Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke yttrat, att någon propos. på mitt förslag är gjord. Jag har blott sagt, att, såsom jag fattat framställningen, har Hr Frih. o. Landtm, frågat om icke mitt förslag borde forst framställas, och att den proposin blifvit med ja besvarad. För öfrigt är jag ense med den siste talaren derom, att contra-proposln ej kan blifva någon annan än den, att om mitt förslag icke bifalles, så är det afslaget; men om det ankommer på Hr Frih. o. Landtm, att bibehålla hvarje tanke oförkränkt, så skulle jag tio, att sjelfva sakens natur föreskrifver, att den första proposm, som är quaistio an, måste vara den, om vi skola behålla hvad vi hafva, med rättighet att framdeles göra de modificationer deruti, som kunna finnas nödiga och lämpliga. Jag kan icke förstå, hvartill propos. på min framställning efteråt skulle tjena, sedan man beslutat antagande af annat än det vi hafva. Till Hr Frih. o. Landtnäs rättskänsla vädjar jag, om icke min mening blefve förqväfd, ifall en propos. framställdes, som afskar min åsigt. Frih. Sprengtporten har velat finna ett fel i mitt förslag. Jag tror ej, att något fel finnes deruti, ty fråga är ej om detaljer, ulan blott om princip. Antages principen, blifva detaljerna föremål för en cura posterior. Jag tillförselmig af Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndets rättvisa en laglig behandling af ärendet, hvartill hörer, att milt förslag först framställes till antagande eller förkastande; ty om någon annan propos. mellankommer, är min mening afskuren. Det är klart som dagen. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag skulle före ställa mig, att det är högst nödvändigt att erhålla fullkomlig kännedom om Frih. Boyes mening. Hr Frih. o. Landtm, har, såsom jag uppfattat förhållandet, framställt till Huset, 2(>6 Den a4 October e. m. huruvida Frill.
Och sorn tillika blifvit anmäldt, att åboerne å ifrågavarande hemman, lika med innehafvarne af Kronoskattehemman, utgöra allmänna onera jemte de för hemmanen fastställde arrenden, hvarigenom uppkommit den nödställda och tryckande belägenhet, hvari desse åboer skola sig befinna; hemställa Utskotten, om icke Rikets Ständer jemväl ville till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga begäran, att, i händelse Kongl. Majit icke skulle i Nåder bifalla, att nyssberörde undersökning angående Kyrkohemmanen må ske, Kongl. Maj:t då täcktes, å nästinfallande Riksdag, i Nåder framlägga för Rikets Ständer förslag till den lindring i onera för de Halländska Kyrkohemmans-åboerne, hvartill omständigheterne kunna föranleda. Slutligen få Utskotten tillkännagifva, att det yttrande Riksdagsfullmägtige Jöns Persson och Peter Jönsson vid motionens remitterande, afgifvit, är så obestämdt, att Utskotten, saknande ledning för bedömande af dess före» mål, icke kunnat något utlåtande deröfver afgifva. T vänne Ledamöters reservationer i ämnet bifogas. Stockholm den 29 Julii 1834- Heservationen Åf Herr Doctor Björkman: ”Inga, icke de ringaste vidare skäl hafva af Motionairen eller H. Utskotten kunnat upptäckas till bestridande af Kyrkornas i Halland städsel-rättighet af de så kallade Halländska Kyrhohemräanen, än de, som förra Riksdagen anfördes, och då förmådde Rikets StäncTer till den Statssamt Allm. Bese.- och Oeconomie-Utskottens Betänkande JV:o 22. 21 ilen då härom verkställde underdåniga skrifvelsen. På denna skrifvelse har Kongl. Majit den 9 Julii i83o i Nåder förklarat, att den begärda domareinagtens åtgärd icke vöre öfverensstämmande med Svensk Lag, och att redan allt Nådigt afseende varit fästadt, så på Kronans och Halländska Kyrkornas lagliga rättigheter, sorn på ifrågavarande hemmansåboers väl och bästa.
Det äf mär kvärdlgt ätt Herr Cederschjöld, sörn sjelf är Ledamöt äf ConstitUtiönsUtsköttet, så ofta citerar Grundlagen på fett sätt, som alldeles icke är tillämpligt till de fall, han åberopar. Den §• häri Uppläst handlar örn .allmänna Riksdagsärertden. Det ifrågavarande målet har ej förut varit Väckt. Det är således icke ett enskildt beslut, sorn kan framställas till jemförelse med allmän» ha bfeslut, söm blifvit vidtagne äf Riksens Ständer gemensamt. Men hvad ifrågavarande Skrifvelse angår, så i händelse icke Ridderskapet Öch Adeln samt de öfrige RiksStånden skulle anse publiciteten nyttig, tarfvas ej något svar; ty Kongl. Maj:t här blott sagt, alt örn Riksens Ständer förena sig bra publicitetens antagande, Vill Röngl. Majit till dess införande lemna feit t Nådiga samtycke. Skulle åter Riksens Ständer anse offentlighet vid deras öfverläggningar fördelaktig, skulle jag tro, ätt Utskotten borde böreda frågan, och föreslå det svar, söril i ämnet då skall till Kongl. Majit i Underdå» nighfet afla ta s. Men ett sådant svar, söm det Grefve von Schwerin föreslagit, är bestämdt Olagligt. 4g6 Den 30 September e. in. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard'- Det har blifvit sagdt, att dem fråga, hvarom Kongl. Mnj:ts Nådiga Skrifvelse handlar, här redan blifvit afgjord. Detta är icke min tanka* Man bör skilja emellan publicitet inom endast ett Stånd, och den inom alla fyrä Stånden. Jag känner åtminstone ej, att Ridderskapet och Adeln fattat något beslut om denna sednare, helst flere Talare, på sätt Herr Rosenblad anmärkt, då ämnet här ventilerades, yttrade sig vara emot den föreslagna publiciteten, derföre att den ej sträckte sig till alla Stånden. Således kan Ridderskapet och Adeln ännu ,utan ett upprifva sitt förra beslut, förordna om Publicitetens införande här i förening med en lika beskaffad offentlighet hos de öfrige Stånden.
Enär deruti nu mera äro jemväl inbegripna bomulls-, hvilka hitintills utgjort föremålet för en i stort bedrifven oloflig införsel, så och lill förekommande häraf i framliden, för att hämma eller inskränka en af de rikaste källor för upprätthållande af ett i stort bedrifvet lurendrejeri-system, samt bereda staten en förökad inkomst, får jag tillstyrka antagande utaf den af Kongl. Maj:t till 36 sk. per skålpund föreslagna tullafgiften. Stenkolsstybb. Utskottets beslut alt ålägga denna artikel en införseltull af 4 sk. per tunna, tillåter jag mig anse så mycket mera obilligt och rättsvidrigt, som sjelfva stenkolen få tullfritt införas, hvilken frihet stybbet jemväl hitintills åtnjutit. Då således de dyrare kolen, hvilka utaf de förmögnare manufakturisterna, sockerbruksoch ångbåtsegare m. fl. egentligen begagnas, få inkomma tullfritt, så torde det icke utur rättsgrunder kunna försvaras, att den sämre varan, stybbet, hvilket till en stor myckenhet numera gagnas utaf allmogen i södra delen af riket, äfvensom utaf de flesta klensmeder uti hela landet, skall genom tull förvägras. Gränsen emellan kol och stybb blir svår, om icke omöjlig, att bestämma, helst om de förekomma sammanblandade. Ull. Kongl. Maj:t har föreslagit att återföra tullen till hvad den var före 1842, eller 2 sk. per skålpund för alla sorter, hvilket förslag blifvit godkändt utaf afdelningen. Skälen lill en dylik bestämmelse äro, efter min öfvertygelse, så talande, alt jag icke kan undertrycka min förundran, huru utskottet kommit till sitt beslut alt serskilja sorterna deraf, samt höja tullen å den finare till 6 sk. per skålpund. Att det ganda förderfliga förbudet emot införsel af kläden nu omsider måste utbytas emot en skyddstull, har både Kongl. Maj:t och utskottet antagit och föreslagit, hvadan det synes mig ock följa, att ullen icke genom en hög tull för klä— destillverkarne fördyras.
Man kan säga med en ryktbar författare: ”det går en oro genom tiden,” ett begär att omstörta och förändra allt bestående. Jag skulle tro, att en hvar, som älskar lag och ordning, bör söka motverka detta onda. Visserligen kunna, till följd af en fortskridande upplysning, en förändring i den gamla sakernas ordning vara af belmfvet påkallad, men denna förändring bör gå med varsamhet. Detta gäller i allmänhet, men ännu mer då fråga är om förändring i ett folks grundlagar, och särskildt hvad angår dem som Svenska folket besvurit. Om också deruti skulle finnas ord, som mången tycker ej borde stå derstädes, så må de dock stå der, så länge de ej åstadkomma sådana olägenheter, som djupt ingripa i samhällsskicket. Jag finner i afseende på det nu föredragna memor., att Ulsk. saknat alla skäl att föreslå Ständerna förändring i 4 §:n Reg.F:n om borttagande af ordet allena. Jag säger saknat skäl, ty Utsk. har ej framkommit med ett enda. Det synes sorn Utsk. tagit sig anledn. till sitt förslag från vissa idisslade talesätt, som man ofta finner i tid ningarna, enär Utsk. börjar sitt betänk, med orden: ”Hos ”Const.Utsk. hafva i öfvervägande kommit dels de missförstånd om Konungens rådgifvares skyldigheter, hvilka, i an”ledn. af det i Reg.Ftns 4 §• förekommande uttryck, att ”Konungen äger att allena styra Riket, både inom och utom ”national-representationen etc.” Jag är af den tro, att de män, sorn stiftade 1809 års grundlag, voro väl betänkte på hvad de skrefvo; ty de hade exempel på huru farligt det är att icke åt Konungen öfverlemna Rikets styrande, och jag tror att Svenska folket icke skulle vara belåtet med alt vi nu togo första steget för att framdeles komma till grundlagen af 1720. Jag protesterar således mot borttagandet af ordet allena, anhållandes att vid återremissen af detta betänk. R. o. Ad. ville förklara som sin gemensamma tanke, att ordet allena måtte qvarstå. Hvad Den 5 Augusti f. m.
Sedan nu genom undanrödjandet af de stridiga domslutens tillvarelse sjelfva erfarenhetsbeviset för det i fråga varande behofvet af lagförklaring försvunnit; hade ock tillfälle blifvit att betrakta 1843 års beslut såsom ännu öfverensstämmande med Högsta Domstolens tanka om lagens mening. *) Deraf följde, att den lagförklaring, jag i underdånighet föreslagit, ej heller kunde meddelas. Högste Domstolen fann densamma vara ”stridande icke allenast ”emot tydliga innehållet af åberopade lagens rum” (18 kap. 1 § Ärfdabalken) ”enligt hvilket hvar som testamente fått, för att deraf komma i åtnjutande, ”åligger att detsamma till bevakning inför domaren förete, utan äfven emot ”hvad vid 1845 års riksdag, i anledning af då gjordt, men ogillad t förslag ”till stadgande uti enahanda syftning, som jag förordat, af Rikets Ständer ”enhälligt blifvit yttradt och antaget, i afseende på lagens mening och til 1- ”ämpning i denna del; och borde, såsom Högste Domstolen jemväl iakttagit, ”undantag från samma nu gällande grundsats endast tillåtas i det fall, att ”testamentsgifvaren förordnat särskild exseeutor att vidtaga de åtgärder, som ”erfordras för att bringa testamentet till verkställighet och efterlefnad.’’ *) Ehuru dermed icke förklarades, ali samina mening ej sågs i 1847 års dorn. Af grunderna för min ifrågavarande underdåniga hemställan bör jag här ingenting upprepa, enär de finnas utförde i 184-8 års embetsberättelse.
Men tänk, o m du nu för den där grannlåtens skull går o c h suddar bort din och hennes lycka, för att nu inte tala o m min egen. » » Du lofvade j u att vara allvarsam, Axel, » sade vännen förebrående. » Ja, jag är också så allvarsam, så det kan du aldrig tro. Fråga henne du bara, o c h du skall få se, att hon niger o c h tackar. » » Och dina föräldrar också, förmodar jag. » » Mamma skola vi ej tala o m. Hon bryr sig aldrig o m annat än. hm. Idun Stockliolm, N:r 20 (283) Prenumerationspris Iduns Fredagen den 19 maj 1893. pr l d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher l d u n m. pl. ldun ensam Byrå: år: kr. FRITHIOF Fru Julia Håkansou tog i Stockholm sina första steg på tiljan, men då dessa första försök voro undangjorda, fick hon sitt verksamhetsfält på andra orter. Stockholmarne fingo återse henne, endast då Lindbergska sällskapet ett par gånger för flere år sedan hälsade på i hufvudstaden, men sina prestationer från den tiden har fru Håkanson ställt i skuggan genom sina sceniska skapelser från de allra sista åren. Nu gör hon en fransk visit i Stockholm och har därvid med lika lysande Eom berättigad framgång uppträdt i ett enda stycke, i » Kung Midas », i den roll, där vår teaterpublik har fru Betty Hennings i godt minne. Det vore för mycket sagdt, om man påstode, att fru Håkanson öfverglänste fru Hennings, men Utgifningstid: hvarje Aktiebolag 6:te årg. helgfri fredag. Träffas å b y r å n k l. Lösnummenpris I 5 öre Allm. Telef. (lösn:r endast för kompletteringar) Julia |en dramatiska konstens vänner ibland stockholmarne ha i dessa dagar haft tillfälle att återse en konstnärinna, som med allt skäl räknas som den främsta inom sin konstart, vårt land för närvarande äger, men som är relativt föga känd af hufvudstadens publik. utgifvare: HELLBERG. - r a d. Håkanson. väl kan hennes framställning sättas jämsides med den danska konstnärinnans.
Apotekaren var deröfver så mycket mer förtjust som han nyss sett sin hustru styra kosan öfver torget för att besöka en sjuk grannfru. Deruppe fanns ingen annan än lilla svägerskan. Och lilla svägerskan, som aldrig nu tänkte på ett störande, satt helt oskuldsfull i handkammaren och siktade mjöl med en röd silkesnäsduk vriden om pannan, ett slags turban, som borde skydda håret mot mjölpudret. ”Hvem är det?” ljöd hennes ungdomligt klara röst, då hon hörde någon gå i salen. Men då intet svar följde, sprang hon ut och stannade helt häpen vid åsynen af kaptenen, svartklädd med hvitt krås i bröstet ... Detta var första gången de träffades ensamma. Trots det goda möte han haft, kunde friaren, då målet nu var så nära, icke värja sig för en stark tryckning öfver bröstet, men den försvann med underbar hastighet, då han fick se den röda silkesduken, som han sjelf för några dagar sedan glömt qvar, nu ha erhållit en så afundsvärd plats. Ja, han kände sig af denna oväntade framgång så lyftad, att han helt modigt steg fram och uttryckte sin förhoppning att mamsell Margreta icke skulle taga hans besök alltför ogunstigt. ”Falken är dernere och Majken utgången” Den unga damen ärnade helt behändigt afsluta saken härmed och smyga sig ut. ”Mamsell Margreta, jag har icke ärnat att söka hvarken Falken eller hans hustru i dag. Jag ärnade ... Nej, fly för all del icke – jag skall ej vara vidlyftig.” ”Men herr kapten ser ju hvad göromål jag har! Icke är det möjligt att jag kan bli qvar – jag kan det verkligen icke: jag är ju alldeles hvit.” Hon kunde mera sanningsenligt ha sagt ”alldeles röd”, ty nu hade rodnaden hittat väg till hennes ansigte och brände från halsen till pannfästet, der den knappt kunde skiljas från den röda duken. ”Om mamsell Margreta går, så har jag fått hela det svar, jag behöfver. Men gör icke det – bättre stund kommer ej igen ... Får jag säga ett par ord?” tillade han med kort och upprörd röst; och då ingen vägran afhördes, fortsatte han: ”Länge, mycket länge har denna gamla strand legat mig tungt på sinnet.
Paulis liffulla, men något själfsvåldiga bild af målaren K. Nordström, Hildegard Norbergs karakteristiska och bredt målade porträtt af rektor Selggren, Elisab. Keysers af författarinnan fru Keyser, Maria Wrangels herrporträtt, sittande helfigur i naturlig storlek, Mina Bredbergs själfporträtt och Av a Lagercrantz ' porträtt af amiral Lagercrantz, ett kraftfullt och samvetsgrannt arbete. Äfven fröken Eva Bonnier utställer ett godt porträtt af en äldre dame. Pastellafdelningen inrymmer äfvenledes en del porträtt, af hvilka dock endast Ivar Nybergs, Elisabeth Keysers, Ingeborg Westfelts (knästycke) samt i viss mån äfven Gunnar Wennerbergs arbeten fördelaktigt utmärka sig från den mängd dilettantartade bilder, som just inom pastelloch akvarellafdelningen finnas på utställningen. Genremålningen i egentlig bemärkelse är, såsom jag förut nämnt, fåtaligt representerad, men suppleras af landskap med figurer, s. k. friluftsmålningar,. studier och interiörer med eller utan berättande motiv. Af de på utställningen inom denna kategori förekommande bilderna måste utan gensägelse tvänne taflor af Anders Zorn ställas främst, ja t. o. m. en bra bit framföre de andra \ båda bilderna framställa badande flickor i fullt sol-ljus. Man måste hafva Zorns. begåfning och otroliga färdighet för att öfverhufvudtaget försöka sig på att med anspråk på realism framställa vågskvalp i full sol och midt i solglittret nakna människor. Försöket har lyckats förvånande väl; sedda på vederbörligt afstånd göra bilderna en nästan illusorisk verkan. Tekniken är upp-drifven till det högsta möjliga, men ofrivilligt föres dock tanken, isynnerhet vid den mindre bilden, till den gamla satsen: » det är endast ett steg emellan det2 i i sublima och det löjliga », ty låt någon annan än Zorn måla en tafla med samma manér och man skulle helt visst rycka på axlarna.
Skall således en bestämd föreskrift härom gifvas, så kan icke uppdraget tillhöra någon annan än kamereraren. Vill man åter, att ombudsmannen, som fordom varit ett slags secreterare hos Directtn, skall utfärda brefven i Direct:ns namn, så har jag icke något emot, att ombudsmannens namn derpå bibehålies; men då bör kamererarens namn jemväl vara utsatt. Ombudsmannens namn är visst der öfverflödigt; men om man tror, att namnet ger sådan chance för commissioner, så må det gerna vara der, ehuru det i principen är riktigt, att kamereraren ensamt utfärdar dessa bref. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum skulle komma att fortsättas på e. m. kl. 6. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag yrkar bifall tillbetänk. Jag finner det vara oriktigt, att kamereraren, såsom föredragande, tillika skall vara commissionär, enär han i denna egenskap nödvändigt måste vara partisk; och då anmaningsbrefvens utfärdande alltid måste bereda ökade coramissioner, ser jag intet skäl till den ifrågaställa öfverflyttningen. Den, som äger att indrifva lånen, bör det äfven tillkomma att anmana gäldenären att betala. Om det icke, utan att blottställa kamereraren, är möjligt för ombudsmannen att få tillgäng till erforderliga handla-, mäste detta vara ett fel i organisationen; men derföre bör man icke begå den oriktighet i principen att öfverlemna anmaningen till en tjensteman, som icke har befattning med lånens indrifning. Kamererarens befattning slutar med föredragningen och utbetalningen. Då lånen förfalla, vidtager ombudsmannens, och det förundrar mig, om han icke tillförlitligen skulle känna discontens affärer. Han måste väl äga rätt derom taga upplysning hos registratorn, och borde egentligen från denne erhålla rapport om de lån, som skota inmanas, i fall hans tid icke tillåter att sjelf undersöka sådant. Men då han hittills haft tid att utfärda anmaningsbrefven, så måste han äfven haft tid att skaffa sig dertill nödiga underrättelser. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Befallningshafvande i Länet förordad; 7:o Egaren till Ekeröds Säteri i Malmöhus Län, Öfversten m. m. H. Rosencrantz, som, i anseende till dervarande bränneri-inrättnings förstöring genom vådeld natten emellan den *1 och 8 Februari 1842, sökt eftergift af samma års debiterade pannerymds-afgift 180 R:dr för en af honom angifven 93 kannors panna, under den lid, eller Mars och April samt en del af Februari månad, hvarunder bränvinsbränningen i följd häraf måst inställas; och bar E. K. M:s Befallningshafvande i Länet underdånigst föreslagit befrielse för sökanden från erläggandet af -|:dei utaf ifrågavarande afgift, eller 60 R:dr B:co; 8:o Lars Hansson i Harlösa Socken af Malmöhus Län, som anhållit att varda befriad från utgörande af pannerymdsafgift under nästlidet år för den af honom till begagnande uppgifne bränvins-brännings-redskap af 36 kannors rymd, hörande till l:sta classen, att drifvas med eld, hvilken redskap, i följd af en, i December månad 1843, åbyggnaderne å hans hemman öfvergången eldsvåda, icke vidare kunde användas; 9:o Åboen Abraham Rasmusson i Wanneberga inom Winslöfs Socken af Christianstads Län, hvars anhållan afser att vinna befrielse från honom påförd bränvins-pannerymds-afgift för år 1843, utgörande 30 R:dr, af den anledning, alt hans bränvinsredskap, jemte åbyggnaderne å hans hemman, natten emellan den 14 och 15 Januari samina år blifvit genom vådeld förstörde, hvadan bränvinsbiänning icke kunnat under årets återstående del af honom idkas; och har E. K. M:s Befallningshafvande i Länet underdånigst tillstyrkt, att åtminstone af berörde pannerymds-afgift måtte varda med 27 R:dr 24 sk. B:co i Nåder eftergifne; samt I0:o Bonden Gisel Nilsson i Wekerum inom Blekinge Län, hvilken Bih. till RSt.
Stockholm den 15 Febr. 1840. CARL AKRELL, Chef för K. Topogr, Corpsen. — 14 — Directionens öfver Invalid-Inrättningen underd. utlåtande. Stormägtigste, Allernådigste Konung! Lili Nådig Remiss den 24 sistlidne Januari har Eder Kongl. Majit, med tillställande till Directionen öfver Invalid-Inrättningen af Transsumt utaf Rikets Ständers Revisorers år 1839 afgifna Berättelse öfver StatsVerkets samt andra af Allmänna Medel bestående Fonders förvaltning åren 1836 och 1837, i hvad den anginge nämnde Inrättning, i Nåder behagat infordra Directionens underdåniga utlåtande. Rikets Ständer hafva genomsett säkerhetshandlingarne för InvalidFondens utlånta medel; och dervid, äfvensom vid granskningen af Räkenskaperne för ifrågavarande åren ingenting funnit att erinra, utom att Edor Kongl. Majlis och Rikets Kammar-Rätt vid de senare gjort anmärkningar; i anledning hvaraf Directionen får underdånigst upplysa, att samma anmärkningar redan genom Kongl. Kammar-Rättens egna beslut blifvit underkända och förfallit. Remisshandlingen bifogas underdånigst, och Directionen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eder Kongl. Majrts underdånigste och tropligtig^ tjenare och undersåter M. BRAHE. C. G. Grip. C. af Klint. Stockholm den 6 Februari 1840. Fritz Rythen. Till Kongl. Majit underdånigst, med utlåtande i anledning af Rikets Ständer* Revisorers afgifne Berättelse öfver Invalid-Inrättningens Förvaltning in. in. lor åren 1836 och 1837. Coraiterndes för Saltpeter-ärenderne anderd. utlåtande. Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Betänkanden, N:o 4o5. 467 K. KammarCoIlegium liar deremot ansett äfven den af Kronofogden uppgjorda beräkning tåla följande förändringar, nemligen; att af den för Gårdens skötsel beräknade arbetsstyrka, eller 4 egna drängar utom 3:ne dagsverken för hvarje dag, 2lne drängar kunde indragas och derigenom en årlig besparing i utgift beredas af 33 ■§• t:r Sp:rnl att, i stället för 4* 3lne pigor kunde bestrida förefallande utoch insysslor; uppkommande deraf en minskning i utgifterne af , « » . < t t t , » > 12 t;r —> samt att det till Arrendatorns och lians familles årliga underhåll i CalcU len upptagne anslag af 5o tunnor Spann mål, borde, med beräknande af hvad ladugården och trädgården dertill bidroge, kunna nedsättas till 3o ttr och ifrån Calculen således aldragas j ■ > t t » äo t:r tillsammans 65f t.*r Sptrnl hvarigenom Calculen, sålunda ömgjord icke framvisade någon förlust. Medgifvande dock Collegium att utslaget i verkligheten icke sällan blifvei* helt olika med det på papperet och att det sålunda kan hända, att Arrendatorn, i stället att af Kungsgårdens öfvertagande upphenita förmån, derigenom blifver lidande. Af sådan anledning och under yttrande, att örn Collegium å ena sidan ansåge det ledände till missbruk, vid ari-endes ingående, att en speclilant, i hopp om nedsättning i ett med Klubbslag och Contract befästadt arrende, genom högre anbud än som med klokhet kan förenäs, möjligen utestänger en sansad speculant att deruti ingå, Collegium Ock, å den andra, funne det vara mot Statens värdighet att upphemta någon förmån af en missräknad speeulation på ett arrende, som möjligen kan förstöra en hel famille, har K. KammarCoIlegium i underd:het afstyrkt den begärda nedsättningen i arrendet; men deremot hemställt om icke K. M:t skulle täckas förunna Lieutenanten af Uhr samma förmån som K.