Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tullverkets högre och lägre Tjenstemän borde förses med tillräckliga löner på Stat oeh derjemte njuta vissa procent af upp* börden, inom hvarje District, efter den method, sorn, i enlighet med förhållandet i Norrige, är uppgifven af CanzliRådet von Hartmansdorff ; sä att hvar och en i samma tjenstegrad , så vidt möjligt är, njöte samma inkomster. För närvarande hafva någre i lägre tjenstegrader och med ringa göromål betydliga inkomster, då deremot de fleste TullEmbetsmän, äfven i högre grader, hafva dem aldeles otillräckliga. Hade man blott mod att indraga denna skara af onyttige tjenstemän, som finnes uppförd på inrikes bevakningsst3- ten, och att förena denna mängd öfverflödiga Canzlier, lnspectioner. Contoir och Tullkamrar; så skulle derigenom handeln lättas, näringarne förkofras och tillräckliga fonder för de nödvändiga Embetsmännens aflöning uppkomma. Den stora Samhällsnyttan af dessa enkla reformer är ofta af upplysta Statsmän ådagalagde. De äro verkställde i andra, väl organiserade Stater. Kan det väl vara för tidigt, att yrka dem äfven i Sverige? eller är det blott i Sverige, som man ännu ej mognat för det förnuftiga och ändamålsenliga? Igenom en ny afsigtsenlig reorganisation af Tullverket i vårt land skulle ansenliga besparingar i Statsanslagen kunna göras 73« Pen j2 Marlit. till lindring'! tryckta medborgares bördor. Man skulle rädda från moraliskt förderf och medborgerlig död tusendetals traiiquerande och Embetsmän, hvilka nu måste lefva och dö i lagbrott och bedrägerier mot Staten. Och allt detta goda skulle visa sig i ännu högre grad, om inoch Utförsels, om nederlags förbudslagar och omåttliga tullafgifter på varor , hvilka ej inom landet kunna produceras, i grund af säjcra principer, dels inskränktes, dels uppbäfdes.
Jag önskar icke att sådana slöra oformligheter måtte uppstå, och tror att Gunst.Utskls tillgörande är slut, då Ulsk, inkommit med jemkningsförslag eller förslag till voter;s-propos:r. Då nu R. o. Ad. har sig öppet att afgöra, huruvida Gonst.Utsk:s nu till Ständerna afgifna förslag kan anses behöfligt eller nyttigt och således böra antagas, eller som obehöfligt afslås, så är det naturligt, att, då detta förslag helt och hållet strider mot de grundsatser jag yttrat pä detta rum, jag delar deras åsigter, som önska förslagets underkännande. Jag ber att få i minnet återföra, att då R. o. Ad. som sin gemensamma tanke godkände Frih. Sprengtporten förslag, så yrkade jag, alt Ståndet borde stanna vid grundsatserna af ståndsvai och en kammare, bildad af särskilda slånds-cathegorier, samt att Const.- Utsk. på denna basis borde utarbeta ett antagligt förslag, och det var under känslan af ett stort offer, som jag biträdde R. o. Ad;s beslut att afsäga oss vår sjelfskrifoa representationsrätt, emedan jag ansåg detta steg vara innationelt, såsom upphäfvande till stor del den statsförfattning, som genom seklers häfd har någon vigt. Man har, som skäl för antagandet af samfällda val, hänvisat på den omständigheten, att man derigenom skulle komma i ett närmare förhållande till Norrska storthinget. Jag vågar betvifla detta och tror att om Sveriges Rikes Ständer skulle vidtaga ett sådant innationelt steg och så skaka sin statsförfattning i sina grundvalar, så skulle Norrmännen med mycket mera betänklighet och allvar bibehålla sina bruk för sig och rädas för en arnalgamation med en nation, som vidtog en så beskaffad förändring, då den Norrska statsförfattningen kanske har sitt enda stöd i det republikanska Norrige förenadt med det monarkiska Sverige, och alt detta stöd skulle försvinna, samt den arnalgamation, raan anser så lycklig, utbilda sig till en ren militär-despotism.
Prop. N:o i, om Statsverket 1862. anmäldt, alt Föreningen, utan lika stort anslag som det nu utgående, eller 8,800 Riksdaler årligen, icke ansåge sig kunna vidmakthålla skolan vid det höga antal af 50 elever, hvartill detsamma sistlidne vår, sedan Föreningen kommit i besittning af en ny och större lokal för sin verksamhet vid Kongl, lustslottet Rosendal, blifvit ökadt. e) Landtbruks-Akademiens särskilda underdåniga memorial af den 14 sistlidne Juni, hvaruti, — sedan Kongl. Majit, genom nådigt bref till akademien af den 28 förulgångne Mars förklarat
Af dess underafdelningar krönas tills vidare stopet, med påslående af 50 tumming, hälfstopet med 25 tomming, Och derunder 10, 5, 3,2 och 1 tumming. Af tunnan, ifall denna bibehålles, krönas dess afdelningar: halftunna med 50 mått, halfspann med 25 mått, samt särskildte målkärl af 20, 10, 5 och 1 mått, hvärvid antalet af mått Vid kröningen inbrännas. Af fölingen, ifall denne skulle blifva föredragen , kronås alla hanterliga multipler, samt såsom dennes underafdelningar kannmått på 5, 3, 2 och 1 kanna. Af vigterna krönas lödjor åf centnern och dess multipler, Samt, af dess fördelningar, lödjor på 50, på 20 på 10 och 1 mark. Och af markers afdelningar: på 50 ortj på 20, på 10 och på 1, samt slutligen på 50 korn* p| 20, och på 1. Varandes en hel sats af vigter från centnern till och med kornet, sammansätt af följande: En lödja af 1 centner, en af 50 marker, två af 20, eti af 10, en äf 5, två af 2, en af i , en af 50 ort, en af ao, två af io,en af 5, två af a, en af 1 , en af 50 korn, två af so, en af 10, en af 5, en af 3* en af 2, och en af 1, tillsammans af 25 särskildta Vigter, med hvilka looo.öoo särskildta qvantiteter kunna uppvägas, Eikaremål och likarevigter höra efter hand för alla Eän förfärdigas Och stal las Under Landshöfdinge-Ambetets vård.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Juli 18.87, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om vissa friheter och förmå ner för de lill Presterskapets aflöning i sednare lider anslagna hemman och lägenheter. (I. A.) Högvördiga Preste-ståndet har lill Stals-Utskoltet remitterat en af Herr Doktor Björkman väckt motion, deruti anföres, hurusom, enligt 1638 års Tionde-ordning, Häradsfogde-instruktionen den 9 Oktober 1688 och Presterskapets privilegier af år 1723, alla prestgärdet1 och stommar, som Preslerskapet sjelfva bruka och hafva deras afvel uppå eller Kapelianer besitta samt kapellansoch klockare-bord äro befriade från kronotionde och alla kronans besvär. En sådan förmån ätnjöte likväl icke de i sednare tider tillkomna boställen för Kyrkoherdar, Komministrar och Kapell-predikanter. Då nemligen, efter Konung Carl Xl:s reduktion, flera församlingar fått sig hemman och lägenheter anslagne till prestgårdar, hade dessa, enligt den tidens åsigter och beskallningsgrunder, ansetts i allmänhet ej kunna från kronotionde och andra utskylder fritagas, hvilket förhållande jemväl inträffade med de pastorsoch komministers-boställen, som i sednare tider af församlingarne blifvit inköpta och som vid inköpet voro med ränta och kronotionde belagda. För alt bereda dessa yngre prestboställen 'samma frihet från skatt och allmänna bördor, som den de af ålder lill prestgårdar anslagna hemman njuta, hemställde derföre Kongl. Maj:t till Rikets Ständer den 29 November 1817, om icke såväl hittills i sednare lider tillkomna prestgårdar, som hädanefter möjligen blifvande nva kyrkoherdeoch kapeilans-bohl måtte förunnas enahanda friheter och förmåner, som de af ålder varande dylika boställen enligt författningarna tillkomma.
Utsk. har ansett så mycket angelägnare, att innestående behållningar å beviljade creditiv icke inberaknas i sedelstocken till högre belopp, än som motsvarar derå utställda aviserade, men icke inlösta invisningar, som i annat fall sedelstocken, tvärtemot det verkliga förhållandet, skulle, enligt beräkningarna, vid något tillfälle möjligen komma att öfverstiga den stadgade proportionen emellan densamma och metalliska cassan, efter livars uppnående ”sedelstocken uti intet fall får ökas,” samt Bancofullmägtige altså i följd häraf helt oförmodadt blifva nödsakade att inställa de dagliga utgifterna för Bankens rörelse, fastän sedelstocken i verkligheten vida understege den proportion till metalliska fonden, hvarutöfver densamma, jemlikt R. Sirs nyssberörde beslut, icke får höjas. Någon minskning i de stadgade garantierna för Bankens förmåga att kunna underhålla silfverutvexlingen torde således icke förorsakas genom antagandet af det nu ifrågavar. beräkningssättet af Bankens utelöpande sedlar, helst fullmägtige, enligt hvad Utsk. jemväl föreslagit, skulle få sig ålagdt att, vid utsträckning af lånerörelsen eller meddelandet af nya cassacreditiv, noga afse beloppet af de outtagna behållningarna å förut beviljade creditiv. Jag tillstyrker bifall till BancoUtskrs nu förevar, betänk. Frih. Boye, Ludv.: Jag har med uppmärksamhet hört båda dessa talare, och, så vidt jag förstår, har Hr Stuart så fullständigt utredt frågan, att jag skulle anse för ett fel af BancoUtsk., om Utsk., i händelse af återremiss, [ skulle komma fram med något nytt förslag öfver densamma. Jag tillstyrker således bifall å betänk. Hr von Hartmansdorff: Oansedt det gynnande vitsord, den siste värde talaren gifvit en föregående, vågar jag dock vid den sistes yttrande göra några anmärkn:r.
Han fordrar, för full bevisning, ett intyg derom att deri gnista, som tändt, verkligen utgått från lokomotivet, men hvem har kunnat se detta, hvem kan på sin ed taga något sådant, och då icke så kan ske, återstår ju alltid den presumtionen, att någon illasinnad, för att afleda uppmärksamheten från sin egen illbragd, begagnar ett sådant tillfälle att utföra en handling af hämd eller egennytta. Rådet att brandförsäkra sin för eldfara utsatta egendom, har säkerligen långt för detta blifvit iakttaget af en hvar, som befinner sig i denna belägenhet, och härigenom har visserligen egaren kunnat skydda sig sjelf för förluster, om ock med upp - 522 Den 30 December. offringen af en högre brandstods-afgift, men den förlust, som kunde undvikas genom en ringa uppoffring från statens sida, faller deremot så mycket tyngre på brandstodsbolagen. Det finnes dessutom en egendom af måhända ännu högre värde än hus och byggnader, och som icke kan brandförsäkras, och denna är skogen, som, då den genomskäres af en jernväg, står i ständig fara att antändas. Mycken skada kan så i det ena som det andra fallet förekomnias genom i tid vidtagna och fullföljda försigtighetsmått, och det är af denna anledning, som jag yrkar återremiss af Betänk:t, på det lltsk:t må föreslå H. Sl:r att genom underd. skrifvelse till K. M:t anhålla, det måtte Kongl. Jernvägsoch Trafik-styrelserna erhålla nådig föreskrift att vidtaga eller i underdånighet föreslå de utvägar, hvarigenom byggnader och egorymder, som angränsa stambanorna, må kunna undgå faran att antändas från lokomotiven, äfvensom att K. M:t täcktes låta utreda, huruvida i dessa afseenden några särskilda allmänna lagstiftningsåtgärder, som kunde påkalla R. St:rs eller en blifvande riksdags medverkan, må anses behöfliga, i hviket fall K. M:ts Propos. häröfver torde vara att förvänta. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Frih.
Ståndet må äga kännedom om de ledigheter, som beviljas, en hvar Utsk:sledamot af R. o. Ad., som önskar af sådan ledighet sig begagna, bör derom göra anmälan, först i det Utsk., hvartill han hörer, och sedan hos Ilr Landtm, som, derest ledigheten beviljas, bör i nästpåföljande plenum sådant för Ståndet tillkännagifva. Hvilket dock allt lill R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt liemställes. Stockholm d. i3 Aug. 1834- På RiddarhusUtskottets vägnar II. F. Strömfelt. W. F. Dalman. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till u på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den tö Augusti f. m. Lördagen den 16 Augusti i834. Plenum kl. 9 f. ro. Justerades pLeniprot, för d. 25 sistl. Juli e. m. Ånyo föredrogs Hr Lefrens, Joli. Pein-, förlidne gårdag väckta motion om inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma i R. o. Ad:s beslut, rörcde anslag för exerciscompagnier. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag var icke tillstädes, då den föredragna inbjud.ningsfrågan föredrogs, och jag begär derföre att få veta, burn de öfriga Stro beslutat i det ämne, hvarom inbjudningen handlar. Underteckn. Ridd.Secret.: De öfriga Stånden hafva afslagit den väckta frågan om anslag tili exercis-compagnier. Hr Cederschjöld; Jag protesterar emot den föreslagna inbjudningen, såsom innefattande försök att förmå de öfriga Stånden att rubba deras förut fattade beslut. De största missbruk kunna härleda sig från så b.eskaffade försök. Exped.Utsk» kunde t. ex. redan hafva uppsatt skrifvelse i en fråga, sorn beror på 3 Stånds beslut.
Stars - Utffottek outagit, deraf följa, att de emellan Kronan och Bergslag t flutade contracker för fädan ordsaks sink kunna pä Statens sida när som hällst brykas. — ,Dll egenssapcn of ett arrende hörer, att det för Ägaren och Arrcndatoren innefattar ömsesidig? rättigheter och sty'd,gheter; men om den pnnc p antogs, att ägaren alltid wore berättigad, ett emot eftergift af de ffvlldigheter hon af arrenLakoren sig betingat, äterkaga sin egendom, eller inskränka de lörmoner han pä arrendatorn öfwer, lä - Den ro Januari». 527 lälit, sä wore den senares räktigheler inga, hans säkerhet ingen. Emellan enskildle personer äger witzerligen icke nägon tillämpning af Venna princip? rum, och jag har af Vet till Riksens Högloft. Ständer nyligen ingifne Betänkande angäende KunaSgärdarne funnit, att Högloft.
Att betta fel icke i Calculen blifwit begängit, fär Utstottet längre fram bewisa, och dä sälcdcS ingen swärighet derwid mera synes häfta, än dcn att lära känna inkomsten, är det öfwer Förslagets werkstälbarhet Utstottet nu widare bör sig förklara. I detta afseende kan Utstottet icke neka, att ju mänga betänkligheter mött, men Utstottet har sökt atk äfwen öfwerwinna dem och wid närmare stärstädande funnit dem hwarkcn wara flere eller till sin beskaffenhet swärare, än som ägt rum bäde wid förra Bewillningens tillämpning, och wid hwar och en annan method?, som af serstilde Personer wid detta tilfälle blifwit förcstagcn. Utstottet lärer icke behöfwa erindra, att redan, enligt förra Författningen, berodde det i mänga fall pä Taxcringsmännens godtfinnande, akt älägga alla Ständs-Personer, Handlande, Handtwcrkare med flere, högre eller lägre utstylder, efter det omdöme de kunde göra sig om PersonerneS större eller mindre förmögenhet, och i undersökning hwarom be sälcdes work auktoriserade att ingä. Nägon annan pröfnings - rätt än denna, har Utstottet icke eller nu wägat föreflä, och om den ocksä i allmänhet blifwit widsträcktare mcdgifwen, bör af de derwid för öfrigt kemnade föreskrifter skäligen - 822 Den 25 September. gen förmodas, att bäde resultatet skall för Staten bkif» wa förmonligarc, dä, efter öwar och ens gynsamma eonjimeture, afgiften stiger i ständig progression, utan att nägoastn i sädant sals inskränkas inom wiss gifwen ziffra, och att sättet skall för dea skattskyldige blifwa mindre förfördelande, dä bchällnc inkomsten för äret, icke hen egenteliga förmögenheten, bliswer förcmälct för om» prölningen, hwarigenom den hemlighet nägsn
Men Konung Salomo gaf Drottningene af rika Arabien allt det hon begärade och beddes, utan det hon hade fört till Konungen. Och hon vände om, och drog i sitt land igen med sina tjenare. Men det guld, som Salomo årliga tillfördt vardt, var sexhundrad sex och sextio centener; Förutan det som krämare och köpmän förde; och alle Arabers Konungar, och herrarna i landen förde guld och silfver till Salomo. Och gjorde Konung Salomo tuhundrad spetsar af bästa guld; så att sexhundrad stycke guld kommo till hvar spets. Och trehundrad sköldar af bästa guld, så att trehundrad stycke guld kommo till hvar sköld; och Konungen lät dem i huset af Libanons skog. Och Konungen gjorde en stor elphenbensstol, och öfverdrog honom med klart guld. Och stolen hade sex trappor och en gyldene fotapall till stolen, och två stolpar, på båda sidor om sätet; och tu lejon stodo vid stolparna; Och tolf lejon stodo på de sex trappor, på båda sidor. En sådan är icke gjord i all Konungarike. Och all Konung Salomos drickekar voro af guld, och all käril i Libanons skogs huse voro af klart guld; förty silfver vardt intet aktadt i Salomos tid. Ty Konungens skepp foro till sjös med Hyrams tjenare, och kommo en gång i hvar tre år, och förde guld, silfver, elphenben, apor och påfoglar. Alltså vardt Konung Salomo större, än alle Konungar på jordene, med rikedomar och vishet. Och alle Konungar på jordene begärade Salomos ansigte, att höra hans visdom, som Gud honom i hjertat gifvit hade. Och de förde honom årliga hvar och en sina skänkningar, silfkar och guldkar, kläder, harnesk, örter, hästar och mular. Och Salomo hade fyratusend vagnshästar, och tolftusend resenärar, och man lät dem uti vagnsstäderna, och när Konungenom i Jerusalem. Och han var en herre öfver alla Konungar, allt ifrån älfvene intill de Philisteers land, och allt intill Egypti gränso.
Läggande sina händer på hennes nedböjda hufvud, hviskade han: »O, Gud! välsigna deras förening! Härmed är du trolofvad med Fabian, min son.» De föllo på knä och försjönko i brinnande bön. Det var en förfärlig natt. Snön for i hvinande hvirflar omkring det svenska lägret i Polen. Kölden var förfärlig. Stödd på sitt svärd stod en ung man på vakt utanför ett tält. Hans ögon stirrade ut i den svarta rymden. Han suckade. Hvad tänkte väl denne unge krigare på? På ära och segrar? Ack nej! Han tänkte på henne, henne den blåögda mön på andra sidan hafvet, flickan han svurit sin tro. Öfver hans förfrusna läppar banade sig en glödande suck; och han hviskade: »O, Hertha, Hertha! I detsamma smög sig en mörk gestalt i mörk kappa och slokhatt fram till honom och lade sin hand tungt på hans skuldra. »God qväll, Fabian!» »Ah! är ni nu här igen, lede frestare; vik hädan, annars är ni dödens,» sade Fabian och kramade krampaktigt om fästet på sitt svärd. »Lugn!» sade främlingen. »Ännu en gång, den sista, erbjuder jag dig att bli general hos fienden i stället för löjtnant här. Följ med mig! Ännu är det ej försent! Du är dum om du ej gör det, ta mig fan, är du icke dum!» 3 »Ännu en gång, bort!» röt Fabian och drog sitt svärd. »Dumhufvud!» skrek främlingen och försvann hånskrattande. Det är en herrlig sommardag. På en kulle i Liffland sitter en skön flicka och plockar blommor. Hennes drömmande ögon uttala tydligt hvad hon tänker. Hon suckar och hviskar emellanåt: »O, Fabian! Fabian!» Då störtar fram ur en buske en vild gestalt, insvept i en mörk kappa och med en slokig hatt på hufvudet. Med en knif i handen rusar han på den intet ondt anande qvinnan. »Pengar eller lifvet!» hväser han och riktar sin knif mot hennes hjerta.
— Vidare hade, äfven af enskild motionär, framställning blifvit gjord, det måtte till ett bolag, som bildat sig för en jernvägsanläggning från Stockholm öfver Almarestäke genom Upland och Westmanland till Sagån, af staten beviljas ett låneunderstöd af | utaf byggnadskapitalet, eller ock räntegaranti af antingen 5 procent på halfva, eller 4 procent på hela den beräknade kostnadssumman 7,165,000 R:dr. Statsutskottet förklarade med anledning häraf, uti särskildt memorial af den 17 Augusti 1860, att statens tillgångar icke medgåfve anvisande af de anslagsoch lånesummor, hvilka för dessa och några andra enskilda jernvägsföretag blifvit begärda, och då det icke heller ansågs rådligt, att staten under sådana förhållanden iklädde sig den räntegaranti som blifvit ifrågasatt, fann Utskottet, utan att ingå i pröfning af den större eller mindre vigt och betydelse, omförmälde jernvägsbyggnadsföretag kunde i förhållande till hvarandra anses äga, sig böra hemställa att de gjorda framställningarna måtte för närvarande förfalla; hvilket sistnämda utlå - 30 De särskilda meningarne inom kommittéen. tande äfven godkändes af Rikets Ständer, sedan de förut, i öfverensstämmelse med hvad Utskottet tillstyrkt, uti underdånig skrifvelse af den 6 Juni 1860 anmält sig hafva beviljat de anslag, Kongl. Majit uti sin nådiga proposition äskat dels till fortsättning och fullbordande af vestra stambanan, dels till sammanbindningsbanan emellan Orebro och Hallsberg, och dels till fortsättning af södra stambanan. Efter det kommittéen sålunda i allmänhet redogjort för de till ämnet hörande handlingar hon haft att tillgå, de statistiska upplysningar hon för egen del funnit nödigt insamla, och för jern vägsfrågans föregående behandling, öfvergår kommittéen till de frågor, som blifvit henne af Kongl. Majit till besvarande i nåder förelagda, samt till utveckling af de skäl, som ligga till grund för de förslag kommittéen härmed får afgifva.
Banko, såsom återstående betalning för Kommisskläde, hvilket Landshöfdingen låtit utur Götheborgs förråd uttaga , har dess efterlemnäde Enka Johanna M. Lövenhjelm, genom flera tid efter annan ingifne underdåniga ansökningar hos Kongl. Majit begärt, att Sterbhuset måtte från ersättning af detta belopp i Nåder bef rias, lörnämligast på den grund, att landshöfdingen, som till Handlanderr.e i fårebro Hamnström 8c Comp. den 1 Angust! 1814 uthändigat ett qvitto på en i betalning för klädet bekommen enahanda Penninge-summa, skall densamma med sig haft, då han i affären vid Medskog den 5 samma månad blef dödskuten, vid hvilket tillfälle hans medförda penningar och effekter af fienden borttogos. Efter det vederbörande öfver detta mål blifvit hörde, samt behörige undersökningar vid Domstol i vissa dermed förknippade omständigheter anställde, har Kongl. Majit inhämtat, det framledne Landshöfdingen väl vid olyckshändelsen medbragt en större Penninge-summa, som genom plutis 144 Konungens Nåd. Propositioner'. plundring gått förlorad, men att hvarken han eller Hamnström varit i Carlstad den dag förutnämnde Qvitto å betalningen för merberörde kläde, hvarmed Hamnström verkstält en lefverans till Vermlands Regemente, finnes dateradt. X anseende härtill, och då, enligt Författningarne, ifrågavarande Summa bordt i alla fall, genast efter emottagande!, nedsättas i Landt-Ränteriet för att till betalning a£ det vid Kronans förråd uttagna klädet tillhandahållas , har Kongl. Majit väl icke funnit tillräckliga skäl att i Nåder frikänna framlidne Randshöfdiugen von Echstedts Sterbhus från ersättning deraf; men som Kongl. Majit ej kunnat utan afseende lemna landshöfdingen? under hela dess lifstid ådagaLgde skicklighet och verksamhet i Statens tjenst, deri olyckshändelse, hvarigenom han, under verkställandet af ett honom lemnat uppdrag, förlorat lifvet, samt den beklagansvärda belägenhet, hvari han efterlemna!
Då jag anser principen vara fullkomligt oriktig, och då möjlighet torde kunna vara, alt genom en votering i förstärkt Utsk. kunna fä denna § borttagen, önskar jag återremiss af den samma. Hr Printzensköld: Lyckligtvis har man genom erfarenheten vunnit den öfvertygelse, att sanningen sent omsider, huru länge än dermed må dröja, skall uttaga sin rätt. Allt hvad Gr. af Ugglas i sin reservation anfört mot den ifrågavar. §:n öfverensstämmer så fullkomligt med sanningen, rättvisan och med naturen af ett monarkiskt samhällsskick, alt man förgäfves kan motsäga detsamma. Jag hoppas således att de sanningar, hvilka nu blifvit i reservatio nen uttalade, omsider skola så göra sig gällande, att den majoritet, som ännu finnes qvar i Bevilln:sUtsk., slutligen skall öfvergå till minoritet, samt att §:n således skall af Utsk. sjelft varda utesluten från Bevilln.Förordn., och jag eger det hoppet att, om än så icke, i följd af en återremiss, blir händelsen, det dock skall blifva möjligt att inom förstärkt StatsUtsk. vinna målet, emedan den ifrågavar. §:n aldrig bordt i Bevilln.Förordn. vara uptagen. Gr. Sparre, Erik: För min del kan jag icke vara af den mening, att Ståndet bör besluta en återremiss af denna §, synnerligen då en ledamot af BevillmsUlsk. har sagt det vara föga sannolikt att något dermed vinnes. Jag tror så med, och hvartill det då skulle tjena att, på sätt han åsyftat, åstadkomma en votering i förstärkt StatsUtsk., förmår jag icke inse. Hvad den reservation angår, som här blifvit upläst, sä vore mycket derom att säga. Erkännes väl en menniskas värde derigenom att han erhåller en karaktersfullmakt? Om så icke är, torde det medgifvas att det är fåfänga som ligger till grund för sträfvandet efter dessa karaktersbestämningar, och då anser jag att den, som har denna fåfänga, gerna kan något derför betala.