Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. beviljat besittningsrätt, dock endast för det uppgifna ändamålet. — Inom denna local äro nödiga åbyggnader i mån af tillgångarna uppförda, utgörande, utom ladugårdshus och 2tne mindre boningshus , en corps de logis med 2:oe våningar, för beqvämt emottagande af 12 å i5 patienter, och inom en säkerhétsgård, omgifven af 520 alnar plank och stängsel, — allt med möjligaste omsorg verkställdt; och har förvaltningen om sina vidtagna åtgärder, dels till K. Seraphimer-gillet, dels genom allm. tidningar, årligen meddelat utförligare berättelse. Efter det betydliga svårigheter och kostnader varit förenade med den oländiga localens och byggnadstomtens första ordnande och ulplanerande, samt byggnadsanstalterna endast successivt kunnat utföras, befinner sig nu anläggningen så vida färdig. Vid dylika inrättningars anläggande från grunden, hvilket sällan inom Riket torde vara händelsen, tagas många omsorger i anspråk. Längre än hvad hittills skett, samt till sjelfva organisationen och inrättningens förestående öppnande, har förvaltningen, i brist af tillgångar och såsom utöfver sitt egentliga byggnadsuppdrag, icke kunnat sträcka sina åtgärder. Men det måste förutsättas, att de ädle gifvarnes afsigter icke velat stanna härvid eller lemna denna sjukvårdsanstalt i ofullkomnadt skick. Vid erinringen om de åtskilliga stiftelser och inrättningar för välgörande ändamål, hvilka genom Statens bidrag och understöd dels grundat sitt upphof, dels utvecklat sin omfattning och bestämmelse, vågar jag hysa den tillförsigt, att ett fullföljande af hvad hela nationen genom sin gifmildhet åsyftat, äfven af nationens representanter behjertas, och så mycket hellre, som frågan rörer ett föremål, det tidens och mensklighetens anspråk samt medborgerliga känslan förena sig alt göra företrädesvis vigtigt och ömmande. >9° Den 7 Mars f. m. Det är af sådana anlednlr jag nu utbeder mig att bos H. R. o.
När han nu åter inträdde till Maheli och sade: min älskade, se för dig har jag bortjagat dem alla, såsom man bortsopar dammet för en drottnings fötter, ty du är mitt hjertas drottning; men fresta mig nu icke längre, ty min vrede skulle ångra både dig och mig. Då böjde sig Maheli för honom och sade: Herre, se din tjenarinna. Herren Israels Gud, som gifvit mig i dina händer, har gjort ditt hjerta mildt emot din tjenarinna. Du skall icke förneka mig, att helig hålla Israels Gud och honom allena dyrka. Achior blef öfver måttan glad och gaf Maheli det löftet, att hon finge dyrka sin Gud på sitt sätt och huru hon ville, och att han skulle skaffa henne qvinnor af Israels döttrar till betjening. Så hade nu Maheli öfver ett år varit hos Achior och hon hade födt honom en son. Och Achior älskade Maheli, och Herren vände Achiors hjerta så att han lyssnade till hennes ord, då hon talade om Herren Israels Gud och hans stora under och verk. Och Achior sade: visserligen är din Gud en stor Gud och en mäktig, den stora under förmår. Men se, då kom ett budskap, att Achior med allt sitt krigsfolk skulle bryta opp, ty Konungen sände sin Härhöfvidsman Holofernes att draga ut mot all riken, som vesterut lågo, för att göra dem sig underdåniga. Och Holofernes underlade Konung Nebucadnezar många land och förstörde städer och bortförde folk och egodelar, så att fast ingen mera vågade stå emot honom, utan kommo regenterna och de yppersta af folken emot honom med pipor och trummor och stor ära, men ändock vunno de icke nåd inför honom, utan de skulle prisa Nebucadnezar allena som sin Gud. Och Achior var en väldig krigshöfding, men då kriget numera endast hade blifvit ett segertåg från det ena landet till det andra, och alla föllo till Holofernes utan svärdsslag, då kände Achior längtan efter Maheli, och hans hjerta var brinnande i honom, att han på så länge icke hade skådat hennes anlete, det han älskade. Och han sände budskap att hemta henne lönligen.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. skulle dit öfver flyttas, uttryckligen förbehållit sig att, om erfarenheten skulle ådagalägga behofvet af tillökning i tjensternannaperonalen, hvilket Kollegium ansett sannolikt skola inträffa, få i ämnet till Kongl. Maj:t göra den framställning, som af omständigheterna kunde påkallas; att, enligt Rikets Ständers yttrande, Statsverkets utgifter icke borde ökas, såsom följd af den i öfrigt tillstyrkta otnbildningen af Krigs-Kollegium; att Rikets Ständer alternativt hemställt, att den civila afdelningen af Arméförvaltningen »skulle jemväl få sig anvisad vården om arméens bo»ställen, sä framt icke dithörande ärenden, såsom rättast och önskligt vore, komme »att skiljas från nämnda förvaltning»; att boställsärendena, derest desamma varda åt Arméförvaltningen anförtrodda, anses kunna af civila afdelningen» embetsoch tjensteman!) personal, i förening med denna afdelnings öfriga göromål, till behandling öfvertagas; samt att, derest merberörda ärenden skulle till Kammar-Kollegium förflyttas, en redan såsom sannolik förutsagd tillökning i detta Kollegii tjenstemannapersonal och löneanslag mäste inträffa, utan att någon minskning i Arméförvaltningens personal och aflöningssumma derigenom åstadkommes: — uppå hvilka alla skäl Ed ers Kongl. Maj:t, i likhet jemväl med hvad Landtförsvarskomitén hemställt, ansett behandlingen af indelta Arméens boställsärenden, åtminstone tillsvidare, böra blifva ål Arméförvaltningen uppdragen. Vidkommande åter förberörda kassor och fonder, samt frågan om deras skiljande från krigsadministrationen, likväl med bibehållen rättighet för densamma att för arméens behof använda såväl do inflytande räntorna, som äfven fondernas kapital, om så nödigt pröfvas; hade den år 1838 tillsatta Komité, för behandling af frågan om förändrad organisation af Rikets styrelseoch förvaltningsverk, uti sitt till Kongl. Maj:t den 26
Majit, uppå Stats-Rådets närvarande Eedamöfers underdåniga tillstyrkande, samma project i Nåder gilla och bifalla, i likhet hvarmed Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition skulle till hvarje Riks-Stånd på vanligt sätt öfvetlemnas. Ex Protocollo Dan. Hadorph Kongl. Majit s Nådiga Proposition till Riksens Ständer om en stadgad afgift aj hvarje Mantalsskrifven Person, till den Veneriska smittans hemmande samt utvidgande af de dertill nödige Cur-anst alt er, och om fortfarande af det vid sistledne Riksdag till samma ändamål gjorde anslag. Gifven Stockholms Slott den 29 November 1817. I anledning af Kongl. Maj:ts vid sistföri flutne Riksdag, under den 15 Mars 1815, gjorde Nådiga Proposition, om ett artigt anslag af allmänna medel till underhåll och vård, vid Lazaretterne och sgrskiide Gur-Inrättningar i Riket, af Konungens Njid. Berättelse. 29 af personer, som med Venerisk smitta äro behäftade, hafva Riksens Ständer, uti Skrifvelse af den 27 derpå följande Julii till detta ändamål beviljat ett årligt anslag af 8000 Rid, att utgå till nästföljande Riksdag, och derjemte ansett den tjenligaste utväg blifva, att Invånarne i hvarje Län, på sätt som i Kronobergs
Det var en tid då man ansåg det talet om handels-balansen för en löjlighet oell bemödandet ali styra vexel-kursen nästan såsom en dumhet. Emedlertid är det just realisationen, som styrer kursen, så att den föga kan öfverstiga 130 sk., ty då uttages genast silfver utur Banken till dess kursen faller, såvida silfverförrådet dessförinnan icke tryter. Och att kursen beror af handels-konjunkturen lärer väl icke heller förnekas. När importerade utländska varor icke kunna betalas med de penningar, sorn erhållas för landets exportvaror och genom frakt förtjenst, så stiger kursen och skilnaden mäste salderas med Bankens silfver. Så har förhållandet också varit under de sist förflutna 3:ne åren. Derigenom har Bankens metalliska valuta under dessa åren blifvit förminskad från 22 millioner R:dr B:ko lill 12 millioner Hulr B:ko. Och förhoppning förefinnes icke att någon betydlig förbättring i bandels-förhållanderna skall inträffa under den närmaste framtiden. Landets exportvaror, jern, koppar och skogs-effekter utföras, och öfver bristande export höres ingen klagan. Men den förslår icke att betala importen, ty kursen häller sig hög och silfver strömmar dagligen ur Banken. Om nu härtill skulle komma ett missväxtår med behof af en betydlig spanmåls-införsel, så torde realisationens bestånd hotas af en oundviklig fara. Men ställningen synes vara ännu betänkligare, när andra omständigheter tagas i betraktande. Under de sistförflutna åren hafva åtskilliga hypotheks föreningar indragit utländska lån, kanske till belopp af 20,000,000 B:dr B:ko. Dessa lån hafva under denna liden utan tvifvel, i betydlig mån bidragit att betala en stor del af de från utlandet importerade varorna och derjemte skaffat Banken under år 1847 en ovanligt stor tillgång på vexlar och silfver, hvarigenom dess metalliska fond uppsteg till en aldrig förr uppnådd höjd. Men denna förmånliga ställning kunde icke blifva långvarig, ty den var byggd på en bedräglig grund. All skuld skall betalas; och när dessa lån skola liqvideras med ränta och amorteringsprocent, måste Banken släppa till en vida större mängd silfver, än den vid indragningen någonsin erhållit.
Ständers, till upptagande-af Kongl. Majus Nä, diga Proposition, rörande en allmän PatzevolanceJnrättning, nedsatte serstilta Utstötts, sedan den -s i denna manad, pa Bardet hwilande Betänkande, pröfwade, i anledning af de derwid nu gjorde anmärkningar. Bonde, Ständer nödigt, att remittera de samma till HögloftSerstilta Utstottet; med anmodan att taga dem under närmare öfwerwägande, och med yttrande deröfwer till Ständer benäget inkomma. Lx krotocollo, 6. Lrinkman. Utdrag af prstocsllet, hället hos He-er°> wärda Bon-c-Gtän-et wiUrtima Riks-agcn i Orebro -en 22 Junit 1812. SD-^emitterades Till Stats-Utstottet Vice Talmannen Jon Jonssons Memorial, angående inrättande af Casierner för Båtsmannen m. m. i Carlskrona. Till Bewillnings Utstottet: Riksdagsmannen Olof Ericssons frän Norra Helsingland, Memorial, angående Bewillning a wike öfwerflödS - artiklar. Tik' 864 Den -z Jun!?. Till Lagsamt Allmänna Bescvärsoch Economie, Utskotten: Vice Talmannen Jon Jonssons Memorial, angående upplifwande af de emot Skaltffyldig Jords förminssning Ukgifne Författningar m. m. Ut 8U^)rr Lx krotocollo, 6. Lii »k. msn. Uppläst hos Ridd och Adeln den 2; Juni!, s Prest-Ständet den 2; r - Borgare-Ständrt d. Lz - s Bonde-Ständer den 2Z - s Riksens Ständers Stars-Utskotts betänkande, angående tillökning i Hans Long!.
Men då inträffade den tidpunkten då bron blef för tung och landfästena skjöto sig, så att man måste rifva upp dem och borra ånyo nära 30 fot djupare än förut, tills man nu nådde den rätta botten. Man torde häraf finna, att man icke får taga för afgjordt, det kostnaden för den nu ifrågav:de banken icke kommer att öfverskrida beräkningen. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan slutar med att uprepa hvad jag förut yttrat, nemi. att man ingenting riskerar genom att afslå punkten, ty vi återfå frågan helt säkert vid en kommande Eiksdag, sedan noggrannare undersöknipgar blifvit anställda. Jag anhåller således om afslag å denna punkt. Gr Anckarsvärd: Jag kan icke rätt fatta huru man, med iakttagande af konseqvens i besluten, kan annat än afslå denna punkt. Jag tror icke heller, att någon af oss, som nu äro närvarande, med undantag af Gr. v. Rosen, är så sakkunnig, att han kan bedöma verkstiillbarheten af den föreslagna föreningen. Min prosaiska natur finnér sig dessutom icke böjd att antaga det här föreslagna storverket. Med begagnande af den utredning, som Hr Bildt gjort af skillnaden emellan att afslå och lägga till handlingarne, får VI IL 1 5 226 Don 12 Juni e. m. jag slutligen förklara, att jag hädanefter aldrig skall lemna min röst till annat än rent afslag, och jag anhåller nu, att Hr Gr. o. Landtm, derom vilie framställa propos. till R. St:r. Frih. Tersmeden: Jag anser mig hvarken böra eller behöfva ingå i några betraktelser öfver den mycket omtalade Målarbanken, utan jag har endast begärt ordet för att fästa upmärksamheten derpå, att Frih. Alströmer har misstagit sig i sin slutsats, att denna punkt borde läggas till handlingarne, derföre att med den 3:dje punkten sä förfarits.
Ilr Eckerman liar i sin reservation, såsom mig synes, ganska riktigt uppfattat de motiver, som hos Fullmägtige gjort sig gällande för detta af Utsk. klandrade uppskof. I den allmänna krisen på Europas politiska horizont, som inträlfade efter Juli-revolutionen och den deraf till en början föranledda menliga inverkan på sådana transactioner som den ifråga var., var det icke tänkbart att, ens med något sken af hopp om framgång, kunna under denna mellantid vidtaga några ytterligare låneförsök, hvilka, om de än under en så ofördelaktig conjunctur blifvit gjorda, otvifvelaktig! endast skolat haft till följd att än vidare försvaga Svenska statens credit utom lands. Mig förekommer det, sorn Fullmägtige icke skäligen bort klandras, för det de under sådana förhållanden ajourneradt ytterligare försök till låns erhållande, till dess bättre tider för ändamålets vinnande kunde komma, men för bedömandet hvaraf Fullmägtige ansett sig först erhålla en säker ledning, då K. M., som bäst var i tillfälle att bedöma de politiska tilldragelsernas inverkan på transactioner af sådan beskaffenhet, uti nåd. skrifvelse d. i4 Maj 183a gaf Fullmägtige tillkänna, det K. M. ansåg sakernas allmänna ställning då medgifva att åter öppna åtgärder för lånets upptagande, antingen på en gång lill hela det af R. St. autoriserade belopp af 2 millioner r:dr specie, eller suceessive i mindre summor, hvaruppå Fullmägtige under d. 8 derpåföljde Juni läto förnyad kungörelse derom utfärda. b) Att en tid af blott 2:ne månader blifvit bestämd för anbudens a flcmnande, och att Fullmägtige, i stället f ör att underlätta, anbudai och befordra en concurrens emellan lån - i66 Den 5 J ujn i e. m. gifvare, kungjort till upplagande pä en gäng länets högsta möjliga belopp, utan att till en början fördela det uti särskilda anbud ä hela eller halfva millioner.
Om läraren begagnar denna lärobok såsom källa för sina »förklaringar, om hail låter lärjungarne under lärotimmai ne läsa »vissa stycken deraf, och språken hufvudsakligen efter den i den»samma gjorda upställning inläras, så skall den s k. Storn Kate»kesen utan tvifvel gagneligt inverka på undervisningen och ung»domen införas i en allt förtroligare bekantskap med densamma, »utan att man deraf behöfver befara den förstelnade upfattning, som »så lätt blifver en följd, då lärjungen tvingas att vid späda år or»dagrant fästa i minnet en så utförlig och för en roognare ålders »tankeverksamhet afpassad lärobok, som denna förklaring». Jag kan vidare åberopa Agardhs ord, i hans ofvanomnämnda kritik öfver komitterades katekesförslag. Först visar han der, huru detta bruk af utanläsning vid kristendomsundervisningen upkommit. Luther, när han gjorde sina kyrkovisitationer omkring Wittenberg, fann lärjungarne, folket, så råa och okunniga, att det med afseende på dem icke var att tänka på någon innanläsning. Han fann äfven lärarne, det lägre presterskapet, så råa och okunniga, att åt dem icke kunde öfverlåtas att efter eget omdöme framställa frågorna. Han upsatte då sin lilla katekes, kort,tydlig och bestämd, lämplig till den första undervisningen, och ålade så presterskapet, att ofta och med samma ord uprepa den för sina åhörare, på det att den sålunda måtte inpräglas i åhörarnes minnen. Så upkom utanläsningen! Jag frågar om detta kan och bör ännu gälla oss, 300 år sednare, under helt och hållet förändrade förleden, då det nu mera lyckligtvis hörer till undantagen, att någon icke kan läsa innantill. Vidare säger Agardh — (han skrifver här så ypperligt och så öfvertygande, att jag vore frestad upläsa allt, men vill dock, för att icke för länge uptaga R. o. Ad:s tid, inskränka mig till några få punkter) — »verkningen af utanläsningen på lärjnngarnes sinne, »är i min tanke högst förderflig.
Dit hör att äfven vattendragen må blifva afvägda till befordrande af många smärre sjöars sänkning, stora fruktbara trakters upptorkning och §trömrensningar, för att kunna flotta landets skogsprodukter till hafvet. En betydlig vinst skulle derigenom tillskyndas det allmänna. Få företag torde finnas af större vigt och som säkrare med en ringa kostnad skulle utvidga den fruktbara jorden och flerdubbla dess produktion, än myrors uttappning och sjöars sänkning, då deras bottnar, såsom här i allmänhet, befinnas odlingsbara; och som erfarenheten visat, att i den mon kärr och myror blifvit utdikade, mildras äfven klimatet, så blefve en dylik åtgärd dubbelt välgörande. Redan år 1799 börjades med anläggandet af Wifsta skeppsvarf, vid Indals-elfvens utlopp iij mil norr om Sundsvall samt 3| mil söder om Hernösand. Jemtlands skogar, på begge sidor om berörde eif, men pä ett afstånd från hafvet af 12, i4 till 20 mil och deröfver, innehålla betydliga förråd af furuträd, tjenlige till skeppsvirke, som styckevis i elfven framflyta till hafsstranden under tillhjelp af lossning vid forssarne. Detta skeppsvirke år, genom de härda safringarnes nära fogning till hvarandra, af en täthet, som motstår förruttnelsen. I Norrlands magra barrskogsjord behöfva furuträden 180 till 200 år för att mogna och vinna derigenom en fasthet, som föga eftergifver den Amerikanska eller lösare ekens. Det vore en stor välgärning för detta land, om strömrensningar här blefve med kraft på ett ändamålsenligt sätt fortsatte, särdeles i Indals-elfven och dess sidogrenar. Betydliga summor erfordras för att framkalla de statsekonomiska fördelar som denna ort en gång kan lenina. Det vore derföre en stor national vinst om utländska kapitaler kunde indragas. Följden deraf blefvo sannolikt att utländska delägare slutade med att blifva Svenska medborgare. Flera koloniseringar åro verkställde pä sätt min förra Femårsberättelse omförmäler i Lith, Hammardahl och Offerdahl af Dalkarlar från stora Kopparbergs
Att den fordrar betänketid bevisas bäst deraf, att Rikets Ständer begärt, det Bränvinsbränningen alltid måtte få fortfara, så vida ej krig förenadt med missväxt gör dess inställelse nödig. Jag finner en sådan sak högst nödvändig, på det enskilta hushållningen skall veta, huru den skall bete sig. Friherre Cederström har slutligen yrkat en sats, hvars våda Rikets Ständer så tydligen pröfvat, atfc jag ej annat kan än motsäga den. Denna sats är, att Svenska Folket skulle hafva rätt att fordra det Styrelsen besörjer, att spannemål må finnas till behofvens fyllande. Styrelsen bör aldrig gå längre, än att vidtaga åtgärder så att spannemål kan finnas; men ej att den finnes; ty jag förstår möjligheten 48 Den 22 Juni i f. ro. för den enskilte, att när Regeringen stadgat tillåtelsen, eller angifvit beliofvet, kunna hålla allmänheten spannemål tillhanda; jag förstår äfven möjligheten, att begagna på sådant sätt utlänningens production; men att Styrelsen skulle kunna åläggas att hålla spannemål at allmänheten, det är omöjligt, onyttigt, förstörande. Det leder oss in uti det olyckliga spannemålssystem, sorn vi för några år sedan kullkastade. Ett det oformligaste af alla systemer. Ett system, sorn helt och hållit förstört all spanmålshandel i Riket, och som ej gjort annan nytta, än att förskaffa aflöning åt en hop 'embetsman, och sätta några förstörde pössessionater i tillfälle att kunna uträkna den tid, då de skulle göra banqueroute. Jag bestrider, att man utgår från dylika åsigter vid behandlingen af så vigtiga frågor. Jag anhåller, alt de anföranden, sorn blifvit framställde må anses såsom nya Motioner, och remitteras till Ekonomiutskottet, samt att Utskottet måtte inkomma med förslag till underdånig skrifvelse, innehållande begäran, att Konungen täcktes, med afseende å de grunder, som Rikets Ständer afgifva, för framtiden förklara sig ej ämna förlänga Rränvinsförbudet, på det jordbruket må blifva tryggadt för vacklande emellan tillstånd och förbud.
Då pressadt papper endast i mindre mån lärer utgöra föremål för tillverkning inom landet, må visserligen hinder icke möta att så vida gå Frankrikes fordran till mötes, att nedsättningen derå blir lika stor som å de öfriga slagen; äfvensom komiterade, med afseende å den ringa skiljaktigheten i varuvärdet emellan olika slags skrif-, postoch färgadt papper, som i sjelfva verket eger rum, då flera slag af dessa papperssorter till och med i förhållande till vigten stå i alldeles samma pris, ansett dem alla böra sammanföras under en rubrik och med gemensam tullsats. — I afseende åter å beloppet af denna tullsats, äro komiterade, på de här ofvan anförda grunder, af den mening, att detta belopp icke bör bestämmas lägre än till 8 öre pr skålpund, eller samma tullsats, som blifvit för Norge, hvad postoch skrifpapper angår, medgifven, äfvensom komiterade anse denna nedsättning endast öfvergångsvis böra vinna tillämpning; hvadan de tillstyrka, att, med samtlige de nu ifrågavarande papperssorternas sammanförande under den gemensamma rubriken »andra slag», införselstullen derå må komma att utgå under åren 1865 och 1866 med 12 öre och under år 1867 med 10 öre samt slutligen nedsättas till 8 öre skålpundet från och med ingången af år 1868. Böcker I öfverensstämmelse med hvad förut i fråga om tillökad tullafgift blif med rent vit tillstyrkt, hemställa komiterade, att den för Böcher med inbundet, rent rädt papper" eUer Unter adt papper till 50 procent utöfver papperstullen bestämda tillläggsafgift, hvilken ömsesidigt antagits till 10 procent, icke må nedsättas till mera än 20 procent.
Den frågan står i gemenskap med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att grundskatterne skola upphöra för sågar, valkoch stampverk, och deras utskylder utgöras ensamt genom Bevillning, till det belopp, som motsvarar den nu varande Bevillningen, tillika med Grundskatten. Denna fråga tillhör Be villnings-, Stats-, Lagoch EkonomiUtskottens gemensamma handläggning, och har i Ekonomiutskottet redan varit under utarbetning, i8 H. 17 258 Den 3o Mars f. ra. dervid samma princip ansetts böra utsträckas till mjölqvarnar. Ersättningen till Statsverket, eller Indelningshafvare, förgrundräntan skulle af bevillningsmedlen fy 1 las. Det är ensamt för de qvarnar och sågar, hvilka i hemmanens skattläggning äro inbegripne, som Utskottet icke kan tillstyrka någon rubbning, förrän en speciel undersökning förutgått vid hvart och ett sådant verk, hvarigenom må kunna utrönas, till huru stor del de ingå i hemmanens skattläggning, och sålunda visadt är, huru mycket afdrag bör ske i hemmanens grundränta. En sådan undersökning bor kunna ske till nästa Riksdag. Utskottet föreslår 3:o en Minimi-tariff, som för hemman och lägenheter inom hvarje Län upptager ett värde, hvilket ej får nedsättas. Då 1812 års Bevillningsgrunder, efter Utskottets tanka, böra gälla, är svårt att se, hvarföre 1823 års Mimini-tariff nu skall undergå någon förändring. Det är äfven angeläget, alt få se motiverna, hvarföre, till hvilka delar och till hvad belopp denna Minimi-tariff skall ändras. Utskottet har ansett Embetsmännens beskattning böra sträcka sig ända till löner af endast 5o R:dr, eller den inkomst, som är bestämd, för att efter 60 års ålder icke slippa utgöra mantalspenningar. Detta anser jag alldeles otillbörligt. Det är ieke Den 3o Mars f. m. 209 tänkbart, att en tjensteman, med mindre än 200 R:drs inkomster, kan hafva mer, än han oundvikligen behöfver för sitt uppehälle, utan serskildt afdrag af någon Bevillning.