Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dag seglade detta lilla sällskap tvärs klara ord, att hans värdfolk nu kände orsaSällskapslifvets antagna bruk och sedvänjor öfver Skelderviken till Engelholm. Det blå- ken till hans tidiga ankomst till fiskeläget, voro honom obekanta, och om han äfven ste en frisk vind; fru Klara tycktes vara och han erfor i denna stund, då de voro enlärde känna dem, skulle de för honom vara rädd, tryckte sig hårdt intill Steinerz, som samma, ett behof af att förklara sitt förbetydelselösa af tal. Och den solbrända hustrun, som så lugnt Men klyftan emellan den öfverunder skyddet af en rundskuren kappa lagt hållande. och säkert skötte båtens roder, hon kände armen kring hennes midja. Båda voro de civiliserade jorddrotten och det okunniga fiskarså försjunkna i hvar andra, att de häftigt ryckte folket var ju för stor att medett raskt hopp säkert ej mera än en benämning på den hustru som utan andra skäl än — Ja, hvilka voro till vid en kärf hostning bakom dem, der mor öfverspringa. Helena satt vid styret. Hur skulle han kunna för dessa naturegentligen Klaras skäl att bryta sitt äkten» Med förlof frågadt, kommer inte fruns menniskor, som aldrig medvetet dagtingade skap? Ända tills i dag hade hon trott på en himlaman hit till Arild i sommar? » med pligt och samvete, förklara en sådan Fru Klara rätade sig hastigt upp ur sin förbindelse, som den han knutit med fru Klara. stormande kärlek, som har rättighet att sprida vekligt sammansjunkna ställning. » Min man? Hur rått, naket och brutalt skulle det ej sorg, olycka och vanära öfver många, på det Nej, visst icke. » Hennes ton var hvass, nästan låta, om han med sådana ord, som detta äkta att två må kunna berusa sig af lyckan, men gäll. » Madam Halverson är för god, som par kunde uppfatta, skulle säga, att von nu? Waldenau var Klaras flicknamn, att hennes intresserar sig för mina angelägenheter. » Hvad var det då, som förändrats? Klaras Steinerz drog sakta armen till sig, och det man hette — något helt annat, och att hennes kärlek var det ej; den hade i dag haft samma Skogsfrun.
Månne icke en sådan försigtighet framförallt är nödvändig då en person mottar egendom, tillhörig en annan, som ej kan bevaka sitt bästa. Detta är efter min åsigt hufvudfelet med förslaget, att uppgift om sä-' kerheten icke fordras vid tillträdet af förmynderskapet, utan först vid redovisningen eller granskningen af redovisningen, hvilken granskning, enligt hvad erfarenheten visat, ofta alldeles uteblir. Felet är så mycket kännbarare hos oss, då vi på landet icke hafva ling mer än 2 högst 3 gånger om året. Såsom skäl för förslaget och tillika såsom motskäl mot det af mig framställda torde man invända, att ingen skulle åtaga sig förmynderskap, om han vore pligtig alt samtycka till inleck3 H. 47 370 Den 20 Octo ber. ning i sin fastighet elier sialia borgen, samt att pä detta sätt den omyndige torde blifva ulan förmyndare. Förmodligen skall likväl icke mera i detta än i andra länder, hvarest sådana stadgande!) finnas, desamma skada förmyndarnes credit, och denna mäste genom det nu gällande generella hypotheket lida ännu mera. De som af domstolen nises lil! förmyndare äro dessutom, dä de ej hafva laga förfall, pliglige alt emottaga förmynderskapet, och uraktlåtenhet all uppfylla de dermed förenade åligganden åtföljes af ersättningsskyldighet för derigenom limad skada. Förslaget innefattar derjemte det stadgande, att om gäldenären har flere förmynderskap, alla de omyndiga äga sig emellan lika rätt. Detta stadgande slär i strid med det olla omnämnde grundbegreppet för hypolliek, ali förmånsrätten bestämmes efter tiden för dess tillkomst. Det synes också strida mot all billighet. En ledamot af Högsta Domstolen har i -afseende på detta stadgande yttrat: ”Dä ett förmynderskap åt en person uppdrages, mäste tagas i betraktande hvad säkerhet som dä kan finnas i hans egendom, men omöjligt är att förutse, hvilka likartade uppdrag sedermera kunna honom lemnäs, hvarigenom säkerheten för det förra minskas, i händelse lian kommer pä obestånd.
Justerades 5 prot.utdr. för d. i dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelse!- till K. M., nemi.: JV:o 220. ang:de liqviderande af Riksg.Cont:s skuld vid i834 års slut för af allmänheten upptagna lån; N:o 221. ang:de tiden, från hvilken statsregleringen skall taga sin början; K:o 222. aDg:de verkställd granskning af Tullverkets räkenskaper; N:o 223. ang:de verkställd granskning af Postverkets förvaltning för år 1831; N:o 224. ang:de verkställd revision af SundhetsCollegii räkenskaper; .N:o 22Ö. angrde granskning af Invalidhusfondens räkenskaper; N:o 226. ang:de verkställd granskning af saltpeterfonden; N:o 227. ang:de granskningen af Lappmarks Ecclesiastikverkets fond för år i83i; N:o 228. ang:de granskning af Styrelsens öfver fängel'» Den 4 December f. m. 35 serna och arbetsinrättningarna i lliket redogörelse för år 1831; N:o 2-29. angtde rättighet att, utan föregången syn på stället, få anlägga husbehofs-mjölqvarnar. Vid förnyad föredragning af StatsUtskts d. 1 den-nes på hordet lagda meraor. Nto 357, * anledn. af erhållen återremiss å Utskls förslag till sammanjemnkning och votertspropostr i åtskilliga punkter rör:de de extra anslagen, fann R. o. Ad., som redan förut godkänt samtliga uti memor. upptagna voter:spropos:r, detsamma ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handhna. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts d. 1 dennes på hordet lagda memor.
Betänkande N:0 33. centrera förmögenhet på några få händer och göra största antalet nä*’ ringsidkare fattiga och beroende; 3:o att rättighet lemnäs städernas Borgare, att å landet inrätta verkstäder; i hvilket hänseende jag åbero^ par hvad jag förut anfört angående skilnad emellan Stadsoch Landtmanna-näringar; och ffo att en allt för vidsträckt rättighet lemnäs qvinna till utöfning af handtverk, hvilket ofelbart måste vara oförenligt med bennes bestämmelse i samhället och komma att ofördelaktigt inverka på det förhållande, som, enligt både naturlig och borgerlig lag, bör ega rifm emellan de bägge konen. De ifrågavarande förslagen, dem Utskotten genom dess pluralitet antagit såsom en lillfyllestgörande och rättvis lagstiftning för näringsförhållandena i Sverige, förete visserligen flere anmärknings-anledningar och hvilka äro fullständigt upptagne uti Borgare-Ståndets vid 1823 års Riksdag i anledning af samma förslag till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som väl förtjent att komma under Utskottens omprÖfvande, innan ett ovilkorlig! gillande af samma förslag uttalades; men jag har, för att undvika vidlyftighet, velat inskränka mig till de vigtigaste; öfvertygad, att hvar och en, som med värma omfattar saken för dess stora inflytande på samhällets väl, gör sig noga reda för densamma.
Också om taxeringsvärdet lägges till grund för skattejemkningen, äfven med den jemkning, som upkommer genom det ökade eller minskade privilegium, eller genom den ökade eller minskade räntan, så måste en ojemnhet upstå. I fråga om den ersättning, som skall utgifvas af dem, hvilka genom förändringen komma alt vinna, och emottagas af dem, hvilka derigenom förlora, får jag förklara, att jag anser denna ersättning kunna tillvägabringas på många sätt. Till grund för denna ersättning kan t. ex. antagas 20 års taxeringsvärden, efter hvilka räntorna upskaflas, och man får derigenom en bestämd penningesumma. Men förändringen måste nu ske antingen frivilligt eller icke frivilligt. Vill man genom ett maktspråk tvinga den privilegierade jordens egare, alt emottaga ersättning för den förlust dem tillskyndas genom skattejemkningen, så tillåter man sig ett ingrepp i egande rätten, hvilket vore så mycket betänkligare, som om raan går tillbaka lill fordna tider såsom t. ex. till tiden, då de s. k. köpegodsen under 1000-talet upkommo. Desse hafva fått betala sin frihet 2:ne gånger, ty såsom väl bekant är följde den af Konung Carl XI nedsatte komission den grundsats, alt reducera jord emot Den 4 Januari. 43 s. k. oköpt ränta, hvarföre, då man köpte ett hemman efter det värde det ansågs ega, man sedermera fick serskildt betala ny köpeskilling för hvad sora ansågs svara emot skatter, från hvilka det var befriadt. Beträffande de s. k. oprivilegierade, som om de nödgas, med hvilka betalningsvilkor som helst, ersätta kapitalet för den del af deras gamla ränta, de skulle slippa, är det mycket tvifvelaktigt, huruvida man i de flesta fall gör dem tjenst, dä inom vårt land, der kapitalerne ej äro allmänna eller stora, det mäste anses säsom en fördel att få betala en årlig ränta, och icke behöfva befara, att kapitalet skall upsägas. Jag kan således icke annat än afstyrka motionen i dess nuvar. skick.
För att fä chartaeuppbörden att gå rikligt, har man hittills icke funnit något annat medel, än att icke åt försäljningsmännen lemna chartor till större belopp, än hvarför de ställa borgen. Fogdarne deremot ställa icke någon borgen, som svarar emot beloppet af hvad de skulle uppbära. Man säger, att fogdarne hafva en så betydlig uppbörd förut, att det föga skulle betyda, om den blef något större. Men härvid måste man likväl taga i betraktande, att den uppbörd, som fogden nu har, ingår en gång om året, och ofördröjligen redovisas; men att om han derjemte skulle få ännu en annan på obestämda tider, så skulle honom beredas tillfälle att dermed betäcka sina balancer på den ordinarie uppbörden. Dessutom skulle parterna få resa beständigt emellan domaren och kronofogden, för att erhålla bevis öfver att charde-recognitionen vore erlagd, såvida man icke ville ställa så till, att parterne endast de - Den 15 Mars. 387 bilerades för afgiften till dess de behöfde handlingarne, då det deremot kunde hända, att fogden slutligen fick ingenting. Allt detta innefattar så många olägenheter, att jag för min del icke kan biträda del ifrågavar. förslaget, ulan tillstyrker bifall till Ulsk:s betänk. Hr Printzenskjöld; Det synes vara mera fruktan för ökadt besvär och ökadt göromål för den domstol, af hvilken Gr. Mörner är ledamot, än verkliga skäl, som utgjort anledn. lill Hr Grefvens anförande. Hvad Hr Grefven anmärkt derom, att chartornas förbättrade tillverkning innefattar ett kraftigt binder för chai ta;- försnillniugen, äger sin riktighet för såvidt det rörer den skada Kronan kan lida genom chartors förfalskning: men Grefven lärer väl icke kunna neka, att det är lika lätt alt icke köpa och icke bilägga en oefteraplig charla, som att icke göra det med en, som af livar man kan eftergöras. Om det nu t. ex. skulle bänd t, alt man efter en domare funnit hela bundtar med köpebref, som icke blifvit charterade, månne sådant icke lika väl kan bända, om chartorna blifva aldrig så väl gjorda?
Emellertid är staden nästan helt och hållet åter bebyggd med vackra och väl underhållna hus, för det mesta af träd, äfvensom planeringen af torg, gator och allmänna platser, i öfverensj stänrmelse med nva regleringen, fortgått med oafbruten drift, så att staden nu företer ett ganska prydligt yttre, med rymliga torg och öppna platser samt reguliera och till en del ovanligt breda gator. d) Ulricehamn. Ilar vackert läge vid sjön Asunden, ej långt från stället, hvarest den gamla staden Bogesund varit belägen, i anseende till donationens uråldrighet saknas all upplysning om hemmantalet på den jord, staden nu innehar; varande den dock i sednare lider ansedd svara emot 5 mantal, och utgöres den af 64 tunnland 14 kappland öppen åkerjord, 410 tunnland 8 kappland ängsmark och 1,115 tunnland 8 kappland skogsoch betesmark. Lika med Borås idkar Ulricehamn en vidsträckt reseoch gårdfarihandel, som äfven utgör egentliga grunden för stadens bestånd, i öfrigt beroende af vanlig stadsmanna-handei samt fabriker och handt verkerier, jemte något jordbruk. Inom staden tillverkas med utmärkt färdighet en mängd hus väfnader, hvilka, jemte dervarande bomullsoch ylle-fabrikers tillverkningar samt på landet särskildt uppköpta betydliga partier inhemska varor af dylik beskaffenhet, 49 fenhet, vinna afsättning genom reseoch gårdfari-handeln. Stadens öfriga handel är mindre betydlig och handtverksrörelse!! ringa samt jordbruket, som annars med omsorg skötes, ej heller af särdeles mycken betydenhet. Tillförseln af spannemål, egentligen från Skaraborgs Län, och af vlctualier från den staden kringliggande landsort är mer än tillräckligt svarande emot behofvet för staden; dock tryter det oaktadt icke afnämare, emedan stor del af invånarne inom de tillgränsande häraderne, som hafva rättighet lill gårdfarihandel och den utöfva, årligen köpa spannemål. Staden är således icke ulan fördelaktigt inflytande på kultur och" näringar uti de landsorter, sorn derstädes söka och finna afsättning för öfv erskotls-produkterne af deras jordbruk och industri.
Maj: t i underdånighet anfört, hurusom, efter det Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref den 15 November 1826 förordnat, att den dä lediga Kollega-!jonsten i Linde skulle indragas och lönen tilläggas Rektoralet, såsom blifvande ensam lärare-beställning derstädes samt alt vid dåvarande Rektors afgång den med staden förenade bergs-församlingen finge till egen föreslagen undervisnings-anstalt använda dess dittills åt stads-skolan lemnade löne-bidrag i tackjern, med vilkor, att bergs-församlingen till blifvande lärare vid denna skola erlade djeknepenningar, dervid blifvit förbisedt, att nämnda lönebidrag motsvarat djekne-penningar, hvilkas utgörande, jemlikt ofvannämnda Kongl. Kungörelse, afskaffats emot anvist ersättning af stats-medel, hvaraf inträffat, att då Rektoratet vid Lindes skola år 1839 blifvit ledigt, den nye Rektorn gått i mistning så väl af detta lönebidrag, som af all ersättning derför, pä grund hvaraf Konsistorium i underdånighet hemställt: att då det lönebidrag til! bemälde Rektor, som tillförene utgått från Lindes bergsförsamling, men hvilket han sedan år 1839 måst umbära, vöre af samma natur, som de indragna och af staten i allmänhet ersatta djekne-penniugarne, och ersättning för denna förlust syntes böra åt honom anslås med samma skäl, som dylik ersättning till Rektor i Nora blifvit af Kongl. Maj:t föreslagen och af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års riksdag beviljad, Kongl. Maj:t mätte hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning om ersättning af slats-mede! för det Rektorn i Linde frångångna löne-bidraget, lill det belopp, i medeltal utgörande 250 R:dr B:ko, hvarmed den afgift, som från bergsförsamlingen fordom lill honom utgått, men sedan 1839 ingått till bergs-församlingens skol-kassa, under de sednare åren blifvit utgjord.
Ständers uppmärksamhet å angelägenheten af förökadt anslag till reglering af Landsstats-tjenstemännens löner, hvadan Kongl. Maj:t, under åberopande af näTlagde den 9:de innevarande månad öfver Civil-ärenden förda protokoll, hvaruti förhållandena, i afseende på dessa tjenstemäns lönevilkor, äfvensom skälen till Kongl. Maj:ts närvarande Nådiga framställning, finnas fullständigt upptagna, härmed vill af Rikets Ständer begära, att för verkställande af Lands-Statens lönereglering efter de af Kongl. Maj:t antagna grunder, och med Kongl. Maj:t förbehållen rätt att dervid iakttaga de smärre jemkningar, som möjligen finnas af omständigheterna påkallade, må, såsom reservations-anslag, uppföras i rund summa 77,000: — c) Då den ifrågasatta förändringen i afseende å salpeterhjel - pens beräkning, inom de trenne Småländska länen skulle för Lands - höfdingarne och Landsstats-tjenstemännen i samma län medföra en icke obetydlig minskning uti deras lönevilkor, vill Kongl. Majit, för den händelse berörde förändring varder af Rikets Ständer godkänd, härmed äska ett mot minskningen svarande kontant anslag till följande belopp, nemligen: Transport Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket 4853. 33 Transport R:dr för Landshöfdingarne R:dr 828: 40. Vid sednaste Riksdag anvisade Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts disposition 12,900 R:dr årligen i Irenne år eller tillsammans 38,700 ll:dr att användas till aflöning eller arfvoden för Styrelsen af Allmänna Vägoch Vatten-byggnader samt dess tjenstebiträde^ såväl i hufvudstaden som i landsorten.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottels den 15 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 265, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 133. S. D. Lades till handlingarna Stats-Utskottets den 15 dennes på bordet lagde Utlåtanden och memorial: ]N:o 266, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 135, rörande väckt fråga om Kungsgården Halltorps på Öland återvinnande till Kronan. N:o 267, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 165, angående väckt motion om afskrifning af 1836 års spanraåls-arrende för Ryda Kungsgård eller nedsättning i arrendets belopp. N:o 268, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166.. N:o 269, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 167. N:o 273, i anledning af 2:ne till Utskottet remitterade motioner om Vexel-controllörs-befatlningarnes upphörande. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 15 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 271, i anledning af anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 149, angående åtgärder till Ull-culturens befrämjande, blef detsamma af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, att lånen hädanefter må beviljas till högst 66|- procent af ullens värde. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 15 dennes, på bordet lagde Utlåtanden: N:o 272, i anledning af ånyo väckt fråga om en magazins-byggnads uppförande vid Mörbylånga köping på Öland. N:o 275, angående yrkad ersättning För forslingen af Presterskapets i Lappmarkerna lönings-spanmål. S. D. Prot.
Öfrige punkter i JBetänkandena, angående denna Hufvud-Titels reglering, nemligen: irsta angående ersättning till Wadstena Krigsmanshus-Cassa och Amiralitets-Krigsmans-Cassan för centonal-afgifterne; 3:dje angående anslaget till Fattigvården i landsorterne; 4:de angående förökadt anslag till det så kallade Drottninghuset; 5:te angående förhöjdt anslag till Institutet för blinda och döfstumma; samt framställningen om oförändrad t bibehållande af de förut uppförde anslag, hvarom serskildt yttrande icke blifvit meddeladt, hafva dels genom samtlige, dels genom 3:ne Stånds beslut blifvit, i enlighet med Utskottets förslag, afgjorde. På sätt Utskottet förut anmält, är regleringen af Sjunde Hufvud-Titeln genom tre Stånds beslut afgjord, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit. Åttonde Hufvud-Titeln. Utskottet hade uti irsta punkten af förstnämnda Utlåtande tillstyrkt bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, att förslags-anslaget till Fångars vård, skjuts, underhåll, medicamenter, m. m., nu utgörande 245,880 Rrdr, måtte med 100,000 Rrdr förhöjas. Detta har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hvaremot Preste-Ståndet beviljat en tillökning af 180,000 Rrdr och Bonde-Ståndet bestämt anslaget till sammanlagdt 3oo,ooo Rrdr. Stats -Utskottets Memorial, N.o 3of. r Då, i följd häraf, enligt 3:ne Stånds beslut, anslaget skall utgöra minst 345,38o R:dr, anser Utskottet Bonde-Ståndets beslut icke kunna komma i beräkning, och föreslår således, att emellan de a:ne andra meningarne votering må anställas, enligt så lydande proposition:
Hvad åter angår kungsoch kungs-ladugårdars samt andra utarrenderade kronolägenheters i ofvanberörde måtto föreslagna försäljning; så synas E. K. M:s Bef:h:de, som denna åsigt hyllat, dervid mera hafva utgått ifrån egen öfvertygelse om olämpligheten för Staten att äga och förvalta jord, samt om fördelen af densammas upplåtande till enskild ägo och besittning, emot nu antagna utarrenderingssysteme, eller ifrån sjelfva principfrågans uppfattning, än de grundat sina framställningar på särskilda omständigheter och local-förhållanden, som i ena orten, mer än i den andra, i allmänhet, eller särskildt vid vissa egendomar, kunde, enligt derom verkställd undersökning, gifva R. St. grundad anledn. att för sådana orter eller särskilda egendomar undantagsvis åsidosätta deras redan fattade beslut, att kungsoch kungsladugårdar icke må för alltid från E. K. M. och Kronan af-öndras, och i följd deraf hafva antingen missförstått eller förbisett hvad R. St. i ofvanberörda und. skrifvelse, efter collegii tanka, bestämdt antydt, nemi.: alt endas; D <• ii 18 !W ■» r s o. m. särskildta förhållanden borde och kunde till någon viss egendoms eller lägenhets försäljning till skatte föranleda, men att fråga för ingen del nu vore om något allmännare afhändande af Kronans odisponerade egendom; utur hvilken synpunkt collini fördenskull nu icke heller linner sig tillständig!, att i lind. fästa E. K.
Dess betydelse ligger först däri, att därigenom möjliggöres en utveckling hos den ifrågavarande erfarenhetssidan till större renhet på det sättet, att främmande obehöriga element utsöndras. I två hänseenden är ett dylikt utsöndrande nödigt. Vi ha ofvan sagt, att erfarenheten såsom allmänt mänsklig har den karakteren, att den tvingar sig på medvetandet och nödgar till erkännande af det gifna föremålets verklighet och detta på ett sådant sätt, att vi kunna inse, att ett sådant erkännande är en nödvändig förutsättning för vårt medvetandes funktionerande öfver hufvud. Att icke tro på t. ex. sinnesförnimmelsernas vittnesbörd såsom sådant är, om det är fråga om lifvet själft och icke blott om spekulationen, helt säkert omöjligt för ett mänskligt medvetande. Men i och med erfarenheten kan göra sig gällande ett tvång, som endast skenbarligen har samma karakter som det egentliga erfarenhetstvånget. Det kan insmyga sig dels ett sådant, som är af blott individuellt ursprung, dels ett sådant som har sin grund i tillfälliga omständigheter öfver hufvud. Som exempel på det förra kan nämnas hallucinationer och illusioner; exempel på det senare är vidskepliga föreställningar. Dessa främmande elementer komma genom sin förbindelse med den verkliga erfarenheten att framträda med samma anspråk. — Men det kan också hända, att den egentliga erfarenheten, utan att upptaga främmande elementer i sig, likväl förorenas, nämligen på det sättet, att från skilda håll uppsamlade erfarenheter hopgyttras utan urskillning. Så förekommer det ju ofta bland ociviliserade folk och öfver hufvud i sådana lager, där allmänbildningen icke kunnat tränga igenom, att man af den religiösa och den yttre sinnliga erfarenheten gör ett mixtum kompositum af den mest besynnerliga art. Naturföreteelserna fattas såsom omedelbara verkningar af gudomliga makter och man ser i de mest naturliga händelser ett ingripande af »Guds finger». I båda dessa hänseenden behöfves en utsöndring och klarhet. Utsöndringen åstadkommes ytterst af de särskilda erfarenhetssidornas egen utveckling — på djupet och på bredden. Men sättet, hvarpå den försiggår är det, att en viss erfarenhetssidas mäktiga utveckling drager med sig en inåtvänd reflexion öfver, hvad som i den samma är det väsentliga, d. v. s. för med sig en erfarenhetsfilosofi.
Prot, 1847 f 1848, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 lliift. 2 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 198. ma med tvenne flyglar; att lill detta byggnadsföretag, jemnlikt kostnadsförslag, erfordrades en summa af 62,125 rd r, oberäknad den för inventarier, i följd af sjukvårds-anslalternes utvidgande, behöfliga summa af 14,776, eller tillsammans 76,901 rd:r, men att då direktionen, som genom sorgfällig hushållning under föregående åren samlat ett kapital stort 33,344 rd:r 21 sk. 4 rst. b:ko, häraf, i anseende till de,’ vid åtskilliga donationer fästade vilkor, icke egde att fritt använda mera än 10,376 rd:r 36 sk. 2 rst., direktionen lunne sig föranlåten i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t ville bereda Instilutum clinicum och länslazarettet i Lund ett amorleringslån af 75,000 rd:r b:ko, att utgå i tre delar med 25,000 rd:r den 1 Juni åren 1848, 1849 och 1850, mot förbindelse för direktionen öfver nämnde sjukvårdsinrättningar, alt å kapitalet erlägga ränta lill tre för hundra om året, och att med högst två för hundra årligen kapitalbeloppet återgälda. Kongl. Maj:t, som ansett förenämnda ifrågaställa lånebidrag behöfliga, har lill Rikets Ständer öfverlemnat huruvida, på sätt Kongl. Maj:t redan förut i afseende på andra dylika bidrag antydt, tillgångar kunde utfinnas för meddelandet af såväl förrberörde, för Wexiö domkyrkas utvidgande, sökta lån, på dervid af Kongl. Maj:ts befallningshafvande och biskopen uppgifna vilkor, som det amorteringslån, direktionen för Institutum clinicum och länslazarettet, kurhuset samt barnbördshuset i Lund begärt, under de vilkor, direktionen i sådant afseende uppgifvit.