Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dm 27 October S820, Circulalr-Bref till Hofoch Öfver-Rätterne, angående åtskilliga omständigheter i afseende å böters förvandling i leropps-straff; uti hvilket Bref, ander åberopande af 20 Cap. 4 '§., 32 Dap. 1 §. Rättegångs-Balken •och 1 Cap. 1 §. Straff-Balken, samt Kongl. Brefven den 11 Junii 1740 och den 5 Februarii 1768, förklaras: 1:0 Att den målsägande medgifne rättighet, att efterskänka sin andel i böter, som för bristande tillgång förvandlas, ej bör sträcka sig till allmän åklagare; men, då målsegande, som sjelf angifver och utförer saker vid Domstol, har rättighet att eftergifva eller träffa ■öfverenskommelse om sin Tredjedel af böterne, och kroppsplikten i sådant fall inskränkes till Två-Tredjedelar af den, som svarar emot hela bötesbeloppet, följer deraf, att om mälseganden liar större andel af böterne och eftergifver den^ bör kropps-straffet minskas i samma förhållande, soto är emellan målsegandens andel af böterne och hela bötes-beloppet; 2:0 Att en sådan minskning får ega rum, oagtadt målsegandens bevis om dess andels godtgörande eller eftergift, icke före böternes förvandling, vid Domstolen, utan först, vid den sakfälldes införpassande till Länshäcktet, företes hos E. K. Mits Befall ni ngshafyande, hvilken då eger att, i förhållande till 478 Underdåniga Skrifvelserl målsegandens andel i böterne, bestämma minskningen i kroppsplikten, och den till verkställighet befordra; 3:0 Att vid X,agens stadgande om högsta och lägsta kroppsplikt bör förblifva, utan hinder af den ändring, som genom målsegandens eftergift kan tillkomma, men att, när det genom eftergift minskade straff ej svarar emot jemnt antal af dagar, bör , utan tillämpning af det i 5 Cap. 4 §.
Det tillkomme Rikets Ständer att, genom antagandet af ett liberalt system, sätta Kongl. Majit i tillstånd alt göra framställningar i denna riktning; hvilket vore omöjligt, så länge Sverige isolerade sig, medelst förbud, från beröring med andra folk. Ett af motionären uppgifvet färskt exempel vid negociation med Frankrike om nedsättning i dess importtull på. svenskt jern visade det inflytande Sveriges handels-politik utöfvade på andra nationers handlingssätt emot Sverige; man förundrade sig öfver en begäran, så föga öfverensstämmande med svenska tulltaxans furbud å utländskt jern. Vår konungamakt hade genom flera, af motionären omlormälde åtgärder från och med 1840 & 1841 årens till och med sistförllutna riksdag, i handling ådagalagt omisskännelig riktning till en fri handels-politiks införande i tull-lagstiftningen. Nu vore liden inne alt taga steget fullt ut, och Herr Lagerhjelm föreslog derföre, att, med undantag af införsels-förbudet å bränvin, äfvensom utförsels-förbuden å malm och tackjern, af hvilka det förra ur moraliska och de sednare ur så beskaffade ekonomiska skäl, att någon främmande nation deremot icke kunde hafva något ali invända, borde bibehållas, alla förbud mätte emot lämpliga till/satser utbytas.
Det har förekommit mig ianseende till Friherre Wirséns yttrande, ”att hvarken till Fullmägtige, eller till Revisorerne, eller till någon annan, mellan Riksdagarna verksam autoritet existerar någon redovisningsskyldi ghet vare sig summarisk eller speciel för Konungens beslut och dispositioner; de som åtlyda Konungens beslut, äga att sig dermed verificera, oeh att för verkställigheten redogöra, och öfver behörigheten deraf hafva Riksens Ständer och Revisorer dess emellan ett gransikan ds inseende , som skull® detta yttrande innebära någon motsägelse emot det föregåen» •ds, men om meningen vore den, att i afseende på disposition sf creditiv, icke någon efterfrågan eller bedömraande af Revisorer melian Riksdagarna kunde äga rum, så skulle det väl vara en afvikelse ifrån de allmänna principer för granskning, som aldrig borde medgifvas af nationens representanter, hvilka äga, att, med beviljande af anslag, sammanbinda vilkoren, hvarunder det meddelas, Slut®*; Den 7 April e. m. Slutligen, och i afseende på Friherre Wirsen* yrkande, att besparingarne på Hufvudtitlarne måge öka tillgångarne tili tredje Hufvudtiteln får jag, med erkännande af det obehagliga i representantens pligt att hämta skälen för dess yttrande, icke ifrån förmodan utan ifrån möjlighet, öppet förklara, att jig anser detta stadgande vara af största vigt, att den ena Hufvudtitelns tillgångar icke med en annans förblandas, samt att verkan af en sådan sammanblandning skulle tillintetgöra det försigtig* ändamål med Stats» utgifternes uppförande på olika Hufvudtitlar, för skiljaktiga föremål, hälst den, af den värde anmärkaren, yrkade föreskrift att besparingen skulle få föröka tredje Hufvudtiteln. så kunde möjligen illuderas, att Hufvud* titlarne kunde anses undergå i det närmaste en amilganiation till aflägsnande ifrån det med deras inrättande afsedde ändamål.
St:r måhända genom denna hyllning gifver BankoFullmäktige fasta uppå att godtyckligt gå till väga, och hvad som är ännu mindre likgiltigt, är att, om Constit.Utsk. möjligen kommer med ett AnmärkningsMemorial mot Konungens Rådgifvare, så behöfva dessa Hrr blott peka på R. St:rs eget verk, för att rättvisligen omintetgöra äfven den billigaste anmärknrg; ty med hvad skäl kunna Ständerna fordra rätt och sanning hos Regeringen, då det inom R. St:rs eget verk finnes hvarken sanning eller rätt. Att Utsk. saknat tillräckliga uplysningar är helt naturligt, ty den person, som bort lemna ärliga uplysningar, hade personligt intresse af att lemna dem. oärliga. Då, som jag förut haft äran nämna, denna sak i mycket rör mig personligen, så upskjuter jag att lemna de uplysningar, som BankoUtsk. möjligen saknat, till dess den motion kommer före, som är af mora allmänt intresse Den 19 December. 711 och hvartill denna utgjorde motiver. Jag skall lemna dessa uplysn ingar, så vida jag dertill bl ifver tvingad: ty onödd vill jag icke utkasta en ny skandal, likartad med den, som redan gjort sin rund ikring verlden. Hr Geijerstam, Carl: Vid Hr Ehrenhoffs sednaste yttrande får jag endast anmärka, att BankoUtsk:s ledamöter med mycken upmärksamhet genomgått de §§, som han i sin motion åberopat, men dervid har Utsk. icke kunnat finna något skäl för hans här afgifna yttrande om ställningen inom Bankoverket. Det är R. och Ad. väl bekant att BankoReght, i sådana frågor som denna, innehåller förbud för en tjensteman att klaga, så vidt han icke blifvit skiljd från tjensten; således har Hr Ehrenhoff icke kunnat framföra detta klagomål på annat sätt än som riksdagsman. Man var till och med inom Utsk. villrådig, om Utsk. kunde uptaga en sådan fråga, men man var angelägen om att undersöka, huruvida ett sådant förhållande, som det framställda, verkligen kunde hafva ägt rum.
Preste-ståndet icke frånträda sitt skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Ståndens, omröstning anställas; i hvilket hänseende Utskottet föreslår följande proposition: 147:o ' Den, som bifaller Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å segeloch bindgarn till 5 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålies gällande införselstull, 8 sk. skålpundet, Slutligen hade Utskoltel i afseende å artikeln garn föreslagit, att för tulltaxans fullständighet, de ur texten, enligt förslaget, uteslutna rubrikerna sejleroch streichgarn måtte i noten hänvisas till vederbörliga rubriker; hvilket förslag Bonde-ständet godkänt, men Ridderskapet och Adeln samt Preste ståndet, i följd af deras beslut att vidblifva gällande taxa, och Borgare-ståndet, som antagit Kongl. Maj.ts förslag, ogillat. Vid sådant förhållande och då Utskottets ifrågavarande förslag uteslutande angår sjelfva redaktionen., lärer förslaget böra förfalla. (tias. Utskottets, i fråga om artikeln Glas, gjorda förslag, alt införselsafgifterna å ”buteljer, burkar och flaskor (karafiuer och slipade flaskor derunder ej inbegripna)” skulle nedsättas, nemligen för buteljer m. m. ”af till och med pdels kanna,” till 24 sk.; ”deröfver till och med i kanna,” till 1 r:dr 36 sk. samt ”af sLörre rymd” till 3 r:dr 24 sk. per 100 stycken, har Borgare-ståndet godkänL, men de öfriga Stånden, under vidblif vande af gällande tull-afgifter, ogillat. Derest Borgare-ståndet icke vill frånträda sitt beslut härom och instämma i de öfriga Ståndens, måste följande omröstning anställas: Bevillning*- Uts ko I tets Memorial, N:o 33.
Bland de af Const.- Utsk. i förevule Mera. gjorda anrnärkn.r, är den, som förekommer i 10 punkten riktad emot Departtet för Utrikes ärendena. Denna anmärkt!, har redan af en föregide talare blifvit vidrörd, och då dess föremål till en del omfattar en tid, som ligger utom området för Const.Utsk:s gransknings-rätt, saint B. St:r erkänt nyttan af den utaf Regeringen vidtagna åtgärd, anser jag icke behöfligt att vidare derom yttra mig. Då emellertid Utsk:s anmärkt), är rigtad emot de underhandlingar, som föregått ärendets slutliga pröfning och K. M:s beslut i frågan, anser jag mig både skyldig och berättigad att i detta afs. meddela några uplysningar. Jag tror att Const.Utskis anmärkn. i detta hänseende hvilar på en mindre riktig upfattning af sättet, på hvilket olika frågor böra behandlas. Det synes mig naturligt att då K. M., antingen på grund af dess egen derom fattade mening eller till följd af en . framställning af dess Minister för Utrikes ärendena, finner sig föranlåten att med en främmande makt öppna en underhandling, det i första rummet måste vara angeläget att veta, huruvida samma makt är benägen att ingå i en sådan och huruvida den delar de åsigter som skulle kunna tjena till grundval. Det faller då af sig sjelf att innan saken kan komma till någon mognad och blifva föremål för den formela behandling, som Grundlagen föreskrifver, måste man först göra en förtrolig icke bindande framställning till den makt, med hvilken underhandlingen skall inledas, för att göra sig underrättad, om han är benägen dertill. Detta var föremålet för de första instruktioner, som leinnades K. M:s beskickning i Köpenhamn; alldenstund, utan att veta, huruvida Danska Regeringen instämde i Svenska Regeringens åsigter, det icke kunde blifva fråga om att bestämma grunderna för den öfverenskommelse som sedermera träffades, sedan K. M., på sätt Grundlagen föreskrifver, derom i StatsRådet fattat dess Nåd. beslut. Jag tror således, att man härutinnan med all möjlig noggrannhet iakttagit Grundlagens föreskrifter, på det sätt som närmast öfverensstämde nied ämnets beskaffenhet.
Xen nu, allt nnder det jag läser för Runeberg, liriskar svarmodet till inig bredvid det lasta ordet, andra ord, som ha till omkväde: ~ s o f s, o f! ~ Men lag vill icke. Jag får icke tänka på eller önska att sofva, så länge jag dock kan tjäna Runeberg, on1 an den trefnad jag kan ge honom ar ringa. Likväl ar haii w n vid mig, och han lider af att störas i sina vanor. : *, För att hä,lsa p i hos Runebergs, berättar en nars van till familjen, ~behöfde m m ej. ringa p&amp;, dörren låstes sällan. Ohörd och osedd kunde jag vanligtvis passera både tamburen och salen för att komma till Fredrikas kammare. En dag fann jag dock Fredrika staende i salen lutad öfver tvenne glas med konvaljer, som stodo p i ett bord ino 207 vid dörren till Runebergs kammare. Hon hade ej hört mig .komma. Jag lade min hand p i hennes axel. &gt; D u ärnar väl bära blommorna till honom3a)) Ja, - men det kknnes bra tungt, att p&amp;minna honom om att varen ar kommen.)) B Orden vore ej rïiångs D, tillägger vännen, a men det låg en vafld af smiirta i blicken, som atföljde dem. S Rörande uttalar hon äfven i den. lilla dikten D Bittrast B hur djupb hoii kande och led med den älskade: Vii1 .vet jag ett ve för ett hjärta, Va1 kfinner jag tvenne också; Meii jag vet dock en djupare smarts, X e r kvnlfnll an dessa tv %. Ja, Svek den du älskar, visst biaude. E t t kval i ditt. lijiiïta också, Och lag död han på båren, visst kaiicle Du kvaleiis bitterhet då, s Dock vet jag en siniirta, soiii vida Ghr öfver de sorgl.iga t v i: A t t se honom taras och lida, Det kvalet är bittrast ändå.
Jag skulle för min del tro, att någon fara för att tjenstemäns löner icke blifva beskattade efter den grund, som Frih:n önskat, och som verkligen är den rätta, ingalunda är förhanden; ty, såsom mig synes, så kan den näst före taxeringen satte markegången icke hafva afseende på något annat än den markegång, som genom laga kraftägande beslut gäller för den person, hvars lönevillkor skola efter markegången uträknas. Mig synes icke något förtydligande här vara af behofvet påkalladt. Häruti instämde Frih. Raab. Ridderstolpe: Jag finner, alt Hr Printzenskjöld liar helt och hållet missförstått mig. Jag tänkte binda controllen vid dens intresse, som uppgifver sin lön, efter det är två sätt att beräkna lönen. Konungen har rätt »tt af löntagaren erhålla contributionen, uträknad efter samma tariff, som löntagaren ägt rätt att debitera räntegifvarne. Enär nu hvarje löntagare, som anfört besvär öfver den af deputerade satte markegång, äger rättighet att få sin lön beräknad efter det af Kammarcoll. satta pris, så vore det högst vigtigt, att vid en taxering den, som uppger sin lön, äfven på sin uppgift utsatte om han anfört besvär eller icke, och således örn han kommer i cathegori att åtnjuta förhöjning eller ej. Det är ganska svårt för en taxeringscomité att veta om den eller den inom dess dislrict har klagat eller icke, och detta har varit ganska mycket krångel nnderkastadt. Just derföre har jag trott det vara vigtigt att få detta tillägg gjordt och derigenom blefve det mycket lätt att controllera taxeringsuppgifterna. Frih. Tersmeden: Jag kan icke finna, att någonting egentligen vinnes genom hvad Frih. Ridderstolpe här har föreslagit. Det är i min tanka ganska gifvet, att löntagarens bevillning påföres efter hvad han uppgifvit till taxeringscomiteen, så vidt icke denna uppgift blir antingen förhöjd eller nedsatt.
Resolution, hvarigenom, i ett dylikt fall som detta, 3 års frihet från LaxTaxans utgörande blifvit då varande innehafvare af Fisket förunnad. K. M:ts Bef:hde i Westerbottens Län, som anbefallts att öfver ofvanberörde underd. ansökning afgifva underd. utlåtande, har, lill vinnande af säker kännedom om beskaffenheten af den uppgifile skadan, låtit besigtning derå af Kronofogden i orten anställa. Enligt dess derefter afgifne Berättelse, har den så kallade Djuptinan, den betydligaste af alla Sörforss Fiskebyggnader, likasom den i alla tider till Laxfångsten varit den mäst gifvande, genom de omnämnde Byggnadernes borrtförande af floden, i det aldranännaste blifvit onyttig, så att förlusten på fångsten år 1828 blifvit betydlig, och kostnaden för återbyggnaden af hvad vid isgången försvunnit äfven kunde komma att mångdubblas, då verkställigheten deraf vore aldeles omöjlig intill dess så sträng vinter inträffade att säker is för folk och dragare lade sig, hvilket i senare tider skall ibland knappt inträffat hvart io:deår; hvarjemte, utom ofvannämnde till Djuptinan hörande Byggnader , befunnits af floden borrtförde Brottfallet vid den så kallade Bcrgstinan samt vid Öfverfållans nätbyggning, bestående af 4 sttimrade och stenfyllda kistor, ett Brottfall, hvarmedelst äfven desse Lägenheter för sommaren blifvit obrukbare.
Om dessa farhågor blefve rådande inom Borgare-Ståndet i det hela och om, (ill följd deraf, icke blott Borgmästare och Rådmän, utan äfven andra, som genom sina kunskaper och sin duglighet kunde hafva någon utsigt att vinna befordran i Rikets tjenst, uteslötes från förtroendet att blifva Riksdagsmän i bemäldte Stånd; så och enär sådant redan kan grundlagsenligt ske i det öfriga Riket och hädanefter kunde ske jemväl i Hufvudstaden, oni stadgandet att irenne Magistratspersoner derstädes skola utväljas, borttoges, hvar skulle Konungen tinna ämnen till Talmän för Ståndet? Till en så svår befattning, hvarest icke blott en vidsträckt kännedom af allmänna ärenders sammanhang och behandling, eller med ett ord embefsmannabildning och erfarenhet behöfvas, kan man icke påräkna, att bland borgerliga yrkens idkare finna skickliga ämnen annorlunda, än såsom undantag, på hvilka ingen lagstiftning bör grundas. Men antagom att denna ensidighet icke egde rum, utan att till Riksdagsmän hädanefter valdes ledamöter af samma yrken och äfven till samma antal, som hittills, hvad hade mar. då vunnit på förändringen? Är det troligt att valen gjordes bättre derföre att de förrättades af alla 50 Eleetorerne samfäldt? Månne Grosshandlarne känna Handtverkarne bättre, än desses egne medlemmar, eller tvertom? Efter all anledning måste de samfäldta valen utfalla sämre än classvalen, emedan de ske med mindre kännedom både af personer och förhållanden. Det kunde hända handtverkarne att, genom de samfäldta valen, få af egen dass helt andra Representanter, än dem de sjelfve värderade och skulle hafva valt, om deras egna Eleclorer fått utse deras Riksdagsmän. Detsamma kunde vederfaras hvilken annan dass som helst. Ville Ater Eleetorerne samfäldt rätta sig efter önskningarne inom hvarje serskild dass, så vore dassvalens borttagande utan allt ändamål. Att nedsätta de redan ringa fordringarne på förmögenhet hos Hufvudstadens Electorer och Riksdagsmän, synes mig destomindre olämpligt, som våra öfriga städer i allmänhet äro så små och så fattiga.
Hvad den i första punkten upptagna påminnelse beträffar, torde Utskottet, för alt visa, det densamma helt och hållet saknar gi 11tig grund, endast behöfva upplysa, att Utskottet i denna del af sitt förslag följt nuvarande lagtexten i 16 Cap. 7 §. Jorda-Balken, hvarest, såsom annorstädes i 1734 års lag, t. ex. i 3 Cap. 3 $. Utsöknings-Balken, ordet ”Be - Lag-Utskottets Utlåtande > JV:o 68. 3 fallningshafvande” nyttjas utan att vara föregånget af ordet ”Konungens”, samt att något skäl för Utskottet, att i förslaget tillsätta sistnämnde ord deslomindre förefunnits, som, Utskottet veterligen, aldrig tillförne tvifvelsmål uppstålt derom, att ju ordet ”Befallningshafvande” i allmänna lagen betecknar Konungens Befallningshafvande, men icke den derunder lydande Kronobetjeningen å Jandet, hvilken utgöres af Kronofogde och Länsman samt jemväl alltid under desse utti ycklige benämningar i lagen förekommer. Som fråga ej blifvit vackt om ändring eller upphäfvande af lagens nu gällande föreskrift, angående ansvar för den, sorn vid fattning biträder rymmande landbo, har Utskottet i förra Betänkandet ej eller ingått i pröfning om lämpligheten eller olämpligheten af della stadgande; men äfven om Utskottet, i följd af hvad som härvid blifvit anmärkt, nu skulle anse sig böra en sådan pröfning företaga, komme Utskottet ej att afvika från dess förra förslag, enär stadgandet, efter Utskottets tanka, är behöfligt samt ej gifver någon anledning dertill, att ansvar får ådömas i annat fall, än då veterligen olaglig flyttning blifvit befrämjad.
I afseende på hvad Friherre Anckarswärd anmärkt om de förändringar, som 1826 och 1827 infördes, får jag upplysa, att dessa tillhörde den af Herr Skogman uppräknade sednare dass, som blott medförer lindring i afgifter och lättnad för speculanter genom upphäfvande af det förbud mot införsel af vissa artiklar, hvilket förut ägt rum, och nedsättning i tullafgifterne. Dessa förändringar utkommo dock så tidigt, att frukterna deraf visade sig samma år på uppbörden, hvilket synes bevisa, alt speculationen i tillräckligt god tid upplystes derom. Af de framställningar, som här äro gjorde, har jag, således för min del, ej kunnat finna skäl, att Ridderskapet och Adeln förändrar sitt en gång i ämnet fattade beslut, utan tror, att å Regeringens sida all möjlig skyndsamhet blir iakttagen med slike författningars utgifva nde, utan alt någon serskild underdånig anmälan derom göres. Herr Munck af Rosensköld har trott sädesexporten 1828 hafva uteblifvit derföre, alt speculanterne ej voro säkra, huru länge samma utförsel skulle tillåtas. Utförseltullen å spannemål har alltid varit ganska låg, och den undergeck då ej annan förändring, än att den på bestämd tid alldeles borttogs. Följderna häraf visade sig också sådune, att 210,000 tunnor af åtskilliga sädesslag utskeppades förenämnde år och omkring en och en half 4o H. 3 34 Den i September f. m. million Riksdaler Svenskt Banco inflöt derigenom till Riket. Detta torde bevisa, att man då ansåg sig i allmänhet äga tillräcklig säkerhet för denna handelsspeculations bedrifvande. Herr Hjerta: Slutet af denna discussion har öfvertygat mig om riktigheten af den anmärkning jag vid början gjorde, att, så snart speciella fall börja granskas, bevisa de lika mycket på ena sidan, sorn på den andra.
Skulle mina nu framställda tankar om nyttan af en utvidgad Magasins-inrättning i Riket anses förtjena något närmare afseende, synes mig ingenting billigare, än att det öfverskott, som uppkommit i Statsinkomsterna och af Bevillningen, hvars utgörande för mångå varit ganska tryckande, på af mig redan föreslaget sätt, så hastigt som möjligt återbringas i allmänna rörelsen. Skulle af nu föreslagna medel tillgångar icke finnas till hela beloppet af en million, torde kostnaden på annat sätt kunna förskjutas, hvarom Höglofl. Statsutskottet närmare är i tillfälle att yttra sig. Slutligen får jag lika vördsamt nämna, att jag anser den hjelp, som skulle kunna åstadkommas genom en million R:drs spridande till jordbrukare, hufvudsakligen bero på en snar verkställighet; hvilken förmodan gifver mig anledning till den ödmjuka hemställan, om icke Höglofl. Statsoch OeconomieUtskotten kunde anmodas att om summans öfverlemnande till MagasinsDirection snart afgifva utlåtande, emedan det är troligt, att med afgörande af alla till ämnet hörande detaljer icke medhinnes förr än mot Riksdagens slut. Herr Pålman tilläde mundtligen, det han ansåge öfverflödigt att pröfva Ridderskapets ech Adelus tålamod med fiamställnipgen af Den 3r Mars. förslag rörande detaljer till befordrande af den Magazinslnrättning han föreslagit, att för öfrigt ganska mycket ankomme på tjenligheten af de personer, som med administrationen finge befattning; att man ägde all anledning förhoppas ett välbetänkt yttrande af Ledamöterna uti OeconomieUtskottet, till hvars handläggning han önskade att detta mål måtte remitteras; samt att ali nödig säkerhet för Riksens Ständer lå'ge förvarad uti deras rättighet att sjelfve under Riksdagarna, och dessemellan genom sina Revisorer, granska så väl detta , som andra Verk, hvilkas fonder utgå af allmänna medel. Begärdes på bordet. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 29 dennes på bordet lagda Memorial, af den 23 Mars, angående tryckningen af RiksStåndens Protocoll jemte Bihanget dertill.
För öfrigt vill jag nu blott, meri begagnande af den anvisning Friherre Boije sjelf gifvit mig, utur våra financiella förhållanden håmta ett ytterligare bevis för lagligheten af Herr von Hartmansdoiffs val; Friherre Wirsén Ilar varit Ledamot af FinanceComittén, han sitter nu i BancoUtskottet, och ingen menniska har fallit på den tankan att han skulle vara jäfvig. Friherre Boije: Jag vill éj upptaga Rid derskapets och Adelns tid med en diskussion emellan blott tvenne Ledamöter. Men jag tror xnig böra medgifva att Herr Ribens anmärkning år sann. J ig kan dock för ingen del medgifdet vara rått, att Friherre Wirsén år Ledamot af BancoUtskottet; utan tror att dermed bevisas blott, att Harrar Electorer felat en gång förut. 1 övjgt skulle jag tycka att om Herr von Hartmansdorff» val år alldeles riktigt, så hade det båsta varit, att också alla de personer, sorn varit Ledamöter i den förberedande Comillén, nu hade blifvit vahle till Usskottets Ledamöter. JÖen lättnad i arbetsmethoden hade då kunnat vinnas, att Comittéens Betänkande kunnat till rubriken blott omskrifvas, för att dermed också utgöra Utskottets Betänkande. Det år alltid att förmoda att samma Ledamöter yttra sig på ena stället, lika med hvad de yttrat sig på det andra; och man kan då anse att hvad sorn vore i Comittén undangjordt, vore i och med detsamma, undangjordt i Utskotte t o Herr Grefven och Landt Marskalken för - Den ig Martil'. klarade, att, ehnru det visserligen vore hvarje Ledamot rätt, att till Protocollet anmäla dess reservation emot hvad beslut eller åtgärd sorn hålst kunde inom Ståndet vidtagas, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken likväl någon discussion, i det nu förevarande åmnet icke lämpligen kunna fortsättas, samt hemställde derföre, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta föredragning af ett annat mål,- hvilket bifölls.