Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De i första punkten af § 58 intagna föreskrifter om godtgörelse till besättning, som blifvit förhyrd, dels för resa och dels för månad, derest fartyg i afgångshamn eller under resa uppehälles af annan orsak än de i andra punkten uppräknade: “krig, embargo, blockad, uteller införselsförbud, is eller skada som drabbat fartyget1', hafva Rikets Ständer ansett böra ur lagen utgå. Om sjöman tagit hyra för månad, löper hyran alltid fortfarande så länge han är i fartygets tjenst, och är han åter förhyrd för resa, lärer han väl få underkasta sig dennas tillfälligheter utan anspråk på särskild ersättning om fartyget uppehälles af orsa - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skri/»else, N:n 185. 9 lier, hvilka det ej stått i rederiets eller befälhafvarens magt att förutse eller afböja — så framt nemligen lian sådan ersättning sig ej förbehållit. Härleder sig åter uppehållet från något rederiets, befälhafvarcns, aflastarens eller lastemottagarens interesse eller från någonderas, eller enderas af dem, handling eller underlåtenhet, torde någon bestämd lag för en sålunda förhyrd sjömans rätt till ersättning i detta fall, lika 1 i t et vara af behofvet påkallad, som angående hyrans fortlöpande för' en efter månadsberäkniug förhyrd sjöman, enär en slik rätt måste ligga i sjelfva aftalets natur. Helt annorlunda är förhållandet om fartyget af någon bland de här ofvan uppräknade orsaker hindras att fortsätta resan, ty då eger befälbafvaren, såvida han ej vill underkasta sig en under sådana förhållanden onödig kostnad, att besättningen afskeda, i hvilket sednare afseende Rikets Ständer funnit hänvisning om sättet för hyrans uppbärande böra lemnäs till § 56. § 59 stadgar om hyrans utgörande för de händelser att fartyg går i sjönöd förloradt, eller förklaras ej värdt att iståndsättas eller uppbringas och prisdömes, och innehåller för öfrigt i sista punkten stadgande om påföljd för den af bosättningen, som visar försumlighet eller motvilja vid olyckstillfälle eller vid bergning.
För att rättfärdiga den framställning som jag gjort om sättet att utröna, huru mycket Arlillerimaterieln slites, får jag endast åberopa Friherre Anckarswärds egna ord i dess motion, hvilka äro sådana: ”Sammaledes ”inser jag icke, hvilken stark slitning Artilleriets Materiel under den fÖrflutne ti”den kan hafva varit underkastad, hvadan "jag, i hänseende dertill, af StatsUtskot”tet begär samma undersökning i anseende ”till detta ämne.” — Jag kan ej fatta detta annorlunda, än att StatsUtskottet bör undersöka, huru Artilleri-materielen kunnat jindergå en stark slitning, och derföre bar jag trott, att det lättaste sältet att i detta hänseende skaffa StatsUtskottet och hvar och en annan en tjenlig ledning, är, alt visa huru mycket en Artillerie-exercis frestar på materielen. Utan att således vilja förskaffa StatsUtskottet eller Rikets Ständer någon lustbarhet, torde det ej vara skadligt, att påse, huru starkt Artillerimaterieln slites hvarje gång den begagnas, livad derjemte angår, att genom inventering undersöka hushållningen, så torde det ursäktas mig, om jag fattat Friherre Anckarswärds mening på sådant sätt, enär han j36 Den 39 December f. 1».. begärt undersökning så väl i afseende på anslagets användande, som redovisningen derför. En sådan kan ej fullständigt åstadkommas, om man ej har någon annan säkerhet mot misshushållningen än Ziffrorne i Qvittencerne. Jag har derföre ansett mig böra föreslå en sådan granskning, utsträckt icke blott till Ziffror och anslag, utan äfven till en undersökning, hvarigenom marn kan komma under fund med, huruvida materielen verkligen tillgodonjuta dessa anslag. Jag inser ej, huru sådant rätt kan ske, utan en föregående granskning, huru effecterne befinnas, och huru raan har rätt förmoda, att medlen blifvit derpå använda. Hr Lefren, Johan Pehr:
Riksdag till påbörjande af arbetet å Vestra och Södra stambanorna anvisade medel, endast omkring 400,000 Riksdaler Riksmynt beräknats komma att vid innevarande års slut återstå, Öfverste Ericsons efterföljande plan blifvit uppgjord under förutsättning att, utom hvad som under nästa statsreglerings-period bör utgå, ett särskildt anslag varder för 1857 års arbeten beviljadt,» »Utöfver det anslag, som för de fyra fren 1857—1860 ansetts behöflig.t, har. Öfverste Ericson" trott det varajnödigt, att för nästa statsreglerings-period till Eders. Kongl. Majits disposition ställes"ett särskildt kreditiv af 5,000,000 Riksdaler Riks-, mynt, för att, om arbetena skulle kunna i större skala bedrifvas eller inträdande. kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JK 26. 39 förhållanden fordra jernvägs-arbetenas påskyndande utöfver hvad planen upptager, kunna för sådant ändamål begagnas.» »Jag hemställer i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t, med framläggande ef denna plan, måtte, för att blifva satt i tillfälle att låta med all erforderlig kraft företaga de arbeten, hvilka, enligt planen, böra under de fyra åren 1857—1860, eller före nästa statsreglerings-periodS slut vara utförda, af Rikets Ständer äska att i sådant ändamål må till Eders Kongl. Majlis disposition anvisas följande summor, om hvilkas anskaffande i deu ordning Eders Kongl. Majits på Rikets Ständers begäran utfärdade Nådiga Kungörelse af den 5 Februari 1855 stadgar, genom upplåning mot utgifvande af fonderade stats-obligationer, Eders Kongl. Maj:t torde i Nåder föreslå Rikets Ständer att meddela Fullmäktige i Riksgälds-kontoret erforderlig föreskrift, nemligen: l:o.
Deremot, och för den händelse Herr Anrep, sedan fullständigt manuskript till "Svenska Adelns Attartaflor” blifvit utarbetadt, anmäler sig till utbekommande af det innestående anslaget, eger Riddarhus-Direktionen, i Uotskottets tanke, fullt giltig anledning att, på grund af Ridd. o. Adelns dels den 21 Mars, dels den 26 Oktober 1860 i denna fråga fattade beslut, såsom vilkor för utbetalningen fordra, det arbetet blifvit verkställdt, "utan afvikelser i någon väsentlig mån från de i Riddarhus-Arkivet förvarade original-stamtaflor”, samt, derest sådana i de tryckta Attartaflorna befinnas, utbetalningen inställa; men då Herr Anrep icke torde böra betagas tillfälle att, på sätt som redan blifvit medgifvit i afseende på rättelserna i de Lilliehööska stamtaflorna, jemväl genom ett tryckt tillägg rätta de öfriga oriktigheter eller afvikelser från original-genealogierna, som af Direktionen kunna befinnas väsentliga, hemställer Utskottet vördsamt, i anledning af Direktionens nu gjorda anmälan att Direktionen må bemyndigas innehålla de af anslaget till Herr Anrep för utarbetandet af "Svenska Adelns Attartaflor” ännu återstående 400 Rdr, intilldess Herr Anrep visat icke blott att arbetet är fullständigt utarbetadt, utan äfven att han uti ett särskildt tryckt tillägg rättat de i nämnde arbete gjorda väsendtliga afvikelser från original-stamtaflorna, som Direktionen kan finna nödigt till rättelse anmärka. Stockholm den 20 April 1863. 4 RicMarhns-Utskottets Utlåtande K 8. Vördsamt Memorial. Sedan, i anledning af Herr Anreps, Gabriel, motion om understöd för fortsatt utgifvande af ett utaf honom påbegynt arbete, under titel ”Svenska Adelns Altar)ador”, omfattande de i Riddarhuset förvarade stamtaflor öfver Svenska Adeln tillhörande ätter, Högloft.
487 heten inom alla delar af landet gifver vid handen, ofelbart ådagalägga, att de uti 15:de Kapitlet Rättegångs-Balken i fråga om allmänna sakförare gifna föreskrifter icke liro lör ändamålet tillfyllestgörande, hvarförutan icke ens blifvit ifrågasatt, att ju icke till utöfvande af nämnda befattning antaglige personer vid flertalet af våra domstolar funnes att tillgå, anser jag mig ega full anledning, att förrberörda af sednast församlade Ständer godkända förslag ånyo till antagande föreslå. Om remiss till Lag-Utskottet af denna min motion anhållcs. Stockholm den 29 November 1862. Pontus Lagerberg. W:© *9?. Af Herr Bildt, Didrik dilles, om understöd till en skola för döfstumma barn. Den fria undervisning, som i allt vidare utsträckning erbjudes det Svenska folket, och hvilken det har att tacka för den i vissa fall onekligen höga ståndpunkt det intager bland andra civiliserade nationer — denna fria undervisning står väl äfven i viss mån öppen för de af naturen mest vanlottade bland våra landsmän — för blinda och döfstumma — men olyckligtvis, hvad de sistnämnde åtminstone beträffar, blott för ett inskränkt antal. — (I hela riket funnos vid 1855 års slut, enligt Statistiska Central-hyråns berättelse, 2,678 döfstumma, deraf 608 voro under 15 är gamla.) Oaktadt nya frikostiga anslag och deraf följande utvidgningar af institutet vid Manilla, måste Styrelsen dock åi ligen bortvisa många olyckliga, som der söka inträde och hvilka sålunda förblifva helt och hållet beröfvade all slags bildning och undervisning, utkastade i verlden utan alla medel till sjelfförsörjnmg. och beröfvade möjligheten att ens göra sig förstådde af sina medmenniskor. Otillräckligheten af denna läroanstalt, samt de sorgliga följderna deraf insågos redan för 20 år sedan af en ung Hicka, som också redan då uppgjorde planen till framtida grundläggande af en egen liten skola för döfstumma.
»Folket lär sig hvad vi anse vara bäst för det och behöfver ej någon lärdom utöfver lifvets enklaste grundsatser. Derför är ock folket lyckligt och belåtet. Hur ofta har jag ej önskat mig dess lätta och glada förklaring af tillvarons gåtor! Dess lif är en sträfvan att behaga incan och solen, för det är höjden af mensklig lycka majsbränvin och kött, och efter slutad jordevandring väntar det samma en glädjefull färd till solens ljusa hem ett återseende af sina kära och dermed knut på den tråden! Men vi andra, vi prester i templets tjenst när ålderdomen närmar sig och den fysiska kraften slappar, hvad hafva vi att trösta oss med i vår ensamhet, hälst då tviflen gnaga i vårt inre och börja resonnera med det vi kalla samvete!» De båda presterna sände hvarandra en lång blick. »Men vi måste dock stå fasta, broder, om ej för vår egen skull så för det folks, som utan vår enighet skulle gå till botten, och som med solens hjelp skall segerrikt taga upp kampen med hvilken fiende som helst ja, äfven om han kom dragande öfver hafvet emot oss ... Men låtom oss hoppas, att den dagen aldrig skall komma!» »Aldrig?» afbröt den gamle i tviflande ton och med en betydelsefull nick; »den kommer, broder, så sannt som jag i dag sett ett kors på den nyfödde incas bröst och i det heliga offerdjurets inelfvor de tecken, som i början tyda på frid och lycka, men bakom hvilka en mörk och hotande framtid ligger gömd.» »Men», fortsatte han, »det är blott du, min efterträdare, som fått veta detta och, icke sannt, du låter det blifva vår hemlighet, endast vår. För folket få alla tecken endast båda ljus och solsken och så äfven för dem, hvilkas bröd vi äta. När allt kommer omkring, så är det ju endast på illusioner, vi bygga vår tillvaro. Men kom nu, jag är trött och behöfver hvila! Följ mig ned i min trädgård, der hemtar jag friska krafter till kommande dagars arbete, och under tiden vilja vi besöka solens brud och ytterligare förbereda henne till det öde, som i morgon väntar henne.
RegeringsFormen, hvarest stadgas, att Konungens Rådgifvare och Föredragande skola, för öfverträdelser af RegeringsFormen och andra Rikets gällande Lagar, ansvara inför RiksRätt; skulle man väl kunna tycka, att Herr von Printzencreutz borde inför RiksRätt tilltalas för det han ej rättat sig efter besvärsanvisningen. Men då i ansvarighetslagen, sedan alla de casus blifvit uppräknade, hvarföre åtal vid RiksRätt kan äga rum, är i 6 §. stadgadt, att alla andra öfverträdelser skola anses och anmälas enligt 107 §. RegeringsFormen; så har Utskottet onekligen haft fullkomligt skäl att här tillämpa icke 106, utan 107 §. RegeringsFormen. Herr Rosenqvist: Största beviset, att fel verkligen blifvit af Föredraganden i det anmärkta målet begånget, är, att Constitu - Den 24 Juli i f. m. 153 tionsUtskottet funnit sig föranlåtit att mot lionom tillämpa den påföljd 'to1-] §. RegeringsFormen bestämmer; och jag hoppas, att Ståndet icke stannar i ett annat resultat; helst vi i sista Plenum hade ett exempel, att personliga eonsideralioner ej verka; ty Herr Grefve Cederströms åberopade croniska sjukdomar och ålder m. rn. afvände icke från honom tillämpningen af nämnde Grundlags paragraph. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverlägghingen fulländad. Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, örn Ridderskapet och Adeln ansåg denna punkt afConstitutionsUtskottets förevarande Memorial böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades
Omsider ljungade en sanningens blixt i min själ. Jag anade, att ära och lycka icke äro nödvändiga för själens trefnad och dess höga ro, jag anade en himmel i försakelsen. Det var minnets gnista, som tände denna blixt. En gång förut i mitt lif hade jag anat försakelsens himmel; då var det i kärleken, nu i äran. Och åter blef jag lycklig, lyckligare än nånsin, ty min lycka var icke alls af jordiskt slag. Jag tackade Gud, hvars nåd valde försakelsen till ett medel att luttra mig ren och föra mig till sin egen himmel. Af det stillasittande lif jag flera år fört blef min helsa mindre god. Jag rådförde mig med en läkare; han föreskref en längre fotresa. Jag lydde hans råd, måhända mera samvetsgrannt, än han kunde förmoda, ty min fotresa varade i fem runda år. Dels nöden, dels hågen att se nya länder och folk var en orsak till dess längd. Norriges fjällar med sin kalla, hvita snö värmde upp mitt sinne; den öfver all beskrifning herrliga, storartade naturen stärkte känslan; Norriges goda och kraftiga folk smittade mig med friskhet till kropp och själ. Sedan jag i tvenne års tid färdats i Norrige, hände sig, att min kassa smälte till intet. Nu var tiden inne att välja något lefnadsyrke, innan hungern stod för dörren och innan sönderslitna kläder komme att neka mig sin tjenst. Mitt yrke blef att klippa silhouetter. Danmark blef det första land, der jag genom detta yrke förtjenade min tarfliga bergning. Mången såg medlidsamt på den fattige silhouetteuren, men sjelf var jag så glad och lycklig. Under loppet af trenne år genomtågade jag småningom Tyskland, Frankrike, Schweitz och Italien. För att inöfva mig i det lands språk, dit jag ärnade ställa kosan, vistades jag en tid i gränsstäder, der man talade båda språken. Jag kom till Italien, minnets och konstens land och jag kom till Rom. Hvad intryck denna stad gjorde på mig, skall jag icke måla. I Rom blef jag upptäckt och igenkänd af baron Y., hvilken fordom varit min skolkamrat.
Mitt var i ordningen det i:sta och innehöll: att apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd och antal, än tillåtet är, för andra än pharmaceutiska behof, skall för hvarje olofligen nyttjad panna böta såsom för oloflig brännvinsbränning. Dernäst kommer Frih. Boyes förslag, hvartill jag icke skall vara obenägen att begifva mig, derest den af mig åsyftade inskränkning icke vinner bifall. Hr af Billbergh: Jag appellerar till Hr Cedersclijölds kända rättskänsla, om det vore förenligt med någon billighet i lagstiftningen, att en person, hvars yrke gifver honom rättighet att begagna ett instrument, som ingen annan i lika vidsträckt mån äger rättighet att begagna, eller hvarmed missbruk af andra lika lätt kan ntöfvas, icke skulle vara underkastad mer än vanlig straffpåföljd; hvarförutan jag får fästa uppmärksamheten derpå, att om apothekaren i detta fall sättes i lika kategori med andra, consequensen fordrar, att straffbestämmelserna uti 47? 4^ och 49 §§ försvinna. Då man likväl icke kan neka, att straffpåföljdens svåra beskaffenhet bör stå i omvändt förhållande till lättheten att begå missbruken, torde man äfven finna, att ansvarspåföljden för apothekare, som förbryta sig uti förevar, afseende, bör vara svårare än för andra; och jag hemställer derföre, om icke mom. må antagas, åtminstone med den af mig föreslagna modification, synnerligast som den af Hr Cederschjöld föreslagna ändring skulle hindra antagandet af nyssnämnde Hr von Hartmansdorff: Jag får ånyo fasta Ståndets uppmärksamhet derpå, att efterföljande öfverdrifna straffbestämmelser icke äro något giltigt skäl att äfven här bibehålla ett för strängt straff. Jag medgifver Hr af Billbergh, att i den mån frestelsen till missbruket är större, bör straffbestämmelserna också vara svårare; men jag kan ieke derföre medgifva, alt den blifver så svår, som Utskm här föreslagit. Jag hemställer altså till Ståndet och de ledamöter deraf, som känna straffbestämmelserna i denna författning bättre än jag, t. ex. Frih.
— En uppräckt som Betänkandet förborgar genom det Landt-Tulls-ersättningen förestas, att inga i Allmänna Bewillningen, uran särsckild RubrikDessutom kan jag ej stilla mig ifrån den fullkomliga öfwertygelse, att da Bewillnings-beloppet i det hela såmedelst förstoras, stall åtminstone den del af Bewillningen, som komme att inga i Landt, Tulls, ersättning, säkerligen stadna i Restantier hos den fattigare delen af Rikets Innebyggare; Och snart stall försöket härutinnan lika med i8rc> ars Bewillnings-Förordning allstra nya brister. Och skulle detta Anförande till Nespcctive RiksStanden åtfölja Utskottens Betänkande, angående Landt-Tullarne. su^ra» Frcitocollo, Lrons. Utdrag af protocoller, häller uti Riksens HZgloflige Ständers Sammansarre Bewillningssamt Allmänna Beswärsscv Scsnsmie-Urstorc, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 27 Junii i8»2. S. D. ^err Baronen, Landshöfdingen och Cvmmendeuren af Kongl. Nvrdstjerne Orden A. af Hakansson uppläste och till Prolvcollet^aflemnade följande Memorial; 3 2076 Den zo Iulin I anledning af hwad jag redan hast den aran »tira mig, angående ätstiliige hos mig uppkomne betänkligbeter, akt kunna instämma med hwad Högloflig!! wskEns Samnransatte Beredning uti dess afgijne lltlätande anfört, wid beswarande af Kongl. Mauts Nådiga Proposition tili Riksens Stander, om Rikets Tullwerk samt till ytterligare utredande af de dermed i sammanhang stående frågor, utbeder jag mig att annu fa föllsande tillägga.
Departements-chefen — med upplysning, att af det vid förra riksdagen för denna pensionering beviljade årliga kreditiv å 150,000 R:dr, för år 1858 endast beliöft användas 12,675 R:dr 44 öre, att för år 1859 beräknades åtgå omkring 50,000 R:dr samt att jemväl för år 1860 en betydlig del af kreditivet torde blifva besparad, — förklarat med säkerhet kunna antagas, att ett kreditiv å samma belopp som det förra, eller 150,000 R:dr årligen, och under enahanda vilkor, som dermed voro förenade, skulle blifva tillräckligt för pensioneringen under åren 1861, 1862 och 1863, äfven om de under föregående åren uppkomne besparingar icke toges i beräkning; men om dessa besparingar, hvilka tillhopa torde komma att utgöra minst 300,000 R:dr, finge för sistnämnde 3 år, i mån af behof, för pensioneringen användas, erfordrades icke för samma år större kreditiv, än 50,000 R:dr årligen, eller för alla tre åren tillsammans 150,000 R:dr. I öfverensstämmelse härmed och med antagande af det sednare alternativet, har Kongl.
Ank. till JExp. itltsk. den 22 Maj r84i, kl. ,i e. «n. Memorial till Riksens Ständer^ angående f örloppet af voteringar inom Förstärkta Constitutions-CJtskottet. Hos Riksens Ständer får Conslitutions-Utskoltet anmäla , att Förstärkta Constitulions-Utskottet den i4 innevarande månad sammanträdt, och, i enlighet med 56 §• Regeringsformen, röstat Öfver nedanstående, godkända volerings-propositioner; hvarvid röstningen utfallit på följande sätt: Första Voterings-propositionen: (Se Memorialen N:ris 78 och Den, sorn till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag godkänner följande förslag till ändring i 3 §. 4 morn. Tryckfrihets-Förordningen: ”Allt slags smädeligt yttrande om den regerande Konungens Höga person - confbqueras.” röste Ja; Dan, det ej vill, röste Nej. Vinner Nejj kommer ifrågavarande ändrings-förslag icke alt hvila till nästa Riksdag. Den häröfver anstälda voteringen utföll med Fyratiolre Ja, och Trettiosex Nej. Andra Voterings-propositionen: (Se Memorialen N:ris 61 och 96.) Den, sorn vill, att Riksens Ständer vid nästa Riksdag skola besluta om Constilutions-Ulskottets, i Memorialet N:o 61 framstälda, förslag till följande ändrade lydelse af Regerings-Formens 87 §. och Riksdags-Ordningens 33 §, nemligen: Regerings-Formens 87 §. Riksens Ständer äga gemensamt förfaller frågan och förblif ve vid det, som förut stadgadt varit. Bih. lill RSt. Vilja samtliga Riks-Stänclen åt Lag-Utskottet uppdraga att, med deras rätt, öjver Konungens Proposition i sådan fråga besluta, antingen om alla de ämnen, hvilka Propositionen omfattar, eller blott om vissa deribland, då skall Utskottet, genom val i vanlig ordning, ökas till ett antal af Fyratioåtta ledamöter, Tolf af hvarje Stånd.
Hedengren föröfvade tillgrepp af 2:ne Götheborgs Låne-ConLoirs anvisningar på Banken, hvilka af den sistnämnde blifvit förfalskade och utprånglade samt slutligen måst af Ferlin inlösas med Banco R:dr 3000, emedan han, ulan serskild fullmagt för Hedengren, antagit honora till biträde under tjenstgöring vid Götheborgs Låne-Contoir 1834; men likväl, efter min åsigt, Ferlin liar ådagalagt en mindre noga vård om Bankens åt honom anförtrodde berörde vigtiga documenter, derigenom att lian lemnat Hedengren tillfälle att dem åtkomma, i stället alt sjelf, såsom nyckelbevarare, hafva nämnde Blankett-anvisningar under sitt lås; fördenskull och med fäsladl afseende på de vådor, som läII1 igen i framliden kunde uppstå icke allenast för Banken, utan äfven för enskilde genom dylika tillgrepp och förfalskningsbrott, hvilka äfven skulle kunna ske i fördold öfverläggning emellan Bankens Ombud och något dess antagne biträde, anser jag mig icke kunna medgifva den af Ferlin ifrågaställde godlgörelsen af Banken. Icke heller kan jag förena 111ig med dem utaf Utskottets Ledamöter, som ansett Ferlins Med-Direcleurer, eller de 2me andra Nyckelbevararne pligtige att i förlusten deltaga, enär Ferlin., efter mitt förmenande, ensam, eller åtminstone i främsta rummet måste ansvara för sitt enskilda biträdes olagliga handling och den deraf inträffade för - 8 BancoUtskottets Utlåtande, N:o /f.y. last och skada, så vidt det kunnat med höler förs nas, likasom lian dertill varit skyldig, om lian brottet sjelf föröfvat; och någon betalning af de andre Nyckelvårdarne bade i senare fallet hvarken bordt eller kunnat komma i fråga förr, än Ferlin till godtgöramlel saknat tillgångar. På desse anförde skäl och då Banken icke lärer kunna åläggas att inlösa förfalskade