Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonoviiUt• skotts Betänkande, angående föreslagen jemkning i Stängselskyldigheten Bye?nän emellan, då Storskift te eller Enskifte för sig gatt. Hederv. BondeStåndet har, genom FrotocollsUtdrag af den 6 sistlidne Februarii, till OeconomiUtskottets särskilda handläggning öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmågtigen Olof Månsson från Blekiuge Län, deruti, med fästadt afseende derpå, att icke sällan skall hända, der antingen laga kraft vunnet Storskifte, eller ock Enskifte i Byelag blifvit verkståldt, och allmän Landsväg, Häradseller Sockneväg finnes anlagd igenom Byens egor, att vid fördelningen af egorne, desse komma att understundom genomstryka endast Lagutskottet! BctånkanAcn. 201 en af Byemännens egoskifte, hvarigenom denna , så vida han vill hafva eina å ömse sidor om vägen tilldelde egor fredade måste på egen bekostnad uppföra stängsel, Riksdagsmannen hemställer, att en sådan förklaring af Kongl. Förordningen den 9 Februarii I802, rörande Stängsel-skyldigheten, må meddelas, att der allmän Landsväg, Haradseller Socknevåg finnes anlagd öfver Byens inegor, eller odlingsbar utmark, bör stängsel utmed silke vägar af Byens samfält upprättas och underhållas, äfven sedan Storoch Enskifte derstädes för sig gått j och har RiksdagsFullmägtigen Eric Pehrsson från Elfsborgs Lån härvid erinrat, att den föreslagne rättelsen i StängselStadgan äfven borde sträcka sig till Byeller Utfarts-vägar i allmänhet. Hvarförutan Hederv.
Jag vill nu icke vidare fästa mig vid den f. u. allt för stora mångtaligheten, emedan delta är en sak, som lätt nog skulle kunna afhjelpas; men huru stort antalet af de styrande i Interimsregeringen än bestämmes, antingen den skall bestå af 20 ledamöter, såsom f. n., eller af 10, som i Norge blifvit föreslaget, eller af 8, såsom i K. M:s Propos. blifvit bestämdt, eller af 4, såsom Unions-komiténs förslag innehåller, så ligger det oriktiga i sjelfva grundsatsen deruti, att ledamölerne lill halfva antalet äro oansvarige i hvartdera Riket, och att den ansvarighet, som af dem skall utkräfvas icke heror af samma myndighet, utan den ena hälften är ansvarig i Norge inför Storthinget, under det den andra är ansvarig inför Const.-Utsk. i Sverige, till följd hvaraf hvardera hälften mäste rätta sig efter de i hvartdera landet förherskande åsigterna och i främsta rummet tillse, huru dess åtgärder kunna försvaras inför den myndighet, som äger att deröfver dömma. Huru är det väl tänkbart, att någon säkerhet om harmoni skall kunna finnas inom en sådan Regering? Jag talar naturligtvis här icke om vanliga och fullkomligt lugna tider, då en Regering, särdeles om den inskränker sig till endast de kuranta ärendenas behandling, nära nog kan gå af sig sjelf!.; utan frågan är om sådana brvdsamma förhållanden, som kunna föranledas icke blott af politiska brytningar utan äfven af stridiga intressen i åtskilliga andra vigtiga frågor, deri olika åsigter inom båda Rikena lika lätt kunna upstå, sorn man sett exempel deraf inom olika delar af vårt eget land, Öfverväger man vådan af en konflikt mellan olika åsigter i dylika frågor inom en af flera personer från båda Rikena sammansatt Regering, så torde man besinna sig, innan man önskar bibehålla en sådan Regering.
Jag återgår nu till besvarande af de speciella anmärkmr i sak, som Hr Gr. Anckarsvärd framställt. Härvid förekommer först frågan 0111 löneförbättring för Arméens befäl. Det är naturligt, att så mångartade och med svårighet utredda aflöningsförhållanden, som Svenska Arméens, alltid skola föranleda en mängd anmärkmr, för hvilka äfven de enkla ste löne-regleringar äro så lätt utsatte. Med nöje finnér jag att Gr. Anckarsvärd ansett behofvet af en lönetillökning för de värfvade Regementenas befäl vara ögonskenligt, och ingen skulle heldre än jag se om såväl StatsUtsk. som R. St. delade Hr Gr:ns åsigt, att de föreslagna lönebeloppen borde till någon del ytterligare höjas. Särskildt gäller detta, såsom Gr:n säger, för Lifgardet till häst och t*en 28 Januari f. m. 153 Kronprinsens Husar-reg:te, och jag har för min del ingenting att invända emot den ifrågaställande tillökningen, så mycket mindre, som jag redan uti mitt anförande till Stats-Råds-Prot. pag. 7, uttalat min åsigt sä lydande: »1 sammanhang härmed (häst-rationerne) vägar jag i underdånighet erinra om den öfriga kostnad, sorn, på sätt nyss nämndt när, särskildt drabbar dc Officerare, hvilka måste hafva tjensthästar, »nemligen den ingalunda obetydliga utgiften för stallhyra, hästarnes »skötsel och skoning, stall-effekter m. m.
I afseende å antalet af 1860—1861 vinterfödde kreatur får Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande Tab. N:o 3. underdånigst åberopa bilagde tabel N:o 3, samt rörande ungefärliga beloppet af spanmål använd till kreaturens utfodring tabellen Litt. A. Hvad af kastningen af ladugården angår, har den icke varit obetydlig, och den förra stigit i samma mån som den senare förbättrats, ehuru förbättringen bestått icke så mycket i förökande af kreaturens antal, som icke fastmer i den rikligare utfodringen, hvars vigt gjort sig gällande äfven hos en ringa del af allmogen. Denna afkastning liar dock ej varit af någon betydenhet, för så vidt den uppkommit genom försäljning af lefvande kreatur till andra län, emedan denna handel inskränkt sig till afyttrande af stalloxar, som vanligen uppköpas i Österoch Westergötland samt Småland; men deremot hafva öfriga ladugårdsprodukter, smör, ost och ägg till ej så ringa värde afgått, synnerligast till Stockholm. Sålunda hafva genom Hjelmare kanal från Hjelmaren till Mälaren blifvit afsände: år 1856 2,694 Lä Smör, » 1857 3,528 » », » 1858 4,536 » », » 1859 4,841 » » och » 1860 4,247 » »; utom det som under senaste åren afsändts på den 1856 öppnade jernvägen mellan Örebro och Arboga samt det som vintertiden afgått med foror till Stockholm. Tab. Litt. B. Handelspriser å säd åren 1856—1860. A) Krån Örebro stad, som utgör centralpunkten för spanmålshandel^ har lemnats fölHvete. Råg. Korn. Hafre. Boskapsskötsel. Priserna på kreatur och ladugårdsprodukter hafva omvexlat, å en Norsk häst från 200 till 300
Rörande frågan om Malmö Stads skyldighet, att erlägga 2 Procents afbetalning på det Från RiksgäldsContoiret erhållne Lån, beslöt Ståndet, att äfven för detta år ränta och Capital afbetalning bör utgå, men derefter oclc intill nästa Riksdag upphöra, så framt ej lindring i Inqvarteringsbesväret för Staden inträffar af minst en Sqvadron. Bihang till R. S. Fröt, 9tde Sami. 40 <52.6 Fröt. Utclr. d. 4 Aug. 1(325. Beträffande ersättning af 200 Rd. årligen till Vadstena Stad, så länge Inqvarteringsbesväret i och för Correctionslnrättningen fortfar, jemte en lika ersättning till Staden Varberg, för Servicen till det å Fästningen förlagde Befäl och Manskap, blef Utskottets utlåtande bifallet. « Hvad åter angick Götheborgs Stads luqvartering samt användande af de Kronans byggnader, som blifva öfverflödige genom det Garnizonerande Troupper, från en Stad till en annan förläggas, för blef Ståndet vid hvad Utskottet i sitt förra betänkande yttradt. Fran Vallofl. B or gare St and et. 1 S. D. StatsUtskottets betänkande N:o 345, i fråga om de för Beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagna HemmansRäntor, föredrogs å nyo och bifölls. S. D. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets Betänkande N:o 34, öfver anmärkningar vid Utskottets jemte dess Betänkande N:o 2 aigifna Utlåtande, Bilagan Litt. I., rörande en och annan fråga, i afseende på Bankens Trot. Utdr. d. 4 Au g. 1823. 6sf OdlingsLån, fann BorgareStåndet, som bifallit sistnämnde Utlåtande, det förnyade Betänkandet endast böra läggas till handlingarne. S. D.
Som en stormvind var han borta utan att ens ha sagt adjö åt tant Lova. »Kära barn», sa jag, »nu var du orättvis. Villy är ärlig.» »Det är han», svarade Ester, »åtminstone tillräckligt ärlig för att arbeta sig in i den tron, att allt han säger och gör är rätt, men hans chargång är odräglig ibland. Emellertid är jag ledsen för tants skull, att jag retade honom. Men man kan bli ond, när man hör något sådant här» – hon gjorde en rörelse med hufvudet – »kallas »jolm.» »Kom gå vi», sa jag nedslaget. Det ligger nu en gång för alla utom min förmåga att kunna ha roligt när en ann är ledsen, och att stackars Villygossen var riktigt ledsen, det kände tant Lova på sig. När vi kom nedför trappan, stod Villy och bråkade med karlen i hörnet, hvilken mycket riktigt nekade att lämna ut hans käpp, under den futtiga förevändningen, att Villy tappat den där bleckbiten. »Skynda sig, snälla lilla fröken», sa jag, i häpenheten glömmande att vi var du, »och gör honom glad igen.» Ester drog ihop sina mörka ögonbryn – hon har de vackraste mörka ögonbryn till sitt röda hår och hvita hy, men så gick hon fram till Villy och sa: »Jag är ledsen, om jag sårade er mer – än ni förtjänar. Jag vet att ni menar ärligt – fast ni är så förfärligt » Hon log till, ett sådant innerligt vackert och älskligt leende. »Hvad då?» frågade han med käppen under armen, som han ändtligen tillskansat sig af den där högst misstänkta karlen. »Ja, det talar jag inte om förr än nästa gång vi träffas, för att inte störa vår sköra vänskap», skrattade hon. »För tant Lovas skull? Hon räckte honom handen. Han låtsade tveka litet, men så tog han den, och så var molnet öfver, Gud ske lof! Nu såg vi på möbler, porseliner, akvareller, till dess det kändes som om jag haft en stor sillsalat i hufvudet, och jag riktigt flämtade af trötthet. »Stenmuseum bryr vi oss väl inte om», sa Ester. »Bäst ta alltihopa på en gång», sa jag matt, »så slipper jag sedan.»
Orsaken härtill ligger förnämligast deruti, att den utomordentliga liflighet i allmänna rörelsen, som inträffade under åren näst före 1856 och jemväl sistnämnda år fortfor, sedermera upphörde, och rörelsen återgick till ett mera normalt förhållande; dock torde äfven andra omständigheter i sin mån hafva medverkat till. berörda minskning, såsom den inträdda förhöjningen i skjutslegan, som föranledt mången att dels inskränka sina resor och dels, så vidt ske kunnat, dervid begagna egna hästar eller anordnad skjuts, dels ock att skjutsen för paketoch snällposterne vid ökadt antal stationer bestrides medelst beting, samt att sjökonmiunikationerne mera anlitas och slutligen begagnandet af den emellan Göteborg och Töreboda färdigbyggda jernvägen, i riktning till hvilken jernväg eller dess närmaste station Falköping, landsvägen inom Jönköpings län fortgår på en kortare sträcka, än den väg, som förut befors vid resor till Göteborg. Minskningen i skjutsåtgång och svårigheten för en entreprenör att beräkna det hästantal, som alla årstider må vara erforderligt för skjutsens bestridande, kan anses såsom orsak dertill, att så få skjutsentreprenader vid gästgifvaregårdarne i Jönköpings län kommit till stånd. Alla de, som finnas, hafva dock tillkom mit under den ifrågavarande femårsperioden. Postskjutsen för de ordinarie posterna bestrides af de vanliga posthernmanen, men öfriga paketoell brefposter fortskaffas dels efter beting och dels medelst gästgifveriskjuts. En ny postkommunikation har blifvit inrättad emellan Jönköping och Boxholms postkontor i Östergötland. Kronobrefbäring en verkställes på från ålder brukligt sätt, eller att dertill anslås i tur varande hemman inom Tveta, Wista och Mo samt Norra och Södra Wedbo häraders fögderi, likväl så, att i sistnämnda fögderi ersättning åtnjutes med 25 öre för hvarje tillryggalagd mil, hvilket belopp hvarje år utdebiteras på samtlige brefbäringsskyldige hemman. Inom Östra härad är densamma ordnad enligt Kongl. Brefvet den 30 November 1849, och ersättning för ombesörjandet deraf erhålles med 121 öre milen.
Utlåtande IV.o v"J. S rätt öfver dess jord, samt uppodlingars befrämjande och öpnade utsigter för mindre förmögne personer, alt förvärfva eganderätt lill jord, motverkades af de på landet öfliga förpantningar, så borde tillåtelsen till dylika afhandlingars ingående genom bestämda föreskrifter inskränkas,. Sorn skäl för detta yrkande bär Motiona iren a »dragit, att hemmansegare, sorn af hvarjehanda orsaker kommit på obestånd, vanligen, för att åtminstone för ögonblicket rädda sig från penningeförlägeuhet, begagnade den utväg, att bortförpanta någon del af hemmanets jord, med förbehåll å paul.hafva rens sida om återfående af pantskil lin gen, hvarmed fortfores intilldess största delen af egorne voro afsöndrade från kolstaden, derigenom hemmanet slutligen förlorade sitt värde och åboen sin utkomst. Emedlertid lemnade ett sådant förfarande utväg till bosättning för flere personer, hvilka genom lättja, sjelfsvåld och andra oarter åsladkommo hvarjehanda olägenheter och förargelse, samt äfvenledes tillfälle för en egennyttig jordegare att, medelst betingadt arbete af fö r p a n t ni n gs in n e h af v a r e 11, utarma och på ålderdomen, då krafterne icke vidare tillåta något arbete, under förebärande af brist i Contractets fullgörande, afhända honom dess jordlägen het» Efter det vice Talmannen Jon Jonsfon, jemte flere af Ståndets medlemmar, förenat sig i motionen, har Anders Ericsson frånÖrebro Län äfven deri instämt, under yttrande, att förpantningar och jord-afsöndringar medförde menliga följder, dels för Bergslagerne, i anseende lill skogens utödande, dels oek i allmänhet derigenom, att de, medelst lättade utvägar till bosättning, inskränkte hågen bland den fattigare classen, att bos andra med arbete söka sin bergning. Deremot har Eric Pehrsson från Gefleborgs Län vid de föreslå ene inskränkningarnes antagande funnit betänkligheter, hvilka blifvit af Nils Mänsson från Malmöhus Län, Johannes Jansson från Elfsborgs, och Sven Heurlin från Kronobergs
Beträffande åter det fall att, i följd af stridighet i lynne och tänkesätt samt under ständiga utbrott deraf, uppenbart hal inträdt emellan makar, så eger väl dervid ett annat förhållande rum; men jag har funnit betänkligt att understödja förslaget äfven i den delen. Hela 1810 års åberopade författning är nemligen mindre redig och bestämd, synnerligen den sednare hälften deraf, — der bestämmes t. ex. icke ens, huruvida makarna för att, i anseende till oenighet, kunna vinna äktenskaps-skilnad, böra åter hafva sammanflyttat ejler skilnaden till säng och säte, — och att partielt förändra berörda förordning, såsom Utskottet föreslagit, utan att tillika afhjelpa dess brister, finnér jag olämpligt, helst något trängande behof af en sådan förändring icke torde för ögonblicket förefinnas. Hade Utskottet deremot visat sig böjdt alt fullständigt revidera och, såsom motionären föreslagit, i en enda ny författning sammanföra och ordna alla skäl till äktenskaps-skiinad, skulle äfven jag hafva tillsett, huruvida jag ej bort med min röst understödja förslaget om utsträckning af de ovilkorliga skilnadsskälen, i enlighet med Lag-kommittéens, Högsta Domstolens och Lagberedningens åsigter. Alt deremot en förändring af 11 Kap. 1 och 2 §§ Giftermåls-balken, som sednare delen af förslaget innehåller, är af behofvet högeligen påkallad, är jag långt ifrån att bestrida.» Af Herr Olivecrona, K.: »Då jag icke kunnat instämma i det beslut, hvari Lag-Utskottets pluralitet slädnät, anser jag mig böra deremot inlägga min reservation; och vill jag tillika anföra några af de skäl, hvilka stadgat min öfvertygelse, rörande det ämne, som betänkandet afhandla!'. Uti sin till Borgare-Ståndet inlemnade motion, hade Herr Staaff hemställt om upphäfvandet af 13 Kap. Giftermåls-balken och Kongl. Förordningen den 27 April 1810 och att, med någon jemkning i redaktionen, 6 Kap.
Slutligen och då Kongl. Majit uttryckligen förklarat, att den sålunda för rotehållarne afsmida lindring i roterings-besväret endast kan komma att fortfara så länge Rikets Ständer vilja anvisa ett, det upphörda beklädnads-bidraget från rotebållarne motsvarande statsanslag elior, i händelse detta, till följd af inträffande stegring af prisen på beklädnads-förnödenheter, skulle befinnas otillräckligt, nödige anslagsmedel för beklädnadens anskaffning och underhåll af Rikets Ständer Kongl. Majit tillhandahållas, så anser Utskottet sig jemväl böra tillstyrka, att Rikets Ständer, för deras del, medgifva det af Kongl. Majit sålunda gjorda förbehåll; äfvensom Utskottet hemställer, att Rikets Ständer måtte gilla hvad Kongl. Majit i öfrigt beträffande det nya anslagets användande i Dess Nådiga Proposition behagat yttra och föreslå. Stockholm den 12 Februari 1837. Reservationer : Af Herr Björnstjerna, J. M., som åberopade Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande : »Häraf visar sig alt, tid efter annan, åtgärder vidtagits till beredande af lindring i den roteringsbörda, som af ålder varit provinsen Jemtland pålagd, och, så vidt Utskottet varit i tillfälle inhemta, synes, vid den derstädes sednast verkställda rotering, allas, sä väl rustsom rotehållares, billiga anspråk hafva blifvit, så noga som möjligt, iakttagna.
Huru mycken tid förspilles exempelvis icke ofta med att leta efter korkskrufven, en nyckel eller en sax. Den lillamödan att iakttaga ofvannämda grundsats belönas för den skull rikligen genom tidsbesparing. Man bör vidare vänja sig vid att aldrig låta kryddor; stärkelse, mjöl, té o. s. v., hvillca man nyss köpt hem, förblifoa liggande i pappersstrutar eller papperspåsar, utan genast tömma dem i de till deras förvaring afsedda kärlen. Soin man vet, är papper ett föga varaktigt material, som lätt hopskrynklas och sönderrifves eller också uppmjukas af fuktighet. Man kan för den skull icke undvika, att då man begagnar de varor, som innehållas i pappersstrutar eller påsar, omslaget lätt sönderslites och innehållet spilles ut. Detta sker så mycket lättare, om innehållet utgö- res af pulfverformiga ämnen eller af ämnen, hvilka hafva en spetsig eller kantig form, sådan som fö- rekommer hos kanel, torra citronskal o. s. v. Härtill kommer vidare, att många kroppar lätt draga till sig fuktighet och flyta sönder, såsom fallet är med potaska, såpa, eller att man i pappersomslag icke alltid kan skydda dem från väta. Man kan sålunda lätt föreställa sig, hvilken villervalla som uppstår i en låda, i hvilken de mest olika ämnen förvaras om hvarandra, såvida husmodern eller kokerskan icke vill aflägsna papperspåsarne. Oafsedt att ett dylikt förvaringssätt alltid måste ingifva en viss grad af motvilja hos dem, som räka få se det, så är det o c k s å d y - r a r e än hvarje annat sätt, emedan härigenom ganska ofta ämnen förstöras och blifva obrukbara, hvilka, om de förvarats i passande kärl, skulle hafva hållit sig ganska länge. Så snart man för hvarje föremål anskaffat ett särskildt kärl eller inredt en särskild låda, är det nödvändigt, alt kärlet eller lådan förses med en namnplåt för att undvika Jöroexlingar. Isynnerhet kan lätt ett misstag ega rum vid pulveriserade kroppar, enär dessa ofta knappt kunna särskiljas genom blotta utseendet. Om det redan i och för sig icke kan vara likgiltigt, om i stället för socker mjöl blandas till en
Och honom följde mycket folk utaf Galileen, och utaf de tio städer, och utaf Jerusalem, och utaf Judeen, och utaf de land på denna sidon vid Jordan. När han såg folket, steg han upp på ett berg; och som han hade satt sig, gingo hans Lärjungar fram till honom. Då öppnade han sin mun, lärde dem, och sade: Salige äro de som äro andelige fattige; ty himmelriket hörer dem till. Salige äro de bedröfvade; ty de skola få hugsvalelse. Salige äro de saktmodige; ty de skola besitta jordena. Salige äro de som hungra och törsta efter rättfärdighetena; ty de skola blifva mättade. Salige äro de barmhertige; ty dem skall ske barmhertighet. Salige äro de renhjertade; ty de skola se Gud. Salige äro de fridsamme; ty de skola kallas Guds barn. Salige äro de som lida förföljelse för rättvisones skull; ty dem hörer himmelriket till. Salige ären I, när menniskorna försmäda och förfölja eder, och säga allt ondt emot eder, ljugande, för mina skull. Glädjens och fröjder eder; ty edor lön är stor i himmelen; förty de hafva sammalunda förföljt Propheterna, som hafva varit för eder. I ären jordenes salt; är det så, att saltet mister sin sälto, hvarmed skall man då salta? Till intet mer är det nyttigt, utan att man kastar det ut, och låter det trampas af menniskomen. I ären verldenes ljus; icke kan den staden döljas, som ligger på ett berg. Icke tänder man heller ljus, och sätter det under ena skäppo, utan på en ljusastaka; att det lyser allom dem som i huset äro. Så låter edart ljus lysa för menniskomen, att de måga se edra goda gerningar, och prisa edar Fader, som är i himmelen. I skolen icke mena, att jag är kommen till att upplossa lagen, eller Propheterna; jag är icke kommen till att upplossa, utan till att fullborda.
Lotsdirektören m. m„ Andars Ahnlöf den 22 April sistlidna år allidit vid 05 års ålder, efter att hafva tillhragt 54 är i Statens tjenst, deraf 45 år såsom Officer, eflerlemnande en åldrig enka med 4 oförsörjda barn hvilkas enda utväg till bergning vore en årlig pension från Arméens Enkeoch Pupill kassa till belopp af 187 R:dr Runt, har hos Rikets Ständer blifvit Inmställdt alt, då Almlöf, efter att hafva under hela sin ungdom sysselsatt sig med ständiga sjöresor, därefter med sjömätningar på de flesta al rikets kuster, under en del af sin mannaålder såsom Chef föreställ Sjökarte-konloret, samt använd! de sisla 22 åren af sin lefnad vid Lotsverket, Rikets Ständer mätte, med afseende ä den aflidnes förljenster och den långa tid, hvarunder han offrat sina krafter för fäderneslandets hästa, tillerkänna hans efterlemnade enka och barn, åt hvilka han lemnat eli skuldsatt ho och sorn således befunne sig i ganska bekymmersamma ekonomiska omständigheter, en ärlig pension af allmänna medel. Dä framlidne Lolsdireklören Almlöf, som från den ringa samhällsställning, han genom födseln tillhörde, medelst egen duglighet beredt sig väg till Statens vigligaro och ansvarsfullare embeten, under sin långvariga och för det allmänna gagnande ver ksamhet ådagalagt egenskaper, som förvärlvat honom ett högt och välförtjent anseende, hafva Rikets Ständer härutinnan funnit giltiga skäl, att tillerkänna aflidne Lotsdirektören m. m. A. Almlöfs enka, Louise Carlström, en årlig pension af 600 R:dr. 31:0. Under förmälan, hurusom Ofverstelöjtnanlen i Flottans mekaniska korps m. m. Juhan Peller Edström vid sin år 1848 timade död i qvarlåtenskap åt sin enka, Exp editions U ts kottets Förslag till lindard.
Bagge, af Fullmäktige beviljade löneoch pensions-förmoner, hafva Rikets Ständers år 183g församlade Revisorer fästat uppmärksamhet vid, alt Fullmäktige icke allenast tillerkänt Bagge en årlig aflöning af 1,700 R:dr B:co, deraf 900 R:dr såsom ordinarie lön och 800 R:dr såsom arfvode, fastän Banco-Reglementet af den 2G Maj 1835, i § 254, mom. 2, stadgade, att Förvaltaren vid Tumba tiIIlomme lön och arfvode på Brukets stat till det belopp, han då åtnjöt, hvilket sainmanlagdt utgjorde endast 1,080 R:dr B:co, utan äfven vid Bagges antagande till Tumba Bruks-Förvallare, förklarat honom för Bankens tjensteman, med rättighet att åtnjuta enahanda pensions-formoner, som uti 3:dje Art. 3:dje Afd. af berörde Reglemente blifvit för Bankens embetsoch tjenstemän fastställde, oaktadt uti 1 Afd. af åberopade Artikel, vid bestämmandet af Banco-statens indelning och löne-förmoner, Tumba Bruks-Förvaltare icke upptagits såsom tillhörande Bankens tjenstemän, eller ens bland antalet af de personer, hvilka i öfrigt ålnjöte deras aflöning å Bankens stat, samt de i 3 Afd. stadgade grunder för pensions-beräkning påtagligen endast’ kunde hafva afseende å de embetsoch tjenstemän, hvilka funnos i Bankens aflönings-slat uppförde. Baneo-Utskotlcts Betänkande, JY:o 29, Hvad sålunda anmärkt blifvit, liar Utskottet noga öfverväga!; och enär i 1111 gällande Banco-Reglemente med Förvaltare vid Tumba Bruk afselts cn person, som allenast ombesörjde den ekonomiska delen af förvaltningen, samt det, enligt Reglementets ahl §, senare morn., varit