näringar i landet. Den drager 5 proc. af dess inkomst. Då man nu kan kontrollera denna tillverkning är det ju klart, att dess bevillning blir i proportion större än bevillningen å andra näringar; men jag tror icke, alt man uti bevillnings-förordningen bör stadga ett ojemn! förhållande, eller rättare, en ojemn bevillning å denna näring, relativt lill andra. Ett sätt Abbes för att nedsätta det minimum, under hvilket f. n. bevillning icke får åläggas; men äfven härtill vill jag icke gifva mitt samtycke, emedan, om delta minimum borttages, hända kunde, att, såsom jag höll på att säga, underslef i upgiften lika såväl i denna som i andra näringar möjligen kunde inträffa. Jag vill således icke med min röst bidraga dertill, att man på detta sätt lemnar lindringar. Just på det sätt, motionären föreslagit, anser jag lindring böra åstadkommas, derför att en orättvisa ligger uti nuvande förhållanden. Jag anser