Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skeppare, inhemsk eller främmande, som, för trängande orsaker eller tili innemtande af ordres för sin vidare resa, inlöper i Svensk hamn, der Sjötull-kammare finnes, må derstädes, utan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskningar och anställa nödiga reparationer samt jemväl, under iakttagande af hvad Seglations-ordningen föreskrifver och eller behörig märkrullas afgifvande, lossa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, utan att erlägga tull eller annan afgift för mera, än som lossas eller lastas; men för fartyget belöpande skepps-umgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § löreskrifver, betalas, då lossning eller lastning eger rum. Dock må, under fart från en till annan utländsk ort, fartyg, utan sådana umgälders erläggande, kunna lossa så stor del af innehafvaude laddning, sorn icke öfverstiger Ijerdedelen al fartygets last drägtighet, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena lill grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, som i Svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan Svensk hamn, der, enligt Seglations-ordningen, lastning, får rga rum, intaga fyllnad deri. Få hvart och ett ställe erlägges tull tor hvad lastadl blifvit. Då lossning eller lastning på liera ställen egt rum, erläggas dock, i öfverensstämmelse med nyss åberopade 4 §, skepps-umgälder endast ä första lossningseller lastnings-stället, derom bevis på passet meddelas. 526 Förslag till Tull-taxa. § 15. Skeppare vare skyldig alf, på sätt Seglalions-ordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel, lill mängd och beskaffenhet, vid den påföljd tor jura k lä fen het deraf, som berörde Förordning bestämmer; och må det förråd, sorn för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifler i utlastnings-orten.
Slalt-Utskottels Utlåtande N.e zj4- ”tesäden levereras rengjord och fri från främmande ämnen, hvilket står t ”fullkomlig öfverensstämmelse med hvad vanligen i tnarkegångstaxorne ut”sättes, nemi. att spanmålen bör vara af, hvad man kallar, afradsgild beskaffenhet, samt ren och strid; och Afdelningen får alltså hemställa: a') ”att hvarje år, efter slutad skord, å allmän, i behörig ordning utlyst soekenstäTmma, sädesslagens vigt inom hvarje församling utröries, och "uppgifterne derå till Kronofogden i orten aflemnas, hvilken Tjensteman ”det derefter åligger att sammandrag deröfver upprätta och detsamma, jem”te de erlrållne uppgifterne och eget yttrande, så tidigt till Kong! Maj:ts ”Befallningshafvande insända, alt minimivigten må kunna vid Koijan af ”November månad bestämmas af dertill utsedde personer, tillkallade på sätt "sorn i afseende på markegångssätlningen stadgadt är; b') ”att, så vidt sig göra låter, den sålunda uppkommande minimivig”ten bestämmes för hvar hvarje serskildt markegångsdistriet; men alt, i den ”händelse större skilnad i vigten inom spridda orter af samma Län skulle ”förekomma, olika minimivigter må kunna för samma orter utsättas, dock ”endast till 2 högst 3 för samma Län; c) ”att endast väl rensad och strid säd må såsom levereringselfer ”afradsgild anses. I den händelse hvad nu är föreslaget gillas, tillstyrkes ”vidare: 1T) ”att, så väl minimivigten å hvarje spanmålssort, som sädens beskaffenhet, genom allmän Kungörelse i Länet lill véderbörandes efterrättelse meddelas, äfvensom att den fastställde minimivigten å spanmål bör, ”till framtida control och kännedom, uti näslpåföljande årets markegångstaxa utsattes.”
Den 26 Februarii f. ni. ledning för Ridderskapets och Adelns uplysta omdöme. I afseende på den förevarande frågan, stadgar i sjelfva verket 33 §. RiddarhusOrdningen redan icke allenast detsamma, som i den nya redactionen af 2 Punkten i 1 Mom. 49 §• Riksdagsordningen blifvit föreslagit, eller att mundllige anföranden, som läggas på bordet, böra innan nästa Plenum skriftejiga till Protocollet afleranas, utan den går ännu längre, och stadgar enahanda föreskrift äfven för sådane anmärkningar, hvilka föranleda till återremiss af ett Utskotts Betänkande. Men ehuru stadgandet således redan finnes för Ridderskapet och Adeln enskildt i RiddarhusOrdningen, bör jag dock icke dölja, att det under min tjenstetid, såsom RiddarliusSecreterare, ofta och oftast saknat verkställighet, hvartill likväl skälet torde böra upsökas, icke i föreskriftens mindre verkställbarhet, utan i RiddarhusCanzliets förfarande, alt, så vidt möjligt är, söka genast till Talarnes genomseende upsätta allt hvad som mundteligen blifvit till Protocollet anfördt, äfven då det varit af den natur, att det bordt af Talarne sjelfve dicteras och skrifteligen till Protocollet aflemnas. Ehuru den förflutne tiden således ådagalägger, att stadgandet i RiddarhusOrd nin - Den 16 Februarii f. m. ningen icke blifvit efterföljdt, torde jag dock för nyttan af dess bibehållande få fästa upmärksamheten derpå, att stadgandet ingalunda angår alla mundteliga anföranden, utan endastsådäne nya motioner och framställningar, som läggas på bordet, och hvilka icke allenast genast böra, på sätt Herr Grefve von Schwerin riktigt anmärkt, upföras på listan öfver bordlagde mål, för att i nästa plenum till handläggning företagas, utan ock måste vara att tillgå i läsrummet för de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka behaga taga kännedom deraf, innan de till remiss föredragas.
Om en Ledamot af wära Med-Ständer yttrat den önffan, at wi genom wärt antal ffulle bidraga at sprida och öka uplysningen bland Utffotten^ lätom ost ej af denna smickrande insinuation blifwa förledde at glömma, at det Ständ som med sin dubbla representation hitintils icke ägt mer än en röst, ofta af de andra tre blifwit öfwerröstadt, at den Ledamot som gjort ost ben hedren at til större antal wilja se ost i Utskotten, är sjelf af et Ständ, som i sit inffränkta antal har en betydlig del af sin styrka, och Andra Land. 20. at 154 Den 14 Julik. at Medes det icke är et och samma, at önsta det et större antal uplyste män ibland Utskotten mätte finnas, och at wilja befordra uplysningens kraft. Ester den obesiridcliga ealeul, wi af Herr Niddarebus-Seereteraren Silversrolpe hort upgöras. lärer det blifwa onekeligt, at wid omröstningen Ständswis är det mest talrika StänLet, som bar det mindsta inflytandet. Om således wi ställe antaga, at der funnes den mesta uplysningen, lunde wi ätmindstone ej pasta, at den derföre haft den största werkan. Man torde uprcpa at äfwen häruti är fcrbaliandct i Utskotten i sadan! fall analogt med det emellan Ständen; men om detta är en sanning, är det derföre en förmän? —. För öfrigt är wäl denna analogi fullkomligen rigtig? Ständen öfwerlägga hwar i stt rum och de meddela bwarandra blott sina beflut. Uti stna förhällanden kunna de anses, ej blott st m Lagstiftare, hwilka öfwerse det hela, men som kämpar, hwilka frän hwar sin punkt försm a ra stt intereste.
Statsverkets utgifter icke finge derutöfver ökas till följd af anspråk af de i Krigs-kollegium anställde embetsoch tjenstemän, samt Rikets Ständer förut, med stöd af Kongl. Majits vid 1856—1858 års riksdag gjorda nådiga framställning om öfverflyttning på Riks-staten af den del af aflöningen för Krigs-kollegium och Utredningsförråd en, hvilken med särskildt uppgifna belopp utginge från åtskilliga under Kollegii förvaltning ställda kassor och särskilda medel, under den 27 Januari 1858 beslutat, det ifrågavarande kassor och fonder skulle då och för framtiden från alla utgifter i berörda hänseende befrias; så har Herr Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet den 28 Februari 1865 underställt Kongl. Majits nådiga godkännande ett förslag rörande den nya Arméförvaltningens ordnande och den i sammanhang härmed för en del Krigskollegii embetsoch tjenstemän uppkommande indragningsstat, utvisande en brist i det beräknade årliga anslaget af 4,700 Riksdaler, och tillika föreslagit att denna brist, hvilken Herr Departements-chefen ansett tilläfventyrs komma att efter slutet af första året efter den nya organisationens införande till största delen försvinna, skulle få betäckas genom tillskott från den Förenade Mötespassevolans-fonden, hvilken dock är en af de kassor, som uti Rikets Ständers skrifvelse af den 27 Januari 1858 finnas särskildt omnämnda, samt dessa Herr Statsrådet och Departements-chefens hemställanden och förslag blifvit af Stats-Rådets öfriga ledamöter i underdånighet tillstyrkta. Af Herr Trolle, C A.: “I betraktande af, — å ena sidan: att i underdånig skrifvelse den 21 November 1863, rörande Ingifvande af räntan för försträckningar.
St:s beslut, som man egentligen velat åberopa såsom skäl för denna roterings påläggande, nemi. 1815 års beslut är grundadt, icke på en bestämd hemställan frän Statssamt Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk., utan endast på ett motiv i deras betänk. Jag erkänner likväl, att Hr von Hartmansdorff, bland de flera sakrika upplysningar, som af honom blifvit anförde, och hvaraf visserligen största Den 22 Juni e. m. 217 delen varit Utsk:n bekant, har fastat uppmärksamheten på en ganska vigtig sak, som är ordalagen i R. St:s beslut år 1812, dä de s. k. utskrifningspenningarne upphörde. Dessa ordalag synas nemi. tydligen gifva vid handen, att de hemman, som förut varit ålaggde inskrifningspenningar, nu skola åläggas ordinarie rotering i stället. Jag erkänner, att detta 1812 års R. St:s beslut är i min tanke af sä mycken vigt, att jag för min del, i st. f. att motsätta mig en återremiss, skall tillstyrka densamma; emedan jag tror att det blifver för Utsk:n nödvändigt, att taga saken i närmare öfvervägande. Jag ber likväl, att fä upptaga några af de anmärkmr, som blifvit af den siste värde talaren emot de förenade Utsk:n framkastade i afseende på deras sätt att upptaga och utreda frågan. Hr v. Hartmansdorff har yttrat, att Utsk:n ej bordt, i en tid sådan som denna, helt enkelt bortkasta 300 båtsmän. Till en början anhåller jag att fä fästa uppmärksamheten derpå, att, då antalet af de hemman, som skulle roteras, utgör endast emellan 11 och 1200, och K. M. föreslagit 6 hemman att utgöra tillsammans en rote; sä kommer antalet af båtsmän att utgöra, icke 300, utan icke ens fullt 200. För öfrigt finnes i K. Äl:s propos. särskildt uttryckt, att dessa hemman skulle ständigt förblifva vakante emot erläggande af en viss nedsatt vacance-afgift. Då nu de förenade Utsk:n tillstyrkt R.
Mogol och Lama, sittande vid ett matbord med två skifvor; dricka champagne och munklikör samt utdela serafimerordnar och nådemedel. Mogol: Nej, nu börja de bli för svåra. De angripa ju samhället... Lama: Och moralen ollor samhällets grundvalar. Mogol: Que faire? Lama: Man måste sysselsätta dem, ge dem något att tänka på, hvad som helst! Mogol: Man måste göra tidsenliga medgifvanden, när man lefver i den konstitutionella despotismen. Om man till exempel skulle gifva dem tillstånd att reformera samhället mot att de reformerade sig sjelfva först? Lama: Familjelycka PERSONERNA. FADERN, högre ämbetsman med pension. MODERN. HILMA, 20 år. SALLY, 19 år. LOLO, 15 år. MORMOR. LINA. ERHARD 17 år. Deras barn. GAMLA JOHANNA. Husets tjänarinnor. FÖRSTA AKTEN. en lång soffa till höger med hvita antimakassar och ett divansbord framför samt stolar omkring; en lampa brinner p[ bordet, en brasa i kakelugnen till vänster. I fonden ingång från (Familjens hvardagsrum, litet stelt gammaldags möbleradt, matsalen, till höger i förgrunden dörr till en korridor, därifrån dörrar till fleckornas rum, till sängkammaren och till vindstrappan. Till vänster mot bakgrunden dörr till faderns rum. Familjen sitter ännu vid middagsbordet, när ridån går FADERN (slutar ett tal). upp, alla med vinglasen i hand.) Alltså: välkommen åter, ett varmt och hjärtligt välkommen åter till fäderneslandet och föräldrahemmet, min kära flicka! (Alla dricka med Hilma, hvarefter de resa sig från bordet och fadern bjudet Hilma armen och kommer först med henne in i förmaket, de andra följa, först mormor, som krusar vid dörren med modern, så flickorna, sist Frhard.) FADERN. armen. Mormor förlåter säkert att jag bjöd Hilma Hon ska ju hedras på allt sätt i dag för att riktigt känna hur glada vi ä' att ha henne hemma ibland oss igen. kära barnet. Ingen kan unna henne det hellre än jag, det FADERN. MORMOR.
Ankom till Exp, Utsk, d. 5 Mars 1830, Memorial, med förslag lill 3:dje Artikeln i det blifvande Banco-Reglementetj upptagande Tjens tegrader^ grunder för Pensions beräkning samt stadganden i afseende på god ordning morn Banco-Verket. Med iakttagande af de förändringar och jemkningar uti i8a3 års Reglemente, som dels blifvit en följd af Rikets Ständers vidtagna Beslut, och dels ansetts behöflige till vinnande af mera tydlighet och bestämdhet, 12 Bauco-UtsJes Memorial, N:o i4i. föreslås vördsamt, att ifrSgavarande Artikel lin må erhålla följande lydelse: usta Afdelningen. Tjenstegrader. §. .. De egentliga Ordinarie Tjenstegraderne inom Banco-Verket åro fyra: lista Graden inbegriper: Bankens tjenstgörande ordinarieCommissarier, Secreteraien vid Banco-Fullmägtiges Expedition samt Advocat-Fiscalen. Löne-inkomslerne i denna grad Sro: a. De io äldste Banco-Commissarierne samt Seoreteraren vid Banco-Fullmägtiges Expedition. Lönen på stat Årligt arfvode — 3oo. b. Bankens öfiige samtlige Commissarier. Lönen på stat Årligt arfvode — 240. c. Advocat-Fiscalen. Lönen på stat Rdr fjoo. Årligt arfvode — 54o. aldra Graden: Archivarien vid Fullmägtiges Expedition, Referendarien, samtlige Kamererare och Casseurer samt Banco-Fiscalen. Löne-inkomslerne i denna grad äro: Lönen på stat Årligt arfvode — 180. Banco-UtsTits Memorial, N:o 14 fl3 mpn för Banco-Fiscalen: Lönen på stat Ärligt arfvode — 4^0. 3:dje Graden: Äldste Låne-Banco-Revisoren, Actuarien, Registratoren, Notarier, Bokhållare, Revisorer samt Äldste Cancellisten. Löne-inkomsterne i denna grad äro: a.
Maj:t i nåder förordnade, Revisorer i underdånighet aflemnade berättelse rörande dessa fonders förvaltning och räkenskaper för samma år, som ock af Kongl. Maj:ts under loppet af året till bemälda Kongl. Kollegium aflåtna nådiga bref i ämnen, sorn med förvaltningen af ifrågavarande medel ega gemenskap; och få Revisorerne härmed till Rikets Ständer i ämnet afgifva föreskrifven berättelse. Af uärlagda, öfver Manufaktur-diskont-fonden upprättade, kapitalslut inhemtas, att denna fonds inkomster genom influtna räntor å utlånte kapital under år 1862 uppgått till Runt R:dr 139,380; 2. samt att utgifterna under året utgjort: Ränta till Rikets Ständers Bank för de af kreditivet begagnade medel R dr 59,512: 47. Omkostnader för fondens fästa egendom 311: 46. Inköpta inventarier 17: 37. Inbetalning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, i ersättning för det å riksstaten öfverflyttade, tillförene af Manufaktur-diskontens vinstmedel omedelbarligen bestridda, årliga anslag till Teknologiska Institutet 21,000: — 108,329: 16. hvadan fondens vinst under året besteg sig till R:dr 31,050: 86. Transport: 31,050: 86. — 4 — Transport: 31,050: 86. och hade således fondens behållning, som vid årets början uppgick till 1,689,625: 81. vid årets slut ökats till 1,720,676: 67. Då häi ifrån afräknas beloppet af under året verkställde afskrifningar af äldre balanserade fordringar 8,616: 17. befinnes fondens behållna tillgång vid 1862 års utgång uppgå till li:dr 1,712,060: 50. deruti inbegripne osäkra fordringar af tillsammans 209)623 R:dr 79 öre, hvilken summa med 10,024 R:dr 45 öre understiger beloppet a de vid 1 861 års slut upptagna dylika slags fordringar.
Gr. von Platen har jemväl ogillat, att Utsk. tillstyrkt 2:ne anslag å 5,000 R:dr b:ko hvartdera för inrättande af tekniska läroanstalter i 2:ne af Rikets mindre städer, under det att slöjdskolan här i hufvudstaden endast skulle få ett anslag af 6,000 R:dr nämnde mynt. Den ädle Gr:n har härvid uteslutande fästat sig vid hufvudstadens större folkmängd och alldeles förbisett angelägen - 240 Den 20 April. heten deraf, att äfven andra delar af Riket uro i behof af anstalter, der arbetaren kan hildas till skicklighet i sitt yrke. Då jag således ser olörnöjsamheten ohöljd framträda med öfverdrifna anspråk, samt finner, att man icke kan påräkna någon erkänsla för den huldhet, hvarmed ifrågavar:de skola blifvit omvårdad, så, och ehuru jag i främsta rummet yrkar bifall till Ulsk:s hemställan i denna punkt, anser jag mig tillika böra öppet förklara, alt, för den händelse frågan återremitteras och jag vid dess förnyade pröfning ännu bekläder en plats inom StatsUlsk., jag derstädes kommer att biträda det sannolikt derstädes icke uteblifvande yrkande, att anslaget måtte nedsättas till 4,000 R:dr. Vid den håg för sparsamhet, som inom Utsk. förefinnes, skulle det ganska lätt kunna hända, att frågan finge en ännu sämre vändning, än densamma, efter åtskilliga ledamöters mening, redan fått. Det har gjort mig ondt, all nödgas yttra dessa ord, och jag hoppas, att de icke måtte tydas såsom skulle jag hysa någon motvilja emot ifrågavartde skola. Tvertom utgör dess förljenstfulla verksamhet, under den mest nitiske och kunskapsrike föreståndarens, den af allmänheten, rättvisa omdöme och särskildt af mig, i följd af flerårig personlig bekantskap, högt värderade Kapten transtrands utmärkta ledning, en giltig grund för hvarje rättvis granskares välvilja.
Som vid anstäld profvägning blifvit utrönt, att papperstapeter och border, hvarå så väl tullvärde, som tull, i anledning af Rikets Ständers förslag, blefvo vid senaste taxereglering höjda, det förra från 40 sk. till 1 r:dr 16 sk. skålpundet, och den senare från 10 till 16 sk. per skålpund, icke i medeltal äga så högt värde, utan alt det förra tullvärdet mera närmade sig det verkliga, så hemställes, att införselsafgiften må återföras till hvad den enligt 1841 års taxa utgjorde, eller 10 sk. skålpundet. Bih. till R. St. Pennor, skrif-, alla slag, utom af stål eller andra metaller. Perlegryn. Plyme r. Pomada. Pomeransknoppar och skal. Porslin. 50 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 40. De ä paraplyer och parasoller till 53 '-'Weis procent å antagna tullvärden stadgade införselsafgifter lära böra jemkas till 25 procent, nemligen å dem af siden från 2 r:dr till 1 r:dr 24 sk., och å andra slag från 1 r:dr till 56 sk. stycket. Paraplyställningar eller delar af paraplyer, för hvilka bestämmelse hittills saknats, torde kunna i noten häuvisas till lika tullbehandling med slöjdevaror, ej specificerade. Vid artikeln skrifpennor torde undantaget för dem af stål eller andra metaller böra uteslutas, enär de sistnämnda, hvilka icke utgöra föremål för inhemsk tillverkning, skulle genom deras förtullande efter det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, blifva med för hög afgift belastade; börande således lydelsen blifva: »pennor, skrif-, alla slag». Vid den i noten för perlegryn lemnade hänvisning till gryn lärer böra tilläggas »af spanmål».
Dä jag sjelf är bosatt inom ett stift, der det icke finnes någon domprost, och erfarenheteii visat att både stiltet och församlingen, der biskopen sjelf är kyrkoherde, varit lika väl styrda, som församlingar, der domprostar finnas; så kan jag ej underlåta att fästa uppmärksamheten derpå, huruvida icke åtminstone inom de stift, som icke äro dess större, det skulle kunna vara en möjlighet att sammanslå dessa embeten. Jag tror att så kan vara fallet, och pä denna grund skulle jag föreställa mig rätlast vara att återremittera detta betänk, för att kunna få ett tillstyrkande, att Ständerne mätte i und. skrifvelse hos Konungen anhålla, att till nästa riksdag fä en propos., som ginge ut på att icke allenast uppgifva huruvida, eller i hvad mån ett eller annat domprosteri kunde upphöra, utan ock en allmän lönereglering för biskoparne föreslås. Jag hemställer således om ej en återremiss vore tjenligast. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag visserligen deruti, att det icke lönar mödan att spilla många ord på vederläggning af Utsk:s förslag, hvilket ock tillkom på ett eget sätt, åtminstone att dömma öfver den derstädes förda discussionen. Den sammansatta afdelningen hade, i anledning af Contractsprosten Sandbergs motion, uppgjort ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den reservation jag tagit mig friheten att framställa. Afdelningen fann då, likasom jag är öfvertygad att detta Hus det finnér, förslaget om biskopsembelenas indragning vådligt och olämpligt, enär det icke kan nekas, alt hvarje Den 9 April f. m. 187 stift behöfver en chef. Men då hvarje riksdag motioner om lönereglering för biskoparne framkomma, tror jag det vara skäl att åt ämnet egna någon uppmärksamhet, till undvikande af förnyade framställningar i samina syftning för framtiden, och en sådan reglering biskoparne emellan, är väl icke mera ur vägen, eller olämpligare, än så beskaffade regleringar, som blifvit vidtagne i afseende ä andra Statens embetsmän.
Ja, dä va’en fri’en pojke! Också sa Ers-Ers far, att han va’ färdi’ att lägge sej ne’ å dö hva’ stunn som hälst, så tagen va’en i pojken. Men me’ dä andre kräke’ så va’ dä som mera bedröfligt. Visst kund’en arbeta, men han ville bara leka, å skratte, å skoje, å så va’en så vettlöst frikosti’, att han gaf bort allt han hadde å mera te, för si han hadde då just inte mycke’ som va’ sitt, kan tänke. Å inte begrep’en att skaffe sej en slant, häller, hvarsken när han for te stan me’ kol-skrinda eller me’ lasse’, utan han lämne ifrån sej hvar-evigaste styfver å fick ovett för besväre’, för si ErsErs far trodd’en just inte mera än jämt. – Å inte begrep’en att ralle på folke’, å inte kund’en språka i katekesa på husförhöra, häller. Ja, dä va’ en riktig vettvilling te pojke! Jaha, så va’ dä så, att Per-Pers mor la’ sej ne’ å dödde en söndasmåron. Hon hadde just inte vuri’ så mycke’ extimerad, å dä sista ol hon sa’, va’, att tegbiten gjort’na rent olyckli’, men dä talte hon som i dödsvarschel (dödsyrsel), så dä va’ nog ingen mening i’et. Jaha, nu skulle Per-Pers Kalle ’sta å ärfve, men så for Ers-Ers far te adlikaten, som bodde hos klockarn, å hur dom räkne ut’et, så hadde Kalle bare tjugo riksdaler att få. Vill’en processa, så gick dä för sej å, men te dä va’en för gammel. För si ve’ tinge’ ä dä en tocken konsti’ ordning, att man måst’ börje processa i vagga, för att hinne få klart, innan man går i grafva. Så tog’en pängarna som afbetalning, som’en sa å gick.
De stegrade anspråk på en mångsidigare bildning, som synnerligast i det andra tiotalet af detta århundrade började att hos folken göra sig gällande, böjde allt mer och mer Tyskarne, som sällan äro rädda att med yttersta ansträngning använda ett godt medel till vinnande af ett godt ändamål, till försöket att, med bibehållande af den gamla methoden” (märken det väl, mine Hrr, med bibehållande, säger jag, af den gamla methoden) ”förena det realistiska studium med studium af de classiska språken. Genom den kraft och flit, som utmärker detta folk, lyckades detta till en viss grad, och många utmärkta elever utgingo från den nya skolan; men man fann dock, att till någon betydligare mån denna förening var rent af omöjlig. Lärarnes tid upptogs allt för mycket och ynglingarnes kraft utlärdes. I stället för att dä söka läkemedlet der det måhända hade bort sökas, nemi. genom antagandet af en ledigare method, fann man för godt, att, med förkastande af de gjorda försöken, rent af återgå till det gamla.” ”Men” — sade Geijer — ”är striden dermed slut? Ännu är blott afgjordt, att de, sorn med den gamla methoden hafva velat förena den nya, icke deruti hafva lyckats. Derföre må de då försöka att tillvägabringa en annan bättre method, och icke för den döda formen uppoffra hufvudsaken!” Den store mannen hoppades äfven, att tidehvarfvets anspråk snart skulle göra sig gällande och tvinga de lärde att nedstiga från cathedrarne, för att ännu en gång söka närma sig till folket och dess rättvisa anspråk. Här är slutligen sagdt, att det vore orätt, måhända förmätet af Ulsk. att tillstyrka en sak, som Skolrevisionen afstyrkt.