Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstol, behörigt arfskifte icke tillika kan företes och derigenom eller eljest nöjaktigt styrkas, huru mycket den efterlefvande makens giftorätt utgör, bouppteckningen skail beläggas med stämpel för det gemensamma boets hela behållning, men den efterlefvande maken ega att, sedan arfskifte förrättats och blifvit hos vederbörande domhafvande ä landet, eller domstol i stad uppvisadt och hvarvid bevis bör meddelas öfver hvad del af den redan erlagda stainpelafgiften belöper på den efterlefvandes giftorätt, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äterlyfta detta belopp, såvida, med företeende af sagda intyg, anmälan derom göres inom 2 är från den dag, bouppteckningen blifvit till behörig domstol ingifven, röstar Ja j Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer kontrapropositionen att utgöras af Ridderskapet. och Adelns beslut att, med bifall i allt öfrigt till Utskottets och Preste-Ståndets nyssanförda sammanstämmande mening, tiden för återsökandet af den för högt erlagda stämpelafgiften skall bestämmas till 3 år från den dag, bouppteckningen blifvit till behörig domstol ingifven; hvarefter kommer att, enligt följande proposition, röstas i Hufvudsaken: 5:o. Den som, lika med Borgareoch Bonde-Stånden, vill att befi leise från stämpel å bouppteckningar skall ega ruin för efterlefvande makes giftorätt, sålunda, att denna, ehvad den utgör mer eller mindre, beräknas till hälften af behållningen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages lista alternativet (Preste-Ståndets beslut). 2:dra alternativet (Ridderskapet och Adelns beslut). Bevillnings-TJtskottets Memorial JW 15. 9 Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva afslagit Utskottets inbjudning att antaga Utskottets, af Borgareoell Bonde-Stånden godkända, förslag, att utbyte af makuleradt stämpelpapper matte tillatas i de fall, då sökt inteckning blifvit afslagen, äfvensom dä sökt lagfart ej kunnat medgifvas.
Sprengtporten önskar, så ar jag villig att med min röst dertill biträda; men jag tyckte mig märka — så framt jag ej misstagit mig — ett uttryck af Frihtn, som måhända kunde behöfva någon rättelse, då han nemi. yttrade, att endast BondeSt. skulle komma att göra någon uppoffring. Jag tror verkligen, att den största uppoffringen inom representationen blefve hos R. o. Ad. Man har äfven vid detta tillfälle omtalat det allmänna skriket, som skulle utgöra en statsmakt i vår tidpunkt, och för hvilken man måhända skulle nödgas gifva vika. För denna makt viker jag aldrig, och tror att R. o. Ad. ej bör göra det; men här finnes en annan makt, vida starkare iin denna, och det är det allmänna förnuftets fordran. Denna underkastar jag mig, och tror att R. o. Ad. måste äfven så göra. Jag slutar med att förklara, det jag alldeles icke fäster mig vid något särskildt förslag i närvar, håga, utan tior det vara bäst, att Coust.Utsk. endast och allenast får så allmänna grunder sig ölverlemnade genom framställning från detta Stund, att endast några allmänna principer blifva lill XJtsk. ölverlemnade för den vidare utarbetningen af denna fråga; då sedermera, vid nigörandet af det nya (örslaget, det återstår för R. o. Ad. att med ja eller nej bidraga till gillande af eli sådant jemkningsförslag, sorn på grund af Const.Utsk:s förnyade arbete kan komma att äga rum. Hr Lefre'n, Joli. Pehr; Äfv»n jag har framställt ett förslug vid de särskildta tillfällen, då jag tagit mig friheten att begära ordet i denna fråga, men ett annat förslag har sedermera så nära jemkat sig till de åsigter, som jag från Den 34 0 ciob e r f. m. •7' början framställt, nemi. Hr von Hartmnnsdorffs, att jag icke anser mig böra besvära R. o.
Utskottet har ock erkänt, ej allenast att grundade skäl äro anförde för anslående af lektorslöner vid ifrågavarande skolor, utan ock att det är af verkligt behof påkalladt, och har med anledning deraf föreslagit lektorslön för läraren i mathematik; men härigenom framstår ock det orättvisa så mycket bjertare mot lärarne i naturvetenskap och lefvande språk, hvilka med den förstnämnde dela lika skyldigheter, men erhålla en så högst olika aflöning. Hvad som här synes drabba lärarne träffar sjelfva läroverken, ty derigenom att lika skyldigheter belönas så olika, har inträffat, och skall fortfarande — så länge samma förhållande eger rum, inträffa, att de skickligare lärarne icke söka sig till ifrågavarande skolor, eller om de någon gång göra det, der qvarstadna endast så länge, som något bättre ej finnes att tillgå. Det skäl hvarpå Utskottet grundat sitt afslyrkande till motionerna i sin helhet, är, att tillräckligt antal skicklige lärare ej skulle finnas för besättande af lektorsplatserna. — Om detta skäl kunnat synas vara godt vid den tid motionerna behandlades i Utskotts-afdelningen, så torde likväl förhållandet sedan förändrats, då troligt är, att största delen af de i Upsala nyligen promoverade ingå vid läroverken; — och i allt fall, då lektorsplatserna, enligt Utskottets förslag, ej skulle tillsättas förr än vid medlet af 1862, eller 2:ne år härefter, tror jag det ej vara omöjligt vid den tiden erhålla fullt skickliga lärare äfven för naturvetenskap och lefvande språk. Det är med anledning deraf jag vördsamt hemställer, det Rikets Ständer behagade besluta, att äfven Lärarne i naturvetenskap och lefvande språk vid de på real-linien fullständiga läroverken i Helsingborg, Westervik, Nyköping och Hudiksvall, skola erhålla lektorslöner, och hvarigenom anslagen till hvar och en af dessa skolor höjes med 2,000 R:dr från och med det år lektorsplatserna blifva tillsatte.»
På förenämnde grund, att de största bemmansvärden ej lemna rättighet att idka ifrågavar. näring i större scala, än å egendomar med ett visst lägre värde, finner jag sålunda skäligt, att en inskränkning äfven för de lägsta jordvärden äger rum, hvilken dock blott skulle ligga deri, att ägarne nödgades sammanslå sig med andra för att få bränna, Deras brännvinsbränning är för dem dessutom högst menlig; men det är deras egen sak, endast den utöfvas i förening med andras. Med Gr. Horn vill jag deremot, då vi komma till litte punkten, gerna instämma deruti, att tillåtelsen för särskilda hemmansdelar att slå sig tillsammans om brännvinsbränning må blifva ännu liberalare; men jag tror, att det vöre högst menligt att lemna inneltafvarne af de minsta hemmanslotter rättighet att särskildt Den ao Octoberf. m. ‘99 iola brännvin. Jag får således vördsamt yrka bifall till förevar. punkt af betänk. Frih. Kantzou, Joh. Alb.: Jag får till alla delar instämma i hvad Hr Cederschjöld yttrat och önskar bifall till TJtskts betänk, i denna punkt, deri jag hade velat gå ännu längre än Utsk:n, eller att bestämma det minsta jordvärde, hvarmed brännvinsbränningsrättighet borde åtfölja, till en summa af 5oo r:dr. Hr Gunther, Carl Gust.: I denna fråga om alla de jordägares uteslutande från brännvinsbränningsrättighet, hvilkas egendomsvärde ej uppgår till 3oo r:dr, instämmer jag i hvad af Gr. Horn och Frih. Boye blifvit anfördt. Jag anser det vara orättvist att utesluta de mindre jordägarne, då man erkänt principen, att brännvinsbränningen tillhör jordbruket. Man har väl sagt, att det jordbruk, som icke renderar i’j r:dr, vore alltför obetydligt för att berättiga till denna närings bedrifvande; men jag får erinra, att taxeringsvärdet på många ställen är lägre, än det borde vara, och att detta taxeringsvärde nu icke kan uppsättas till sitt rätta belopp, örn man stadgar, att föregående årets taxeringsvärde skall utgöra grund för ifrågavar. rättighet.
Herr Grefven, som icke funnit någre Författningar emanerade sedan Statshvälfniqgen år 1809, hvarigenom en slik ordinarie Rotering kunde autoriseras, och som förmäler sig förgäfves hafva anställt forskning om de, till stöd för den af Kongl. Majit vidtagna åtgärd, åberopade gällande författningar, förmodar således, att någon irring egt rum, då uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 30 Maji 1826 (innefattande åtskillige förklaringar öfver den Kongl. Instructionen och Skrifvelsen den 20 nägtförutgångne December) blifvit åberopade tvänne Kongl. Bref af den 14 Oct. 1805 och den 2 October 1806, deraf det senare skall innehålla: ”att alla till viss ränta skattlagde lägenheter, sorn till viss godhet kunna jemföras med J^idels Hemman och derutöfver, äro ständig Rotering underkastade, ” alldenstund sist åberopade Kongl. Bref, hvaruti ofvanintagne mening blott discursive förekommer, icke väsendtligen innehåller annat än generela föreskrifter för a a Statssamt Allm. Eesv.o KammSfrCollegium och Läne
Ständer att nu anvisa en bestämd fond för det vigtiga ändamål, sorn ofvan är omförinäldt, om icke Full - Banko-Ulskollels Memorial N:o 27. a mägtige gått Utskottet i förväg med disposition af bankens medel genom deras nyligen fattade beslut. Vid denna åtgärd, i hvars bedömande Utskottet icke nu vill närmare ingå, hvarföre Utskottet icke heller torde behöfva här upptaga de skäl Fullmägtige för densammas vidtagande anfört — hafva Fullmägtige nemligen, såsom ofvan intagna, från Fullmägtiges utlåtande hemtade utredning rörande reservfonden visar, tagit i beräkning icke allenast redan nu lill Bankens disposition stående medel, utan äfven tillgångar, hvilka först längre fram inflyta. Att nu afsätta någon summa för inköp af hypotheksbankens obligationer och befrämjande af dessas omsättning, finner Utskottet icke med nödig försigtighet förenligt, men tror att tillgång för detta ändamål inom kort bör kunna erbjuda sig; och dä, oaktadt det nu inträffade hindret mot lörverkligandet af Utskottets tidigare uttryckta afsigt, möjligheten härtill icke synes alltför aflägsen, har Utskottet så mycket heldre trott denna böra bibehållas i sigte vid aflfattandet af stadgandena i banko-reglementet om reservfondens användning, som i annat läll medel, de der komma att inflyta från rörelsegrenar, hvilka förut helt och hållet eller förnämligast iemnat ett nu alltmera minskadt förlag för jordbruksnäringen, kunde komma att antingen dragas till ytterligare utvidgande af den utlåningsrörelse pa korta tider, af hvilken jordbrukarne kunna hemta en jemförelsevis mindre nytta, eller ock alldeles undandragas näringarne, för att till de allmänna statsbeholven användas.
Och straxt beslöt hon att låta mig sitta uppe om nätterna och bortstjäla så mycken tid jag kunde af dagarne, för att efter hennes uppgifna plan sudda till en stuga och en landtlig plan med en hop träd på några sammanlånade pappersskärmar. Redan i flera dagar märkte jag att det var solsken i annalkande; ty vid bordet, i stället för det vanliga: ”Vill Arnman ha mera?” hette det: ”Räck hit tallriken, Arnman, att få sig litet mera soppa!” ”Sitt anständigt, lilla Lars! Se på Arnman; han sitter minsann så rak han, som han tio gånger varit i dansskola, och det är ändå bara natur!” eller ock: ”Hvar har du din näsduk, min gosse? Inte ska andra taga vara på den; du är ju nu stora karlen,” m. m. Alla dessa förebud gjorde mig mycket nöje: jag såg nog att de skulle leda till något vigtigt slut, och det uteblef ej. En afton, då patron, såsom vanligt, var på klubben, en tid då alla husliga mål sättas på redig fot, kallades jag genom bud ned till frun, som emottog mig mycket väl. ”Arnman går aldrig ned nu om aftnarne,” sade hon vänligt. ”Icke skall en ung menniska vara så långsint! Låt oss ej mera tänka på det som är förbi; man har alltid nog af det man har för händer. Eller huru, min kära Arnman?” ”Jag är icke långsint,” sade jag öppet och nöjd med försoningen; ”jag har bara icke vågat komma, sedan ...” ”Prat!” afbröt hon småleende. ”Arnman får komma och gå när han vill. Det var alltid vår mening att anse Arnman som en bland oss sjelfva. Men för att nu tala om något annat, så har jag en liten väntjenst att begära. Skulle Arnman vilja göra mig en sådan?” ”Om jag bara kunde, så är det säkert att det skulle vara mig ett nöje.” (Mor ser att äfven jag var artig.) ”Åh jo, visst kan Arnman,” återtog frun och syntes mycket belåten med mitt svar.
Säd skulle ega mindre anspråk till belåning än andra export-artiklar, hvarå lånen ej äro inom visst belopp inskränkta, eller uti Sedelstocken beräknas (vid fråga om dess förhållande till Silfverfonden); att, då en Handels-Discont, med upplånta penningar, komme att ega rum, vore väl ingen artikel mera berättigad att derstädes antagas som hypothek, än ritorr Säd ; att Sjaannmålshandeln härigenom torde blif - io Banco-TJlskotlets Utlåtande N:o 101. va större föremål för enskilda speculationen, och upplag af denna vara hildas, som brome att minska behofvet af SpannmålsCreditiv, hvartill Stats-Verket möjligen saknade tillgång, åtminstone till något större belopp; (^Santessonj B. Tidy alt, om också föga hopp vore, alt vid denna Riksdag mycket skulle kunna härtill göras, sedan Bankens alla tillgångar hunnit för andra behof medtagas, så innebure likväl Oeconomie-Utskottets förslag, angående anläggandet af Mägazin och Tork-rior, en anledning att någonting framdeles må ske, hvarförutan enskild Spannmålshandel icke kunde uppstå, och saken vore under sådan synpunkt förtjent af Rikets Ständers uppmärksamhet och bifall. ('Boijej Ld) Banco-Utskottet torde vid dessa framställningar få erinra; att de på korta terminer upplånta medel , som egentligen skulle utgöra Fonden för Handels-Disconten, icke böra för någon längre tid fästas hos samma Låntagare, samt icke kunna, utan förlust, utlånas emot en låg ränta, då likväl båda dessa vilkor synas nödvändiga vid utlåning på magazinerad Spannmål, så vida någon verklig båtnad för egaren och för SpannmåIshandeln i gemen skall kunna derifrån hemtas. Skulle åter, såsom en serskild uppmuntran lör speculåtioner i denna Banco-U tskottets Utlåtande N:o 102.
Den 13 September e m. rättigheter som professorerne sjelfve och att de till och mefl hafva samma karaktär och samma rang som prostar. Om vi sålunda qvarhålla oss just vid denna förklaring, sådan som den finnes uttryckt i Akademiska konstilutionerne, så behöfver denna del af §:n pä intet sätt återremitteras. Hvad beträffar det 2:dra mom., som innehåller att ”val af prestman lill ledamod vid mötet, sker i den ordning, som för val af riksdagsman inom PresteSt. stadgad är”, så kan jag icke annat än understödja Hr von Hartmansdorff» förslag, att det bör stå: ”i den ordning, som för val af biskop stadgad är”, af det skäl, att enligt Kyrkolagen deltaga i sådant val äfven Komminlklrarne. Pastorer och Komministrar böra, enl. min tanka, välja gemensamt lill en så vigtig sammankomst som ett Kyrkomöte, och jag tycker derföre för min del, att R. o. Ad., utan all möjlig tvekan, kan godkänna dessa tvänne punkter, med den lilla redaktionsförändring, som Hr von Hartmansdorff gjort, hvarom jag anhåller att Ståndet ville besluta. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström har sagt, att jag blifvit skyldig Ståndet svar om sättet huru vid biskopsval tillgår. Nu har Hr Tham, som är prest, derom lemnat uplysning. Jag skall genom upläsning af en § i kyrkolagen ytterligare uplysa huru dermed sig förhåller. ”Consistorium skall om Biskopsvalet så tidigt kungöra prostarne, att de kunna och väl hinna sammankalla de väljande lill den utsatte dagen, å det ställe inom prosteriet, som lägligt är och af prosten nämnes: Och å samma dag bör jemväl valet uti Consistorio för sig gå. Prosten eller, om han död eller sjuk är, den äldste kyrkoherden i samma Kontrakt, sammankallar till detta val icke allenast dem, som äro prostar i sina egna församlingar, utan ock alla inom Kontraktet varande kyrkoherdar och Regements-pastorer,” (således vinner Gr.
Jag svarar Hr Bråkenhjelm, att i 11 :te mom. afses huru man skall få detta sätt i gång, och Hr Printzensköld, att i fråga om upsägningen, det visserligen icke är meningen att göra den i strid med förbindelsens innehåll. När man begagnar en konlraktsenlig rättighet att upsäga ett lån, så kan jag icke för min del se att man begår något våld. En annan talare har anmärkt att detta skulle vara en enskild affär. Det kan man visserligen säga om mängden af de ärenden, som förekomma hos Ständerna, emedan de angå enskilda, men med detta enskilda, är här förhållandet sådant, att det rörer Staten och de enskilda på samma gång. Befordrandet af enskildas fördel, kan icke vara annat ån af fördel för Staten, och ett befordrande af Statens ändamål. När här frågan rörer 8000 låntagare, hvilka, efter hvad jag sökt visa, lida af det liqvidationssätt, som nu eger rum, så kan man väl icke beskylla mig för alt uptaga R. o. Ad:s tid med en helt och hållet enskild sak. Det är visserligen rätt anmärkt att Ständerna icke kunna gifva ordres till Kronans upbördsmän att taga befattning med detta bestyr, men då Bankens reglemente innefattar åtskilliga saker, hvarom Ständerna ensamt icke kunna gifva ordres, så förmodar jag att man begär detta förslags sanktionerande och publicerande genom K. M:s åtgärd, och således torde denna invändning förfalla. Men här äro emedlertid flera sätt upgifna huru ändamålet kunde vinnas, och måhända äro de bättre än Utsk:s förslag, hvilket gifver mig ökad anledn. att fortfara i mitt yrkande om återremiss på det att Utsk. må få tillfälle att taga dem i öfvervägande.
Densammes, denna dag väckta motion, i fråga om anslag till en theoretisk medicin och medicinal-lagfarenhet omfattande lärostol vid Upsala universitet; 84 Prol.-Utdrag den 3 December i856. 12:o Friherre von Schultzenheims, David, denna dag väckta motion, om statsanslag till premier för boskap af inhemska racer; tillika med de i anledning af denna motion afgifne yttranden; 13:o Herr Odencrantz s, Matthias, denna dag väckta motion om stats-anslag för uppförande af brobyggnad öfver Hjelmare-sund. Bevillnings-Utskottet: l:o Herr Sandströmers, Anders Petter, denna dag väckta motion, i fråga om egendomars6?uppskattning till grund för deraf utgående bevillning; 2:o Herr Dalmans, Wilhelm Fredrik Achates, denna dag väckta motion, med förslag till ändring i bränvins-försäljnings-lagen. Banko-Utskottet: Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, denna dag väckta motion, med förslag till åtskilliga förändringar i nu gällande stadganden rörande Riks-bankens lånerörelse Lag-Utskottet: l:o H. Exc. Herr Grefve Löwenhjelms, Carl Axel, denna dag väckta motion’ om antagande af en lag, angående Notariats-inrättning i Sverige; 2:0 Grefve Taubes, Henning Edvard, denna dag väckta motion, angående rättighet för Hof-rätt, att uti derstädes fullföljda tvistemål upptaga och afdöma sådana delar af målet, hvarom Under-rätt underlåtit att sig yttra. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
Men nu ville händelsen, och, man måste medgifva – olyckan för bränn-Olle, att Lisa, den lilla näpna lilla-Lisa, alltid lade de största fläskportionerne, de längsta korfbitarne, den köttfullaste syltan, och den flottigaste, bäst stekta pölsan på Gunnars tallrik, samt öste alltid de mesta grynen i hans välling, de mesta småsakerne i hans soppa, och lade den tjockaste brödkakan till honom. Ingen, ej ens Gunnar sjelf (som alls intet brydde sig om lillaLisa) märkte detta så väl som bränn-Olle, men för hvar gång en sådan utmärkelse af lilla-Lisa förekom, växte Olles hat och afund till Gunnar, ty icke i ett, utan i allt stod denne honom alltid i vägen. Olle, utan hvarken öra, eller ton i halsen, trodde sig äfven om att kunna «spela fiol», men som han var supare, och således knappt hade kläderne på kroppen, ännu mindre några andra lösören, egde han visst ingen egen fiol, utan ville ofta med pock eller list bemäktiga sig Gunnars, men blef då alltid afspisad på så kraftigt sätt, att han vågade ej snart förnya försöket. Allt hvad som rörde Gunnar väckte således hans harm och afund, och nu äfven detta snart stundande bröllop, och att Gunnar fick eget torp, hjelp af herrskapet, m. m., för hvilket allt Gunnar gerna velat gifva halfva lifvet, om han kunde sluppit det. När det sålunda lystes för tredje och sista gången för Gunnar och Lena, sade Bengt med fuktiga ögon, till sina kamrater i drängstugan, när han hemkom från kyrkan: – Ja, nu är det gjordt! Nu är Gunnar så godt som gifta mannen. Gunnar satt och såg dystert ned, tigande som en mur, borta på en aflägsen bänk. – Ja – fortsatte bränn-Olle försmädligt – som sagdt va’, nu ä’ han så godt som gifta karlen, och Lena får nu åtminstone en säker far till sin unge. Gunnar såg hastigt upp, såg på bränn-Olle, men en hel åska låg i blicken, och sakta och högtidligt steg han upp, framgick till bössan, lade handen derpå och utsade med en ton, hvaruti låg ett superlatif af allvar:
Frölich, David: Sedan Hr von Hartmansdorff nu anmält sig och troligen kommer att bestrida skrifvelsen, så tillstår jag, att jag yttrar mig litet annorlunda än jag hade ämnat, då jag begärde ordet. Jag tror nemi., att om man komme till votering, sä skulle det icke lyckas ali få Frih. Tersmedens motion bifallen eller någon skrifvelse komma att afgå. I alla fali, om så icke skulle ske, och ehuru Frih. Tersmeden förklarat, det han icke haft för ändamål att skrapa någon ledamot af Consl.Ulsk., så hafva vi dock alle hört af Gr. Gyldenstolpe, att skrapa anser en och annan ledamot sig hafva fått, och det så allvarligt, att det just tyckes svida i skinnet; och då förmodar man i alia fall, att Utsk:s ledamöter, n.b. de som ansett \ Den 17 Maj. 555 sig hafva fått en skrapa, icke lära underlåta att deraf visa något tecken, oell att de icke behaga glömma hvarken Hr Åkermans motion, eller en och amian dertill fogad, som ej behöfver nämnas. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag anmälde mig i anledning af hvad Hr Tersmeden, Nils, förut yttrat. Han, som ledamot af Coust.Utsk., vet ganska val, att Hr Åkermans motion, tillika med åtskilliga andra, som äro af samma syfte, redan blifvit af Ordföranden inom Utsk. föredragna, och att den nu, enligt Utsk:s beslut, hvilar på hordet derföre, all Utsk. naturligtvis hort afvakta Sländernes beslut öfver hufvudfrågan, innan Utsk. inlät sig i någon behandling af den vill kor ligen väckta motionen. Dessutom blef Utsk. i går af Ordföranden erinradt derom, alt dessa motioner skulle vid nästa sammanträde lill öfverläggning förekomma. Det är således ulan allt ändamål, alt R. o. Ad. nu gör Utsk. ett föreläggande, sorn icke är af behofvet pä kalladt. Jag linner ej, att Coust.Utsk. på något sätt försummat sig.
Ä den kostnads ersättning, som sålunda sökes_, bör noga förtekning af Par - J70 Den 4 December f. m. ten ingifva?, och fige Domaren ieke magt, alt deruti annan ändring, nedsättning eller jemkning göra , än som finnes stel i jemförligt förhållande till vinsten, och förlusten, eller, om ersältnings-beloppet blifvit i någon punkt högre upptaget, än Expeditions-, Markegångseller Skjuts-Taxor bestämma, eller eljest oskäligt blifvit utfördt. Domare, som åsidosätter detta Lagens stadgande, betale sjelf af egna medel partens kostnad oafkortad, enligt den af honom till samma Domare ingif ne räkning; och vare Högste Äklagare-Magten skyldig, att berörde ersättning domaren affordra'i och hos honom utlaga låta.. Om Remiss till Lagutskottet och communication med de öfrige Stånden anhålles.. Lades på bordet.. Herr af Sille'n, Georg Axel, uppläste följande Sex Memorial:. Vördsamt Memorial! Enligt Kongl. Brefvet af den 21 Juli 1752 hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch BorgareStånden, till förökande af Fonden för HofRätternes aflönande, vid samma års Riksdag beviljat |dels ProCent af behållne InventariiSumman i deras Sterbhus. Då ifrån denna afgifts erläggande icke allenast alla ståndspersoners Sterbhus, hvil - Den 4 December f. m. 171 Isa icke tillhöra något af nämnde Stånd, så på landet, som i städerne, utan äfven Allmogens Sterbhus, äro befriade; men jemnlikhet i allmänna bördor och pålagor bör, så mycket möjligt är, tillvägabringas; så synes berörde afgift desto häldre böra utsträckas till alla medhorgareklassers Sterbhus, af hvad namn de äro, som alla hafva lika väg öppen till rättvisans åtnjutande och till HofRätternes besvärande med Rättegång.