Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vetenskapernas inbördes ställning och förhållande till hvarandra hafva nemligen undergått en väsendtlig förändring, derigenom att de hvar för sig vunnit en fullständighet, som hindrar det förra sambandet mellan dem, och att deförvärfvat sig en sjelfständighet, som betager det närmare sambandet allt egentligt värde. Endast Stats-U (skottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 55 de forskningsarter, som tillsammans bilda en vetenskaplig helhet, måste sammanföras på ett ställe. Sambandet mellan de öfriga upprätthålles genom en allsidig kraftig litteratur. Universitets-idéen, rätteligen förstådd, fordrar alltså vid dess tillämpning på medicinen såsom vetenskap och föremål för undervisning. 1:o Föreningen af theori och praktik. 2:o Sammanförandet med dessa af medicinens hjelpvetenskaper. 3:0 Inrättandet af ett fullständigt läroverk. 4:o Belägenheten af detta på det ställe, der materielet är störst. 5:o Förekommandet på detta sätt af upplösningen mellan de grenar af forskningsarter, som tillsammans bilda den medicinska vetenskapen; och 6:o Bibehållandet af ett verkligt samband mellan den medicinska vetenskapen öfriga forskningsarter derigenom, att den förra på förenämnde sätt bringas till sin höjd och framlägger sina resultater i en kraftig litteratur, som är det enda medlet för ett dylikt samband. Ehuru det kan anses mindre nödigt att redogöra för öfrige skäl, som förebringas mot inrättandet af ett fullständigt Medicinskt läroverk i Stockholm, torde dock några af dem böra i korthet vidröras. a) Att tillfället till allsidig utbildning under kamrat-iifvet inskränkes, kan endast inträffa, om Medico-Philosophiska examen borttages, och kan icke gerna blifva af menlig följd vid ett läroverk med 200 lärjungar. Äfven vid universiteterna inträder efter valet af ett fackstudium en inskränkning i beröringen med de studerande, som egna sig åt andra kunskaps-arter. b) Att den moraliska uppfostran till kärlek för vetenskapen skulle blifva svagare, är ett påstående, hvars befogenhet beror deraf, huruvida man erkänner, att undervisningen vid ett fullständigt läroverk måste vara grundligare och mera omfattande, än vid 2 ofullständiga, eller om man nekar denna, som det vill synas, obestridliga sats. c)
S:ä$ bb) om fyllandet af dylika i afseende på sjelfva penningens möjligen oin. bytliga värde; cc) på ränte-foten vid försträckning .gar, hvilken dels atia) äskats bora vara alldeles fri och endast på enskild öfverenskom» melse beroende; bbb) dels ansetts bora nedsättas, med afseende på ä) penninge lån i ällmänhet fi) eller särskildt endast dem, som allmänna Cassör meddela. Efter fulländad granskning af de således 'till Utskotten remitterade förslag, hvilkas särskildta utredande och besvarande endast skulle förorsaka en onödig vidlöftighet, genom återupprepandet af detsamma, sorn Utskottens nu afgifvande bestämda framställning innefattar; och sedan Utskotten, under långvariga och brydsamma öfverläggningar, sökt stadga sina egna tankar i ämnets alla delar, få Utskotten, med tillförsigt till Riksens Höglofl. Ständers skonsamma omdömen öfver de brister, som ett redligt nit och oafbrutne bemödanden icke varit tillräcklige att afhjelpa, nu öfverlemna de förslag Utskotten för sin del anse vara de, som på det mest ändamålsenliga sätt leda till allmänt och enskildt väl. Utskotten finna dervid ämnet dela sig uti gine hufvudsakliga delar: Rikets Allmänna pen - 3 54 Statsoch Banco-Utskottens Betänkande. ningevdsende; och din enskilda penningerörelstn i Landet, sd vidt den af allmänna anstalter och författningar är beroende. Förra Afdelningen, Om Rikets Allmänna penningeväsende. Betraktandet af den ställning, hvaruti Svertges Allmänna penningeväsende nu befinner sig , af de bristfälligheter deruti, hvarigenom det för närvarande anses yttra en så menlig verkan på enskildes pertnirige förhållanden, och af de förbättrade anstalter, hvilka skulle kunna för dessa förhållandens tryggande och lättande vidtagas, kan för det närvarande icke utföras annorlunda, än endast genom uppmärksamhetens fästande uppå Rikets Ständers Banque, 3asom uti sin rörelse omfattande alla Rikets, så allmänna som, enskilda penninge-förhållanden, och numera utgö' rande dess enda egentliga penningeverk.
St. icke, då, utom det att, som jag förut nämnt, magistraternas egna uppgifter derom äro i CommerceColbm till finnandes, hvarje stad äfven har sin deputerade riksdagsman, Jag kan icke bestrida, att för handelsrörelsen det vore fördelaktigt, om, på sätt i slutet af första alternativet föreslås, beloppet af tolagen, efter medium af de beräknade 5 åren, skulle utaf tullmedlen tilldelas hvarje stad, äfven för städerna sjelfva, såvida magistraterna och städernas äldsta till fulla beloppet uppgifvit dessa inkomster, sorn jag icke får betvifla; dock torde, i fråga om Ständernas beslutande-rätt häröfver, ankomma på, om det finnes, eller icke, uti särskilda städers privilegier utsatt, att de äga sjelfva uppbära tolagen, huruvida R. St., utan alla 4 Ståndens gemensamma instämmande, kunna besluta för alla städer en sådan förändring i uppbörden, och hvartill äfven Konungens sanction erfordras. Uti andra alternativet, om R. St. besluta, att tolagen får qvarblifva vid städer och af dess tjenstemän uppbäras, föreslås, alt R. St. må besluta, alt maximibeloppet Den 10 April c. m. io3 fixeras vid nuvarande förhållande och alt framdeles blifvande öfverskott derutöfver skall ingå till Statsverket. Jag får dervid erinra, att ingen stad hvarken genom privilegier eller särskilda resolutioner, så vidt mig är bekant, på annat sätt blifvit tillerkänd en tolag, än medelst en viss proc. å varuvärdet, på ett eller annat sätt utrönt, och att således i de fall, der rättighet till en sådan procent icke är bestridlig, torde äfven vara obestridligt, att, utan dessa städers medgifvande, icke något maximibelopp kan utsättas. Den föreslagna und. anhållan, att K. M. må bestämma de ändamål, lill hvilka tolagsinkomsterna få användas, innehålla ju redan de J^. Resolutioner, genom hvilka tolagen blifvit beviljad eller förökad, men visserligen ankommer på K. M. att låta tillse, att dermed förfares på sätt de K.
Förslag af enahanda syftning med de ifrågavarande hafva vid sisthåilne riksdag varit väckte och blifvit af Rikets Ständer ogillade på tillstyrkande af dåvarande Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskott, som lill stöd för den af dem dervid yttrade åsigt anfört, bland annat: alt dä såsom nödvändigt vilkor för all delning mäste antagas, att det, som skall skiftas, är till omfånget och beskaffenheten fullt bestämdt, samt, i fråga om laga skifte, nämnde vilkor icke kan anses uppfyldt med mindre skifteslagets egor blifvit ordentligen uppmätte, å karta lagde och till deras beskaffenhet beskrifne, vore ock anledningen till den ordning, hvari frågan om delningsgrundens bestämmande vid laga skifte, enligt nu gällande föreskrift, förekommer, lätt insedd, samt stadgande om annan ordning derutinnan mindre välbetänkt; äfvensom att sådan egobeskrifning, hvaruti de tegar och egostycken, hvarje delegare förut innehaft, både till vidd och efter uppskattning upptagas, jemväl i andra fall, än der häfden såsom delningsgrund antages, vore af högsta vigt vid delningen samt vid de liqvider angående odlingskostnad och ersättning för sämre häfdad jord, som derigenom kan uppkomma. Lagsamt Allm. Besv.- ock Ekon.
I medeltal för rikets alla stapelstäder utgör den beräknade tolags-ersättnings-summan närmast 8Va procent af tull-uppbörden, hvilket procent-förhållande sålunda är det, som vid en generel beräkning bör följas. Exporten af stångjern har (1834) utgjort 609,649 skepp., hvarå tullen ä 4 sk. Banko per skepp, utgjort 76,206 R:dr R:gs. Tolagen, som för denna artikel varit lika hög som tullen, har således äfven uppgått till 76,206: Då nu genom den medgifna tull-friheten en tull-minskning uppstår af ofvannämnde belopp, så skulle Staten hafva att derutaf, vid tolags-liqviden med städerna, räkna sig till godo 8% procent, som sålunda finge från tolags-beloppet afdragas med 6,478: hvarefter Staten på denna artikel får en qvarstående årlig utgift i tolags-ersättning af icke mindre än en utgift, som hvarken Staten eller jern-exportören skulle vidkännas, derest icke Staten förbindes till den nu föreslagna skyldigheten, enär eljest tullfria varor också äro fria från tolag. Af sill var införseln (1834) 233,228 tunnor, hvaraf tullinkomsten utgjort, a 8 sk. Banko tunnan, 38,307 R:dr R:mt. Tolagen derå, som i Stockholm -och Götheborg m. fl. städer ar lika hög som tullen, eller 8 sk. tunnan, men i några småstäder endast utgör 7 sk. Banko tunnan, kan antagas till jemnt •••«•••••••••• » * • • hvarifrån afdrages 8'/2 procent af tull-minskningen 38,507 R:dr med då den återstående årliga tolags-utgiften för Staten på denna varu-artikel blifver 33,044: Transport 122,772: 69,728: 58,000: 4,956: Bevillnings-Ulskotlels Betänkande Jii 10. 105 Transport 122,772:
Jag anser Betänkandet så mycket hellre böra bifallas, som derigenom undvikes en tidsödande votering; och derföre att jag yrkar den, i händelse Betänkandet icke bifalles, tror jag mig icke vara mindre genereux, ån de Herrar, som begärt återremis. Friherre Raije, Ludvig'. Annat år frågan om återremiss, och annat sjelfva saken. Återremiss synes mig icke billigt att vägra, då den begåres, såsom ledande tili vidare upplysning i ämnet. Såsom en gård åt liberaliteten i behandlings-sätt, tillstyrker jag den. Herr von Hohenhaufen, Michael: Jag vill ej inlåta mig i bedömniande af sjelfva saken, hvilken kan betraktas, ur flera synpunkter, och hvarom jag nu ej ämnar yttra mig, hvarken till 634 Den 12 Julii /. m. bifall eller afslag; nien jag anser återremiss icke böra förvågras. En dylik fråga om pensionsanslag förevar i sista plenum. Utskottet hade då ej heller ansett det anslaget lagenligt, men lik vål tillstyrkt beviljandet utaf en del deraf. Flere Ledamöter yrkade, att hela det begårda anslaget måtte beviljas, och fordrade derföre återremiss, hvilken ock bifölls. Jag tycker, att då detta skedde i går, måste man på samma sått bahandla saken i dag; och min känsla skulle uppröras, om man nu nekade Landshöfding Järta ett aktnings-bevis, som man för så korrt tid sedan beviljade ett Fruntimmer. Grefve von Rofen, Axel'. Då Herr Jårtas förtjenster redan blifvit af flere värde Talare tecknade, skall jag ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med att omnämna huru ofta jag 1809 hade tillfälle att beundra hans skicklighet och arbetsförmåga. Jag vill endast lemna underrättelse om en anecdot, rörande Herr Hjerta.
Tyst BERG. Jag du! Du talar om rep i hängd blir aldrig full! På sin höjd litet det rör ingen annan, när en inte har vakten! HULTING. Och Elfte scenen. DE FÖRRE. THILDA. EN LITEN FLICKA (på 6 eller 7 år, inkommer från byggningen med Thilda). te' kronolänsman. THILDA. Hösterman! ÖSTERMAN. Hvad LÄNSMAN. För 'Är hä' bud från Lindgren hundra gubbar! (ryter åt flickan.) Kom hit unge, och säg ifrån hvad det är! (flickan blir rädd och börjar gråta.) Hvad hin lipar du för? bölar ju som hen tjur, vet jag! Och lilla Karin hä' så blyg håf sej, så! THILDA. Kronolänsman kan det vara hom? 80 LÄNSMAN (ryter). Nå, tal' om'et du då! Du är min själ inte blyg, du! THILDA (gapskrattar). Nej vars, det får hen hinte 'a hondt håf, när hen ska' tala med kronolänsman, hinte. si, det hä' så hatt Lindgren 'ar stupa' på hen stubbe hi går hafse, när 'an skulle gå 'em, hå vridi' foten på sej, så 'an kan rakt håf hinte komma. LÄNSMAN. En LÄNSMAN (mildare). THILDA. Jo Nå? så'n förbaskad mullvad! Han var väl full igen, kan jag tro. (Till flickan.) Var han det, du Karin? FLICKAN (som lugnat sig). LÄNSMAN. FLICKAN. THILDA. HULTING (titl Berg). Ja-a, mor baddar'n med bränvin! Ligger han nu då? Ja-a vars. LÄNSMAN. Tag och spänn för en häst, Österman, så får Victor köra efter kreaturet! Auktion är ju pålyst i kyrkan, och ställa in den, det går inte an! ÖSTERMAN. HANNA. Och 'an kan rakt hinte stö' på foten! En så'n baddare te' ha't bra! BERG.
»Du har inte så ondt om en fästman nu för tiden», började han efter en paus. »Jag tänker det kan göra det samma hvad jag har eller inte har», genmälte hon med tvungen sturskhet. »Såå? Men mig gör det inte det samma.» Det kom intet svar. Månen stod bakom skogen, och det kunde icke bli mörkare än det var. Han satt och såg på henne. Hon såg ut som ett köpstadsbarn, så fin och blek. Och allt medan han såg drog sig hans ansigte samman i ett slags hotfull smärta. Hon vred sig under denna blick, som stirrade så underligt. »Jag har väl inte tagit någon städsel på lifstiden hos dig», sade hon med ett försök att göra sig fri från skrämseln, »jag har väl lof te’ göra som jag vill.» »Ja, du har», sade han. »Men du hade allt kunnat komma till Höghultet i lördags ändå, som jag bad dig», återtog han efter en paus. »Nej! För det skall vara slut nu», sade hon och såg honom i ansigtet. Han lyfte upp sin hand och strök med afvigsidan öfver haka och mun. Det dröjde en stund innan han kom med svaret: »Men du visste att det var allvar», sade han då. »Det nyttar väl inte alltid, hvad en vet!» »Nej, det nyttar inte, det. — Han slog med sin knutna näfve på kalktråget. »Och nu vill jag gå», sade hon och sökte resa sig. »Nej, du stannar!» ropade han och stötte till lienne så att hon satte sig. »Jag vet inte hvad det går åt dig i qväll», sade hon osäkert. »Det är det, att nu skall det bli antingen till ett eller till ett annat mellan oss.» »Det kan inte bli mer än ett. Jag går inte med dig mer.» »Men du kan gå med honom», han pekade uppåt hufvudbyggnaden, »du kan gå med Per Ols’ Henrik, och du kan gå med andra.» »Du ljuger!» »Gör jag? Hon reste sig åter, men han kastade henne tillbaka, så att hon måste taga för sig med händerna för att icke falla. »Jesus, hvad du bär dig åt!» ropade hon halfqväfdt.
— Att man i i:a alternativet icke bestämdt uttryckt, att ingen Revision finge omfatta hvarken mer eller mindre än a:ne års räkenskaper. Omfattade hon mer, så blefve hon, för revisionstidens korthet, ofullständig; och omfattade hon mindre; så blefve Revisionsarbetet efterliggande. § § borde utgå, såsom antingen öfverflödig eller föranledande tvist om Revisorernas frihet i behandlingen af sina göromål in pleno, eller på afdelningar. 12 §. synes äfven böra försvinna. Enär Revisorerna, enl. iG §. äga, att inom StatsContoirets tjenstemän antaga erforderligt Garneratoch Canzli-hiträde: så böra nödiga upplysningar icke kunna fattasom de dem begära. Och då deras berättelse, enl. 21 §., icke får tryckas eller utdelas, utan att vara beledsagad af vederbörande myndigheters förklaringar; så måste Revisorerna, Jör att ej äfventyra misstag och vederläggningar, sjelf - Betänkanden» IY:o 353. 247 ve vara månast 0111 alt begära underrättelser, när de behöfvas. Att ändock förordna en ombudsman från StatsContoiret, hvilken vore berättigad, att till Protocollet meddela Revisorerna upplysningar, så ofta lian ^funne dem erjorderliga, skulle kunna förvålla binder från angelägnare sysselsättningar, än att afhöra honom, och möjligen urarta till föreställningar och strider, hvarifrån Revisorerna böra vara befriade, särdeles å de embetsmäns sida, hvilkas åtgärder de skola granska. Betyda åter orden erforderliga upplysningar sådane som Revisorerna begära: så synes ombudsmannens rättighet att lemna dem icke behöfva särskildt stadgas, emedan den redan innefattas i hans pligt att svara. Vill man likväl hafva ett sådant ombud hos Revisorerna, fastän de det icke äskat: så borde man, för öfverensstämmelsens skuld, äfven tillsätta ett sådant i StatsUlskottet, vid dess revisions-förrättningar, änskönt Utskottet derom icke anhållit.
Ständers i underdånighet gjorde hemställan, den 6 Augusti 1^15 utgifne Nådiga Kungörelse, om Kongl. Majits Befa|lniDgshafvandes rättighet, att upp* taga Klagomål öfver nya vattu-verks anläggning eller gamla vattuvärks obehöriga förändring; men sorn den samma, jemte förklarande, att hvarje företag af vattu-värks ägare, att, utan behörigt tillstånd, antingen uppföra nya sådana värk, eller verkställa förändringar af de gamla väiken utöfver de sammas förra beskaffenhet och tillåtelse, innefattade en lagstridighet hvaruti rättelse snart borde vinnas, till beredande hvaraf forordnas, att 1 berörde fall Konungens Befallningshafvande böra, sedan vattu-verks ägaren i laga ordning blifvit hörd, meddela det förordnande angående vattu-värkets förändring eller utrifvande, som med Eag och I Örfattningar är öfverensstämmande; Altså och enär omförmäidte Kungörelse således icke gjör någon ändring uti hvad förut är vordet om Kungsådras bibehållande föreskrifvit, utan tvärtom lämnar tillfälle till en genare och skyndsammare åtgärd för erhållande af rättelse, då sistberörde föreskrifter öfverträdas, genom det den kan vinnas medelst Executiva magtens handlägning, och den vidlyftigare samt långsammare omgång dervid icke behöfver vidtagas, att vid Domstolen göra frågan derom anhängig, finner Utskottet» att hvad Herr Friherre Stael von Holstein med Lag-Utskottets Betcinkanden, 185 ifrågavarande motion afsedt, redan är bestämdt ecb att således det icke kan vara behöfligt att meddela en sådan Författning, som Herr Friherre Stael von Holstein velat föreslå, hvilket Utskottet alisa ej kan tillstyrka. Dock varder detta Fiksens Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den ao Februarii 18 18. Riksens Häglof!. Ständers LagUtskotts Betänkande öfver Herr Borgmästaren jfH.
Fruarna hade börjat b e d ö m a d e m » opartiskt », göra jämförelser o c h mäta dem m e d främmande mått, o c h måttet, hvarmed herrarne mättes, var skräddaren Pilkvists mått. Nästan hvarje morgon sågs den med armarne sammanflätade hustrutrion långsamt skrida uppför backen till skogskanten, där några linhåriga, osnutna ungar lekte på förstukvisten till en mossgrå koja, omgifven af ett arsenikgrönt potatisland. B a k o m de små trasiga, regnbågsskimrande fönsterrutorna b l o m m a d e röda geranier, o c h bak o m geranierna framtittade ett blel&lt;:t litet ansikte med plirande ögon under en gulröd lugg. » G o d morgon, Pilkvist! » hälsade fruarna, då de trädde öfver den höga tröskeln in i det låga rummet. Och det bleka ansiktet sken o c h nickade, o c h de plirande ögonen plirade vänligt, o c h den lille skräddaren försökte att bocka på öfverkroppen, där han satt m e d benen i kors s o m c n kinesisk docka på sitt stora omålade skräddarbord. » Hvar har mäster gjort af sin gumma i dag? » Detta var en stående fråga, ty m o r Pilkvist syntes sällan h e m m a vid de tider på dagen, då det kokades och dracks kaffe i d c närbelägna sommarvillorna, där b o n stod väl till b o k s hos köksorna, tack vare sin talande tunga och sitt glada humör. » Å h j o » — brukade då alltid mäster svara — » h o ä ' allt mest borta och får sej en kaffeskvätt, o c h det unnar jag henne gärna, för h e m m a lär ho fäll inge ' få — kaffe, vill det säga. » Och därvid log den lille bleke skälmaktigt o c h plirade m e d sina små trekantiga ögon, o c h fruarna sågo på hvarann o c h utstötte ett samfäldt &gt;mmm !&gt; — det ofrivilliga uttrycket af deras hjärtans rörelse o c h medkänsla.
Sekreterare för Riksgälds-VerketsArender 1 Utskottet , " * 3* 2. ankomsten af Nådiga Propositionen otn Stats-Verket " - 4i 3. Krono-Uppbördens verkställande - 4* 4. ökad Kansli-Betjening _ * - * 8* 5. medel till Riksdags-Utgifterne - -8* 6. tryckning af Landshöfdingarnes ÅrsväxtsBerättelser - * - * 9* 7. tryckning af Riks-Ståndens Protokoll med Bihang ' ’ ir* 8. tryckning af Revisoremes och Justitie-Ombudsmannens Berättelser • * J4‘ 9. Auditören L^Oranges antagande som Kamrerare • ... " *7* 10. Kostnader 1 och för upplåtandet af Kongsholms Krono-Bränneri-Byggnader till Kurhus för Stockholms Stad och Län - * 18» 11. Hjelmare Slussverks ombyggande - i - 2K 12. Stats - Kommissarien Widegrens ansökning om Förskott på Arfvode » - “ 2 3* 13. underhållandet af Landskrona Stads hamn 25. 14. Arbets* och Korrektions-hus-Inrättning 1 Malmöhus Län * . “ 27* 15. aflidne Regerings - Rådet von Schevens innestående Pension • 2-9* lG. Lånbiträde till Landskrona Stads Kyrko byggnad 38* 17- de förra Bevillningarnes fortfarande för ar , r8lS - -,i 33‘ 18- anmärkningar i frågan Om Summan till Riksdags-Utgifterne * 34* *9» tryckning af Allmänna Indragnings-Staten samt Speiielle Staterna * ‘ " 3** Inhelmlt. N:r _ Siåi so. Stäts-Anslåget för Fattigvårdé-Inrattaingen i Carlskrona « • .33. ijr.
Fullrnägtige erindras att i laglig väg bevaka och iakttaga Bankens rätt, emedan jag finner, att om någon serskildt föreskrift nu gjordes, skulle Discont-Direktioneme deraf finna sig bundne - Banho-Utsiottets Betänkande». 27 ne och 1 vissa fall befinna sig i samma ställning sorn Utskottet nu ämnat förändra, och hvaraf skulle hända, att bemälte Direktioner framdeles kunde anse sig icke haft fria händer för eit med Eagarne enligt handlingssätt, och då Banken i detta fall icke har någon rätt att föreskrifva Lagar, utan endast att stalia sig lagar se till efterrättelse; så tror jag ej att någon ny Instruktion nu må äga rum. Häruti förenade sig Herr Grosshandlaren Wideberg. Och skulle dessa särskilta meningar, eulig1 gjordt förbehåll, till de Kespektive Stånden åtfölja. Ut supra In fidem Protocolll G. Helsingius. Rikets Ständers Banko-Utskottets Betänkande i anledning af de anmärkningar som innom de Respective Ständen blifvit gjorde, vid Utskottets Memorial af den 22 December 1817 i fr ägan om Liqvid med Discont-Verkens egne Sedlar för Län och Omsättningar. Enligt Utdrag af de respektive Ståndens Protokoll under den 3o:de sistledne December samt den 2tdra och 5:te uti innevarande månad, har Banko-Utskottets Betänkande af den 2 2 December 1817, i frågan om liqvid med Dis - 28 Banko-Utskottets Betänkanden. Discont-Verkens egne Sedlar för Lån och Omsättningar, med anledning af åtskillige, så i af. seende på Formera som Ämnets hufvudsakliga behandling gjorde anmärkningar, blifvit till Utskottets förnyade handläggning äterförvist. Berörde Anmärkningar innefattas egentligen uti följande omständigheter: ] :o (Högl. Ridd och Ad. Herr Friherre Cederström J.)
Chefen antydda plan för bearbetande af denna del af statistiken synes ock vara så omfattande, att för dess tillämpning byråns alla arbetskrafter, äfven om den begärda förhöjningen blefvc af Rikets Stender beviljad, säkerligen skulle fortfarande tagas i anspråk, så att andra icke mindro vigtiga grenar of Statistiken jemväl framgent komme att lemnäs å sido Utskottet vill ingalunda bestrida värdet af en befolkningsstatistik afdon omfattning t. f. Chefen derför funnit nödig, men fördelarne deraf hafva synts Utskottet icke motsvara det arbete och den kostnad, som derpå mäste nedläggas, och har Utskottet af dessa skäl ansett, att för behandlingen af befolkningsslatistikcn en mera inskränkt Slals-Utskottets Utlåtande Jtä 99. 119 plan bör följas, hvarigenom tid och medel besparas för bearbetning af Statistikens öfriga grenar. Efter en sädan förändring i Byråns verksamhet torde det nuvarande anslaget för extra biträden finnas tillräckligt; och Utskottet tillstyrker således, att den af Kongl. Majit begärda förhöjning i nuvarande reservationsanslaget »till arfvoden åt tillfälliga biträden» icke må af Rikets Ständer beviljas.» b) af Riksdagsfullmägligen C. J. Svensén från Calmar län: »Enär vid sistlidne riksdag, såväl Stals-Utskoltet som Rikets Ständer afslogo den af regeringen äfven då begärda löneförhöjning för Statistiska byråns t. f. Föreståndare, måste jag reservera mig emot det af Utskottet nu i detta afseende fattade motsatta beslut. Det motiv Utskottet då anförde, alt tillökning i de vid 1836—1838 årens riksdag bestämda odöningsbelopp icke borde medgifvas, då ej särdeles vigtiga skäl dertill förekomme, borde jemväl nu bibehållit sin giltighet, helst icke något skäl, än mindre något af vigt, förefinnes för beviljandet af ifrågavarande förhöjning.