Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru Friherren vigilerar emellan stridiga grundsatser, och begagnar dem alltefter serskildta behof, visar sig äfven deruti, att då han klandrar tullnedsättningen såsom en fördröjd åtgärd, vid den inträffade missväxten år i8a6, klagar han nu öfver den icke fördröjda, eller, efter hans egna ord: den, likt åskans hastighet, af Högsta Magten inställda Bränvinsbränningen■ Man behöfver blott angifva ett sådant osammanhang utan alla ytterligare tillägg! Vid den förmodade rubbningen af leverans-contracterne, några köpare och säljare emellan, tyckes Friherren fästa sig synnerligen, äfvensom ganska öint dervid , att bonden får betala sitt bränvin för dyrt,—■ ja, ända till dubbelt — under skördetiden. Men det är icke troligt, hvad t.ransaetionerne köpare och säljare emellan vidkommer, att åtminstone de sistnämnda, såsom sjelfve Brun vinstillverkare, skulle vara okunnige om Ständernas förr yttrade-underdåniga önskan , hvilken icke otydligt tillkännagifver den öfvertygelsen, att tili mildrande af missväx - Den 3 Julii. tens olyckliga följder, ett inställande af Bränvinsbränningen vore en förberedande anstalt, samt att Kongl. Maj:t i alla fall, med stöd af Grundlagen, ägde sig denna magt allena uppdragen; och då hvarje näringsidkare gerna förskaffar sig kunskap om de Författningar, hvarpå hans tillverkningsfrihet beror, kan han således icke med skäl vara missnöjd, när vilkoren förut varit honom bekanta. Det förefaller mig jemväl i betraktande häraf, att det gifves Bränvinstillverkare inora landet, hvilka icke känna sig serdeles smickrade af Friherrens målsmanskap vid detta tillfället, der han icke otydligt förklarar dem för medvetslöse uti sina angelägenheter, eller, att de varit, så tillsägande, insöfda i tankan på omöjligheten af ett bränvinsbrännings-förbud. Hvad det uppstegrade priset för allmogen vidkommer, så har icke allenast Friherren härutinnan sjelf vederlagt sig, utan det är ock factiskt, att forsta kunskapen om den Kongl.
9) T j ä n a r såsom ett underbart utvärtes botemedel för alla sår, Fotograf, D r o t t n i n g g a t a n LÄRARINNA, undervisningsvan, anspråkslös och barnkär, erhåller plats den 1 augusti i enkelt h e m på landet vid sågverk invid ångbåts och i närheten af järnvägsstation, att undervisa 2 barn i vanliga skolämnen, språk, m u s i k och handarbeten. Svar med uppgift å löneanspråk j ä m t e fotografi sandas till » M. », HäfveröSund. (881) friska och gamla ärr, ros, hettblemmor, fistlar, vårtor, brännsår, förfrusna lemmar, klåda, utslag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susning, reumatism, gikt, örvärk m. m. Detta medel bör, s å s o m första hjälp, icke saknas i någon familj, i synnerhet under influensa-,., koleraeller andra epedemier. Ett enda prof öfvertygar bättre än någon kungörelse. Hvarest ej depöt finnes torde man beställa direkt under adress: Schutsengel-Apothelee des A. Thierry in Pregrada bei Itohitsch-Sauerbrunn, Österreich, station i Skandinavien kosta 12 s m å eller 6 dubbelflaskor kr. Franko hvarje postMindre sändas icke. Sändas m o t efterkraf. Välkända, billiga priser. | JACOBSONS Kraft AFFÄR •SBUIBA xeSmudTaioijo •esorap.rgA qoo BSimu^s uopnu; JOJ - eipuy ' d^opy ' quqvg ' " uqd£ suviupy " jio^sjpj^sod J9|j9 uo^-reuiuj i OS ' t uofioj. SuiusiAuns^nig; •uopnij JojopirejoS^A psj - oAui qoo ^xgji^ras SBJOI.
Svenska kyrkans medlemmar, åberopa följande: ”Begåendet af Herrans Heliga Nattvard vill jag ej med Bränvinstillverkning ”förknippa så, att ingen finge utöfva den sednare, utan att hafva åtnjutit den förra. ”De äro i alla afseenden så skiljda, att lagstiftaren icke bör söka emellan dem åstadkomma något samband. Den som begår Herrans Heliga Nattvard för att blifva be - Bih. till R. St. Bevillninys-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-LJtsk. Bet. JV& 2. ”hårig tillverka bränvin, missbrukar densamma; bättre hade han (sökanden) gjort, "om han icke för det ändamålet begätt Nattvarden: och bättre hade lagstiftaren ”gjort, om han icke förledt honom dertill. Må heldre den, hvars samvete tilåter ”honom sådan handtering, tillverka bränvin utan att begå Herrans Heliga Nattvard. ”Antages äter, att enhvar, som vill söka rättighet att tillverka bränvin, har för ”annan orsak redan begått Herrans Heliga Nattvard; så är ju föreskriften derom ”onödig, och hade således ej bort meddelas, — helst man aldrig bör stadga något ”onödigt. Dessutom bör, sä vidt ske kan, lagstiftaren undvika, att i den ena för”fattningen åberopa eller åsyfta hvad som stadgas i den andra, enär den sednare ”ej kan vara alltid tillgänglig vid läsningen af den förra, samt hvarje författning ”bör i möjligaste måtto vara ett helt för sig, oberoende af andra, helst den da ”blir lättfattligare. Onödigt samband melian skilda författningar kan dessutom lätt ”åstadkomma af lagredaktören icke förutsedd svårighet vid tillämpningen, isynnerhet 0111 åberopade äldre författningar eller åsyftade delar i dem upphäfvas eller ”ändras, utan motsvarande ändring i sednare utkomna.” Jag kan dessutom icke inse följdrigtigheten deraf, att begåendet af Herrans Heliga Nattvard är en nödig qvalifikation endast för den, som icke eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Jag anhäller således det Herr Grefwen och Landtmarstalken behagade, i conformite härmed, göra Ridder» stopet och Adeln nu genast, til besia ändamäls winnande tjenlig proposition. Remitterades til allmänna Beswärsoch Oeconomie - Utstottet. Herr krings K ölcl, erindrade at han den 23 Maji, i anledning af Friherre älfverstchjöi68 tilstyrkande, rörande förskott af Banguen til Armeen och förswarswerket, samt StatsObligationers utgifwande upläst et anförande til Protocollet, innehållande ätstilliga puncter, hwilka Herr krintLsllölä nu uprepade, och som han trodde besia frägor äga gemenstap med de til Stats Utstottet hörande göromäl, hemställde han, vm icke hans dictamen nu finge dit remitteras. Denna remisi blef uppä gjord proposition bifallen. Ridderffapet och Adeln ätstiljdes klockan 8 om aftonen. In llclem protocolll 6. Lilkverstolpe. Tis - Den IF Julik. 26 t tisdagen den 18 Julik. klenum klockan 9 förmiddagen. ^U8terg.ä65 följande Utdrag af Protocollet i Högloft. Nidderffapets och Adelkts Plenum den is Julii 1809. S. D. Uptogs til pröfning det den 8 sistl. Iulii uplästa och' pä bordet lagda Utdraget af Högloft B nco Utffottets Protocoll af ven 4 Julii. hwari Banco - Utskottet tilstyrker dels at de redan gjorda Län pä jern och andra erportabla effecter mätte för detta är genom omsättning wid förfallotiden, emot Räntans inbetalande, fä förlängas til den i Junii är 1810, dels at det mätte tillätas detta flags Panters Innehafware, at för detta är, under den lid Banqucn eljest är för sädsna län tilfluten eller nu allt framgent, til den sista nästkommande Octobcr, dem beläna.
Domkyrko-lionden utgöres: från Upsala Län med 170 tunnor 1 „ Stockholms Län med i5a „ > råg och korn, till hälften hvardera, „ Westerås Län med 3o „ J „ Gefleborgs Län med 82 „ 1/4 r&g och 3/4 korn, och från Wester-Norrlands Län med 124 ». endast korn, Tillsammans 558 tunnor, hvilka i räkenskaperna finnas afförda till Domkyrkans disposition, under rubriken J’Kyrkors friheter”; och skola af de medel, som af omförmälde intägter äro att påräkna, bekostas ej mindre en under arbete varande al-fresco-målning och fensterglas-målning i Konung Gustaf den I:s grafchor, hvartill ansetts åtgå närmare 20,000 R:dr B:co, än äfven nödige befunne reparationer, dels vid södra sidan af kyrkogården, genom uppförande af ny huggen gråsten, dels ock i afseende å en lika baskaffad stenfots inläggande under kyrkan i stället för en skadad samdstens-fot; hvarförutan af Domkyrko-cassan skola betalas utskylderne Allm.. Bésv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, Tho 106: T för 5 embetsgårdar och vidmagthållas ett nyligen inköpt gammalt beathedral-skolhus. Deremot har Hernösands kyrka sig tillslagne endast 'jo tunnor, afförde linder samma litel i Ångermanlands södra fögderi-räkenskaper, på grund af ett Kongl. Bref den 15* Mars 1648-. Utskottet, sorn nu öfvergår till-eget yttrande i ämnet, har väl, å ena sidan, insett nödvändigheten deraf att Upsala Domkyrka, — det herrligaste tempel i Norden, genom dess byggnadssätt, och dyrbart i anseende till de minnen, som der förvarasefter flere framfarna-Konungar — icke saknar medel för nödigt underhålli vissa och ytterligare förskönande i andra delar, men tror, å andra sidan, det vara. lika angeläget och med allmänna omlankan öfverensstämmande, att äfven mindre kyrkor inom Riket icke betagas utvägarne för deras vårdande och bibehållande.
Den af mig nu föreslagne utgift blefve ej’ för Statsverket mycket betungande, men skulle i dess nytta säkert uppväga mångå mycket drygare omkostnader. Om Remiss af denna min motion till Stats-» Utskottet anhåller jag ödmjukast, N:o 3i Herr Elgenstjerna, Johan: Bland ämnen för öfverläggning vid ett Riksmöte, synas mig icke uti sista rummet böra räknas de , som angå missbruk af Domaremagten eller dennas obehöriga sammanblandande med hvad man på tidehvarFvets nya språk kallar administration. Det ttiå således billigt rinna vår uppmärksamhet att m gällande eller; 588 Den 5 Martti.l sednast utkomne författning af elen 46 Februarii 1817, om Socknestämmor och KyrkoRåd innefattar och medgifver den mest godtyckliga domsoch decisions-rått åt ett Stånd, som med det heliga ändamålet att befordra Kyrkans tillväxt på jorden och i förening dermed, vårt slå gtes moraliska förbättring, genom en och annan medlem någon gång förfelar detta vigtiga ändamål och ådrager Ståndet en ovilja hos lägre Classen af medborgare, som några få medlemmar endast förtjena. Lagfarenheten och de egenteliga Polhie-Författningarhes tillämpad de till serskildta Casus ligger , enligt sakens natur, icke till dem, som, obekante med de specielle stadganden, och kallade till ef t, må hända; till sin syftning högre vårf, icke böra sammanblanda verldsliga förbrytelsers utredande och bestraffande med den andeliga inflytelsen på statskroppen. __ Ostridigt ar, att PråsteStåndet i nyare tider fått, synnerligast uti Oeconomiska årender, så många förökade göromål, på hvars bättre eller sämre utförande till en hufvudsaklig del beror, det värde vi vanligen lämna och medgifve åt Kyrkans Tjenare.
En af de hög. tidligaste acter, •Husförhören, har man härigenom förändrat till en Skattskrifnings-anstalt; och jag har haft tillfälle att se, det denna sednare så medtagit tiden, att hela Husförhören, äm. tnade att närmare inplanta Gudaläran, genom tillfälle till en särskildt pröfning af hvarje åhörares [Religionsbegrepp, blifvit inskränkt till ett korrt tal, som mängden afhört lika tanklöst, som en predikan. Hvem mera än Presterskapet bör lunna önska, att Husförhören återföras lill sin primitiva bestämmelse? Då det på förenämnda sätt anförda skäl mot mitt förslag torde gifva anledning till skiljande af tvänne nu förenade, men så särskildta, befattningar, bör det kanske anses snarare sorn en grund mera till bifall af den föreslagna flyttningstiden. _ Örn den antages, torde deraf följa, att den andra flyttningen i Städerna bör vara den I Maj; derigenom vore den svårighet förekommen, att flyttning i och ur hus icke inträffade på lika tid, som Tjenstehjons-flyttningen , hvilken omständighet nu medför så mycken olägenhet. Allt tyckes förena sig' för ändringen. Sällan äro Oeconomi ska Lagar lämpeliga för ali local; men här synes det i det närmaste inträffa; och bevis derpå torde vara, att Riksdagsmännen från Norrbotten och Skåne gemensamt instämt i min mening. Jag anhåller, att mitt yttrande måtte få åtfölja Utskottets Betänkande till Riks-Stånden.” Herr Den a 2 Maj. Herr Landshöfdingen Eekorn , Herr Kammarherren Friherre Rålamb, Herr Prosten Wikblad, Herr Prosten Ek, samt flere Ledamöter af Hedervärda Eonde-Ståndet förenade sig till alla delar nied Herr Prolocolls-Secreteraren Danckvardts yttrade tankar. Herr Assessoren Planck : Jag åberopar endast det af mig till Protocollet den 3 sisth April aflemnade skrifteliga anförande uti ifrågavarande ämne, och jag anhåller, att det måtte få åtfölja Utskottets betänkande till de Respective Riks-Stånden. Ut Supra. y Ex Protocollo M. M. .Rosbeck.
Och i våra dagar, i uppfinningarnas tidsålder, har verskonsten genom flere förbättringar blifvit en så lättlärd konst, att hvem som helst bör kunna tillegna sig den, — alldeles som det finnes musikinstrument, på hvilka man endast behöfver röra en vef för att framtrolla de härligaste melodier. E n af dessa den nyare tidens uppfinningar är den orimmade versen. Men vänta! J a g får väl lof att gå i ordning. D e t vore min mening att här meddela dem af Iduns yngre läsarinnor, som ännu icke lärt sig tygla pegasen, några lättfattade regler för versskrifningens numera ganska enkla konst. Men först några definitioner, som B k o l a hjälpa till att klara begreppen. Versen består af form eller versmått och Det vore i högsta grad önskvärdt om alla innehåll. Man behöfver bara tänka på, hur mödrar ville göra till sin uppgift att från devåfflor gräddas, för att förstå hvad härmed Våffeljärnet är versmåttet, rutorna ras spädaste år uppfostra sina barn i enkelmenas. Gjuter man n u smet i vershet, anspråkslöshet och sparsamhet. Bland äro versfötterna. våra unga flickor finnas ännu många, som äro måttet och värmer våffeljärnet öfver känslans enkelt och sparsamt uppfostrade, och en man, eld, så är poemet snart gräddadt med både H a r ni förstått m i g? som väljer en sådan hustru, behöfver ej fråga form och innehåll. efter någon stor hemgift, ty hustruns egenJ a g antydde, att metern är sammansatt af skaper äro honom en borgen för ett angenämt versfötter, så kallade, därför att det är dem hem och tillräckliga inkomster. Däremot äro I som versen har att halta på. I slutet af ravåra unga män icke vana vid att spara, de derna, som böra vara kortare än sidan är flesta veta alls icke hvad spara vill säga. bred, satte man förr alltid något som benämnMånga unga män kunde, långt innan de tänka des rim — till skilnad från prosans prydpå att gifta sig, ärligen lägga af en liten nad, som kall. s » reson ».
Utsökriings-Balken mätte göras följande tillägg: ”Är i brottmål ersättning för kostnad och skada målsegande tilldömd, bafve han rätt att derför erhålla utmätning, ändå att ändring i högre Rätt sökes; ställe dock borgen för det som lyftes.” Det åsyftade stadgandet i 58 punkten af 1807 års förklaring har följande lydelse: ”Den, som i brottmål är af Underrätt fälld till böter, mer eller mindre, men ej är fängslad, utan förblifver på fri fot, och vill i Hofrätten söka ändring, skall foga vid sine besvär en af två vederhäftige män utgifven löftesskrift, deruti de en för begge och begge för en borga för de böter honom äro ådömde, eller ock behörigt bevis deröfver, att samma böter äro uti ränteriet nedsatte. Kan borgen ställas, bör den förut upptes hos Underrätt i staden, hvilken eger pröfva dess vederhäftighet och meddela vittnesbörd deröfver. Å landet må vederbörande kronobetjent, eller ock kyrkoherden, eller den i hans ställe är i församlingen, der löftesmännen Bih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 39 Haft. a Lag-Utskottets Betänkande N:o 89. hafva deras hemvist, intyga, att löftesmännen äro hofaste, elier eljest anses vara vederhäftige för hvad de borgat.
Man hade hviskat om, att, bland andra, skådespelaren Erikson skulle bli inbjuden till Andersons bal, och Dina sade temligen högt bakom Bertas rygg, att det var märkvärdigt hvad hon, Berta, hade embellerat på sista tiden. Sofi kunde icke beundra Berta mer, än hon redan gjorde, men hon önskade brinnande, fastän blott med ett svagt litet hopp, att hon skulle bli bjuden med. Hedvig förhöll sig passiv. Hon var för ärlig till att kunna visa sympati för en kamrat, som hon icke brydde sig synnerligt om, och hon var temligen likgiltig för inbjudningen. Det var så många andra, som voro så »komiskt ifriga» derför. Lilla Berta började känna, att hon var en vigtig person, som för ögonblicket hade makt att nedslå eller lyckliggöra, och hon antog små vigtiga och hemlighetsfulla miner, såg uppmuntrande på en och förnämt på en annan, så att man sväfvade i en spännande ovisshet om, hvad resultatet skulle bli. Slutligen, en morgon, en mörk, kall vintermorgon, då flickorna kommo till skolan frusna och genomblåsta, föga lifvade för att börja lektionerna, visade sig Berta med en mängd små kuvert med utanskrift till de olika flickorna. Hon smålog och började dela ut dem. Det var till alla flickorna i klassen, till och med till Claudia Hylstén, som af samtliga kamrater undveks på grund af sin fullkomliga brist på förmåga att hålla sig ren. Hvarje kuvert innehöll en biljett på tjockt velinpapper, hvarpå var tryckt, att ’Herr Andersson med fru bad att få den äran att se vederbörande på supé med bal den sextonde mars klockan sju.’ Det blef stort jubel i klassen. Några af flickorna hoppade högt och utstötte små skri. Dina tackade med en graciös böjning af hufvudet. Hulda Fransson ref sönder kuvertet för att nog fort få se innehållet, och Sofi tog Berta om halsen och hviskade: »Söta Berta, hvad det var vänligt af dig!» Ebba tackade också mycket vänligt, men sade, att hon icke fick dansa, så länge hon gick i skolan, men hon bad Berta helsa och tacka sina föräldrar. Det visste man förut. Ebba umgicks på det hela taget icke med någon i klassen men naturligtvis bjöd man henne ändå.
Förslag till förändringar af War Representation hafwa, sedan en följd af ar, blifwit yrkade, och före upplösandet af sednaste Riksmöte blefwo till Mig petitioner ingifna, med anhållan, att Jag wille bereda en förändrad form ät War Stats-författning. War grundlag bestämmer sjelf den ordning, uti hwilken förändringar i densamma stola utföras, och, under iakttagande deraf, kan Nationen med trygghet förwänta, att de förslag, hwilka i detta hänseende kunna af Rikets Ständer warda framburne, stola af Mig öfwerwägas med all den sorgfällighet, som pröf, ringen af ett sa wigtigt ämne pakallar. Allt, som kan befästa Fäderneslandets sällhet och lugn, stall blifwa föremal för Mitt skärskådande och Min odelade omtanka. Med ett ord: hwad som är utförbart och nyttigt, stall af Mig aldrig lemnäs utan afseende. Det lärer ej undfalla Eder af hwilken wigt det är, att bereda at Rikets högsta lagskipning det oberoende, som för densamma är sa »väsendtligt. Fri uti sin uppfattning, bör Domaren lemnäs ostörd i sina undersökningar. Lagens bokstaf och hans samwete stola hos honom motwerka hwarje fruktan för tadel, hwarje behof af bifall. Den föregående proposition, uti hwilken Jag afsäger Mig Ordförandestapet och de twänne röster i Rikets Högsta Domstol, hwilka af grundlagen Mig tilläggas, stall till Eder förnyas. Domare och målsägande böra deruti finna en ömsesidig säkerhet. Nära fem ar äro förslutna, sedan Jag sag Eder, Gode Herrar och Swenste Män, församlade omkring Min Thron. Da I atstiljdens, 5 trodde man sig äga anledning förese Edert ater snara sammankallande, till följd af en da befarad brist uti Riksgälds-kontorets intägter. I stället för en dylik brist, utwisar nämde Werk ett betydligt öfwerstott ä dest inkomst-stat.
Den af framlidna Grefvinnan Sophie Horn, född Blomstedt, gjorda stiftelse för fattiga militär-enkors och barns pensionerande, hvars årliga inkomster, nu uppgående till 8,700 Ridt, utdelas i årliga pensioner å 150 R:dr, enligt de i stiftelseurkunden föreskrifna grunder; e) Arméens ackordsamorteringsfond, bildad i ändamål att inlösa och amortera officers-ackorderna inom arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt reglementet den 3 Juli 1840; varande fondens återstående skuld i utelöpande 4 procents obligationer för närvarande 2,757,600 R:dr, hvilken skuld vore beräknad alt, enligt fastställd amorteringsplan, vara inbetald år 1886; Och har Direktionen derjemte meddelat, att samtliga dessa fonder, hvilka, så till inkomster som till utgifter, äro af skiljaktig beskaffenhet och lill en del för olika ändamål alsedda, förvaltades afskilda från hvarandra och redovisades uti särskilda räkenskaper, som granskades dels af Kammar-rätten och dels af arméens egna Revisorer. 40 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse. i\:o 133. Hvad särskildt beträffade arméens enskilda enkeoch pupillkassa, ansåg Direktionen att densammas förvaltning, till följd af dess organisation i samband med pensionskassan, skulle blifva särdeles betungande, om, vid den ifrågasatta ölVerflyttningen af pensionskassan till Statsverket, enkeoch pupillkassan skulle förlora förmånen af den kostnadsfria förvaltning, gemensamt med arméens pensionskassa, under förutsättning hvaraf den stiftades och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de sednare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne utan deras betungande med alltför höga algifter. För öfrigt förmodade
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. 5 ”att de hinder, som i Regeringsformen och Riksdags-ordningen uppställas mot mosaiska trosbekännare, för erhållande af civila embeten och domarebefattningar samt för deltagande i national-representationen, mätte upphöra;” ”att de edsformulärer, som äro stadgade uti Riksdags-ordningen och Tryckfrihetsförordningen äfvensom formulären för huldoch trohetssamt tjenstemanna-ederna måtte för mosaiska trosbekännare göras lämpliga;” ”att den behörighet för mosaiska trosbekännare, att bära vittnesbörd, som synes i Rättegångsbalken ifrågasatt, måtte dem tillerkännas,” samt ”att de inskränkande vilkor måtte upphäfvas, hvilka i Kongl, förordningen den 30 Juni 1838 och Kongl, kungörelsen den 21 September samma år förefinnas för judar i afseende å bosättning hvarhelst i riket, å köp af fast egendom på landet samt å deltagande i vissa kommunala befattningar, om ock med bibehållande af jäf i och för de kyrko-ärenden och religions-undervisningen rörande frågor.”
Uti den förstnämnda grundades alslaget på de skäl: att ”l:o Bergsstäderna, i följd af tid efter annan erbållne Kongl. Resolutioner, ifrån långliga tider tillbaka hafva uppburit vägareoch bropenningar af allt det jern, som densamma passerat, oaktadt allt sådant der har blifvit vägdi eller intet; 2:o alt Brukspatronerne och Bergslagen i mänga samfälda år sådane vägareoch bropenningar utan gensägelse eller synnerlig klagan öfver deraf emotstäende gravation hafva erlagt och betalt; och 3:o alt denna ringa afgift med intet skäl kunde anses för sådan gravation i jernhandeln, som densamma må 12 StaU-Vtskottnts Utlåtande N:o 207. kunna förorsaka något binder eller alteration; och 4:o att städerna skulle genom en så ansenlig deras ingjälds förminskning icke allenast lill en god del komma ali umbära deras löner, ulan ock mista deras inkomster, hvaraf deras publike utgifter och tarfvor borde blifva stoppade samt deras väsende eljest uti en och annan måtto soulageradt och att det vore ofelbart, der slikt hända skulle, nemligen alt städernas inkomster genom denna minskningen i deras härtills njutne vägareoch bropenningar blefvo så förringade, att de intet hinte ut lill alt löna deras magistrat och betjente, samt underhålla sine publike byggnader och broar, det Kongl. Majit med dess last och gravation vorde kommandes att ersätta och uppfylla bristen, medan oumgängligheten fordrade, att släderne måste hafva deras publike medel, så framt de skola kunna löna deras magistrat samt underhålla de publike byggn ingar och verken.”