Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fem procents årlig ränta intilldess detsamma varder inbetaldt. §• si Utaf det, vid riksdagen åren 1840 och 1841, för Landskrona hamns iståndsättande, emot återbetalnings-skyIdighet beviljade och år 1846 med Tolf tusen femhundra R:dr utbekomna statsbidrag, hvarå afbelalningar från och med år 1847 egt rum, skall nämnde stad fortfarande till Riksgälds—kontoret, årligen inbetala Siuhundralemtio Riksdaler. §• Till godtgörande af det staden Warberg, för dervarande hamnanläggnings fullbordande, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag, meddelade lån å Tretio tusen R:dr, erläggas, efter Fem års förlopp från detsammas, år 1844 verkställda, utbetalning, Fem procent årligen å den ursprungliga lånesumman, deraf Tre procent ränta först beräknas å lånets vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp och det öfriga utgör kapitalafbetalning. Det nämnde stad, såsom ytterligare understöd för samma hamnanläggning, under 1847 och 1848 års riksdag beviljade och år 1849 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Tjugotvå tusen femhundra R:dr återbetalas medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å denna summa; hvarvid beräknas Fyra procent årlig ränta å det återstående lånebeloppet, samt öfverskottet kommer att utgöra afbetalning å kapitalet; och skall dessutom, derest den föreskrifna betalningsskyldigheten icke inom derför bestämd tid fullgöres, å det till liqvid förfallna beloppet erläggas ränta efter Fem procent årligen, intilldess sagde inbetalning verkställes. §. 53. Enligt de vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar bestämda betalningsvilkor för då, i egenskap af lån, anvisade stats-bidrag för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn, skola å det vid förstnämnde riksdag beviljade och under år 1843, med Tretiosju tusen femhundra Riksdaler, utbekomna lånet
I punkten förekommer följande mening: »Till denna fond skola derjemte öfverföras de belopp af tillsammans 1,131,000 Rdr, som för närv:de äro såsom kreditiv åt FilialBanker anvisade äfvensom all fr. o. m. 1857 års början influten och vidare inflytande vinst å Bankens rörelse.» Meningen kan väl icke vara, att med denna föreskrift betaga kommande R. St:rs rättighet att disponera olver bankovinsten. Jag anhåller, att Hr Mannerskantz ville uplysa detta. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Efter min upfattning är det ieke hinder för BankoFullmäktigeatt disponera vinstmedlen på samma sätt som de förut hafva gjort'. Meningen är blott att inflytande medel skola ställas till Fullmäktiges disposition så att de kunna lemnäs antingen till Handelsoch NäringsDiskonten eller till upköp af räntebärande papper. Detta är dock mera ett sätt att uttrycka sig, ty den vinst, som influtit, är redan disponerad och i Bankens rörelse. Det är egentligen den, som inflyter, som skall användas till gäldande af hvad Riksg:sKont. skall från Banken erhålla. Om Frilen erinrar sig förhållandet vid sista Riksdagen, torde han finna, att här icke är något nytt förslag. Den 13 Juli. 309 Slutligen förekom och lades till handlingarne det af Utsk. framställda förbehåll, att framdeles få afgifva yttrande om och i hvad mån ändring af nu gällande föreskrifter, ang:de sedelstockens beräkning, må, i följd af stadgandet om Bankens Reservfond, blifva af nöden. Föredrogos och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter BevillH.Utsk:s nedannämnde den 29 sisth Juni på bordet lagda Memorial och Betänk. N:o 11 i ani. af R. St:rs skiljaktiga beslut, ang:de den så kallade kurhus afgiften; och N:o 13, ang:de Städernas salu-accis.
Under det jag för mig sjelf förklarade det förstas större tydlighet dermed, att man ett ögonblick stannat stilla vid bordet, inkom Annette ännu en gång, synbarligen utan egentligt ärende och sysslande med mina kläder, i tydlig afsigt att komma fram med något, som hon hade på hjertat. Då jag imellertid satt helt tyst, sade hon slutligen liksom litet brydd: — Har icke herrn kunnat påminna sig sedan, om någon varit här inne? — Nej, men kanske du i stället anlitat ditt minne med något bättre resultat? — Nej, som jag sagt, jag vet ingenting; men det är allt konstigt ändå, ty någon skulle väl varit inne, — fortfor hon, fästande en betydelsefull och besynnerlig blick på mig, som jag alls icke förstod. — Hvad menar du? Säg ut! —sade jag förvånad. — Åhjo, jag mötte fru Lund, tvätterskan, som bor på vinden, just när jag nu kom ut ifrån herrn, och hon kom att säga något, medan vi språkade en smula ... — Nåväl, hvad då? — Hon hade kommit att dröja vid sjön i går qväll så länge, sa’ hon, så att klockan var nära tolf, när hon gick hem och kom uppför trappan, förbi herrns förstugudörr. — Nå, hvad mera? — Åhjo, hon skrattade och sade så här åt mig: ”Er ungherre der nere, han måtte väl nu vara riktigt frisk igen, efter som han tar emot fruntimmersvisiter klockan tolf på nätterna”. ”Åh, det kan jag aldrig tro, sa’ jag, för det är en mycket stilla och anständig herre, och krasslig är han ännu också, så han ligger nog i sin goda sömn vid den tiden.” ”Nenej men, sa’ fru Lund, nog såg jag en ljust klädd varelse slinka in genom dörren till honom, just som jag nådde öfversta trappsteget med mina klädämbar, det är så säkert som att jag heter Lovisa Lund.” Annette tystnade en minut för att se hvad verkan hennes förmenta upptäckt skulle göra på mig, men då jag helt förvirrad satt tyst, fortfor hon:
Hvad åter beträffar det skäl, Utskotten hemtat från lagens uttryck vidmakthålla, nemligen att della ord skulle utmärka ett vidsträcktare åliggande än ersättnings - Lagsamt Allin. Besvärsoch Ekon.-Ilsk. Betänkande, N:o 21. 31 skyldighet för förorsakad eller förvållad skada, ty den sednare mäste ju alltid drabba hvar och en, som skada åstadkommit, så bör man härvid märka, att här ej blott är fråga örn den skada, sorn genom åverkan åstadkornmes, utan äfven om all den skada, som åstadkommes genom uraktlåtandet al nödig vård om husen eller genom försummad tillsyn å brister, som äfven åider och bruk tillskynda. Då nu pastor ej rätt utöfvar denna tillsyn, så bör han bota all skada, som derigenom uppkommit, och ett sådant botande kan tvifvelsutan få namn af vidmakthållande. Några af Utskottens ledamöter hafva dock ansett, att Utskottens förslag innebär en lagförändring och yrkat Ständernes bilall till en sådan. Att genom denna lagförändring en del af presternes, från äldre tider dem tillförsäkrade, löneförmåner går förlorad, är väl af sig sjelf tydligt. Pastorerne erhålla nemligen genom denna lagförändring en ökad underhållsskyldighet, enär de af ålder endast vidmakthållit dm i lag stadgade inredningen af de laga husen, såvida densamma genom deras egen vanskötsel förfallit, men nu, enligt den föreslagna lagförändringen, måste äfven utan detta vilkor vidmakthålla en del af denna inredning. Något gällande skäl för borttagandet eller minskandet af den förmån pastorerne af ålder haft, i afseende på underhållet af sina boställshus, och således för indragning af några dem beviljade löneförmåner, lärer dock ej vara för handen, enär pastorslönerne i allmänhet ingalunda äro så stora, att denna minskning kan ske utan stor olägenhet för boslällsinnehafvarne. Då saken förhåller sig sålunda, så kunna väl ej de vid riksdagen närvarande ledamöterue af prestesfåndet, hvarken å egna och än mindre å hemmavarande ståndsbröders vägnar, bifalla betänkandet, hvarigenom det, såsom rörande en privilegii-fråga, mäste förfalla.
Smynt Riksdaler»; och sadant iakttogs jemwäl i afseende pa de i Stat ansiagne röningsoch andre, sörberörde är tillkomne utgifter. För Drottninghuset eller Johannis Hospital har likwal en sadan beräkning icke blifwit följd, utun de för detsamma pä Stat bestädde 4220 Dal. Smynt endast blifwit uppförde med 666 Riksd. Z2 k., ehuru de samma berakningsrund, ifrån r?77 ärs början bordt med rzzz Riksdaler r6 kupptagas. Att nu ärhällen rättelse härutinnan är, ester Utstottets tanka, en denna Inrättning tillkommande rättighet, Men dä äfwen den häraf uppkommande tillökning blifwer i närwarande tid aldeles otillräcklig för upprätthållandet af en Inrättning, som är öppnad för alla Clatzer medborgare frän alla orter i Riket, och hwars säledcs allmänna och wälgörande syftemäl päkallar Statens biträde för alt efter Instruktion och gifne föreskrifter kunna uppfylla sin bestämmelse; och Inrättningen af de i dek början ärhällne Kongl. Försäkringar synes äga en bade skälig och billig anledning att fa UPP, *144 Den 6 Julik-. uppfara sin pa Stat hestadde Anstagsftrntma till kika Rcksdalertal, som det, hwarpä den i sin första anläggning war sunderad och ärhallit försäkran om; sa hemställes. till Riksens Högloft. Ständers vmpröswande, att k>e pa Riks »Statens 6ue HufwudDtel för Johannis Hospital till de fattiges understöd och sielfwa Hospitalets widmagthällande uppförde 666 Riksd. zr ft. mage hädanefter och ifrån innevarande ars början a samma Stat upptagas vch utgå med Riksd. om aret. Om Riksens Högloft. Stander härtill täckas kemna bifall, och denna Inrättning således härigenom får en ökad förmåga till fattiga och behöfwan» de Enkors vch oförsörjda
Han hade uppfylt sin mission, hans popularitet aftog synbart, hans ingalunda vanliga kraft var förlamad och behöfde åtminstone hvila för att vid framtidå behof åter kunna tagas i anspråk. Sannolikt insåg han detta sjelf, och drog sig, jemte några af statsrådets öfriga ledamöter, undan, lemnande i arf åt sin visserligen ej starkare efterträdare en försvagad regeringsmakt och en representation, som lärt känna sin makt men icke blifvit lika förtrolig med sina pligter. Utan att vilja skjuta skulden på herr Adlercreutz — hvars förtjen-ster med nöje erkännas — eller för ingen del på honom allena, kan man med fog säga, att tillståndet under den tid, hån varit justitiestatsminister, snarare blifvit försämradt än förbättradt. Riksdagen, som tillväxt mera i ålder än i visdom, har ännu ej lärt sig inse värdet af den styrka, som ligger i ett hofsamt begagnande af en lagstadgad makt, och statsrådets ledamöter hafva kanske icke heller alltid uppträdt på ett sätt, som varit egnadt att åt regeringen häfda tillbörlig aktning. Nog af, ställningen är sådan, att en förändring blir för hvarje dag mera nödvändig, men på samma gång svårare att åstadkomma. På en sådan tnåste likväl en ny konselj vara betänkt, såvida hon vill blifva hvad hon borde vara, och ej åtnöja sig med endast att viljelöst utföra riksdagens beslut, men vi till-lägga att den som ej tvekade om sin förmåga att utföra ett sådant värf, han hade ej tillräckligt omdöme att vara det vuxen. Häri finna vi den väsentligaste anledningen hvarfcir konungens bemödanden att bilda en fullständig ny konselj nu misslyckades och sannolikt, om de snart förnyas, åter skola misslyckas, då det torde blifvit svårt att finna £tt tiotal » kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade » män, hvilka äro nog lifvade af kärlek till konung och fädernesland för att uppoffra sig sjelfva, utan förhoppxning att vinna något annat mål än afhjelpandet af ögonblickets förlägenhet. » Detta var grefve Hamiltons tröstlösa dom öfver situationen 1871. Enligt hans mening var den allenast en ren konseqvens af den representationsförändring, för hvilken han förgäfves varnat.
I Midrasch Coheleth sammanställas Moses och Messias såsom den förste och den andre återlösaren; på mångfaldiga andra ställen Adam och Messias såsom syndens upphof och syndens upphäfvare; såsom den jordiska menniskan och den himmelska menniskan o. s. v. Jemför med vårt citat ur Aboth Nathan följande ställe i brefvet till hebreerna: „Ty hvar och en öfversteprest, utaf menniskor tagen, varder för menniskorna satt öfver det Gud tillhörer, att han skall frambära gåfvor och offer för synderna. – Och ingen tager sig sjelf den äran, utan den som kallad varder af Gud likasom Aron. Sålunda hafver ock icke Kristus sig sjelf förherrligat till att varda öfversteprest, utan den som taladt till honom: du är min son, i dag hafver jag födt dig; såsom han ock annorstädes säger: du är en prest till evig tid efter Melkisedeks sätt. – Om nu fullkomlighet vore genom det levitiska prestaembetet, hvad behöfde ännu efter Melkisedeks ordning en annan prest uppstå och icke efter Arons ordning? – Andre äro utan ed prester vordne, men denne [Kristus] med ed genom den som sade till honom: Herren hafver svurit, och det skall icke ångra honom: du är en prest i evighet efter Melkisedeks ordning. Likheten mellan dessa begge ställen är påtaglig och har helt enkelt sin orsak deruti, att kommentatorn i Aboth Nathan och hebreerbrefvets författare äro lärjungar af samma rabbin-skola, hafva bildat sig efter samma mönster, samt i sina betraktelser utgå från samma förutsättning, att Kristus är blott menniska och således en storhet, som låter jemföra sig med storheter af samma ordning. Att anställa en jemförelse mellan det absoluta och det relativa, mellan det oändliga och det begränsade, mellan Gud och Aron, för att efter många och långa undersökningar komma till det sjelfklara resultat, att det begränsade ej kan mäta sig med det oändliga, att Gud är förmer än Aron – till slik dårskap har hebreerbrefvets författare ej gjort sig skyldig; men skulle visserligen så gjort, om han enligt ortodoxernas förmenande velat inskärpa, att Kristus är Gud 35.
Maj:t i Nåder till Riksens Stån - 774 Stats-Utskottets Betänkanden. ders Stats-Utskott ofverlemnat ett, af särskildte Committerade utarbetadt, Förslag till Pensions-Cassa för Rikets Civile Stat, i afseende på de för inrättningen påräknade bidrag af Stats-Verket. I anledning häraf har Utskottet inhemtat, att sedan, uppå Riksens Ständers, i underdånig Skrifvelse d. 30 Jan. 1770, gjorde anmälan, dels om vidtagande af den redan vid 1756 års Riksdag i frågakomne Pensionsinråttning får Civile Staten, dels ock om rättighet för 70 års gamla Ämbetsmän, att emedlertid vid afskedstagandet få behålla full Ion, Kongl.
Preste-Ståndet väckt motion, att när församling för sitt skolväsendes ordnande åtagit sig någon personel afgift, densamma må, om församlingen sådant äskar och hos Konungens Befallningshafvande anmäler, gemensamt med kronoutskylderna uppbäras, under uppbörsmanna-ansvar, samt vid samma tid, sorn dessa till Ränterierne ingå och aflevereras, till vederbörande Skolstyrelse, jemte behörig redovisning, aflemnus. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, för frågans behandling, sammanlrädt med Stats-Utskot.tet, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande; och som Rikets Ständer vid innevarande Riksdag bifallit, att hälften af den s. k. skyddsafgiften må till folkundervisningen användas, samt, derest en församling eller menighet å något ställe skulle besluta och öfverenskomma om något ytterligare bidrag till folkundervisningens befrämjande, Rikets Ständer, på sätt nämndt är, bifallit, det, efter Utskottens åsigt, desto heldre bör ankomma på församlingarne eller menigheterne sjelfva, att om uppbörden af ett sådant ytterligare bidrag draga försorg, som dels en dylik uppbörds öfverlemnande till vederbörande kronobetjente skulle orsaka dem ett ökadt ej obetydligt besvär, hvarför de säkerligen ej skulle underlåta att fordra ersättning, och dels kronobetjeningen icke skulle kunna så hastigt, som omständigheterne stundom torde fordra, verkställa nämnde uppbörd, utan tidsutdrägt dermed ega rum; alltså få Utskotten afstyrka Herr Biskop Hallströms berörde motion. Stockholm den 13 Maj 1845* Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens UtlåtandeN:o 122. 11 N:o i22. Alik. till Exp.-Utsk. d. i3 Maj, kl. 6 c. m. Utlåtande, i anledning af åtcrrerniss å Utskottens Betänkande N:o 9o, angående vackt fråga om underhållandet af Ilallsnäs Bro. Enligt från samtlige Riks-Slånden ankomne Protocolls-Utdrag har nämnde Betänkande blifvit bilället af Högloft.
Vidkommande slutligen den äfvenledes ifrågaställa Chartae-SigillaUeafgiften, så, enär utgörandet häraf skulle för Riksgälds-Contoret förorsaka en motsvarande minskning i den för Statens behof disponibla behållning af de till detta Verk anslagna inkomster, får Utskottet äran hemställa, att frågan örn Riksgälds-Contorets befrielse från berörde afgift måtte hänskjulas till Bevillnings-Utskottet, för iakttagande vid uppgörandet af det förslag till ny Förordning angående stämplade pappersafgiften, som lärer vara att från sistnämnde Utskott förvänta. Stockholm den 24 Februari 1840. STOCKKOLM,! Kongl. Ordens-BokUyckeriet1840. StatS-Utshottets Memorial N;S lj> i5 och Utlåtande N;0 16. Ankom till Exp. Utsk. den 28 Febr., kl. 11 f. m. Memorial. Det är anledning lill anmärkning emot Siats-Rådet och Föredraganderne lör Kammarsamt Handelsoch Finance-Ärendena, hvarom remiss begäres till Conslitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Slockholm den 27 Februari 1840. Ankom till Exp. Utsk. d. 28 Febr, kl. 11 f. m. Memorial. Till Stats-Ulskottet bar Bonde-Ståndet remitterat en af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län väckt motion om Fribrefs-rätt för Länsmän; men sorn denna fråga icke inverkar på Stats-Verkets eller RiksgäldsYerkets inkomster och ulgifter, anser Utskottet densamma ej tillhöra dess handläggning, utan varder motionen till Bonde-Ståndet återlemnad. Stockholm den 27 Februari 1840. Ankom till Exp. Utsk. den 3 Mars, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion„ om ersättning till Rusthällarne vid tvä Sqvadroner af Lif-Regementets
Menas härmed hans egen församlings kyrkobok? Eller skall detta besvär helt och hållet kastas på det Svenska protestantiska presterskapet? Detta är icke nog tydligt oell bestämdt. Vidare måste man här påpeka dessa ord: »som i Itiket redan finnes eller framdeles med Konungens tillstånd bildas»; men jag frågar då: handlar man viii så alldeles rätt och försigtigt, om man sålunda åt Regeringen ensam öfverlemnar att utarbeta en dissenterlag? Jag medgifver, att jag i närv:de ögonblick hyser det oinskränktaste förtroende till Konungen och hans Rådgifvare; men om det är sannt, att lagförslaget tillkommit genom främmande makters påtryckning, hvilka följder kunna icke i en framtid upkomma af ett sådant obetingadt öfverlåtande? Jag tror, att äfven detta tål att mera än en gång betänkas. Genom ett sådant öfverlåtande till K. M. kunna vi i en framtid komma att se tillstånd lemnadt åt Jesuiter-orden, att slå upp sina bopålar i vårt gamla Sverige. Vi kunna komma att få se munkar kringstryka i landet och kloster derstädes inrättas, utan att R. St:r blifvit hörda eller fått begagna sin rättighet att föreskrifva vilkoren för dylika stiftelsers tillvaro. Kan sådant vara rådligt och välbetänkt? Dessutom strider detta, efter mitt förmenande, emot Grundlagens föreskrift. Visserligen står det i en efterföljande g i den Nåd. Proposm, att alla främmande religionsförvandter skola vara underkastade Sveriges borgerliga lagar, men det står icke kyrkliga lagar. Jag tror derföre, att i afs:de på kyrkoböckernas förande, och beträffande dessa kloster och munk-ordnar, något borde vara stadgadt. Vid inledningen till detta mitt anförande glömde jag att framställa en vigtig anmärkn. Då K. M. framlagt ett förslag, som uphäfver landsförvisnings-straffet, hemställer jag, huruvida icke K. M. bordt vara betänkt uppå att låta detta straff qvarstå, åtminstone för åtskilliga fall. Jjåtom oss, mine Hrr, antaga, att sedan ett katholskt religions-samfund på grund af detta lagförslag blifvit organiseradt här i Sverige, så inkallar detsamma och uptager inom sig några jesuiter.
Men största delen äro sådana, som intet bandtverk lärt, som blott kunna förrätta de aldragröfsta eller enkla handtlangnings-arbeten. Till en del äro de dagdrifvare, som aldrig velat lära och ej eller kunna något. Hvarmed skola dessa sysselsättas? De måste naturligtvis först undervisas. Dertill behöfves ju en lärmästare i hvar cell? Lärmästarne blifva då lika många som lärjungarne; och personalen dubbelt så stor samt ganska dyr, emedan läromästarne, om än fångkosten vore god nog äfven åt dem, val mäste aflönas för den ledsamma befattningen? Kommer nu dertill, alt lärmästaren kan smittas af lärjungen, så att om den förre undervisar den sednare i handtverk, så kati fången undervisa lärmästaren i brott. Derigenom kan åter uppstå den vexelundervisning i brott, hvilken för samhället är vådlig, och hvilken man velat genom afsöndrade fängelser förekomma. Till denna olägenhets förekommande, och emedan kostnaden eljest blifver för känbar, återstår icke annat, än att taga fångarne ur sina celler och låta dom arbeta gemensamt efter Auburnska melhoden. Detta, säger Hr Gunther, kan åter icke ske annorlunda, än att man häller dem i tukt med piskan. Således, för att undvika kroppsstraff, begagnar man fängelse, och på det att fängelset ej må blifva en vexelunder - Den 2S April. 235 visning i brott, så afsöndrar mari Tångarne hvar för sig'. Men sorn fullkomlig afsöndring ej är verkställbar j slort; så nödgas man sluteligen, efter allt besvär oeh ali kostnad, fösa dem tillsammans och hålla dem i ordning med piskan. Det är gången af eli sorgespel, att komma just till det slut man ville undvika. Del är icke tid, säger man, alt vänta med lagens antagande intilldess systemets lämplighet blifvit utrönt. Huru lång lid begäres? Till en början något öfver 2 år, då nästa riksdag inträffar. Mine värde motståndare, som ej vilja vänta så länge, hafva dock erkänt, att, äfven om systemet befunnes lämpligt, så kunde det för brist på fängelser dock ieke verkställas inom vida längre tid.
Hamnbyggnader wid Wisby och Cimbritshamn hafwa päbörjaks och utförts, enligt planer, som af Kongl. Mast blifwit fastställde, och hafwa detzutom pä flere ställen hamnbyggnader efter äldre planer, samt hamn-muddringar fortgått, hvaribland mä nämnas de wid Malmö, Halmstad, Götheborg, Jönköping och Uddewalla. Pa förekomne wigtiga ffäl har Kongl. Mast bestulit anläggning af en stad wid Skellefteä i Westerbotten, och en köping under namn af Arnfföldswik i Själewads socken af Mester-NorrlandS län; warande för denna köping särffilt Reglemente af Kongl. Mast utfärdadt. Äfwen har Kongl. Maj:t bewiljat stapelstadsrätt för Haparanda i Norrbottens län och Köpings privilegier för Trelleborgs by i Malmöhus län. Hurusom en allmännare medborgerlig anda uppenbarat sig i Försäkringsoch för bildandet af sädane föreningar, hwilka hafwa till föremål att gemensamt ersätta hvarje delegares förluster genom olyckshändelser, har Kongl. Mast oftare än tillförene haft tillfälle att under de sednare arén erfara. Kongl. Mast har nemligen lemnat fastställelse a särffilte Reglementen för Bolag till brandförsäkring af lösegendom i städerne i allmänhet och särffilt bade för Stockholm och Götheborg, samt till sadan försäkring af hus och lösegendom i Östergöthlands, Hallands, Skaraborgs, Wermlands, Kronobergs, Orebro, Wester-Norrlands, Blekinge, Elfsborgs, Upsala, Stockholms och Södermanlards län; och har Kongl. Maj:t fastställt en inom Upsala län ingången öfwerenskommelfe om ersättningars utgifwande för sädane förlnster ä wäxande gröda, som genom natur händelser uppkomma. Afwen hafwa Reglementen för Sjö-asyranS föreningar i Stockholm och Götheborg blifwit af Kongl. Maj:c utfärdade. Qmiiqnmnii Nya formulär för de sa kallade O.uinquennii-Tabellerne öfwer ERik!ts's°l^ folkmängden i Riket m. m. hafwa af Kongl.