Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af hvad sålunda af 1858 års komité blifvit i underdånighet anfördt och hemstäldt, täcktes Kongl. Maj:t infordra underdånigt utlåtande af krigskollegium, som i skrifvelse den 29 November 1859 hufvudsakligen yttrade: att kommitterade icke framställt »hvilka brister i kollegii sammansättning eller förvaltningsverksamhet behöfva afhjelpas, samt icke heller uppgifvit hvad som egentligen skulle kunna vinnas genom den föreslagna förändringen»; att, genom den af Kongl. Maj:t den 6 November 1849 fastställda organisation, hvarigenom alla till riks-statens 4:de hufvudtitel hörande anslag, äfvensom öfriga för landförsvaret afsedda medelstillgångar, med undantag blott af anslaget till salpeters uppköpande, blifvit under kollegii förvaltning förenade, den dittills varande splittring af krigs-administrationen i hufvudsakligaste måtto är vorden undanröjd; att. vid denna organisations införande, åtskilliga nya göromål inom krigskollegium tillkommit, men kollegii personal, sådant oaktadt, blifvit förminskad med 7 embetsoch tjenstemän; att berörda nya organisation fortgått i nära 10 år, under hvilken tid ärendena i allmänhet blifvit med större^ skyndsamhet, än under den föregående tiden, handlagda; att kollegium således vågade tro, att dess hittills varande sammansättning och förvaltning icke finnas behäftade med sådana brister, som påkalla de genomgripande förändringar komitén ansett nödiga, »om än den under tiden efter senaste organisation vunna erfarenhet häntyder på lämpligheten och möjligheten af några mindre väsendtliga förändringar, i afseende å den formella behandlingen af åtskilliga mål, och'således utan allt inflytande på sjelfva organisationen»; att komitén, såsom skäl för sitt förslag, anfört, att embetsverken »voro snart sagdt isolerade från regeringen», men, utan att ingå i en närmare utredning eller bevisning af ett sådant förhållande, ansett detsamma såsom gifvet; att kollegium, som för sin del icke kunnat förmärka något bristande samband emellan sig och landförsvars-departementet, anser, med stöd af föreskrifterna i 10 och 38 § § regeringsformen, öfverensstämmande, »att kollegium, med sjelfständig myndighet i sina rådslag och beslut i saker som till kollegii pröfning höra, och med frihet i sin yttranderätt, när kollegii utlåtande eljest påkallas, under den ansvarighet lag och författningar bestämma, måste ställa sig lill efterrättelse departements-chefens bud och befallningar, så vidt de inskränkas till det formella vid målens behandling; och att kollegium således åligger att meddela honom alla de handlingar, räkenskaper,
Ridderskapet och Adeln samt högvörd. Preste-ståndet behagade antaga det af Borgare-ståndet, i öfverensstämmelse med herr von Hohenhausens reservation, beslutade tillägg, samt får, af sådan anledning och för sammanjemkande af de mindre väsendtliga skiljaktigheter i öfrigt, hvilka emellan Bih. till R. St. Sc 1848. 8 Sami. 29 Haft. 2 10 Allm,. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 113. de serskilda besluten förefinnas, vördsamt tillstyrka, att samtlige Riksstånden måtte förena sig om den underdåniga hemställan i ämnet, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets serskilda detaljer sakkunnige män upprätta förslag till de förbättringar af hospitalsväsendet i Sverige, så i medicinskt som administrativt hänseende, hvilka utan statsverkets stora betungande kunna utföras och befinnas vara nödiga; samt att Kongl. Majit derefter täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta. Stockholm den 14 Juli 1848. Anie. till Exp.-utsk. den 17 Juli, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 81, angående förändring i vissa föreskrifter uti inqvarterings-ordningen för städerna utom Stockholm. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, i nyssnämnda betänkande, tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att undersökning måtte varda anställd till vinnande af upplysning, hvarföre, i fråga om ersättning för servis, Götheborgs stad bär en inqvarteringstunga, som icke af någon annan stad inom riket utgöres, samt att, så vida härigenom icke blifver utrönt, att några synnerliga skäl till detta förhållande gifvit anledning, Kongl.
Hwad igenom ofwannämnde Memorial är tvordet hemstäldt har Utjkottet anle.t wara högst, billigt och jäledes till alla delar deruti instämt, med förhoppning, att Höawördige Preste-Ständet, utan hwarö bifall nägor stadg-mde härom icke kan widtagas, lärer sä mycket häldre tillära »verkställigheten as Riksdagsmannen Wesliy Förslag, som det ej allenast didrager till större säkerhet och ordning för Presterskapet, att komma > behörigt ätnjutonde a» sina lagliga rättigheter ukas Torpare och Backstuswehjon, man och sones äsylta en betydelig sörmän för sistnämnde Personers Husbönder, utan att något lidande derigenom Presterffapet tillfogas. H»vilket dock till Riksens HögloftStänders Eget ompröfwande wörvsammeliaen ösrverlemuoS. Stockholm den 2Z December 1809 Pä Högloft. Ridder,7a» P3 Högroördige Prestepet och Adelns wägnar Stä- detS wägnar Zoll. L, Vxensrjsrns. lVlsZn. 8t»tzn«lms. Pä 544 Den lo Januarkt. Pä WäÄofl BorgareP3 Hederwärda BondeSlänveks wägnar StändekS wägnar L. Lc^öiilrerr, L. Ericson. ?. Kettel. Begärdes pä bordet. Upp!äftes följande: Riksens Högkofl Geänders Allmänna Bcswärs och Mecononne-Uifkolks Be, ränkande, i anledning af flere kill Uc< fksrcer remrrterade Meniorialer, angäende värings Frideretis uirvidgande; nämligen: no Herr ^>fwerste Lteucnanren och Riddaren af Aovgl.
Utskottens Betänkande, A:o i. Denna af Afdelningen föreslagna förhöjning i afgiften för de lägre pannerymderne tyckes, då den jemföres med den i afgiflen för den högsta pannerymden föreslagna förhöjning ej vara så obetydlig. De Högloflige Utskotten hafva dock ansett densamma ingalunda tillräcklig. Utskotlen föreslå nemligen, att den nu gällande beskattningen å enkla pannor under 3o kannors rymd skall ifrån i3 gånger till och med IQ gånger förhöjas, då deremot afgiften för en enkel 90 kannors panna ej blifvit fullt tredubblad. En sådan beskattning skall, om den af Rikets Högloflige Ständer antages, nästan helt och hållet tillintetgöra all egentlig husbehofs-bränning. Jag anser tiden ännu icke vara inne för en sådan rubbning i nuvarande förhållanden, och öfvergången dertill vara för brådstörtad. Jag anser, att en sådan beskattning skall tvinga dem, som hitintills bränt endast till husbehof och som, oaktadt den höga skatten, ej vilja afstå ifrån bränvins-bränning, att hädanefter forcera sin bränning och således bränna till afsalu —-och tror detta ej vara nyttigt. Jag anser den beskattning, som här till lika belopp blifvit lagd å en kanna bränvin, antingen den tillverkas med en panna om ar eller Q o kannors rymd, vara orättvis. All bevillning måste, om den skall vara rättvis, rälta sig efter behållning; men behållningen på en kanna bränvin, tillverkad med den större pannan, måste nödvändigt blifva betydligare, än på en kanna bränvin, tillverkad med den mindre pannan, enär i förra fallet kostnaden för arbete och bränsle blifver vida lägre, än i det senare. Jag anser slutligen den uppmuntran, som här blifvit lemnad fabriks-bränningen på husbehofs-bränningens bekostnad, ej hafva varit af behof vet påkallad. På dessa grunder har jag ej kunnat biträda Utskottens beslut och anser den af Afdelningen föreslagna tariffen vara lämpligare. Afdelningen» förslag till tariff torde dock böra höjas med 5o procent, om den af bränvins-bränningen påräknade bevillningen 'yhomoo R:dr skall kunna inbringas.
Jag tror derföre, att det kunde komma alt dröja ganska länge, innan man kunde bestämma något i detta afseende, och föreställer mig att det vore lämpligare att i närheten af den afvittrade skogsmarken och i närheten af floderna låta statens tjenstemän afsätta mark till kronoskogar och sedan upplåta slätterna till odling. Det har visserligen blifvit sagdt, att det icke i Norrland finnes trakter tjenliga till odling, och Utsk:t har äfven citerat skogskomiténs yttrande i denna riktning. Det är verkligen besynnerligt, att en komité kan framkomma med ett sådant yttrande, då alla Norrländningar säga: »vi fråga icke efter huru stora sträckor vi hafva, utan endast hvad vi kunna afverka», samt försäkra att det på många ställen icke behöfves annat än nedhugga skogen och uppodla jorden, för att få den präktigaste åker. Då jag opponerar mig mot denna åsigt, vill jag visst icke dermed lemna skogen till pris åt sköfling, men jag föreställer mig, att om man använder tillräckligt antal tjenstemän för att bringa ordning i denna oreda, skulle det vara möjligt att inom några år bestämma, hvad som får odlas och hvad som skall stå qvar såsom skog. Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten på vådan af att staten under sin disposition skulle bibehålla alltför mycken skog, samt instämmer i hvad Gr. Mörner i denna syftning yttrade. Skogsafverkningen skall kunna drifvas på förståndigt sätt. Att, såsom för närvarande sker, vintertiden nedhugga - Den 4 November f. m. 193 hugga skogen och sedan (lotta den såsom timmer ned utefter vattendragen, är icke rätta sättet, ty på våren är både folk och skog försvunna; och likväl vore detta enda sättet för averkningen, som skogsstyrelsen kunde använda, om man skulle bibehålla alltför stora sträckor för kronans räkning. Såvida icke, sorn hittills skett, man skulle låta statens skogar ruttna ned, måste man hafva en stor personal af skogstjensteman. Odlingen består deri att man afbränner med flit stora skogssträckor, hvarigenom man mången gång förstör hela qvadrat-mil af skog för att få odla några få tunnland.
dan å fin förb frambringar, d<*f' C 4) 20 me SGBi, för 2Öår tel, beflutat odj filt £ongl. «Diaf:t* SRåbrga bifall odj fåfTftållelfe öfmerlemnat, att egare af £rono/jTattebemman (Tall, emot erlåg/ gante af betare beftåmb löfen, tillminna ftg eganbe/ odj fri Di*pojjtion*rått ofmer ef minbre reban befintlige an frambele* uppmåpanbe efar å £rono/ fTatteforb, od), r faramanljang bennet famt i ånDamål att förfåfra fyllan/ bet af (Staten* framtiba befjof af efmtrfe, till Äongl. Stta/tt* SRåbiga bi*/ pofttion, i ocb för efepl<mtering*bagar* anlågganbe, i beför efetråbet* tref/ nab od) måptligljet företråbe*mi* itffebbe prooihcer, anmifat ti allenaf! en furntna af 2?,ooo SDdr R3:co att, i man af heljo fmet, till naftaSiif*bag, från 3cif*gålb*/kontoiret utbetalad, utan ocf be mebel, ^wtlfa, i cd) för ben fria bi*pofition*råtten* tillförmårfmanbe, femma att gf ^rono/fFatte^env man*egare, uppå Derföre flabgabe terminer, erlågga*; Sfberopanbe c3Bi Of t olla Delar 2Bår i betta amne, unber ben 19 Slugufti 1829, till £ongl. *9laj:t infånbe unberbåniga fTrifmelfe , lifafont more benfamma till bela befi mitt' £ar intagen* §: ao.. kfter öfmermåganbe af ^ottgl. 9)la/:f* till
Då hon taförmåga att uppfatta oeh bevara det väsendtlade om, hvilka psalmer som skulle sjungas liga vid allting och låta det obetydliga och vid hennes graf, sade hon på sitt skälmaktiga småaktiga falla. " sätt: » Ni behöfva inte sjunga den vanliga Hon är hvarken sekterist eller inskränkt i begrafningspsalmen: Din sorg och klagan någon som helst riktning, men ser på lifvet stilla. » Hon menade, — så där i all munoch människorna så mildt och så vist som terhet, — att man icke behöfde frukta, att en, hvilken från ett högt berg ser ut öfver man skulle sörja så förskräckligt öfver en jorden och därifrån bedömer allt på ett gammal ensam frökens död. större och sannare sätt, än de kunna göra, Det är visserligen sannt, att hennes bortsom krypa omkring nere i trängseln. Då jag var liten och hon en medelålders gång icke krossade något hjärta, men hur många af dem, som dö, äro oumbärliga? dam, besökte hon min mor en gång i veckan. Och jag tror, att det är ett tecken på, att Den dag hon kom, var alltid en festdag, oeh man har haft stor betydelse för sina medännu kan jag känna det intryck af en särmänniskor, när till och med en af dem, som skild, poetisk luft, som följde med hennes blott för länge sedan har sett och kännt en, dag. minnes en med en tacksamhet och värme, som om det blott vore några få dagar sedan man träffade hvarandra. Hon är för mig ett af de måuga exemplen Ett alldes .särskildt ämbete för ogifta kvinpå, att en människa mera verkar genom hvad nor är det att vara skollärarinnor. hon är, än genom hvad hon gör. Det finns Också denna typ af en gammal ogift skolmånga, som uträtta så mycket, som för hvar lärarinna har så många gånger blifvit gjord dag skulle kunna upprätta en lång lista på till föremål för hån och karrikatyr, att man alla de förståndiga, nyttiga och välgörande nästan ansett detta slag af människor för liksaker, de ha varit med på. Det är som oftast tydigt med pedanteri, ilska och småaktighet. till största glädje för dem själfva. Att lefva Min erfarenhet har lärt mig alldeles motsatsen. ett nyttigt och gagneligt lif är en stor lycka.
M:t tillhandahålla den af så väl Riksdagsfullmägtig för Staden Marstrand som af Landshöfdingen i Orten föreslagne summa till liqvid af Stadens ifrågavarande fordran, så vida K. M:t skulle finna denna summa, utgörande af hela i räkningen uppförde fordringsbeloppet, Lunna i liquid lämpligen antagas. Häruti hafva Hr Friherre Sprengtporten, Hrr Noréus j Ekerman, Langenberg och Stahle instämt. Hr Prosten Agrell har ansett sig icke kunna instämma i pluralitetens tanka, enär derigenom anslag på slump, eller innan fordringsanspråket utrönts, blifvit beviljadt. Af Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund från WesterNorrlands Län: Då Höglofl. Utskottet tillstyrkt alt till Marstrands Stad må utbetalas gooo R:dr förr än utröndt blifvit, huruvida Staden äger en fordran, sorn kan uppgå till detta belopp eller icke, så får jag emot ett sådant tillstyrkande mig reservera på följande skäl: i;o Hafva R. St:r vid denna Riksdag afgjort frågan genom Trenne RiksStånds beslut och underdånig skrifvelse i ämnet afgått till K. M:t, hvarigenom R. St:r gifvit sin åsigt tillkänna. Är det oformligt, att tillstyrka en skulds liquiderande, förr än utröndt blifvit, om den är verklig. 3:o Är den reclamerade förmenta fordran hos Staten till en del alltsedan år 1806 och således gammal; och du Westerbottens Rotehållare vid denna Riksdag sökt sin Rotefrihets-afgift, sorn de ägt tillgodonjuta sedan år 1818, enligt R. Stms vid samma års Riksdag till K. M:t afgifne underdåniga skrifvelse; så har SlatsUtskottet tillstyrkt att nämnde Rotehållare ej få njuta sin fordran till godo längre än från detta år, på skäl att de influtne medlen voro ingångne bland Statens tillgångar och redan anyände.
Genievre, Holländsk: 2 — af till och med 12 graders styrka: 1 kanna 32 — 3 — deröfver 1 kanna 1 — 2 alla andra slag, odestilleradt eller destilleradt . af frugt: konjak, Fransk: 1 kanna För b. 2 — af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 3 — deröfver 1 kanna 1 2 — andra slag af socker eller rumm: 1 kanna För b. 2 — af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 — 3 — deröfver af ris, eller arrack: 1 kanna 1 — 2 af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 — 3 — deröfver Bröd: 1 kanna 1 — 4 — af hvete 1 skålp. 2 — 2 — andra slag Böcker: 1 skålp. — 1 — på Svenska tryckte . 100 R:dr v. 20 — med inbundet, rent eller linieradt papper draga lika tull som papperet, med tillägg af 50 procent. Brons; se Metaller, sammansatta. Brundier; se Plommon. Brvnstenar; se Sten. Buldan; se Väfnader, linneoch hamp-. Bäfvergäll hänföres under Apoteksvaror. Bär, ej specificerade; se Frukter. 468 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej IV.-o 2/2- Tullvärde. llauko. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Hanko. lt:dr sk. r:st Bönor: lt:dr sk. rist 10 trädgårdsåkerbönor af alla slag, lika med ärter. 1 — 1 Chocolad 1 skålp. 16 — Calmus, hänfores under Apoteksvaror. Cambrik; se Väfnader: Loinulls-. Camelhår; se Hår. Camelott; se Väfnader, ylle-. Cantarider, hänföras under Apoteksvaror. Carmin; se Färger, ej' specificerade. Caroll; se Tobak. Casimir; sc Väfnader. Cassia Fislula, hänfores under Apoteksvaror. Cattun; se Väfnader, bomulls-.
arbeta i; (till Dahl, i det han räcker honom hatten) herrn, min salig hustrus begrafning jag höll den för ansigtet och många tårar föllo i den hatten derför törs jag inte nyttja den mer, ty den trycker mitt hufvud herr kurtisörens hufvud trycks visst inte af så'na småsaker. (Till Anna). Anna du, kom med och skaffa oss ljus i lyktan (går in med Anna i sidokammaren). 23 Nionde Scenen. JÄGER och DAHL (under det de pådraga sig rockarna och stöflorna). för sin hustrus minne denna ömhet för sitt barn! JÄGER. Hvilken förträfflig man! denna kärlek hvilka ögon! hvilken hals! DAHL. Har du sett någon gudomligare varelse? JÄGER. Jernbärarens? hennes händer, men du såg kanske inte hennes fötter. Jag svor öfver dig, för du narrade mig in på skall jag med passion älska folklifvet. blåa duken, men nu prisar jag dig. Hädanefter JÄGER. Nu förstår jag hvarföre han så ogerna DAHL. Hans dotters, för fan i våld! du såg tog oss hem till sig. Han känner oss bättre, än vi honom. DAHL. Vi få väl se, vi få väl se! sade. Han ser mig ut för att kunna hålla sitt löfte. besten. DAHL. Ja, ja, han är inte att leka med, den JÄGER. Han bör inte heller lekas med. JÄGER. Akta dig, Dahl! kom ihåg hvad han 24 Tionde Scenen. DE FÖRRE. AXELSON. ANNA. ger). Tag den här lyktan med er, den kan behöf AXELSON (med en liten lykta, den han ger åt Jä- vas när ni klifver utför sista styfverns trappor. Gå nu in och lägg dig, Anna god natt, lilla knyte! för herrarne nu god natt med dig! (Anna niger och går in i sitt rum). vackert liten är snart lika lång som jag nig sakerna, blir du då missnöjd, om jag skickar med några tjenliga böcker till din Anna? AXELSON (skakar Jägers hand). Heder och tack JÄGER.
403 gas jag likväl, på grund af åtskilliga här framställda anmärkningar, hvilka jag icke anser mig kunna eller böra lemna obesvarade, ännu en gång taga R. o. Adms uppmärksamhet en kort stund i anspråk. Man har anmärkt, att jag förra gången skulle hafva för mycket vädjat till känslan; och den talare, hvars röst kanske helst höres på detta rum, har angifvit detta såsom ett af de skäl, som bestämde honom, att vid detta tillfälle här uppträda. Jag fruktar likväl att jag icke kan räkna mig detla uppträdande till förtjenst, då jag förmodar, att den högt aktade talaren, äfven utan denna anledning, icke skulle hafva undandragit R. o. Ad. sina insigter och sina råd. Mina Hrr! det må vara en lycka, att, vid sådana tillfällen som detta, hafva mindre känsla och känna sig mindre varm; men denna lycka är icke mig beskärd. Jag bekänner, att då stora tankar och stora frågor sysselsätta mig, så gå mina pulsar högre och mitt blod flyter då Gudskelof ännu lätt och lifligt genom mina ådror. Men ett varmt hjerta utesluter icke, och grumlar icke, tankarnas klarhet, och en öfvande värme behöfver ej förmörka förståndet. Afven jag vänder mig nu i främsta rummet till förståndet och eftertankan, och jag anhåller, att till deras pröfning få hänskjuta några betraktelser. En värd talare, Hr Brakel, har anfört hvad jag vid ett föregående tillfälle yttrat angående det, som utgör målet för den nyare tidens civilisation, nemligen en ökad aktning för rätt och menniskovärde. Ja! hvad han anförde har jag sagt; icke derföre, att jag trodde mig dermed säga något nytt eller obekant, — ty detta är ingenting annat, än hvad hvar och en sjelf ser och tänker, — men derföre, att jag trodde det vara ett ord i sinom tid, hvilket egde mycken tillämplighet på det ämne, som nu afhandlas.
Vid slikt förevetande och då äfven , med undantag1 af Stockholms Stat!, Mantals-skrifningen i 'Rikets alla öfriga Städer förrättas af Kronans dertill antagna Tjenstemän, utan att derföre dessa Städer vidkännas någon kostnad , och Stockholms Stads MantalsCommissarier, så väl som alla öfriga dess Krono-Uppbörds Verk tillhörande Tjenstemän och Betjente, äro endast och allenast för Kronans tjenst antagne utan att, i anseende till deras Tjenst-utöfning , Staden har af dem någon fördel eller nytta , så att de kunna, i det afseendet, när sorn heldst afskedas eller indragas ; sa värdes Eders Kongl. Majrt i Nåder finna, med billighet och rättvisa instämma , att, äfvenså litet som Kronan af dess eller publika medel lönar den för uppbärandet af Stockholms Stads medel antagna Betjening, äfvenså litet böra -af dessa sistnämnde Staden anslagna medel lönas de personer, som endast för Uppbörd och Redovisningen af Kronans Contributioner, samt hvad dertill hörer, äro tillsatte, i synneihet då det är en omöjlighet att i Hufvudstaden, såsom i Rikets andra Städer, kunna genom samma person som uppbär Stadens enskildta medel äfven Krono-Uppbörden förrätta, hvilket later sig göras i en mindre befolkad Stad, der de betalandes antal nästan helt och hållet utgöres af .Borgerskap, som erlägger både Stads-, \
N:o 17, i anledn. af erhållen återremiss å Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse N:o 139, gillade R. o. Ad. hvad Utsk. uti detta mein. anfört. Föredrogs ånyo Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- TJtsktns den 2 och 5 sisth Dec. på bordet lagda betänk. Nto 87, om beskattningen å stångjernstillvei kniugen i Riket. Hivon Hartmansdorff, Aug., begärde alt erhålla underrättelse huru detta mål blifvit afgjordt inom de öfriga RiksSCn. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att det blifvit ålerremitleradt af samtliga de öfriga RiksSttn. Dea 16 Januari e. 111. Hr von Hartmansdorff: Äfven jag yrkar vördsamt, ntt 11. o. Ad. matte ålerremiltt ra betänk , och det på följande skäl. Jag bestrider den likhet i skait, hvartill Utsktn velat bringa afgifterna för stAngjernslillverkningen utom vid frälsehärdarna , eller hvad de må heta. Utsktns tillstyrkande utgår från en grundsats, som jag cj kan gilla, nemi. den, att sedan egendomar fått ett visst varde, på grund af deras beskattning och besvär å ena sidan, saint af deras fördelar och afkastning på den andra, så skulle man genom en rubbning i skatten åt deras nuvar. innehafvare gifva en skänk, hvilken ej skulle hafva någon annan verkan än alt höja köpeskillingen för ögonblicket. När bruksegendomen sedan såldes, och för det tillökade värdet betalades en högre köpeskilling, så vore bruket i den nye ägarens hand ej mera vinstgifvande, än det var förut, emedan räntan på den| ökade köpeskillingen motsvarade den eftergifna skatten. Om R.
Och då vidare erfarenheten visat att passföreskriflerna ej, såsom med dem, bland annat, åsyftades, utgjorde något medel att ertappa förrymde brottslingar, har, på grund häraf samt i betraktande jemväl af den omständigheten att passförfattningarne vore förhinderliga för en till förtroligt förhållande verkande närmare beröring emellan Svenskar och Norrmän, förslag blifvit 94 Expeditions-Utskoltels Förslag (ill underd. Skrifvelse N:o 52. vackt, det skyldigheten att vid resor inom Sverige vara försedd med pass måtte upphöra samt Norrmän, vid resor till Sverige, jemväl från sådan skyldighet befrias. Sorn Rikets Ständer funnit det uppgifna förhållandet att de strängare passföreskrifterna numera i allmänhet icke tillämpas i annat fall, än då särskilda omständigheter dertill föranleda, vara af erfarenheten bekräftadt, och jemväl inhemtat att revision al passförfattningarne blifvit, på E. K. Majit* nådiga befallning, verkställd, äfvensom att underdånigt förslag i ämnet redan år 1852 till E. K. Majit inkommit; få Rikets Ständer, som ansett förändringar i nu gällande passförfatlningar vara af närvarande tidsförhållanden påkallade, underdånigst anhålla att, vid afgörande! af den på E. K. Maj:ts nådiga pröfning beroende frågan om utfärdande af förändrade passförfattningar, måtte tagas i nådigt öfvervägande, dels huruvida icke skyldigheten för inländska resande, äfvensom för Norrmän, vid resor inom Sverige, att vara försedde med pass må kunna upphöra, dels ock hvilka lättnader i de*tla hänseende böra utländske resande beredas. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkänd! hos Ridd. och Adeln den 11 April 18S0. Preste-Ståndct den 13 Borgare-Ståndet den 1* Bonde-Ståndet den U Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förnyad indelning af nyroterade jordell i Blelnnge län. (Stats-Utsk:s Utlåtande N:o 79.) S. A. K. Uti£jjnådig