Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-Radets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. C, till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. * Kx protoeollo Otto W. Seippel. Stockholm, tryckt hos A. Cedergren, 1865. Kongl. Maj:ts Nåd. proposition IM 39. i W.o 39, Arik. till Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kl. 6 e. m. Kongl. Majds Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående med Frankrike afslutade Handelsoch Sjöf'arts-traktater; Gifven Stockholms Slott den 11 November 1865. Genom särskilda, under loppet af de sistförflutna 40 åren afslutade trakta» ter, liar för Svenska fartyg betingats rättighet att i de flesta Europeiska länder och deras kolonier, äfvensom i Nord-Amerikas förenta Stater, behandlas lika med inhemska fartyg. Den ökade sysselsättning, Svenska skeppsfarten sålunda erhållit, har, i förening med andra orsaker, bidragit dertill, att handelsflottans lästetal under nämnda tid mer än fördubblats. Alltsedan medlet af förra århundradet, då ett “preliminärt handelsoch sjöfarts-fördrag“ år 1741 ingicks mellan Konungarne Fredrik I och Ludvig XV, och hvaruti hänvisades till den “navigations’ och handelstraktat, hvilken mellan Deras Majestäter kommer att slutas", hafva, vid olika tidpunkter, underhandlingar varit inledde, för att åtS venska fartyg bereda en förmånligare behandling i Frankrike. Så har detta löfte om en lämplig reglering af Sveriges handelsoch sjöfartsförhållanden med Frankrike blifvit förnyadt, icke allenast uti en “provisorisk konvention" af den l:sta Juli 1784 mellan Konungarne Gustaf III och Ludvig XVI, utan äfven uti Art.
Herr Edelsvärd: ”Då jag är ibland dem, som skulle önskat, att Afdelningens förslag i afseende på 125 § i sin helhet blifvit antagen, anser jag mig ock pligtig att redogöra för de skäl, som legat lill grund för denna min önskan, och som nu föranleda min reservation mot denna genom 10 rösters pluralite antagna förändring, hvilken af Ulskoltet såsom dess betänkande nu blifvit godkänd. Svenska folkets urgamla rätt, alt genom Rikets Ständer sig sjelf beskatta, finnes förvarad i Regerings-Formens 57 §. Den andra statsmagten liar med denna sak intet att skafta; och det är på grund häraf, äfvensom ett annat vigtigt skäl, bär nedanför anfördt, som Utskottets Afdelning ansett, att Pröfnings-Comiteen borde i sista instancen granska och bedöma alla beskattningsåtgärder; jag instämmer belt och hållet i denna Afdelningen s åsigt; hvarför inblanda den andra statsmagten i frågor, som till sin princip och hela sitt väsende äro folket sjelfva förbehållna? hvarför öfverlemna åt den, att ytterst besluta om ämnen, i hvilkas handläggning den icke baft något votum, och hvars grunder den icke ens är skyldig att känna. Då folkets beskattning tillkommit genom det förtroende, det lemnat sine representanter, kan det väl sätta mindre förtroende till sine representanter i Pröfnings-Comiten ? och måste det ej just derföre hos dem finna den högsta möjliga rättvisa? Pröfnings-Comiteen, så tillkommen och sammansatt, som 85 och 113 §§ föreslå, är ju med sin bättre kännedom om den locala statistiken, om ortens näringar och yrken, onekligen den mest compelenta domare öfver Ta xerings-Comiteens åtgärder; och stannade all pröfning hos den, så är jag för min del öfverlygad, att högsta möjliga rättvisa äfven vunnes, ty ensidighelen måste vika för dess medlemmars magtpåliggande och dyra värf och förden heliga ed, de svurit. På dessa skäl gillade jag i allo Afdelningens förslag, och kan ej annat än beklaga, att större delen af dess egna Ledamöter i Utskottets plenum frånträdt denna deras första, i förslaget uttalade öfvertygelse.
Q-0 Angående Krono-utskjldernas debitering-, Uti detta ämne hafva komrnilterade (Vid. nja—160) dels meddelat en framställning om de nu gällande föreskrifterne och de till förändringar i dem väckta förslag, jemte hvad vederbörande eiubetsmyiuligheler deröfver yttrat, dels lör egen del, efter utförlig motivering, hemställt, u) att de stadgande», enligt hvilka debitering och uppbörd af sådane a fg i fler, som erläggas af de till akademiska jurisdictionerna börande personer, verkställas af akademiernas tjenstemän samt de föreskrifter, jemlikt h.vflka rege tilen ts-s krit värne vid indelda armeen påföra, och uppbära lontau - Stais-Ufskoltels Ullålande, N.o 2'/2. gn res lie vill uings-afgi fler och de lill slats ver Teel. ingående w ölesproninga n, jemte underbefälets och gemenskapens algi fler till Wadstena -Krigsmanshuskassa, malte npphäfvas, sami alt bergsfogdarnes befallning med algifter lil! bergverken upphörde, i följd hvaraf debitering och upphörd al alla kronoutskylder och hvad dit hörer, i ett sammanhang, inom hvarje distrikt besörjdes ; b) alt lili slnderne magistraternas i berörde hänseenden nu egande åligganden likväl målte fortfara; c) att bäradsskrifvarnes befallningar borde upphöra, samt debileringen förrättas af häradsbokhållare, anstälde fl lauds-konloren, hvilka tjenstemän skulle för samma debitering ansvara och besörja bäradsskri fvarnes nuvarande åligganden vid skallläggningar och beviilnings-laxeringar, hvaremot kronofogd arne boide ensamt ansvara för afgifternas uppbärande och redovisande enligt uppbördsbok och längder, som dem meddelas. d) alt debetsedlarne måtte utfärdas så tidigt efter taxerings Förrättningar*- ne, alt besvär deröfver kunna hos pröfnings-kommitt.e'n anföras. Kongl.
M. täckas i Nåder förständiga Dess Befallningshafvande att, hvar uti sitt Län , i öfverensstämmelse med nu föreslagne grunder, uppgöra regleringar om Krono-Bref-bäringen, samt att för öfrigt iakttaga, dels att detta åliggande från ett till annat Hemman varder öfverflyttade, ej allenast, då Tjenstemäns flyttning eller nya Embetsmäns och Embets-Verks stationerande i en ort dertill gifva anledning , utan ock, då ett Hemman någon längre tid besörjt bref bäring, samt antingen ny skjuts-reglering inträffar, eller ock Bref-bärings-besväret finnes hafva varit serdeles betungande, samt en sådan flyttning af samma besvär , utan omgång eller uppehåll i Bref-bäringen, låter sig verkställa; dels ock, att tour för Brefvens förskaffande emellan den ordinarie Krono-Betjeningen , nemligen Krono» Underdåniga Skrifvelser. 303 Fogdar, Krono-Länsmän och Krono-Fjerdingsxnän, bör upprättas, men andre Tjenstemän icke tillätas begagna Bref-bäringen annorlunda , än att de, antingen till nämnde Kronobetjening eller ä Bref-bärings-Hernmanen , aflemna sina bref, till förskaffande med den ordinarie brefposten. I sammanhang härmed, och på det KronoBref-bärings-besväret än ytterligare måtte lindras, hemställa Riksens Ständer i underd., , om icke Krono-Länsmännen, af hvilka manga äro boende utmed allmänna postvägarne, kunde erhålla Fribrefsrältighet, för deras Bref till E. K. M:ts Befallnings-hafvande och till vederbörande Krono-Fogdar. Riksens Ständer framhärda etc. goi Underdåniga Skrifvelserl N:o 12 2.' Uppl. o. godk. hos. Ridd. o. Ad. d. 29. Julli 1823* Preste-Ståndet den 1.
Häraf måste naturligen förakt för de stadgade straffbestämmelserne bos Förbrytaren uppkomma, tillfällen till fyllerier förökas, och liknöjdheten uttränga tjenstenitet bos den allmänna Åklagaren, som under lagsökningstiden, utan att kunna sådant förhindra, måste åse, huru förbrytelsen oförsynt fortsattes, och uti den honom slutligen tillkommande andel i de böter, hvartill Lönnkrögaren under tiden, på mångfaldigt sätt, gjort sig förfallen, sällan ser sine kostnader, än mindre sitt besvär ersatt. Jag håller alltså i .underdånighet före, alt frågor om oloflig bränvins-försäljning åter böra behandlas, på sätt, före Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den a5 Junii i83o, gällande var; befarande, att derest Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande ej å nyo kommer i tillfälle, att på samma gång till ansvar befordra Lönnkrögaren och den hos honom omåttligt bran vinssupande, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, förr eller senare, skall blifva urståndsatt, att vederbörligen fullgöra hvad Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande i 60 §. af högstberörde Nådiga Förordning fått sig anbefaldt, samt, oaktadt det strängaste handhafvande af Författningen emot fylleri och dryckenskap, förgäfves bjuda till alt förekomma dess tilltagande. 3."o Näringar: Jordbruket: utgör hufvudnäringen inom den egentliga Nerikes-Provincen, och idkas utaf största delen af Länets innevånare. Under den tid, som förflutit sedan sista Berättelsen i underdånighet afgafs, har jordbrukaren skördat tvänne ymnige och tvänne försvarlige grödor. Endast år 1829 var årsväxten något under medelmåttan, utan att likväl deraf, genom saknad tillgång på Spannemål, någon förlägenhet för orten inträffade.
M. behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna en af Arrendatorn af 3:ne Kronohemman Söderby, om tillsammans 1-| mantal, lydande under Drottningholms Kungsgård i Lofö socken, Färentuna Härad af Stockholms Län, M. Runstedt, i underdånighet gjord ansökning, att, då det arrende af 86 tunnor 11 kappar span mål, sökanden för nämnde hemman lill Kronan årligen utgör, vore det högsta, som af hemmanen möjligen kunde erläggas, och Runstedt derå nedlagt betydlig kostnad och enskildt egde åtskilliga hus, hvilka skulle förlora värdet, om han med dem skulle hemmanen afträda, honom måtte i Nåder förunnas Trettio års prolongation på arrendet; varande vid. berörde ansökning bifogade de af vederbörande Embetsmyndigheter i ämnet afgifna underdåniga Utlåtanden. Af liandlingarne i målet hafva Rikets Ständer inhemtat, att ifrågavarande 3:ne hemman, genom contract den 26 September 1815, utarrenderats på 30 år, räknade från midfastan 1816, emot ett årligt arrende af 120 tunnor spannmål, till Majoren Friherre Axel Klinkowström, hvars arrende-rätt år 1816 220 Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse , IV.o 72_£. transporterades pä Majoren Adam Carlqvist, samt att, da bemälde Major, efter de fem första arrende-årens förlopp, icke förmådde ställa föreskritven ny borgen för arrendet under derpåföljande 10 år, hemmanen blifvit, på den af förra arrendet från midfastan 1822 återstående tid af 24 år, emot en årlig arrende-afgift af 86 tunnor 11 kappar spanmål, upplålne till Grosshandlanden P. G. Falck, som sedermera under den 19 October 1824 på Runstedt sin arrende-rätt, i behörig ordning, öfverlåtit.
Län föreslagit , att rättegångstimman, eller rättare fatalietimman, vid Härads-Rätt må flyttas tillbaka ifrån kl, 7 till klockan 2 eftermiddagen; till grund för hvilket förslag Motionairen andragit, att den part, som icke är framme på Tingsstället kl. a eftermiddagen , sällan kommer kl. 7 ; att denna sena tid på dagen är högst obeqväm , mindre för Domaren, än för parterne; atc det mången gång vöre svårt för en part att ■vänta sin vederdeloman till sent på aftonen, och sedermera under natten färdas hem från Tingsstället , der tillräcklige rum för Tesande ofta ej finnas; samt att rättigheten att hafva fatalierna öppna till kl. 7 eftermiddagen börjat så missbrukas, att det snart icke LagUtshottets Belänfande N:o 7g. 19 lönar mödan för Domaren att hälla session på dagen, enär, i vigtigare mål, parterne sällan infinna sig förr, än mot aftonen 5 och. då enahanda förhållande synes snart komma att ega rum äfven i ringaremål, blefve följden , att Domaren måste missbruka sin magt och hålla sessioner om nätterne. Öfver detta förslag får Utskottet nu vördsamt afgifva det utlåtande, att a) då mängden af de ärende# , som af Härads-Rätterne skola handläggas under den inskränkta tidrymden för deras lagtima sammanträden , oundgängligen fordrar, att desse domstolars sessioner hållas ej blott på förmiddagarne , utan afven på eftermiddagarne , b) då icke blott Domaren och , i synner het, Nämnden, utan äfven Tings? menigheten, har fördel af den tidsbesparing, som genom eftermiddags-' sessionerne vinnes, c,) då det, genom Kongl.
Friherre kosenbane anmärkte, atdetwarit swart för Riddarhus - Utskottet ar icke har misstaga sig, da Riksdags - Ordningen, när detta förslag författades, annu icke war antagen. Friherre l^annerkieim, I-,ars ^.uAUSt. Da i denna §. andra mom. namnes, ar Landtmarskalken med Ståndets samtycke ma kunna afhima klenum, önffade jag) at hwad RiksdagsOrdningen stadgar rörande Talemans-rärr, at förklara en 6i8LU88ion hwilande, här äfwen mätte aberopas. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition til bifall a denna §. med de förändringar och tillagg Herr kollMeb och Friherre öckannoi-ysim förestagir. Bi - Den 6 Mars. 219 Bifölls. 41. §. Herr kablman erinrade, at det sista mom. aldeles kunde utgå. Död more utan twifwel laga förfall, och någon föreskrift behöfdes ej för hwad Kongl. Maj:t wid et sadant tilfäile stulle göra Herr Lock, corfjtr. Vu6vi^, tyckte at detta moment ganska wäl kunde sta qwar. Han ansag afgjordt, at under väcken äldste Grefwen borde företräda Landtmarskalken. Friherre l>o senkane yrkade, at, om Landtmarskalken doge, kunde det ej wara äldste Grefwens rätt at föra klubban. Grefwe vokna. Efter hwad jag hört as cli8cu88!oneing, och i fall Landtmarskalken stulle dö, hwilket jag mycket beklagar och wore rätt ledsamt, kunde lätt handa at Konungen ej pa 8 a 14 dagar nämnde någon ny Landtmarskalk, och da tycker jag, at äldste Grefwen ! ör under tiden föra klubban, ej som Landtmarskalk, utan såsom Ordförande. Fr iherr lVlanncrbeim^kunde ej häri förena sig med Grefwe volina. Äldste Grefwen wore blott såsom Vickling Ordförande.
N:q 2O1, rörande trycknings-kostnaden af TabellCommissionens afgifne Utlåtande och Tabeller. Stats■ och Bevillnings-Utskottens N;o 2[,8, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande, om Bränvins Bevillningens utgörande för J810, 1811 och i8ia af persöner å Landet, sorn ej äga eller besitta jord. S. D. Återremitterades, med de af BorgareStåndet, såsom dess gemensamma tankar, ansedde anmärkningar, Constitutions-Utskottets sedan den 25 i denne månad på bordet hvilande Memorial, N;o 35, med förslag, rörande en förbättrad representation. Pro t. Uidr. d. 19 Maji 1818- 507 S. D. Lät Borgare-Ståndet bero vid Allmänt na Besvärsoch Ekonomi-Utskottets uti Memorial N;o 1 <2 5, hvilket den 27'-de dennes lades på hordet, afgifne Utlåtande, i anledning af Herr Borgmästaren E. G. Holms till Utskottet remitterade anförande, i fråga om Odlingslån och Correktionshus ; och skulle detta Utlåtande således läggas till Handlingarne. S. D. I anseende till gjorde anmärkningar,' återremitterades Bevillnings-Utskottets sedan den 23 dennes på bordet hvilande Betänkande N:o 17 angående Projektet till en blifvande BevillningsFörordning, S. D. Föredrogs å nyo Riksens Ständers Ban. ko-Utskotts dén 15 dennes afgifne, samt den 16 på borJet lagde Betänkande, angående förändring af de inom Banko-Verket gällande befordringsgrunder , enligt hvilka tredjedelen af Bankens Commissarier vid inträffande ledigheter tillsättas endast af Frälsemän; Och fann Borgare - Ståndet nu godt gilla och antaga hvad Banko-Utskottet så väl uti dess förra Betänkande i detta mål, af den 10 sistlidne Mars, sorn ock uti nu förevarande förnyade Betänkande föreslagit. S. D. Riksens Höglofl.
Jag vill endast förklara mig, i anledning af 2.*ne Ledamöters yttranden, som fästat sig vid ett af mig fälldt uttryck omen Ryttmästare, hvilken blifvit Färgare. Jag har gjort det till en helig plikt för mig, att här aldrig yttra några personligheter, och jag har så mycket mindre haft för afsigt att förolämpa nämnde person, som jag alldeles icke känner honom; det är principen jag hållit mig till, och icke person; jag har blott sagt, att då en skicklig Ryttmästare blifvit i stället en mycket skicklig Färgare, skulle man lätt kunna tro, att Iian vore mera skicklig, såsom sådan, än såsom Ryttmä - Den 23 Mars e. m. 3ig stare. Detta är hvad jag yttrat, och innefattar ej någon förolämpning. * Herr von Hartmansdorff: Jag vill endast upplysa de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, som kunna derom vara i tvifvelsmål, att Adeliga ynglingar, hvilka taga Bergsexamen, äro lika berättigade, som andre till åtnjutande af Riddarhus-Stipendier. I afseende åter på Herr Grefve af Wetterstedts erindran till Ridderskapet och Adeln om moralisk förbindelse att nu i denna fråga handla i likhet med beslutet vid 1823 års Riksdag, får jag yttra, att om samma förbindelse äfven fått gälla vid sistnämnde Riksdag, så hade alldeles inga NäringsStipendier kommit i fråga; ty vid 181 8 års Riksdag fattades det beslut om bildandet af nya Cadettrum och Stipendier vid Academierna, hvilket jag nu velat upplifva. Det är ej eller mer än ett par dagar sedan Ridderskapet och Adeln, med frånträdande åfelt äldre beslut, medgaf RiddarhusSalens upplåtande till Concerters uppförande, ehuru inga nya skäl dertill förefunnos. Således bryter man sig ej någon ny väg, om man nu bifaller RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial. Grefve Cronhjelm j Otto August: Det är i anledning af en utaf Friherre Boije i sjelfva saken framställd och icke af någon Talare vederlagd anmärkning, som jag ut - 3^0 Öen s3 Mars e. m.
"så ock delaktighet i thesse missgerningar, ” må införas följande mening: ”Ar den, som för sådant hrott eller delaktighet deruti tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld, varde Utslaget i hela dess vidd IIof-Rätten underställdt.” Högste Domstolens fleste Ledamöter, Justitiee-Råden Friherre Kurck, Grefve Strömfelt, Urbom, Themptander, Stråle och Bredberg hafva funnit något hinder icke möta för ifrågavarande Lagförslags antagande, hvad hufvud frågan angår; men ansett sig dock icke kunna underlåta att fästa Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet derpå, att i stället för uttrycket: ”jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld,” borde nyttjas orden: ”jemväl 46 Bil. till K. M. Nådiga Propos. No St. för annan förbrytelse anklagad;” emedan, i annat fall, Hof-Riitten viii, om den tilltalade af Under-Rätt blifvit till för högt eller för lågt ansvar fälld, kunde sådant ändra, men ej, derest han olagligen vore från ansvar befriad, egde deruti göra den rättelse, som med Lagens kraf funnes vara förenligt; hvarföre desse Ledamöter till Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande i underdånighet hemställt, om icke, för vinnande af den möjligaste fullständighet uti berörde Lagstadgande, Kongl. Majrt täcktes föreslå Rikets Ständer, att detsamma måtte erhålla den sålunda nödiga ansedda redactions-förändring, så att det föreslagna tillägget i a5 Cap. 5 §.
Att så förhåller sig med Kellgren, med Oxenstjerna, med Leopold, faller genast i ögonen; och äfven Lidner kan härvid ej undantagas: ty inom dessa klasser sjelfva började då redan hos mången det föröfrigt så leende tidslynnet beskuggas af den sinnesstämning, som i ”Werther” hade funnit sitt fullständigaste och skönaste uttryck. Men om vi med ordet ”folk-lif” egentligen beteckna de lägre samfundsklassernas lif och allt det i natur, ortlighet, minnen, seder egendomligt svenska, som just dermed står i det omedelbaraste samband: så torde man väl om detta den Tredje Gustafs vidtfrejdade tidehvarf kunna påstå, både att Sverige då ännu ägde ett i hög måtto diktrikt och sångrikt folklif, och att Sveriges vittre, öfverhufvud, i sina bemödanden för utveckling af inhemsk skaldekonst lemnade det obegagnadt, ja obemärkt. Visserligen gjordes ofvanefter stundom försök äfven i den syftning, att återbeträda vägen till folksångens källa. Så t. ex. af Kellgren – och med sann ingifvelse – i vissa scener af operan ”Gustaf Adolf och Ebba Brahe” 1. Vanligtvis skedde det dock med en art af blick och ton, som förråder, huru föga man inom den nu valda kretsen var hemmastadd. Oxenstjerna egnade ett stort verk – ”Skördarne” – enkom åt skildringar af den svenske landtmannens lefnad. Det är i sitt hela aktningsvärdt, och styckevis förtjusande; men der skönjes genast, att dess författare var äfven bland ”åkrar, ängar, skog och trägårdar” den fransyskt bildade hofmannen, som gick till sitt föremåls behandling med hufvudet fullt af Virgilius och Delille. Att blifva i sannare betydelse en svensk folkskald, och en som hvarken då hade sin like eller sedermera funnit den, – det var Bellmans kall.
Jag tror vidare, att om det vore af ett så hufvudsakligt intresse för England och Ryssland, att blifva ägare af Gottland, och dessa Statsmakter verkligen ägde förmåga att beröfva Sverige denna vigliga provins; så skulle de icke underlåta det, eller uppskjuta dermed af fruktan för den ringa kostnad, som erfordras för frihamnens anläggande. Således tror jag att deri i detta afseende framställda farhåga ingalunda förtjena!’ afseende. En annan värd talare har erinrat, att då icke nederJagsfrihet vore allmänneligen beviljad de hamnar, som ligga vid Östersjön, så vore det icke billigt att lemna endast åt Slitö en sådan förmån, hvaraf följden skulle blifva, att en större tullbevakning erfordrades. Jag tror dock att belägenheten vid Slitö är sådan, att tullbevakningen blefve ganska lätt, och ehuru jag visserligen för min del skulle önska, att alla hamnar vid Östersjön fingo drifva transitooch nederlagshandel, tror jag icke, att en sådan rättighet bör förnekas en hamn, endast derföre att den ej kommit i fråga för alla Den 9 September f. m. aSg andra. För några år sedan, jag minnes nu icke när, tneh det är ej längesedan, erhöll Söderköping en sådan rättighet; och jag tror icke alt någou då erinrade, att det var obilligt, derföre att ej andra hamnar erhöllo samma rätt. Af sådan anleda., och då jag anser det vara för Sverige ganska vigtigt med afseende pu Slitö hamns belägenhet, samt på grund af de utaf commerce-collrm i dess tind. tillstyrkande framställda fördelar af en frihamns anläggning derstädes, kan jag icke annat än på det högsta yrka bifall till betänk., och jag beklagar derföre, att inom detta hus funnits flere, sorn talat emot detta betänk., en erfarenhet, sorn ger mig anleda, att besanna den store Fredrik lits yttrande, att Sverige måste vara ett af de mäktigaste länder, som så många århundraden arbetat på sin undergång och ännu icke kunnat lyckas att förstöra sig. Jag förnyar min anhållan om bifall u betänkandet. Fi ili. Boye, Ludv.: Då förevar, ämne icke är af natur att ensamt afgöras af R.
Men som denna fara icke finnes, nu, då hemlighelep år känd af så många personer, nemligen af alla dem som under 6 Riksdagar varit Banco-Utskottets Ledamöter, samt under hela tiden BencoFulhnågtige och BancoRevisorer; så anser jag denna så kallade hemlighet vara Allmänhetens hemlighet; yppandet deraf tror jag icke kan verka på Bancosedelns validitet, och anser således för min del att publiciteten utan våda kan tillstyrkas. Grefve Gyllenborg polian Henning, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande: * (Se Bilagan N;o 2.) Grefve Lövenhjelm, Carl Axel: På sam ma anledningar Friherre Björnstjerna fotar sitt bifall, giundar jag det afslag jag skulle vilja lemna åt frågan om Bankens publicitet. Friherre Björnstjerna har vid ett föregående till - Dc.n 7 Maji f, m. 85 falle upplyst, att genom de flerfaldig calculerne i FinanceComittéen, genom åtskilige yttranden i s uma Comitté och genom flere andra omståndigheter, ratta förhållandet med Bänken i det närmaste år kändt. Just derföre att det i det närmaste år kändt, ser jag ej hvad egentlig nytta, genom en fullständig redogörelse skulle vinnas. Deremot, då jag ej nekar att det år af högsta vigt, huruvida man antager eller förkastar publiciteten , förenar jag mig med de flere så vål af BancoFullmågtige sorn af Utskottets Ledamöter, hvilka ansett försigtigast att inställa publiciteten. Når det år bevist, att tillräcklig kunskap härom redan finnes, för att derå fota Financeregleringen, antingen den sker genom realisation eller annan myntbeståmning, så inser jag ej nyttan af en obegränsad publicitet. Grefve Härd, Carl Guftaf, hade inlemnat följande, sorn upplåstes: (jSe Bilagan N:o 5.) Herr Grefven och Landt Mar/kalk en tillkånnagaf, att Plenum komtne klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.