Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppbördskamreraren A. Nicodemi 66 831 Revisorn J. F. Gråberg 44 554 Vaktmästaren A. Dannström 22 281 P. N. Wessling 22 281 J. E. Norström 22 281 Kammardrängen E. Lindström 16 203 P. Blomberg Anmärkning: Skulle någon af desse personer vinna befordran till lön vid Riksgäldskontoret eller annat Verk, minskas den för honom här uppförda expektanslön med ett deremot svarande belopp, samt indrages helt och hållet, derest den annorstädes erhållna lönen uppgår till lika belopp med expektanslönen eller densamma öfverstiger. 16 203 Summa 208 2634 Förestående Fem stater, nemligen: Ordinarie aflöningsstaten för Riksgäldskontoret, upptagande en summa af r:dr 18,260: — Interims-aflöningsstaten för Dito « 1,580: -rExpektansstaten vid Dito « 200: — Pensionsstaten vid Dito « 3,787: 5. F. d. General-assistans-kontorets Expektansstat « 2,634: - uppgjorda och fastställda vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 1848. STOCKHOLM, ▼. dalman, 1848. ■■■ ■■ ' ■ ■■ - -■ — - -— Sfälis-Utskoltets Utlåtande^ N;o 297. Anie. till Exp. Utslc. den 3 Aug, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af gjord framställning. angående förvaltningen och värden af Kongl, lust-slotten Drottningholm och Svartsjö. (I. A.J Uti ett hos Hederv. Bonde-ståndet afgifvet och af bemälde Riks-slånd till Stats-utskottet remitteradt memorial har riksdagsfullmäktige!!
Ständer måtte för enahanda ändamål å Riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af 74,100 R:dr, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, utgå med tulei årligen under hvart och ett af åren 1861, 18(52 och 18(53. 1(5:0 l anledning af Kongl. Majlis derom gjorda nådiga framställning, beviljade Rikets sednast församlade Ständer ett extra anslag af 76,630 R:dr till inlösen af Landshöfdintje-rcsidenshusel i Hernösand och nybyggande af Landtstals-embetshus derstädes; — och har Kongl. Majit nu, med tillkännagifvande alt detta anslag, i 12 Ståts-Utskottets Utlåtande A:o 91. följd af inträffade hinder, ännu icke blifvit begagnadt, föreslagit, alt detsamma måtte fortfarande ställas till Kongl. Maj:ts förfogande för den händelse, att aftal rörande inköp af residenset och plats för embetshuset, på de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan bestämda grunder, kunde mellan Kronan och Hernösands stad framdeles bringas till stånd. 1 detta ämne har äfven hos Rikets Ständer förekommit en särskild framställning — nemligen en inom Borgare-Ståndet af Herr P. Staaff' väckt, till Utskottet remitterad motion — afseende att förhöjning måtte beviljas i elen lösesumma för det äldre residenshuset, 16,000 R:dr, som vid förra riksdagen anvisades och var inberäknad uti ofvannämnda anslag. Beträffande den föregående behandlingen af detta ärende, får Utskottet, med hänvisande lill de fullständigare upplysningar, som derom finnas meddelade uti Statsutskottets vid förra riksdagen afgifna utlåtande Nio 150, nu endast i korthet erinra, att, sedan i anledning af den år 1856 ånyo väckta frågan om inlösande för Kronans räkning af det staden Hernösand tillhöriga Wester-Norrlands läns residens äfvensom om uppförande af Landtstats-embelshus derstädes, Kongl. Majit anbefallt
Bankens metalliska kassa utgör för närvar, i det närmaste 8.300.000 r:dr silfver; att den härvid icke skall stadna, derest den lyckliga handelsställningen ännu ett år fortfar, är gifvet. Utan någon öfverdrift kan för sådant fall antagas, att (helst om fullmäktige, i enlighet med förslaget, skulle ovilkorligen förpligtas dertill, att vid bestämd kurs vexlar inköpa, hvarigenom förebyggdes att de handlande någonsin skulle behöfva att för egna medel och egen risk och kostnad silfver införa,) inköpet af så beskaffade papper skulle komma att ske för 5 millioner r:dr silfver. Dessa papper, löpande med minst 3 procent, skulle gifva banken en räntevinst af 150.000 r:dr silfver; visserligen en vacker summa, ehuru derifrån måste afräknas kostnaderne vid denna handel och den sannolika förlusten vid papperens försäljning; ty intet skäl förefinnes som berättigar till den förmodan, att fullmäktige med framgång, såsom medtäflare, kunna uppträda uti denna vanskliga och intrikata handel med kreditpapper. Jag är väl icke af den tankan, att fördelen af en betydlig räntevinst ä ett ofruktsamt liggande kapital bör helt och hållit försmås, men då jag icke kunnat ibland hufvudföremålen för R. St:s bank insätta sträfvandet, att till högsta möjliga grad uppdrifva bankovihsten, så måste jag med skyldigt afseende på dessa hufvudföremål råda till större försigtighet härutinnan, på det banken, öfverrumplad af ogynsamma händelser, icke hastigt må få nödtvång att sälja, (vanda köpare af statspapper hafva fin näsa att uppvädra säljaren) nemi. att icke mera än hälften af det belopp, hvarmed den metalliska kassan öfverskjuter 4 milioner r:dr silfver, må i denna pappershandel användas, och att fullmäktige ingalunda, såsom föreslagit är, böra genom föreskrift dertill bindas, att företrädesvis inköpa Engelska och Franska, ty det bjudes ovilkorligen af försigtigheten och tankan på möjliga politiska hvälfningar.
Skrifvelse N.o Q 4- annat än samfälld betesmark; hvarvid E. K. M:s Befallningshafvande tillika erinrat, dels alt, då den, vid hemmanens refning och skattläggning på 1600-talet, deni tillerkända betesrättighet sträckt sig ej allenast lill alla då befintlige utmärker, utan äfven till Kronoskogs - alltnänningarne, hvilka senare dessutom lemnat den stora fördelen, att ega tillgång på timmer och vedbrand, hade betesrältigheten jemväl blifvit inskränkt derigenom, att dessa allmänningar, med undantag af en, försålts lill enskilde, emot serskild ränta; dels ock, att; med afseende å Ölands höga beskattning i allmänhet, utmarksskattens utgörande verkligen vore för invånarne tryckande; hvarföre E. K. M:s Befallningshafvande instämt i Rikets Ständers underd. anhållan; samt slutligen att E. K. M., efter det Kammar-Collegium, uti infordrad underd. förklaring, afstyrkt den begärda undersökningen, hufvudsakligen på grund deraf, att E. K. M och Kronan från äldre lider haft egandeoch dispositionsrätt öfver all den mark på Öland, sorn icke vore att räkna för hemmanens inegor, och alt hemmanen Lill allmänningsmarkerne endast haft nyttjande-rätten sig upplåten, under den c) Junii i832, på sätt ofvan i underd. nämndt är, icke funnit skäl bifalla Rikets Ständers underd. hemställan. Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då Rikets Ständer ej äro fullt öfverlygade derom, att hemmanens på Öland mulbetesrättighet å utmarkerne blifvit, vid hemmanens skattläggning, undantagen, helst flere företedde, åren 1729. 1782, 1734 och 1735 upprättade skatlläggningsinstiument öfver åtskilliga hemman i Ölands Norra och Södra
Jag har sjelf uti ett förslag, som jag vid en föreg:de riksdag afgifvit, föreslagit den lägsta valeuren till 2 r:dr; men jag tillstår, alt jag gerna önskar, det man kunde komma derifrån, på det att allmogen måtte i dess dagliga rörelse kunna undvika dessa små sedlar, och derigenom mera riksmynt blifva gängse i landet. Skulle således ingenting annat kunna göras för privatbankernes upprätthållande, utan de förblifva i det skick, hvaruti de sig nu befinna, så fruktar jag att man mäste nedsätta valeuren något under den, som nu af Ulsk:n blifvit föreslagen. Hvad angår stadgandet, att enskild bank ej må utfärda andra tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, så tillstår jag, att äfven jag delar den öfvertygelse, att den bästa rörelsen för en bank vore att kunna upplåna penningar mot lägre ränta; men, såsom Frih. Cederström har anmärkt, yppade sig vid Malmö disconts utredning, att man icke hade vid låns beviljande inskränkt sig till dp penningar, som hade blifvit i disconten insatte emot 3 proc., utan att man hade i låneväg utgifvit 3 procentssedlar, hvarigenom skuldbeloppen växte till en böjd, som var öfverdrifven och onaturlig, oell är det desse tracasserier, som gifvit anledn. till denna föreskrift, som sedermera influtit uti alla förslag till lag för privatbankerne. För min del skulle jag dock gerna önska, att man kunde gå ifrån detta stadgande; likväl med sådane garantier, att missbruk kunde för framtiden förekommas. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Om jag vore öfvertygad derom, att privatbankerne icke kunde beslå utan rättighet att utgifva sedlar till mindre valeurer, än Utsk:n föreslagit, så skulle jag icke motsätta mig cn sådan rättighet; men allt det som blifvit derom yttradt, har icke nöjaktigt för mig bevisat gilltighelen af del påstående, att deras tillvaro verkligen beror på medgifvandet att få utgifva mindre sedlar än å 10 r.dr r:gs.
Af detta skäl, och då den på ofvan anförda sätt begränsade tillverkningen egentligen afsåge, att den mindre jordbrukaren ina kunna, utan penningeutgift, åstadkomma bränvin lill sitt husbehof, men icke deröfver till afsalu, hade kommitteens pluralitet föreslagit endast 24 sk. banko per kannerum för ifrågavarande bränvinspannor, under hela tiden af sex månaders bränvinsbränning; och då kommitteen jemväl tillstyrkt rättighet för bränvinsbrännaren, att dela dessa sex månader i tre terminer, om två månader hvardera, hvilket ickelblott för den mindre hemmansegaren underlättade möjligheten att, för ringa skatt, tillverka sitt husbehof, utan ock bättre än den förra indelningen lämpade sig efter årstiden, och särdeles fardagen i Mars, utgjorde skatten under en termin endast 8 sk. banko kannerummet, eller lika belopp, sorn nu erlägges per kannerum af en 20 kannors enkel panna, under en termin af tre månader. Såsom en nödvändig följd af denna låga beskattning, hade det ock, enligt kommitteens pluralitets åsigt, blifvit destomera maktpåliggande att genom ofvanuppgifna inskränkning, lill form skilja husbehofsbränningsredskapen från den, hvilken begagnas vid branvinsbränniug såsom binäring vid jordbruket, som, i fall endast pannans rymd, ej dess beskaffenhet i öfrigt, lades till grund för gränsen dem emellan, skulle, hvarhelst denna gräns sattes, ett för stort missförhållande uppstå vid beskattningen och, såsom redan blifvit antyd t, alltför mångå, ofelbart företrädesvis, begagna husbehofsbränning, idka sådan på hvarje gård, der utfodring skedde, tillverka stora qvantiteler bränvin för ringa skatt och dermed undertrycka all bränvinsbränning på annat sätt, då nemligen alla öfriga brännerier, genom tillbörliga Kongl. Moj.ls Nåd. Proposition, N-o 26. 17 tillbörliga bestämmelser, holles vid oundvikligt tvång att för den afverkning, de kumle åstadkomma, erlägga den skatt, som derföre blefve bestämd.
Erfarenheten wisar jeinwäl an i anseende till wista brott för hwilka Lagen owilkorligen föreskrrfwer ärans förlust sädane omständigheter inträffat , att den brottslige bltsivit genom Konungens Näv äterstäld till äran samt äter inrrädt i det förhastande i anseende till Samhället, hwaruti han sig befank innan han undergick ransakning och Dom. Högste Domstolen anser derföre owilkorligen nödwändigt i näkwarandc fråga att brottets egenskap för hwilket dödsstraffet eller ärans förlnst blifwit ädömdk borde klart bestämmas, såsom antingen en grof eller neslig förbrytelse hwilken under det allmänna begreppet af mistgärning icke ändrar sin natur af förbrytarens ställning eller af den allmänna opinionen, och i sädant, men ej annat fall wore i Högsta Domstolens tanke ädömdi dödsstraff eller ärane förlust gällande orsaker till skillnad. Men dä det bleswe swart, om ej aldeles omöj jgt att genom ett allmänt stadgande kunna sä klart och tydligt bestämma egenskaperne as de brott, hwilka salunda komma atl utgöra absoluta orsaken till skillnad i ägtenskaper att Domaren deraf ägde säker och till alla förekommande särskilta händelser lämpelige före - Den 28 ZebruäbU. 1569 veskrister för betz åtgärd > tillstyrker i underdånighet Högste Domstolen att enär någon, sorn är gist, blifwer genom lagakraftwunnen Dom skyldig till l.iwetS eller ärans förlust , ifrän hwilkct straff chan likmät igenom Konungens Näd njuter fvi skoning; vet ina bero af Kongl. Mastt art efter derom skedd tteidrrdänig ansökning i den ordning här nedanföre närmare omförmäleS i Näver pröfwa hurnwidä efter sörekommaNde omständigheter skillnad i ägtenskapet bör fä äga rum eller icke» Andra punkten, ssm Utsätter upsär till tidelag önskade Högsta Domstolen i underdänighek kunde ukcflUtaS. Att i Lagar» söm nu mera utfärdas uplifwa eller underhålla begreppet om en last» ssm lyckligtwiS för det Masta förswannit
Hr von Kraemer: Jag vill icke länge uppehålla diskus sionen i denna punkt, i hvilken jag också icke tror att meningarne äro alltför mycket delade; men jag måste dock uttrycka min förvåning öfver de skäl, som anförts för tullens bibehållande, och att man anselt som en orimlighet, då en talare sagt att löfskogen vore outödelig. Visserligen är det sannt att allt kan utödas, men härför är barrskogen mera utsatt än löfskogen, ty vid den förra måste man lemna fröträd qvar, under det den sednare, ölverlemnari åt sig sjelf, återväxer genom rotskott. Men det som mest förvånade mig var, att man talade om vedimporten från Finland som något ondt. An befarar man våra skogars utödning genom den stora konsumtionen, än åter är man ledsen öfver att ved tas utifrån och vår skog sålunda sparas! Dessutom är denna vedimport från Finland till Stockholm, under det åter Skåne exporterar ved till Danmark, alldeles öfverensstämmande mer Irihandelns principer, som vill att man må kunna från en provins i ett land utföra en vara, och åter i en annan provins införa af samma vara, om detta faller sig mera lönande är att provinserna förse hvarandra. Från södra Sverige exportera vi bok, och häruppe importera vi björk, och derpå skola vi ju vinna på alla håll, emedan vi exportera den dyrare varan och importera en billigare. Vidare bar man sagt, att ingenting är ournbärligare i vårt klimat än ved, men ingenting framkallar heller en hastigare produktion af en vara än rask omsättning; och om man besinnar hvilka oerhörda vidder af vårt land ej duga till annat än skogsbörd, så synes mig att man bör vara lugn för tillgången på dessa produkter, om man blott ställer så till, att varan har afsättning och följaktligen den enskilde finner uträkning i att uppdraga skog på dessa vidlyftiga, dertill endast dugliga marker. Dessutom tillåter jag mig att påpeka en annan tillgång på bränsle, sorn väl kanske icke finnes så mycket i landets norra delar, men så mycket mera i de södra, och det är torfmossarne.
Produktionen af landtmannavaror utmed norra linien komme troligen äfven att betydligt tilltaga derigenom, att, efter bibanors anläggning från bruksdistrikten, allmogen ej mera behöfde anlitas för forsling, utan kunde använda tiden på jordbrukets förbättrande samt nya odlingar, hvartill en mängd lägenheter erbjöde sig. Det vore väl troligt, att, huru högt produktionen af landtmannavaror samt jerneffekter än kunde stiga inom Westmanland och Nerike, komme likväl, för besparing i transportkostnad, måhända hela jerntillverkningen samt en stor del spannmål att i första hand, utan att begagna mer än korta stycken af en längs segelleden löpande jernbana, föras till de vid Mälaren och Idjelmaren belägna städerna, för att vidare på Stockholm afyttras. Men som den ökade afsättningen äfven åstadkomme en lifligare affärsrörelse, såväl emellan nämde upplagsorter, som på hufvudstaden, så uppstode ock en lifligare persontrafik, och denna komme alltid att för tidsbesparing begagna jernbana. Dessutom syntes kunna antagas, att då den betydligaste delen af de födoämnen, som hufvudstaden dagligen behöfde, tillfördes densamma på axel från de i norr och nordvest närmast belägna orterna, denna tillförsel skulle på en jernbana alla tider af året fördelaktigt ske på flerdubbelt längre afstånd än nu, eller ända från det inre af Westmanland och norra Upland. Lädes härtill, att under vintern, då seglationen på Mälaren vore stängd, allmogen behöfde föryttra största delen af sina landtmannavaror, kunde med skäl förmodas, att den, äfven på längre afstånd,. hellre begagnade jernbanan för deras forslande till Stockholm, i ändamål att der omedelbart till exportören försäljas, än till nedsatt pris afyttrade dem till mellanhand uti närmast belägna städer, så vida transportafgiften bestämdes till måttligt belopp. Den förmodan, att trafiken på denna bana skulle blifva obetydlig i följd af hennes framdragande längs Mälaren, syntes således sakna all grund, hvilket ock kunde bestyrkas med exempel från andra länder, der jernvägar ofta ginge utmed segellederna, såsom jernbanorna längs de kanaliserade Seine-, Loireoch Rhöne-floderne i Frankrike, samt Rhen och Elben i Tyskland.
Att åtskilliga bland ifrågav-.de lärare dels icke behöfva någon tillökning, dels icke deraf äro förtjenta, derom torde meningarna icke vara delade. Men ej nog härmed. PresteSt. har i sin konservatism gått ännu längre: det har afslagit det belopp, som Sammansatta Utsk. föreslagit, till inrättande af seminarier. Det Högv. St:t har således ej endast förklarat sin belåtenhet med nuv:de klena tillstånd, utan har ytterligare afklippt möjligheten att i framtiden bilda bättre och skickligare lärare. I dessa båda sorg - 252 Den 28 Oktober. iigabeslut inbjuder nu PresteSt. MedSt:n att instämma. Jag vet, att K. o Ad. icke kan annat än afslå en dylik hemställan. Jag inskränker mig således att yrka propos. derå. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förev:de prot.- utdrag till handlingarna. Föredrogs Hederv. BondeSt:s d. 19 dennes på bordet lagda Prot.-utdrag N:o 418, hvarigenom de öfriga RiksSt:n blifvit inbjudna att förena sig i BondeSt:s, vid föredragningen af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 115, i anledn. af väckt motion om utsträckt fraktningsrätt öfver Kalmar sund för personer, boende emellan färjeplatserna Röhälla och Fröbygårda på Ölands vestra kust, fattade beslut, att afslå detta Betänk, och i stället antaga såsom sitt beslut hvad uti Frih. C. J. O. Alströmers Betänk:t bifogade reservation blifvit föreslaget. Gr. Sparre, Erik: Ekon.Utsk:s Utlåt, i denna del innefat tar ett afslag å de ifrfigavrde motionerna. Två Stånd hafva bifallit Utsk:s hemställan, och vid sådant, förhållande har, enl. hittills gällande praxis, inbjudningar icke ansetts kunna antagas, enär frågan, på sätt Grundlagen stadgar, förfallit. Jag anhåller således, att förev:de inbjudning måtte läggas till handlingarna.
Det är icke för att yrka återremiss af förevar, betänk., som jag begärt ordet. Jag instämmer deremot hufvudsakligen i hvad Utsk. derutinnan anfört, och skulle för min del önska, att betänk, genast blefve bifallet; men då jag förmodar, att en återremiss af detsamma kom - Den 26 Maj f. m. iner att äga mm, anhåller jag vördsamt att få fästa uppmärksamhet på några omständigheter, som deruti förekomma och hvilka torde böra föranleda till några mindre rättelser uti Utsk:s hemställanden. Hvad först beträffar den under lönerna beräknade spannmålen, gillar jag fullkomligt den af Utsk. yttrade åsigt, att ett medelpris å densamma, på sätt K. M. föreslagit, skulle medföra en bestämd löneförhöjning och i följd deraf ökade statsutgifter; men lika med en af reservanterna inom Utsk. anser jag det vara ett skadligt och onaturligt förhållande, att embetsoch tjenstemännens iuteressen tillväxa i samma mån, som folkets välmåga af missväxt och dyr tid nedsättes. Det finnes, efter min tanke, icke något giltigt skäl för spannmålsberäkningens fortfarande. Spannmålsprisens stegring inverkar föga på embetsmannens lefnadsbehof. Yictualie-varorna falla vanligen i samma mån, som spannmålspriset stiger, och om äfven ökade bekymmer skulle uppkomma för embetsmannen, då hela landet är lidande, torde ett sådant förhållande icke skäligen kunna af honom öfverklagas. Jag instämmer derföre i den mening, Hr Santesson uti sin reservation uttryckt, och skulle önska, att spannmålsberäkningen under lönerna hädanefter måtte upphöra på det sätt, att all sådan spannmålsberäkning vid innevar. års slut afskaffades, dock med rättighet för de embetsmän, hvilka för närvar, innehafva löner på ordinarie stat med derunder beräknad spannmål, att fortfarande till deras afgång eller befordran åtnjuta den derför belöpande förhöjning. Detta skulle icke medföra någon statsutgift, i fall Riksg.cont. finge sig uppdraget att de år, dä riksmarkegångspriset öfverstiger 6 r:dr, ersätta skillnaden emellan dessa 6 r:dr och nämnde markegångspris.
Hr Ros, Anders Emanuel: Jag instämmer med Frih. af Ugglas. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. derå, att R. o. Ad. skulle förklara de ifrågav:de prot.-utdragen icke kunna föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne, hvartill svarades ja. Föredrogs ett från Högv. Preste-St. ankommet prot.-utdrag N:o 366, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda de beslut, som Preste-St. fattat 1 afseende å 11 :te och 21:sta §§:na i Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 34 afgifna förslag till jagtstadga. Begärdes på bordet. Den 12 Augusti f. m. 27 Föredrogs ånyo I5anko-Utsk:ts den 5 och 8 dennes på bordet lagde Mern. N:o 44, med förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i lista, 2:dra och 3:dje artiklarne af banko-reglementet. Sedan R. o. Ad., uppå Hr Gris o. Landtm:s hemställan, beslutat, alt detta Meni. skulle punktvis företagas till afgörande; anmälde sig och yttrade Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Då i detta Betänk, flere punkter förekomma, hvilka Utsk:t ansett böra oförändrade bibehållas, och då således desammas uppläsande och föredragning i vanlig ordning icke kan leda lill något annat än tidsförlust, får jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. ville besluta, att sådana punkter under föredragningen blott anmälas till bifall eller afslag. Jag får tillika anhålla att, i händelse en eller annan punkt skulle blifva af R. o. Ad. återremitterad för att erhålla en annan redaktion, det då måtte blifva Utsk:t medgifvet att, derest, i anledning af de beslutade återremisserne, någon förändring i de redan af Ståndet bilällna §§ blelve nödvändig, desamma erforderliga ändringarne tillstyrka.
Den första ibland dessa afser att Alnarps-styrelsen för föreståndaren, inberäknadt hans arfvode såsom förste lärare, föreslagit 6,000 R:drs lön, eller 1,000 R:dr mera än vid Ultuna. Dervid erinras att i Ultuna stat finnes under titel ((diverse utgifter» upplördt ett belopp stort 300 R:dr för utfodring af ett par hästar åt föreståndaren, hvadan skilnaden egentligen endast utgör 500 R:dr. Det nuvarande lönebeloppet, af Kongl. Maj:t på Styrelsens framställning bestämdt, är visserligen icke obetydligt, men Styrelsen hur dock under institutets korta tillvaro kommit till den öfvertygelse alt detsamma svårligen på en dylik plats kan anses vara tillräckligt. Utan att taga i betraktande den nuvarande föreståndarens ganska talrika familj, har det nemligen visat sig att en mängd främlingar, äfven ifrån utlandet, nästan dagligen anlända till Alnarp för att af institutet taga kännedom, och föreståndaren kan omöjligt undvika att, om äfven på det mest enkla sätt, visa både dessa och institutets elever någon gästfrihet. Förvaltnings-kommittéen synes sjelf hafva insett rigtigheten häraf, då densamma antydt att en dylik tillökning lämpligast torde lemnäs under form af taffelpenningar. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 423 Att tillökningsanslaget sålunda benämnes, godkänner jag till alla delar, men måste deremot bestrida Kommittéens åsigt att tillgång dertill torde finnas af för hand varande medel, utan att statsanslag behöfver anvisas. Med anledning af hvad Kommittéen i dess andra anmärkningspunkt erinrat emot anslaget till lärare i trädgårdsskötsel (trädgårdsmästaren) får jag, jemte öfverlemnande af den nyligen utgifna katalogen öfver vexter och frön, som vid Alnarp kunna erhållas, anföra att år 1858 fanns vid Alnarp en trädgård med en areal af 2£ tunnland.