Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, angående verkställd granskning af Statsråds-protokollen. I enlighet med föreskriften uti 105 § Regeringsformen har Konstitutions-Utskottet hos vederbörande äskat de efter nästlidna riksdags början i Stats-Rådet förda protokoll, hvilka ock för tiden från och med November månads ingång år 1862 till och med Oktober månads slut sistlidna år blifvit till Utskottet öfverlemnade, nemligen öfver: Justitieoch Justitie-departements-ärenden från och med den II November 1862 till och med den 31 Oktober 1865; Utrikes-departements-ärenden från och med den 21 November 1862 till och med den 27 Oktober 1865; Landtförsvars-departements-ärenden från och med den 11 November 1862 till och med den 31 Oktober 1865; Sjöförsvars-departements-ärenden från och med den 11 November 1862 till och med den 31 Oktober 1865; Civil-departements-ärenden från och med den 5 November 1862 till och med den 27 Oktober 1865; Finans-departements-ärenden från och med den 14 November 1862 till och med den 27 Oktober 1865; samt Ecldesiastilc-departements-ärenden från och med den 14 November 1862 till och med den 27 Oktober 1865. Dessutom har, med stöd af 105 § Regeringsformen och 29 § 2 mom. Riksdags-ordningen, Konstitutions-Utskottet begärt del af de protokoll öfver ministeriela ärenden, som blifvit i Stats-Rådet förda rörande de underhandlingar, hvilka med afseende på uppkomna förvecklingar mellan åtskilliga Tyska stater, särdeles Preussen och Österrike, å ena sidan, samt Danmark, å den andra, under loppet af åren 1863 och 1864 förefallit emellan Sverige och främmande magter, samt särskildt i fråga om ett emellan Sverige, Norge och Danmark ifrågasatt förbund, äfvensom beträfBih. till R. St.
Naturen och människolifvet äro fulla af sin egen härlighet och behöfva icke frälsas eller helgas genom kristendomen – detta är den jublande visshet, som från denna tid gör Goethe till ein decidirter Nicht-Christ i fråga om alla lärosatser och han upphör att gå i kyrkan och till nattvarden, ty han kan ej ljuga. Men detta hindrar honom ej att alltjämt med fullaste uppskattning ösa ur bibelns poesi och vishet, att med djup vördnad tala om Kristi person och om symbolerna för den kärlekslära, hvars förverkligande i människornas sinnelag och handlingar förblef Goethes, som alla djupa humanisters, förhoppning. Och denna relativa syn på kristendomen ansåg han ej blott i hela lifvet som den rätta utan som den enda, genom hvilken man som människa känner sig stor och fri. När Goethe med förnyade kroppsoch själskrafter åter lämnade fädernehemmet och sin mors hängifna omsorger, var det för att 1770 fara till Strassburg, där han upplefver Herder, Münstern, Sesenheimeridyllen, de engelska romanförfattarna, Ossian, Homer men framför allt Shakespeare – allt inflytanden, hvilka på det djupaste ingrepo i hans utveckling. Herder – som denna tid fann Goethe vara ein guter Junge, aber etwas zu leicht und spatzenhqft – förde honom till folkpoesien och blef dessutom i många andra fall en väckare af Goethes slumrande krafter. Men Shakespeare uppenbarade för honom en ny poesiens värld: de stora verkligheternas. Han börjar dessutom på allvar studera naturvetenskapen – hvilken han redan då framför alla andra fann i stånd att leda människan till »hennes egentliga uppgift: das Staunen» – och slutligen får han genom gipsafgjutningar nya inblickar i antikens konst. När han nu kommer hem, börjar han göra sina vindsrum till ett litet museum för gipsafgjutningar och i jämförelse med den skönhetsvärld, om hvilken han nu drömmer, finner han Frankfurt vara en ledsam håla ur hvilken han flyr för att i dess omgifningar hängifva sig åt diktarplanerna. Stundom kommer han hem till fru Aja med besvärligare ting än gipsafgjutningar.
Det har vid denna Riksdag gjort sig gällande en princip att hushålla, och för min del anser jag den största hushållningen vara den, som sker med tiden. Om vi således genom votering skulle kunna hushålla med 3 eller 4 timmar, som eljest skulle användas på en öfverflödig discussion, hemställer jag, om vi ej genast böra skrida till en votering, som ändock till slut blifver oundviklig. Gr. Cronhjelm: Då jag ej bestridt bifall till Gr. v. Fersens motion och ej heller hört någon annan göra det, synes någon vidare discussion derom icke kunna äga rum; men då den siste värde talaren yttrat åsigter, som stå i strid med principerna för alla offentliga debatter och för sjelfva den constitutionela inrättningen af rådslående församlingar, anser jag mig härom böra yttra några ord. Skulle det verkligen stå så till, att R. o. Ad. eller R. St. församlades med orubbligt fattad öfvertygelse i hvarje sak, så vet jag ej, hvartill våra rådplägningar skulle tjena; de borde då alldeles upphöra och tidningarnas meddelanden inskränka sig dertill att gifva allmänheten kännedom om våra voteringspropositioner, under det vi här ensamt sysselsatte oss med att votera. Men ehuru flera visserligen torde här finnas, sorn äro benägna att utan alla afseenden vidhålla sin en gång fattade tanka, dels till följd af en orubblig öfvertygelse och dels må hända af andra inverkande skäl, tror jag likväl, att många äfven finnas med så liberala åsigter, att de låta af discussionen öfvertyga sig. Gr. von Fersen: I anledning af Gr. Cronhjelms första yttrande, att ingenting med mitt förslag skulle vara vunnet, torde jag få fästa hans uppmärksamhet derpå, att, såsom Gr. sjelf anmärkt, frågan om remiss af banklagen måste i dag afgöras; och som jag fortfar i den åsigt, att sedan 72 §. blifvit afgjord, den andra frågan då är ganska lätt, synes mig vinsten just ligga deruti, alt hindren före remissfrågans afgörande äro undanröjda.
Man ville der att egendomar, som nyligen gått i köp, skulle taxeras efter försäljning-summan, men flere egendomar finnas som under 100 år aldrig gått i köp utan orubbadt bibehålla den taxering de haft hela tiden, ehuru värdet stigit 3 eller 4 dubbelt. Emellertid har detta till följd, att de personer, som i lång tid innehaft fastighet i Stockholm, skatta flere gånger mindre än de, som köpt egendomar under de sednare åren. På landet är förhållandet alldeles enahanda, så att dels inom olika provinser och dels äfven inom samma landskap, egendomarne äro högst olika upskattade, hvarpå jag skulle kunna anföra många exempel, ehuru jag vill inskränka mig till att endast upgifva ett. En egendom inom Skaraborgs län såldes nemi. för några år tillbaka till ett pris af omkring 109,000 R:dr b:ko, mendell fortfar ännu i denna stund att taxeras för blott icke fullt 40,000 R:dr. När förhål’andel är sådant, skulle jag tro att R. St:r hade skäl att försöka någon åtgärd, som jemnade dessa förhållanden, och jag finner verkligen, för min del, en sådan åtgärd, som den Den 27 Maj f. m. 359 af Ola Månsson föreslagna, vara af beliofvet påkallad. Man kommer derigenom kanske icke lill det resultat, att egendomarne blifva upskattade till sitt verkliga värde, men man kommer åtminstone derhän, alt inom hvarje län den ena personen blefve i jemförelse med den andra lika taxerad för sin egande fastighet. Utsk. har affärdat denna motion med följande skäl: "Alldenstund de hvarje år sammanträdande Taxeringsoch Profnin gs-komitierna hafva, jemte andra föremål för sin verksamhet, alldeles enahanda bestämmelse, sorn skulle tillkomma de utaf Ola Månsson föreslagna, länsvis sammansatta, Komitier, finner Utsk. dessa sednare icke vara af behofvet påkallade, hvadan Utsk. hemställer, alt Ola Månssons motion i nu omförmälda del ej må föranleda till någon åtgärd”. Jag ber dock att få anmärka, att förhållandet med de nu befintliga Komitéerna är helt olika • emot dem, som Ola Månsson föreslagit.
I detta land har vanan och numera national-andan gjort det till en hederssak, att en hvar, i hvilken ställning han än är, årligen sparar och lägger af något, mer eller mindre, och om så icke sker, anses det såsom ett tecken till förfall, hvarför ingen saklöst vill blottställa sig. Utan att äfventyra ytterlighet, kan man dock påstå att för oss mycket i den vägen återstår att göra. Jag tillåter mig att här upprepa hvad jag derom i tryck nyligen anfort: För hvar och en, som inser sparbankernas stora betydelse, så i ekonomiskt som socialt hänseende, är det lätt att finna huru mycket som återstår att göra, för att få vårt sparbanksväsende ordnadt på ett någorlunda tillfredsställande sätt. Det är ett högst eget förhållande att, medan Regering och Ständer ständigt lagstiftat för andra banker, ingenting blifvit af Statsmagterna gjordt för att befordra sparbankerna och betrygga deras förvaltning, ty att Ständerna för nära ett halft sekel sedan hos Regeringen gjort framställning om inrättande af Stockholms stads sparbank, och beviljat denna och några andra sparbanker kreditivrätt i riksbanken, kan icke räknas för någonting, och Regeringen har inskränkt sig till att stadfästa inkommande reglementen tilldess den äfven visat dessa ifrån sig. Man synes icke hafva föreställt sig att en allmän lag, hvarefter dessa banker böra inrättas och förvaltas, är lika nödvändig som lagar för alla andra slags banker. Och dock är förhållandet sådant. En blick på andra länders sparbanksförhållandeu skall derom öfvertyga oss. Det är i England, som de första sparbanker blifvit inrättade. Redan vid slutet af förra århundradet föranleddes parlamentet af de ständigt vexande fattigtaxorna att söka utvägar för att minska antalet af dem, som kunde fordra fattighjelp. Man ansåg fattigdomens förekommande bättre än de bästa planer för de fattiges understöd, och enda sättet, hvarigenom de högre klasserna i samhället kunde i verkligheten hjelpa de lägre, vara att kraftigt uppmuntra dem till flit, sparsamhet och dygd; att förmå dem att sjelfve vara betänkta på sin egen bergning och trefnad; att nära hos dem begäret efter sjelfständighet, saint att med urskiljning belöna utomordentliga exempel af godt uppförande och god hushållning.
Hon såg på honom med en afväpnande tjufpojksuppsyn, som tycktes säga: jag tiger – när jag ändå inte kan tala dig till lags, min gubbe lille. Han vände sig mot sin tidning, ty han hade svårt för att se sträng ut, och det ville han ändå. Han hade varit så ond under hela måltiden, att det riktigt kokt inom honom. Men när hon nu stod der så röd och hvit och gladlynt, nu kunde han icke få tag i ett ord af allt hvad han velat säga. »Men det skall jag säga Selma», började fastern i föreläsande ton, – hon sade aldrig du då hon var förargad, – »att jag går så långt, att det är högst opassande att gå och låta följa hem sig af unga herrar, när man sjelf är så ung som Selma. Ett riktigt rendez-vous, ett samtal på tu man hand! Jo, jag tackar, – det skulle gått an i min ungdom? Nej, då fick man nog lof att passa sig.» »Men jag försäkrar faster, att vi sade inte det minsta annat än det som hela verlden» – kunnat höra, hade hon ämnat säga, men hon hade en skrupulös sanningskärlek och hejdade sig derför, »– ja det vill säga, vi talade endast om affärer», tillade hon. »Affärer?» eftersade frun med en förvåning, som gränsade till förfäran, »har han talt med dig om sina affärer?» »Ja det har han. Jag har talat med honom om mina också; hvad var der med det?» »Hvad skall det betyda, med dina affärer?» frågade farbrodern i mycket torr ton. Hon gick ett steg närmare, drifven af en brinnande lust att handla, att ställa om något. Det var ett mycket företagsamt och oförskräckt fruntimmer. »Jo, det vill säga, att jag tycker jag skulle vilja förtjena något.» »Jaså, ville du det?» svarade han i en aktningsfull ton, som hade en liten bismak af försmädlighet, »och hur skall det gå till, om jag får lof att fråga? Du skulle kanske associera dig med hr Möller?» Hon var så upptagen af sina planer, att hon icke hade tid att tänka på hvad som möjligen kunde ligga under hans ord.
Den 18 November f. ni. * 71 .Ingen Riksdagsman må under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess ger ringar och yttranden &c. Hvarom vittnar det? Jo att den, som fordom fritt yttrat siri mening, fått plikta för sin känsla för fäderneslandet; och att någon gång enkor och barn lara fått vidkännas följderna af bans frimodighet. Sådan har Sveriges fordna historia varit. Jag får citera 3t § i RiddarluisOrdningen. Der står bland LandtMa rskalkens pligter: och äge han att hos Ridderskapet och Adeln all Konungsligan rätt styrka „ och lika så inför Konungen Ridderskapets och Adelns. Jag citerar denna §, emedan den vittnar, burn missförstånd kunna uppkomma, och huru de kunna undanrödjas. Jag går till 87 § Regeringsformen, der står: Riksens Ständer äga gemensamt med Konungen makt j, att stifta allmän Civiloch Criminalsamt Kyrkolag j och att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen, utan Riksens Ständers samtycke och icke Ständerna j utan Konungens, någon ny Lag göra eller gammal afskaffa. Jag behöfver ej forska längre; ej må Konungen utan Ständers samtycke ny Lag stifta eller gammal Lag afskaffa. Denna § är ett testamente, vi undfått af våra fäder, ett fideicommiss i våra bänder, som vi skola bevara åt efterkommande, förbättra det, ej försämra det. I sjelfva frågan vill jag ej inlåta mig. Blott en omständighet får jag nämna. Vi tala ’72 Den i8 November f. m. om ett lagförslag af den 4 December i823; men vår skrifvelse af den 21 i samma månad med underdånig anhållan, att, om Kongl. Majit ej biföll förslaget af den 4 December, 1818 års Riddarhusordning åter skulle blifva gällande, var ju äfven ett lagförslag, ehuru sednare utgånget, än det förra; och jag förstår ej, hvarföre denna anhållan blifvit framställd på ett sätt, att den ej bifölls.
Beträffande de argumenter, som en värd talare omnämnt 6* 84 Den 19 Mars e. m. nemi. om faran för kapilalernas införande, för folkökningen m. m., så är detta sådana argumenter, som man har haft ett särdeles nöje sedermera att här bekriga, hvilket icke heller var svårt, det måste jag säga. För min del önskar jag Sverige kapitaler från hvilket håll som helst, och jag tror icke att, om en Jude med skicklighet och kapitaler här vill åvägabringa en nyttig inrättning, han skulle komma att afvisas derföre alt han är Jude. Hvad det politiska af sidan beträffar, så, ehuru föga det inverkar på saken, kan jag i det allmänna beröm man ger Judarne i så målto icke instämma, att de aldrig fullkomligt assimilera sig med folket, hos hvilket de äro bosatte. De blifva sällan krigare. Undantag blifva icke regel; ty ett eller annat undantag kan visserligen citeras. Judarne hafva äfven en benägenhet, som lemligen allmänt utvecklat sig hos dem i dessa stormiga lider. De äro fallna för att vara demagoger. Det finnes få liberala tidningar, som icke hafva Judar till Under-redaktörer och detta är icke någonting, som gör dem rekommendabla i mina ögon. En värd talare har, i st. f. att klandra mitt anförande, i sina yttranden till mig valt den mildare omvägen att nedsätta mig emot min äldre broder. Jag har icke något deremot; ty jag är för god broder för att stöta mig derpå. Men huruvida han i den här frågan vore af annan tanka än jag, derom tror jag att den värde talaren är likaså okunnig som jag sjelf, som likväl är hans bror. För att icke vidare nptaga R. o. Ad:s tid, får jag nämna, att jag fortfarande tillstyrker afslag på betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Deras mening, som önska utvidgade rättigheter för Mosaiska trosbekännare, har man haft tillfälle att höra hardt bedömas under denna långvariga diskussion, dels på Tyska och dels på Svenska; men jag kan icke deraf finna mig föranledd att frångå de tänkesätt i detta afseende jag förut yttrat.
Art. vadd. Tullsatsen å denna artikel bibehölls, med ogillande af Utskottets yttrande, vid sitt nuvarande belopp. Art. vagnar. Ståndet godkände det af Utskottet tillstyrkta förslaget om en särskild taxerubrik »arbetsfordon och lastvagnar», för hvilka bestämdes en tullsats af 10 Ridr. I öfrigt bibehöllos med afseende å denna artikel nu gällande taxas bestämmelser, sedan Ståndet förklarat sig ogilla de af Utskottet föreslagna afgiftsnedsättningarne. Art. vatten, vattenglas. Bi fö llos. Art. vekar, lamp-, och ljut-. Den föreslagna nedsätlningen ogillades, och bestämdes afgiften för denna artikel till lika belopp med den som i nu gällande taxa finnes stadgad. Art. verktygslådor—ättika. Biföllos. Utförsels-tarifen. Utskottets hemställan å sidan 66 afslogs, och beslöt Ståndet för sin del, att tarifen för utförselstullen skall bibehållas, sådan den lyder i nu gällande tulltaxa, likväl med de tillägg och förändringar i afseende på rubriken »trävaror», hvilka af Kongl. Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen blifvit föreslagna och finnas omförmälda å sidorna 62 och 63 i Betänkandet. Underrättelserna vid Tulltaxan. Ståndet biföll hvad Utskottet med afseende på §§ 1, 12 och 13 hemställt, återremitterade §§ 3, 7 och 11 äfvensom § 10, för att af Utskottet tagas i när - Prot. Utdrag den 28 Maj 1863. 387 mare ompröfning efler inhemtande af samtliga Riks-Ståndens beslut öfver förevarande Betänkande, samt godkände öfriga §<§ i bifogade förslaget till ifrågavarande underrättelser, så vidt ändring deruti icke föranledes af Ståndets härofvau upptagna beslut.
Vidkommande roddfartygen, bombkanonslupar och kanonjollar samt de öfriga certerna skärgårdsfartyg utan ångkraft, så har Departements-chefen ansett, att all nybyggnad af sådana skärgårdsfartyg tillsvidare kunde uppskjutas; hvaremot, enligt Departements-chefens åsigt, den mindre ångbåtsflottan till en början borde ökas, dels med 22 stycken ångkanonslupar, af sådan beskaffenhet, som de nyligen vid Motala mekaniska verkstad förfärdigade, såvida nemligen dessa, efter behörig pröfning befunnes vara till alla delar fullt ändamålsenliga, men i motsatt fall, så förändrade, som erfarenheten kunde gifva vid handen, dels ock med 2:ne styckea Stats-Ulslcottets Utlåtande Jt? 72. 31 snabbgående depescheller chefs-ångfartyg, ott för hvardera af flottans båda stationer.
M. äfven läcktes förordna , det Tingsoch Härads-Rätterne böra, sedan Tingslagets eller Häradets Innevånare blifvit hörde, och med afsseende på hvad af dem kan varda andraget, så reglera, att skyldigheten för vissa Socknar eller delar af Tingslaget eller Häradet, att utse Nämndemän, blifver bestämd} dock utau att någon föreskrift härom kommer att i sjelfva Lagförslaget inflyta. Riksens Ständer framhärda etc. Skrifvelse, angående ändring i Kongl. Förordningar ne dea ai Augusti 1810 och den 20 Dec. 1815, sd vidt de tillägga Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande doms-rält uti mål, angående fylleri och dryckenskap samt oloflig brän vins-f år säljning d Landet m. m. S. A. K. T-Jnder innevarande Riksmöte, har fråga åter blifvit väckt, att Doms-rätten uti mål, angående fylleri och dryckenskap samt oloflig bränvinsförsäljning å Landet, hvilken Dorns-rätt, genom Kongl. Förordningarne den 24 Augusti 1813 och den 20 December 18 15 , blifvit Et E. K. Mus Befallningshafvande uppdragen, måtte från dem skiljas, och till de vanliga Domstolarne öfverlennes.
Vid Slussen störtar skymmeln, Han mägtar icke mer. Till fots den trötte krigarn Till slottet sig beger. För kungahuset har han Ett krutröksvärtadt bref, Som generalen lutad Mot sadelknappen skref. I borgen bygd af Wrangel På Riddarholmens ö, Med flygeltornens rundlar Vid strand af Mälarsjö, Fru Hedvig Eleonora, Den höga ättemor, Ett stöd för Carlar trenne, I sorg och oro bor. Hur har i ångest fordom Hon vakat mången stund, Då maken stred vid Warschau, Då sonen stred vid Lund! Sist ljöd i hennes öra Pultavas dunderskall; Det bud härnäst hon väntar Kan vara Sverges fall. I sitt gemak hon sitter, Den gamla drottning god, Sondottern, stolts Ulrika, Står stel liksom en stod. Ett enda ord ej kommer Från Pfalzisk underläpp, Och hela hofvet tiger. Man hör blott urets knäpp. Men hvilket sorl i trappan! Nu dörr på dörr slås opp. Fontanger och peruker En hviskning genomlopp. En kammarsven förkunnar: »Kurirn, ers majestät!» Med vördnad träder hofvet Tillbaka några fjät. Af två drabanter ledes En halft afsvimmad man, I tunga ryttarstöflar Med möda vacklar han. Hvart steg på golfvet lemnar Ett spår af Sverges jord. Han bjuder till att tala – Då tryta sans och ord. Med lugn på skrynklig panna, Men dödsblek som en hamn, Den ädla fru sig reser Ur kronprydd länstols famn. »Sitt, herr kornett!» hon säger, Och hofvet skåda får En syn förutan like: Han sitter och hon står. Hon vinkar – och in bäres En mägtig dryckes-mugg, Der hög i drifvet silfver Kung Carl ses skifta hugg. Det rhenska vinet perlar Vid kannans blanka rand; Hon räcker den åt krigarn Med stark, fast åldrad hand. »Som braf soldat, det ser jag, Er pligt I redligt fyllt, Af mig och af oss alla I tacksamhet förskyllt. Tag detta som ett minne – Drick först er konungs skål Och låt oss sedan höra
Husbonde häfte jemväl för dess landtbönders, torpares och öfrige å ägorna boende arbetsföre personers kronoutskylder, der tillgång hos dem brister. § 60. motsv. § roy, Bevts-förordn. Astundar tjenstehjon, gesäll, arbetare med hustru och barn samt försvarstagare, som uti § 58, Art. IX, omförmäles, att sig till annor ort begifva, och derföre örn pass anhåller, vare förbunden dervid tillförlitligen styrka , att han vid sednaste mantalsoch skattskrifning hos behörig husbonde eller mästare antecknad blifvit. Sådant skattskrifningsbevis skall vara antingen utfärdadt eller attesteradt af vederbörlig skönskrifvare; intilldess så sker, vare pass förvägradt. Den auetoritet, som slikt pass utfärdar, låte deruti till passtagarens säkerhet införa , hvilket år han sednast blifvit skaltskrifven. § 61. Ofverflyttas ägandeeller besittningsrätt till jord på annor hand, häfte den tillträdande ägaren för då oguldna krono-utskylder , hvilka för egendomen böra erläggas, samt vare derjemte bunden vid sådan ansvarighet för befintlige landtbönder, torpare, arbetare och tjenstehjon, som uti §5g, Art. IX, stadgas, så vida icke dessa afflytta, innan den nya ägaren eller tillträdaren kunnat af dem draga en mot förbindelsens uppfyllande svarande fördel. § 62. fi-. § 78, Bevts-förordn. Skulle, efter föregången noga granskning of mantalslängderna, eller annorledes, anledn. förekomma, att I H. ! Q Den i Februari. någon, utan laga skäl, blifvit från skatt utesluten, böra honom utskylderna ovillkorligen påföras.
Den önskan, H. Ex. hyste, att den tafla, som enligt R. o. Adis beslut komme alt målås, icke måtte misspryda den samling, der den skulle intaga ett rum, styrkte H. Exis föresats att efter yttersta förmåga fullgöra de pligter, hvilka honom såsom R. o. Adis Ordförande älägo, för att åtminstone i någon mån göra sig förtjent af att fortfarande få bibehålla R. o. Adis af H. Ex. sä högt värderade vänskap och bevågenhet, hvaruti H. Ex. anhöll alt alltid fä vara innesluten. Föredrogs StatsUtskis d. 19 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 182, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., angide bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordäganderätt till de s. k. kyrkohemmanen i Halland, dels särskilde i detta ämne inom RiksSlin väckte motioner. Hr von Hartmansdorff, Aug.i Detta betänk, blef förliden Onsdag, efter Hr Gr. o. Landtnns bortgång, lagdt på bordet. Men som betänkandens uppläsning till bordläggning vanligen är ett tecken för Ståndets ledamöter att gå härifrån, sä kunde jag under bullret icke höra alt äfven denna rubrik upplästes. Jag skulle i sådant fall hafva bestridt riktigheten att bordlägga ett betänk., der af en reservation blott finnes hälften och andra alldeles saknas. Det är sant, att sådant tilldragit sig en gång förut under denna riksdag med ett BancoDtskis betänk. Måhända var del för en Bancofullm. minst lämpligt att dervid göra an märkning, men när det nu inträffat äfven med ett annat betänk., sä får jag reservera mig emot sådana händelsers inträffande ånyo, ty du grundlagen berättigar minoriteten inom Utsk. att reservera sig emot pluraliletens beslut, och när ett betänk, icke är fullständigt förr än de afgifna reservationerna medfölja, så anser jag oriktigt att, utan dem, lägga betänk, på bordet.