Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De mindre tyska sta terne: Bayern, Wurtemberg, Hannover, Baden, Darmstadt, Cassel, Oldenburg m. fl. tillsammans 40 millioner, hvaraf lånade 30. De nordiska rikena, Sverige, Danmark och Norrige, samt Holland och Belgien 10. Uti denna lista har Ryssland såsom jag nämnt del för 1,200 millioner, hvaraf 800 skuld, hvilket gör en årlig tillökning i beskattningen af minst 48 millioner francs eller nära 36 millioner Rdr Rmt. Detta kan sägas vara en småsak för ett så stort rike, men besinnar man att skuldsumman med den föreg:de skulden upgår till 900 millioner silfverrubel eller 2.530 millioner Rdr Rmt, hvarpå årliga räntan går till 150 millioner utom amortissement, får saken ett annat utseende. »Uti dessa kostnader», säger en af de statistiska författare hvarur förestående upgifter äro hemtade, »afses icke de till antalet oberäkneliga upoffringar som träffat enskilde i Södra Ryssland och de lidanden som under kriget drabbat näringar och handel. Antalet af de soldater som i följd af detta krig omkommo på slagfältet eller i lasaretterna är ej möjligt att upgifva, elier de som hemkommit med en förstörd helsa och förgåtts i fattigdom och elände, eller af de fredliga invånare som gått under af barbarisk behandling samt brist och nöd.» De statistiska författarne tyckas öfverensstämma deri, att antalet af dem som sålunda gått under inom Ryska riket, sammanräknadt upgår till minst 300,000. I allt fall, om de förestående data tagas i betraktande, så kan icke betviflas att Ryssland, lika väl som, och mer än de fleste riken, ännu för några år åtminstone är i behof af freden. Tar man äl~ 236 Den 6 Februari. ven i betraktande Rysslands iinanciela ställning, så bekräftas denna omständighet ytterligare; ty redan i medlet af J854 syntes endast pappersmynt, (det stod 20 proc. agio mellan pappersoch siifvermynt), och Ryska Regeringen måsle göra stora upoffringar efler freden för att köpa silfver i utlandet.
Uti nämnde punkt förmäles: att protokollen för finans-ärenden upptaga åtskillige underdäniga förfrågningar, luiru förhållas borde med böter och vitén, till hvilka norrske undersåter blifvit af svensk domstol fällde, men som sedermera icke kunnat indrifvas, i anseende dertill, att de sakfällde från riket sig hegifvit, utan att dessförinnan hafva höteseller vites-beloppen erlagt5 att sålunda en dylik förfrågan från Kongl. Kammar-rätten inkommit, i anledning deraf, att, vid granskning af Wermlands läns landsbok för år 1843 och kronoräkenskaperna för Norrsysslets fögderi, det befunnits, att, efter det fyra norrske undersåter, hvilka blifvit för skogsåverkan inom svenska gränsen af vederbörande Härads-rätt dömde att böta hvardera 240 r:dr, amtmannen i Hedemarkens arnt, vid skedd utsökning af dessa medel hos de sakfällde. i Norrige, förmält sig icke kunna bötesbeloppen uttaga, emedan de bötfallde voro, såsom orden lydde, ”uvillige at belale;” oell att derefter Landshöfdinge-embetet i berörde län, genom resolution den 13 September 1844, under åberopande af Kongl. Brefvet den 10 Augusti 1823, förklarat, det skulle, vid sådant förhållande, dessa bötesbelopp ur räkenskaperna alföras; att en annan dylik förfrågan blifvit af Kammar-rätten framställd, i anledning af Konungens Befallningshafvandes i Götheborgs och Bohus län den 23 Februari 1847 meddelade resolution derom, att de vitesböter, 6 r:dr 32 sk., som vid 1845 års sommarting med Tanums och Bullarens härader blifvit en norrsk man ådömde och hvilka denne sedermera, enligt tillkännagifvande af vederbörande embetsmyndighet i Norrige, förklarat sig ej vara sinnad att erlägga, skulle, med stöd af nyss oinförmäldte Kongl.
Detta öfverensstämmer åtminstone icke med min öfvertygelse, .lag vill derföre att, med ogillande af Utsk:s tillstyrkan i punkterne f) och g), Ståndet måtte besluta: att vid hvarje i lag förekommande fall det minsta och högsta belopp af böter, hvartill dömmas må, bör vara utsatt, och att böter, vid saknad tillgång till deras gäldande, böra i allmänhet till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, och endast undantagsvis till sådant enkelt fängelse, som i fängelselagens 2 cap. omförmäles. Genom bibehållande af vatten och bröd såsom lorvandlingsstraff vore det åtminstone icke så utan all känbar inverkau på den brottslige att blifva insatt i fängelse, för att aftjena böter. Sannolikt kommer dock, derest den nya lagen oförändrad antages, förvandling af böter icke så ofta i fråga, då, enligt densamma, böterne skola odelade tillfalla Kronan; och om icke en helt annan inrättning med vår nuvarande åklagaremakt och aflöning för densamma kommer till stånd, är det att befara att lagskipningen i delta fall icke kommer att i synnerlig grad besvära domaren, utan all frågor om bölesmål komma att uppgöras på något annat sätt utom domstolarne. Vattenoch brödstrairet, som ur det 10 II. 39 300 Den 28 April. nya lagförslaget är uteslutet, befanns likväl icke längre sedan än år 1839, af Lagcomitéen tjenligt att bibehållas såsom sjelfständigt straff, och igenfiunes som sådant i 19 och 23 §§ 2 cap. af det nämnde år tryckta förslag till ny straffbalk. I detta lagförslag förekommer äfven ensligt fängelse, hvilket är detsamma som allmänneligen kallas Pennsylvaniafängelse. Föreskriflerne för dess användande igenfiunes i 22 § af nyssnämnde 2 cap. och jag anhåller att få uppläsa denna §, för att göra Ståndet bekant med huru vidsträckt den tillämpning deraf var, som då ansågs lämplig. ”Ensligt fängelse ådömmes på minst sex, och högst nittio dagar.
Nådiga stadf ästelse i underdånighet anmäla följande, uti Herr Halli ags motion tilli orda lydels erif öres lag n > tillägg till Ansvarighets-Lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret af den 12 Mars 1830: ” "utbetala Fullmägtige, innan Riksdagskallelsen bilf vit i huf - £ih. till R. St. Prot. 1810. 4 Sami. 2 Afd. 24 Haft., X 2 Siatsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 114- vudstadens kyrkor vederbörligen kungjord , den i 63 ”af Regerings-Formen sist ornnämnde penningesumma,. hvil"ken Konungen, sedan Han Stats Rådet in pleno hort, eger ”vid infallande krig att lyfta, vare ej allenast den eller ''de, som till beslutet bidragit, förlustige så väl Rikets ”Ständers, som ock annat medborgerligt förtroende, utan ”skola ock den eller de brottslige dömas till fängelse å ’'fästning i två års tid, dock utan arbete, samt ansvara ”med hvad de ega eller framdeles ärfva och förvärf va för ”de medel, hvilka genom deras förvållande blifvit utlem"nade. Är sådan Ful/mägtig Embetseller Tjensteman, ”skall han dessutom skiljas från embetet eller tjensten, utan ”att den eller annan publik befattning kunna återfå dels ock att 2 ,5“, uti den jemväl ofvannämnda dag utfärdade Ansvarighets-Lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, med hvilken §■ detta tillägg hufvudsakligen instämmer, må utur samma Lag utgå. Stockholms den 21 December 1840. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 December , IL. 1 e.. m». Betänkande, i fråga om inrättande af ett juridiskt Institut. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Statsoch Lag-Utskotten öfverlemnat en af Herr von Troil, Emil, väckt motion, att i hufvudstaden må varda inrättadt ett Institut för juridisk-practisk och theoretisk bildning.
Härjemte får jag nämna, att då Utskotten åberopa till grund för Betänkandet, så väl RiksdagsBeslutet, sorn Förordningen af den 13 Junii iSto, hade man bordt antora dem in ex-r tenso, och icke stympat dem. Om man genomläst Ständernas Beslut i detta ämne, hade man funnit, att StåndsPersoner, med flera 5. Landet boende, samt Hyresman i Städerna, blott villkorligt erhöllo denna rättighet, nemligen om Jordoch Husägare lemnsde sin til* låtelse dertill, hvaraf synes, att det icke ankommit på deras eget behag att begagna Bränn} vinsbrännings-rättigheten. Vidare hade det icke bordt undfalla uppmärksamheten, att, då Lägenheter å Landet, som haft Jord utan Hemmantal, bordt taxeras efter sin innehafvande jord, hvilket skett med alla dem, som nyttjat Brännvinsbrännings . rättigheten j så saknas all grund att taxera dem af Jordbrukare, som icke bränt, till 8 Sk. lika med Srädeme — Att Possessionaten som betalt 2 Rrdrs afgift för sin Egendom, likväl skola betala 8 Sk. för sig och Domestiquer, är ett Ridd. 0. Ad. Prat. VI, B. II. Afd. 3,4. 18 Den 2 Maji, /. m. påtagligt misstag, ty Brännvinsbrännings • rättigheten har väl icke kunnat blifva utsträckt äfven till Tjenstefolk. De af Kammar Rätten gjorde anmärkningar sakna all grund i Författningarne, hvarföre en ny behandling af ämnet påkallas, otn man vill undvika göra upp» penbar orättvisa, som klart uppdagas, om man jemnför Riksens Ständers Skrifvelse af dan 25 April 18IQ med RiksdagsBeslutet samma är. Herr von Torne, Michael, anförde skriftligen : I anledning af de gjorde anmärkningarne torde det tillåtas mig att vid detta tillfälle något närmare utreda de skäl, hvarpå jag grundat mitt afstyrkande, rörande sökt befrielse från BrännvinsBevillningens utgörande för åtskillige personer å Landet.
St. föga gitta sig dermed 24i Den 18 Mars f. ra. befatta; men jag rår ej derför, att den kommit å bane. Emedlertid och då få låra finnas, hvilka med sakkännedom sig härom konna yttra, äfvensom frågan i och för sig sjelf är af ganska stor vigt, så väl för ett antal af öfver 100 priviligierade pappersbruksidkare, samt flere tusen personer af arbetare och lumpsamlare, hvilka genom denna näringsgren njuta sin utkomst; och pappershandleringen, de sednare 10 åren isynnerhet, fått en utvidgning, som påkallar mera uppmuntran och skydd, an våld och godtycklig behandling: tror jag mig icke böra oanmärkt låta en författning möjligen tillkomma, sorn skulle lägga ett onaturligt band på rättigheten för pappersbruken, att hvar som helst, och genom hvilken som helst, få anskaffa de första oumbärliga råämnen. Det öfverklagade onda, som uppkommer genom lumpsamlares kringstrykande, måtte, på annan väg och utan att skada pappershandteringen, kunna botas; och anledningen tili hvad som hitintills kunde vara att anmärka härom , lärer igenfinnas deruti, att Konungens Bef:h:de förpassat mindre väl kände personer till lumpsamling, äfvensom att kronobetjeningen icke behörigen förekommer eller beifrar hvad som kan vara mot dylika personer att anmärka. Jag kan dock ej föreställa mig, att, i bredd med den i allo åsyftade näringsfriheten, ensamt den dass af arbetare, hvilken sig med lumpors uppsamlande befattar, skulle vara ett undantag och skulle förbjudas, genom ensidiga åsigter, alt bedrifva en loflig och nyttig handtering, hvarest de behaga, enär de sig ärligt och väl skicka, utan alt öfverträda gifna föreskrifter. Sker sådant, aro de af lagen lika åtkomliga, som hvar och en annan menniska.
Jag skulle dervid vilja föreslå, att sjelfva de qvaliGcationer, de egenskaper, som man fordrar hos de blifvande ledamöterna, må bestämmas något strängare än Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Han har fordrat, att de skola hafva antingen uppnått 4° är, eller åtminstone vara af 3o års ålder och hafva bevistat någon riksdag. Detta villkor är jag först och främst ense om, likväl så, att jag tror att jag skulle ovillkorligen vilja fordra en ålder af 4o år; ty den omständigheten, att man har bevistat en riksdag förut, synes mig icke vara tillräcklig för att försäkra om det slags mogenhet, som man skulle vilja förbehålla sig. Jag skulle vilja modifiera det villkoret, så alt jag villkorligen fordrade 4° års ålder. Vidare har Hr von Hartmansdorff föreslagit, att ledamölerne i öfre kammaren skola väljas för en längre tid, för t. ex. 5 riksdagar på en gång. Deruti instämmer jag fullkomligen och tror att de böra vara valde för en längre tid på en gång; men jag tror att man dertill skulle kunna tillägga ännu några ytterligare bestämmelser, en fordran på en något större grad af ekonomiskt oberoende och sjelfständighet, således fordran på en högre grad af förmögenhet, än som fordras hos den, som skall vara valbar i nedre kammaren; äfvensom jag skulle fordra en högre qvalification i afseende på bildning och medborgerliga förtjenster. Det borde åtminstone exprimeras såsom en princip till ledning för de väljande, att till öfre kammaren ej skola väljas andra än de, sorn förvärfvat eller ådagalagt en högre grad af medborgerlig förtjenst, det må då vara antingen genom att hafva beklädt vigtigare stalseinbeten, eller genom att hafva uppträdt och vunnit anseende såsom författare, isynnerhet i de frågor, som närmast stå tillsammans med de medborgerliga varfven och hafva afseende på dem, eller också derigenom att de vunnit mogenhet, medelst deltagande i municipafa värf.
Nu och ehuruväl den revision, hvilken, i följd af medgifvande! uti 30 cap. Rätleg.b:n, att Konungens skärskådande underställa hofrältens dom, blifvit inrättad, väl efter hand iklädt sig egenskapen af allmän domstol, och i sjelfva verket blifvit en 4:de instans, innan den såsom sådan i gällande grundlag erkändes, och stadgades under namn af Konungens Högsta Domstol, kan likväl något försvar derutaf för lagmans-och kämnersrätlernes bibehållande destomindre hemlas, som tillökningen uti instanserncs antal långt ifrån att gagna de rättsökande fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningen, utan att öka dess säkerhet; ett förhållande som svårligen kan jäfvas, då i betraktande lagcs, alt i lagmanslikasom i häradsrätt endast ordföranden är lagfaren, att bos lagmansrättens ordförande, hvilken oftast mäste sakna den localkännedom häradshöfdingen äger, ej kan förutsättas mera skicklighet och erfarenhet än hos häradsrätternes ordförande, samt att då lagmansting endast hålles en gång om äret, ett helt år från den dag då häradsrättens beslut meddelas stundom förflyter innan målet kommer under lagmansrättens pröfning, och i fall målet då blefve uppskjutet, åter ett helt är går lill ända innan lagmansrättens dom erhålles. livad åter vidkommer kämnersrätterne, så torde deras umbärlighet vara ådagalagd derigenom, all af en del städer, deruti kiimnersrälter saknas, några hafva en dubbelt större folkmängd än en del af dem, i hvilka kämuersrälter finnas, utan att rättvisans skipande mera blifvit eftersatt i de förra än i de sednare. Om remiss af denna min motion till LagUtsk. anhålles vördsam ligen. Dessa Frih. Cederströms 2:ne motioner begärdes på bordet. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilhelm, uppläste ett så lydande mern.: Enär meningarne understundom varit delade i afseende å K. M:s höga rätt att disponera de inom hufvudtitlarne på riksstaten uppkommande besparingar, och jemväl R.
lighet står öfver din lösaktighet, det visade han vallgrafven för att skydda sin Amurs ära. INGEBORG. Algotson älskar mig, och huru högt hans kär nyss då han sprang ut från tredje stockverket ner i Ära! Med den äran; jag har den äran! Går åt fonden, möter Erik. sent! Erik! Kom och låt oss tala, innan det är för De båda draga sig undan i samma hörn der Porse och Ingeborg förut sutto. den främmande qvinnan icke hör Dig! ERIK. Sätt Dig här, och när Du talar, gör det så att Du menar min mor! INGEBORG. öfver landet! Ja, din mor, konungens maka, som dragit ofärd FOLKUNGA-SAGAN. ERIK. icke föreställa mig det... Det är möjligt hvad Du säger, men jag kan INGEBORG. svaret, det vet Du, ty din fader är otillräknelig. Erik! Du är redan Konung, Du bär hela an Du ser att Herrans hand har lagt sig tungt öfver honom så att allt hvad han företar misslyckas: och baka på land och folk och oss alla. Har Du märkt detta eller icke? Du märker granneliga huru hans olyckor falla till ERIK. sällsamt att jag icke bemärkt det förr. INGEBORG. När Du säger mig det, så förekommer det mig som var eröfradt, föll ju tillbaka; Skåne som var inlöst, togs åter; och svåra tidender löpa in från Allt ramlar ju omkring honom: Ryska Karelen Gotland. För öfrigt och till sist, denna bannlysning har ju rest folket mot din fader, så att han i verkligheten är afsatt. Ingen hör honom mer, ingen lyder. Och till Dig lita nu allas ögon! Konung är Du redan krönt; stig fram då och handla som din pligt är; blif rikets räddare och skona därigerar bli formligen stött från tronen. ERIK. nom din fader från förödmjukelsen att af rikets her hvad Du sade. »Konungen min fader, är i verklig Du talar så fort, farmor; låt mig nu tänka efter TREDJE AKTEN heten afsatt, emedan folket undsagt honom.» är alltså icke fråga om afsättning? Det INGEBORG. Nej, efter som han redan är afsatt. ERIK barnsligt. Hvad skall jag göra då?
Innan Utskottet likväl går att upplaga de anmärkningar, som hafva afseende å sjelfva Tullbevillningen, torde Utskottet först höra besvara de erinringar, som blifvit gjorde angående Betänkandets form, nemligen: af Herr Friherre Cederström_, att Utskottet bort upptaga endast de förändringar, som blifvit föreslagne i nu gällande Taxa, samt derjemte TullComilcens förslag, på det att bägge förslagen måtte hafva kunnat jemföras med hvarandra; af Herr Prosten Astrand> atl Utskottet, vid besvarandet af återremissen å Betänkandet, icke må upptaga alla de detailer, som idet redan afgifne förekomma, utan endast de punkter, i hvilka Utskottet finnér sig föranlåtet att ändra sitt förra förslag; af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, att Utskottet icke vidrört frågan om tullen å Finska varor, samt att, vid återremissens besvarande, ett alternativt förslag till Tull-Taxa måtte afgifvas, lämpadt efter de olika fall, Bihang till R. St. Prot. 1834• 5-'te Sami. 1-sta Afd,. 1 i8:de Häft. 2 Bevilln.-Utskottets Utlåtande N.-o att bränvins-bevillningen blifver i ungefär likhet med den nuvarande, eller att den blifver dubbel eller tredubbel; och af Daniel Danielsson från Örebro Län, att Utskottet i dess förslag icke varit conseqvent, samt att det afgifne projectet Lill Tull-Taxa är ofullständigt och i många afseenden felaktigt. Med anledning af Herr Friherre Cederströms anmärkning, hvilken, om dermed åsyftas att erhålla kännedom om Tull-Comiteens förslag, Utskottet tror sig redan hafva genom förra Betänkandet uppfyllt, har Utskottet dock ansett sig böra vid detta Utlåtande, till lättnad vid pröfningen deraf inom Riks-Stånden, foga en Tabell, upptagande de förändringar i Tullbeloppen, emot nu gällande Tull-Taxa, som Utskottets förslag i så väl förra Betänkandet som detta Utlåtande innehålla, hvarigenom Rikets Ilöglofl.
Bättre att slämma i bäcken, innan det kommer i ån, säger ett gammalt ordspråk. Det är redan kändt att BondeSt. afslagit denna fråga. Jag vill icke särdeles fästa mig dervid att en talare här öppet förklarat, hurusom han ansåge detta afslag härleda sig från fördomar, sorn icke ännu hunnit utrotas. Jag hade önskat det dylika uttryck emot ett af våra MedStånd hade undvikits. Men då ålsk. andra talare tillika låtit förstå att allmogen i landet torde vara af annan mening, än deras representanter vid riksmötet i detta fall visat sig hysa; vågar jag för min del likväl vördsamt hemställa, om det är troligt att BondeStts ombud vid riksdagarna åro mindre kosmopolitiskt sinnade, än man har skäl förmoda menigheterna i landsorterna vara? — Del förefaller föga sannolikt, för alt döntma efter alla andra företeelser. Min öfvertygelse är, såsom jag öppet bör förklara, att Svenska raenigheterna icke vilja denna förändring; och då Sveriges R. St. äro Svenska folkets ombud, böra de äfven lyssna lill menigheternes röst. Olika meningar hafva uttalat sig om det förevar, ämnet; jag respekterar de åsigter, som äto från mina skiljaktige, men häraf rubbas ej min åsigt, alt Svenska folkets representanter böra först rådfråga Svenska folkets föreställningar och önskningar, samt icke försmå att laga kännedom om dess sympathier och antipathier. Till slut några ord lill besvarande af gjorda framställningar, dem jag måste bekämpa. Så har I. ex. Frih. von Stedingk, på det emancipalionsfrågan må i vidsträcktare mån bifallas, godtfunnit anföra, huruledes de Mosaiska trosbekännarne i Sverige icke låtit komma sig till last en mängd af grofva brott. Dessa personer äro i allmänhet förmögna och bildade; jag frågar om det då är vanligt att bland personer med upfostran och förmögenhet äfven af vår lära, dylika brott oftare komma i fråga? — Frih. Hamilton har behagat på ett rörande sätt framställa den Israelitiska stammen, som vore den hos oss förtryckt och lidande. Denna framställning saknar grund. Dervid anfördes såsom ett prof derpå, hurusom Judarne f. n. sjelfve underhålla sine fattiga; liksom vore det en så stor tunga.
En musik såsom af hundra fortepianon sjunger ofvanför hans hufvud, men han ser icke instrumenten eller spelmannen. Bänkar stå i en lång allé och längst fram är en tafla, ur bibliskan troligen. Två hvita menskor ligga på knä och ha vingar, och der stå stora ljusstakar. Det är troligen engeln med de två förgylda ljusen, som gå omkring vårt hus. Och der står en herre i röd rock och är tyst med ryggen vänd ut åt. I bänkarne luta sig menskorna ner som om de sofvo. Tag af er mössorna, säger morbror och lägger hatten för ansigtet. Gossarne titta sig om och nu se de strax invid sig en brunmålad, ovanlig pall, på hvilken ligga två män i gråa kåpor och kapuchonger öfver hufvudet; de ha jernkedjor om händer och fötter, och gardister stå bredvid dem. Det är tjufvar, hviskar morbror. Gossen tycker det är hemskt härinne, oförklarligt, ovanligt, strängt, och kallt också. Det tycker visst bröderna också, ty de be morbror att få gå och han går genast. Obegripligt! Det är hans intryck af den kult, som skall måla kristendomens enkla sanningar! Grymt! Grymmare än Kristi milda lära. Det der med tjufvarne var värst. Jernkedjor och sådana rockar! En dag när solen skiner varm blir det oro i huset. Möbler flyttas, lådor tömmas, kläder ligga kastade här och der. En morgon strax efter kommer en långkärra och en droska och hemtar; och så reser man; somliga på roddbåtar från Röda Bodarne, andra i droskan. Vid hamnen osar olja, talg och stenkolsrök; de nymålade ångbåtarne skina i lysande färger och flaggor svaja; långkärror skramla förbi de stora lindarne, gula ridhuset ligger der qvar dammigt och ruskigt bredvid vedskjulet. Han skulle fara på sjön. Men först helsa de på fadern inne på kontoret. Han förvånas att i honom träffa en glad, rask man, som skämtar med brunstekta ångbåtskaptener och som har ett vackert, välvilligt leende. Ja, han är till och med ungdomlig och har en pilbåge, som kaptenerna bruka skjuta med på ridhusets fönster.
N:o 51 samt Mern. N:o 154}. S. A. K. Jemte tillkännagifvande, att en summa, stor 3,154 R;dr 10 sk. 4 rist funnes på Post-Verkets räkning i Rikets Ständers Bank innestående såsom behållning af penningar och effecter, hvilka varit inneslutne uti på Post-Contoren ölverblifne, efter viss föreskrifven tid öppnade, bref, och hvartill, efter införd Kungörelse i Tidningarne, någon egare sig icke anmält, har E. K. M., uti Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, till Rikets Ständer öfverlemnat alt angående dispositionen af berörde summa, besluta; och då någon praescriptionstid i afseende å vederbörande egares rätt att utbekomma ofvanberörde penningar och effecter icke finnes föreskrifven, hvadan de anspråk, som i dessa hänseenden skulle väckas och behörigen styrkas, ieke lära kunna underkännas; men, vid det förhållande, att de penningar och effecter, hvilkas belopp nu blifvit till Rikets Ständers disposition i Nåder ©fverlemnadt, sedan längre tid å Post-Contoren qvarlega», utan att, oaktadt i ämnet utfärdad Kungörelse, anmälan 0111 penningarnes och effeclernes ut - 26a Expeditions-Ut skottets Förslag till und.
S p a n m å Oindelt. 1. Summa. Bilagan Litt. Summa Summarum. Banko. Kronovärdi. Markegång på förslag. Mått. Värde å 6 K:dr [ Tunnan. Mått. Värde förslagsvis a B R:dr Tunnan. Mått. Värde. På Borgare-Ståndets vägnar Gust. Holm, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar: Hans Jansson, n. v. Talman, 4 Stats-VerkeU Indelta Räntor. Penningar. Kronovärdi. Markegång på förslag. Ordinarie Inkomster. Ordinarie Ränta: Hvad af denna ränta är anvisadt till åtskilliga Stater, Verk och Inrättningar, utgör efter Kronovärdi beräknadt 353,066 R:dr 35 sk. 5 rst. och utföres här till ett förslagsvis beräknadt belopp af 1,762,000: Den öfriga delen åter inflyter till Stats-Verket direkte och upptages till 373,000: 373,000 533,056 33 3 1,762,000 Tionde-Spanmäls-lösen efter bestämda priser 4,800 25.000 10.000 49,400 132,000 300 Arrende-Medel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter S:r Penningar 602,800: Indelta Räntor 4,762,000: Spanmål: indelt 103,693 T:r å 6 R:dr 634,170: » oindelt 76,223 T:r ä d:o 437,530: , no. Kon. - — ■ .. l.UUl.OJU. _ .«({ *pn. Silfver-Tionde, Myntarelön och Slagskatt, 5,730 Specie R:dr å 128 sk.