Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen) och Stats-Rådet, har jag till den af Eder sålunBihang till Riki-St, Erot, 1817— 1818. N:r 47, Konungens Nådiga Tal. da föreslagne Lagförändring velat lemna Mitt bifall, och later .Förordning, i likhet dermed, utlärda. Uti Skrifvelse den 27 April detta är förmålen J likaledes, stt, sedan Kongl. Maj:t, uppå Riksens Ständers underdåniga hemställan, vid Riksdagen 1815, i Nådig Skrifvelse den 16 Augusti samma Sr, till Dess och Rikets Hof-Ratter, förklarat Sig anse Dag och Författningar utan förtydning och missbruk icke gifva anledning, att låta kärande Parter utlösa serskildte protokolls-tjtdrag öfver förlikta mål, och anbefallt Hof-Rätterne, att derom förständiga de under dem lydande Domstolar; så har den följd deraf dragits, att det skulle vara Häradshöfding gar äfven betaget, emot lösen, utfärda Protokolls-Utdrag öfver förlikningar, som uti instämda mål träffas af Parter inför Domstolen, antin* gen genom dess bemedlande, eller annorledes,' och vid hvilka, efter Parternes hörande, åtgärd af Domstolen eger rum, dels genom det förlikningen fastställes, och dels genom det målet prof-j vas böra förfalla; och, sorn J funnit sådan tydning vara ett missförstånd af hvad Riksens Ständer föreslagit, och Kongl. Maj:t bifallit, samt att i den kärande Parter i allmänhet åliggande skyldighet, att vid Under-Domstolar utlösa Protokoll och Utslag, den inskränkning endast vore gjord, att vid händelse, då Käranden antingen icke tillställt sin vederpart å honom utverkad Stämning, eller låtit sin talan emot honom förfalla, men dock måste infinna sig vid Domstolen, for att derom göra anmälan, icke någon, g?
Med anledning af dessa förhållanden och enär Ministerstaten, för hvilken Rikets Ständer å samma hufvudtitel lemnat ett årligt anslag af 266,666 R:dr 32 sk., icke matte kunna anses, för det nu uppgifna behof vet, äga något anspråk på de af Rikets Ständer för Postverket förbehållna och företrädesvis till sjelfva Postinrättningens förbättrande anvisade medel, kan jag ej heller undgå att anmärka ofvannämnda Herrar StatsRådsLedamöters understödjande af Herr t. f. SlatsMinislerns för utrikes ärendena underdåniga hemställan, såsåsom en åtgärd att, emot 65 §. Regeringsformen, tillstyrka medels användande till andra ändamål, än de af Rikets Ständer fastställda. 13:dc Punkten. Då inför Kongl. Majit i StatsRådet den 16
Personer, sä Jnfödde som Utlänningar, och der, wid Utstaka sädana vilkor, som lända sä wäl Kongl, Masit pch Kronan som Entreprrneurernk och det Alls Männa till säkerhet och förmon. 2:0. Häremot kemna Riksens Ständer Kongl, Maj:t öppet, att af Kronannu befintliga Jord, sä väl ersätta ben som enskildt» Personer kunna förlora och hvilken till Canalcn ätgär, efter billiga hfwrrenS» kommelser. eller skälig och Laglig Värdering, som och till Canal, Bolaget tzfwerläta hvad till Caaalens fullbordande och underhäll nödigt pröfva-, z:o Den 1O October. Z:o Förefiä Riksens Ständer i Underdänighet, det mätte Arbets - Manskap till gräfning m. m. af Jnfanterie - Regementerne, efter skeende Rcquifitioner lemnäs emot skälig Sold, samt tillika att frän Kronans Fdrräder mätte erhällas stenlupit Krut till sprängningar, och att Kronans till Canalcn »ärbclägnc Skogar och Kalkbrott kunde till Byggnaden fä begagnas. Om enskildt? stola finna fin uträkning, att i benna CanalS anläggande med fin förmögenhet deltaga, syneden böra blifwa deras ewerdcliga Egendom, ulan atl Staten deraf kan taga nägon direct. inkomst, pch pä det ett sä Riksgagncligt företag mä utan upp. stof samt j en plan och ett sammanhang kunna wcrkftällas, tillstyrka i underdänightt Riksens Ständer att alla möjliga och stäliga förmäner mä i Räder det blrfwande Canal - Bolaget förunnas Riksens Ständer framhärda ele. Stormägtigste Allernädigste Konung! vä z:ne Mänaber snart äro fbrflutne frän d, II fistl.
I Högsta Domstolen hade, enligt hvad protokollet för den 13 nästförutgångna Mars utvisar, Herrar JustitieRåden Themptander, Bredberg, Engelhart, Grefve Snoilsky och, nuvarande Herr SlatsRådet, Friherre Stael von Holstein samt, i egenskap af MilitärLedamöter, Hans Excellens Herr Gener al Löjtnanten Grefve Brahe och sedermera aflidne Herr KonterAmiralen C. af Klint deltagit i målets pröfning och förenat sig om det beslut och, i afseende å nådansökningen, om det underdåniga tillstyrkande, i likhet hvarmed ofvanomförmälda nådiga Utslag är affattadt. O O Kongl. Götha Hofrätts den 21 Juni 1839 meddelade, i Riksdagsberättelsen (pag. 36) omförmälda, Utslag, hvarmedelst, uppå Ad vokatFiskalsEmbetets talan emot Domhafvande!! i Åhs IläradsRätt, för bemälde Rätts beslut i fråga om förvandling af Kongl. Majrts och Kronans andel uti de Elias Johansson från Rågårdsslätt, för oloflig bränvinsbränning, ådömda böter, Kongl. IlofRätten förklarat HäradsRätten hafva till dess anmärkta åtgärd haft skäl, hvarföre all fråga om påföljd af AdvokatFiskalsEmbetets mot Domhafvande!! anställda åtal komme att förfalla, hade blifvit hos Kongl. Maj:t öfverklagadt genom underdåniga besvär, deri AdvokalFiskalsEmbetets talan fullföljdes. Öfver dessa besvär har Kongl. Maj:t, uti det med Dess Högsta Domstol beslutade Utslag af den 30 Juni 1840, sig yttrat och funnit Domhafvandens i HäradsRätten anmärkta förfarande icke vara af den beskaffenhet, att detsamma kunde, enligt 1 Kap, 12 § Rättegångsbalken, såsom fel i embetets utöfning, Domhafvanden till last föras, i följd hvaraf åtalet ogillades. Uti hvilket slut, enligt hvad Högsta
Jag stödjer denna min öfvertygelse derpå, alt vårt och Norrskt Sjöfolk är vår östra granne till elen grad i skicklighet öfverlägset, att någon jemförelse dem emellan icke kan äga rum; och om icke detta företräde genom Sjöfolkets större skicklighet och deraf följande färdighet och hastighet i manövern, är af största Militäriska inflytande på detta element, så väl som skickligheten är det till lands; så tillstår jag, alt denna krigskonst är så litet utvecklad och står efter, att icke en Brigg af detta kostsamma va - Den a Mars f. m. 61 pen borde finnas eller ens förljenar att underhållas. Det torde dessutom, under det att en så betydlig Flotta, som den bär föreslagna, håller sjön, blifva kinkigt för fienden att landsätta sin armee på våra kuster, med mindre icke större delen af hans Örlogsflotta posterades för att betacka transportflottan, som, i annat fall, kunde blifva ett rof för några af våra Brännare. Det är således egentligen, i sammanhang med Landtförsvaret, och för att operera emot fiendens operationslinie, som jag anser en såkallad Örlogsflotta oumbärlig; ty om den också blefve slagen i en batalj, ser jag icke att den derefter nödvändigt med andra, än endast de mest skadade fartygen, behöfde söka hamn i Carlskrona. Resten borde kunna hålla sjön och göra fiendens transporter &c. &c. mycken skada. Vunnes åter bataljen, äger fienden då mera ingen operationslinie, och kan svårligen verkställa landningen. Men det väsendtligaste skälet för tillvaron af någon Örlogsflotta, liämtar jag likväl ifrån öfvertygelsen om en, i denna ställning, icke uteblifvande alliance med England, hvaraf följde att, genom en enda Eskaders hitsändande derifrån, de förenade flottorna lättligen blefvo den fiendtliga öfverlägsen, och under sådana omständigheter ser jag knappast möjligheten för fienden att kunna företaga landstigning. Hvad Skärgårdsflottan beträffar, anser jag den högst nödvändig, och i synnerhet 62 Den 2 Mars f. m. efter (Jen nya invention med Kanonjollarne, som torde göra Kanonsluparne, hvilka fordra stora besättningar, umbärliga.
När nu derjemte Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslct icke vidare blifvit bland antalet af de ständiga Utsk:n upptaget, så följer deraf, att motionsrätten just i de frågor, der den hitintills mest begagnats, kommer att stå öppen hela riksdagen, äfvensom att för hvarje sådan fråga »tillfälligt Utsk. skall tillsättas, så framt någondera kammaren sådant beslutar. Inllytandet häraf pä riksdagens gång är visserligen svårt att på förhand beräkna; men sannolikt synes, att de många och kanske äfven långa diskussioner, som blifva en följd al olika åsigter om en motions behörighet att af tillfälligt Utsk. behandlas, äfvensom de ständigt återkommande valen till sådana Utsk., skola i icke ringa mån bidraga till riksdagens förlängning, och således de afsedda fördelarne af Ekon.-Utsk:ts försvinnande icke uppvägas af de dermed förenade olägenheterna. Slutligen lärer väl ock en icke ringa betänklighet mot förslaget möta i den omständigheten, att under vissa förhållanden grundlagsändringar alltför hastigt kunna åstadkommas, då hvarje förslag till en sådan förändring, som blifvit hvilande under en riksdag, hvilken inträffat året före de nya valen, redan följande år kan definitift antagas. Men då hela det nya representationssättet lärer hafva till följd en hastig omsättning i lagstiftningsåtgärder, och således grundlagarnes större rörlighet sammanhänger med det blifvande systemet i öfrigt, torde det vara nog att endast hafva påpekat jemväl denna omständighet. Om förhållandet mellan Riksdagen och Kyrkomötet. Sedan Reservanterna härmed framställt sina betänkligheter emot ifrågavarande grundlagsförslag, så vidt det rörer Staten, återstår för dem att framställa några större betänkligheter, hvilka de hysa mot de delar af samma förslag, som åt Kyrkan anvisa hennes framtida ställning och åsyfta och betrygga hennes rätt. Dessa delar äro företrädesvis 87 och 114 §§:ne af Regerings-formen. Hvad först vidkommer 87:de §:n Regerings-formen, så stadgas der, att riksdagen hädanefter såsom hittills skall gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag, och endast det tillägg göres, att dervid dock jemväl fordras samtycke af allmänt kyrkomöte.
Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarne, skall Riksens Ständers rätt härutinnan genom deras Fullmäktige i Ranken och Riksgälds-kontorel utöfväs. § 68. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, att, enligt af Riksens Ständer utfärdad instruktion, öfverse och granska Stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stals-verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Dessa Revisorer skola vara sex af hvarje Riks-Stånd, och böra på Konungens kallelse, hvarje år sammanträda. Revisions-förrältningen skall alltid taga sin början den 15 Augusti och omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka af föregående Revisorer icke granskade blifvit. Ej må någon Revision öfverskrida en tid aftvå månader. Med Revisorernes röstberäkning föthålles enligt de uti 66 § utstakade grunder. § 78. Ej må Riksdagsman någon tid kunna under tilltal ställas, eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti Riks-Stånden, dessas gemensamma sammanträden eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjet tedelar af Ståndets vid omröstningen in Pleno tillstädesvarande ledamöter instämt. Tage sig dock ingen häraf anledning till frikallelse från det författare-ansvar, som Regerings-Formens 84 § och 2 mom. i 29 § af denna Riksdags-Ordning utsätta. Men öfverfaller någon inom Stånd, Utskott eller Ståndens gemensamma sammanträde den andre med hugg och slag, eller nyttjar emot honom vapen, håfve den angripande förverkat lifvet; och må han, utan att vidare njuta Riksdagsmannaskydd, till behörig domstol öfverlemnas. Beskylles Riksdagsman för någon grof missgerning, må han ej i häkte kunna inmanas förrän, efter anställd ransakning, Domaren sådant skäligt pröfvat, så vida han ej å bar gerning funnen varder.
Jag vill nu icke ingå i några detaljer, ehuru det är många fall, i hvilka jag icke fullkomligt delar motionärens åsigter, utan lår, på redan anförde skäl, endast uprepa den önskan, alt med en sådan organisation måtte anslå till dess man kommer i erfarenhet af, om med densamma Arméens organisation kommer att undergå förändring. ifemitterades till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till LagCtsk, Gr. Taubes, Henning Eduard, d. 4 dennes f. mpå bordet lagda motion, ang:de Öfverlemnande till en Nämnd att i andra och sista instansen pröfva skiftesmål. Föredrogs Frih. tion Sallzas, 1‘liilip, d. 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, att de, som under innevarande bränningstermin begagnat sin rätt att bränna bränvin endast för en månad, måtte få tillgodonjuta den andra från d. 14 Febr. till d. 14 Mars nästkommande år. Frih. von Saltza: Jag har begärt ordet i början af denna discussion dels för att på det kraftigaste reservera mig mot den åsigt, som förde jag bränvipstillverknmgcns talan, en tillverkning som ingalunda är mig kär och sorn jag icke begagnat eller drifvit under 8 års tid, icke ens under den gynsamma konjunkturen nu på sednare åren, dels för att söka mildra det obehagliga intryck som Frih. ltaabs anförande vid densammas aflemnande bordt åstadkomma. På det är en sorglig sanning, att under det man allmänt klagar öfver bränyinets demoraliserande och skadliga inflytande på vårt land, man ändå icke haft kraft att afsäga sig dess tillverkning, då det är en ännu sorgligare företeelse, det förmåga hittills saknats att stifta en lag, sorn i sig innebär fröet till det önskvärda resultat, att bränvinstillverkningen inskränktes blott på få händer, har jag åtminstone med min motion velat tvinga det existerande onda att en gång, efter min åsigt, tjena till det allmännas nytta. Det är således jag som kastar å sido alla slags intressen, både för eller mot, för att blott tänka på hvad jag anser lända till landels 528 Den 8 December. bästa. Efter hvad jag fattat har Frih.
Men då deremot förrberörda disponible Spannmåls-tillgångar af Råg och Korn reducerats till hälften af hvartdera slaget med antaget Medelpris per Tunna af hvarje Läns serskildta Markegång, hvarigenom ett sådant reduceradt Spannmålsbelopp, i stället för 81,207 Tunnor i3i K:pr, blifver 79,213 Tunnor n-L K:pr, och dessa 79,213 Tunnor uyTg K:pr dividerats uti deras uträk - Bil. lill K. M. Nådiga PropOs. No i. linde Markegångsvärde, har ett Medelpris uppkommit af 5 R:dr 20 sk. 3|| r:st. Den sist omförmälde eller tredje Uträkningsmelhoden, såsom med billighet oell de i ämnet föreskrifna hufvudgrnnder närmast förenlig, har af Kammar-Collegium blifvit i underdånighet tillstyrkt och, genom, Nådigt Bref af den 10 Mars 1824, af Eders Kongl» Maj:t gillad och antagen. Efter de, i enlighet härmed, skedde uträkningar, liar Riksmarkegången varit för åren 1824, 1825 och 1826 Minimipriset 6 R:dr, för år 1827 9 R:dr 19 sk», samt för innevarande år 6 R:dr 18 sk.; och är det högst sannolikt, att den för nästkommande år åter nedgår till Minimipriset.
» Hör de, » inföll hon nu, vänd till examina - torn, och därvid upptäckte j a g genast, att hon var danska, » hvarfor holder de disse länge tale til denne m a n d? D e hör och seer ju, han er nsesten blind og ikke kan lsese. » Orden föllo lågmäldt, utan minsta grälton, så vänligt uttalades de, men verkade skarpt som knifhugg. » Hvis de vil kiöbe hans skrifter, gör det, » fortsatte hon, » hvis ikke, lad ham gaa! » » Og, » fortfor hon, utan att i den stackars mannens närvaro kunna försvara honom med, att hans förstånd var för klent att kunna döma, » de kan da see, at han er et ulykkeligt menneske. » Aldrig skall j a g glömma det uttryck, hvarm e d hon uttalade de sista orden. Däri skälfde ännu en ädel harm, men så mycket mer ett uttryck af oändligt djupt medlidande med alla dem som ledo, och däri darrade all hopspard sorg öfver hennes eget lifsöde. Men oupphörligt kom hon de följande dagarne i mina tankar, hennes » ulykkeligt menneske » tonade i mina öron som ekot af hal fva mänsklighetens oerhörda ve, och j a g ångrade hälft, att jag ej närmat mig henne. Men redan två dagar därefter såg j a g henne på nytt. Det var en regnig afton i skymningen. Jag kom ned för Sturegatan, då j a g nära Esplanaden såg den lilla kvinnan, hälft springande, hälft hoppande med kryckan under armen komma gatan uppför med den tunna slängkappan flaxande som en läderlappsvinge kring henne. H o n flydde, förföljd af en trasig flicka i slynåren, som, springande efter henne, räckte henne en bukett ur sin blomsterkorg. Hon rynkade sitt lilla ansikte i vrede, hon utstötte afvisande ord och slog till sist omkring sig med kryckan, men hon såg lika klok ut, som då j a g förra gången såg henne. Slutligen blef hon befriad från sin plågoande, som i sin dåliga dräkt dock såg bättre närd ut än hon.
1 afseende å delta förbud innefattar Herr Schwans omförmälda motion serskild framställning om det ur statsekonomisk synpunkt förkastliga i att, till förmån för de två inom landet befintliga porslinsbruket), hvilkas hela skattebidrag till staten, enligt 2:dra artikeln bevillningsförordningen, utgjorde sammanlagdt icke mera ärr 610 R:dr, förbjuda införseln af en verklig nödvändighetsvara, hvars tillverkning redan borde vara nog skyddad genom varans bräcklighet under längre transporter, svårigheten och kostnaden för dess inpackning samt den dryga frakt, som den tunga och voluminösa artikeln mera än de flesta andra droge. Herrar Rosenblad och Murén hafva tillstyrkt att införselstullen måtte, ulan åtskillnad för olika pjeser, bestämmas till 6 sk. skålpundet. Bevillnings-Ulskottets Betänkande, JV? S. 45 Till de af Herr Schwan för borttagande af ifrågavarande förbud anförda skäl må Utskottet foga den erinran, som sjelfmant erbjuder sig, att den inhemska pors linsfabrikationen, fördelad på endast två händer, genom fribeten från både inhemsk och utländsk medtäflan ej allenast saknar den sporre till utveckling och förbättring af sin handtering, som endast en lifligare konkurrens kan åstadkommaj utan äfven och på samma gång har obegränsad makt att genom godtyckligt bestämda varupris beskatta hela landet. Utskottet anser således detta'förbud böra upphöra. Hvad åter beträffar den tullsats, som bör sättas i förbudets ställe, så tror Utskottet, lika med hvad Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag yttrade, det vara angeläget alt åtminstone till en början belägga andra pjeser, än tallrikar, med något högre tull, än den Herrar Rosenblad och Murén föreslagit; och hemställer i sådant hänseende, att, med upphäfvande af nu stadgade, införselsförbud, måladt eller tryqkt oäkta porslin må, likasom det omålade, indelas i tallrikar och andra pjeser samt åsättas de förra 6 sk. och de sednare 8 sk. införselstull per skålpund.
Sedan K. St:r beslutat, att så snart på fullt säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, R. St,:rs Bank må efter behof och Fullmäktiges bepröfvande genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar, måste Fullmäktige försättas i tillfälle att upfylla denna föreskrift. Om icke någon föreskrift lemnäs, hvarigenom Fullmäktige berättigas, att utöfver de 30.000,000 Kdr i sedlar, som få utsläppas, ett ytterligare belopp får komma rörelsen till godo motsvarande de 3,000,000 Kdr i silfver, komma Fullmäktige i en svår ställning, hvilkendera föreskriften skall gälla. Jag tror således, att antingen bör man godkänna den siste punkten eller ock berättiga Fullmäktige att utgifva sedlar utöfver de 30.000,000 Rdr, som äro maximum. Jag anhåller om bifall till Betänk, i dess helhet. Gr. Lagerbjelke: Om, då K. St. beslöt uptagande af detta lån, de icke medgifvit Fullmäktige rätt, att sr snart lånet blifvit på säker hand afslutadt, utgifva sedlar till ett samma lån motsvarande belopp, hade följden blifvit, antingen att Fullmäktige icke kunnat af lånet utlemna en enda skilling till lånbehöfvaude, förr än silfret på öppet vatten kunnat införas, eller också, om man ansett, att af Statslånefonden skulle genast efter dess uptagande lån utlemnas, silfret måst föras hit på forvagnar sannolikt under militärisk betäck - 112 Den 20 Januari. ning. Den sednare åtgärden hade blifvit ganska dyrbar, och den första hade varit serdeles olämplig, emedan hjelpen då kommit för sent. Men då Fullmäktige fått denna rätt, qvarstår icke destomindre deras oafvisliga skyldighet att i första rummet vaka öfver myntvärdets uprätthållande, eller rättare att icke utgifva sina sedlar längre än man ser, att realisationen icke äfventyras.
Jag skulle tro alt Utsk. deremot förfarit grundlagsenlig!, om Utsk. uppställt voter:s-propos:n ungefär sålunda — ”Den som till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag oförändradt godkänner det af Utsk. afgifna förslag lill nationalrepresentationens ombildning, voterar ja; — den det ej vill, voterar nej; — vinner nej, kommer detta förslag med den af BondeSt. fordrade förändrade redaction af 4g och 136 §§:na Reg.Frn att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Utsk. har åberopat 56 §:n Reg.F:n och yttrar sig: — Nu är kändt, att de skiljaktigheter, som uppstått emellan 3:ne Stånd å ena och ett å den andra sidan, äro så oförenliga de möjligen kunna vara. Den citerade §:n ålägger visserligen det förstärkta Const.Ulsk. att förena hvad som är oförenligt; men sunda förnuftet lärer väl allt framgent komma att lägga sig emot ett försök i den vägen, likaväl som emot det att förena eld och vatten; hvadan man måste antaga att det blifvit samma Utsk. ålagdt, att rösta om hvilkendera af de särskilda oförenliga meningarna bör i det å banebragta grundlagsförslaget göra sig gällande. Nu förekommer att, såvida Const.Utskts ledamöter, hvilka äroRiksSt:ns skiljedomare i frågor rörJde grundlagsformer, fortfarande anse de 3:ne Ståndens beslut grundlagsvidriga, så kun - 56 Den 8 Maj f. ra. na icke helier dessa beslut eller meningar omröstas; de mäste således lemnäs å sido. Då återstår ju endast 2!ne alternativer att rösta oro, nemi. BondeStts gemensamma tanke och det ursprungliga förslaget, hvarefter den åberopade grtindlags-§:n bjuder — ”att det dymedelst fullständigt beredda utlåt, skall hvila till R.
En natt kom skepparen i kajutstrappan med en hornlykta och lyste på Ehrensköld. Han satt vaken i halmen med påken bredvid sig och säcken som kudde, och hans hår var nu så långt att det hängde öfver öronen. – Nådig herre, – begynte skepparen och fäste lyktan på takkroken. – Vi äro nu vid de svenska skären utanför Uddevalla, men stormen ligger svårt på och natten är disig och svart ... Vi få vända och hålla till hafs och invänta klarare luft. – Ja, vänd smacken, du! –ropade Ehrensköld så att det klang genom kajutan. – Jag vill inte hem! Nej, nej ... hvad har jag väl hemma att beställa! I Kalmare kyrka ligger min far, och hans vapen sitter på muren ... bror min är i fångenskapen ... småsystrarna ha blifvit stora och gifta och gamla ... De äro inte mer de samma ... Småsystrarna finnas inte längre till ... Hemmet finns inte längre till ... Med sådana ord svarade han skepparen, men då denne ville gå, höll han honom fast i rockärmen. – Hör inte på mig! – sade han. – Håll I tappert samma kurs som förut. En braf soldat får inte efter lång och redlig tjänst hos sin konung komma hem som en poltron! – Och smacken då, nådig herre? Den är min enda ägodel, och öfver den har jag att befalla. Nog tycker jag mig se båksken i nordost, men skärgården är här farlig och full af kapare, som sätta ut villeldar. Ehrensköld var icke längre någon skröpling. Han satt upprätt med ena benet ur bädden och höll skepparen järnhårdt fast. – Aktar I något en officers vilja, så segla på! Väl äger jag här intet annat att gifva er än de arma paltor, som jag ändock med heder skall bära, när jag väl går i land, men vid Kalmare stad har jag en liten gård, så framt den ej blifvit mig fråntagen. Den skall I få som gäld, om skutan går i kvaf. Skepparen trodde, att hemsjukan släckt hans förstånd och han visste godt, att blef rodret icke omkastadt i tid, så voro klipporna nära. Han brottades för att göra sig lös.