Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 17 Mars 1882, qu-arantames.-tiden må bestämmas till åtminstone tjugu dagar för fartyg, större eller mindre, gods och folk från cholera-smittad ort, oell till tio dagar från för smitta misstänkt ort, allt berak na dt från skeppets ankomst till quarantaines-plats: — att något undantag för resande med ång-paketbåt icke må eg» ram: — att, med ändring af ro §. i samma Kongl. Förordning, lidens för fartygs resa frän cholera-smittad ort, eiler för cholera misstänkt Mm. Besv. tch Öeco».-Utsfottets Vttitnnde Nio »45. 3 ort, må förlängas från fyra till åtta dagar; samt att, i 5 af nämnde Kongl. Förordning, som redan till en del ärupphäfven genom QuarantainesCommissionens Kungörelse den 6 Junii »83a, de orden; "Fartyg ankommande från utländsk ort, som i Sverige icke är för smittad eller misstänkt ansedd/’ måtte ändras till följande lydelse: "”Fartyg, kommande från utländsk ort, som i Sverige är, på sätt i §. i denna Förordning innehåller, för frisk förklarad, &c.;” hvarjemte Motionairen slutligen hemställt, om icke, då cholerans införande till Riket lika mycket vore att befara vid östra som vestra kusterne af Riket, Kongl. Majrts höga uppmärksamhet borde fästas på behofvet af en dylik fullständig Quarantaines-anstalt, som den vid Känsö, på någon af de yttre öarne i Slockholms-skären, eller annan lämplig, från fasta landet något aflägse ort. För pröfning af hvad sålunda föreslaget blifvit, har Utskottet ansett nödigt att närmare granska de af Motionairen framställde skäl och söka utreda anförde förhållanden samt de följder, som af åsyftade ändringar i Författningarne skäligen kunna väntas.
Stora Krono/axfiske i Gefleborgs län. 75. d:o d:o, angående ersättningsanslag för upphörd dagsverksskyldighet till åtskilliga Militieboställen. 76. d:o d:o angående upplåtande lill Götheborgs Museum af Kronans andel uti f. d. Ost-Indiska Kompaniets hus i Götheborg. 77. med hemställan om utredning, om och på hvilka vilkor åboerna å de IVisingsö skolegodshemman, som äro af krononatur, må kunna förvärfva eganderätt till dessa hemman. 78. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition, angående upplåtande af en del utaf S/oltslrädgarden i Halmstad lill tomt för ny elementarläroverksbyggnad derstädes. 79. angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf ejler Enkan Anna Maria Lundgren till förmån för folkskolebyggnadcn i Hudiksvalls starl. 80. angående eftergift af Kronans rätt lill dana-arf efter aflidna hustru Johanna Catharina Granqvist till förmån för fattighusbyggnaden i Waxholms stad. 5 N:o 81. 82. 83. 84. 85. 86. 87. 88. 89. 90. 91. 92. 93. 94. 95. 96. 97. 98. 99. 100. 101. 102. 103.
Hos Kant lågo dessa svårigheter först och främst i vilkorligheten och ofullkomligheten i sinlighetens bestämbarhet i förhållande till begreppet öfver hufvud. Då den intelligibla verlden hos Kant är ett blott begrepp eller åtminstone är gifven endast i begreppets form, kan dess lag — sedelagen — icke äga giltighet i förhållande till sinligheten annat än i mån af dess bestämbarhet i förhållande till begrepp öfverhufvud, d. v. s. vilkorligt och ofullständigt. Däraf följer, att känslan af aktning såsom den af böjelser afficierade viljans skenbart ovilkorliga och fullständiga bestämdhet af sedelagen icke kan vara alltigenom af det praktiska förnuftet — sedelagen — konstituerad, utan innehåller i sig sinliga momenter59. — Hos Fichte återkommer vilkorligheten och ofullständigheten i sinlighetens bestämbarhet i förhållande till begreppet såsom förnuftsväsendets bristande makt att själf bestämma sin subjektiva och objektiva verksamhet. Då nämligen hvarje verksamhet måste stå i förhållande till naturdriften, och denna måste sättas såsom något för subjektet yttre och främmande kan icke subjektets själfbestämningsmakt i afseende å verksamheten såsom ofvan visats ovilkorligt postuleras annat än med hänsyn till väljandets akt. Då nu vidare hos Fichte liksom hos Kant sedelagen är ett begrepp kan dess giltighet i afseende å subjektet ej ovilkorligt postuleras vidare, än dess makt att bestämma sin verksamhet genom begrepp eller dess själfbestämningsmakt sträcker sig, d. v. s. endast till väljandets akt, så att sedelagen fastställer en sfer, inom hvilken valet får ske. Däraf följer då, att den sedliga driften och känslan, som skenbart innebära subjektets ovilkorliga och fullständiga bestämdhet af sedelagen och därför fordra och uttrycka en viss bestämd handling såsom den rätta, icke kunna vara alltigenom af förnuftet — sedelagen — konstituerade, utan i sig innehålla sinliga momenter.
På de af Kongl. Stats-Contoret, uti häröfver afgifven förklaring, andrag ne skäl, anser sig Utskottet böra, i enlighet med Kongl. Stats-Contorets yttrade åsigt, hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att, till vinnande af det utaf Revisorerne i omförmälde hänseende åsyftade ändamål, uti Riks-IIufvudboken samt Restantie-liqviden, måtte, såsom serskild afkortning för föregående åren, upptagas sådane å StatsVerkets spanmåls-förvaltning uppkommande förluster, för hvilkas godtgörande några serskilda medel icke finnas af Rikets Ständer anvisade. § 74- (Pag. 26. I afseende på den å öfverskotten af Stats-Verkets Inkomster anordnade utgift för Cours-difference, härledande sig deraf, alt de bland Stats - Stals-Utskoltets Utlåtande> N.o 76. 27 Intraderne upptagne Danska Fyringsmedlen till någon del ingått efter 127 1 skillings cours, och således lemnal ringare inkomst, an som varit påräknadt, hafva Revisorerne yttrat den tanke, alt ifrågavarande minskning i StatsWerkets inkomster bordt bokföras, såsom en brist uppå Inkomst-Titeln eller ock såsom afkortning. Utskottet, som anser förhållandet i detta ämne vara af Kongl. StatsContoret nöjaktigt ulredt och förklaradt, får till Rikets Ständer hemställa, att Revisorernes ofvanberörde förslag icke må till någon åtgärd föranleda. § 75- (Pag. 27. Förkl. 180.)
Devalvation, såsom stridande emot ära och tro samt sunda Beskattningsprinciper, ej skall kunna någonsin beslutas , utan Realisation ofelbart och med fullt alfvare beredasj men att, då dervid det nästan synes overkställbar, att Banquen kati Den 7 Martil, anskaffa reel Fond för | af sin Sedelstock, sorn nu löper på Credit, och Banquen således måste tills vidare erhålla officiel tillåtelse att inhibera sin Silfverväxling, intet annat medel återstår för ändamålet, än klokt administrera* de Inrättningar för successive Amortissements, Blott detta högtidliga Decret skall, efter min tanka, otroligen öka Sedelns Credit, bellstdess Värde ej är intrincequet, utan erhåller det ensamt af Opinionen. Då man är viss, ifrån hvil* lien synpunct FinanceOperationerne utgå, ej från sigte till Bänqueroutte, utan till Realisation, har Medborgaren lugnad säkerhet i sina Transactioner och tåligt hopp, att med tiden Uppnå det stora målet. Ytterligare får jag äran förklara, alt Kgl. Majits Förslag om vårt Silfvermynts försättande i Paritet med Hamburger Banco, synes mig väl grundadt, äfvensom jag ej inser annan Liqvid , utan allt för betydliga Privata förluster, kunna ske med de osaligt tillkomna Discpnterne, än att Staten under vissa beting ijfvertager dem. Att Räntan på FastighetsLån kunde få erläggas i Spannmål med Lös* .ningsrätt efter Markegång, anser jag likaledes jkunna tillåtas, men afstyrker på det högsta Lanqueps Constituerande till ett HandelsCon-t toir, Statsobligationer och annan Discont-rörelän ofvan är anfördt. Vi hafva så färsk erfarenhet om olyckan af alla impliquerade FiaanceOperationer och alla Tvångsanstalten att jag inbillar mig bäst vöre låta sakens natur @n gång rådfrågas och hjelpa den samma att Den 7 Martil, sjelf verka , om Resultatet skall blifva godt.
Gripenstedts motion om inrättande af en tillräcklig Lånefond för Landtman; och N:o lo, öfver Riksdags-Fullmägtigen Pal Jonssons motion om inrättande af ett LåneContoir, till understödjande af utflyttningar efter skeende egoskiften. S. D. Efter förnyad föredragning af StatsBanco-och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o fj, i anledning af de inom Riks-Stånden framställda anmärkningar vid Utskottens, under N:o 15, afgifna Betänkande, med förslag till Lag, angående mynt-bestämningen, fann BondeStåndet för godt att, med förkastande af den utaf Utskotten föreslagna redaction, antaga följande 48 Prat. Utdrag den II Januarii i8.7o, Lag angående Myntbestämningen. §. i. Såsom orubblig grund, så väl för invex; ling af Bankens Sedlar, som för inlösen af dess öfriga förbindelser , hvilka nu med Banco-Sedlar fullgöras, fastställes, att 128 skill inga r eller 2y R:dr Specie i sådana sedlar eller förbindelser skola gälla lika med En R:dr i Silfver efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade i664 års Myntfot. Rikets Ständer utlofva oell försäkra, att hvar och en, sorn någon Bankens Sedel eller förbindelse innehafver, skall derföre njuta full betalning, enligt den i 1 §. stadgade grund, och att utvexling af Svenskt Silfvermynt, emot Sedlar, efter denna grund skall, sedan BancoFullmägtige hos Kongl, Maj:t i underdånighet anmält, att de af Rikets Ständer för vexlingen beslutade åtgärder hunnit verkställas, vidtaga å den tid, Kongl. Maj:t, genom utfärdad allmän Kungörelse, dertill bestämmer, $. 3. Det skall stå hvar och eh fritt, äfven Innan den i 2. §. omnämnde utvexling tagit sin Prot. Utdrng den lji Januarit 1830.
Herr Hjerta: Vid den nu förestående voteringen angående Obligationerne anhåller jag, att milt förslag må blifva Contraproposition till Herr Rosenblads förslag. ' Herr Cederschjöld: Då en af BancoFullmägtige med så mycken ifver yrkar, att man bör öfverlemna denna vigliga sak åt Fullmägtiges afgörande, borde jag kan hända icke sätta mig deremot. Men om jag vore i Herrar Fullmägtiges ställe, skulle jag ej önska mig ett sådant uppdrag; ty opinionen kan lätt förändras, och andra Ständer strängt utkräfva ansvar för Fullmägtiges handlingar. Jag tror Fullmägtige böra vara bäst belåtne med bestämda föreskrifter; och jag kan ej annat än, af vänskap för Fullmägtige, önska det, på det de icke Den 2 December e. m. 83 i framtiden må blottställas för ledsamheter. Jag tillstyrker derföre Ridderskapet och Adeln, att bestämma Obligationernas ränta till högst 3 procent, och uppsägningstiden till minst i månader. Herr Hjerta: Då jag föreslagit, att öfverlemna åt BancoStyrelsen ett sådant om pröfvande, har det ej skett utan besinning af de svårigheter, som skola uppstå vid bedömmandet inom BancoStyrelsen af de ändamålsenliga åtgärderna; men i medvetande af ett godt samvete tror jag man lugnt kan ansvara för följderna, om man rättar sig efter de olika omständigheterna. Då jag talat om upplåningen, har jag afsett, antingen utlåningen skulle ske på kortare eller längre tid. Man måste icke låta några skuggbilder bedraga sig; jag ser så naturligt huru denna rörelse skall skötas, att jag ansvarar den sista talaren, att inga vådor och intet klander skall uppslå. Det förstås, alt all ting i verlden kan lyckas eller misslyckas, men efter en noga pröfning tillstyrker jag, att öfverlemna bedömmandet till BancoFullmägtige. Herr Rosenblad: Efter tvenne dagars discussion borde det vara öfverflödigt af Herr Hjerta att söka få allt öfverlemnadt åt Fullraägtige.
Här bar blifvit yttradi af någon talare — jag kati icke precist erinra mig af hvilken — att jag skulle hafva sagt, att folket vore missnöjd! med statsreglertn; men om detta ord undfallit mig, så har det varit ett misstag, ty det kunde ej vara grundadt på min öfvertygelse, enär statsreglertn ännu icke är afgjord, och således något missnöje deröfver ännu icke kan hafva sträckt sig till folket. Deremot vill jag icke frånkänna mig, alt jag har sagt och tror, alt missbelåtenhet kommer all äga rum, då folket får mindre lindring i sina bördor, än det under närvar, gynnsamma förhållanden har väntat sig, och ett sådant förhållande måste man nödvändigt komma att tillskrifva en ministeie; ty det är omöjligt, mine herrar! alt R. St. kunna fullständigt Uppfatta Statens förhållanden, och det är endast en ministei e, sorn kan uppfatta dein i deras helhet. Man har sagt, att 0111 Const.Utskrs anmärkn.memor. skulle leda till den af mig åsyftade åtgärden att tillämpa 107 §:n Reg.F:n; så skulle man komma i en ännu värre och brydsammare belägenhet, derigenom att man, i stallet för några Slalsråds-ledamöter, skulle komma att hafva inga. Hvad sjelfva förhållandet vidkommer, så vill jag ej ingå uti något yttrande om huru stor skilnaden skulle blifva; men en värd talare på andra sidan har afhulpit denna förmenta olägenhet, derigenom alt han uppgifvit, alt Statsrådet Grubbe kunde formera den nya ministeren; och jag har redan haft äran yttra, alt jag skulle anse detta så mycket lämpligare, som han så nyss är inkommen, att han icke bort anse sig bunden af de anterieura förhållandena i ministeren, och alt han således vore ganska lämplig alt bilda en ny. Jag vill icke längre pröfva R. o. Ad:s tålamod, utan får blott gifva tillkänna, att jag ej af de anmärkntr, som mot mitt yttrande blifvit framställda, kunnat rubbas i min öfvertygelse, alt anledntr Bro för handen till anuiärkn. enl. 107 §:n, såsom jag förut anfört. Gr. Spens, Carl Gust.:
Herr af IVingård, Johan t jag tror mig böra upplysa, att fördelningen af Län ej är någon nyhet» Wermlands och Nerikes Län voro fordom ett enda oformligt och stort Län» Följden var, att L*ndshöfdingen blott 14 dagar om året var i Carlstad» Hvad han då kuoda uträtta där , lemnar jag derhän. Jag Vet , att jag får resa innom Wermland ungefär 200 mil om året. Det förra förhållandet bar baft den följd , att Kronan geck miste om sine skogar, ty ingen bevakade där dess rätt 5 hvarföre också ingen Kroucskog för närvarande finnes i Wermland. Den 22 Augusti e, nu I007 Herr von Heijne , Georg’. Ehuru jag icke tror , att någon synnerlig förändring skulle åstadkommas genom en äterremiss, anser jag det likväl vara bättre, att återremittera betänkandet , än att nu votera. Herr von Hartmansdorff: Jag tror visser ligen, att det kostar Staten mindre att återremittera betänkandet, än att förspilla tiden med en votering, men jag underställer Ridderskapet och Mein , om det är skäl att förhala tiden med en fråga, som ej torde få annan behandling i Utskotten , än den hittills fått. Herr Grefven och Landt Mar/kalken framställde å nyo tvenne särskilta gånger propositioner, dels till bifall, dels till återremifis, af Utskottens Utlåtande? men vid hvarje proposition Ropades Ja och Nej. Herr von Hohenhausen, Michaél'. Då de mot Utskottens Betänkande gjorde anmärkningar ej äro andre , än de skäl, sorn vid motionen blifvit framställde, kan jag ej finna, att de på Utskottens öfvertygelse skola verka någon ändring. Skola vi således nödvändigt votera om saken, så vet jag ej, hvarföre vi skulle uppskjuta dermed , hälst vi nu hafva mera tid dertill, än vi troligtvis kunna få fram* deles.
Det nya Bolaget har sedermera för vägens ytterligare fullbordande samt anskaffande af ny förbättrad rörelseinateriel nödgats intill 1860 års slut ytterligare tillskjuta 142,605 R:dr R:mt, utan att någon utdelning å aktierna skett eller blifvit dem beräknad. Under åren 1856—1860 hafva Tab. Litt.M. jernvägens inkomster af och utgifter för trafiken förhållit sig på sätt följande tabell Litt. Genom nådigt Bref af den 14 Februari 1856 har Kongl. Maj:t tillåtit, att de uti Kongl. Kungörelsen af den 18 Januari 1855, i afseende å fredlysning af allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegrafanläggningar meddelade bestämmelser, må äga tillämpning jemväl på Norbergs jernvägs anläggning. Ehuruväl, såsom förut blifvit nämndt, jag ansett icke mig tillkomma att om förhållandet med KöpingHults Jernvägen här redogöra, torde dock icke med tystnad böra förbigås de förluster och olägenheter, som Tab. Litt. M. Norbergs jernväg. Utgifter. Inkomster. Behållning. Jernvägar. 41 drabbat en del af detta län, synnerligast staden Köping, derigenom att Köping-Hults Bolaget icke fullgjort sin åtagna förbindelse att fortsätta vägen ifrån Arboga ända till Köping. Emellan sistnämnde stad och Direktionen för berörde Jern vägs-bolag hade aftal blifvit träffadt om vissa åtgärder och arbeten, som genom stadens försorg och på dess bekostnad borde vidtagas, emot af Direktionen ingången förbindelse att leda jernvägen till Köping och der förlägga jernvägsstationen, enligt upprättad och af Kongl. Maj:t nådigst fastställd plan; och ehuru dessa Direktionens fordringar sjmtes högst betungande för Köpings stads lilla samhälle, öfverröstade dock hoppet om ökad rörelse och deraf härflytande större inkomst för staden samt om utvidgade tillfällen till förtjenst för dess innevånare alla betänkligheter, helst något tvifvel om bolagets soliditet och förmåga att fullgöra åtagne förbindelser icke då kunde ifrågakomma, enär Bolaget grundades på det rika Englands kapitaler.
Man sprang efter eau h - ögtidliga til fällen fingo förekomma, samt de Wilhelm af den 4 februari u e o t s m det finaste portvinet och andra dyr till barfurst Bismarck förkunnade han: » Jag har bede-co o l gne, nervdroppar, s a l gvat en — henn räcka handen till förbättring af de tyska arte t r. Hit, till denna af he a l huset vörda slutit d e nåd hade för första gången i sitt lif för h lo e ra ställning, så långt de gränser tillåta, som l m ed kontenansen: hon låg afsv m i mad där n i ne i h k e a g - om, fördes nu den förlorade sonen. betarnes blifvit uppdragna mot denna min omsorg genom Men n i ga gödda kalfvar fingo slaktas nödvändigheten till marher ns rum. att på världsmarknaden sätta vår i stånd att upptaga konkurrensen och däran Ännu några m n i uter oeh u l gnet var å h te rs ära, intet gästabud til redas. I nat ens industri derns betrygga arbetarens existens ». Han förklarade ställdt, utan att tjänstfolket, som befann m sig örke i r smög han uppför trappan till mo igenom sig vilja bringa till stånd » én internationel ö v e r - um, och ä l nge sut o de båda där och enskommelse ta a l de mellan de länder, som beherska världsnedre vån n i gen, behöft til kallas. Pastorn ko r m t med hvarandra. Däruppe sof han oc kså marknaden ». in i förmaket och ta a l de sakta med sin öm fru, t Och endetta var ej tomma fraser blott. Bismarck hvarefter båda, sedan de vexlat et par fö o r rd första gången sedan sin flykt från de fick att ofördröjligen inbjuda » alla de res l d ka ädd i. uppdrag med fröken Agatha, som dar ande och grå g ta e n e skeppet under tak och i ordentlig b geringars kabinett, som hafva lika andel i arbetareM o d e r n l å g p å s o f a n.
Och likväl fanns hos denna härskarenatur ett stort behof af tillgifvenhet, kärlek, vänskap, sak samma hvad namn det kunde få, blott det var verklig hängifvenhet och icke endast beundran. Då han ofta och med nästan konstnärlig fulländning sjöng i något sällskap, valde han helst sånger, där längtan och saknaden fingo sitt mest vemodiga uttryck, oeh när då hans blickar på samma gång bedjande oeh fordrande borrade sig in i någon af de närvarande unga kvinnornas ögon, så var detta icke tjusarens konstgrepp i ändamål att besegra, utan i denna blick låg hela hans själ. Men blicken hade ingen makt att ömt lyfta och draga, den brände och tvang föremålet ned på knä. 1 I denne man vardt Sigrid kär. Idun Fredagen den 27 september 1889. B Klarabergs Tidningen kostar yrå: gatan 54, en tr. A n n o n s p r i s: 2 5 öre pr petitrad ( Redaktör endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen !ösnuminerföraäljning. FRITHIOF och utgifvare: HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. Å l l m. Telef. Drottning S o f i a h emmets » P i ha just lemnat den stora staden bakom oss med de brokiga folkskarornas stim, de tusentals vagnarnes slammer, denna det pulserande samfärdslifvels bullersamma oro, som visserligen på det friska, arbetsspänstiga lynnet kan verka eggande och glädtigt, men som så lätt för det sjuka, svaga sinnet blir till en olidlig, enerverande pina. Mellan Humlegårdens höslbrokiga lindar rådde med ens en mera dämpad, diskret stämning, dit gatornas larm endast som ett fjerran sorl trängde fram, och öfver Villastadens trädgårdskan tade esplanader låg detta förnäma lugn, som kännetecknar den aristokratiska stadsdelen, der icke kö- penskap och profant hvardagsarbete tillstädjas plats. Och nu stå vi på gränsen.
I Dalsocknarne bibehållas väl hufvudsakligen folkets enkla hemgjorda drägter, ehuru äfven der främmande tyger börjat i någon mån begagnas, såsom i länets nedre delar länge varit och ännu är förhållandet, utan att denna förändring bidrager till att sprida en önskvärd förbättring i renlighet och snygghet, vare sig i bostäderne eller beklädnaden. Mera, än odlingen af höstsäd inom länet, har allmogens användande deraf till brödföda tilltagit, hvadan sådan vara måste från andra orter köpas, men förbrukningen af spritdrycker har å landet allestädes, der utskänkningsoch minuthandelsställen icke förefinnas, högst väsendtligen aftagit, utan att andra drycker derstädes i stället mera allmänt begagnas; hvaremot, der så beskaffade försäljningsställen äro inrättade, likasom i städerne, någon minskning i förbrukningen af spritdrycker eller deras omåttliga förtärande icke torde kunna anses äga rum, ehuru så kalladt bäijerskt öl derstädes till ganska betydligt belopp numera äfven förtäres. Stora Kopparbergs län. Näringar. Jordbruk. Handelspriser å säd. 3 Större eller mindre boksamlingar förefinnas inom de flesta af länets socknar, mer eller mindre flitigt begagnade, allt efter den håg dertill, som gifves och upplifvas af dem, hvilka handhafva bokförråden; men för särskildta folknöjen och frivilliga öfningar i vapenbruk hafva under ifrågavarande år några åtgärder icke blifvit vidtagne. 3. Näringar. För att vid slutet af hvarje, eller något visst bestämdt år, tid efter annan kunna uppgifna geometriska tunnlandtalet af den odlade jorden och den naturliga ängen, efter den förändring de till följd af odlingarne undergå, skulle oundgängligen erfordras en fullständig och fortgående ägo-affattning; men då en sådan anstalt icke förefinnes och icke heller lärer kunna åstadkommas, så torde detta tunnlandtal få angifvas i öfverensstämmelse med de beräkningar, som för uppgifterne till Finans-Komitén ägde rum, eller, med antagande af någon årlig förhöjning, uti mera runda tal, såsom till 140,000 tunnland odlad jord och 170,000 tunnland ängsmark.
Det skulle eljest bända, att dessa Embetsman blefve sina egna granskare, och att de samma som ledt Regeringens öfverläggningar och beslut, äfven komme att leda Rik» sens Ständers. Deras granskning af magtens utöfning och Statsmedlens användande, deras deltagande i Lagstiftning och Statsreglering vore då i det närmaste tillintetgjord, och Riksdagarne förvandlades till en formalitet, hvarigenom stämpeln af Folkets gillande eller deltagande trycktes på åtgärder, hvarom Riksdagens Ledamöter föga vetat, eller hvaruppå Den 24 Januarii. de föga kunnat verka. Förhållandet blifver i det närmaste lika, om Statsmagtens högsta organer få deltaga i valen till Utskottens Ledamöter. De skola då söka att ditsätta män, som tänka lika med dem, och i Riksens Ständers Utskott icke representera folket, utan, i sjelfva verket, Regeringen. Jag torde här, en gång för alla, få äran anmärka, att jag med orden Regeringen, eller Styrelsen, städse me-s nar Konungens Rådgifvare. Herr Grefve Schwerin har upplyst, att de män, som vid Statshvälfningen iSoy hedrades med detta höga förtroende, så lifligt insågo följderna af de missförhållanden, jag sökt utleda, att de icke en gång trodde 6ig böra deltaga i Pleni öfverläggningarne. Invändning gjordes deremot, och på grund, emedan meli. ngarnes strid vid målens afgörande bör för-' anleda till insigt och oväldighet hos de beslutande. Grundlagens stadganden borde rättas derefter och liksom Folkets ombud icke borde få deltaga i Allmänna Beredningens eller i StatsRådsBeredningens behandling af må* len: 6å borde ej heller enligt 41 §. Riksdagsordningen , Regeringens Ledamöter och förnämsta organer, samt Ständernas inför dem ansvarige Ombudsman, få deltaga i Utskott eller val till Utskott. Denna föreskrift kunde, utom hvad den sistnämnde beträffar, endast angå Ridderskapet och Adeln, emedan Konungens Rådgifvare och Rikets högste Domare svårligen kunna höra till PresteBorgareeller ^ondeStånden.