Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven med afseende å nu gällande priser i utlandet bör en tullnedsättning ega rum, ty i Köpenhamn t. ex. betalas smör förb sommar med 40 sk. S", hvadan man icke har att befara någon införsel derifrån, och om Stockholmsboer köpa Finskt smör till bättre pris, men vårt inom landet tillverkade kan försäljas i utlandet till högre pris, hvilken skada skulle väl dermed tillskyndas oss. I fråga om kött är det kändt att från vestra orterna i Sverige både lefvande och slagtade kreatur blifvit exporterade till England, och dä måtte väl en tullsats af 8 sk. Lt& vara tillräcklig. Jag har sjelf låtit sisth höst till England exportera ett parti kötttunnor, och ehuru jag ej ännu kan upgifva huru detta utföll, har jag dock all anledning hoppas ett godt resultat. Då emellertid priserna i utlandet mana till export, hvad behöfver väl då landtmannen högre skydd än det föreslagna? Jag beder att få besvara Hr von Knorring, som fästat min upmärksamhet derpå, att intet förstör skog mera än att borthugga alla småträd. Det medgifver jag, men jag trodde mig hafva i mitt förra yttrande till komplett evidens bevisat, att skog förstöras på annat sätt i vida större mängd än genom dess användande till sparrar. Jag har nemi. visat, att för underhåll af gärdesgårdar åtgår icke mindre än 10,000,000 gärdselstänger och stäfver årligen, hvartill småträden tagas. Vidare och då jag nu har ordet, anhåller jag att till mina redan afgifna anmärkmr emot den K. Propos:n få lägga följande: K. M. har väl och välbetänkt nedsatt tullen å ved och dymedelst befrämjat möjligheten af dess införande i riket, men deremot icke nedsatt utförselstullen å denna vara. Högst ringa qvantiteter utföras årligen och är 1846 utgjorde exporten 694 famnar samt har sedan något år upgått till circa 2,500 famnar.
Jag har så länge upptagit R. o. Ad:s tid i denna fråga, att jag visserligen icke skall göra det ännu längre med att återupprepa hvad jag förut yttrat. Jag ber endast att få dertill lägga, att när ett Riks-St. visat ett så varmt intresse för en sak, som Borgare-St:t ådagalagt genom sin inbjudning, skulle jag icke anse fullt lämpligt, att gifva ett tvärt afslag. Jag tror derföre, att om man icke kan bifalla inbjudningen, så bör man ändock gå detta Stånd till mötes så vidt man kan. För öfrigt vill jag med anledning af den uppfattning af mitt yttrande, som en talare, hvilken står temligen långt ifrån mig, haft, eller att jag skulle yrka tillsättandet af ett särskildt Utskott blott för att sjelf få en öfvertygelse i saken, blott vädja till de Hrr, som hort mitt yttrande, om det kunnat så förstås. Hade den värde talaren verkligen hört hvad jag sagt på det afstånd han befinner sig, kan jag icke föreställa mig att han skulle uppfattat det så som han gjort. Eljest är ett sådant sätt att argumentera detsamma som Engelsmännen kalla: »to make a man of straw and knock him down», eller på Svenska: »lägga en man ord i munnen och så vederlägga dessa ord.» Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels antagande af BorgareSt:s ifrågavarande inbjudning utan förändring, dels antagande af samma inbjudning med de i Hr von Köchs motion föreslagna förändringar, och dels slutligen afslag å hela frågan om ett särskildt Utsk:s tillsättande; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på antagande af inbjudningen utan förändring, och sedermera propos. på dess antagande med de af Hr von Koch föreslagna förändringar, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på afslag å hela frågan gjordes, och och då dervid svarades talrika och starka ja, jemte många nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
På grund häraf och då hvarken för Riks-antiqvarien eller hans närmaste biträde tid blefve öfrig att företaga längre och regelmcssiga forskningsresor i landsorterna, hade akademien i underdånighet föreslagit, bland annat, att. tvänne ordinarie tjenstemän, med benämning af Antiqvitets-intendent, måtte antagas och förses med fast årlig lön samt att dessutom måtte anvisas nödige medel till resekostnader och andra extra utgifter. Vid nådig pröfning af detta ärende bade Kongl. Majit förklarat sig icke förbise hvarken vigten af det föremål, hvartill anslag af akademien ansetts behöfliga eller ändamålsenligheten af de åtgärder akademien föreslagit; nion då redan 184 StatsUtskottets Utlåtande N:o 123. mycket syntes vara vunnet, om en tjensteman funnes med de af akademien antydda åligganden, hvarigenom, såvida han i deras uppfyllande ådagalade verksamhet och drift, allmänhetens uppmärksamhet i väsendtlig mån skulle blifva fästad på dess förpligtelse att åt våra dyrbara fornlemningar egna nödig vård och skydda dem mot förödelse; — då det vidare torde vara skäl att bereda sig någon erfarenhet i detta hänseende innan större kostnader för ändamålet göras, och då slutligen ett bifall till akademiens önskan om en förhöjning i redan å dess stat uppförda anslag till resekostnader m. m. skulle sätta akademien i tillfälle att, åtminstone i någon mån, verksammare än hittills, bidraga till samma ändamåls vinnande, hade Kongl. Maj:t funnit sig icke böra till Rikets Ständer göra annan framställning i ämnet, än som här ofvan år omförmäld. Utskottet erkänner lifligt vigtcn deraf, att kraftiga åtgärder vidtagas för bevarandet af fäderneslandets fornlemningar — dessa dyrbara materialier ej mindre för historien i allmänhet med afseende å den upplysning do lemna om forntidens kultur, seder och bruk, än äfven för den äldre språkforskningen, som från runstenarne hemta! värderika bidrag. Den uppoffring
I samma ämne har också hos Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit väckte tvänne till Lag-UIskottets den 27 sistlidne Februarii remitterade motioner, nemligen : j:o af Riksdags-Fullmägligen från Jönköpings Län Petter Pehrsson, som andragit, att enär fastighet på landet samt flere näringar, under nuvarande conjunctur, icke lemnade högre afkastning än 3 å 4 procent, hvaremot merendels alla cassör och capitalister beräknade 6 procents ränta, hvilket förhållande vore för det allmänna högst ofördelaktigt, Motionairen trodde räntan böra nedsättas till högst fem procentj så väl ä de af allmänna cassör, som å de af enskilde lemnade för sträckningar ; och 2:0 af Riksdags-Fullmägtigen från östergöthland Botvid Jonssom, hvars skriftliga anförande är af det innehåll: att penningeräntan icke vöre så hög i andra länder, som här; att jordbrukarne i hans hemort knappast knnde påräkna högre behållning än omkring tre procent på utgifven köpeskilling; att Motionairen derföre hemställde, om icke interessen för utlånta penningar småningom borde nedsättas till fern procent; men att, då, i anseende till den förestående realisationen, en allmän interessefÖrändring kunde medföra menliga verkningar, Motionairens förslag nu endast vore, att publika cassör ej borde hafva rättighet att taga högre ränta än fern prg - Lag-Ét,kottets Bet. &':o 29. centj och att de cassör, sorn af Rikets Ständer reviderades, borde dermed göra början. Tilläggande Botvid Jonsson sedermera muntligen, att afsigten med hans motion vore, att, genom förändring af Lagens stadgande i 9 Cap. 8 §. Handels-Ralken, som bestämmer högsta räntan till sex procent, i allmänhet få räntan nedsatt till högst fem procent.
Domaren må förklaras berättigad att, vid nämnde förhållanden, antingen tillåta endera Makan att, under rättegången flytta 'från den andra, el. ler ock vidtaga andra åtgärder till skyddande af den oskyldiga Makans lif och helsa, hvilket vore så mycket lämpligare, som, då irenne varningar ej hulpit, böter ej eller kunde verka förbättring i den våldsammes lynne och tänkesätt. 2:0 Af Herr Prosten Forslind’, att han desto hellre förenade sig med Herr Contractsprosten Peterson i den af honom föreslagna jemkningen af motionen, som de för äktenskapsskillnader, såsom nödvändiga ansedda, försvårande förmer derigenom ingalunda in - LagUtskotlels Utlåtande Nto 142. 97 skränktes. Ehuru det icke vore att hoppas, att äkta Makars störda frid och endrägt kunde genom böter återställas, ville dock Herr Prosten ej ogilia den juridiska tron på deras tjenlighet och verksamhet; och fastän skillnad till säng och säte, på endera Makans uttryckliga begäran, vid rättegångens början, af Domaren beviljades, kunde ju tid för sky 1— digheten, att till den öfvergifna Makan återflytta, föreläggas, och vitén för underlåtenhet deraf, den ena gången efter den andra, bestämmas så länge det funnes lämpligt.
Utskotten förekommit, och hvaröfver Utskotten sig i Utlåtandet Litt. B. utlåtit, äfvensom andre med dem dylike, syftande till förening af tillåtelsen för insättning af myntbar metall uti Banquen emot uttagande af sedlar, efter ett visst förhållande dem emellan, med rättigheten att, emot sediarnes återställande, efter enahanda eller annat förhållande , den insatta, metalliska valutan åter utbekomma; eller, sorn anstalten nu äfven blifvit benämnd och framställd, till inrättning af en särskild DepositBanque uti den gamla Banquen, med hvilken hvem som heldst, sådant önskade, skulle ega. rättighet att öppna särskild conto, och till förvarande inlemna myntbar metall, hvaremot ett visst belopp Banco Transport-Sedlar skulle erhållas, samt derefter 3amma person ega, att, vid återställandet af samma sedlar, det insatta åter utbekomma, allt emot erläggande af en viss afgift vid insättningen och uttagningen. Utskotten hafva ej kunnat undgå att finna, i huru betydlig mån antagandet eller ick® antagandet af förslaget till sist omförmälde Sprättning ikall inverka pa beskaffenheten af “p74 Oart co-Ut skot tets Bethnkanäen. de åtgärder, so:n, l afseende på be stämmandet af Sedelmyntets metalliska värde äfven för öfrigt nu borde vidtagas, och hafva således fu•> nit sig nödsakade, att frågan derom for^t lili fornyadt öfvervägande företaga, innan de ari sett sig vara i tillfälle att undersöka, hvad afseende å lie öfrigt gjorde anmärkningar ernat Utskottens egna framställningar kunde böra hafvas.
Utskottets hemställanden biföllos, med rättelse af del i i05:te punkten in - 534 Prot.-Vldrag den 22, 24 och 25 Augusti 1863. smugla tryckfel, att lånesumman utförts med 25,00 R:dr, i stället för 25,000 Riksdaler. Utskottets hemställan afslogs. 118:de och 119:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 120:de punkten. Utskottets hemställan afslogs. 121:sta—130:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 131 :sta punkten. Morn. a. Utskottets tillstyrkande bifölls. Morn. b. Utskottets hemställan bifölls med följande förändrade lydelse: »att Rikets Ständer begära, det Kongl. Maj:t måtte för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag om indragning till Statsverket af sådana hospitalsfondens inkomster af jordeboksräntor, tionde och arrendemedel m. m., i afseende å hvilka sådant kan ega rum, emot det att statsanslag för hospitalens fullständiga uuderhåli af Rikets Ständer i stället beviljas» 132:dra — 140:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 141:sta punkten. Återremitterades. Utskottets hemställanden biföllos. 145:te punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, antog Ridderskapet och Adeln det förslag, som Grefve Cronstedt m. fl. uti en vid punkten afgifven reservation framställt. Utskottets hemställanden biföllos. 148:de punkten. Lades till handlin g arne. Prot.-Uldrag den 25 Augusti 1863. Från Högloft.
Den 11 Augusti. •233 mig derom, alt ju (lere koncessioner man gör, desto mera vexa anspråken och fordringarne, och jag önskar, i fall R. o. Ad:s majoritet skulle bifalla StatsUtsk:s Utlåt., att den värde talarens spådom att tvistefrågan nu är slutad, måtte gå i fullbordan. Jag tviflar derpå. Då nu öfverläggnjngen förklarades fulländad, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade, pff sätt Frih. Palmstjerna tillstyrkt, med frångående af sitt förut fattade beslut, bifalla lltsk:s tillstyrkande i förevande punkt, och besvarades denna propos. med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja. öfvervägande. Sedan Hr von Hartmansdorff härvid begärt votering, uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos. Den som bifaller StatsUtskrs tillstyrkande att dagsverksräntan mätte få till penningar förvandlas, röstar Ja; den del ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås Utsk:s berörde tillstyrkande och vidblifver IL o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sorn följer: Ja — 49. Nej — 17. Hr von Hartmansdorff: Mot denna frågas utgång och behandling får jag reservera mig. Den är att förlikna vid ett sorgespel, der just det inträffar, som man vill undvika. Man önskade i början undanrödja anledningarne till skäligt missnöje; men motståndarne gingo längre, och framkommo med anspråk, hvilka ej kunde billiglvis tillfredsställas. Mot dem har man länge kämpat, och denna strids långvarighet kan måhända, såsom Frih. Palmstjerna sagt, beräknas till 20 år. När sedermera alla möjliga utvägar begagnats för att nedsätta dem, med hvilka man var missnöjd, och man till och med anlitat Riks-R:n, utan att dock derigenom vinna framgång; så borde man hafva trott att saken varit tillräckligen bekräftad.
Således kan jag ej finna, att det är öfverflödigt, utan tvertom högst nödvändigt, att en författning, som närmare bestämmer denna sak, förefinnes, så vida man är ense med den värde talaren i halis åsigt att Nattvarden äfven må utdelas före predikan. Jag skulle således tro att han, roed den åsigt han förfäktar, långt ifrån att motsätta sig förslaget, tvertom borde till styrka detsamma. Hvad beträffar den värde talarens yrkande på återremiss, på det att Utsk. måtte taga i betraktande den mening, som gjort sig gällande i BorgareSt:s förslag och hvilken dessutom ligger till grund för BondeSt:s återremiss, så ber jag att få meddela R. o. Ad., att deremot inom Utsk:t gjordes den invändning, att, då en lag eller allmän lithurgisk ordning finnes föreskrifven, församlingen sjelf ej kan elter godtfinnande ändra densamma; men att den kyrkliga myndigheten, Domkapitlet, borde ega pröfva, huruvida skäl förefinnes att bifalla en sådan förändring i den lithurgiska ordningen, då den af en elier annan församling önskas. Antingen skall det nemligen finnas en lithurgisk ordning eller ej, men finnes en sådan, bör det icke heller stå hvarje församling fritt att efter eget, godtfinnande göra förändringar deruti. Den Hel. Nattvarden var i gamla tider och bör ännu betraktas såsom den vackraste och sista delen af gudsljensten; det var då också vanligt att Nattvarden utgjorde slutpunkten vid hvarje gudstjenst. Så är likväl numera ej alltid förhållandet, men då Nattvarden skall begås, bör det väl såsom regel ske efter en vacker predikan, genom hvilken man blifvit beredd till denna handling. Då likväl förhållanden kunna inträffa, då det kan vara nödvändigt, att Nattvarden utdelas genast efter skriftermålet — t. ex. för ålderstigna och sjuklingar, som icke kunna öfvervara gudstjensten, eller der bristen på prester är så stor, att en prest måste sköta gudstjensten i två eller tre kyrkor på en Söndag — der bör sådant ej kunna förvägras, så snart Domkapitlet gifvit sitt bifall dertill.
Allmänna Magasins-fonden, samt belalningsvilkoren för erhållne Spanmålsunderstöd , jemte åtskilige i sistnämnde ämne väckta motioner. I sammanhang härmed anmäldes Kongl. Majils Befallningshafvandes i Norrbottens Län underdåniga anhållan, att inbetalningen af de skulder, för hvilka Länets innevånare häfla för under åren i83o, i83i, i832 och 1833 erhållen undsättningsspanmål, måtte tills vidare varda inställd. 1834 den 1 December i underdånighet anmäldRikets Ständers, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga framställningar, fattade beslut ej mindre angående indrifningen af Magasinsfondens äldre undsättniugsfordningar och nedsättning i köpskillingen för ett till Serafi - 86 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. mer-Ordens Gillet försåldt Magasinsbus i Upsala, än i fråga om lindring i bejtalningsvilkoren för den till Distrikt-Magasiner i Herjeådalen, försträckta spanmål samt sättet och vilkoren för undsättningsskuldernas liqviderande inom Skaraborgs samt Norrbottens oell Vesterbottens Län, Stats-Kontoret samt öfrige vederbörande till efterrättelse meddeldt, med följande tillägg: Att all fråga om ersättning för Skaraborgs Läns undsättningstagare för det högre pris, hvartill den i liqvid för deras skulder emoltagne spanmål möjligen kunnat i ett eller annat fall för Stats-Verkets räkning försäljas eller användas, numera borde i följd af Rikets Ständers beslut om de undsättningsskyldiges befrielse från vidare efterräkning förfalla; Att, i händelse vid verkställigheten af förordnandet angående Distrikt-Magasiners bildande inom Norrbottens och Vesterbottens
Under loppet af Juni månad hvarje år böra, till upplysning: för allmänheten om Riksgälds-Contorets ställning, serskilda, efter det härmed afsedda ändamål lämpade, utdrag af delta Verks räkenskaper för det nästföregångna året genom trycket offentliggöras samt jemte allmänna Tidningarne utdelas.. I April månad hvarje år upprättas uti Riksgälds-Contoret en ordentlig liqvidation med Statsverket för det sislförflutna året. Af denna liqvidation meddelas Kongl. Stats-Contoret tvänne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmägtige teckna sitt godkännande, bör derstädes qvarstanna, §. 8- Stats-Utskottets Memorial, No 545. 5 samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om liqvidationens godkännande af Kongl. Stats-Contoret, bör till Riksgälds-Contoret återsläiias för att såsom verification dess Hufvudbok biläggas. 9- Då Riksgälds-Contorets Hufvudbok inom den i §. 6 stadgade tid blifvit vederbörligen afslutad oell i fulländadt skick till Commissariatet aflemnad, utbetalas det för Hufvudbokens upprättande och afslutande från längre tid tillbaka bestämda serskilda arfvode af Två Hundra Riksdaler. §. io. Likasom hittills må äfven hädanefter årliga arfvoden till ett sammanräknadt belopp af Tvåhundra Riksdaler tilldelas vederbörande tjenstemän vid Rikets Ständers Bank samt Kongl. Posl-Contoret i Stockholm, §. n. Några tillförne meddelade och emot detta Reglemente stridande sladganden, angående Riksgälds-Contorets förvaltning och dermed gemenskap egande ämnen få icke vidare åberopas eller tillämpas. Ank. tilt Exp.-Utsk. den 27 Maj, kl. 9 f. ro. I Memorial, med förslag till Expectanceoch Pensions-stater vid Riksgälds• Conior et. (jRgs Afd.)
Man åberopar till styrka härföre Andra Puncten al liistruetionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco-Verket, al den 9 Mars i83o. Denna Punct är fördelad i 2:ne Momenter. Det förra talar 0111 Lagar och Författningar, som redan till efterrättelse blifvit offentligen kungjorde och tillämpade, och sysselsätter sig med en ordning sorn redan inträdt. Det sednare åter talar om ett visst och gifvet förhållande, till livilket man sträfvar, en ny ordning sorn skall beredas, men sorn ännu ej är vunnen. Revisorerne äga, i förra fallet: "'låta göra sig redo och besked för alli hvad vederbörande antingen till efterlefnad eller till värd och besörjande ålegat och anförtrodt varit; att, om något större eller mindre skulle uh Banco-V erkels förvaltning vara för summad t eller efterlälet, eller kommit i olag, detsamma med all sorgfällighet rätta och i behörigt skick och ordning återbringa; och uti vigtigare mål och händelser, hvaröfver Banco-Fulimägtige sig hos Revisorerne förfråga kunde, gå dem med råd och underrättelser tillhanda etc.” I det sednare åter, äro de, både lill pligter och rättigheter, vida mera inskränkta; ty, sorn det ord för ord heter (i instrucLionens a:dra punkts sednare moment): ”1 afseende på de åtgärder, som enligt Rikets Ständers beslut åligga Banco-Fullmägtige (icke Revisorerne) för att bereda allmän utvexling al Silfvermynt från Banken, och sedermera rörande allt hvad som kan den beslutade Realisationens fortgång och underhållande befrämja, böra Revisorerne sitt utlåtande (icke sina föreskrifter) till BancoFullmägtige aflemna.” Lagstiftarens afsigt med detta sista lagrum ligger så tydligt i dagen, att jag ej ens tror mig behöfva antyda den. Sluteligen må det tillåtas mig en anmärkning. Man har under öfverläggningarna åberopat
Öfverlefvor efter måltiden, äggskal och fågelben, ett glas och en vinkruka lågo på golfvet. Bredvid honom funnos äfven några kokkärl. Från salen kommer man in i ett kök, der man hittade flera kärl, ben af djur och en hög snäckskal samt fjäll och ben efter något slags fisk. Bakom köket fanns ännu ett rum, mot hvars mur stödde sig skelettet af en annan prest, hvilken med en yxa i handen sökt genombryta väggen. Midt uti templet är ett slags kapell eller högaltare, dit man uppstiger på sju trappsteg af hvit marmor. Der stod en liten Isis-bild, hälften förgyld och hälften rödmålad. Under altaret är en löntrappa, dit presterna gingo att gömma sig, då de afgåfvo sina orakelsvar i gudinnans namn. Vid ingången till templet fins en låda, der gåfvorna nedlades, och tvänne kärl för renings-vattnet. Ett stycke utanför låg en tredje prest, belastad med en otrolig mängd mynt och dyrbarheter. Han hade begifvit sig på flykten, plundrande templet och lemnande kamraterna åt deras öde, men öfverraskades af döden få steg från de andras lik. Såväl uti detta qvarter som i trakten rundtomkring Forum Civile finnas få enskilta hus. Man ser ej annat än tempel, basilikor, kurior och andra offentliga byggnader. Men från Forum leda en mängd breda och långa gator åt de qvarter, hvilka upptogos af butikerna och de privatas boningar. Butikerna hafva oftast på väggen utåt gatan målningar eller skulpterade figurer, hvilka alludera på handelns beskaffenhet och tjenade till skyltar. Utanför ett apotek ser man en orm, som slukar en tallkott: ormen var försigtighetens och helsans sinnebild, och tallkotten var helgad åt Eskulapius. En basrelief, föreställande vinskördare, är skylt åt en vinhandel. En get är målad utanför ett mjölkmagasin, och Ulysses, i det ögonblick då han skjuter ifrån sig den trolldryck, som Circe förrädiskt bjuder honom, pryder ett försäljningsställe för varma drycker. Omvexlingen och mängden af de föremål, som man funnit i alla dessa butiker, är otrolig.
Med ett ord, sedan dörrarne en gäng äro öppnade för rvåra medborgare, böra de aldrig mera jör deni kunna tillslutas. Hvad billet-utdelningen vidkommer, och att denna utdelning skall ske utaf Herr Grefven och LandtMarskalken samt vissa bland Ridderskapels och Adelns Ledamöter, så anser jag denna inrättning motverka ändamålet; ty derigenom händer, att blott ett visst antal af vissa medborgareclasser får öfvervara sessionerna, då deremot meningen och ändamålet är, att hela Svenska allmänheten, så långt rummel tillåter, utan åtskillnad till person, bör få inträde. Tiggaren och millionären, arbetskarlen och Den 3 Februarii f. m. i5 magnaten, allt som lian först kommer, bör äga fritt inträde. När rummet ej mera räcker till, måste de ankommande afvakta ledighet genom någons bortgång. Jag tror att man, vid hvarje saks bestämmande, bör hafva till föremål, att ej alstra missnöje; och jag har svårt att öfvertyga mig, att icke det skulle uppkomma, om inträdet berodde afbiljetter, emedan de lägre folkclasserna, i brist af relationer till billetutgifvarne, ofta skulle blifva de facto beröfvade en rättighet, som dem, lika som de högre folkclasserna, de jure (enligt vårt begifvande) tillkommer. Då Tidningsförfattare alltid böra vara försäkrade om inträde, emedan de med skäl äro att anse och betrakta som Allmänna Opinionens budskap och ledare, kan billigtvis ingen af publiken förtycka, om de företrädesvis alltid hafva vissa rum för sig tillgänglige, som ej af andra få upptagas; och hämtar jag så mycket mera skäl till denna min mening deraf, att då Publiken så väl som Representanterna af dem fordra sanning i deras uppgifter, åt dem äfven måste beredas möjlighet att kunna uppfylla allmänna röstens fordringar. Med hänsigt till hvad jag nu anfört, får jag äran föreslå följande reglor: 1:0 För närvarande och kommande tider upplåtes, under Ridderskapets och Adelns i6 Den 3 Februarii f. m. plena, åt främmande personer den i stora RiddarhusSalen befintlige läktaren, så långt rummet å densamma medgifver. 2:0