Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom dessa 7000 R:dr, erhöll Directionen ytterligare till Medicamenter n3 R:dr 1 sk. 4 r:st., men som å skulden sedermera afbetaldes 43a R:dr 42 sk. 8 r:st. influtna Auctionsmedel för sjukhuspersedlar, sorn år 1821 blifvit i Hufvudstaden försålda; så utgjorde Direclionens derefter återstående skuld till. Medicinal-fonden endast förberörde R:dr668g: 6: 8. — Sedan Landshöfdin - Kongl. Mnj:ts Nådiga Proposition N:o 10. gen, till följd af Rikets Ständers ofvan omförmälde Leslut, blifvit om denna summas betalning förständigad, hade lian den i5 Februarii i83i, med Deputerade af Länets innebyggare, hållit ett sammanträde å Lands-Cancelliet, då desse enhälligt förklarat, att, som de hvarken blifvit hörde öfver den ifrågavarande utgiften, eller fått tillfälle bedöma förskottets behöflighet, eller tillse, huruvida det blifvit till sitt rätta ändamål användt; så och då de flere år godvilligt underkastat sig Curhus-afgiftens högsta belopp, för att bringa Curhuset i syftesenligt skick, bestridde de att nu, efter mera än io års förlopp, sedan förskottet meddelades, åtaga sig en betalnings-skyidighet, hvars ifrågas.tällande de icke egt anledning förmoda.
Det svar, som R. o. Ad. an ser sig kunna afgifva, bör bero derpå huru de sjelfva uppfatta frågan, om de anse att riksdagen utan olägenhet för det stora bela kan med säkerhet afslutas d. 24 i denna månad; men jag hemställer huruvida detta nu bör kunna ske, då icke alldeles ovigtiga motioner blifvit väckta, sorn ännu alldeles icke blifvit vidrörda af de Utsk., till hvilka de blifvit remitterade, och jag hemställer om icke motionsrätten, som dock alltid måste anses innebära en rätt, skulle kunna anses tillintetgjord, om Ständerna sjelfva bestämdt förklara, att riksdagsärendena äro så bragta till slut, att intet hinder finnes att afslula riksdagen. Om äfven sådant icke sker, så finnes ju likväl detta icke utgöra något hinder för den andra statsmakten, som har sig förbehållet rättigheten att efter fyra månader kunna afsluta riksdagen, när den så finner lämpligt, utan att den behöfver afvakta alla riksdagsärendenas bringande till slut. Men huruvida RiksSt:n sjelfva kunna uttala det, lemnar jag derhän. Gr. Cronhjelm: I händelse den från Just.Statsmini stern för någon tid sedan inkomna skrifvelsen i ämnet skulle vara tillgänglig, så anhåller jag, att den måtte uppläsas och jag derefter erhålla ordet. Sedan lill följd häraf ifrågavar. i R. o. Ad:s protocoll för den 15 sisth April intagna skrifvelse blifvit uppläst, yttrade Gr. Cronhjelm: Af den nn upplästa skrifvelsen sy nes tydligt, att K. M. gjort riksdagens afslutande beroende af den omständigheten, huruvida vissa i skrifvelsen omnämnda frågor, eller de, som angå Stats-, Bancooch Bevillningsregleringen kunde vara fullbordade eller icke, och med anledning deraf är det, som jag tager mig friheten föreslå, i händelse något beslut här behöfver fattas, att R. o. Ad. ville uppdraga åt Hr Gr. o. Landtm, att hos K. M. i und, tillkännagifva, det Hr Gr.
Under det negativa stadium, uti hvilket de ännu, efter min uppfattning, befinna sig, saknar den positiva politiska kraft, som förslaget hos dem nedlägger, tillbörlig motvigt och kan förrycka sjelfva institulionen, eller åtminstone försena dess rätta utveckling, till mehn för både kommunen och staten. För att icke trötta R. o. Adis tålamod, förbigår jag de anmärkningar, som emot detaljbesjämmanden kunna göras. En af dem är dock af den vigt, att jag om densamma önskar säga några ord. Den rörer den sammanräkning af kamrarnes röster, som skall ske, då de stadna uti olika beslut ang. Statsreglering, Bevillning samt Bankens eller Riksgälds-Kontorets förvaltning, — ett stadgande, som lägger afgörandet af dessa frågor uti den andra kammarens hand och kan medföra betänkliga följder, synnerligen vid bevillningarnes reglerande. Det försvar, som Statsråds-protokollet för detta förslag uppställer, synes mig svagt. De anspråk, som det för den andra kammarens räkning framhåller, till likhet med hvad inom andra representationer eger rum, falla nemi. till intet, då äfven den för - 200 Den 4 December. sta kammaren är folkvald. Hvad som synbarligen föresväfvat Regeringen, har varit fruktan för någonting liknande nuv:de Förstärkta Utsk. Att dessa icke erbjudit säkerhet för lycklig bemedling, är sannt, men åtskilliga förhållanden, med vår nuv:de representation och Riksdags-Ordning sammanhängande, hafva dertill medverkat. Främst ibland dessa står ståndssplittringen, hvilken, synnerligen inom några Stånd, uppställt nära nog såsom regel ett obetingadt vidblilvande af eget Stånds heslut. Härtill kommer, att val till de Förstärkta Utsk:n först ske sedan åtskilliga hufvudfrågor blifvit omtvistade. Den partihetta, som en eller annan af dem vanligen upptänder, gör då valen exklusiva och utesluter t. o. m. tanke på förmedling. Mycket olika torde en nämnd gestalta sig inom en representation, sammansatt af homogena elementor, så vida denna nämnd icke tillsättes efter kämpade strider, utan genast vid Riksdagens början utses.
Jag är af den öfvertygelse, att alla creditpapper böra betala Recommendationsafgift, i händelse ersättning kan ifrågakomma, såvida de äro bankpapper; men jag har ej afsett enskildta invisningar, ty dessa kunna ej åläggas att betala någon afgift. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att så väl Grefve Spens’s ofvannämnde Memorial, som de i anledning deraf afgifne yttranden, måtte lill BevillningsUtskotlet remitteras, hvilket bifölls. Den 19 December e. rn. 4(3 Föredrogs å nyo Herr Rosensvärds, Adolph Reinhold, den 10 dennes e. m. på bordet lagde Motion om åläggande för Postmästare och Postförare att, emot lämpligt arfvode, biträda de corresponderande på landet med brefväskors fortskaffande och brefs expedierande till och ifrån PostContoren. Herr Printzenskjöld, Axel: Jag får till alla delar instämma med Motionären i afseende å olägenheterna af bristande föreskrifter, angående enskildta personers brefväskors fortskaffande till och från PostContoren, samt deras expedierande derstädes. Jag har äfven sjelf erfarit, huru långt Postmästare kunna drifva sina pretentioner i detta afseende, då Brcfägaren bott endast en mil från PostContoret. Några föreskrifter häruti äro alldeles nödvändiga, för att förekomma att correspondenter icke blifva med oskäliga afgifter till Postmästare och Postförare betungade. Herr Rosensvärds ifrågavarande Motion, tillika med Herr Printzenskjölds anförande i ämnet, remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. Föredrogs å nyo Herr Estenbergs, Pehr, den 10 dennes, e. m. på bordet lagde Motion, angående förhöjning i de af Wadste - 4-4 Den rg December e. m. na Adeliga JungfruStiftsCassans fond utgående pensioner.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos. ang:de staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret. Remitterades till StalsUtsk. Vid förnyad föredragning af K. M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., i fråga om tillvägabringande för Statens räkning af en lotsoch båk-inrällning å Götha kanal samt de sjöar, hvarigenom densamma ledes, äfvensom ä Götha eif, blef denna nåd. propos. remitterad till StatsUtsk. Föredrogs ånyo K. M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., i fråga om indragning af Hofjaktvarfvet härstädes. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag vill endast hafva underställdt StalsUtsk:s bepröfvande, om det kan vara riktigt, att försälja frän Kronan en tomt, sä väl belägen som den iliägavar. när man ser huru svårt det för Kronan är och huru dyrt det blifver att inom stadens område förvärfva tomter, dä de behöfvas? Om man linner för godt ali ändra den beslående inrättningen, sä synes icke deraf böra följa att tomten afhändes Kronan. Kostnaderne, som man nödgats göra för att anskaffa tomt åt myutet, torde bevisa att det kan finnas någon grund för min vördsamma hemställan. K. M:s nu föredragna nåd. propos. jemte det i anledn. deraf afgifne yttrande remitterades till StatsUtsk. Den 30 N o v e m Ii e r e. m. 105 Föredrogs ånyo K. M:s d. 27 dennes på bordel lagda nåd. propos. ang:de grnnderne för rättigheten alt, tillverka, omdistillera oell i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid. Hr Hammarberg, Carl Axel, uppläste följande:
Man har vidare påstått, att det vore en väsendtlig brist i förslaget, att Ståndsordningarne icke blifvit på förhand upgjorda och i Grundlagen intagna. Jag vågar deremot påstå, att i Grundlagen, sådan den blifvit föreslagen finnes intaget allt hvad af Ståndsordningarne är af vigtigare konstitutiv natur, och det vida mer än i den nu gällande Grundlagen, så alt, om förslaget i berörde hänseende skulle anses felaktigt, detta fel i högre grad vidlåder vår nuvarande Grundlag. I afseende å R. o. Ad:ns representationssätt innehåller 12 § Riksd.Ordn. endast följande: '’R. o. Ad. infinner sig till Riksdag och representeras enl. Riddarh.Ordmn, hvilken, lika som öfriga Ståndsordningar, bör vara i öfverensstämmelse med grundlagarne författad.” Således kan, utan hinder af Grundlagen, en total förändring i R. o. Ad:ns representationssätt föreslås och af Ståndet antagas samt blifva lag, så vida K. M. dertill gifver Sin sanktion. Enl. förslaget är deremot uttryckligen bestämdt, så vål huru många R. o. Ad:ns representanter skola vara som öek att dessa representanter skola distriktvis väljas, hvarförutan, för att förekomma alt Ståndsordningarne skulle blifva förhastadt och onödigtvis omändrade, det blifvit föreskrifvet, att ändring deruti icke må annorledes kunna företagas, än lill följd af vederbörande RiksStånds derom under tvenne riksdagar å råd fattade lika lydande beslut det Konungen godkänt. Häraf torde det vara uppenbart, att förslaget, i afseende å R. o. Ad:ns representationssätt, är vida mera bestämdt än nu gällande Riksd.Ordn. samt att det blefve svårare alt förändra den en gång upgjorda Ståndsordningen, ån det f. n. år att ändra Riddarh.Ordmn. Den 15 Februari r. ni. 91 Hvad PresleSt. beträffar, eger, enl. 13 § i nu gällande Riksd.Ordn., hvarje stifts presterskap rättighet att, på sätt det finner för sig tjenligast, välja ett visst antal fullmäktige.
Då det är omöjligt all a priori bestämma och med mathematiska bevis styrka till hvilka resultatethvar och ens åsigter i denna fråga skulle i utförandet leda, då bror emot bror och vän emot vän, med i öfrigt de mest enstämmiga åsigter, i denna fråga ofta hysa olika, så hemställer jag, om det icke är nödvändigt, att uppoffra något af sin enskilda öfvertygelse, icke i fråga om beslut, ty då får man icke dagtinga, men då fråga är att förena sig i de allmänna grunder, på hvilka ett förslag skall uppgöras. Man har framställt, att R. o. Ad. -skulle kunna komma att ångra ett sådant beslut. Jag kan icke hysa någon fruktan 228 Den 12 Mars e. m. derför, då Ståndet i alla fall liar sin beslutande rätt qvar. Här är endast fråga 0111 alt låta Const.Ulsk. försöka att på dessa grunder uppgöra ett förslag, som det ännu vid nästa riksdag står Ståndet öppet alt förkasta. Jag finner det visserligen naturligt, att en ledamot af Const.Ulsk., som på förmiddagen yttrade sig, icke faun sig tillfredsställd af detta förslag. Jag medgifver, att det blir besvärligare för det Utsk., som skall utarbeta förslaget, att endast få de allmänna grunderna för sig uppgifna, men då jag känner huru denne ledamot alltid är färdig att uppoffra sin tid och sin möda för fäderneslandets bästa, tror jag mig icke brista i grannlagenhet enrot honom, då jag säger, att det är Utsk:s ovillkorliga skyldighet att underkasta sig eli sådant arbete, med fara, jag medgifver det, att få sitt förslag förkastadl, när det inkommer lill Stånden. Här har blifvit yttradt af en värd talare, alt den kammaren, som bestod af största antalet ledamöter, skulle uttrycka en större grad af folkets förtroende. Om hamrarne, såsom denne ledamot föreslagit, skola bildas af alldeles enahanda elementer, så kan detta låta säga sig, men om för den öfre kammaren skulle fordras högre qvalificationer, vare sig i intelligens eller förmögenhet, så låter det tänka sig, att den öfre kammaren äfven med färre ledamöter kunde uttrycka en lika stor grad af förtroende, som den nedre.
Magazinslnrättningens behållningar, hafva Revisorerne yt - Betänlanden, 3f:o 208. 3o9 trat, det de saknat all ledning för ett säkert bedömande, huruvida och i hvad reon dylika anläggningar lomme att gå i verkställighet. Utskottet som, med anledning häraf, sökt förskaffa sig underrättelse örn DistrictMagazinsInrättningen sedermera kommit till stånd, har erfarit, att detta ämne varit föremål för flera gånger förnyade undersökningar och vederbörandes hörande i åtskilliga Län; att en definitiv Regleringsåledes ej ännu blifvit verkställd, men att resultatet förmodas på det hela blifva: att Norrbottens och Wermlands Län icke erhålla några DistrictMagazin: att i Stora Koppar bergs Län ett sådant allenast kommer att inrättas i en enda Socken: att i Gefleborgs Län några förut der befintliga SockneMagaziner erhålla Spannmålsanslag till förstärkning samt att i WesterNorrlands Län äfvenledes blott en Socken anmält sig vilja anlägga eget Magazin; att inrättningen deremot komme till allmännare verkställighet uti en betydlig del af Westerbottens och i nästan hela Jemtlands Län, der större delen af det beviljade Spannmåls-nnslaget blifvit inlefveieradt genom afbetalningar på Socknarnes Spannmålsskulder, så att dessa senare uti Frösö Magazins-räkenskaper balancerade totala belopp, utom räntemedel, numera gör er^- dast 19,210 R:dr 18 sk. 5 rtst. B:co. Varande återbetalningen af den öfriga i Länet utestående betydliga summa, i stadgad ordning försäkrad genom DistrictMagazins-föreningarne. (R. B. pag. 3a.) 2 Morn. MagazinsTnrättningens Öfverblifna behållningar af Inventarier, Materialier och andra förbrukningspersedlar, får Utskottet meddela att det partie Akånska Stenkol, som vid Kronobrännerierna härstädes vid Revisionstidens slut ännu varit qvarliggande och, oaktadt flera försök, icke kunnat försäljas, i början af år 1826 blifvit afyttrade. I afseende på Allra.
Likväl måste man, i afseende på lagligheten härvid, gora en skillnad, nemi. huruvida, å- ena sidan, reservanterna i sina reservationer afse att för Representationen framlägga en anm., som grundar sig på någon af deni särskildt vunnen erfarenhet och insigt genom protokollens innehåll, nied andra ord något faktum, hvarom utur deras läsning erhållits kännedom;. elier om, å andra sidan, kännedomen år inhemtad, oberoende af protokollen. Till något framläggande af den. förstnämnda kategorien har man, enl. mitt förmenande, alldeles ingen rätt; men den andra kategorien af reservationer år, såsom nyss antyddes, den, då man. stödjer sig på allmänt kända förhållanden, hvarutinnan ingen läsning af StatsRådsprotokollen ger någon ny' up lysning. Dervid kunna reservanterna ega befogenhet att i sina af gifvande reservationer ådagalägga och utveckla en åsigt, som är stridande emot Utsk:ts. Föremål för föredragning hos R. St:r blifva dessa slags utredningar dock icke t men den. individuella, måhända fullt sanna åsigten är inför R. St:r uttalad. Längre kunna reservanterne utan tvifvel icke gå; men jag tror också, att de, vid detta Mern. antecknade reservanter icke heller gått längre. Röster höjde sig vid justeringen inom Utsk. emot reservationsrättens begagnande i detta fall; men sedan den åsigt., jag nuhaft äran utveckla, vann understöd af Utsk:ts pluralitet, samt i sak vunnit sin tillämpning, behöfde jag för min del, för tillkännagifvande af ofvanbesagde utveckling, icke bifoga någon reservation i afseende å denna upkomna tvistefråga, hvilket förfaringssätt, eller reservationers afgifvande mot reservationer, alltid måste leda till stor vidlyftighet och lämpligen, skulle jag tro, i de flesta fall mycket val kan undvikas. Må det nu tillåtas mig att återgå till sjelfva hufvudfrågan, nemi. granskningen af StatsRådets protokoller. Man har i afseende å Utskits Mein. frågat, hvartill framläggandet af de 4 annune lämpligen kunde tjena, då Utsk. icke påyrrkat någon sådan anmälan, som § gifver vid handen.
För att inotsvara detta beliof och f ' ylla denim brist hade c&amp;kför Förbundet stal1.t p&amp; sitt progrrtm bildai-icle&amp; af en sj~~ldliassa för Iäixwiiinor ocli med dem lil~stallcln l ~ ~ nor. i n Plan för ett clylilrt företag ixppsattes af sal~lxiuiiga person.er, staclgm ntarbetacles ocli nntogos, och reclmi 1885 iipprättades Frec7riknBremer-FbX~t~~ defs ssjlrkknssa: elznrn cleiisairiin n f ' örst i nmj 1.S87: sedan. det i stadgaïize best~mcla antalet af 3.50 ~necUen-imar antecknats, Iionstitneracle sig och. tradde i verksamhet. Kassans &amp; nclrzm81 al: att lan-ina penniilg~~n.derstiscl &amp; t de cleliigare, som af ' sj~ikdoin iiro ofCsrmögiia till arbete. Tilltriide till. h s a n äga 1ära; rinii.or och kvinnor, livilkas verksamhet och lefnadsställning mecl afseende Q si~diliglietsförhållan.dena ej äro Årsafgiften. växlar niellan 12 ogynnsammare än lärarinna *. - 17 kr, beroende på aldern vid inträdet. Sjulihjaly har utgått med 1: 50 o.m dagen. för en tid af 1iögst 1.3 veckor om h e t. Glädjande a t t konstatera är, a t t det tillfälle till själfhjälp, som på detta sätt erbjjudes c h till sitt eget arbete hiinvisade ' kvinnan, allt mer .och mer iippskattas. Medlemsantalet har mecl livarje år ökats och utgjorde vid 1894 %rs slut 238 personer. Sedan l~assans början hafva 45 ni.edleminar. genom dödsfall eller af annan anldning utgått d ä r ~ ~ r Under.
Om således, genom införande af Landskapsting, derå Svenska Folket skulle genom Landt-Ständer representeras* icke de ändamål uppnås , i och för hvilka förnämligast berörde innovation förordas, är det en ökad pligt, att icke förbise de besvär och olägenheter, som påtagligen eller sannolikt skola åtfölja densamma, äfven som de vådor, i hvilka den möjligen kan inleda. Jag vill ej erinra om de flerfaldiga svårigheter, i hvilka' förslaget oundvikligen skall inveckla sig, vid de närmare bestämmelser, som erfordras, för att gifva det sin afrundade fulländning eiler innan en ny Landtdagsordning blifvit uppgjord. Men klart är, att, då Landt-Ständerne, utgörande i samtliga Länen en icke ringa personal, skola årligen sammanträda och i det för en del orter mindre närbelägna Läne-Residencet uppehålla sig under loppet af en månad, faller dermed en ganska betydlig kostnad på landet. Och denna kostnad blir sannolikt dessinera obehaglig och tung, som resultaten af öfverläggningarne, örn dessa ej upplösa sig sjelfva i skum, väl äro förlagda inom möjlighetens krets, men dock der underkastade en mångfaldig främmande pröfning, och utställda tili en oviss framtid, innan de i verkligheten inträda. Vid sådane förhållanden låter sig förutses att valen: skola med likgiltighet omfattas och behandlas; att alltså de, som med minsta möda och ber svär kunna utföra, måhända äfven de, som mot minsta arfvode vilja emottaga ombudskapet, skola dervid förnämligast komma i fråga; och att i följd häraf vid Landskapstinget Provinceris röst icke skall finna ett mera tillförlitligt uttryck, ej heller dess önskningar och åsigter med sträng sanning komma att uttalas i de afgående Lagförslagen och Petitionerna.
Med all aktning för de lärda män, som sägas hafva dikterat Utsk:ts beslut, så tror jag icke, alt man får tillägga dem mera förmåga än andra menniskor att precist på siffran bestämma det antal lärjungar, som en lärare kan sköta. Såsom här redan blifvit sagdl, kan den ene läraren med lätthet undervisa 40, då den andre icke kan sköta 15. Jag vill icke yttra mig vidlyftigare i denna tillräckligt länge diskuterade fråga, utan lörnyar endast min anhållan om afslag å punkten. Hr Fahnehjelm, Gustaf: De omdömen, som blifvit fällda inom Utsk:t af åtskilliga insigtsfulla män och hvilka en talare bär åberopat, harle kunnat lillerkännts en större betydelse, om R. St:r vid början af riksdagen hade bifallit det då väckta förslaget att, för behandling af läroverksfrågorna, tillsätta ett särskildt Utsk.; men då så icke skett, tror jag, i likhet med Gr. Sparre, att man icke bör anse sig bunden af det tillstyrkande, !54 Den 10 Jani f. m. sorn blifvit gjordt af Ekon.-Utsk:t, oaktadt det inom Utsk:t kan hafva funnits en eller annan erfaren skolman. Hvad sjelfva frågan beträtTar, tager jag mig friheten alt upplysa, att då vid ett elementar-läroverk förhållandena synas kräfva extra biträde af lärare, eger Ephorus att hos K. M. göra underd. framställning om anvisande af extra anslag för detta ändamål, och om det pröfvas, att behof af förstärkning i lärarekrafterna verkligen förefinnes, så beviljar K. M. de nödiga medlen. Jag tror för min del, att man kan vara fullkomligt belåten med författningen i detta afseende, sådan den är, och på grund deraf förenar jag mig med de talare, hvilka yrkat afslag å Utsk:ts hemställan. Hr Lilliehöök: Såsom ett tillägg till Frih.
Detta hinder är visst ej ett sådant, som direct är lagdt i vägen för tidningars och skrifters utgifvande, men det verkar ändå så mycket, i förening med den allmänna penningebristen och kölden för Litteraturen, att gerna ingen för medborgares upplysning och gagn nitälskande Samhälls medlem kan våga utgifva en tidning, utan farhåga att på sitt gagnande företag förlora. Den förlust i inkomst af postmedel, som kan tillskyndas Staten genom postfrihet för tidningar, är så högst obetydlig, att den allsicke kan komma i beräkning vid jemförelsen af den litterära vinst och medborgerliga nytta, som nödvändigt skall upp. komma genom samina postfrihet. När härtill kommer, att postmedlen äro en del af Bevill* Dea 24 April. ningen, så får jag underställa samt föreslå Högloft. Ricfderskapet och Adeln, att i förening med de andra Stånden , som äfven härom böra anmodas, fatta det beslut, att hädanefter alla, både Svenska och Norrska, Tidningar, som nu utgifvas, eller framdeles komma att utgifvas, af hvad namn och beskaffenhet de vara må, tillåtas att postfritt forsändas, så väl inom Sverige sorn Norrige, i fall Författningar inom det sednare Riket ej sådant förbjuda. Önskvärdt vore det äfven, att Författningen härom blefve så snart som möjligt utfärdad och till verkställighet befordrad. Om mitt Memorials communicerande med de andra respectiva MedStänden får jag anhålla. Herr Spaldencreutz*i Dictamen skulle förblifva hvilande, för att i sammanhang med Grefve von Schwerine anförande åter upptagas vid föredragningen af StatsUtskottets Betänkande rörande postfrihet lör Dagblad af en viss beskaffenhet. Justerades följande:
Nyss en blomma dog i skogen Och jag gret vid hennes bår; Ty den blomman het Anna-lill trogen – Månn’ hon vaknar nästa vår? Men nu är ej tid att gråta, Då i dag jag skall stå brud; Dock hvi dröjer min brudgum, den såta? Jag står re’n i bröloppsskrud. Stig då opp utur din bölja Och gif svar uppå min sång! Sedan skall jag till altaret följa Allt ibland sjöjungfrur mång’. Och när slut är bröloppsfärden, Till din perlesal vi gå; Der blir ljufligt att somna från verlden Uppå dina bolstrar blå. (Hon stiger utför kullen) Prosten. Nu kommer hon hit ned; gå in i stugan, Jan, så får jag vara ensam med henne en stund. (Jan går.) – (Till Anna, som kommer fram på scenen.) Gud signe dig, mitt barn! Känner du igen din gamle vän i dag? Anna. Min vän? – Åh, jag har inte mer än en vän, och han kommer inte, fastän jag sjunger och ber. Prosten. Tänk inte så, Anna. Erik kommer nog tillbaka, och då blir du hans brud. Anna. Erik? Hvad är det? – Erik? (Hon skrattar sakta) Inte heter brudgummen så. Nej, han heter Necken. Visste du inte det, du! (hon skrattar åter sakta och börjar sedan gnola och sjunga) Prosten. Har du då alldeles glömt af Erik, kära Anna? Anna. Erik? (hon skakar på hufvudet) Nej, så står det inte i visorna, det är säkert. Necken står det. Jag har nog läst’et, jag. (gnolar och sjunger igen) Prosten (afsides) Jag blir alldeles rådlös för henne. – (högt) Anna lilla, vill du inte följa med mig till prostgården och förströ dig några dagar? Vore inte det roligt, säj? Anna. Skulle jag gå bort på sjelfva bröloppsdagen? Tänk, om brudgummen komme emellertid? Jo, då stode jag der vackert! Prosten. Kära Anna, låt bli de der tankarna. Du har ju ingen brudgum; du skall inte stå brud i dag. Anna. Säjer du det? Åh, du vet inte. – Kom, ska’ vi fara ut på sjön och söka efter honom.