Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, på sätt af Statsråds-protokollet inhemtas, i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 17 Oktober 1863, angående ifrågasatt indragning af salpeterfonden, och jemväl med föranledande af Rikets Ständers samma år församlade Revisorers, på anförda skäl, yttrade åsigt, att tiden torde vara inno för upphörande med uppmuntran af salpeternäringen, hvilken dessutom beröfvade jordbruket ett kraftigt och beböfligt näringsämne, komitéen för salpeterärendena Ecvpeditions-Ulskottets Förslug lill under(1. Skrifvelse, iV:o 6‘7. IS afgifvit infordradt underdånigt utlåtande, samt E. K. Majit derefter på de i Statsråds-protokollet upptagna skäl, under den 13 Oktober nästlidet år, i nåder förklarat, att Statens åtagande, att' inlösa den inom riket bevisligen tillverkade salpeter, komme från 1867 års början att upphöra, med undantag för Westerbottens och Norrbottens län, der sådan inlösen tills vidare må ega rum; att för dessa län de genom Kongl. Brefvet den 7 Augusti 1863 fastställda två inlösningspris, nemligen 45 R:dr centnern för ren och rabattfri samt 35 R:dr centnern för oren och rabatt underkastad salpeter, må tills vidare förblifva gällande; att af de till andra och tredje salpetersjuderidistrikten ännu hörande län, salpetersjuderistaterna i Upsala, Stockholms, Westmanlands och Christianstads län skola med 1867 års början upplösas och understyresmans-tjensternas i de tre sistnämnda länen nuvarande innehafvare på indragningsstat förflyttas, med bibehållande af sina arfvoden, 300 R:dr för dem hvardera årligen, men med frånträdande af resepenningarne, hvilka, likasom det nu utgående belopp af 500
N:o 66. — om anslag till aflöning åt lärare vid ett tillämnadt fullständigt högre elementarläroverk derstädes efter nya F.lementarskolans plan och metod, m. m.. Motion N:o 109. Stats-Utsk. Utlåt. Stockholms kurhusinrättning, angående giltigheten af möjligen skeende öfverenskommelse i fråga om Stockholms stads eller läns utlösande från andel i stadens och länets gemensamma. Motion N:o 110. Stats-Utsk. Utlåt. Stora Lee och Hattefura, angående segelleden mellan. Se Hattefura. Strafflagen, om ändring af 2 Kap. 13 §, angående böters förvandling. Motion N:o 85 och 137. Lag-Utsk. Betänk N:o 37. om författande af en kommentar öfver. Motion N:o 102. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Student-ed, angående upphäfvande af föreskriften om. Motion N:o 104. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Städerna, angående ordningsstadga för. Motion N:o 178. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 47. R. St. underdån. Skrifv. Stämning, att stadgandet i Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1752 angående sättet för dess delgifvande åt hel menighet inå gälla, äfven då byalag eller samfällighet, som skall stämmas, utgöres af tio jordägare eller flera. Motion N:o 42. Lag-Utsk. Betänk. Stämpelpappers-afgift, angående ändring i föreskriften om sättet för liqviderande af sådan, öfverstigande 500 Riksdaler. Motion N:o 47. Bevilln.- tJtsk. Betänk. N:o 4. R. St. underdån. Skrifv. Stödesjön i Medelpad, om anslag till anläggning af ny väg från lastageplatsen vid dess östra ända till allmänna landsvägen åt Sundsvall. Motion N:o 143. Stats-Utsk Utlåt.
Sedan, genom Riksdagsåtgärderna 1828, en jemnäre hållning bereddes å veielcursens lopp, och genom i83o års Bank - Tior till RåneoUtskottets Utlåtande N:o 16. lag, Bancosedelns metalliska värde blifvit bestämdt till 128 sk., i stället för 48 sk. i sedlar, för en Riksdaler i silfver, är följaktligen sedelmyntets värde ansenligt förminskadt i förhållande till det reela; men det som mest caracteriserar verkningarne af de bägge myntslagen på inhemska industrien under sistförflulna tiderna är, att , oaktadt vexelcursen nu befinnes ytterligare, stigen några skillingar öfver mynt b est eini ningen , hafva likväl produeterna inom Riket nästan af alla slag, i synnerhet jordbrukets alster , i stället att, likt silf ret, stiga i sedelmyntets prås, deremot och tvertom, fallit i detta senare myntslag omkring en tredjedel, emot hvad de under realisationstiderna efter 18o3 gällde. Sålunda har, för att blott nyttja ett exempel, Råg, som åren i8o5 till 1809 betaides på Stockholms Börs per tunna från 12 till 14 R:dr Riksgäldssedlar, som den tiden gällde 8 å 9 R:dr i silfver, fallit för närvarande till endast 6 R:dr B:co, motsvarande efter nutidens vexelcurs 2 R:dr 8 sk. i silfver. Öfrige sädeslag hafva fallit i nästan samma proportion, och fäster man sig äler vid de utländska artiklar, som inom Sverige mest förbrukas, såsom salt, tobak, socker och caffe, hafva äfven dessa varor fallit i inhemska myntslagen, följaktligen ännu mer, men ungefärligen i lika proportion, uti silfvermynt.
Ryktet om det afslagna anbudet från regeringens sida hade i mycket vanställda former blifvit kringspridt. Det berättades nämligen att han afslagit detsamma hufvudsakligen blott derföre att det erbjudna honorariet icke tillfredsställde hans fordringar och i detta afseende påpekade man, såsom sqvallret städse gör, illvilligt nog, hans ekonomis klena skick såsom den klippa, emot hvilken hans forna föresatser strandat. It detta lumpna förtal log Birger stolt, ty han kände med sig sjelf att han innan kort tydligt skulle ådagalägga sin karakters renhet och sjelfständighet. Men han log icke åt den afsöndrade ställning i lifvet som nu fallit på hans lott i följd af brytningen med hans vapenbröder, hvilkas välmenande men ensidiga ifver dref dem, detta förutsåg han, i en riktning som ha.ns nu mognade ande icke kunde gilla, emedan denna riktning ledde förbi, icke till det föresatta målet: den finska nationalitetens kraftiga höjande. Han var måhända mera finne i sitt innersta hjerta än mången af de mest öfverspända, så kallade fennomanerne, men han var icke längre blind för sitt partis brister och han erkände, emedan han var en högsint ande, tacksamt den verksamma hjelp som den goda saken rönte af alliansen med dess naturligaste bundsförvandt i hela verlden, det svenska elementet i Finland. Han hade på senare tider, ehuru icke utan en svår inre strid och många återfall i sin förra lidelsefulla och hänsynslösa ensidighet, kommit till den öfvertygelse att en innerlig förening af landets andliga krafter är den enda praktiska utväg att med tiden, bredvid och trots den ryska påtryckningen, kunna i Finland väcka och underhålla ett sannt folkligt lif. Hvad den svenska talande delen af befolkningen vidkom var det öfvervägande flertalet af de densamma till buds stående krafterna villigt att, utan förnekande af sitt andliga samband med det svenska moderlandets kultur, träda i det gemensamma fosterlandssträfvandets leder.
Men då sedermera den 12 Februari 1812 Kongl. Maj:t biföll kyrkorådets underdåniga anhållan att till inrättande af en högre apologistklass lii använda Trehundra Riksdaler Riksgälds-sedlar al omförmälde räntemedei, upphörde utbetalningen af arfvoden för ali annan privatundervisning än den i violinspelning och ritning, hvartill ännu utgå tillsammans Etthundrafemtio Riksdaler Riksmynt ärligen, äfvensom anslaget till premier och böcker indrogs. Räntan ä Nyströmska donationen användes alltså för närvarande på det sätt, att Etthundrafemtio Riksdaler dela mellan lärarne i violinspelning och ritning, Etthundratjugu Riksdaler utgå till tolf stipendier af ofvan angifne belopp, samt Trehundra Riksdaler till en af läroverkets Kolleger, i hvars å stat uppförda lön de äro inberäknade. År 1803 den 12 April testamenterade dåvarande Rektorn J. Thilander till Norrköpings stads trivialskolefond Ett Tusen Riksdaler Riksgälds-sedlar, med föreskrift att årliga räntan skulle ”delas lika mellan Docenterne i 3:dje och 2:dra lä" seklasserna; så att de få hvardera Tretio Riksdaler nämnde mynt årligen.” Dessa donationsmedel utbetalas fortfarande till tvänne Kolleger vid Norrköpings elementar-läroverk. hvilkas af tatsrnedel utgående löner äro med motsvarande belopp minskade. Dessutom har stadens kassa tili hvardera af de tvänne äldre kollegalönerna lemnat bidrag med Sextiosex Riksdaler Tretiotvå skiilingar Riksgälds-sedlar, och till f. d. apologistens lön med Etthundratretiosju Riksdaler Tjugufyra skiilingar samma mynt. Af dessa lönebidrag synes likväl endast det tredje böra betraktas såsom donation, emedan de tvenne förstnämnde jemlikt Kongl. Resolutionen den 7 April 1856 biefvo staden älagde såsom ersättning för upphörandet af den besvärliga, sä kallade socknegängen. öro högre elemeutar-Iäroverket i Westervik. Staden har frivilligt åtagit sig att årligen öka skolans tillgångar med tjugu tunnor spanmål till lärames aflöning.
Jag hoppas dock, att detta förhållande kommer att småningom ändra sig, i samma mån yngre lärarekrafter uppväxa, försedde med en allmännare och mera vidsträckt bildning, än den hufvudsakligen till de klassiska språken inskränkta, hvarmed de äldre lärarne varit utrustade, och jag tror således ej, att vi af den ringa erfarenhet, man hittills vunnit, bör hemta någon anledning till misströstan, eiler efter don ställa horoskopet 452 Den 17 Mars e. ro. för framtiden. Resultaterna af delningen komma, jag är öfvertygad derom, att blifva vida mera tillfredsställande, än hvad man nu, pä grund af några få, mindre lyckade försök, velat påstå. Gr. De la Gardie, Robert: Den i första mom:t före slagna förändringen är, så vidt jag kan finna, ganska oskyldig, och jag tror verkligen ej, att det ligger någon fara i att vid maturitetsexamens afläggande medgifva ynglingen begagnandet af sådane hjelpredor, hvilka äfven vid högre examina få användas; hvad särskildt det mathematiska profvet beträffar, lär väl hulvudsaken vara, att kunna rätt använda formlerna; den som det kan, lärer väl äfven kunna räkna sig till dem. Jag skulle derföre icke tvekat att bifalla detta mom:t, om icke jag, i likhet med en föreg:de talare, ansåge det högst olämpligt, att R. St:r ingå i dylika detaljbestämmelser rörande undervisningen. Att ett sådant stadgande, som Utsk:t föreslagit i andra morn., skulle behölvas, torde bero på ett misstag. Då K. Stadgan ang:de afgångsexamen V 1862 i § 11 föreskrifver, att betyget »godkänd» i mathematiska profvet fordras för admission till muntlig examen, kan dermed icke förstås, att ynglingen nödvändigt skall hafva lyckats lösa alla de fem problemer och theoremer, hvaraf profvet består. Så att t. ex en yngling, som vid de öfriga problemens lösning visat sig ega fullgoda insigter, men genom missräkning eller annan tillfällig anledning misslyckats i det ena, skulle blifva nekad betyg för det mathematiska profvet. Ett sådant antagande står i strid mot hela den anda, som genomgår ifrågav:de stadga.
Betänk anden. grunden för desse inrättningars beskattning; eller efter behållen inkomst, hvilken kan lättare af denna än någon annan inrättning utrönas, då Bruksegare, genom vanligen för året gjorde bokslut, förmå styrka både sitt t i 11- verkningspris och sin behållna vinst , som åter lätt kan genom anställde jemförelser emellan det allmänna tillverkningspriset saint det allmänna försäljnings eller Harnmarskatts.jernpriset å Stapelstads - vågarne controlleras , då den Bruksegare, som underlåter att rigtigt uppgifva sin behållning , bör beskattas efter Taxeringsmännens bästa vett och samvete; att det synes obilligt, att bibehålla någon och aldraminst en så hög Minimi-beskattning, som den nu för Bruken föreslagne, emedan örn denna rörelse upphörer att gifva någon vinst , den ej eller bör för någon sådan beskattas; och att om Minimi-afgiften, den man nu synes anse för beskattnings systemets förnämsta del , måste ega rum för Bruk och Bergverk, kunde den väl icke hafva någon mera rättvis grund, än värdet af de vid hvarje särskild grund befintelige byggnader och inrättningar. I hvilken mening, jemte Herrar Rydberg, Bjuhr och Nilsson, äfven Herr Ekelund instämt med tillägg, dels att de vid Jernbruken befintelige hus , byggnader, verkstäder och andra inrättningar så mycket mindre bordt blifva en norm för värdet, som det ofta händer, att ett Bruk kan af en eller annan orsaks skull stå en längre tid obegagnadt, men likväl fordra en betydlig kostnad till sitt underhållande, dels ock Bevillnings-Utskottets BttHnlanden. Sitt ett med mindre kostnad uppfördt jernbruk lernnar en betydligare afkomst, än ett med Större byggnader och verkstäder m. m. försedt» Då Biksens Höglofl. Ständer redan genom omröstning i Förstärkta SlatsUtskottet bestämt, ej mindre att synbar förmögenhet skall blifva grun* den för deri utgående Beviliningen, än äfven att fen Minimi.
Rrndementet af 100 skålp. råsocker beräknas, enligt den l:sta uppgiften till 84,88 ft. raffineradt socker, 14,7 5 » sirap, » » 2:dra » » 81,78 » raffineradt socker, 10,87 » sirap, » » 3:dje » » 83,5 » raffineradt socker, 16,5 » sirap. Enligt alla tre uppgifterna ansågos 3 skålp. sirap motsvara 1 skålp. raffin. socker; och biel alltså rendementel, elter de frenne olika uppgifterna, 87,40—89 och 89, 0 skålp., eller olver hufvud närmast 89 proc. Tillverkningskostnaderna, utbetalte räntor inbegripna, uppgåfvos af den ene till 8 öre och af de tvenne öfrige till 7,14 öre per skålp. Häraf visar sig att, om man ville tillerkänna Svenska sockerbruken, jemte full godtgörelse för erlagd råsockertull, derutöfver ett skydd af ungelär 25 proc. å hela tillverkningskostnaden, borde, då råsockerlullen, såsom nu, utgör 8 öre per skålp., inlörselstullen å raffineradt socker bestämmas till endast 1 I öre och således surlaxen blifva 37A proc., under det denna surtaxe likväl, jemlikt Franska traktaten, är bestämd till 50 proc. Vid sådant lorhåliande måste den värde talarens påstående, att traktaten hotade Svenska sockerbrukens bestånd, sakna all verklig grund. Men ja" har ännu ett bevis, som visserligen icke saknar sin stora betydelse. Den värde talaren har åberopat Tanto sockerbruksbolags prospekt till stöd lör sina farhågor. Nu vill det sig icke bättre, än att denna prospekt utfärdades nära samtidigt med Franska traktatens afslutande, men först efter det prospektens utfärdare blifvit underrättade om traktatens innehåll, rörande sockerfrågan, samt deraf funnit, att traktatsbestämmelsen icke innebar någon våda för den Svenska socker-industrien. Så långt bär det då kommit, att Svenska industriens sakförare inom detta lius finna farhågor der industriens egna idkare sjelfve lörklara sig icke hysa någon fruktan.
S o m våra läsarcietetslifvet af Robert von Koch; Looström &amp; komp-.s innor helt visst erinra sig, skildrade den högt förlag. — Ett arbete, som nog kommer att väcka skattade signaturen » Esseide » för en tid sedan i ett visst uppseende. ldun under rubriken » En korsdragerska » en olycklig kvinnas hårda lott. En insamling sattes ock Spillror och andra berättelser, af Cecilia Baåth — i gång och omfattades med varmhjärtadt intresse. Holmberg; Fahlcranlz &amp; C:os förlag. — Den flitiga Redovisning för de insamlade medlen har nu författarinnan, hvars väl utarbetade biografier öflämnats af de personer, s o m godhetsfullt åtagit ver framstående personligheter vi förut haft tillsig denna möda. Enligt denna utgöra de kontant fälle omnämna, visar sig här ock som god novellist. insamlade medlen 1182 kronor 80 öre, och ha De himlasända tvillingarna, roman af Sarah Orand, för kost och underhåll m. m. utbetalats 150 kroöfvers. från engelskan, förra delen; Looström &amp; nor. Återstående 1032 kronor 80 öre har FöreKungl. operan. Till firande af det stora Gustafkomps förlag. ningen för Välgörenhetens Ordnande för » korsAdolfs-minnet gafs i söndags en stor galaföredragerskans » räkning benäget mottagit. Dessutom ställning, hvars program som hufvudnummer uppRubinSn, reseminnen från Ceylon a f prof. C. J. ha från flere håll lämnats rikliga bidrag i hustog en serie tablåer, framställande nio bilder ur Rossander; Vilhelm Bittes bokförlagsaktiebolag. — En geråd, matpoletter, kläder o. m. d. hvartill komden store hjältekonungens lif. Till dessa tablåer, särdeles intressant reseskildring från den resa till mer pågående försäljning i boklådorna af en tryckt som förträffligt satts i scen af hr Axel Rundberg, Indien, som prof. R. sistlidne vinter gjorde tillskrift. Ett hjärtligt och varmt kändt tack till alla, hade skalden Daniel Fallström skrifvit nio särsammans med sin maka.
Om man ock bör antaga att fattigvårdsstyrelserna, utan afseende å kostnaderna, af pligtkänsla, när så behöfves, påkalla läkaren åt fattige sjuke, är det likväl icke otänkbart att, då dryg kostnad dermed är förenad, kallsinnighet för den lidande insmyger sig, hvadan någon jemkning äfvensom bestämdare föreskrifter i detta fall synes vara af behofvet påkallade; och får jag, på det ingen, hvarken i det förra eller sednare fallet, skall kunna låta fruktan för dryg kostnad afhålla sig från att i tid och till hvilken som deraf är i behof tillkalla läkare och på det att denne — såsom det till åtskillige läkares heder måste erkännas vara fallet — icke heller, då det gäller den fattige, må behöfva utan ersättning lemna hjelp åt en sjuk, vill jag vördsamt föreslå, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta ett tillägg i instruktionen för provincialläkare af följande innehåll: kallas läkare att biträda vid barnförlossning, erhåller han dagtraktamente efter hvad derom stadgadt är, och särskildt för förrättningen 10 R:dr; kallas läkare, som af distriktet njuter fri bostad, till sjuke, som af fattigvården njuta försörjning, erhåller lian för receptet 1 R:dr. I båda dessa fall eger läkaren icke att fordra traktamente för mer än en dag, då resan från och till hans hemvist på en dag hinner verkställas. 438 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Fortskaffas han genom den hjelpsökandes försorg fram och åter, ege då icke annan skjutsersättning rum. Saknar den hjelpsökande tillgång, utgår ersättningen af kommunen. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. P. Odman. från Wester-Norrlands län. Af Pehr Östman från Wester-Norrlands län, om nedsättning af det uti gällande taxa för landtmäterigöromål bestämda arfvode.
Den 29 Juli f. m. 1369 Om derföre, genom vidtagandet af de mått, som Särskildta Utskottet föreslagit, så skulle hända att, penn inge förlägenheten af sig sjelf upphörde, så skulle det visserligen blifva svårt och kan hända alldeles omöjligt för Banken, att utom en slik lackande låne-inrättning kunna bibehålla Sedelstocken oförmindskad. Men långt ifrån att häröfver blifva missnöjde, är jag öfvertygad, att Riksens Ständer skulle med glädje se den hårda dom att helt och hållet inställa amorteringen, som de i yttersta nöden trott sig böra fälla, vid verkställandet kunna mildras. I anledning af allt detta vill jag vördsammast hemställa om ej Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle Anna tjenligt att i så matto förändra grunderna för denna låne-inrättning, att rentan borde erläggas med 6 Fr o Cent och årliga avbetalningen fastställas till 4 ProCent af primitiva Capitalen. Men då torde Egendomen hunna få belånas till \:ten eller han hända -§■ af dess värde. Härigenom skulle den förlägne finna utväg att undgå enskildas ocker, Capitalisten skulle blifva nödsakad åtnöjas med laglig renta och liksom tvingas att sätta sina penningar i omlopp. De i Banken inflytande amortissements medlen skulle åter utgå jemt *570' Ven 29 Juli f. m. j elen mån, som de i allmänna rörelsen be höfdes. Då k om me, om jag så får säga, Nationen sjelf i tillfälle att afgöra, om och till hvad belopp Sedelstocken kunde tåla att förinindskas,— Friherre Stael von Hollstein, Corfitz T udvig-.
Skulle nu likväl inom RiksStånden, det vare sig genom beslut eller yttrad önskan, de grunder förcskrifvas StatsUtskottet, hvarefter ärenderna borde utredas, så är det icke mera StatsUtskottet, det är Rikets Ständer, som verkställa denna utredning, och ett sådant för - 44 Den i5 Jan uar i i. farande vore, efter min öfvertygelse, icke förenligt med Grundlagen. |Här är dessutom icke allenast fråga omgrunderne, som skola uppgifvas, utan äfven om beloppet af den Summa, hvarmed i första rummet StatsUtskottet skall, i sitt förslag, inkomma: hälst beräkningen hämtas från i8a3 års UtgiftsBetänkande, med särskilda föreskrifter i afseende på 3, 8 och io HufvudTitlarne. Då det i RegeringsFormens 56 §. är uttryckligen bestämdt: att allmänna frågor, som uti Riksens Ständers plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagasj utan skola öfverlännäs till behörigt Utskott , som ega att dem utreda och deröfver sig yttra, så hemställer jag, om icke i det hela Friherre Anckarswärds motion skulle leda till en sådan förberedande åtgärd inom RiksStånden, som icke förenar sig med nyss upptagne Grundlags stadgande. Det man således, efter min öfvertygelse, icke Van besluta, utan att strida emot lag, bör och kan man ej heller önska. Antingen skall väl en önskan betyda något, eller också tjenar den till ingenting; och att Rikets Ständer yttrat sig i denna form lill ett Utskott, har migvetterligen ännu icke inträffat, då Utskottet har sig i Grundlagen föreskrifven rättighet, att fritt handla och pröfva, och det först, sedan detta skett, på Rikets Ständer ankommer att Utskottens förslag antaga eller förkasta. Jag kan således icke annat än tillstyrka, Den i5 Jann ar ii. 45 att den förevarande motionen icke må upptagas. Friherre Cederström: Lika med Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt hade jag ämnat upptaga och besvara Friherre Anckarswärds motion, i händelse fråga blifvit om dess upptagande till beslut.
[1373] Tandläkaren alla NS c » r Apotek, hos C. F. Dufva, Drottninggatan 41, i de större parfymbodarna, m. fl. m. fl. ställen. [1332] Sparsamma Fruar. för I RiÉrl 1 skalp.) Härmed tillkännagifves, att jag efter min moder Fru B. Sundemans frånfålleöfvertagit ~^ff I bokhålleriskolan vid Gnesta utbildas fruntimmer till dugliga kontorister och kassörer i alla branscher af affärsverksamhet. Undervisningen bestrides af en genom mångårig praktik väl förfaren kontorist och tvänne lärarinnor. Skriftliga förfrågningar besvaras mot porto af fröken A. Keventer, adr. Gnesta. Idun LDUN |897 praktisk veckotidning för kvinnan och hemmet UNDER MEDVERKAN AF '. ALFHILD AGRELL, LINA BERG (L. S. ), ELLEN BERGSTRÖM, AMANDA KERFSTEDT, ELLEN KEY, LOTTEN VON K R ^ M E R, SELMA LAGERLÖF, MATHILDA LANGLET, VILMA LINDHÉ, MATHILDA ROOS, ANNA WAHLENBERG, EVA WIGSTRÖM (AVE), DANIEL FALLSTRÖM, PER HALLSTRÖM, JOHAN NORDLING, BIRGER SCHÖLDSTRÖM, N. P. ÖDMAN m. fl. HOFBOKTRYCKKRIET IDUNS TRYCKERI AKTIEBOLAG Seminariet för huslig utbildning GÖTEBORG INNEHÅLL.
Beträffande åter beräkningen af den ersättning för tolags-inkomsterne, hvilken skulle stapelstäderna tillfalla, så dela Rikets Ständer den af E. K. M:t uttalade åsigt, enligt hvilken rättvisa och billighet kräfva, al t den verkliga inkomst, hvarje stad af tolagen uppburit, varder till sitt fulla belopp ersatt; äfvensom att en tillökning i denna tolagser sättning bör tillgodokomma hvarje stapelstad, i mån af rörelsens till vext derstädes, med fem procent af stadens stigande tulluppbörd, samt att, med iakttagande af de särskilda omständigheter, som i afseende å städerna Sundsvall och Haparanda, föranleda till en från 1855 års förhållande hemtad grund för bestämmandet af tolags-ersättuingen till dessa städer, nämnde ersättning i allmänhet bör, med utjemnande till närmaste hundratal, bestämmas att utgå efter medelbeloppet af hvarje stads samtliga tolags-iukomster och tull-uppbörd för åren 1853, 1854 och 1855; men den i Statsråds-prolokollet anmärkta oegentlighet, som med obetingadi godkännande af E. K. M:ts förslag skulle förknippas, alt en eller annan siad, der rörelsen kunde komma att aftaga, ändock blefve vid sin nuvarande inkomst bibehållen, intilldess Kongl. Maj:t och Rikets Ständer annorlunda förordnade, har svnls Rikets Ständer både kunna och böra i sammanhang med förevarande tolags-reglering förebvggas, sä att den alltid ömtåliga frågan om rubbning af samma reglering må i möjligaste mån för framtiden undvikas.