Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har du icke märkt, hur kiselstenarnas gnidning mot hvar andra i bäcken så småningom afrundar dem alla? Just så är det med menniskornas lif: hvar och en hjelper till att bilda sin nästas karaktär, i det hvars och ens inflytande, tyst men säkert, förbättrar eller försämrar dem, i hvars sällskap han rör sig. Vårt uppförande måste ovilkorligen frambringa goda eller onda frukter. Om vi vore fullt vakna för denna sanning, så skulle vi helt visst lefva försigtigare, än vi göra. Våra sjelfviska handlingar, våra obetänkta onda ord, vårt tanklösa förlöjligande af heliga ting skulle mindre ofta förekomma och mer uppriktigt ångras. Tanken härpå, mina vänner, och försöken göra klart för eder, hvilken allvarsam sak detta inflytande är, som I icke kunnen låta bli att utöfva, och hvilken skuld som kommer att hvila på dem, som haft sitt ansvar klart för sig, men likväl försummat tillfället, och, obekymrade om verkningarna, låtit sitt exempel till ondt eller godt blifva beroende på en slump. I många fall, der ett fel blifvit begånget, är den, som blir straffad, ej ensam klandervärd, utan kanske ännu mer den, som genom ett dåligt inflytande på tusen sätt hindrat honom att gå den rätta vägen. Jag önskar nu särskildt tala till systrar, i MoUnslrihn. synnerhet äldre systrar. Jag önskar, att ni ville stanna och betänka, hvilken märkvärdig makt, ni hålla i edra händer, till edra yngre syskons ledning. Napoleon brukade säga, att den stora bristen i Frankrike var den på goda mödrar. Jag har ofta tänkt, att en stor brist hos oss linnes på goda systrar. Kanske tror du, att de små äro för unga för att gifva akt på dig, men det är ett stort misstag. Barn äro förunderligt skarpa iakttagare och tyckas hafva en slags instinktmessig upp fattning af menniskors bevekelsegrunder. Mången särskild stor vänlighet, som du bevisat dem, skola de kanske glömma, men verkningarna af ditt dagliga exempel skola följa dem genom lifvet.
Ingående från den åsigt, all anvisandet på Riks-banken af beslämda lånpellrr krediti v-lnrlng all anlilas uteslutande af vissa samhällsklasser, om älven på den lid, då denna bank var den enda allmänna lånf-inrätlning i landel, lill äfvenlyrs lämpligt och för industriens belrämjande nödvändigt, dock, vid numera inträdda förändrade förhållanden icke öfvcreusstämmer med en riklig bank-förvaltning eiler är af behofvet päkalladt och mäste blifva det ännu mindre i samma män, sorn, genom bank-inräPningars bildande och spridande öfver landel, tillfället alt der erhålla läne-bidrag för en hvar underlällas, hafva Rikets Ständer, i ändamål tillika alt af Riks bankens medel bereda erforderliga tillgångar till Filial-bankers förläggande, ansell någon förminskning böra ega ruin i det för inanufaklurernes och fabrikernrs understöd anvisade krediliv-belopp, och hafva derföre i afseende härå fallat följande beslut: 536 E<rpédHions-iltshollels körs/ay till underd. Skrifvelse N:o 469. Såsom kreditiv lill m a nufak lurer ries oell fabrikernes understöd iir anvisadt eli belopp af 2,700.000 Riksdaler Riksmynt. Della kreditiv, som dock under livartdera året 1858.
I afseende på sättet, huru dylikt utbyte skulle ske, har dock ännu ej något förslag, mig veterligen, blifvit framstäldt. Då R. St:r i sin sista skrifvelse i detta ämne — det finnes nemi. två sådana för handen — i underd. anhållit, att K. M. måtte, efter skedd utredning af ämnet, till II. St:r aflåta nådig Propos. till utbyte af grundräntan mot bevillning, finnes ej en gång antydt, om, på sätt förut ofta skett, vid en viss grundräntas borttagande, man helt simpelt skulle ersätta den genom allmänna bevillltingen, eller om den skulle ersättas genom ökad bevillning å andra qvarnar, eller genom särskild bevillning å de mjöloch sågqvarnar, hvilka nu erlägga grundränta. K. M. har, sedan ämnet blifvit af KammarColl. utredt, i den nu föredragna skrifvelsen, på de skäl, R. o. Ad. nyss hört sig föreläsas, förklarat det vara nödigt, dels att de grunder, hvarefter bevillning för qvarnar och sågar »af olika natur» skulle utgå, måtte blifva i sammanhang med sjelfva förändringen i beskattningssättet närmare bestämda, dels att tillses borde »att staten genom bevillning får sig tillförsäkrad skälig ersättning för den hittils af qvarnar och sågar utgående ordinarie grundskatt.» K. M. har således nu ölverlemnat ärendet till R. St:r, för att, sedan beslut i ämnet blifvit af dem fattadt, åter pröfva sjelfvabufvudsaken, om nemi. R. St:rs begäran vid 1853 och 5 4 årens Riksdag borde bifallas eller ej. Det är på grund af detta förhållande och då båda StatsMakterna och det Embetsverk, som kan anses ega närmaste kännedom om detta ämne, nemi.
Med ledning så väl af forén :de omständigheter, som af egna erfarenhetsrön och meddelade uplysningar, har brukningstiden blifvit så bestämd för de persedlar, hvilka tillhöra det indelta manskapets stora och mindre monderingar, som tabellen 15 utvisar. Hvad serskildt den del af stora monderingen angår, som innefattar beväpningen med hvad dertill hörer, så utgöres den af sådane persedlar, till hvilkas förbrukning tiden icke medverkar, då nödig omsorg egnas deras underhåll, hvarföre någon skillnad ej eller blifvit gjord i den bestämda brukningstiden för det indelta och värfvade manskapet. Till förenkling af kostnadsberäkningarne bar dock beväpningen med hvad dertill hörer, ehuru tillhörande och upförd bland stora monderingen, serkildt blifvit uptagen till sitt årliga kostnadsbelopp di). Samma skiljaktighet emellan det indelta och värfvade manskapets tjenstgöringsförhållanden, som föranleder olikhet i persedlarnes brukningstid, föranleder äfven olikhet i deras underhållande a) Emot erläggandet af den anförda afgiften äro rusthållarne äfven befriade frän sadelmonderingens anskaffning och underhåll (se nästa Art.) t) Se Tab. 30 och 35. c) Se Tab. 30 och 30. d) Se Tab. 23 och 32. Den 7 December. 85 och förhindrar att ordnandet häraf kan ské på samma förmånliga sätt för det indelta mamskapet som för det värfvade. Pä grund af förenämnde skiljaktigheter gäller för persedlarnes underhåll följande: För Indelt manskap: Så väl stora som mindre monderingen utgöres af persedlar, som hafva bestämd brukningstid, efter hvars förlopp de med nya af kronan ersättas. Bristfälligheter, som å stora monderingen upsla afhjelpas på kronans bekostnad, sä vidt ske kan af brigadernes egne handtverkare. De persedlar, som genom soldatens förvållande förloras eller förstöras, ersättas på dess bekostnad. För Värfvadt manskap: l:o Stora monderingen utgöres af persedlar, som hafva bestämd brukningstid, efter hvars förlopp de med nya af kronan ersättas.
Besvärsoch Ekon.Utskls den 12 di nnes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o g, i anledn. af väckt motion om inskränkning af röteringsbesväret, till öfverensstämmelse med hvad de derom afslutade contract bestämma. Uppå begäran af Frih. Hamilton, Hugo, upplyste undert. Ridd.Secret., alt från de öfriga RiksStln ingen underrättelse ankommit om deras beslut öfver ifrågavar. utlåt. Frih. Hamilton: Jag tager mig friheten fästa uppmärksamhet på den motion, som utgör föremål för detta utlåtande. Denna motion är af stor och ingripande vigt, samt torde påkalla åtgärder af R. St., men icke sådana åtgärder, som af låkön.Utsk. kunna föreslås, ulan sådana, som ovillkorligen kräfva beslut af R. St., och icke blott beslut, utan derjemte icke obetydliga statsanslag, om ärendet skall få den verkställighet det tyckes fordra. Motionären har föreslagit, att roteringsskyIdigheterna må återföras till hvad K. förordn. den i3 Maj i685 bestämmer. Då genom denna förordn. obestridligen ett contract fastställdes emellan Staten och rotehållarne, synes det för mig och flera ledamöter af Ekon.Utsk. lika obestridligen vara rotehållarens rätt att få detta contract efterlefvadt, så att han icke behöfver, utöfver contract, gifva någon slags afgift till roteringsskyldighetens uppfyllande. Om åter detta är obestridligt, behöfver visserligen icke rotehållaren gå till Ständerna för att få afskaffadt hvad han nu utöfver sift contract erlägger, ty han kan i laglig väg finna hjelp. Jag tror till och med att det U t ii 20 Mars c. m. vöre Just.ombmlsmls skyldighet att i sådana mål, som röra liela menigheters ratt, utföra deras talan opåmint, hvilket är den vackraste delen af hans åliggande.
Skrifvelse, N;0 tSo. ungefärligen enahanda, sorn med det för hamn-anläggningen vid Åhus, staden Christianstad tillerkända bidrag af allmänna medel; hafva Rikets Ständer bifallit, att jemväl den lånesumma, som för nyssberörde ändamål vid sista Riksdag beviljades, må, under fortsatt tillämpning af de för utbetalandet häraf då stadgade villkor, nämnde köping af Riksgälds-Contoret tillhandahållas sex månader efter det derstädes styrkt blifvit, att alla hinder emot påbörjandet af arbetet enligt fastställd plan äro undanröjde; börande dock detta arbetsföretag, så vida statsbidraget dertill skall få tillgodonjutas, oviilkorligen vara börjadt inom 1847 års slut. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla., Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj i8|5. Preste-Ståndet den i4 Borgare-Ståndet den i4 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sättet, ordningen och villkoren för utbetalning af anslagsoch lånesummor till befrämjande af odlings företag och allmänna arbeten. (Stats-Utsk:s Mern., N:o 276.) S. A. K. Då Rikets Ständer funnit åtskilliga förändringar erfordras uti de i 56 §. af nu gällande Reglemente för Riksgälds-Contoret meddelade stadganden och bestämmelser för utbetalningen af anslagsoch lånesummor till befrämjande af vattencommunicationer, hamn-anläggningar, odlingsföretag och vägförbättringar, få Rikets Ständer sina i afseende härå fattade beslut nu i underdånighet anmäla.
All den lättnad, hvartill dessa nya kommunikationsmedel gifva tillfälle, synas böra vid posternas fortskaffning beredas de skjutsskyldige och tillika de billiga fordringar på en större snabbhet och lätthet i förbindelserna, som vid en stigande utveckling göra sig gällande, i möjligaste måtto uppfyllas. Särskildt synes det vara af vigt, att tidningarne, hvilka numera utgöra den tyngsta delen af poslförsändelserno, måtte företrädesvis med begagnande af ångbåt och jernväg fortskaffas, äfvensom att tryckta skrifter i korsomslag, i likhet med hvad i andra länder eger rum, kunna, mot en billig afgift, af posten befordras på de talrika linjer, der ångbåtseller jernvägsförbindelse finnes. Då Utskottet funnit Revisorernes i detta ämne gjorda framställning förtjent af uppmärksamhet, har Utskottet, som delar Revisorernes åsigter härutinnan, trott sig böra hemställa, Stats-Ulskottets Utlåtande JM 21. 24 att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla det vederbörande måtte undfå nådig befallning att vidtaga ändamålsenliga anordningar i afseende å försändningar med posten af tidningar, brefpaketer och tryckta skrifter, samt att då ångbåts - och jernvägskommunikationerna numera ega en ganska betydlig utsträckning, sådana lägenheter företrädesvis och der så lämpligen ske kan dertill må användas. Veterinärinrättningen i Stockholm. § 16. (1861 års Rev.-ber. pag. Sa.) Jemte förmälan, hurusom vid besök å Veterinärinrättningen Revisorerne, efter tagen kännedom om förhållandena derstädes, icke funnit annan anledning till anmärkning, än att inrättningens tillgångar syntes otillräckliga för dess fullt ändamålsenliga ordnande, hafva Revisorerne framhållit den omständigheten, att inrättningen vore helt och hållet i saknad af ett tjenlig t stall för nötboskap och mindre djur.
8. och sålunda minskats tned R:dr silfver . 2,374,913: 18. 4. då uttagen och utförseln ur riket af metallisk valuta oafbrutet fortgått äfven under vinlermåuaderne; dä kursen fortfarande höll sig öfver pari och anledning snarare vöre till kursens stegring än dess fall, samt då det således kunde emotses att vid tiden för en Ulligare kommunikation med utrikes ort, påkänningarne ä metalliska kassan skulle, för betäckande af den import, sorn med skäl befarades icke komma att uppvägas af export och fry k tfört jenst., blifva lika stora, om ej större, än under det föregående året; så ock enär, vid dylika förhållanden, en förstärkning af kassan, i händelse af ovilkorlig behof, till hvars framkallande småsedlarnes vid 1849 års utgång föreslående indragning onekligen skulle medverka, icke läte sig verkställa annorlunda, än genom anskaffning, på dryga vilkor, af utländskt lån eller kreditiv, en palliativ åtgärd, sorn alltid mäste medföra skada lör Banken och följaktligen lörsjt i sista rummet vidtagas, hade Fullmäktiges pluralitet ansett tiden vara inne för begagnande al de, Fullmäktige anvisade, utvägar lör att afböja metalliska kassans nedsjunkande; att pluraliteten för denna åsigt herntat ett ytterligare stöd af föreskriften i Bankoreglementets 112 §, enligt hvilken Fullmäktiges första pligt är att upprätthålla myntvärdet genom, bland annat, dels reglering af Bankens sedelutgilning med fortfarande uppmärksamhet å metalliska Bits. lill fl. St.
Om det finnes något 102 SANNINGENS VÄGAR SALVATOR. så olyckliga ut här. De se ut att arbeta och schackra och supa och bjuda ut sina varor och sig själfva ganska gladeligt. Men jag tycker dock inte att folk egentligen ser DEN GAMLE (med ett belåtet flin, hviskande). Ja, ser du, det är just det som är helvetestyget. Trodde du verkligen att jag var den dumma djäfvul, som folkfantasien och teologerna målat ut mig för? Och som behöfver tillgripa sådana vanskliga medel som att bränna och steka sina offer. SALVATOR. ändå förtjänar så mycket att de kunna sätta in sina besparingar i en bank tycker jag DEN GAMLE. med dem. Det ska jag säga dig hvad som är det värsta (Tar honom vid armen och drar honom afsides och Det värsta med dem, det är just att de äro i SALVATOR. Hur så? DEN GAMLE. och berättat dem att om de bara arbeta och spara, Här har varit en prinsessa som de kalla Speranza Men hvari består då dessas pina? När arbetarna hviskar hest.) helvetet utan att veta det. så skall deras ställning så småningom förbättras och FEMTE AKTEN 103 - de blifva lika sina herrar. Och det tro de dumma nöten och begripa inte att deras arbete och besparingar bara tjäna till att fastare hamra den gyllene vagn, som skall krossa dem alla under sina hjul. Ser du, det är en nationalekonomisk uppfattning, som går vida öfver horisonten på en sådan där liten flicka som Speranza. VERA. misstag? Men hvarför upplyser du dem då inte om deras DEN GAMLE. omkring och säga folk sanningen och bli utskälld för det och inte bli trodd till på köpet. Förr var jag också sådan som du jag brann af ifver att ställa Jag är gammal, kära barn, jag är trött på att gå till oro öfver allt. Nu har jag blifvit spak och fredlig och sköter min reumatism och låter världen ha sin gång. VERA. du inte säga dem sanningen, så skall jag. DEN GAMLE. dig, min flicka. Du anar icke hvilka obehag och trakasserier, du skaffar dig på halsen. VERA. Salvator, låt oss gå och tala med dem.
I Interims-regeringen skola de Svenska ärendena af den Svenska föredragande, till hvars befattning de höra, föredragas, i protokoll fattas och expedieras på Svenska språket, och de Norrska ärendena af den Norrska Stats-Ministern föredragas, i protokoll fattas och på Norrska språket expedieras. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. 3 Saker, som angå båda Rikena och ej genom sin natur tillhöra något särskildt departements handläggning, föredragas af Siats-Ministern för utrikes ärendena och expedieras till hvartdera Iliket på dess språk, lill Sverige genom bemälde föredragande och till Norrige genom dess Stats-Minister. Diplomatiska ärenden föredragas äfven af Siats-Ministcrn för utrikes ärendena och införas i ett särskildt protokoll. Ärendena afgöras genom de liesta rösterna, och när rösterna äro lika, bestämme Ordföranden utslaget. Alla utgående expeditioner (resolutioner) underskrifvas af samtlige ledamöter. Interims-regeringcn skall hafva sitt säte i Stockholm, der ej sådana hinder möta, som göra det antingen omöjligt eller vådligt. I Interims-regeringen skall för ärender, sorn angå hegge llikena, Sveriges Justitie—Stats-Minister eller Norriges Stats-Minister vara ordförande, hvar sin vecka. Genom lottning i första sammanträdet afgöres hvilkendera först skall föra ordet. Om ilen Stats-Minister, hvilken ordförandet tillkommer, har förfall, uppträder i hans ställe den främste närvarande Regerings-ledamoten från det Rike, hvartill den hindrade hörer. Då ärender förekomma, hvilka angå del ena Riket särskildt, föres ordet af den främste bland dess närvarande Regerings-ledamöter. I Interims-regeringens sammanträden skall alltid antalet af medlemmar från hvartdera Iliket vara lika. Ej må beslut fattas, der icke minst två ledamöter från hvartdera Riket äro tillstädes. Vid alla de tillfällen, då det efter Sveriges och Norriges Grundlagar samt Riks-Akten hitintills ålegat hegge Rikenas Stats-råd att sammankalla Rikets Ständer i Sverige och Storthing i Norrige, för att om Regeringen förordna, skall detta åliggande hädanefter tillhöra Regent eller Interims-regering.
Klemens, den unge föreläsaren, hade med darrande röst uppläst ett messianskt kapitel ur Daniel och ett stycke ur evangeliet. Därefter hade biskopen trätt upp på predikstolen. Han avhandlade först försoningsläran, sådan hon den tiden uppfattades av båda de stora kristna lägren. Genom våra första föräldrars fall hade döden och djävulen fått makt över världen. Människosläktet hade hemfallit under satan och hans änglar och dyrkade dem i de hedniska gudarne. Gud i sin vishet hade förutsett detta, innan världen skapades, och i sin barmhärtighet utsett en människosläktets förlossare. Detta Guds råd var för djävulen okänt. Kristus nedsteg till jorden i en tjänares skepelse, underkastade sig döden för att med ett blodoffer försona Gud, underkastade sig djävulen för att med sin rättfärdiga och syndfria själ lösköpa de syndiga människorna. Men då han nedsteg till underjorden, var det endast för att predika hedningarnes själar förlossning. Djävulen fann sig sviken, överlistad. Han hade förgripit sig på en fullkomligt rättfärdig ande, på Guds egen son. Härigenom fick Jesus makt över honom och kunde återtaga de under hans välde stående människorna. Djävulen var därmed övervunnen och Adams barn förlossade. Biskopen övergick till en framställning av Kristus' person. Av aposteln Paulus' brev hämtade han bevis för homoiusions oomkullstötliga sanning, till vars ytterligare styrkande han icke tvekade att bruka slutledningskonsten, enär förståndet är en god gåva, när man blott använder det i den för tillfället rådande lärans tjänst och icke missbrukar det till försvar för andra meningar. Den tillvägabragta försoningen, förkunnade Petros vidare, är öppen för envar, men blott i den rättrogna kyrkans famn, för den som genom tron tillägnar sig Guds sons rättfärdighet. Djävulen är icke längre världens enväldige furste, men han är ännu en mäktig konung, som fortfarande kämpar mot den i kyrkan förkroppsligade treenigheten. Och han strider med framgång. De heliga skrifterna vittna klart, att hans rike mot tidens fullbordan ånyo skall vara det starkare, tills Kristus återkommer, störtar det, håller domen över onda och goda, över rättrogna och kättare, samt grundlägger det tusenåriga riket.
Fransmännen att deltaga uti dessa staters frihetskrig, icke hade någon hög rang inom diplomaternes corps, ej heller åtföljdes af en lysande beskickning; det var Boktryckaren Benjamin Franklin, om hvilken Ludvigs hof vid audiens-tillfället yttrade: ”hvem månde den gamle bonden vara?” Då de i jemförelse med oss mäktiga AngloAmerikanska staterna i nuvar. stund hos de flesta stater endast hafva charge's d’affaires, så tror jag, alt vi, utan alt äfventyra vårt anseende, kunna följa deras exempel, och jag tillstyrker bifall åt StatsUtsk:s förslag. Gr. Frölich: Jag vill medgifva Gr. Löwenhjelm det af honom anmärkta förhållande, att det verkligen var StatsUtsk, i sitt första mern., som ordade något om bruket af charges d’alfuires i stället för ministrar, men det var också den enda anmärka, jag trott kunna göras mot StatsUtsk:s omnämnda betänkande. Det är påtagligt, om man genomläser det liela, att sådant skett af samma känsla, som föranledde Gr. Löwenhjelm att vid discussionens början aflägsna sig, eller, som han sjelf sagt, af en grannlagenhet, som han sedermera sjelf funnit otillbörlig. Det var påtagligt, att StatsUtsk. icke ville just orda mycket om hvad det var för skäl, hvarföre det ville afkorta de 100,000 r:drna. Emedlertid är det visst icke sagdt, att den fausse lionté, som föranledt StatsUtsk. att tala om charges d’affaires, berättigade herrarna att rikta hela sin argumentation mot detta yttrande; ty om det varit rätt att med några ord besvara den der strofen af StatsUtsk., så hade man icke behöft ingå i så långa orationer om skilnaden emellan charge's d’affaires och ministrar. Jag medger likväl, att det deremot var ganska diplomatiskt att uppfatta den der lilla anlednm af StatsUtsk. , för att sedermera komma med en lång discussion!
Om städerna förut egt denna rättighet all erhålla tolag vid utförseln af bräder och plankor, och man nu föreslagit alt borttaga densamma, skulle äfven jag hafva ansett det som en orättvisa. Men sedan 1830 års tulltaxa antogs, hafva bräder oell plankor varit befriade från erläggande af lolags-afgift. Frågan är således icke att fråntaga städerna en inkomst, som de förut egt, ulan endast en hvartill de anse sig ega rätt; ty det är ännu högst obestämdt, huruvida städerna hafva rätt alt upbära tolag för alla sådana varor, hvilka äro belagde med tull. Detta torde kanske fordra en längre undersökning, än som nu kan vara föremål för R. o. Arks öfverläggning; och R. St. hafva dessutom i afseende å åtskilliga varor redan föreslagit, att tolag icke skall ega rum. Så är t. ex. förhållandet med ull, sora icke bär någon tolag, hvaremot andra varor äro dermed belagda. Således finnes häruti ett prejudikat, hvarigenom visas, alt vissa varor kunna från tolag befrias; och jag får på grund deraf anhålla om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag trodde icke, att della mål skulle i dag förekomma, eljest skulle jag hafva eftersett, burn förhållandet var med tolagen före år 1842. Men jag förmodar, att tolag den tiden utgick för bräder, emedan Gr. Gyldenstolpe icke sagt motsatsen. Om likväl en utförselstull, som längre tid erlagts, ett år borttages, men sedermera återslälles, så bör han väl återställas i samma skick, som förut. Har fördenskuld tolag utgått före 1842, så bör han väl äfven erläggas efter 1854. Gr. Lagerbjelke, Gust.: F. n. utgår ingen tolag vid ut förseln af bräder och plankor, och utförselstull erlägges ej heller för dessa artiklar.
"Gör just intet till saken", inföll med lugn mine den erfarne gubben, "kunde till och med en liten stund, en så varm tid på dagen, endast krafterna det medgåfve, taga lindrig motion i vagn, ty feberdagarne äro redan längesedan förbi, och återkomma heller icke mera. Det är nu endast bröstet, hvilket erfarit en dödande skakning, som bör hafvas noga afseende på, men, för hvilket jag verkeligen frugtar all medicin blir fåfängt använd. Har ännu alldeles intet tecken till blod derur visat sig?" frågade han nu med betänklig mine. "Nej, icke märkligt." "Nå Gud gifve ett så sällsynt fall här kunde inträffa, men det är högst otänkbart. Var emedlerlid ytterst vaksam att vid första störtning, hvilken ovilkorligen till någon del måste försiggå, använda den i dag föreskrifna medicinen, samt låt vidare genast lemna mig underrättelse", och härmed strök han på foten. O! måtte endast den redan hemskt inbrytande natten lyckligt försiggå, och den sjukes plågor icke i alldeles för hög grad komma att pröfva det ömma känsliga moderssinnet, hvilket af inga föreställningar låter sig hindra, att åter genomvaka denna natt hos den arma! Den 25. Middagstiden. Ingen förändring; samma kraftlöshet, och samma lugn. Den sjuka har allt sedan i går icke yttrat ett ord, men tillkännagifver blott med det ljufvaste småleende, och en stundom till sin omgifning svagt uträckt hand, sitt varma erkännande af deras omsorger för henne. Det arma bröstet arbetar tungt, och tyckes endast erfara någon lindring medelst ett ständigt upphöjande af hufvud-dynorne. Gud! hvilken jemmer; Hofrådinnan kan ej tröstas, och det bekymrade Hofrådet smärtas dubbelt: af att till denna grad se sina älskade lida, utan att dervid äga förmåga till den ringaste del afhjelpa det onda.