Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Allmänna Beswärsoch Ekonomie, Utskottet: 1:0 Johan Olsson Longbergs fran Gefle, borgs Län Memorial, angående Recognitions-skogar, ne i Riket. 2:0 Lars Swenssons fran Skaraborgs Län Memorial, angående upptagande wid Harads,Rätt af mål, rörande försummad snöskottning. 3:0 Nils Nilssons fran Orebro Län Me, moria!, angående rättighet för Hemmans-aboer, att lösa Tionde-Spannemalea med penningar efter markegång, Vr supra. Ilx ?rotocollo<» L. Lriakman. Ut - Den z Junik. 451 Utdrag af protocollet, hållet hos Heberwäcda Äor.de-Ständet, wid Urtima Riksdagen i örebro den z Junit 18:2. S. D. ^onde-Ståndet har latic sia föredragas Expeditions, UlffoltctS den zo sistl. Mai asiatne hemställning, wid den redan under 1812 a-.s Niksdaa beflutade, men icke utfärdade Jnchucuon för Riksens Ständers Revisorer, öfwer Stats» Banco, samt Niksgäldswerken; och med bifall kill den af Utskottet föresiagne redaction af i och 7 8 8, förenat sig nied Wällofl. Borgare-Stander, i afseende pa tryckning af den i sistnämnde §- föresrrifne Berättelse, och förblisivit wid desi eger tillägg, alt den i s §. nämnde Tabell, matte Allmänna Tidningarne åtfölja; Hwilket Bonde-Ståndet äfwea förmodar winna de öfrige Respektive Standens bifall. Vt supra. klx krotOLollo, 6. Utdrag af Protocollet, hället hos >^ederwärda Bosrde Ståndet, wid llnrl>!a Riksdagen i Orebro den Z Junit 13^2.
Härefter sammanträde länsvis eller dislriclvis, på af Landshöfdingen utfärdad kallelse, älternes electorer, till val af det för districtet bestämda antal riksdagsmän, hvarvid de må äga rättighet att äfven utvälja sådana adelsmän, som icke äro electorer, men för öfrigt till riksdagsmän behörige. Nödvändigt är, efter min tanka, att icke val lill riksdagsman må sträcka sig utom districtet, emedan det i motsatt fall troligen skulle inträffa, att valen skedde efter förut uppgjorda listor, hvarvid mången komme att rösta på personer, hvars tänkesätt han endast ryktesvis, men ej genom egen kännedom inhemta!. Dä R. o. Ad. representeras genom valda ledamöter, så blir deraf en följd, att desse böra åtnjuta arfvode, hvilket skulle kunna bestridas af Riddarhuscassan, som då finge uppbära en viss, efter behofvet lämpad procent af hvarje skaltskrifven adelsmans bevillning efter 2 artikeln. Detta förslag till val inom R. o. Ad. anser jag lämpligt, antingen representationen skulle sammanföras pä en eller tvä kamrar, eller ock nuvar. fyrdelning får äga bestånd; ty i båda fallen har man genom de dubbla valen den säkraste garanti, att R. o. Ad. blifver representerad af sina utmärktasle ledamöter, och dymedelst värdigheten bäst bevarad inom det Ständ, hvars lifsprincip bör vara äran. Om remiss häraf lill Ridd.Ulsk. får jag anhålla. Begärdes på bordet. II. 11. o. Ad. åtskildes kl. § till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 4 September 1844. Plenum kl. { lill 7 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. Fortsattes pröfningen af de, uti Const.Utsk:s d. 24 och 27 sisth Äng. på hordet lagda mern. N:o 3, uppgifna, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar. Förslag till ett närmare bestämmande af Statsrådsledamäters rådgifvande skyldighet.
Man har då förbisett, att sådant komme att strida emot allmänhetens eget interesse; ty i samma stund som afgifterna bestämmas efter det hela, ligger det i hvar och ens interesse, att uppgifterna blifva så höga som möjligt, på det afgiftsprocenten må blifva så låg som möjligt. Härtill hehöfves icke mycket stor räknekonst. Jag skulle således tro, att vi kunna och böra antaga systemet af brutto-inkomsten såsom norm för beskattningen, och utan afseende på Görtz’s öde yrkar jag det, underkastande mig det äfventyr, som derpå kan följa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad Bevilln.Utsk. yttrat, rÖr:de förslaget att antaga ibio års bevillmsgrunder. Ropades starka ja, samt några få nej. Frih. Gederström begärde votering. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Jag har afhållit mig från deltagande i discussioncn, emedan jag ansåg saken vara så klar i sig sjelf, samt var öfvertygad, att Frih. Cederström icke skulle fullfölja sitt påstående, då han befann, att ingen mera försvarade detsamma; men då jag nu hört Hr Frih. begära votering, så, och om ban icke derifrån skulle vilja afstå, önskar jag, på det opinionen icke må missledas, ingå i en vederläggning af Hr Frih:s sats. Jag hemställer nu emedlertid, om han icke afstår från sin begäran om votering. Frih. Cederstöm: Jag kan icke finna något skäl eller anledning att afstå från min begäran om votering, och förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm, icke vidare tillåter discussion, sedan votering blifvit begärd. Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. :'
Ej sågs en tidning vårdslöst slängd, Ej lampan på en bordskant vägde, Och i den ljufligt sälla ängd Ej mannen ännu skrifbord ägde. Och aldrig Eva var på jakt Att efter något papper leta, Som aldrig låg, där han det lagt, Och som » dom tagit », kan m a n veta. Men att han ändå var en slarf, Därom är m a n förvissad vorden, Då dessa anlag gått i arf Till nästan alla män på jorden. Lyd ni mitt råd, tag saken gladt, Det tjänar intet till att pipa, Ty ordning skall er äkta skatt Dock aldrig lära sig begripa. Att hon, den hårdt och verkligt bittert pröfvade, i NIO långa år så tåligt töfvade, förr ' n hon sin tunga lott, sin stora nöd uti en » hjärtesuck », som dystert ljöd, för sina systrar uti Idun klagade, det genast för oss alla j u uppdagade, hvad själf hon vitlnat om sin karaktär, h u r TÅLIG, LUGN och mild och god hon är, samt hvilket tungt och pinsamt kors hon bär. Det är en orättvisa j u så skrikande, att mannen aldrig nä ' nsin är den VIKANDE. Dock, det är hvars och ens erfarenhet, och detta icke blott om en — servet. Kan det för er, min fru, då vara lugnande att veta och tillika litet hugnande, så minns det nu. Och så tillägger j a g: om » Paul » skulle » vika » någon dag — SÅ GJORDE HAN DEL INTE ER I LAG. Ack! mannens dumhet ä t så stor, Han ej förstår ert kval och kvidan. Och därför är det bäst, jag tror, Att ta ' det från den glada sidan. är den, att hvad som angår STOLENS STÄLLANDE, I tio år ni ägt ert hem Och denna pröfvosamma maken, Men håll ni på i — tjugufem, Så vänjer ni er nog vid saken. Men gäller det ett SKÅP må tro, j a då Men har ni söner, sträfva då, Att deras fel ej bli desamma, Så kanske deras fruar få Mer lycklig lott än deras mamma. * * * SNORRE.
Detta läns stora vidsträckthet, dess på sednare tider raska framåtskridande i uppodling, handel och. sjöfart, -den betydligt ökade folkmängden, det af befolkningen allt mera insedda behofvet af upplysning — allt detta borde dock berättiga det, att inom sig ega en undervisningsanstalt, der den allmänt 88 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 46. medborgerliga bildning, som läroverken hafva till sin uppgift, att meddela, kunde fullständigt inhemtas. Så som förhållandet nu är, måste alla de ynglingar, hvilka vilja inhemta fullständig humanistisk elementar-bildning (och dessa utgöra det öfvervägande antalet) vid aflägsna, utom länet belägna, läroverk fullborda sina studier, hvilket är ganska bekymmersamt för föräldrar sä i ekonomiskt sorn moraliskt hänseende, ty mången gång kan inträffa, att en yngling, sorn för tidigt måste lemna föräldrahemmet, blir förderfvad. Sjelfva orten, eller det allmänna lider äfven af bristen på fullständigt läroverk, emedan många af ortens barn nu mäste afbryta sina studier i anseende till bristande tillgångar att. uppehålla sig vid ett aflägset läroverk, hvilka ynglingar i annat fall, eller om läroverket varit fullständigt, fortsatt sina studier, och sålunda blifvit gagneliga embetsoch tjenstemän för orten, der nu stor brist räder så väl på prester som pä läkare, och hvilka platser icke gerna sökas af personer från söderut belägna trakter. Hvad särskildt Luleå stad beträffar, så är den synnerligen lämplig till säte för ett fullständigt elementärläroverk genom sin egenskap af residensstad, genom sitt läge midt i länet vid utloppet af en eif, som kanhända snart genom förbättrade kommunikationer kommer att blifva en pulsåder för hela ortens lif och rörelse. Luleå stad har ock mer än många andra större och rikare städer sökt att medverka till ernåendet af detta mål, då den på egen bekostnad nyligen uppfört ett större läroverkshus, i 2:ne våningar, af sten, afsedt att rymma äfven det förökade antal lärjungar, som af skolans utvidgning blefve en följd, och hvilket läroverkshus redan denna höst efter vederbörlig utsyning blifvit för undervisningen upplåtet.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Mars i845. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utarrendet ringen af den invid Staden Nyköping belägna s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården. (Stats-Utsk. Ull., N:o 201.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har hemställan blifvit gjord derom, alt, som deri vid Nyköpings stad uti S:t Nicolai socken och Jönåkers härad belägna Lilla eller såkallade Tyska Kungsladugården, hvilken, såsom ersättning för en berörde stads hos kronan egande fordran, blifvit år 1642, emot viss stadgad årlig afgift till kronan, åt staden upplåten och sednast af staden innehafts på trettio-årigt arrende, räknadt från Midfastan år 1772, sedermera, på grund af en den 17 Maj 1796 utfärdad Kongl. Försäkran, blifvit vid nämnde arrendetids utgång, med undantag allenast af en beteshage och en del af den s. k. Hemängen, hvilka lägenheters begagnande fortfarande staden förbehållits, åt enskild person på arrende under femtio års tid upplåBih. lill R. St. Skri/velse, IV.-o f/fi. ten, Rikets Ständer måtte, till beredande af godtgörelse åt Nyköpings stad, ej mindre för dess ifrågavarande gamla kronofordran, än ock for den förlast, staden, i följd af arrenderättighelens till Tyska Kungsladugården upphörande, alltsedan år 1802 fått vidkännas, förunna staden rättighet att vid Midfastan år 1852, då de uti 1796 års Kongl. Försäkran bestämda 50 arrendeåren tilländagå, emot enahanda vilkor, som under stadens sednaste arrendetid varit fastställda, eller en modererad afgift, under trettio år på arrende innehafva meranämnde Kungsladugård, samt staden derjemte erhålla försäkring om framtida förlängning af samma arrende.
Der Rotehållarne redan åtagit sig att hvart 3:dje eller 4:de år förse Soldaterne med ny Mondering, skola de säkerligen finna sin fordel uti antagande af förenämnde proposition och Soldaten sker härigenom intet förnärmande, då han i följd häraf blifver val beklädd och Staten kommer att vidkännas motsvarande större utgift för den? minskning sorn Rotarne härigenom tillskyndas. Vid de Regementenåter, der Contracter i allmänhet om Släpkläders utgörande icke finnas ingångne och der .Rotehållarne i anseende till locale och Öfrige förhållanden, såsom isynnerhet i de Norra Orterne,' anse sig icke kunna ingå uti ofvanberörde vilkor, att årligen erlägga gidel af en Beklädnads värde, utan önska förblifva vid Kneckte Gontracternes ordalydelse, kommer den penningeafgift, som, enligt desse Contracter, i och för Beklädnaden skall utgöras så väl sorn de så kallade Stofferings-penningarne, der de äga rum, att utgå ej med deras Primitiva belopp utan efter förhållandet af myntvärdet den tid Contracterne upprättades sålunda, att berörde afgifter förvandlas i Spanrnål efter den tidens pris, hvilken erlägges antingen in natura eller i penningar efter Länets Markegång; äfvensom i de fall, där Kneekte-Contracterne föreskrifva Persedlar, desatnme böra i penningar, efter för året derå satte Läns-Markegångs prisen , erläggas till Beklädnads-Directlonerne; och hvilket kommer, att tillämpas jemväl vid före - Stals-ZJiskottets Betiinkandenl 1501 nämnde Regemente, derest den föreslagne
Ehuru jag delar elen i allmänhet gällande åsigt, sorn äfven af en vard ledamot i sista plenum yttrades, att förslag till löneförbättringar lämpligast emanera från Regeringen, grundar jag likväl icke denna åsigt på den erfarenhetshändelse, som nämnde ledamot antydt, nemligen att en af Ständerna bifallen löneförbättring för några civila tjenstemän icke blifvit af Regeringen fastställd, och det så mycket mindre , som ett motstycke dertill finnes uti den motion — om jag icke missminner mig — af Professor Munck af Rosenschöld vid 1815 års Riksdag, om en allmän lönereglering med vissa tunnor spannmål inräknade uti alla penningelöner, hvilken vann Ständernas bifall och K. M:s Nåd. sanction. Vid denna lönereglering tillföll civila tjenstemännen, för hvilka Ständerna bestämde beräkningsgrunden, en dubbel fördel emot de militära derigenom, att hvarje tunna spannmål, som för de militära beräknades till 6 R:dr, för de civila deremot endast beräknades till 4 Rtdr 24 sk., hvarigenom de erhöllo icke allenast ett större antal tunnor spannmål iuräknadt i deras löner, utan äfven, genom den lägre beräkningsgrunden och deraf uppkommande större skillnad emot Riksmarkegångspriset, en betydligt större tillökning i lönerna. Ytterligare blef, vid en sednare Riksdag, de civila tjenstemännen tillagd den fördel, att, då Riksmarkegången understeg 6 R:dr och om den äfven skulle understiga 4 R:dr 24 sk., de likväl få åtnjuta en tillökning i deras löner på deruti inberäknade tunnor spannmål af skillnaden emellan 6 R:dr och 4 R:dr 24 sk., ehuruväl de militära tjenstemännen ingen lönetillökning tillfaller, när markegången å tunnan spannmål icke öfverstiga* C R:dr.
Inför förnuftets och rättvisans domstol kan detta straff också aldrig, försvaras. Enda grunden för dess bibehållande måste sökas i dess nödvändighet för samhällsinrättningens,bestånd och ändamål. I den män en tilltagande odling okar afskyn för spillandet af menniskolif, måste också känslan såras af de i lagstiftningen kallblodigt stadgade dödsstraffeps tillämpning; och om under barbariska tider dödsstraffet kunde allmännare användas derföre, att afskyn för mord då var mindre, har man deremot i sednare tider, ledd af den större aktningep för menniskolif, i alla civiliserade stater inskränkt dödsstraffens användande till färre fall. Med den grad af bildning, Sverige i allmänhet uppnått, är det oförenligt att längre bibehålla detta straff, isoleradt och utan alla mildare stralfgradationer, för det brott, hvarom 5 cap. i § Missg.bm handlar. Om 1734 års statsskick gjorde det behöflig t att på detta ställe införa dödsstraff i bi ottmålslagen, är förhållandet helt annorlunda nu; och jag skulle tro, att 1834 års lagstiftare, efter den större erfarenhet och de mera utbildade begrepp om consequens och rättvisa i lagstiftning, som ett försvunnet sekel medfört, borde linna sig manade af samvete och pligt att för det ifrågavar. fallet utplåna detta sträft’ ur lagboken. Brottet, som här är i fråga, är till sin natur och sin enkelhet ej annat än en verbal-injurie, en förbrytelse i ord, utan direct handling. Det antager visserligen en ganska svår karakter derigenom, att det är lik ta d t emot personer, dem lagen, i och för deras upphöjda plats och i och för samhällets eget ändamål, måste företrädesvis freda från hvarje förolämpning; men lagstiftningen får ej fästa ett så uteslutande afseende å majestäts-värdigheten, att den helt och hållet glömmer gerningens öfriga objectiva beskaffenhet. En på förnuftsoch rättsgrunder fotad lagstiftning förbiser aldrig ett tillbörligt afseende äfven å den sednare. Man har trott correctiven emot den stränga lagen finnas i Konungens rättighet att sjelf besluta, huruvida åtal emot dessa slags förbrytare skall få anställas eller ej, och i Konungens magt att i brottmål gifva nåd.
11 allmänna broar och byggnader, än sådana sorn delegarne i bäradsallinänningen sjelfve bygga och underhålla, böra hädanefter njuta någon företrädesrätt till utsyning, utan att alla hemman, boställena deri inberäknade, böra njuta sin del i allmänniugens afkastning allenast eller deras oförmedlade hemmantal. Rikets Ständer tveka så mycket mindre att borttaga boställenas ifrågavarande förmånsrätt, som. genom den hushållning, hvilken härnedan finnes föreslagen för boställenas egna skogar, tillfälle kan beredas att af de större boslällsskogarues afkastning åt de skoglösa boställena anslå ersättning för det understöd, som dessa hittills varit vane att åtnjuta från häradsallmänningarne. På nu anförda skäl få Rikets Ständer uttrycka den underdåniga önskan, litt den afkastning häradsallmänning lemna r, må sedan dera!' användts hrad. som erfordras lill betäckande af kostnaden för allmänning ens indelning och förvaltning samt lill broar och andra för allmiinnings-delegarne gemensamma byggnader, mellan dem, sorn, enligt hittills fällande grunder, ansetts såsom delegare i allmänningen, antingen in natura eller i penningar, på sätt de derom sfeljve besluta, efter oförmedladt hemmantal fördelas. Reträffande skogarne å utarrenderade, kronan eller allmänna inrättningar tillhöriga hemman och lägenheter, hafva E. K. Maj:t och Rikets Ständer vid riksdagen 1856—1858 varit af den öfverensstämmande åsigt, att eli lika och gemensamt hushållningssält för alla skogar å egendomar af ifrågavarande natur icke lämpligen kunde användas, utan att de båda olika systemen, kontroll eller omedelbar förvaltning, allt efter omständigheterna borde tillämpas, det förra i allmänhet och på de kronoegendomar, som hafva mindre Skogsareal, och det sednare der sådana vidlyftigare skogar lörefinnas, att en sjelfständig skogsförvaltning kan bära sig. Rikets Ständer anse sig så myckel mindre böra afvika från denna åsigt, som Rikets Ständer inhemtat, att så väsendtliga olikheter emellan skogsarealen å ifrågavarande egendomar förekomma, alt deraf ovilkorligen påkallas en olikhet i sältet för deras användande.
Men jag framställer alli detta ingalunda Såsom ett Förslag , utan blott såsom tankar, törhända förtjent» af Utskottens vidare upp-^ lysta eftersinnande, så framt utlåtandet i allt fall skulle återremitteras. Kan åter denna ut^ väg icke antagas; skulle opinionen håde inom och utom Riksens Ständer oåterkalleligen kräfva Btvillningens nedsättning da återstod* «- lyckligtvis icke annat än skuidsättniug; det vill säga, finjtio, an vöre då att inse såsom anjord. Ordningen komtne sedan till undersökande af sättet, vilkoren, följderna, med ett ord, ftf qur/lio cpiowodo, men detta krälver både theorefcisk* och praktiska insigter i Financeläran, och jag har följagteligen derom föga att säga. Uto.m det af .Utskotten framstälta Förslag, har |ag äfven hort ett annat nog allmänt omtalas, 1 innebärande likhet med Fransyska och Engelfka Fondema* Jemförd» med hvarandra, tyc* kas hvart och ett af dessa Systemer hafva sina Itöfdelar o,ch sina olägenheter. Statsobligation tVSfj, sld-tna sorn Utskotten 4em föreslagit, sy-. lien 19 Juhi (. nt. med upptäckte»! af medel att tillfredsställa dem, tror jag dook. icke ett dylikt fall nu hafva inträffat. Det är »artrit, jag har för länge Varit frånvarande, för länge lefVat afsk i Ijd ifrån allmänna ärenderna för att rätt kunna bedöma alla de uppgifna behöfven, men detta ät ett Skäl till att icke lösligeh bestrida dem. Det VOte måhända öfverflödigt, att i afseende pi det drygaste af dessa behof, återupprepa hvad så otta blifvit sagt, än i en rätt vict beundrande ton, om idéehs störhet Och äfbéteti förträfflighet, än med en klagande stämma, Om de betänkliga följder för allmänna Och ehskilta penningeétällningcn sorn af kostnader, Utöfver allt förhållande med dé första beråkningarne, varit föranledda.
— men det är Oscar den I, ännu obruten af åren, bildskön elegant, chevaleresk. Man har nyss sett en ny fransk komedi, » Ett knäfall », spelad af hrr Nygren, Hedin, Fredelius, fruar Billing och Berg-inansson (Zelma Hedin), man har skrattat åt Svante Hedin i » En bengalisk tiger », jemte honom gubben Wennbom, för aftonen remplacerande Lars Kinmansson, som böljade dra sig tillbaka vid denna tid — afskedsrecett samma år i December, då mot denne åldrige Papageno f. f. g. spelade den unga, vackra Papa-gena-Linderoth — den fina och och eleganta Aurelie, fru Berg-Bergmansson och — hvilken täck liten pigsnXrta, mörka ögon, skalkande min, lilla Lolotte, i hvardagslag Lotta Linderoth. Ridån sänker sig öfver Svantes sista roliga replik; » Jaha, jaha, hvar och en har nu sin smak », man skrattar och småpratar lifiigt under mellanakten, herrarne diskutera Louis Napoléon och Cobden, då går ridån upp öfver Alphyddan, Olle Strandberg gör sin entré, den hurtige Daniel med sin klara, nordiska tenor. Man finner honom dock ej så glad som förr, men hvem kan undra på det, blott för några fö månader sedan förlorade han genom döden sin unga, gudasköna och älskliga maka, Aurora, Jolantas, Fenellas idealiska tolkarinna. Denna maka — dock bär kommer den andra, bevars väl, nej, jag menar lilla Lolotte kommer igen, nu klädd till säteijänta, röd ooh hvit, glad och käck. Hur sjunger hon? Vi lemna ordet åt hufvudstadens strängaste musikjurist. Prof. Bauck dömde: » M:) le Linderoth är helt ung, presenterar sig Innu anspråkslöst under benämningen elev; håller aktrisen emellertid hvad eleven lofVat, kan både publik och teater lyckönska sig. M: lleL: s röst är en sopran af frisk och metallisk timbre samt af icke obetydlig höjd; hennes höga toner äro de vackraste, mellanre-gistret något matt.
w CO (G. l 18161x4) [390] för damer, herrar och barn tillverkas hos undertecknad. Använd alltid sådana åt edra barn, så få de ej liktornar och kylknölar på gamla dagar! ° J. G. Hammars Lampkök. Stor värmeförmåtja. Brinna luktfritt. Briljant belysning. C. Nilsson, Pris: enkla m e d veke 4 — 6 k r. Fullkomlig belåtenhet garanteras hvarje köpare. G. H A M M A R, 30 Malmskilnadsgatan Det bästa af alla är O. Becklins Pafent-Elite-Pomada. Den fäster håret, stärker och befordrar hårväxten, är mjellbefriande. Försäljes a 1: 50 pr burk hos Fru O. Stråle, Parfymhandeln, Drottninggatan 6. Obs.! Sändes till landsorten mot efterkraf. Stort lager af Barnkläder för alla åldrar, till och med 14 år. Goda tyger. Nya cch smakfulla l e r. Billiga p r i s e r. A l l m. T e l e f. H. modelNyström, 2 Stora Vattugatan, 2, hörnhuset vid Brur.kebergstorg. Handarbetskurs for lärarinnor börjas den 2 juli, Kammakaregatan 29, 2 tr. upp. Fritt val af arbeten. Priset moderat. Bikt profval. Inackordering kan erhållas. Stockholm i juni 1888. Fru Anna Barchlind. arsvalt!! [135] [104] I 8 gifves af undertecknad till ett begränsadt antal elever. OBS. Eleverna förfärdiga egna klädningar. Bernadina Nicodemi, Begeringsgatan 47, 3 tr. upp öfver g. Stockholm, Drottninggatan 36. Tillverkningsort: Lund (Thora Kulle). 15 Maj 1888, att de äro » fria från främmande syror, skarpa ämnen och metaller och anser jag dem derför vara af utmärkt beskaffenhet. » Obs. Viner och safter försäljas på heloch half-buteljer, försedda med etiketter, innehållande fabrikens namn, hvilket till undvikande af förvexling torde noga observeras.