Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast i händelse af en sålunda försummad tid, efter fullgjord hembudsskyldighet, hade anledning varit att väcka fråga om resning; men att begära undanrödjande af fastebrefvet, såsom ett domslut, eller att så betrakta denna handling, i fråga om verkan af försummadt hembud, det kan ej förenas med hvad nu blifvit utredt angående lagens innehåll och sammanhang. Besynnerligt må visserligen vara, att då lösningsrätt efter fullgjordt hembud bör vara begagnad inom laga stånds tiden, lagen likväl icke stadgat, det hembudets fullgörande skall inför domaren vara visadt, innan laga stånd åkommer. Men då nu ett sådant stadgande saknas; kan ju hvarken uppbud vägras eller fastebref innehållas derföre, att lagfartssökanden icke styrker, det hembudet för sig gått. Om detta skett och ränteägaren der efter försummat att inom laga stånds tiden sin lösningsrätt begagna; så synes deraf ingenting i lagfartsprotokollet; men lika litet synes der ock, om det är hembudet, som blifvit försummadt, så att derigenom händt att lagfarten fått ostörd afslutas och intet lösningsanspråk kommit i fråga. Häraf får alltså icke slutas, att köparen i sitt fång förvärfvat någon säkerhet genom lagfarten emot ränteägarens lösningsanspråk. Då hembudsskyldighetens försummande icke hindrar lagfartens fortgång; kunde ej heller ränteägarens rätt till hembud vara genom lagfarten förlorad och hans anspråk på hemmanets inlösande borde följaktligen vara öppet utan hinder af lagfarten. Att lösningsrätten skulle inom lagfartstiden begagnas, kunde skatteägaren icke i annat fall fordra, än om han inom föreskrifven tid under lagfartens fortgång hembudsskyldigheten fullgjort; hvilket åter vill säga detsamma, som att laga stånd och fasta icke för ett dylikt anspråk ligga i vägen, så snart hembudet är försummadt. Med tillämpning häraf på förevarande fall vill det svårligen kunna förnekas, att ränteägarnes lösningsanspråk var öppet, så vida ostridigt var, att hembud af skatterätten vid föryttring utom första köparens börd icke skett till dessa ränteägare eller deras rätts då varande innehafvare.
Sluteligen föreflär jag, at saken i sitt hela ämne mä i dag afgöras, men med willor at et Utstött sedan warder endast af detta Ständ tilsatt, som äiägges at öfwerse alle häruti wid utdelningen mötande fwärigheter, för at derwid projectera nödige rättelser, samt sedan principerne äro antagne, bör förmedling af witze hemman, oumbärligt nödig, öfwerlemuas til Härads-Räturne, at uti Häradeboernes närwaro gransta, jämnka och öfwerenskomma til Landshöfdingens widare fastställande, eller wid först pägäende Bewlllnings-taxering, det hwar och en lärer finna bäre rättwist och billigt til antagande, förr än som hufwudfrägan afcöres, ip utan en planerad wäg bertil, kan swärligen nägon rättelse w.nnas under flere ärs tids utdrägt. Skulle denne utwäg winna approbation utaf Höglofl. Ridderstapct och Aoeln, spnes äfwen nyttigt at derom meddela refpective MedStänden underrättelse. bl. lersmeäen. Dä Den 23 Jun ii. 94g Dä härefter nägot ropades, yttrade sig Herr Grefwen och Landtmarstalken at frägan nu egenteligen were om man wille inga i stjutsnings-beswäret; och at hwad ater sättet til desi utgörande anginge, blifwe den andra frägan huruwiba det kunde afgoras genast i Plenum, eller efter utlåtande af et Utstött. Friherre ^laniierbeim, 1^1-8 August, Af de mänga redan yttrade meningar torde Högloft. Ridderskapet och Adeln lätt finna det sättet at utgöra stjutsmngen icke lärer med riktigbet och rättwisa kunna afgoras omedelbart i et Plenum.
M. frambära uttrycken af sin und. vördnad och lyckönskan. — Lifligt delar R. o. Ad. hela nationens varma känslor af kärlek och tillgifvenhet för E. K. M:s person, ty det Den 25 November. 17 det är genom höga Konungsliga egenskaper, sorn E. K. M. tillvunnit sig allas hjerlan; Och då R. o. Ad. nu får uttrycka dessa vördnadsfull tänkesätt, är det för R. o. Ad. en glädje, alt se E. K. M. omgifven af utmärkta Söner, som redan börjat egna Sig åt allmänna värf. Dertill förberedde så som De blifvit det, skola De under utöfningen af denna verksamhet otvifvelaktig! ål landets yngre slägte gifva nya föredömen till efterföljd. Måtte den Allsmäklige bevara E. K. M. och Dess höga Att, till tvänne folks ära och sällhet. Under denna innerliga förhoppning och med försäkran om R. o. Ad:s nit, trohet och samverkan till allt ädelt och nyttigt, anhåller R. o. Ad. und., att i E. K. M:s fortfarande uåd och ynnest fä vara inneslutet. Till II. Drottningen! Inför E. K. M. anhåller R. o. Ad. und. att få nedlägga uttrycken af sin innerliga och djupa vördnad och tillgifvenhet. Af dessa känslor intogs Svea folk redan då E. K. M. först beträdde Sveriges jord och de år, som sedermera förflutit, hafva gifvit rika an!edn:r att öka deras liflighet. För Sveriges mödrar har E. K. M. varit och är ett föredöme af alla q vinliga dygder och med stolthet kan derföre landet i E. K. M:s Ättlingar förvänta en framtida ledning till ära och lycka. Med hjertligaste tacksamhet för den sällhet hvarmed E. K. M. förljufva!' vår älskade Konungs mödor och med beundran för E. K. M:s upphöjda och ädla egenskaper, skall R. o. Ad. städse hembära Försynen lof, som låtit de förenade Nordiska rikena blifva för E. K.
Möjligen skulle den beräkning, som af Landtbruksacademien blifvit uppställd öfver kostnaden att införskrifva ädlare kreatur kunna tili någon del nedsättas. Jag tror mig känna, att dessa ädlare djur Deal Augusti. 49 djur kunna, särdeles ifrån AyreShire i Skottland, erhållas till lägre priser än här blifvit beräknadt, eller 20 L. Sterl. för en ljur oell omkring 11 ä 12 för en ko, och att följaktligen besparingar skola uppkomma, hvilka med mycken fördel kunde användas till andra anstalter för befrämjande af samma ändamål, som K. M. med denna propos. har afsett. För boskapsskötselns upphjelpande skulle det måhända icke göra” tillfyllest att blott införa ett större antal race-kreatur; det torde äfven vara nödvändigt att vara betänkt pä att låta personer åtfölja dessa transporter, som fullkomligt förstå att sköta de dyrbara kreaturen, så att de åtminstone under de första åren blifva vårdade och utfodrade på samma sätt som uti hemlandet. Dessa personers kunskaper böra äfven sträcka sig till mjölkens behandling och sättet att förvandla den lill de produeter, som ingå uti consumtionen: kunskaper som här i landet nästan helt och hållet saknas. Att införskrifva personer med praktisk skicklighet uti dessa produeters beredande och, tilläfventyrs vid någon af våra landtbruksskolor, meddela undervisning deruti, tror jag skulle innefatta en ganska nyttig utveckling af det förslag, som af K. M. blifvit framstäldt. Jemväl torde medel behöfvas för inköp af redskap, som i detta afseende erfordras. I England har man i sednare tider infört en får-race, det s. k. Vi gognefåret, ifrån Perus fjälltrakter, sorn lofvar att äfven i Europa trifvas, och som, då den haft framgång uti ett sådant klimat som Skottlands högländer, möjligen äfven för vårt land kan blifva af vigt.
Med Herr Grefve Rosen kan jag icke förena mig derom, att belåniugsrätten borde inskränkas endast till några få stapelstäder; ty ehuruväl jag noga inser, att Motionärens syftemål derigenom säkrare befrämjas, skall jag likväl icke medge något monopolium för måhända slutligen en enda stapelstad, Den ii December f. m. 23 Jag inser verkligen ingen nylla för jordbruket genom denna låneanstalt, utan tvertom; ty de handlande sorn måste anlägga torkinrättningar, skola derigenom taga sig anledning att vid upphandling af spanneinål missbjuda landtmannen, under åberopande af betydliga kostnader för magaziners anläggande, samt öfriga inrättningar.— Jag kan med Friherre Cederström icke inse någon oformlighet i ett afslag å EkonomiUtskottets Utlåtande, men deremot skall jag anse det vara den största oformlighet alt bifalla detsamma, innan man vet, om BancoUtskoltet kan uppgifva någon fond lill utlåningen. Jag fortfar att yrka afslag såsom den aldratjenligaste procedure med EkonomiUtskottets Utlåtande. Herr Munck af Rosenschöld: Jag har icke yrkat återremiss, för det Banco-och Ekonomiutskottet! icke redan afgifvit gemensamt Utlåtande, men på det de mätte sammanträda och afgifva ett dylikt. Herr Ribbing har påstått, att Ekonomiutskottet ingått på BancoUtskottets rätt att disponera öfver Banken, och jag förmodar att just denna omständighet bör verka till återremiss, på det Ridderskapet och Adeln ej må godkänna en sådan åtgärd af Ekonomiutskottet. Ett annat bufvudsakligt skäl för återremiss förmodar jag äfven att Friherre Cederström erkänner, det nemligen att Ekonomiutskottet endast tillstyrkt belåuingsrätten på ritorr Den ii December f. m. spannemål i BancoDisconten och LåneContoiren, och icke uti den först sedermera beslutna HandelsDisconlen.
På det att Riks-banken må kunna tillfälligtvis minska sin sedelstock och derigenom beredas mera lätthet att uppfylla sina förbindelser är af Herr Wallenberg, i förut omförmäld motion, N:o 250, föreslaget, att Eullmägtige må berättigas att bestämma Bankens uppoch utlånings-ränta; och om frihet för vederbörande Styrelser i bestämningen af räntefoten för utlåning och diskontering från Handelsoch Närings-diskonten, hafva Eullmägtige jemväl gjort framställning i förslaget till förändring af nu gällande Banko-reglemente; hvarförutan Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer i 57 § af berättelsen hemställa huruvida icke, med afseende å den stora säkerhet, pant af vågförda effekter erbjuder, det må finnas lämpligt föreskrifva, att räntan för lån mot dylik pant, hvilken, innan fonden för jernbelåning sammanfördes med Handelsoch Närings-Diskont-fonden, utgjorde endast 4 36 Bariko-Utskottets Betänkande N:o 35, procent, alltid bör bestämmas till något lägre belopp, ;än som för tillfället gäller vid diskontering af vexlar och vid utlåning mot liypotb-ck al löpande förskrifningar samt aktier och publika papper. Som Utskottet anser det vara af vigt att. Fullmägtige må ega fria händer vid bestämmandet af räntan för försträckningar från den låne-fond, som hufvudsakligen är afsedd för den större industriela och affärs-verksamhetcn, emedan endast derigenom det kan för nämnde Styrelse blifva möjligt att åtminstone i någon mån förebygga en alltför stor utsträckning af den affärsverksamhet, som, mera skadlig än nyttig lör det allmänna, trycker å den metalliska valutan, då denna valuta redan är bårdt anlitad; har Utskottet icke tvekat att instämma i de väckta förslagen, angående mera frihet vid räntebestämningen, och har Utskottet, i ovisshet om det beslut, Rikets Ständer kunna komma att lätta i anledning af de vid denna riksdag väckta förslag, dels angående fri ränta i allmänhet och dels, i händelse detta förslag iörkastas, om rättighet för Rikets Ständers Bank att beräkna högre ränta, än den i lag bestämda, åt föreskriften gilvit härefter lämpad uppställning.
Dessa orientaliska sommarbesök ha nu, i följd af de ryska pengarnes dåliga kurs i Finland, nästan alldeles upphört, till stor afsaknad för stadens galanterihandlare. Men den vackra, från år till år i fägring tilltagande parken står derföre ingalunda öde och tom. Ungefär hvad Djurgården är för Stockholm det är Ulrikasborg för Helsingfors, och den öfver sommaren i staden qvarstannande allmänheten fyller, de blida Julioch Augustiqvällarne, icke allenast gångarne i denna vackra park, utan lomnar ej heller det idylliska Kaisaniemi (Karins udde) och det trefliga Thölö lottlösa. Till en beskrifning af Helsingfors hör vidare, att staden har förmånen af gaslysning och en statspostinrättning samt snart torde komma i åtnjutande af en allmän vattenledning. En jernväg förbinder staden med upplandet och genom ett öfver hela landet utspändt telegrafnät, tyvärr rysk statstillhörighet, står Helsingfors icke allenast i kommunikation med den civiliserade verlden (såväl öfver Torneå som ock S:t Petersburg) utan hvad nästan ännu mera är äfven med alla Finlands städer, en i många afseenden särdeles vigtig omständighet. Helsingfors telegrafstation är äfven ganska betydligt anlitad i det i medeltal dagligen något öfver 100 depescher expedieras, till största delen privata och affattade på svenska språket. Stadens ångbåtstrafik är icke obetydlig. Direkt förbindelse underhålles med S:t Petersburg, Stockholm, Rewal och Lübeck samt alla finska kuststäder. I stadens omgifning röra sig flitigt flere af dessa små täcka ångslupar, som blifvit så moderna på senare tider. Något som är särdeles betecknande för Helsingfors är mängden af privata föreningar, underhållna skolor och välgörenhetsanstalter. Detta vittnar om ett allvarligt sträfvande efter bildning och en uppoffrande menniskokärlek, något som i sanning i Finland är af behofvet påkalladt i dessa nödens år. Det är tillika anmärkningsvärdt huru hastigt och enigt Helsingfors' invånare beflita sig att i behofvets stund inrätta provisionella sjukeller arbetshus, barnhem och barnträdgårdar, "soppkokningsanstalter" m.m. dylikt.
5:o $ör arf af faft eller löö egeitbout, font icfe öfmcrgår till ffplbemait i rätt upp* eller ncbfttgaitbe teb, fp flott etter bcraS affomlhtgat, utan tilt fjermare arf* minge, erlägges en af lumbra i Benådning-, när arföBeloppet uppgår till @tt Sttfctt diilbbaler. § 19. Stb utgöranbe af Benådning för gåfma, teftamcnte, fibeifommijj etter arf, Be* räfnäs märbet å faft egenbom efter febitafte Bemiltning§*tapcring ocp å lös egenbom efter ffcbb Boupptecfning, mätiö*ntanna*orbout eller bontarenö pröfning. !Då fibcifontmifj öfmcrgår till perfon, font, enligt 3 mont. i § 18, är ffplbig berför erlägga Bemittning, Bör itpa fibeifomntifHwtepafmarcn inom ett år från fibei* fommifjetö tillträbanbe pafma till meberBörattbe uppBörbPmatt antingen inBetatt ben ftabgabe
Beträffande derefter sednare punkten, hvari Utsk. tillstyrkt en underd. skrifvelse i ämnet, och hvarå blifvit yrkadt, dels bifall, dels afslag och dels återremiss, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. till bifall, hvilken besvarades med slarka Ja jemte ett eller annat Nej. Elter sedermera först till afslag och derpå till återremiss på denna punkt framställde med blandade Ja och Nej besvarade propos:!', hemställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo, om R. o. Ad. behagade afslä samma punkt, och ropades härvid åter Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en sålydande voter:spropos. : Den, som afslår sednare punkten af SlatsUtsk:s Utlåt. N:o 124, röstar Ja, den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 27. Nej — 21. n Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 7 och 10 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 133, i anledn. af erhållne återremisser å Utlåt. N:o 56, ang:de KM:s Nåd. Propos., om eftergift till förmån för Carlstads stads-församling af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerska^ Joharina Emilia Hollander fallet dana-arf. Den 14 Juni. 153 Sedan lindert., Riddarh.-Sekret., på förfrågan af Frih. •Cederström, Rnd., uplyst, att R. o. Ad., ännu icke inbekommit någon underrättelse om af de öfrige RiksSt., i fråga om förevar:de Utlåt., fattade beslut, anförde Frih. Cederström:
En simpel soldat berättade härom: » Hon talade här och där till några, och hon smålog och nickade till många på sin väg genom salarna; men hon kunde ju ej tala med alla, ty vi lågo där i hundratal, men vi kysste hennes skuggbild, när den syntes på väggen vid vår bädd och lade oss sedan ned igen på vår kudde och voro nöjda. » E n annan soldat sade: » Förrän hon kom hit, hördes här svordomar och förbannelser öfverallt, men sedan hon är här, har här blifvit så heligt, som om man vore i en kyrka. » Den stora världstidningen Times korrespondent från krigsskådeplatsen skref: » Öfverallt, där sjukdomen uppträder i sin mest farliga form och döden tyckes vara mest hotande, där kan man vara säker om att se denna ojämförliga kvinna närvarande — hennes välsignade närvaro tyckes gifva tröst och mod ännu under själfva dödskampen. H o c är — i detta ord ligger ej någon öfverdrift — en tjänande engel i dessa sjuksalar, och då hennes fina gestalt glider stilla fram genom korridoren, tyckes hvarje stackars soldats ansikte antaga ett mildt och tacksamt uttryck hvar gång han ser henne. » Florence hade icke den ringaste fruktan för smitta eller för döden, och hon kunde ofta tillbringa hela timmar vid bädden hos soldater, döende af kolera eller feber. Öfverallt, där det var farligast, öfvertog hon själf vården, och i synnerhet ho3 de döende stannade hon gärna kvar med outtröttlig kärlek och tjänstvillighet, till dess döden befriade dem. Och ehuru hon själf angreps af en farlig feber och troligen här grundlade den svåra sjuklighet, hvaraf hon sedan, efter sin återkomst till England, länge led, återtog hon, så snart hon det kunde, sitt arbete och kunde ej förmås att lämna hären förrän efter två års tjänst, då de sista engelska soldaterna lämnade Krim. Efter sin återkomst till England tillbringade hon hela sitt lif med arbete för sjukvården och andra människovänliga verk. Den engelska nationen hade, som ett bevis på sin högaktning, insamlat en summa af öfver en million kronor, som öfverlämnades åt henne. Denna summa använde hon såsom en fond för sjukvårdens förbättrande genom uppfostran af dugliga sjuksköterskor m. m.
Oss föredragas låtit; och då, på sätt vid ”flera föregående tillfällen blifvit i underdånighet intygad t och jem väl ”nu af Eder vitsordadt, de betydliga förbättringar, hvilka de sednare ”åren blifvit å Myntinrättningen tilivägabragta, i hufvudsaklig mån få ”tillskrifvas Öfver-Direktör Almroths härvid ådagalagda utmärkta nit ”och sakkännedom; då den än vidare behöfiiga tillsynen och ledningen ”af de Myntverket tillhörande byggnadsoch machineri-arbeten äfven ”'inåste förutsätta särskilda kunskaper, i så väl theoreliskt som praktiskt ”hänseende, utöfver dem Almroth, i sin egenskap af Öfver-Direktör för ”Myntoch Kontroll verken , eller för fullgörande af sina egentliga em”belsåligganden, är pligtig innehafva; då någon uppoffring af tid och ”moda för dessa särskilda omsorger destomindre bör kunna af Öfver”D i re k tö ren i denna hans egenskap fordras, som de löneförmåner, dem ”lian för sin embetsförvaltning åtnjuter, icke motsvara hvad för andra ”med hans befattning närmast jemförliga embeten bestås; alltså håfve ”WI, på dessa skäl, funnit godt i nåder tillerkänna Öfver-Direktören ”Almroth rättighet att det honom, genom Wara nådiga Bref den 2 November 1833 och 9 Maj 1835, tillagda arfvode framgent åtnjuta, så ”länge han fortfar med den särskilda tillsynen å de till Myntverket ”hörande byggnader och machinerier, jemte ledningen af den, för här”vid erforderliga förändringar och reparationer, å Myntet befintliga mekaniska verkstad; och enär WI ansett så väl det å Myntverkets inkomst af kopparinyntningen redan uppkomna eller framdeles uppkom”mande öfverskott, som ock den högre betalningen utöfver intrinseka ”värdet för fmsilfret, som till enskilda försäljes, och den af enskilda ”idkare erlagda betalning för silfvers valsning, utgöra sådana tillgångar, ”dem WI åge alt till Myntverkets tjenstemän disponera, såsom vedergällning för särskilda omsorger om fullkomnande af Mynt-lillverknin”gen och dertill hörande redskap; vilje WI å dessa tillgångar hafva ”det ifrågavarande, genom ofvan åberopade nådiga Bref bestämda, arf”vodet i nåder anvisadt.”
Något absolut inflytande har likväl Utskottet ej medgifvit; endast en vilkorlig rätt har blifvit lemriad domaren alt öka straffet; och dertill har Utskottet sökt angifva ur det praktiska lifvet hcmtade grunder, hvilka således i första rummet här åberopas. Att man ej vid straffets bestämmande kan lemna värdet åsido, bevisar redan den ensamt deraf beroende gränsen emellan stöld och snatteri; och verkan af värdet framstår än bjertare, då’ man besinnar, att, enligt gällande lag, den, som tredje gången stjäl, skall, om det stulna är värdt Ett hundra daler, straffas med fästningsarbete för lifstiden, men blott med tre års om det är af mindre värde. Detta värdets inflytande återfinner man äfven i andra länders nyare straff-lagar. Så innehåller t. ex. en bland de nyaste och, i anseende till sin vetenskapliga och praktiska syftning, mest berömda, eller den Österrikiska af år 1852, uti 179 §, att om, vid stöld i allmänhet, summan af del stulna går öfver trehundra gulden, så skall stölden, hvilken eljest kunnat försonas med högst ett års svårt fängelse, straffas med dylikt fängelse från fem till tio år; och, enligt Badiska lagen, är straffet på en ej qvalificerad stöld lill tjugofem gulden fängelse till fyra månader, öfver tjugufem till trehundra gulden straff-arbete till två år, samt öfver trehundra gulden tukthus från ett till sex år. Häraf torde således inbemtas, att hvad Utskottet föreslagit hvarken strider mot grunderna i vår äldre lag, eller emot de principer, som andra länders nyare lagstiftningar hyllat. Stöld är ock derföre ett så vådligt brott, som det djupt störer egande-rällen, hvars skyddande utgör ett bland de förnämsta vilkoren för samhällets bestånd. I den mån denna rätt störes, i samma mån skadas ock samhället; och det kan derföre, vid utöfning af sin straff-makt, icke förbise den större eller mindre skada brottet medför. På så säll kommer den genom stöld förorsakade skadan, så vidt den beror på det stulnas värde, alt hafva inflytande.
Genom testamente af numera aflidne Majoren Danckwardt-Liljeström har lasarettet kommit i åtnjutande af 750 R:dr, som äro mot säkerhet utlånte. Dels i följd af tilltagande sinnessjukdom bland länets innevånare, dels ock i följd af svårigheten att få dessa sjuka inskrifne på centralhospital, der plats allt som oftast icke funnits för deras mottagande, hafva dårcellernas antal vid Lasarettet måst ökas med 2:ne, dertill 2 mindre sjukrum blifvit inredde; men har det oaktadt esomoftast inträffat, att Direktionen nödgats i följd af bristande utrymme vägra inträde å Lasarettet åt sinnessjuka patienter. Ett i närheten af Nora stad beläget, Bergsförsamlingen tillhörigt, så kalladt Fattighus, ursprungligen afsedt att mottaga församlingens sjuka och grufskadade, mottager äfven till vård andra, så insom utsocknes sjuka. Här finnas 8 sängplatser, hvaraf dock i medeltal endast 4 kunna anses hafva varit upptagne, ehuru sjuknummern någon gång kan hafva öfverstlgit det bestämda antalet sängplatser. I Lindesbergs stad finnes ock en dylik provisionel inrättning, som förr varit gemensam för Lindes och Nya Kopparbergs härader, men, sedan Ramsbergs socken numera erhållit egen Läkare, lärer fråga uppstått om indragning af denna sjukvårdsanstalt. Vid Åmmeberg äro 2:ne sjukhus inrättade för derstädes boende arbetare. De mest anlitade lielsohrunnar inom länet äro: Porla brunn, belägen på gränsen mellan Edsbergs och Grimstens härader, och årligen besökt af omkring 500 personer; Loka badoch brunnsinrättning i Grythytte 28 Örebro län. Sundhetsnämnder. Fattigoch fång-vård. socken, som i medeltal besökes af 250 personer årligen, hvaraf nära hälften varit medellösa; varande en ny Lasarettsbyggnad med 64 sängplatser för erhållet statsbidrag derstädes uppförd och år 1860 för begagnande upplåten; och Adolfsbergs brunnsoch badinrättning på Orebro stads område. Denna inrättning har under de senare åren varit besökt af omkring 100 betalande personer årligen, och är derstädes ett Lasarett med 10 sängplatser inrättadt.