Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s und. skrifvelse af den 7 December 1829 om Mötes-Passevolancen för Indelta Regementena, hafva Pi St. beslutat, att, när lån för HandelsDisconterna komma att upptagas, något hinder icke möter derför, att, i händelse Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 190. 537 händelse E. K. M. så för godt finner, de af Nja Passevolanceoch Armeens Tross-Passevolance-Cassors medel, hvilka ligga ofruktbara, må emot ränta insättas på Låne-Bankens upplånings-räkning för nämnde Disconter. Hvilket R. St. skolat hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 Februarii 1835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 16 Febr. 1835. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Mynt-Verkets ställande under Bergs-Collegii Öfver-Styreise. (^Statsoch Banco-Utsk N:o 5a). S. A. K. Då R. St. ansett det vara i allmänhet mindre lämpligt, alt StatsSecreteraren för Handelsoch Finance-Ärendena, såsom Regerings-Ledaraol, på sätt nu eger rum, innehar Öfver-Styrelsen af Mynt-Verket, hvarvid redovisning af allmänna medel förekommer; och då E. K. M., genom Nådigt Bref af den 24 Julii i83o, föreskrifvit, att Mynt-Verkets Styrelse skulle komma, sedan Bergs-Collegii organisation hunnit fullbordas, att på samma Collegium öfverflyttas; så, och enär denna organisation nu mera desto hellre kan anses vara fulländad, som R. St., för bemälde Collegium, fastställt förnyade aflönings-stater, hafva R. St. ansett sig böra hosE.
Emedlertid har Utskottet nu velat meddela, att för 1831 eller det senaste år, för hvilket Rikshufvudbok finnes afslutad, penningeanslaget å Allmänna Indragnings-Staten utgör 290,016: 29, 10, hvar - Stals-U(slottets Utlåtande JV:o 222. emot, i enlighet med Författningarne, penningeutgiften för samma år uppgår till 291,754.' i5, 8. Den af Herr Halling omnämnda speciela granskning af IndragningsStatens utgifter har Utskottet redan långt för detta verkställt, meu dervid icke funnit något förekomma, som ansetts böra föranleda till anmälan hos Rikets Ständer. Beträffande Herr Hallings anmärkning, det Utskottets förslag till Indragnings-Stat börjar med alldeles samma summa, som vid sista Riksdag fastställdes; så har Ulskottet, genom denna summas utförande, icke velat uppgifva Allmänna Indragnings-Statens belopp för sistlidet eller innevarande år, utan blott lemna en jemförelse emellan hvad Staten för år i83o utgjorde och hvartill den nu behöfver upptagas. I sammanhang härmed får Utskottet besvara den af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län framställda anmärkning, att Indragnings-Statens summa icke bör under Riks-Staten uppsummeras, ulan serskildt utföras, emedan genom en sådan Räkenskapsmethod den irring uppkommer, att då, enligt Utskottets förslag, en tillökning å den ständiga Riks-Staten nu emot vid förra Riksdagen visar sig af endast 23, 6, den likväl rätteligen utgör öfver en half million, då man erinrar sig, att Indragnings-Staten, sedan sisla Riksdag, minskats med ungefärligen 54,000 Pi:dr.
SAIMA. Där ha vi materialisten. STENSTRÖM. Eller kanske snarare spiritisten. RÖNNE. på med omöjliga kvickheter. Hvarför inte lika gärna kall-vinisten, efter vi hålla (Skratt.) (till fröken Sandgren). FRU BRUHN Har Bertha aldrig varit därute? FRÖKEN SANDGREN. Nej. Jag är ju altid ute och reser om somrarne. DIREKTÖR BRUHN. (Får en idé, lifligt.) Hvarför inte i dag, för resten? Ja, men ni får nödvändigt komma dit någon gång. (Vänder sig till sällskapet.) Om vi skulle fara dit ut och äta en liten lunch i solgasset? Dagen är glad jag tycker just vi äro i stämning. Hvad säger Betty? 76 FRU BRUHN. Jo, om sällskapet har lust SAIMA (klappar i händerna). Ack ja! FRÖKEN LUNDBERG. Åh så trefligt. FRÖKEN TÖRNBOM. Förtjusande! FRU BRUHN (till fröken Sandgren). Hvad säger Bertha? FRÖKEN SANDGREN värdighet). (smickrad, men med För mig skulle det naturligtvis vara ett särskildt nöje. DIREKTÖR BRUHN (skämtsamt till herrarne). Ja, er kan jag altid räkna på? RÖNNE (smackar). Lita på oss Stenström och mig. DIREKTÖR BRUHN. och kanske Betty är snäll och sörjer för våra materiella behof. (Ut springande.) Ja, då går jag och ställer om ett pär hyrvagnar FRU BRUHN. och till vänster.) Herrskapet ursäktar... ett ögonblick. (Ut i fonden 77 FRÖKEN SANDGREN. Det är ett särdeles gästfritt hus. FRÖKEN LUNDBERG. än herr och fru Bruhn. Ja, man kan då inte träffa på älskvärdare menniskor FRÖKEN TÖRNBOM. Nej, det är säkert. FRÖKEN LUNDBERG. Hvad tycker fröken Rönne? SAIMA. äro just i min smak. Åh, jag är förtjust. Sådana små improviserade fester FRÖKEN SANDGREN.
Maj e. m. styrelse år 1858, ännu hade i friskt minne, huruvida det då lät sig göra att realisera de korta papperen; jag trodde att de hade någon hågkomst af de åtgärder, hvartill fullmägtige då funno sig af omständigheterna tvungne, för att ej behöfva allt för hardt ansätta utgifvarne af dessa korta papper. Enligt min tanke har Hr Mannerskantz fullkomligt riktigt framhållit vigten deraf, att banken ej bör använda alla sina fonder uteslutande på ett enda håll, utan att den bör skaffa sig värdepapper af sådan art, att banken i händelse af en kris kan använda dem, utan att derigenom ruinera de enskildta; och med nu ifrågav:de obligationer eger detta förhållande rum. Det torde val vara möjligt att banken vid deras realiserande vid en sådan tidpunkt kan förlora något, men det värde, de representera, är dock åtminstone i någon mån tillgängligt. Uppsägning af fordringar hos en mängd personer och afvaktande af utredning utaf deras konkurser är i allmänhet en dålig utväg för en bank, då fråga är att skyndsamt skaffa sig nödiga tillgångar för upprätthållande af bankens verksamhet. För min del kan jag ej i detta förslag finna något för bankens säkerhet vådligt. Man har anmärkt, att myntvärdets upprätthållande skulle genom detsamma kunna äfventyras. Jag förstår ej, huru något dylikt skulle vara möjligt, äfven om hela den föreslagna summan af 11 million ginge förlorad; men då deremot, enligt min öfvertygelse, ifrågavarande obligationer aldrig kunna falla så lågt i värde, att de ej kunna med någon jemförelsevis obetydlig rabatt realiseras, skola de fastmera bereda banken en säker tillgång till upprätthållande af myntvärdet. Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förslag. Ropen på propos. förnyades. Frih. Liljencrantz: Förslagets anhängare tyckas förutsätta, att de, hvilka hysa betänkligheter emot dess antagande, utgå från den grundsats, att de ifrågav:de obligationerna icke innebära tillräcklig säkerhet eller äro lätt realisabla, och Hr Mannerskantz har sagt, att om hans motståndare riktigt inträngt uti systemet för den föreslagna obligationshandeln, så skulle de icke tveka att lemna sitt bifall till densamma.
Maj:t ökverlsmnat till kilets 8tänder. stt, kör in^vsrterrngs-bssvärets jsmnare osli rättvisare kördelning, bestämma ds grunder, kilsts 8tänder kör godt kunno» liilsts 8tändsr val kortksrands antagit nödvändigbeten sk Lassrners »». m. inlöjr kör Kroitsns rälning, osli» såsom köljd dsrsk, snliällit om u^^rsttsndst sk i sädant skseends nödig» ritningar oskr lostnsdskörslag m. m.; men i ökrigt godlänt den grundits, stt 8tädernas in^vartsrings-sl^Iiligbet till ds i ständigs garnisoner körlsgds trnsisrer slulls kör krsmtidsn inslrsnlas till koil)!ndelsen stt körss neka! osli manslap msd sä ballad serviee sllsr sänglläder, ved osli ljus , ib vars snslskkande osli underbsllande liilets 8tänder körllsrst sig vilja genom til.Iölsde tolagsmslle!» sndrs 8täders bidrriA» eller sllmänns bevilknKg.en, bered» deo. ^ttsrliZAre lindring» som rnöjlignn lunds lomma stt beviljas de 8täder, der gai nisoner linnas körlagde; bvarjemte liilets 8tänder unböllo om utsi betandet sk stt, ektertulens kordringar Iri-wpsdt, projekt till In^vsrterings-Ordning, sä vs! kör8toelbolms 8tud, som ökrige 8täder, inom kvilla garnisoner äro eller lunna blikvs köilagde. Kongl.
Äfven skådespelarne gjorde sitt bästa vid serveringen för så hyggliga gäster. Ingen nämnd, men heller ingen glömd. Gamle Blanche, nu till en ny och oanad fin de siécle-heder kommen, fick svara för efterrätten med sin » En födelsedag på gäldstugan ». Hr Warbergs Dardanell blef aftonens bästa konstnärliga utbyte. Så man fick också litet för själen, innan man, mätt och nöjd, gick hem och lade sig. Vasateaterns senaste program erbjuder onekligen ett ganska stort intresse. Ett svenskt original — om ock, som här, endast en liten enaktare — har ju alltid rätt att på- räkna välvillig uppmärksamhet. Vi äro minsann icke allt för bortskämda med inhemsk dramatisk diktning. Den debuterande författare — eller författamma, uppgifves det vara — • A N D E T BÄSTA IT&gt; som döljes under märket Allan Berg för röjer ock genom » Trots allt! » anlag tändernas, munnens o. hudens vård. att taga vara på, en ganska ledig Säljes ä alla apotek i riket samt hos dialog, en jämn, elegant form. Det de flesta Herrar Parfymoch Specerililla styckets kärna är visserligen handlare. (68) P r i a: I K R. PR flaska. icke särdeles stor eller ny, närmast reminiscenser från problemdebatterna i början af 80-talet angående » kärlekens frihet » och mannens och kvinnans inbördes ställning. Men, som sagdt, fakturen är icke oäfven Jultidningar: och ställer framtida större segrar i förhoppning, sedan innehållet mogIduns julnummer 1896, utg. af nat, blifvit mer personligt. — UtFrithiof Hellberg; erhålles gratis af förandet var förtjänstfullt, i synneralla Iduns prenumeranter; för löshet från fröken Borgströms öch hr nummerköpare är priset 1 kr. — de Wahls sida. Som vanligt vackert utstyrdt och Det därpå följande stycket, skådemed ett textinnehåll minst dubbelt spelet » Älskog » (» Liebelei ») af wieså omfångsrikt som någon annan naren Arthur Schnitzler, har i sitt jultidnings. hemland gjort mycken lycka och Julkvällen 1896, utgifven af Publibragt sin författare ryktbarhet.
18 afgifne yttrande, R. o. Ad. lät härvid bero Utsk:ts förslag till lydelse af mom. c. Frih. Palmstjerna, Carl Fredrik: Det torde icke hahr 220 Den 22 Augusti e. m. va varit Bevilln Utsk:ts ledamöter bekant, att vaktmästarne inom UtrikesDep:tet, lika väl som tjenstemännen derstädes, aflönas gemensamt af Svenska och Norska statsverket. Då Utsk:t med rätta ansett billigt, att embetsoch tjenstemännen inom nämnde Depart. icke erlägga bevillning till Svenska statsverket för den del af deras aflöning, som utgår ifrån Norige, torde billigheten jemväl fordra, att samma förmån tillkommer vaktmästarne. Jag vågar derföre anhålla, att g-.n så förändras, att efter orden »embetsoch tjenstemän» intagas orden »samt vaktbetjente». Gr. Lagerbjelke: Det förhållande, hvilket den siste värde talaren påpekat, var visserligen för Utsk:t fullkomligen bekant; men då det är så, faller också af sig sjelft, att den fördel, som embetsoch tjenstemännen ega, äfven tillkommer vaktbetjeningen. Jag anhåller således om bifall till §:n. Gr. Mörner: För tillfället har jag icke StatsUisk:ts Betänk. ang:de 3:dje Ilufvudtiteln till hands; men jag skulle tro att för vaktbetjeningen i UtrikesDepart:t äro lönerna fastställda på stat likasom för samma betjening inom de öfriga Departm. I sådant fall kan jag icke finna, att någon förändring i nu föredragna § är af nöden. Frih. Palmstjerna: Det är, såsom Gr. Mörner ganska rik tigt anmärkt, verkliga förhållandet, att lönerna för vaktbetjeningen inom UtrikesDepart:t äro upförda på stat, men på samina stat, som gäller för Depart:ts embetsoch tjenstemän, nemi. på en för båda rikena gemensam. Efter denna uplysning vågar jag hoppas att mitt förslag måtte bifallas. Gr. Mörner: Jag kan icke alldeles ännu instämma med den siste värde talaren.
Den små-sill, som i öfrigt fångats i Bohuslänska skärgården de sednare åren, hade äfven befunnits vara af samma slag, som den år 1808 och föregående åren fiskade slor-sill och den skillnad, sorn i individernas storlek inom serskilda stimmar visat sig, syntes endast härröra från slimmarnes ålder. I afseende på orsakerne dertill, att den stora sillen vid nämnde tidpunkt från Bohuslänska kusten försvunnit och sedermera icke, åtminstone ej till någon betydlig mängd, återvändt, har man genom de anställda vetenskapliga undersökningarna ansett ulröndt, att dessa förhållanden lill en del härrört derifrån, alt det vid trankokningen uppkommande trangrums och afskräde utkastats i vattnet, hvarigenom detsamma blifvit grumladt och orenadt samt hafstång och andra växter, bland hvilka fisken vanligen lade sin rom, förstörde, äfvensom att den tystnad, sillen under lek liden anses fordra, oupphörligen blifvit störd genom det buller, uppsättning af byggnader för trankoknhig och insaltning samt andra för fisket begagnade anstalter medförde, men hufvudsakligen föranledts deraf, att man brukat s. k. vadar till sillens fångande. Denna redskap, hvars enda nytta visat sig vara, att man dermed inom kort tid kan länga en stor mängd lisk, men som, detta oaktadt, icke nyttjas af Holländske fiskare, ej heller i Norrige, på de ställen, der sillfiske idkas, elier i Halland eller Skåne, har i så måtto skadat sillfisket i Bohus-skären, att, då dylika redskap begagnats, ej allenast den större fisken, utan äfven tili och med del minsta sillyngel medtagits, i anseende dertill, att, då vaden blifvit sträckt, maskorna, om än någorlunda stora, hardt sammandragits, hvarförutan vaden förstört liafsbottens vexllighet, jemte den fiskrom och det yngel, som der samlat sig. Vadarne hafva funnits vara af olika storlek, med större eller mindre maskör, och man har begagnat vadar af 120 famnars längd och 13f famnars djup, hvilkas skötande fordrat hvardera 15 till 16 man.
»Att hastigt och lätt kunna fortskaffa 15 »trupper och krigsmateriel ifrån den ena till den andra sidan af hufvudstaden, ifrån trakterna norr »om Stockholm till de söder derom belägna, och att åter efter behof hastigt sammandraga dem i huf»vudstaden», har af Undersöknings-kommittéen blifvit anfördt såsom en angelägenhet af utomordentlig vigt, och det kan icke nekas, att en sammanbindningsbana lika väl förmår uppfylla denna fordran antingen den framgår öfver Riddarholmen eller Skeppsbron, ty för ett så extraordinärt behof som trupptransport under krigstid måste naturligtvis all annan trafik stå tillbaka, och vid ett sådant tillfälle får icke den lifligaste rörelse vid Skeppsbron lägga hinder i vägen för en transitofart med lokomotiv. På dessa skäl anser jag, att Kommitterade bort i underdånighet tillstyrka: att, i öfverensstämmelse med hvad 1856 års Jernvägs-kommitté föreslagit, Nybrohamnen måtte antagas att blifva norra stambanans utgångspunkt i hufvudstaden, och att med beslutet om en sammanbindningsbana måtte anstå intill dess norra stambanan kommit till utförande. Reservation af Grefve Taube. Sedan vestra stambanan (föreningsbanan emellan Stockholm och Göteborg) blifvit lagd söder om Mälaren, borde väl kunna antagas, att frågan om att lägga norra stambanan uti den för vestra, vid utkämpandet om dess läge af mången lifligt förordade riktningen norr om och utefter Mälaren, ej någonsin på allvar skulle ifrågasättas. Kommittéen har nu likväl till en längd af 9{ mil föreslagit norra stambanans förläggande uti samma riktning, som för vestra banan varit ifrågasatt. Så länge det ännu var en öppen fråga, om vestra stambanan skulle läggas norr eller söder om Mälaren, hade onekligen den norra bansträckningens förfäktare goda skäl för sin mening, att den af dem yrkade jernvägen borde dragas så nära Mälarens strand som möjligt; ty då måste särskilda orters inbördes och norra orternas allmänna anspråk på företräde gifva vika för det allmänna syftemålet att så mycket som möjligt förkorta väglängden emellan rikets östra och vestra kuster samt dess tvenne förnämsta städer.
Nej! JOHAN FLEMING. Jo, du minns det. Ack, Sigrid! Om du mig ej älskade, Hvi gaf du mig din hand, hvarföre sade Du ej: Jag dig ej älskar. Då jag skulle Ej plågat dig så länge, som jag nu Fast omedveten gjort det. SIGRID. O, min Gud! JOHAN FLEMING. Jag förebrår dig ej, tvärtom mig sjelf Jag förebrår. Farväl, farväl, min syster! Blif lycklig en gång, när en själ du finner, Som är dig värd, och minns mig som en vän! SIGRID. Nej, Johan, sänd mig icke bort. Om ock Jag ej är värd att dö med dig, jag önskar Dock intet annat än få dö. JOHAN FLEMING. Och hvarför? Rår du väl för, att ej jag dig var kär I högre mått än någon ann’. Ditt hjerta, Hur kan så hårdt och dock så vekt det vara. Farväl! Nu dör jag lycklig; men du skulle Ej göra det. SIGRID(för sig). O, om jag, hade mod Att säga honom allt! JOHAN FLEMING. Jag går att ställa I ordning slupen till din affärd nu. Farväl så länge! (Går.) SIGRID. Gå ej, Johan! Ah! Han gick, han mig ej hörde. O, min Gud! (betäcker sitt ansigte med händerna) Hvi har du öfvergifvit mig och lemnat Mig i det onda hjertats våld! – Se der Den hvita kransen på Mariebilden! Är jag lik den, som kransen fordom band? Ja, som den brutna rosen är den friska. Femte Scenen. SIGRID. DANIEL HJORT. SIGRID(blir varse Daniel Hjort). Han! DANIEL HJORT. Hvem har spökat er så vidrigt ut ? SIGRID. Om icke denna drägt behagar er, Jag aldrig heller frågat om ert tycke. DANIEL HJORT. Går ni med knappnålsbref i mun, min fröken? Har ni sett ärlig, ljuflig blommas färg På hårda, konstigt brutna ädelstenar? Har ni sett lammets ull på vargens yngel? Har ni sett solsken i hvitmenad graf? Hvar är er spegel, fröken?
Den i sista berättelsen omförmälda räntenedsättningsfond, som bildas och bespares vid Sala silfververk, för att göra detsamma oberoende af de nu dertill anslagne kronoräntor, har ifrån 1843, då fonden utgjorde 25,712 R:dr 1 sk. 11 rst. Staden är belägen vid Arboga å, nära 1| mil ofvanför dess utlopp i Mälaren vid Kungsör, samt invid det nedersta fallet i nämnde vattendrag. Den större delen af staden är byggd på åns norra strand och en mindre del på den södra. Bäggeostadsdelarne förenas medelst en bro, uppförd af träd på murade stenpelare. An är segelbar upp till staden, men i följd af tilltagande uppgrundning, hvaröfver länge klagats, kunna fartygen, utom vid ovanligt högt vattenstånd, icke komma högre än till det så kallade Stenlöpet, omkring ^:dels mil öster om staden, der lastbryggor äro anlagde. Varornas transport dit eller derifrån besörjes antingen landvägen eller med grundgående pråmar. Vigten af att få detta hinder för segelfartens obehindrade gång afhjelpt, har länge varit insedd, men staden har varit och är fortfarande i saknad af tillgångar till bekostande af vattendragets uppmuddring. Stadens invånare hafva hittills icke sökt bidrag af allmänna medel för ett sådant företag, men torde snart blifva dertill nödsakade, derest ej denna icke ovigtiga del af inrikes kommunikationen skall räka i fullkomligt förfall; och då åtskilliga andra kommuner för ett lika ändamål blifvit af Statsinakterne hugnade med vida betydligare understöd, än här torde erfordras, lärer Arboga stad äfven äga anledning alt hoppas ett billigt behjertande af ifrågavarande angelägenhet. Af byggnadssättet hos en del från äldre tider qvarstående hus röjer det sig, att Arboga är en gammal stad, men dessa hus blifva småningom undanträngda af nya, med prydligare utseende och beqvämare inredning. Utom kyrkorna och rådhuset finnas, oberäknade ett par mindre, gamla stenbyggnader, egentligen icke mer än tre stenhus, af hvilka det ena, tillhörigt handlanden Orström, blifvit i sednare tider uppfört och särdeles utmärker sig för prydligt utseende.
Öfverallt börjar man erkänna, att denna omständighet utgör en öfvervägande olägenhet af de äldre straffsystemen; ty, hvad är det väl som gör, att man i nästan hela den civiliserade verlden nu är sysselsatt med utarbetande af nya criminallagar och inrättande af nya fängelseanstalter? Ingenting annat, än just erkännandet af nämnde olägenhet och den insedda nödvändigheten af att med brottslingen förfara på helt annat sätt. Men vilja vi nu äfven här i Sverige erkänna detsamma, (och jag tror att vi hafva så pass erfarenhet om de olyckliga följderne af våra nuvarande både straff och straffanstalter, att vi måste erkänna behofvet af förbättring i begge delar), så frågar jag eder, mine H:r, finnes väl någon annan utväg, än att antaga frihetsstraffen? Jag bekänner, att jag åtminstone icke vet några andra straff att välja på, sedan man nödgats förkasta de äldre straffen; så göra ock andra folk, i den mån de frångå kroppsoch skamstraffen. Men dessa frihetsstraff, för att icke blifva lika ändamålslösa, sorn de, hvilka hittills blifvit begagnade i förening med andra straff, måste vara af en penilentiär beskaffenhet, d. v. s. de måste, med ändamålet att vara nog allvarsamma för alt afskräcka den ännu icke Den 28 April. 203 brottslige, förena den syftning att förbättra den redan fallne, eller åtminstone under strafftiden förhindra den ytterligare depravation, som erfarenheten visat vara en oundviklig följd af fångars inbördes gemenskap. Oeh härtill syftar nu den nya criminallagen; men när man vill söka målet på denna väg, så har man vidare ingenting annat att välja emellan, än de 2:ne särskilda penitentiärsystemer, som hittills blifvit uppfunna, nemi. det Philadolphiska och det Auburnska.
Det säges i delta utlåt.: ”Otsk. vill fasta Fullmäktiges särskilda uppmärksamhet på angelägenheten alt ofördröjligen, äfven 0111 sådant vore förenadt med uppoffring af någon mindre del utaf Riksg.-cont:s fordran, söka åter afyttra den eller de fastigheter, som vid här ofvan förutsatta fall blif - Den 4 Januari f. m. 7 vit för detta verks räkning inköpte.” Detta är en grundsats, som icke alltid vore lämplig, oell jag anhåller alt, som bevis derpå, få anföra den erfarenhet jag äger ifrån det embetsverk, nemi. Bancodisconten, af hvars styrelse jag en lång tid varit ledamot. För ungefär 9 ä 10 år sedan inträffade i staden Wimmerby en mängd concurser, till följd af en betydande persons der iråkade svåra ställning, och i hvilka fallissemenler Discontverket hiel' inhlandadt. Disconlen hade tagit en mängd inteckningar äfven i stadens jord; men då försäljningen af inteckningarne skulle för sig ga, kunde, lill följd af sammansättningar, ingen försäljning äga rum utan till underpris. Då tog Direclionen det partiet att skicka dit ner cu sakkunnig person, sorn för Directionens räkning inropade de hus, som skulle försäljas, och ehuru det sedermera drog ut 6 eller 8 är innan dessa hus köptes tillbaka af Disconlen, inträffade likväl, när slutlig liqvid (ifver debet och credit uppgjordes, all en liten vinst för Dicontverket på denna affär uppstod. Del är ej om denna obetydlighet jag talar, ulan om den stora vinsten all pä detta sätt gjordes alldeles slut på alla sådana der sammansättningar, som tillförene skett lill skada för diconlen. Jag tror derföre, ali vid alla tillfällen, dä sådane sammansättningar vore att befara, gjorde Fullmäktige rättast alt uppskjuta med försäljningen till och med flere år, hvarvid efter min lunka en liten förlust gjorde mindre skada, jemförelsevis till den nytta, sotn vanns mot möjligheten alt genom sammansättningar kunna tilltvinga sig låga priser. II. o. Ad. biföll hvad Ltsk. i denna del af utlåt, hemställt.