Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna åsigt inför StatsUlsk. framställdes, gillages den allmänt, men som Riksg:s-afdeln:n, hvilken hade sig updraget, att i första liand utarbeta förslaget till de stadganden, hvilka nu utgöra^ föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, ansåg obehöflig^ att i detta afseende göra någon föreskrift, så tillkom förevar:de stadgande under Ulsk:s öfverläggning in pleno. Häraf kan förklaras, ehuru ej ursäktas, att redaktionen blifvit sådan, att någon olägenhet vid dess praktiska tillämpning möjligen skulle kunna upstå. Jag har haft tillfälle alt enskildt tala med en i detta afseende kompetent person, som medgifvit, alt stadgandet, sådant det nu är, skulle medföra den olägenhet, att Fullm:ge i Riksg:s-kontoret skulle vara tvungne alt utgifva tvenne serier för långifvarnes beqvämlighet. Detta har emellertid ingalunda varit Utsk:s mening, som endast var, att Riksg:s-kontoret icke skulle ega rätt alt upsäga lånen för de obligationer, hvilka al pari utfärdades. Om R. o. Ad. godkänner 31S Den 7 November. den åsigt, Utsk. velat uttala, är det klart, att Ståndet bör begagna sädane ordalag, sorn medgifva Fullra:ge utöfningen af ifrågavar:de rättighet. Gr. Lagerbjelkes redaktion synes mig bäst upfylla ändamålet, så mycket mer som, i betraktande af det sätt, på hvilket Fullm:ge f. n. gå till väga, detta förslag är det som i praktiskt af_ seende är det lämpligaste, enär Fullm:ge då kunna i (iduingarne tillkännagifva de vilkor, hvarunder lån al pari uptagas, äfvensom alt lån mot kapital-rabatt uptagas på de vilkor, hvilka serskildt stadgas. Derigenom undvikes äfven att långifvarne kunna, då de komma till Riksg:s-kont:l för alt köpa obligationer, protestera mot det eller det sältet och säga : vi vilja hafva det på det eller det, och derigenom omöjliggöra hela låne-operationen. Den af Gr.
Mörner; men jag anser, att denna tanka icke nu kan blifva föremål för R. o. Ad:s beslut. Frågan är nu den, att Hr von Hartmansdorff framställt förslag till gemensam tanka af det innehåll, att valen lill Utskott skulle inskränkas inom Stånden, så att de väljande vore tvungna alt välja inom sig. Denna förändring af Ulsk:s förslag anser jag, i öfverensstämmelse med hvad min reservation innehåller, skadlig. Den medelväg, som Utsk. här har gått, försäkrar de öfriga Stånden om delaktighet i dessa Utskott, om Stånden sjelfve vilja deraf sig begagna, men den tvingar icke något Stånd alt nödvändigt inom sig utse ledamöter till Utsk:n. Derigenom har deras valfrihet blifvit utsträckt till kamrarnas alla ledamöter, utan att lägga något hinder för dem sjelfva alt i Utsk:n inträda, i händelse de inom sig hafva ledamöter, som kunna anses vara skickliga att blifva ledamöter af Utsk:n. Om de deremot sjelfve anse, att någon eller några andra ledamöter inom kammaren äga större sakkunskap, sä är dem frihet lemnad att insätta sådana ledamöter i Utsk:n, och jag tror således att ingen fara kan uppstå, att det Stånd, som måhända har den minsta sakkunskapen, skulle derigenom kunna se sig förnärmadt vid Utsk:svalen, då de bibehållas uti sin rättighet att deruti deltaga, men icke äro tvungne att begagna sig deraf. Jag afstyrker således helt och hållet den förändring, som Hr von Hartmansdorff har föreslagit, och anhåller, att R. o. Ad. icke ville förklara detta förslag såsom sin gemensamma tanka. Frih. Cederström, Claes Rudolph: Då R. o. Ad. synes antaga den princip, som legat lill grund för Const.Ulslcs arbeten, nemi. principen af ståndsval, sä synes det mig också, som Ståndet borde i consequens af denna princip antaga dess följdriktiga tillämpning, hvilken nödvändigt och ovillkorligt tyckes fordra antagande af det nu föreslagna amendementet. Man har likväl emot detsamma gjort åtskilliga anmärkn:r. Man har talat om det besvär, dess tillämpning skulle förorsaka.
Vill Konungen börja krig elier sluta fred, kalle då Stats-Rådets samtlige ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skota hvar för sig, med den ansvarighet 15 L § bestämmer, till protokollet afgifva. Konungen ege derefter magt att fatta och utföra de beslut, som han för riket nyttigast finner. § 42. Innan ärendena hos Konungen i Stats Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas. § 43. Öfver alla ansökningar om nåd, som hos Konungen göras efter 17 §, varde Högsta Domstolen hörd, innan.Konungen sitt beslut i Stats Rådet fattar. § 44. I alla sådana frågor, som angå allmän Civil-, Kriminaleller Kyrko-lag, derunder inbegripne de delar af Krlgs-lagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom Krigs-staten, inhemte Konungen Högsta Domstolens tankar, innan Proposition till Riksförsamlingen framställes, eller stadfästelse å, dess beslut meddelas. § 45. Då justitie ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie-statsministern och tvä Stats-råd, två af Högsta Domstolens ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 39 § föreskrifver. Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens be slut vore uppenbart stridande emot Rikets Grundlag eller allmän lag, åligge det då StatsRädets ledamöter att kraltiga föreställningar deremot göra. Den, som ej särskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. § 47. Vill Konungen utom de förenade rikena Sverige ocb Norge resa, meddele Han Siats-Rådets samtlige ledamöter, efter thy om andra mål af synnerlig vigt i 40 § sagdt är, denna sin föresats och inhemte deras tankar deröfver. Beslutar
Nu säger den siste värde talaren, att det kan hända, att det icke finnes någon rörelse att jemföra med. Men då kan man ju jemföra med hans egen, hvad den under andra tider och förhållanden lemnat i behållning. Utsk:ts förslag är således i grunden detsamma som nu gällande stadgande, ehuru rättvisare, än att bibehålla minimitarifferna. Jag kan icke föreställa mig annat, än att det orättvisaste af allt vore att säga, att en person, han må vara aldrig så rik, skulle, så framt han af tillfälliga orsaker under 1 år icke haft någon inkomst, skatta lika litet som det ringaste fattighjon. Hr Printzensköld, Carl: Det svar, som Gr. Lagerbjelke afgifvit på Gr. Mörners anma, synes mig vara af den beskaffenhet, att det alldeles icke står med dessa anma i något sammanhang, och det vittnar just mera, än något annat, om det felaktiga i de grunder, som både komiterade och Bevilln.Utsk:t begagnat för att åstadkomma bevilln. af de skattskyldige. Vår närv:de bevillningsförordn. är med den största klokhet upgjord, enär den i vissa fall stadgar att inkomst skall ligga till grund för beskattningen, och i andra, der inkomsten icke kan beräknas, att kapitalförmögenheten skall göra det. Nu hafva komiterade velat utgå från den principen, att all skatt skall utgå efter inkomst. I denna punkt ligger just beviset för odugligheten af denna princip. Den nu gällande författnm har åtminstone den stora fördelen, att för sådana fall, som det anmärkta, en viss tariff finnes stadgad, eller ett visst minimum, hvarunder taxeringsmännen icke kunna gå. Dessa tariffer visa, huru man med afs:de på de förekommande personernes ställning bör förfära, så att man antingen kan med lätthet påföra en stadgad afgift, eller nedsätta den under det minsta beloppet. Nu har Utsk:t i stället tillstyrkt, att om det visar sig, att den skattskyldige ej haft ett enda öres inkomst under året, skall han dock betala lika mycket, som om motsatsen egt rum.
Jag måste medgifva, alt Hr von Hartmansdorff har rätt uti sin anmärkn.; likväl täger jäg mig den friheten hemställa, 0111 icke meningen blefve tydligast, ifall det af mig föreslagna tillägget på så sätt förändrades, att efter orden "j us t e r i n g-e n kommer att förrättas," tillädes: "äfvensom att erinra det beslutet, i händelse besvär icke anföres, vinner laga kraft." □4° D e ii 10 Murs f. m. Hr Lefren: Som ordet "erinra” i Svenska språket hetyder detsamma som ”påminna,” så har jag ingenting emot den sednast föreslagna förändringen. Hr af Dalström, Gust. Jacob: Jag har blott eti anmärka, alt göra. Jag bade önskat att i della mom. blifvit stadgadt, alt ordform bör till helgedag eller Söndag sammankalla lörsamlingshoerne till justering af prolocollet, emedan mången kan hafva flera mil till kyrkan och af denna anledn. al haller sig från skyldigheten att inställa sig till nämnda justering. Ilr von Hartmansdorff: Om de värde ledamöter, som anse ett tillagg behöfligt i denna §, behagade läsa början af i i §:n, så skulle de tinna, att der anbefalles det försigtighetsmått, som de an-ett nödigt. Der står nemligen: ”j\'u är sockenstämmoprotocoll och beslut justeradt oell underskrilvet, då skall beslutet med hesvarsanvisning, som alltid bör åtfölja, nästpålöljande Sönellet helgedag, då gudstjenst hålles, från predikstolen npplasas.” Derigenom får enhvar vela, att om han vill besvära sig, så skall det tillgå på det eller det viset. Till yttermera visso stadgas der: ”Angår det någon persons enskilda ratt, då skall honom ofördröjligen meddelas skriftlig underrättelse deiom, och, om han det äskar, utdrag af protocollet honom tillställas.” All nödig försigtighet till bevarande af sockenboernes rätt är således iakttagen.
Att 1111 hålla sig vid sjelfva ordalagen i Utskrs betänk., anser jag mindre vigtigl; ty antingen den önskade författningen kallas lag eller något annat, blir den dock en föreskrift, sorn det tillhör K. M. att utfärda, och K. M. lärer, oberoende af den benämning författningen af R. St. erhåller, gifva henne det namn, som henne rätteligen tillkommer. Frih. Cedcrströms anmärka, om bedömmande af sjelfva corn ileens fölslag synes icke här vara på sitt ställe; ty R. St. skulle derigenom inlåta sig i en kritik öfver ett betänk., som ännu icke sell dagsljuset, åtminstone icke i tryck, och hvilket aldrig officiell kommit till R. Sits kännedom. Jag måste således först afstyrka en ålerremiss i sådant hänseende och förklarar slutligen, alt om det H. Ståndet anser eri rind. framställning kunna befrämja sakens afgörande, hvilket jag icke liotl, att den kunde göra, såskall jag för min del icke motsätta mig beslutet. Frih. Hamilton, Hugot Mig synes sorn, utom en, alla de talare, som yttrat sig rörtde detta betänk., voro ense om behofvet af en sådan lag, sorn bestämmer ordningen vid tjensters tillsättande på den civila banan. Den siste värde talaren har blott i sitt första yttrande gjort den anmärkn., att en dylik skrifvelse, sorn den Utsk. föreslagit, vore obehöflig, eftersom, i följd af föregående Ständers und. framställning, en comité' varit tillsatt, hvilken utarbetat ett förslag i ämnet, fastän det var talaren obekant, hvarföre det ännu icke utkommit såsom författning, men hvilket han för - >44 Den 13 J u’n i f. un. modade skulle ske äfven utan R. Sits påminnelse. Men det har just varti samilia förhållande, som hos Utsk. fört lill ett annat resultat. Det liar varit Utsk. obekant, hvarföre K.
BondeSt. kunde i sådant fall fatta sitt beslut, innan inbjudning hunne dit ankomma; och då BondeSt. velat invänta vår inbjudning, synes det mig vara en besynnerlig gensträfvighet att vilja fördröja densamma. Må hvar och en tala emot inbjudningen samt reservera sig deremot; men må man icke i obillighet gå ända dertill att för pluraliteten lägga hinder i vägen för fattandet af dess beslut. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag är förundrad öfver att höra oss återigen börja discussion om löneanslag på 2:dra hufvudtiteln, då likväl den 3:dje titeln hörer till dagordningen, och således aila yttranden i afseende på den 2:dra titeln borde antingen läggas till handkna eller hvila på bordet. Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att discussion icke vidare måtte tillåtas i afseende på den 2:dra titeln; ty deraf kunde uppkomma den följd, att vi fortsatte denna discussion hela föroch eftermiddagen och i nästa plenum finge ett dylikt efterspel, sä att vi möjligen icke på en hel vecka skulle hinna till 3:dje hufvudtiteln. Jag tror derföre, att hvarje memor., som läses upp i anledning af ett redan fattadt beslut, bör uppföras sist på föredragningslistan och icke inkomma midt i de ämnen, som äro afsedda till föredragning. Jag ber jemväl att få förklara, att jag till största delen instämmer med Frih. Palmstjerna. Jag betviflar icke Kammarpresidentens kännedom om KammarColkm och ej heller dess ledamöters benägenhet att emottaga lönetillökning, om en sådan beslutes; men jag tror fastmera på Frih. Palmstjernas kännedom, att tillgångar för sådan lönetillökning för närvar, icke finnas. Jag instämmer med Frih. Palmstjerna deruti, att de beslut, som R. o. Ad. aflåter till de öfriga Stånden, äro sådana beslut, deruti grannlagenheten fordrar att minst afse löneförhöjning, enär R. o. Ad:s ledamöter till största delen bestå af löntagande.
Dessa förhållanden syntes hafva blifvit förbisedda vid den sednaste riksdagen, då medel anslogos endast för 8 lärare, hvarigenom skolans verkningskrets icke i likhet med de flesta andra läroverks utvidgades, utan genom bestämmandet att fullständig undervisning endast på den såkallade reala linien finge meddelas, hade detta läroverk i så måtto blifvit tillbakasatt, att för studentexamen erforderlig undervisning uti de klassiska språken derstädes icke vidare kunde inbemtas, en förändring, som medfört Bih. till 11. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Haft. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. icke ringa bekymmer och olägenhet för alla dem, hvilkas söner blifvit skickade till Wenersborgs skola, för att, hädanefter som hittills, derstädes få inhemta fullständig elementar-undervisning, men som nu måst förflyttas derifrån till det redan af allt för stort antal skolungdom uppfyllda Skara läroverk, eller till de ännu mera aflägsna i Göteborg och Carlstad. •— Af dessa jemte flera anförda skäl hafva motionärerne hemställt, att ifrågavarande läroverk måtte blifva fullständigt äfven för den klassiska bildningen och nödiga medel af Rikets Ständer heviljas för en lärarepersonal af 4 Lektorer och 8 adjunkter. De af motionärerne anförda förhållanden ådagalägga onekligen, att utvidgningen af läroverket i Wenersborg är af verkligt behof påkalladt, Så väl ortens folkrikhot och välmåga som afståndet från andra fullständiga elcmentar-läroverk äro derför talande bevis. I Kongl. Maj:ts till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga -Proposition var äfven, på grund häraf, Wenersborgs skola föreslagen att förändras till fullständigt elementar-läroverk.
Deremot finnes exempel på, att af enskilte entre - Den 22 September f. m. 147 prenörer ufförda byggnader i Stockholm eller i landsorterna, hafva öfverskridit förslagen, eller, om de icke det gjort, så har det skett pa bekostnad af deras duglighet, livilket jag tror vara ett väsentligt vilkor för hvarje företag, ty Hr Hjerta lärer väl icke bestrida, att om förslags-kostnadssuraman åtgår, så är det ofta af mindre vigt emot alt byggnaden blir,solid och varaktigt utförd, så alt icke egaren måhända inom få år amingen ser sin byggnad ramla, eller också får genom reparationer mångfaldigt betala den första ehtrepenadsumman, då han har enskild entreprenör. Hvad angår jernvägarna i andra länder, så visa alla utländska jernvägsbygguads-räkenskaper, alt nästan icke någon jernvägsbyggnad har kunnat blifva ulförd för den primitivt beräknade koslnadssumman. Det har uptagits lån på s. k. prioriterade aktier efter en ursprunglig kalkyl, som narrat en mängd personer att ingå' såsom aklie-egare, men den beräknade kostnaden har icke varit tillräcklig, ulan aktie-egarne hafva måst tillsätta sin aktie-utdelning på de prioriterade aktierne, under det de måst fullborda företaget genom direkta län. Hr Hjerta har fästat upmärksamhelen på( de jernvägsbyggna-, der, som i andra länder blifvit verkställda, och begärt att få uplysning om hvilka de länder äro, der sådana byggnader blifvit genom Statens omedelbara försorg ulförda. Ebuiu icke ledamot af StatsUtsk., har jag likaväl med upmärksarohet följt frågan här såsom i andra länder och jag tror mig kunna gå Hr Hjertås önskningar (ill mötes. I Österrike (enl. en redogörelse år 1852) tillhörde 190 mil jernvägar Staten och 74 mil enskildte personer. Inga privatasällskaper fingo bygga banor, men det synes likväl som Regeringen sedan ämnade fastställa, att bon sjelf skulle åtaga sig de hufvudsakligaste banorna, på samma sätt som K. M:s Nåd. Propos, här för Sverige innehåller, och öfverlemna vissa mindre banor åt privata. På samma sätt i Preussen.
Riksdagsordningen, behandlats al dessa Utskott gemensamt, hafva uti ofvanstående ämnen blifvit inom Borgareoch Bonde-Stånden framställda följande förslag, nemligen: Inom Vällofliga Borgare-Ståndet: af Herr Widell: att Rikets Ständer måtte dels förnya sin vid sistlidne riksdag j “ hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga hemställan, alt néderlagsrättighet skulle beviljas alla de stapelstäder, som hittills egt kreditupplagsrätt eller antingen allmän eller för särskilda varor beviljad nederlagsrätt; dels ock i underdånighet anhålla, att inrikes transitorält måtte genom allmän författning beviljas alla rikets stapelstäder, oberoende af den nederlagseller kreditupplags-rättighet, som Kongl. Maj:t kunde finna skäligt i nåder medgifva de stapelstäder, som derom gjorde underdånig ansökning; varande denna motion äfven åtföljd af de deröfver i Ståndet algifne yttranden; af Herr Rudling: att, derest Herr Widelia förenämnde motion, deruti Herr Rudling till alla delar sig förenade, icke kunde, i den utsträckning dermed åsyftades, vinna bifall, åtminstone de stapelstäder, hvilka, genom regulier ångbåtslärt eller annorledes, hade så beqväm kommunikation med annan sjö- och stapelstad, att nödig tullkontroll kunde med lätthet och säkerhet åstadkommas, måtte, emot skyldighet att bekosta en sådan kontroll, komma i åtnjutande af ofvan omförmälde förmåner; anhållande motionären särskildt, att inrikes transilorätt måtte tillerkännas staden Jönköping; samt Bih. lill R. St. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. < 2 Beoillningssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande M i. af Herr Grenander: att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nederlagsrätt mätte varda staden Warberg förunnad.
Morgon och kväll skulle hon få bära ned skummjölk och bröd, middagarne fick studenten äta på ett enkelt matställe i närheten — • det skulle professorn ställa om. » För resten, » slutade han, » får Fina inte börja med något fjäsk och spring för att betjäna honom därnere; unga herrar bli bara bekväma och egenkära, om man passar upp dem, kom ihåg det! » Professorn såg så barsk ut därvid, att hushållerskan helt förskräckt knäppte ihop händerna och suckade: » Gud hjälpe fattigmans barn, som måste lefva på andras nåd. » Hadej professorn verkligen ångrat sig? Den frågan gjorde han sig själf, när han om kvällen satt och väntade på sin unge gäst, som skulle anlända med aftontåget. Ångrade han att med de få raderna, i hvilka han utlofvade fri bostad och litet hjälp i öfrigt, möjligen hafva ingifvit den medellöse studenten några högtflygande förhoppningar på den rike släktingens bistånd! På dessa frågor fann han intet svar, men inom honom stod det fast att genast från början låta den unge herrn förstå, att han hade alls inga anspråk; skulle det gå honom väl, skulle han hafva en framtid, måste det bero på hvad han själf dugde till och därmed bastå. — Det var icke lumpen snålhet, som föranledde hans karghet gentemot denne okände yngling, det var hans principer; därför beslöt professorn också att förhålla sig så passiv som möjligt och intaga en afvaktande, skarpt iakttagande hållning. Just då han hunnit så långt i sina grubblerier, rullade ett åkdon nere på gatan, och några ögonblick senare hördes raska steg i trappan. Fina hade gått ut för att bära in reseffekterna, men den främmande hade blott en liten gammal läderkappsäck, som han själf bar i handen, han ville visst ingalunda besvära någon annan därmed, sade han, i det han höfligt och med ett behagligt leende hälsade på hushållerskan. » Får jag kväll? » kanske råka professorn redan i (Forts.) Husmoderlig almanack. F e b r u a r i. Eftersom dagarne småningom börja blifva längre och husmoderns tankar ännu ej upptagas af trädgårdsgöromål och vårstök, företager hon nu en radikal granskning af sängkläder och sänglinne.
De löner, som, fri bostad oberäknad, dervid böra Biskoparne i de särskilda Stiften tilldelas, bestämmas till följande belopp, nemligen: Grunder för en reglering af Biskoparnes aflöning. l:o. 2:o. i Upsala Stift „ Linköpings , „ Skara „ „ Strengnäs „ „ Westerås „ „ W exiö „ R:dr Runt 16,000. i k onn Transport R:dr R:mt 77,000. 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 63. Transport II:dr R:mt 77,000. i Lunds Stift „ 15,000. „ Göteborgs „ „ 14,000. „ Kalmar „ 10,000. „ Carlstads „ „ 12,000. Hernösands , , „ 12,000. „ Wisby „ „ , 10,000. Summa R:dr Rm:t 150,000. Der biskopshus ej tinnes, erhåller Biskopen hyres-ersättning, som af Kongl. Maj:t bestämmes, dock ej öfverstigande 1,500 R:dr. 3:o. Vid Biskops afgång eller förut, derest Biskop blifvit med förbindelse att underkasta sig löneförändring tillsatt, skall utredning sko af alla de med tjensten förenade löneförmåners belopp, för hvilket ändamål boställenas afkastning bör med noggranliet uppskattas, samt öfriga hemman, lägenheter eller jordar, som icke af biskopen bebos eller brukas, eller för boställets skötsel äro beliöfliga, så snart lagligen ske kan, utarrenderas, hvarje gång för så lång tid, sorn för utarrendering af Kronans egendomar i allmänhet är eller varder bestämd, allt i den ordning och på det sätt Kongl. Maj:t täckes närmare föreskrifva. 4:o.
Skrifvelse N.o 6f.. ling;, oell alt således, när Hernosands Stift ifrån Erke-Sliftet afsöndra des, de domkyrko!minor, soin förut lilllöllo det senare, eller den liden bort tillfalla det förra; samt alt, då derjemte i betraktande tages, nå ena sidan, att vid den lid, när dessa domkyrkoluunor blefvo anslagne, domkyrkor funnos i alla Stift, oell, pä ilen andra, att de, som så kallus, numera, efter Påfvedömels tid& ej skilja sig ifrån de öfrige genom annat, än att de tillböra sätet för ilen andliga styrelsen, kan, i Rikets Ständers tanka, rättigheten lill ifrågavarande tionde icke frånkännas Hernösands kyrka, på den grund, att bon icke bär namn af Domkyrka, och att dess Pastor icke kallas Domprost, enär bon likväl lyder under Biskop samt Domcapitel, och i alla fall är en Sliftskyrka; vid hvilket föi hållande, och enär härtill kommer, att på andra ställen, vid nya Siills afskiljände ifrån äldre, en deremot svarande förändiing. i disposition af domky t kotunnan redan egt rum, samt kyrkan i Hernösand är förfallen och behöfver ombyggas, hvilket icke kunnat företagas af blist på tillgångar; få Rikets Ständer, på dessa grunder, i underd. anhålla, det E. K. M täckes i Nåder medgifva, det de ifrån Hernösands Still till Upsala Domkyrka nu anslagne 124 så kallade Domkyi kotuunor må hädanefter tillkomma Stiftskyrkan i staden Hernösand. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 11 Jul ii 1834- N:o 64. Uppläst och godkäadt hos Ridd. och Adrin den 11 Joli! i8"5f. Preste-Sl "indel den i l Borgare-Slåndet dru i i Bonde-Siandet dru II Rikets Ständers underd.