Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag döljer icke den ranke jag hyst, art Cvnstitutions-Ukffottet, med anledning af 82 Regeringsformen, borde wid förenämde förändrade förhållande fästa »agon upmärksamhet, och att jag skulle kunna undwika att derom wacka någon erindran, meni dä Csnstirurions Urffottet förklarat sig icke as Slätö Raders prorocoller äga anledning til nägon anmärk» ning, och Constirukions-IIlstkokkers fördelning, der säbana ärender förekommit, således icke ansevt verra anmärkningswärdt, har jag wäl derigenom blifwit uplyst om mitt misttag akt anse detta af någon större wlgrz likwäl dä jag deremot skulle rrv mig altför myckek ftla, om jag icke begagnade etk tilsälle akt offsitt reii - 720 Den 22 Junir» ligen kunna ådagalägga, åtminstone Södermanlands rotehällares betydeliga livande, genom hwad i för» berörde matto är förorvnadt, för att der söka rättelse, sä widk möjeligt ar, sä har jag nödgais förhållandet, Högloft. Ridderjckapet och Ädelns upmark» samhet underställa, anhällandes arc detta anförande mä nl wederbörligk Utskott remitteras. För atk icke blottställa mig för nya mistag, wä^ar >ag icke bestämt nämna något Utskott, men om ej nägot annat skulle behörigt anses, torde Beswärsoch Oeconomiä-Utskottet fa pröfwa roiehallares wanmägtiga fordringar, hwarifrän man kanske kunde förränka ett tilstyrkande att Riksens Ständer ».underdånighet hos Kongl. Maj:t anhöllo, det rotehällarne mätte fä til godo njuta de rättigheter Knecktecontraclerne dem tillägga i lörenämde afseende, och akt de älagde skyldigheter mage sörswinua, som dermed icke stä i förening. Afskrift af Kneckce-Contractet för Södermanland af d. 2Z Nvv. »686.
Men Hr Hj. har förmodligen ingen tid att läsa böcker; likväl har han obesedt (vi antaga nemligen den bästa förklaringen) tillåtit en person med för honom okända grundsatser, såsom chef för A.B:s litteratur-departement, beherrska hela den svenska populära bildningen, och genom puffande eller klandrande, eller ock negatift, genom tyst förbigående, bestämma alla utkommande svenska böckers ekonomiska ve och väl, äfvensom opinionen om dem hos den stora hopen af läsare. Men Aftonblads-Utg:s moraliska ansvar för sin Medredacteurs litterära verksamhet hör till ett annat capitel. Vi äro först skyldige att framlägga bevisen för öfverensstämmelsen mellan A:s theori och lefverne; vi vilja blott förut erinra, att det icke är första gången, som vi nu, i denne författares frånvaro, då han ej mer kan försvara sig, påpekat hans läras djupt immoraliska rigtning. Vi uppträdde deremot, såsom sagdt, redan för ungefär tolf år sedan, då propheten stod på högsta spetsen af sin popularitet. Vi yttrade oss ännu bestämdare i tidningen Tidens sista numror för förledet år, i anledning af Törnros-perlbokens tredje del, och hvad vi nu gå att säga, är till det mesta blott ett upprepande af det der redan sagda. Mycket som vi förbigått af lika slående art, skulle kunna tilläggas, ty bevisställena äro tallösa; men vi hålla oss blott till några få punkter. I besagda bok, och i synnerhet i den uppsats, som kallas det Europeiska Missnöjets grunder, har A. tydligast, ehuru ändock ofullständigt, varsamt och svamlande, enligt sin vana, framlagt sin åsigt i statsoch sedoläran, samt särskildt påpekat följande ställe, såsom innehållande sjelfva „kärnpunkten„ , der han concentrerat besvärspunkterna mot det n. v. samhället och antydt, om än lösligen, medlen till dess förbättring: „Menniskan har en viss oafytterlig rättighet att få lefva efter skapelsens mening, d. v. s. att hvar och en skall få framgå i sin sanna charakters bana.„
Den första: att i samma mån, som något lif är fullkomligt, måste den invärtes fullkomligheten uttrycka sig i en motsvarande utvärtes; emedan lifvets yttre då, just i samma mån, beror af och noggrannt återspeglar lifvets inre. Den andra: att denna lag gäller oinskränkt om den himmelska lifsform, till hvars liknelse all annan form är skapad. Den tredje: att derföre allt det utvärtes af nyssnämnda form är idel sinnebildlighet, som i objectiva motsvarigheter företer det inres gudaliknande förhållanden. Den fjerde: att denna sinnebildlighet är Skönhet. Den femte: att således, i vår nuvarande jordiskt-naturliga verldskrets, det Sköna är den himmelska lifsformen såsom uppenbarad i den naturliga, medelst en transfiguration, hvarigenom denna förvandlas till full genomskinlighet åt den förra. Men hvad gör den himmelska lifsformen till himmelsk? Att den är åskådlig form af alla den eviga Kärlekens böjelser. Skall den kunna omdana eller nyföda någon annan form till sitt genomskinliga hölje, så måste ock denna andra kunna förete en liknande åskådlighet af kärleks-böjelsers fullständiga samvaro. Men af de på Naturlifvets grad befintliga varelserna är Menniskan den enda, hvars organism, yttre så väl som inre, är skapad att fullständigt, och alltså egentligen, vara en sådan skepnad; hvilket de andras organismer äro på oegentligare vis, eller blott i ofullständiga motsvarigheter och förebådningar. Det, hvari dessa ringare varelseformer väsendtligen stämma öfverens, när de repräsentera både sitt inre och något vida högre än detta, låna de i sjelfva verket från den menskliga; eller de äga det endast genom det förhållande till denna, att de om den, liksom figurer i en dröm-symbolik, gifva en antydning. Men hvad som härvid, så i de lägre formerna som i den högsta, närmar till den himmelska urformen eller fjermar derifrån, är ett mer eller mindre af välordning i böjelsernas uttryck och inbördes proportioner.
I stället för att vara en nödfallsåtgärd, som afsågs att mera sällan anlitas, har den numera blifvit underlaget för, kan man säga, en hel industri. Endast i Stockholms territoriella församlingar uppgår antalet barn, som döpas i okända föräldrars namn, till i medeltal 530 för år, år 1894 steg antalet till 750 barn. Tager man i betraktande barnmorskornas verksamhet och i tidningsannonser alltid synliga omsorger för de barnaföderskor, som » vilja vara okända », kan man icke värja sig för den tanken, att dessa vederbörande bygga på denna tillå- telse som ett godt medel att skaffa sig goda inkomster. Af flere tecken att döma torde det ock ofta bero på barnmorskorna att barnaföderskorna blifva i kyrkböckerna antecknade såsom okända mödrar, ehuru det måhända från början icke varit deras afsikt. Barnmorskorna äro nämligen skyldiga att vid hemlig förlossning uppmana modern att uppteckna sitt namn och hemvist å ett papper, hvilket försegladt sedan förses med dopförrättande prästens sigill och bör af-modern för hennes egen såväl som barnets framtida säkerhet noga förvaras. Men denna skyldighet synes en del barnmorskor icke uppfylla och i åtskilliga fall tyckes det till och med vara från barnmorskan, som modern erhåller impulsen till att låta barnet döpas i okända föräldrars namn. Härigenom kan emellertid barnet lätt förIDUN lora sin arfsrätt, ty sådan tillkommer det, endast om modern låtit anteckna det i kyrkboken som sitt. För att afhjälpa detta och andra härmed följande missförhållanden, men ändock icke beröfva den olyckliga modern nödigt skydd, har riksdagen tänkt sig att barnaföderskorna borde lämna förseglad uppgift om sig och barnet och att denna uppgift, sedan den vitsordats af barnmorskan, skulle med föreskrift om dess hemlighållande aflämnas till förvar å en för riket gemensam plats, t. ex. statistiska centralbyrån. En skrifvelse i detta syfte till k. m:t antogs af båda kamrarne. Pä tal om dop må nämnas, att lektor Waldenström ville hafva förbud för vederbörande präst att som faddrar anteckna andra än som verkligen varit vittnen till dopet, men detta afslogs af riksdagen, som ej kunde finna att något missbruk skett härutinnan.
St lo ol. 1844, 4 Sami. 1 dfd. 5 11 //t. 2 10 Sl al s-Ui skot tets Utlåtande, N:o 21, nuarii innevarande år 6000 R;dr, eller tillsammans 24>ooo R:dr; lärande förmodligen ordställningen i Kongl. Maj:ts, af Kongl. Stals-Contoret jemväl å-' heropade, Nådiga Bref hafva föranledt requisitionernes lämpande efter en tiderymd al 5 år. Enär nu Reglementet innehåller den af Revisorerne anförda bestämda föreskrift, att detta anslag skall af Riksgälds-Contoret till Kongl. Academien för de fria Konsterna utbetalas, hafva Fullmäktige följaktligen icke egt utlemna större eller mindre del af anslaget till någon annan, än Kongl. Academien eller den, som erhållit behörigt uppdrag alt detsamma å Kongl. Acaderniens vägnar lyfta; men alldenstund bemäide Kongl. Academie, i stället för att sjelf omedelbart requirera anslagssumman hos Riksgälds-Contoret, vändt sig till Kongl. Stats-Contoret med sina reqvisitioner, och dessa albså kunde anses innefatta ett sådant uppdrag för sistbemäkle embetsverk, synes, i betraktande häraf, de äskade medlens utanordnande, på det sätt och i den ordning hegardt blifvit, ieke utgöra någon egentlig afvikelse från hvad Reglementet i omförmälde hänseende stadgar. Då för öfrigt icke ens ifrågasatt är, att ju de reqvirerade beloppen kommit Kongl. Academien vederbörligen tillhanda, samt kunnat för det afsedda ändamålet begagnas, oell då, hvad den anmärkta tidsutdiägten med hela anslagssummans utbekommande beträffar, protocollen utvisa, alt allt, hvad som reqvirerals, blifvit af Fullmäktige, genast efter reqvisitionernes mottagande, anordnadt, anser Utskottet sig esa anledning hemställa, O u alt Revisorernes anmärkning, i afseende på oftaberörde anslags utbetalande, må förfalla.
Till följd af Rikets Ständers b N:o 26, kommer nedanstående föreskrift Jemf. § 100. “Det Svenska silfvermynt, som vid Låne-kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby kan ingå, må jemväl derstädes i låneeller vexlings-rörelse åter utgifvas, efter ofvan stadgade grund; dock utan skyldighet för Låne-kontoren att silfvermynt tillhandahålla. “ mnandet af dukater, torde böra här uppUtskottet ansett kunna uteslutas, med :älla utvexlingspriset, efter sig företeende uteslutning derjemte af orden: “så länge i penningerörelsen fördelaktigt", komma Jemf. § 103. “Svenska och Holländska dukater må jemväl, så länge sådant finnes för Banken och allmänna penningerörelsen fördelaktigt, i mån af tillgång och rörelsens behof, från Banken utvexlas till ett pris, som med 10 öro per dukat öfverstiger det för tillfället gällande in vexlingspriset. —“ dut, i anledning af Utskottets Memorial att erhålla denna lydelse: 18:o. Åt Fullmägtige öfverlemnas att kunna, i stället för Svenskt silfvermynt, från Banken utgifva icke allenast utländska silfvermynt sorter emot det af Fullmägtige fastställande utvexlingspris, utan äfven silfveroch guldplantsar mot det pris, sorn Fullmägtige, med afseende Jemf. § 101 mom. 2. “Åt Fullmägtige öfverlemnas att, uppå derom gjord anhållan och när de, efter särskild pröfning för hvarje fall, finna sådant, med afseende å förekommande omständigheter, lämpligt och för Banken fördelaktigt, kunna, i stället för Svenskt silfvermynt, från Banken utgifva icke allenast utländska silfvermynt - 14 Banko-Utskottets Betänkande N:o 45.
Man bör ej Undra, otti Rotehållarne således tro sig hafva fullgjort allt, särdeles då protesten varit ställd Itill Kongl. Maj:t, och utan tvifvel blifvit till Kongl. Maj-.t uppsänd. Den besynnerliga händelsen uppstår i afseende å Nerike , att Carl XI der sökte att få en stark rotering till num» mertal. Han visste väl att orten ej var i tillfälle att ge mycket manskap, och derföre, för att facilitera roteringen, anslog han vissa räntor, såsom ett slags augment vid roteringen. Då Carl XI dog, voro räntorne annu ej utfallne, utan indrogos til! GeneralFörrådsCassan 5 och hafva sedermera ej återkommit. Det är ett allmänt känd sanning, att Soldatens lönevilkor i Nerike äro mycket ringa , i synnerhet då iman jemför dem med Wermalands Soldatens, ty i Wermeland äro Soldaternes löner dubbelt så geda, men att förbättra Soldatens vilkor ge - Ridd, o, Ad, Prof. VII. Band, io 146 Den 5 Augusti, f, m. norn tunga pä roten, ser jag ej hvari nytta det skall medföra för orten. Det har burit sig 70 å 80 år på det förra sättet, och då är det 6vårt, att få en ökad tunga. Hvad förvändlingsprincipen angår, synes det att Kronan begagnar aila förklaringsmedel till sin förmon, äfven de mest contradictaira. Detta förhållande har motionairen tydeligen ådagalagt, genom förhållandet vid Westmanlands Regemente. Der måste man nöja sig med några Koppardaler, i stället för rotetunnan in natura, emedan detta sednare vöre dyrare. Nu, då förhållandet är omvändt, raisonnerar Kronan annorlunda. Jag finner deruti obillighet och orättvisa. Mycket väl Vet jag, att någon åtgärd bor vidtagas till förbättring i Soldatens vilkor, ty eftet 1812, då största tungan låg på Soldaten , Vat förhållandet så rysligt, att många Soldatkor utpantades för beklädnaden.
Hr Frih. o. Landtm, framställde först propos. till bifall och derefter till återremiss å betänk. Båda propositionerna hlefvo med ja och nej besvarade. Hr Landtm, förnyade propos:n lill bifall å betänkandet. Ropades starka ja, blandade med många nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverrösta! nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition: Den som bifaller Statssamt Allm. Besvärs-och Ekon,- Utskms betänk. N:o 66, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda betänk. N:o 66 gjorda anmärkn;r föranleda dess återremitterande. D e 11 4 December e. ra. Efler voteringens slut, befunnos rösterna Lafva utfallit, som följer. Ja — 26. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allm. Besvärsocli Ekon.Utskms den i5 sisll. Nov. pä bordet lagda betänk. N:o 67, i anledn. af vackt fråga om beviljande af åtskilliga förmåner för köpingen Lysekihl, Lief samma betänk, af 11. o. Ad. bifallet. Ti|| pröfning företogs Stats-och BancoUtsk:ns d. 20 sist I. Nov. på bordet lagda utlåt. N:° 68, i anledn. af Bengt Gudmundssons från Hallands län motion, om pension för aflidne Bancofullmäktigen Anders Danielssons elter lern aade enka och oförsörjda barn. På begäran af Frih. Cederstr öm, Jacob, Llefvo reservationerna upplasta. Frih. Cederström:
Detta utslag är af desto större vigt, som det blifvit gifvet emot de mångfaldiga bearbetningar, hvilka ifrån flera håll ägt runi, för att bortblanda det sunda förståndet inom BondeSt., i en fråga, som visserligen, i dess högsta principer, beror af rättsphilosopliens forskningar och domslut, men som i sina resultaler dock närmast rörer den arbetande classen, hvaraf BondeSt. utgör den största delen inom Svenska folket. Jag förmodar således, att man hädanefter fruktlöst skall begagna invändningen om en bristande mognad i det allmänna tänkesättet, såsom skäl emot LagUtsk:s förslag, sä framt man nemi. icke fordrar, att det allmänna tänkesättet skall representeras ensamt af det conservativt-reactionära parti, hvilket föreställes af Hr von Hartmansdorff och Högv. PresleSt. Den andra invändningen, som vanligen framställes emot förslaget är, att det skulle innefatta alltför stora nyheter. Dessa äro likväl långt mindre vidsträckta och ingripande, än de nyheter, som med 1734 års lag infördes, dä straffsystemets förändring var mycket mera väsendtligt, än hvarom här är fråga. Både R. St. och Konungen hafva, såsom man vet, redan till stor del borttagit det straff, som lag lill grund för 1734 års strafflag, nemi. spöstraffet, äfvensom de flesta s. k. skamstraffen; och för sin del hafva jemväl R. St. beslutat alt upphäfva kyrkoplikten. Uti ett absolut afskaffandc af spöstraffen äfvensom af vattenoch brödstraffet, samt de ofvanberörde skamstraffen beslå också de hufvudsakliga nyheter, som skulle blifva en följd af det nu framlagda straffsystemets antagande. Det är således egentligen blott ett fortskridande pä en redan öppnad bana. Och det straff, som skulle sättas i stället, d. v. s. fängelsestraffet, finnes ju redan i våra lagar? Frågan är således i sin enkelhet här icke någon annan, än om en utsträckt och förändrad Den 26 April e. m. 149 tillämpning af frihetsstraffen, genom en ändamålsenlig reform af fängelsernas byggnadssätt och disciplinen inom dem. Detta är åtminstone hufvud punkten.
— Någon ommyntning af koppar skiljemynt har, under tiden från sednaste Revisions-berättelses afgifvande, icke egt rum; hvadan Bankens förlust på så beskaffad ommyntning, beräknad från och med år 1842, då denna ommyntning tog sin början, vid 1857 års slut fortfarande utgjorde B:ko R:dr 13,116: 32 sk., eller Runt R:dr 19,675: - Ii evis or emes Berätt. äng. Bankoverlcet. 6 jemynt. i 42 Bankent nya sedlar. I Kopparmynt af nyare prägel (4, 2, 1, J, ' och l skillingar) innehade Banken den sista Juni 1857 B:ko R:dr 2,100, motsvarande Runt R:dr 3,150: — Till samma dag detta år äro från allmänheten invexlade „ „ 23,550: — Slgr 26,700 Efter afdrag af under tiden utvexlade . Runt R:dr 1,800 uppgick behållningen sistnämnde dag till . Ruut R:dr 24,900: — Bankens förråd af Koppar-öresmynt var den 30 Juni 1857 Runt R:dr 1,500: — Sedermera äro till och med den 30 sistlidne Juni från Kongl. Myntet lefvererade „ 141,750: — S:gr 143,250: - hvaremot under samma tid till allmänheten utvexlats Runt Rull* 54,900: — så att behållningen den 30 Juni detta år utgjorde Runt R:dr 88,350: - Hela behållningen af kopparskiljemynt bestod således sistbe rörde dag af gammalt kopparmynt Ruut R:dr 9,400: - nyare kopparmynt „ „ 24,900: — öres-mynt „ „ 88,350: - tillsammans Runt ikclr 122,650: - § 31.
Jag yrkar derföre återremiss af Utlåtandet för att åtminstone få uppgift på de Författningar, som förmenas ligga i vägen för den proponerade skalteförsäljningen; så mycket mer, som jag väl vet, att något dylikt förbud lär ega rum i afseende på Stomhemman, emedan de äro ett slags boställen för PrestEnkor; men jag icke känner, huruvida detsamma äfven gäller angående Mensalhemman. flans Excellence Herr Grefven och Zandt Mar sk al hen frågade, om Ridderskapet och Adeln ansäg Herr Cederschjölds anmärkningar emot EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande böra föranleda till detsa m m as å terrerni tterand e. Ropades Ja och Nej. Hvar - Den 25 Maji. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Föredrogs ånyo och bifölls SlatsUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 37 afgifne, samt den 3 sistlidne Februarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående fortfarande af det understöd af Statsmedlen, Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning hittills åtnjutit, samt om tillökning deri. Till pröfning företogs ConstitutionsUtskottets den 23 sistlidne April under N:o 21 aflåtne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till ett tillagg i i5 §.
4:o öomar ocf ett, font utan öttrffap författningsenligt ibfar fattbel eller annan näring, itppföreS lifalcbcS t mantal ocf crlägger ffatt för fttt perfott t ben ort, ber fatt eger fttt femrntft eller är tofalt, famt tajceraS för faubtertng ocf rörelfe, ber fatt bettfautma tbfar. S:o ©årbfarifattblattbc utaittalSffrifmcS ocf ta,reraS, tåbe för fttt perfott ocf för gårbfartfanbelS 6:o ©å fråga uppftår ont bett ort, ber någon ffall ffattffrifmaS, pröfmaS ben af ÄonuttgcnS föefallitingSpafmattbe, ntcb tefmärSspänmiSntng till ort ocf ftäflc font mebertör. §. 47. Silla uppgifter, ffrtftltga eller muntliga, ffola t SJlantalSlängben noga tittås gaS, be ffrtftltga nuntcreraS ocf mtmreit anntärfaS t SJiautalSlängben, fmtffett be tifogaS. 53 §• 48. ©ett fdtunba upprättabe SJiaittalSlängbeit (fatt, ttttnfl tre loecEor före Saxes ringSsQfommitteenS fammanträbe, ©Eattflrtftoaren aflemna till lucberBöranbe ^3a Bit flott fiprEt, benfautma af haftor till Saxertng8 49- IjäraböfEriftoaren åligger att författa cd) till ÄonnngenS SSefalltttngäljafs loattbe, itnbcr loppet af januari måttåb, tnfånba förflag till terminer för Saxes rutg3
I händelse en förändrad conscriptionslag blefve antagen, skulle här, likasom annorstädes, blifva en af de närmaste följderna, att underbefäl med lätthet kunde anskaffas utan statscassans betungande. I stöd af dessa mina anmärkningar, gjorda med en moralisk, occonomisk och militärisk svftning, anhåller jag vörd 7 II' ^9 D c n 27 M a j. samt oin återremiss af det betänk., som nu är föredraget, och utbeder jag 111ig lika vördsamt, att dessa mina anmärkningar måtte komma att åtfölja den remiss, hvilken, efter hvad jag förmodar, kommer att beslutas. H. Ex. Hr Gr. Brahe: II. o. Ad. hade visserligen skäl att vänta, det jag nu icke ytterligare skulle begärt ordet, sedan jag förut så vidlyftigt yttrat mig i ämnet; men som åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda, hvilka jag anser mig böra besvara, ber jag om ursägt för det jag nu ytterligare upptager R. o. Ad:s tid. Jag får börja med att förklara Gr. Horn min erkänsla för de tankar, ronde nödvändigheten af armeens öfvande, som han framställt. Jag har länge vetat, att han delat med mig den åsigt, han uttalat ronde beredandet af armeens tjenstbarhet; men jag tackar honom nu för det han offentligen gifvit densamma tillkänna. Jag kan likväl icke neka mig att göra vissa anmärkningar vid de frågor, öfver hvilka Hr Gr. med mig hyst skiljaktiga åsigter. Gr. Horn har nemi. anmärkt olägenheten af den bristande organisationen af våra stridskrafter. — Jag medgifver riktigheten häraf uti vissa delar, men hemställer till Hr Gr., om icke dessa olägenheter härleda sig just derifrån, att de begärda och högst nödiga anslagen endast till en del utgått. Om en plan framställes i sin helhet, men behofven för dess utförande blott till en del fyllas, huru är det då möjligt att tillvägabringa en ändamålsenlig organisation? Man kan val invända, att det vore bättre att göra intet; men man skulle då komma att stå för mycket efter, hvilket vore oförsigtigt, och sådant skulle säkerligen ej lemnäs opåtaldt.
Hvad åter angår den sednare anmärkningen, eller i fråga om den^ till Regementsläkaren Doktor Almqvist utbetalda skjutsoch traktaments-ersättning, så enär, på sätt en af Revisorerne i sin reservation mot denna anmärkning anfört, Kongl. Majit genom nådigt bref den 18 December 1843 föreskrifvit, att en af de inom hvarje militär-distrikt förlagde Regemeuts-läkare skulle förordnas, att under benämning Fält-läkare, bestrida de åligganden, som tillförene, enligt nådiga brefvet den 16 September 1817, tillhört Brigad-läkarne, och deribland förnämligast: att tillhandagå General-befälhafvaren i distriktet med upplysningar i fråga om åtgärder, som röra distriktets militära sjukvård; att öf-' vervara regementenas generalmönstringar, samt att besigtiga medicinaloch instrumentalattiraljen och deröfver afgifva rapport såväl till General-mönsterherren sorn till Sundhets-kollegiam; samt Regements-läkaren vid Norrbottens Fält-jägare-korps Doktor Almqvist, hvilken är tillförordnad Fält-läkare i 5:te militär-distriktet, i sådan egenskap bordt öfvervara 1858 års general-mönstringar med Jemtlands Hästoch Fält-jägare-korpser och dervid utöfva de i förstberörde nådiga bref föreskrifna åligganden, hvilka, utom vid laga förfall, lika litet kunnat anförtros någon annan läkare, som han kunnat desamma sig undandraga, anser Kollegium Revisorernes anmärkning i denna del böra förfalla. — 310 — Slutligen hafva, i afseende på Intendents-afdelningens räkenskaper, Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid att, i likhet med hvad förlidet års Revisorer jemväl anmärkt, större summor från de under Afdelningen förvaltning ställda kassor blifvit utlånade mot endast 4i procents ränta, hvilken räntefot, enligt Revisorernes åsigt, borde kunna, höjas till fem procent, utan att föranleda minskning i den för lånen befintliga säkerhet. Ehuru den i enahanda syftning uti 1859 års Stats-revisions berättelse gjorda framställning, så vidt af Stats-utskottets, under N:o 157, den 10