Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa skäl föranledes jag vördsammast anhålla, att denna min med våra Tullbevillnings-frågor så noga sammanhängande motion måtte till vederbörande Utskott remitteras, med begäran, att i anledning af bilagde officiella afskrift af det anförde Nådiga Brefvet, infordra underrättelser hvad följd Konungens Nådiga Befallning till Kongl, CommerceCollegium medfördt, hvaraf anledning för Riksens Högloflige Ständer torde blifva, att hos Konungen underdånigst anhålla om Dess Nådiga Befallning, till skyndsamt verkställande af förenämnde dess Nådiga Beslut, såsom varande af för mycken förmon för både Sverige och Norrige, att begrafvas i glömska, eller likasom många andra oeconomiska förslag blifva ett ämne för mångåriga fruktlösa speculationer, Afskrift af Kongl. Majits Nådiga Bref till Dess och Rikets CommerceCollegium, angående handels-förhållanderne emellan Sverige och Norrige. CARL JOHAN & c. Vår Ynnest & c. &cl Yi hafva i Nåder Vunnit godt förordna, att Svenska producter äfvensom Svenska Manufactur-varor skola, så landsom sjövägen kunna tullfritt i Norrige införas, når sådant i Den 14 Augusti e, nt. *IS sednare fallet sker med Svenska eller Norrska Fartyg, samt att Norrska Producter och Manufactur-varor skola likaledes både landoch sjövägen, kunna tullfritt i Sverige inkomma, når i sista händelsen införseln verkstålles med Sven-s ska eller Norrska Fartyg. Som Vi i följd häraf åro betänkte, att om de förenade KonungaRikenas inbördes handels-förhållanden, särskilt för hvardera Riket utfärda förnyade Nådiga Författningar, grundade på detta Vårt Nådiga Beslut, så vilje Vi härmed hafva i Nåder eder anbefallt, att, efter infordrande af Vår General-TullDirections underdåniga yttrande, inkomma med underdånigt Utlåtande och Förslag om de modificationer och controller, som i verkställigheten kunna anses nödvändiga. Vi befalle &. c. &c. Stockholms Slott den 5 Junii 1821. CARL JOHAN.
I afseende derpå inser Utskottet Val, lika med hvad Kongl. Majit i Nåder framstält, nämnde F-bricition vara af inycken nytta, i thy den förin rr de bägge vilkoren derföre att vid tillverkningen hufvudsakligast begagna inhemske rudimaterier och att lemna en allmänt begagnad och behöflig Vahra, hvarföre ock med Utskottets öfvertygelse och önskan instämmer, att GlastillVerkningen bör uppmuntras och understödjas; men då Glasbruk hittills såsom till Fån oberättigade, icke allesammans uppgifvit sine tillverkningar och de upplysningar derom, som Utskottet erhållit vid sådant förhållande varit af den ofullständiga beskaffenhet, att Ut - Stuts-Utskottets Betänk an den'. 1373 skottet deraf icke kunnat hemta någon grund för bedömandet af hvad till deras Låne-underStöd sku le erfordras, hvilket dock i händelse Lane Procenten beräknades till lika belopp med öfrige FabrikS-fdkares, förmodeligen komme att Utgöra ett ganska betydligt belopp, har Utskot* tet i detina osäkerhet trott sig böra föreslå, att fen Viss Sömma för G asbruken afsattes intill nästa Riksdag, då Riksens Ständer derigenom blifva i tillfälle känna Glas-tillverkningens verk* liga belopp, och i anledning deraf förordna, huruvida Glastillverkningen ml i den allmänna fördelningen af Manufactur ■» Discont - Fonden ingå. Fill öfvanbeiörde ändamål hemställer Utskottet, att 100,000
S:mt icke allenast i äldre tider svarat emot 1 R:d, utan ock i samma frihetsdaler sedermera, enar TullRiksdalern, medelst Riksdalers avance och Carolin-Lage, varit räknad till 3 D.r S:mt, på lika sätt blifvit tagen och decoutterad; så borde desse uti D:r S:mt förlänte friheter, äfven thedanefter som förr, räknas för Tull-Riksdaler och 2 D.r S:mt således svara emot 1 Specie Riksdaler, hvarigenom Kronan ej förlorade öfver hvad hon en gång bortgifvit, och den, som fått Tullfriheten, ej eller finge någon tillökning i qvantiteten af de förr erhållna varor. Enär nu, vid den år 1777 skedde reglering af Städernes Källare-friheter, desse blefvo evalverade till Riksdaler, ä 3 D:r S:mt Riksdalern,: förlorade Städerne härigenom 50 Procent uti hvad de, efter primitiva grunden för beräkningen deraf bordt åtnjuta. O m nu Städerne återställas uti den dem år 1687 tillagde och år 176& vidare bekräftade rättighet, att få beräkna Riksdaler!! efter 2 D:r S:mt,1 det Stats-Utskottet hemställer, såsom både billigt och rättvist; så komma de att undfå 50 Procents tillökning uti hvad Staten nu består, och som för alla Rikets Städer, utom Stockholm, icke utgör mera 34* Den 8 Juni. mera än tillhopa 1999 B:d 28 sk. 6 r. Banko om äret. Till Biksens Högloft. Ständers eget ompröf■vande hemställes allt detta vördsamligen. Stockholm der» 3i Maj 1815. På Höglofl. Ridd. och På Högvördiga PrestAdelus Ledamöters Ståndets Ledamöters På Välloflig» BorgarePå Hedervärda Bonde - VpplSst hos sarnteliga Riks - Stånden den 8 Juni. Riksens Höglofl. Ständers Stats ■ Utskotts Betänkande, angående Riksdagsmannen Hans Hanssons frän Kopparbergs
Ridderstapets och Adelns beslut i detta ämne, pä det antalet af Ständens Ledamöter i Utskotten, hwilket, i händelse af Högloft. Ridderstapets och Adelns bifall til den wäckta frägan, lärer böra undergä en nödig förändring, ma derefter kunna lämpas och bestämmas. Stockholm den 4 Jnlii 48as. blmnerlreim» I. Kcr LlvjölclebiLnä- 6. v. Idosenswin. Larl O. I^oröin. Lven UAjlimsri L:8vn. DLniel Ldersteiu. L^il 6u8l:U Lroms. ^latZ !'e!ir58on. Ion ^on8son. >1. vVLlerlus, Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constilutioas-Utskotts Protocoll den 4:de Julli iLog. S. D. Wid öfwrrläggningen om det frän Högloft. Ridderskapet och Adeln til ConstitutionsUrfkottet remitterade Memorial, inrrehällande Förftag Lil förändrande och inssränkning af Högloft. Ridderffapets och Adelns Representation i Utskotten i likhet med de öfrige Ständens, yttrade sig Utffottets Ordförande, Herr EppeditionsSecretcrarcn och Commendeuren med Stora Korset Friherre lVlLnnsrlleim: " Ridderskapet och Adelns talrikhet har sannolikt gifwit anledning til detta Ständs länge utöfwade rättighet at til Utskotten förordna dubbelt antal Ledamöter emot hwartdera af de respective Med-Ständen. Detta bruk har ej heller medfört nägon olikhet i inbördes rättigheter Riks-Ständen emellan , tx> förekommande ämnen afgöras Ständs wis. Den 3 Iulir. 61 wis, hwarwid det enas större antal Ledamöter an det andras, icke ingär i beräkning.
N:o 53, om ulvid - 360 Den 28 Maj e. m. dande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände; samt N:o 105, i anledn. af erhåll ne återremisser utaf betänk. N:o 57, dels om uphörande af beväringsmanskapets årliga vapenöfnirf'- gar, dels ock införande af exercis socknevis, och dels om rättighet för beväringsynglingarne att sjelfve välja del vapen, hvarvid de helst vilja ijenslgöra, antingen lill lands eller sjös m. m. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^1 om natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 31 Maj 1851. Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleniprot. för d. 7 dennes f. m. Opnades Hrr Bänkmäns lista vid val af 4 Elektorer efter N:o 35. Gr. Gyldenslolpe, Adolf Fredrik Nils; „ 66. Gr. Sparre, Claes Robert; , 3S4. Frih. Vult von Steijern, Fullm. Hr Reuterskjöld, Adam; samt , 2006. Hr Sandels, Per Benjamin. Och befuunos vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 92. Gr. Horn af Åminne, Claes Fredrik; „ 267. Frih. Ehrenswärd, Fredrik; „ 1655. Hr Tornerhjelm, Johan Abraham; och „ 2259. Hr Wåhlberg, Fullm. Hr Blomstedt, Christian Jacob. Uplästes följande till R. o. Ad. inlemnade mern., nemi. af Frih. Fleetwood, Carl Gustaf: I anseende till sjukdom och en tillämnad brunnsresa, får jag afsäga mig att vara ledamot i BankoUlsk., under vördsam anhållan dock att få behålla min riksdagsmannarätt. Hr Geyerstam, Carl:
Denna •trid har sluiligen måst upphöra, och men har Den 14 Julli e. m. funnit, att någon förbättring icle kunde till* vågabringas, förr än man upphört vilja begagna ett förtroende, forn man icke agde, och fddane utvägar blifvit vidtagne, forn återfått Rikets Penrungeverk i Jtånd att genom Jina förbindel fers uppfyllande återvinna allmänt förtroendeVidare såga Utskotten, sidan 17: ”Vi befinna oss nu åter i en sådan ställning, der förtroendet så vål till det allmänna, sorn enskildta emellan, år rubbadt, och återställandet deraf utgör, enligt Utskottens öfvertygelse, den enda grund, hvarå en båttre sakernes ordning i penningevåsendet kan uppkomma," och sidan 36 att enligt Utskottens åsigt ”oordning uti allmänna penninge-väsendet alltid rubbat det enskilt» förtroendet,” att ”förlusten af detta sednare Ök^r behofvet af biträde utaf det allmänna; att detta behofs tillfredsställande genom utgifvande af en ån mera ökad qvantitet af pappersmynt nedsätter myntvärdet, ökar förvirringen, och skall slutligen, om det utan förändring finge fortfara, medföra de största vådor för samhålls-inråttnin. gen.” Huru förena med dessa Utskottens åsigter deras tillstyrkande, att lemna myntvärdet åt sin varande osäkerhet ännu en tid af kanske 20 år (efter deras consolidations-system, äfven antagit att det respecteras af kommande Ständer) j att genom bestämmande af en minimicours utan att bestämma någon maximicours förstöra den lilla qvarlefva af enskild credit, som ännu finnes, att öka Statens lånebitråden genom anslag, anvisade icke på verkliga tillgångar, utan på ett förtroende, Utskotten sjelfve erkänt, icke finnes? Ben 14 Julii e, nt'.
Uti bet utlåtanbe öfroer berörbe motion, öjerrar ffuft* ntäftige i 9tif#gälbS*Gontoiret, efter UtfFottetS anntoban, afgifroit, bafra .Orr guamäftigc roitSorbat afl. :6froer*@om* miSfarien Heyderichs fFicftigbet ocb nit, ocb berjemte upp* tyff, att bemälbe Heyderich, font, ben 19 Sötaji 1806, från 9FifSgälbS Gnfa utaf ©enerat* LXII ©tat« *Ufffbttet« 9t$ftjlances©onfoirefS enffilba Grufe* ocf) ^5upiflf*©ajja font* iner att Åtnjuta en årlig penfton af Grttbunbra åttatio 9tiB Scb inbämtaS utaf FSoupptccfnmgen fanit arféf?ifte3*!snjfrumentet, bmilfa btmblfngar i SJrauåfumt öro #rr gutlmäftigeé utlåtanbe bifogabe, att £bfroer 5Då tift grunb för motionen, är morbetåberopabt, att cfmersSommiöfarierne i ©cnerat Utffottet anfcr på grunb bäraf, att afl. £froer*©ont* miéfarien Heyderich* ©nfa idfe fan förås uti famina Slaf, font Gsnfor efter ©ommifarier i SBanfcn etter Stifégätbé* ©ontoiret; — oef) att från förbåttanbct meb penftonerne utaf 33attfcn§ ©nfe* odb $pupitt — Sd) enär Iieyderichs ©nfa får, i förbåftanbe titt ben Sön, font mannen i lifstiden imtebaff, åtnjuta pens 23 e t ä n f a n b c n, 9?:o 263.
Efter slutad promenade, uppsökte vi nu ett säte, under skuggan af en täck syrenhäck, men nu kunde R. icke längre afhålla sig, att med det mest innerliga välbehag yttra sin glädje öfver att återse mig: 'så vuxen, samt så oändeligt täck och vacker; ja, min ljufva Caroline (den egnare benämningen hade redan sommaren förut, utan ceremonie antagits) du är verkeligen en så skön ros, att hela vår stora stad, sammantagit alla sina skönheter, icke skulle kunna framvisa en enda dylik; men säg, har du väl under min frånvaro ihågkommit mig så ofta, som jag vid min afresa bad dig om, och så ofta jag sjelf påmint mig dig?' O Ludvig! hvarje minut, natt och dag, drömmande och vaken, kunde du väl någonsin tänka annat, då du vet huru mycket, ja oändeligen mycket, jag håller af dig.' 'Ja, jag vet det, jag känner det, min dyra ömt älskade flicka, likasom det äfven utgjort min innerliga sällhet;' och vid dessa ord slöt han mig plötsligt i sina armar, samt tryckte på mina läppar, en den mest brännheta, dröjande kyss. Detta var första gången, han gjort ett dylikt tillgrepp; med förskräckelse slet jag mig ur hans armar, mitt samvete sade mig tydligt, det en sådan kyss innebar långt mer, än en varm broderskärlek. Med förvirrad och nedslagen blick bad jag honom nu att åter uppsöka salen, hvilket han äfven i mitt sällskap gjorde. Huru helt annorlunda än förleden sommar kände jag mig icke härefter till sinnes, vid hvarje besök han under sin sommarvistelse hos fadren gjorde oss; huru kärleksfulla voro ej de blickar, hvarmed han ständigt betraktade mig; och huru ömhetsbevisande hvart enda steg han för tillfredsställandet af mina önskningar gjorde. Att vi hvardera af allt hjerta älskade, blef oss med hvarje dag tydligare, ehuru nu mera alldrig ett ord, förrådde våra känslor. Men åter inträffade den så mycket fruktade dagen för hans afresa; med bekymret måladt i sitt sköna anlete infann han sig hos oss.
RiddarhusOrdningen, i denna skildring instämmer jag fullkomligt; men jag kan icke understödja den ädla Grefvens förslag att uppskjuta öfverläggningarne om förändrad redaction af dessa RiddarhusOrdningens §.§. tills vi inhämtat ConstitutionsUtskottets åsigt öfver den ändring i RegeringsFormens 57 §. sorn Herr Grefven förklarat sig beredd att äska; vi skulle genom ett sådant uppskof utsättas för en 244 Den 11 Junii e, ni, alltför lång väntan: Hvad den innevarande Riksdagens ConstitutionsUtskott än må fästa för afseende på det förslag Herr Grefve De la Gardie enligt 56 §• RegeringsFormen dit öfverlemnar så kan något resultat derå enligt samma §. icke äga rum, förr än vid nästa Riksdag, då möjligtvis genom ett eller flere RiksStånds uteblifna samtycke eller genom en af Kongl. Maj:t vägrad sanction, den af Herr Grefven yrkade förändringen kan blifva om intet; och Ridderskapet och Adeln skulle då efter några års fåfäng väntan, befinna sig på samma punct som i detta ögonblick jag tillstyrker derföre att Ridderskapet och Adeln nu till pröfning måtte företaga förslaget i hela dess vidd. Men innan jag går att yttra mig öfver de af Utskottet föreslagna ändringar i Riddarhusordningens 2:dra och io:de §. §. utbeder jag mig att få säga några ord om den tolkning man gifvit RegeringsFormens 37 §. Lika med en Ledamot, som före mig talat, är jag öfvertygsd att Lagstiftarens afsigt varit att Adelskapet först efter innehafvarens frånfälle skulle ölvergå på hans Son: Om denna mening hade blifvit uttryckt med orden efter hans död i stället för orden efter honom hade det varit möjligt att misstyda Lagens mening, men äfven om man tillämpat 37 Det förekommer mig som om $:ns författare i Svenska Riddarhuset, förcstäilt sig I Den il Junii e, m. 245 en genom rikedom mäktig Aristocratisk PairsKammare; Detta är likväl icke förhållandet* Den döende Adelsmannen i Sverige öfverlemnar åt sin efierlefvande
6:o) Under fem år, räknadt från den 1 Januari 1863, så framt krigstillstånd icke under tiden inträffar (eller ock tills vidare) äro samtlige klasser af allmänna beväringsmanskapet befriade frän allt uppbåd till så väl vapenöfning som annan tjenstgöring mot skyldighet, således bindande, pligtenligt åliggande, att årligen deltaga i socknens skjutöfningar. Uteblifvande från skjutöfningarne utan laga hinder, äfvensom ohörsamhet och sjelfsvåld, bestraffas med böter, sorn af sockennämnden användes till uppköp af ammunition. Första beväringsklassen blifver dock fortfarande som hittills inmönstrad, och dervid införd uti för ändamålet upprättade milor samt fördelad, efter hvad af Kongl. Maj:t faststäldt blifver, på stående härens inom länet förlagda olika vapen, med tillkännagifvande för hvar och en särskildt, hvilket vapen, regemente, bataljon, kompani (sqvadron, batteri) han vid uppbåd till tjenstgöring kommer att tillhöra, eller om han endast kommer att anses såsom disponibel. Inträffar deremot krig, så inträder genast tjenstgöringsskyldighet för beväringsmanskapets alla fern klasser och hvilka böra utgå i den ordning och till det antal Konungen inom hvarje län nödigt pröfvar. 7:o) Hvar och en inom socknen boende vapenför mansperson, som utträdt ur beväringsåren, eger och bör uppmuntras till att i socknens skjutöfningar deltaga. 8:o) På Statsverkets bekostnad utbetalas årligen på hvar hundrade man, som i sockenskjutöfningarne deltaga, följande premier, nemligen: 1 å 12 Spec R:dr Runt 48. 2 å 5 d:o Summa 15 premier, utgörande R:dr Runt 168, således för 100,000 man, hvartill fem klasser beväring beräknas och hvilka samtlige ega skyldighet att i skjutöfningarne deltaga, 168,000 R:dr. Härjemte tilldelas hvar och en, som erhållit högsta premiet, en medalj att bäras såsom ständigt utmärkelsetecken. Den som erhållit medalj kan icke vidare tilldelas högre pris än det lägsta. Det vill synas
Statsreligionens helgd oell hvad särskildte rättigheter angår, som äro föremål för denna motion, af fruktan för att, om Judarne tillåtas att sig här i riket med fullt medborgliga rättigheter bosätta, hvilka rättigheter de då icke i något land ägde, så många af dem skulle pä en gång Inflytta, all en alltför brådstörtad förändring skulle inträffat och många Svenska medborgare blifvit lidande på det intrång dessa främlingar skulle gjort i deras yrken och handterm gar. Huru olika äro icke deremot förhållanderne nu? Med undantag af några fii under sednare lider inflyttade Judar, hvilka K. M. i nåder antingen tillåtit alt tills vidare sig bär i riket uppehålla, eller också med de inskränkningar ofvannämnde förordningar innehålla, gifvit Svensk medborgare-rätt —- äro alla i riket boende medlemmar af den Mosaiska trosbekännelsen infödda Svenskar, hvilka det synas mig att man icke, utan att göra sig skyldig till den grofsta orättvisa och förtryck, kan förbjuda att, enär de dertill äga medel, köpa fast egendom eller bosätta sig hvarhelst inom riket de finna för sig lämpligast. Fruktan för stora inflyttningar af främmande Judar skulle också numera vara fullkomligt ogrundad, ty icke allenast äro de nu i många länder fullkomligt emanciperade, utan de äro äfven i alla andra, der de vistas, med sådan mildhet behandlade och hafva af en stigande uplysnining så snart sin fullständiga emancipation att förvänta, att de säkerligen icke för de rättigheters ernående, hvilka de här skulle få, skulle vara villige att ombyta fädernesland. Dessutom kan en sådan inflyttning endast med K. M:s särskilda nåd. tillstånd ske, och det är lätt att förstå, att en sådan icke skulle beviljas, om någon sorts fara af en allt för stor inflyttning vore för handen.
Min öfvertygelse påkallar min vägran, att deltaga i bifall tili den föreslagne Vatten vefksLagen, hvarföre jag tror mig åligga anföra något emot saken, så i afseende på de anförde motioner, så val som emot det uppgifna För* slaget. Enligt Betänkandet år nyttan af den föreslagna Lagen lätt fattad af en och hvar, som har förmåga att inse Landets förde!, deremot anser jag fördelen deraf ännu högst problematisk och lärer Iåttfattligheten bestämmas säkrare sedan Betänkandet fått undergå Riksens Höglofl. Ständers gemensamma pröfning. Ingalunda kan jag, i likhet med hvad Betänkandet innehåller, anse den föreslagne Lagen innefatta ett åtnne för strid emellan enskildes rått och Statens allmänna bästa. Mig synes frågan egentligen röra Jordegares eller Vattenverksegares inbörges bättre rätt. Desse Syskon anser jag böra lika vårdas af en gemensam Far, Statens Styrelse, så vida grunden för Med* LagUtskottets Betdnkanden.' 523 borgerliga sjelfståndigheten ej skall förnärmas. Antagom Lagen tillämpad, och jag år viss att Statens deraf ökade intrader skola till aflägsen framtid uteblifva; men deremot har jag anledning förmoda, att de Vattenverksskatter, som skola blifva förflyttade på till odling synad och värderad, hittills vattendränkt jord, skola, sedan odiingarne ej motsvara de lofvande beräkningarne; blifva tili eftergift anmälda, och vägran till sådane, på skäl grundade ansökningar, vore ej att vänta, hvarigenom motsatsen af vinst för Staten skulle uppkomma. — Vid beredningen af detta mål hafva en mängd handlingar varit att tillgå, som mindre tillstyrka tvångslagens antagande, än upplysa, att om vattensänkningar å en del orter kunde beredas, skulle betydliga jordrymder, som nu åro af vatten besvarade, kunna göras odlingsbara; men om Syn oell problematiska Calculer berättiga till lösning af Vattenverk, till verkställande af dylika odlingar, borde då ej säkerhet ställas, att den sålunda vunne rättighet blefve i utöfning satt?
Jag har hittills fästat mig endast vid de svårigheter, som den enskilde skulle få vidkännas. Men de, som drabba det allmänna vid tillverkningen, äro icke mindre tänkvärda. Om handlingar skola vara skrifna på charta, så är det ej nog, alt man dertill begagnade någon af ringare värde och sedermera bilägger en hel packa af andra dylika, för att fylla den summa som behöfves. Biläggningschartorna komme då i alla läll alt fortfara med större förlust af papper och utrymme, än eljest. Grundsatsens utförande kräfde, att man skulle hafva chartor för alla särskilda värden. Om man gjorde dem så knapphändigt, att man endast på hvarje särskildt ark tryckte en särskild stämpel, med Congrfevskt tryck, sådant sora J, mine Hrr, nu håfven sett pä de nya chartorna, så blefve tillverkningen mycket dyrare, men chartorna dock icke så svåra att förfalska, som när värdet äfven står i vattenmärket. Ville man med dylika säkerhetsmått tillverka papper för hvarje värde, så blefve det alltför dyrt. En form af denna konstiga beskaffenhet kostar omkring 200 r:dr och fordrar några månaders tid att' tillverka. Den 8 Januari e. m. 125 Det är lätt att beräkna till hvilka betydliga kostnader sådant skulle föranleda. Följaktigen är det, i min tanke, icke värdt alt tänka på en sådan åtgärd. När man således icke kan, hvarken för enskilda hinder, eller allmänna kostnader föreskrifva, att hvarje handling skall vara skrifven på vederbörlig charta, så har man ingen annan utväg att vidtaga, än den som Utsk. föreslagit, nemi. alt stadga, det biläggningschartor må i allmänhet användas vid de fall, der sådant oundgängligen erfordras. Men i samma stund man måste begagna dylika chartor, måste man jemväl försäkra sig derom, att de verkligen blifva bilagde, eller åtminstone att den afgift, som för deni belöper, varder erlagd. Detta har Bevilln.Utsk. pH grund af Kammarrättens förslag velat tillvägabringa. Ilar Utsk. deruti lyckats eller icke?
Det är ju inte så brådtom med att läsa det der.» «Jo! jo!» ropade Evelina, «moster är kanske nära sin död, och för min skuld, vi måste svara Clara i dag. Kanske Albert, ack! kanske kunde vi rädda henne. Det beror på dig, om du bara ville läsa.» «Min bästa vän,» svarade Albert skrattande. «Jag är ingen Gud. Hvad kunna vi göra för hennes lif eller död? att hon är sjuk är visst ledsamt, men det är ju också helt naturligt. Det kunde ju hända både dig och mig, och att en nära sjuttio års gumma kan dö, är också lika naturligt, du måste vara trankil min vän. Jag får lof att gå nu.» «Trankil!» upprepade Evelina, «ack Albert, Albert. Det är förskräckligt, att du kan vara det så mycket.» «Min söta vän,» sade Albert otåligt, «det är ännu förskräckligare att du så oupphörligt kan pina mig med hvad jag kunde göra.» Albert öppnade hastigt dörrn, och kom ännu muntrare ut till sina vänner än han lemnat dem. Gumman var sjuk, kanske död! Han hade ej väntat sig en sådan glädjepost. Dagen förgick och Evelina fick ej skrifva, hon lade sig om aftonen med blödande hjerta. Hon såg tantens vålnad, i hvarenda vrå, tyckte hon. Postdagen derpå fick Evelina åter ett bref, det var Efverlings stil, hon vände det hastigt om; lacket svart. Evelina gaf det åt Albert, som hade mera mod än hon att bryta det. Det innehöll endast notifikation. Och några få ord ifrån Efverling, om att han med nästa post skulle utförligare skrifva. Albert var ovanligt öm emot Evelina. Han försökte att trösta henne så mycket han kunde. Det var ju enligt naturens ordning, att när man blir gammal, skall man också dö. Gumman Wiberg var ju icke odödligare än någon annan menniska. Hvarken Evelina, han, eller någon annan, kunde således ta hennes död på sitt samvete. Men Evelina kunde ej resonera så, oupphörligt förföljde henne den förebrående tanken. «Din olydnad blef hennes död.» Evelina gret alla dagar, och Albert låtsade slutligen ingenting derom. Det var ju också naturenligt, att Evelina skulle sörja sin fostermor.