Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle ett särdeles afseende göras på personligheten i detta fall, så förorsakas dessa kastningar, för hvilka Sverige varit ett offer, och som jag förmodar ännu kunna återstå för delta land, om icke någon samdrägt skulle kunna åvägabringas mellan de olika opi - Deli 13 .Mars f. m. nerande härinom. Jag kan således icke erkänna, att konungamakten bör ställas ensam mot folkrepresensalionen. Jag erkänner i denna folkrepresenlation, som jag nyss hade äran alt säga, ingenting annat än en representation af Statens stora intresse, af hvilka monarkiens existens alltid är det förnämsta, ty del mäste alltid finnas ett allmänt, som oaflåtligen har till föremål alt bevara denna princip i sin helhet, — den ärftliga monarkien således. Jag skulle alltså önska, att det vore möjligt att i Sverige bibehålla den ärftliga principen äfven inom representationen: det har varit en önskan, uttalad af mig vid föregående riksdag, då R. o. Ad. ingick i debatt om hufvudgrunderne för bildandet af en förändrad nationalrepresentation; men jag mäste erkänna, alt R. o. Ad. tagit ett steg utöfver gränsen af hvad jag trott vara det rätta i detta fall. R. o. Ad. har medgifvit, att dess sjelfskrifna representationsrätt borde försvinna, derföre alt man dymedelst skulle kunna sammanjemka de olika äsigterna, oell slutligen komma lill nödiga förändringar i vår olyckliga fyrdelning. Jag vill således antaga, att R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt är borta, men derföre medgifver jag aldrig, alt R. o. Ad. någonsin ingått på att dess sjelfskrifna valrätt borde försvinna, och vid den hoppas jag all R. o. Ad. städse förblifver. På dessa grunder skulle visserligen äfven jag kunnat besvära R. o. Ad. med ett förslag lill gemensam tanka, grundadt på ståndsprincipen, men, som jag redan tagit mig friheten att yttra, anser jag orätt att här improvisera sådana der slalsförfaltningsprojecler och framlägga dem till omröstning inom riksförsamlingen.
Ås 17 augusti 1769 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 129, ÖLA. Efter det kyrkooch fattig-räkningarne blifwit upläsne och godkände, tilsades de af socknemännen, som hafwa bofälliga stycken i borggården at med det första dem i godt stånd sätta. 2. Gjordes den författning, at de som ringa med klockorna för hårdt, som det hittils en och annan gång skedt, äro skyldige till stockstraff en söndag. 3. Åtskillige klagade öfwer trängsel och skuffande wid trapporna wid nedergången ifrån lectan. Till warning för dem, som widare dermed beträdes, förelades en söndags stockstraff. 4. Såsom det befants, at en del af kyrkans penningar blifwit utlånte till mindre säkre män, så tilsades kyrko-wärden Per Nilsson i Sem at skaffa full säkerhet för desse penningar, antingen med god pant eller säker borgen. Slutel:n betygades fägnad öfwer det stilla och sacktmodiga lefwernet som förspordes i församlingen, och önskades Guds nåd til des widare fortsättande. Rödön 15 juli 1770 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 130–131, ÖLA. År 1770 d. 15 julii förrättades socknestämma uti Rödön. 1. Sedan kyrkooch fattigräkningarne blifwit upläste och godkände, påminte kyrkowärden Mårten Iwarson i Häste, at en stor del af dem, som lånat kyrkans penningar, resterade med interesse derå för et och annat år, hwarföre desse restskyldige tilsades med det första betala, hwilket de ock låfwade. 2. Såwida det befants, at en del af kyrkans penningar blifwit utlånte til osäkre män utom soknen, tilsades kyrkowärden at infordra dem, jämte interesset, som först. 3.
De skäl, som af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet anfördes mot det då framställda förslaget, nemligen att landstingen då icke träd t i verksamhet eller blifvit fullt organiserade, torde nu förfalla, så mycket mer, som man sett landstingen med särdeles nit omfatta länens kommunalangelägenheter; och månne icke hägnadsskyldigheten i främsta rummet bör anses såsom kommunernas angelägenhet? På grund af hvad jag anfört får jag vördsamligen föreslå ändring uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 December 1857 på så sätt, att hägnadsskyldighetens ordnande inom länen måtte få öfverflyttas på landstingen. Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 14 November 1865. A. Jonsson, från Wermlands län. Af Anders Jonsson från Wermlands län, om ändring af Kongl. Förordningen den 1 April 1845, angående prestval. Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 1 April 1843, angående prestval, stadgar uti 16 §, att för masungar, stångjernsbärdar, m. m., äfvensom för tullmjölqvarnar och sågar, rösträtten bestämmes efter den grundränta de draga. Om vid den tiden detta kunde hafva något sken af rättvisa, bortfaller det nu, sedan i stället för hammarskatten å de förra samt grundräntan å de sednare, numera erlägges bevillning, således rösta de nu för långt mer än efter den skatt de erlägga. Äfven hvad rösträtten å jordbruksfastigheten angår, är den orättvis mellan förmedlade och oförmedlade hemman, i det att hemmantalet, stort eller litet, derför ligger till grund, ty icke kan det vara med rättvisa och billighet förenadt, att ett hemman, t. ex. taxeradt till 15,000
Om sommaren är stället bebodt af en hop samojeder, som låta sina renhjordar beta på Waigatsch-ön och den kringliggande tundran, samt af några ryssar eller förryskade finnar, hvilka hitkomma från Pustosersk för att idka byteshandel med samojederna och för att med dessas hjelp fiska och jaga i det kringliggande hafvet. Om vintern drifva samojederna sina hjordar till sydligare trakter, och handelsmännen föra sina varor till Pustosersk, Mesen, Archangel m. fl. ställen. Det har troligen så tillgått sedan århundraden tillbaka, dock hafva de fasta bostäderna först på senare tider blifvit uppförda. De omtalas nämligen ej i beskrifningar om holländarnes resor till dessa trakter. Nu består byn, eller »Samojedstaden» såsom fångstmännen storståtligt kalla den, liksom andra stora städer af tvenne stadsdelar, de förnämas stad – några af trä uppförda och med platta torftak täckta kojor – och folkqvarteret, en hop smutsiga samojedtält. Dessutom finnes der en liten kyrka, vid hvilken, liksom flerstädes på stranden, votivkors äro uppresta. Kyrkan är ett trähus, som af en mellanvägg indelas i tvenne afdelningar, af hvilka den inre, den egentliga kyrkan, är föga öfver 2 ½ meter hög och ungefär 5 meter i qvadrat. På östra väggen finnes, under den tid trakten är bebodd, en mängd af fångstmännen för tillfället uppstälda helgonbilder. En bland dessa, som förestälde St. Nikolaus, var ganska dyrbar, af drifvet förgyldt silfver. Framför bilderna hängde stora buckliga gamla kopparlampor eller snarare ljushållare, liknande omvända, på tre kedjor upphängda bysantinska kupoler. De voro fullsatta med en mängd smala och några få tjocka vaxljus, som vid vårt besök tändes. Strax ofvanför det ställe, der vi landstego, funnos en mängd slädar, lastade med varor, hvilka de ryska handlandena här tillbytt sig och som nästa höst skulle afgå till Pustosersk.
N.o 277. 5oCj Enär Rikets Ständer, uti dems serskildt i berörde ämne nu aflåtne underd Skrifvelse, ansett, att för närvarande endast borde anskaffas stall och magasins-rura för Kronans räkning, hvaremot med verkställig, het af Rikets Ständers förra beslut i öfrigt skulle anstå tills vidare och intilldess resultatet af en utaf Rikets Ständer i underd. föreslagen nv reglering af den 1 och för ifrågavarande onus, beviljade inqvarteringstolag blifvit kändt; samt de städer således, i.vilka hafva garnisoner, men hvarest, för deras inrymmande, Kronan tillhörige hus icke finnas, kornma att an vidare bekosta ej mindre inkvartering än service; hafva Rikets Ständer trott föreskr.fterne i detta Cap. för det närvarande böra mskrunkas till beslammande af de, inqvarteringstagare tillkommande inq va r ter 1 n gsfö r m o n er, m natura eller i contant, samt om eller när de böra på det förra eller senare sättet ut«å, I afseende å inqvartering in natura 'hafva Rikets Ständer icke funnit något att erinra vid hvad förslaget derom innehåller, och i följd deraf antagit den vid förslaget fogade Tariff Lit. D., hvarefter ständig inqvartering in natura skall utgöras, tillika med hvad de, under rubriken ”underrättelser”, meddelade föreskrifter i i, 2, 3, 4 och 5 punkterne innefatta. 1 Hvad deremot angår inqvartering i contant; så har E. K M i Nå der funnit, att sådan inqvartering bör bestämmas i 8 classer’ utan skillnad eller afseende på, om den inqvarterings-berältigade är gift eller ogift, nemligen: ° 1 Classen. Öfverstar och Commendan ler R:c*r 400: Servicen inberäknad till R:dr 20: 2 Classen. Capitaine!’ med vederlikar ■—■ 80: — - 5 Classen. Lieutenanter med dito ■—, 5o: ■— 6 Classen.
Först i anledn. deraf, att en ledamot i Bevilln.Utsk. har förklarat, att frågan icke blifvit genom någon motion väckt, utan att Utsk. hade af egen drift gjort förändring uti den §, som nu är föredragen. Det behöfves alldeles icke någon motion till grund för Utsk:s handläggning af bevillningsgrundernes fördelning, emedan grundlagen ålägger Ulsk. att opåmint med betänk, derom till R. St. inkomma, och R. St. äga sedan rättighet att pröfva detta betänk, och förkasta hvad de icke finna tjenfigt, af det som blifvit föreslaget, eller hvad de önska skall qvarstå oförändradt såsom i gamla bevilln.förordn. I fråga om antagandet af PresleSt:s beslut i detta ämne, så måste jag erkänna, att jag anser nämnde Stånd hafva gjort så obetydliga jemkningar i Ulsk:s förslag, att de helt och hållet lemnal å sido sjelfva grundsatsen, som är den att aldrig beskatta hvad som icke verkligen är inkomst; ty der ingen inkomst finnes, der må icke eller någon skatt åläggas. Jag kan således icke tinna någon fara vid, att ställa i bredd med PresteSt-. s förslag ett rent afslag af §; öfvertygad derom alt delta upplysta Stånd skall, när frågan förekommer i förstärkt StatsUtsk., med nöje finna grundsatsen rent tillämpad af R. o. Ad. och förena sig med oss, samt att jemväl i de tvenne öfrige Stånden finnas tillräckligt många ledamöter, hvilka äga nog rättskänsla, för att inse orättvisan af alt beskatta en sak, som icke medför något gagn för innehafvaren. Förenande mig med Frih. Palmstjerna, förnyar jag min begäran om afslag på denna §. Hr Prytz, Lars Adolph: I öfverensstämmelse med den åsigt, som den siste värde talaren yttrat, att det vore Bévilln.Otsk:s rättighet alt, utan någon väckt motion, upptaga såväl den i fråga var. § sorn alla andra till discussion inom Utsk. och deruti föreslå ändringar, hade jag inom Utsk. väckt en särskild motion om den ifrågavar. §:s uteslutande.
Utskotten hafva beslutat, att silfver skall iippköpas för en del af Bankens gevinst. Utskotten tyckås äfven hafva beslutat, att detta skall ske efter 128 skillingars cours, eller åtminstone deromkring. Friherre Boye har icke tillstyrkt någon cours-bestäinning i fråga om uppköp af silfver. Jag trot äfven, att det ej gar an, utan att Utskotten, i afseende på frågan om silfver-uppköp, böra bestämdt förklara, att, om någon fond dertill afsattes, sådant uppköp bör ske, antingen coursen är hög eller låg, ty vi bemöda oss fåfängt, att bär sätta ett fixt pris på coursen, sådant är öfver vår förmåga;, då ej annan utväxling får äga rum; sålunda skulle derförutan, örn coursen steg öfver 128, skillingar, allt silfver-uppköp uteblifva, och Banken om 5 år hafva samlat en sura. rna af En million .Riksdaler, och derigenom, vore ej ändamålet vunnit, att sedlarne åter skulle i rörelsen utgå, utan den summa skulle förminskas, som nu blifvit stadfästad som Rö« relse-Gapital. Vidare får jag vid Utskottens Betänkande göra en anmärkning, som torde lej da till åteerremiss Friherre af bordin ilar afgifvit én reserv vation, vid hvilken jag fäster hiig, och hvilken jag understödjer. Jag kan icke se de fa - Ridd. och Ad. Fröt, .VI Band* 54 Den 15 Julii e. rn, ror, som afskräckt Utskotten från en sådan de; positions*inrattning, som blifvit föreslagen, ej eller de vådor, sorn 'friherre Boye omnämnt.< Tvärtom tordet det var rättvist, att Capitalisterne få denna förmon, om de derigenom kunna bereda sig säkerhet. Jag tror ej, att Capitalisterne derföre mera skulle uppsäga sina Capitaier, ty ej något hindrar dem, att nu uppsäga deni. Om jag skulle vara Capitalist, ser jag ej något hinder att nu uppsäga mina Capitaier ; men det skulle . bereda mig e’n säker förlust Under operations-tlden.
Också finnes intet landskap, der icke detta bruk mer eller mindre idkas, under det de båda andra merendels äro inskränkta till vissa trakter eller provinser. Likväl linner man, att äfven för jordbrukets bedrifvande i stort vissa delar af landet företrädesvis egna sig, af hvilka de förnämsta äro slätten norr om Mälaren, mellersta Östergötland, Vestgötaslätten, sorn utbreder sig söder och sydost om Venern, “oeh Skånes framför de öfriga bördiga slättland. Att landtbruket hos oss under de sista 30*till 40 åren i utveckling gått med stora steg framåt, kan ingen förneka. Orsakerne till denna raska framgång hafva visserligen varit flere; men utan tvifvel stå, härvid främst de många läroverk, sorn småningom inrättats för detsammas ändamålsenliga och rationela bedrifvande. Ända intill sednare tider bedrefs, sä väl hos oss sorn i främmande länder, åkerbruket hufvudsakligenKefter erlärenhetsrön, men ensamt detta sätt att vinna kunskap är en både långsam och dyr väg; och'dä många vigtiga upptäckter tidt och ofta göras inom naturvetenskapernas område, vore det väl dåraktigt att icke äfven för landtbruket^ deraf draga lördel. Ja, ett åkerbrukande tolk i vära dagar, som icke, genom inrättande af läroverk äfven för åkerbruket, befrämjade detsamma, k omne nödvändigt att stadna långt efter i nationernas stora täflan. Den sorn i detta afseende iitom Sverige först bröt isen, var Edvard Nonnen, hvilken lör nära 30 är sedan på sin egendom*Degeberg i Skaraborgs län, med understöd af Staten, inrättade vårt första landtbruksinstitut. Ehuru han, till förlust för den landsorten, efter lif. tiotal af år nedsatte sitt institut tillden blott rättareskola, har dock hans exempel' ej^blifvit utan efterföljd i andra bygder, så att Sverige för närvarande eger nästan i hvarje län sin rättareskola samt dessutom 2:ne landtbruksinstitut, det ena i norra ändan af den egentligen sädesodlande delen al riket, det andra i dess sydligaste del.
Den siste talaren har icke riktigt uppfattat mina ord, ty jag yttrade endast, att läkarnes råd för sjukdomens behandling icke varit af särdeles betydenhet eller förenade med sådan möda, att den kunde göra dem berättigade till något företräde framför andra medborgare, som uppoffrat sig för de cholerasjukas vårdande. Jag stödde mig härvid på det kända förhållande, att det varit allm. från trycket meddelade föreskrifter, som merändels blifvit begagnade, och att det isynnerhet varit en skyndsam behandling, äfven med enkla läkemedel, som motverkat sjukdomen. Jag har likväl ingalunda bestridt, att läkarne med oförskräckthet och nit besökt de sjuka. Nekas kan det dock icke, att andra medborgare häruti täflat med dem. Hr Crusenstolpe, Magn. Jac.: Jag instämmer desto hellre uti Frih. Cederströms åsigt, som man utan modification af Frih. Palmstjernas förslag skulle nödgas till en obegränsad mängd nuanceringar. Man skulle nemi. behöfva skilja emellan de läkare, som från början icke velat anse sjukdomen för cholera; ty det kan väl icke vara skäl att gifva pension åt dem, som af en slags vetenskaplig högfärd icke velat erkänna sjukdomen och derigenom beredt ökade olyckor för landet. Det är dessutom icke blott läkare, som blifvit offer för sitt nit; här finnas ledamöter af sundhetsnämnder, som gjort sig förtjenta att lika mycket ihågkommas. Jag vill i detta afseende endast påminna R. o. Ad. om aflidne Gr. Cronhjelm; och jag hemställer, om icke hans enka och barn äfven böra inbegripas i motionen. Jag kan till följd deraf ej annat än afstyrka förslaget, så framt det ensamt åsyftar läkarne eller icke utsträckes till alla, hvilkas död varit en följd af deras nit att hejda sjukdomen eller vårda de sjuka. Frih. Boye, Ludv.; Jag begär att få understödja Frih. Palmstjernas motion, men med utsträckning till alla de ledamöter af' sundhetsnämnder, som varit utsatta för samma fara som läkarne och derför blifvit ett offer.
Jag har trott, att denna sednare, såsom medförande en oundviklig pröfning och ett sluteligt afgörande icke borde bero af en enda individu, att dennes rätt vore fullkomligen iakttagen derigenom, att han fått i Ståndet anmäla sitt åliggande; att det vore Ståndet, som borde afgöra, huruvida den väckta frågan vore värd uppmärksamhet; att Ståndets bifall till remiss borde betyda hvarken mer eller mindre än detta. Jag bekänner, att jag till en hufvudsaklig del blifvit förd till denna tanka af den mängd öfverflödiga, för att ej säga skadeliga, Motioner, jag vid 1809 års Riksdag hörde anföras. Men sedan min framställning hvarken då eller vid 1810 års Urtima Riksdag blef antagen, sedan jag erfarit, att vanan vid rättighetens utöfning minskat dess missbruk, att igenom nu antagne method discussionerna inom Stånden, åtminstone till en stor del, igenom målets utredning förkortas, ofta förekommas, har jag trott, att min farhoga för möjliga olägenheter vore till äfventyrs ogrundad, att åtminstone det borde lemnäs till framtiden att afgöras, huruvida behofvet skulle påkalla rättelse. Bilaga C till Exped. Vid det den värde Författaren behagat anföra angående Justitue-Ombudsmans-Embetet vore må hända tillfälle till en vidlyftig afhandling både för och emot. För att imedlertid icke synas undvika att yttra min tanka, torde det tillåtas mig få åberopa mig ett i Litteratur-Journalen för år 1811, N:o 241, infördt yttrande, som med min öfvertygelse närmast öfverensstämmer. Men då frågan om detta Embetes tillvarelse längesedan inom Riks-Stånden är väckt och hvilar till Riksens Ständers afgörande, tror jag, att något vidare svar derå ifrån närvarande Constitutions-Utskott icke är af nöden. 3:o. Deremot torde anförandet angående OpinionsNämnden fordra en närmare utveckling. I förbigående får jag erindra, att ordet Opinions-Namnd finnes ingenstädes i våra Grundlagar, att om det kommit i allmänt bruk, berättigar det likväl icke till någon allmän slutsats.
Anledningen till denna förändring af förhållandet emellan mantal och bevillningsbelopp är att söka i den förändring, allmänna bevillningens procentbelopp under 1855—1854 årens riksdag undergick; och visar för öfrigt det nu anförda, på hvilken ståndpunkt rösträttigheten och röstvärdet i kommunalstämma för det när - XXV varande befinnes. Att den allmänna bevillningen, i följd af de mycket sväfvande och dessutom af taxeringsmännens subjektiva pröfning i sä hög grad beroende grunder, efter hvilka den bestämmes, icke är nä gon fullt tillfredsställande mätare af bidragen till kommunalutskylder, kan ej nekas. Men den torde, vid noggrann pröfning af hithörande förhållanden, dock böra medgifvas vara den enda, som för det närvarande är sä omfattande och alla drabbande, att den redan derföre, vid reglerandet af grunderna för kommunalutskylder, likasom tvingar sig till alt blifva använd. Hos Committerade har visserligen till öfvervägande varit upptagen äfven den fråga, huruvida icke en särskild taxering för bidragen till kommunalutskylder borde ega rum; men liera dervid framträdande betänkligheter häfva mott antagandet af ett sådant förslag. Det skulle, för det första, förete ett nog eget och besynnerligt förhållande, om en taxering för statsbevillning och en annan sådan för kommunalbevillrting på samma ort och i fråga om samma skattskyldiga personer komme att utfalla med olika resultat. På någondera sidan skulle, i sådan händelse, den samvetspröfning, på hvilken taxeringen bör stödjas, måste antagas hafva begått misstag; och om äfven hvardera taxeringen komme att anställas af olika personer, så skulle de olika resultaten likväl ovilkorligen framkalla frågan om, hvilketdera borde anses såsom det rätta, och i sammanhang dermed mycket split, och fördem, som finge dess lösning i uppdrag, mycken svårighet att bestämma sin mening derom.
Ehuru jag hämtat min uppgift af trovärdige och i saken kunnige Män, samt af den öfver hela Canal-Arbetet af Heir Forssell år 1810 på CanalDirectionens eget föranstaltande utgifne Charta, var jag dock så benägen, att mera tro sjelfva Canal-Arbetets Hufvudman, att jag ej bestridde denna hans uppgift. Jbj behöfde det också icke, ty om äfven blott 59 Slussar behöfvas, voro 13 färdiga, icke ^:del af detta antal, och då af dessa 13, de y ej äro alldeles färdige, utgjorde den färdiga delen af Slussarne icke eller ^del. Men jag har nu haft tillfälle närmare undersöka saken och funnit att jag i min uppgift, äfven i afseende på Zif - Den 13 Februarii, 33 9 fertalet icke misstagit mig, ehuru jag blott ur minnet på stället hämtade mina uppgifter; nemligen, utom de 59 vanliga Slussar, ingingo i Bygnads Förslaget i8to två såkallade bestämmande Slussar, som således äfven äro Slussar; 59 och 2, göra 61 och således inalles så många, som jag uppgaf. Vid min uppgift om de ännu enligt första Byggnads Förslaget behöflige Kaij-dammar, anmärkte Herr Grefven, att det är provisoriska arbeten, som åter rifvas ner, och att deraf redan 8 varit uppbyggde och nerrifne. Härvid har jag väl irrat mig i uppgiften på antalet, men icke i uppgiften på förhållandet emellan de redan gjorda och återstående för Arbetets fortgång ännu nödige Kaijdammar. Det är nemligen icke 8 utan 16 stora Kaijdammar; utom manga flera mindre, sorn erfordras för Arbetets fullgörande; och af dessa 16 stora Kaij-dammar hafva blott 4 blifvit färdige och utomdess en för det mästa; så att då, enligt min uppgift i sista Plenum, ännu blott f å 6 skulle återstå, är det nå 12 som återstå.
N.o 5-t. ig tillåtne oell anbefallde att mönstringar bevista , likväl icke alltid förmått sin rätt derstädes bevaka, det hädanefter må tillåtas hvarje Sqvedron få välja en gemensam Fullmägtig , som vid mönsterbordet finge del af allt hvad der företoges, med rättighet, att å Rusthållarnes vägnar få till Protocollet anföra protester o. s. v. I sammanhang med ofvan omförmälde motioner har till detta Utskotts handläggning förekommit det från Högvördige PresteStåndet remitterade Memorial, hvaruti ContractsProsten Nordin framställt nyttan och behofvet deraf, att såväl Rusthållssorn Roteliålls-bonden må tillåtas, likasom i fordna tider egt rum, bekläda sin Ryttare eller Kneckt, med hemma tillverkad vadmal, helst af grå färg, eller, om den icke funnes tjenlig, af annan färg, sorn, för likhets skull inom liela Compagnier, kunde på samma sätt beredas; De lill Utskollets yttrande sålunda rr2 mitterade Motioner innefatta således hufvudsakligen följande trenne frågor, nemligen : l:o ,Om Smålands IIussarBataillons före; slagna afsittning. 2:0 Örn mönstringars anställande endast hvart tredje år, samt bevakandet ge - 30 Besv. oeh Oecoti. Ulsk. Bet de. N.o 34. nom ombud af de Rustandes talan dervid ; och 5:o Om vadmals användande till såväl Ryttares som Soldaters beklädnad. Hvad nu (örst angår den väckta motionen om nämnde JIus.sarBataillons förvandlande till Infanterie, finner Utskottet sig hvarken kunna ingå i pröfning om fördelarna i militairiskt hänseende af en sådan reduCtion, och ej eller om nyttan i öfrigt deraf oell sättet för dess verkställande något yttrande meddela, utan tror det på Kongl. Maj:ts