Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvem är det? visar på Lagmanskan. PRINSEN Vårflod VÅRFLOD KOMEDI Gifven för första gången å KONGL. DRAMATISKA TEATERN Stockholm, 1884. TILL MIN MODER PERSONER FRU GERMAN Fru KRISTOFER Hr DORSCH-BOSIN. HARTMAN. SIGRID ... .M:lle BJÖRKEGREN. GUSTAF WOLFF ..Hr CHARLOTTE FAXE Fru PASTOR STENBORG .. ...Hr MARIE Fru LINA .. ..Fru PERSONNE. HARTMAN. A. ÖRTENGREN. ULFF. LINDSTRÖM. I Stockholm, i våra dagar. FÖRSTA AKTEN Salong hos fru German. I fonden tre fönster. Vid fönstret längst till höger ett damskrifbord. På vänster sida, närmast fonden soffa med bord och fåtöljer, midt på väggen dörr till tamburen, närmast avantscenen ett pianino. På vänster sida två dörrar, den öfre till fru Germans rum, den nedre till Sigrids. Mellan dörrarna kakelugnen. Framför denna en fåtölj. Midt i rummet ett större, af stolar omgifvet bord med duk, lampa och böcker. FÖRSTA SCENEN FRU GERMAN. SIGRID. LINA. Starkt morgonsolsken genom fönsterna. Frukost är dukad på bordet vid soffan. Fru German med en tidning i handen sitter framför kakelugnen och rör i brasan. Lina står bredvid henne. Sigrid sitter och spelar en vals. Fru midten. LINA. Germans kappa ligger på en stol, hennes hatt och handskar på bordet i De sjunga så vackert där, och så... FRU GERMAN. bli att spela dansmusik på söndags förmiddagen I baptistkyrkan, sade Lina? LINA. Jag hör inte... Vill inte Sigrid vara snäll och låta kamrerns Hanna midt emot skall döpas. Ja, de sjunga så vackert där, och så säga de, att Sigrid har slutat spela och bläddrar i sina noter. VÄRFLOD FRU GERMAN. Stackars flicka! SIGRID, skrattande. Det nöjet kan hon väl få unna sig?
Jemväl till stöd för detta förslag har motionären åberopat en af förutnämnde afdelning af Rikets Ständers Revisorer i lika syftning beslutad framställning; och äro deruti äfvensom i motionärens memorial följande skäl för den ifrågasatte skatteförsäljningen uppgifna, nemligen: att publik förvaltning af jordegendom ej blott vore iner kostsam och mindre säker, än den enskilda, utan ock föranledde mindre god skötsel af jorden, emedan åboen icke för framtiden vöre så tryggad vid jordens besittning, sorn då han innehade den med full, egande rätt; att Akademien genom försäljningen, utöfver dess nuvarande inkomst, vunne en kontant fond och att sålunda dessutom besparades den nu nödiga utgiften af löner och arfvoden till fogdar, rättare, skogvaktare, landtmätare, rättegångsombud, besigtningsmän m. 11. Utskottet, som tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande, får fdrst fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att de fleste bland Upsala Akademis hemman blifvit, såsom Konung Gustaf II Adolfs narf och egna gårdar”, af bemälde Konung den 31 Augusti 1624 Akademien ”till evärdelig egendom” donerade, och att, då således med dessa hemman det förhållande ej eger rum, som af motionären blifvit förutsatt, eller att försäljningen ”icke vore stridande mot donationsbref eller andra åtkomsthandlingar”, motionärens ifrågavarande förslag blott kan vinna tillämpning i afseende på ett ringa antal af Akademiens fastigheter. För öfrigt får Utskottet upplysa, att förslag om försäljning till skatte af hemman, tillhörande Upsala Akademi, flera gånger varit inom den Akademiska förvaltningen väckt, men förfallit, hufvudsakligen derföre att en sådan åtgärd, i anseende till jordens stigande värde, ansetts icke vara för Akademien fördelaktig. Såsom ett bevis på nämnde förhållande kan anföras, att den Akademien af hemmanen tillfallna spamnålsinkomst, hvilken år 1812 utgjort 7,789 tunnor, 1111 mera så stigit att den vid 1851 års slut uppgått till 9,120 tunnor och således under tiden ökats med 1,331 tunnor, motsvarande, med beräkning af 7
Lagerbjelkes förslag, propos. derå skulle blifva framställd, derest icke någon annan propos. förut vunne bifall, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag i fråga om ”saxar, andra slag”. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja. Hr Gr. o. Landtm:s sedermera framställde propos:r först till vidblifvande af 1845 års taxa i denna del och sedan till ifrågavande införseltulls bestämmande till 2 r:dr, besvarades äfven med starka nej, blandade med ja; men då Hr Landtm, derefter Den 3 Juni e. m. 3S9 hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att ifrågavande tull utsattes till 1 r:dr 24 sk., ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna, alt den sednast framställda proposm blifvit besvarad med öfvervägande ja. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller om votering och att nu gällande taxa mä blifva kontrapropos. Jag anser att då R. o. Ad. bibehållit den gamla tullen å knifvar, så kan Ståndet icke utan alt begå en inconceqvens nu förändra tullen ä saxar. Hr Printzensköld: Afven jag ber alt få anföra skälet hvarföre jag yrkar votering. Det är nemi. det, att jag anser af aldra största vigt, att bibehålla den nu gällande tullen å artikeln saxar, då sådane inom landet tillverkas af den godhet att de fullt ut kunna täfla med de utländska. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.: Den som anser införseltullen ä saxar, andra slag än öfverskäraresaxar, böta nedsättas till 1 r:dr 24 sk. U, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anses 1845 års tulltaxa böra i afseende på ifrågavar:de slag af saxar förblifva gällande. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 29. Nej — 17.
Finland eger i praktisktpolitisk väg. Den älskar att stödja sig på de gamla svenska grundlagarne. Universitetsungdomen, ur hvars leder alla Finlands embetsmän, utom dess guvernörer och generalguvernörer, i tiden utgått, utöfvar dessutom ett egendomligt inflytande på allt offentligt lif i Helsingfors. Ehuru man väl i högre kretsar ler åt ungdomens omdömen, så skäms man dock för dess tadel. Men låtom oss kasta en blick på stadens yttre företeelse. Från hvilken sida man än nalkas densamma framställer sig alltid en vacker vy. Bäst presenterar sig dock staden från sjösidan sedan man passerat det ryktbara Sveaborg, denna förförda jungfrufästning, som 1808, utan något slags bombardement, gaf sig till fånga och 1853, oaktadt en 30 timmars härjande eld ur nutidens förfärliga kanonor, ej ens blef stort skadad hvad dess vallar vidkommer, öppnar sig för det tjusta ögat panoramat af det vackra Helsingfors. Här ha vi till venster Ulrikasborgs på klippor anlagda, med talrika och smakfulla "villor" utsirade park, äfvensom astronomiska observatoriet samt katolska och tyska kyrkorna; till höger åter, å den s.k. Skatudden, f.d. finska flottans kasernbyggnader, det finska markka-mynthuset och den nya i färgoch metallglans skimrande ryska kyrkan. Och framför oss hvilken tafla: åtminstone för ett finskt hjerta: "Jag ser dina torn, dina stolta fasader Sig ordna i hvita och glänsande rader", sjunger Topelius om Helsingfors. O ja, man kan dikta en sång om denna vackra "lättfärdiga mö, som på klipporna skalkas". Det första ögat fäster sig vid är den på ett högt berg placerade, hela staden dominerande, Nikolaikyrkan, från hvars kupol man skall njuta förmånen att kunna få se det "lyckliga" Estlands kust och den gamla staden Rewal. Men sänker sig blicken något från detta vårdtornlika andaktstempel, så möter den väl en vida mera jordisk, men likväl vackrare syn. Vi antaga att vi anlände om morgonen.
Om en eller flere Härads-nämnder gemensamt skulle påfordra Läns-nämnds extra sammanträde i något så beskaffad! ärende, som icke kunnat vid Läns-nämnds ordinarie sammanträde förutses, så må detta icke förvägras. Vare den eller de af dessa Nämnder, som sig härom förena, pligtige att till Ordföranden inkomma med skriftlig begäran härom och uppgift på ärendets beskaffenhet. 7 §• a) Motions-rätt i Läns-nämnd eger Nämndens egna ledamöter och Länets Ilärads-nämnder. b) Alla motioner, förutan Läns-nämndens egna ledamöters, skola, för att komma under Läns-nämndens behandling, skriftligen affaltade, inlemnas till Ordföranden före den 13 Juli. c) Vid extra sammanträde förekomma endast det eller de ärender, som föranledt Länsnämndens sammanträde.
Jag linner icke vederlagd någon af de anmärkningar, sorn förra gången gjordes mot Betänkandet, och åberopar dem nu så mycket heldre, som Den 3o November f. m. det enda skäl Utskottet anfört för sin tanka, är det mest olämpliga, nemligen att personer, som förut haft tillfälle till enskilta lån, nu vända sig till Disconten. Jag anhåller om bifall å Utskottets senare Utlåtande, hvilket står i samband med hop-g pet, att genom en realisation se dan allmänna räntan nedsatt. Friherre Cederström, Jacob: Herr Cederschjöld har rätt deruti, att om räntan uppsattes, skulle Lånefonden mindre anlitas. Detta skulle än mindre ske, om räntan uppsattes öfver 6 procent. Hvilken vinst det allmänna hade deraf, lemnar jag derhän. Jag skulle tro, att då Rikets Stander år 1023 funno, att de omkostnader, som från Discontlånen äro oskiljaktiga, effectift gjorde räntan högre, än hvad som betalas man och man emellan, deras beslut var väl betänkt och icke bör lättsinnigt rubbas. Herr Rosenblad , Bernhard: Jag instämmer med Herr Cederschjöld, att de skäl Utskottet anfört för frångående af sin första tillstyrkan, icke motväga de grundliga skälen för dess första Betänkande, sorn finnas så klart uttryckta i BancoDiscontDirectionens Berättelse. Men BancoUtskottet, lika med hvarje annat Utskott, som blott har att föreslå, utan att besluta, måste inskränka sig till det goda, nyttiga och rätta, som här kan bifallas. De anmärk - Den 3o November f. m. ningar, hvilka blifvit gjorda inom Stånden emot uppsättandet af räntan, verkade äfven den förändrade pluralileten vid votering i Utskottet. Det var således förgäfves, att motstrida en så allmänt uttryckt vilja hos de beslutande, och både pligt och skyldighet ålade dem, att söka andra utvägar att tillvägabringa en sådan tillväxt i Capitaler, som i annan väg kunde nedsätta räntan.
5 Afd. §. 2 stadgar till framtida afskrifning i den nion all möjlig utsigt till vidare ersättning för dem upphör; 3:o. alt uppå fyra stycken utaf de under åren 1821 1828 och i83o utgifne lån, emot hypothek af publika papper och aetier har, sedan hypotheken, bestående af aclier uti Södertelje och Götha Canal, blifvit försålde, en förlust uppkommit å tillsammans 1,066: 44 6, till hvilkens ersättande vederbörandes Cencursmassor, efter anställd bevakning synas lemna föga eller ingen tillgång. Wid öfvervägande häraf anser Utskottet sig böra tillstyrka, så väl att, för de i i:sta pnnkten omförmälde 39 st. lån full afskrifning må af Rikets nu församlade Ständer beviljas med en sammanlagd summa af 17,010 R:dr 38 sk. 9 r., som ock att de i 2:dia och 3:dje punkterne omnämnde 155 st. lån må i balance-extractet på serskildt blad efteråt specificeras med tillhopa r02,277 B:dr 2$ sk. 8 r.; dock under samma uttryckliga förbehåll, som i afseende t Buncc-XJtsfot/cti Bie AT:» 35. pA ile förut på sådant sätt uppförde lån egt rum, att Omhuds» männen lemna Al desse lån en fortsatt noggrann uppmärksamhet samt vid de årliga revisionerne i sina afgifvande berättelser för dessa lån redogöra, intilldess hoppet om någon afbetalning å dem så alldeles försvunnit, att de, lill större eller mindre del, måste' i sin ordning lill full afskrifning anmälas. Under de här ofvan till afskrifning föreslagne 09 st. lån å tillsammans 17,010 R:dr 38 sk. 9 r. äro inbegripne 36 stycken, lån, hvilka, enligt Revisorernes beslut, förut blifvit inom linien loide med 14.710
Departements-chefen sig icke böra vid detta tillfälle föreslå nedsättning uti nu stadgade tullafgifter med hänsigt till andra från ofvannämnda aflägsnare länder inkommande varor, än kaffe och socker, för hvilka sistnämnde 2:ne artiklar, såsom hufvudsakligen utgörande föremål för dylik import, t. f. Departements-chefen, i händelse af tull-lindringarnes försvinnande, deremot trodde nedsättning uti nu stadgade införselsafgifter vara af behofvet påkallad; hemställande t. f. Departements-chefen i underdånighet, det Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning om berörde afgifters bestämmande från den tid, tull-lindringarne komme att upphöra, sålunda nemligen: å »kaffe» till tre skillingar; å »Moscovad-, eller brunt och gult ordinärt Terresoch Tetessamt hvitt pudersocker», med 23 procent, eller till två skillingar tre runstycken; samt å »krossadt lump-, HavannaTerresoch andra till sockerhalten lika slag» till fyra skillingar per skålpund. Uti detta underdåniga yttrande instämde så väl Departements-chefen, Statsrådet Fåhreeus, som Stats-rådets öfrige ledamöter. Kongl. Maj:t behagade i nåder gilla och bifalla hvad Stats-rådet sålunda i underdånighet yttrat och hemställt samt befallte, att nådig proposition, angående Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, M SS. 7 upphiifvande af de uti 24 § af underrättelserna till nu gällande tull-taxa medgifna tull-lindringar, skulle, i öfverensstämmelse med dertill uppsatt förslag, till Rikets Ständer afgå, sådan den finnes protokollet bilagd. Ex protocolio, Carl von Schantz. Ank. till Exp.-tflsk. den 13 Mars 1831, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Stander, angående försäljning och utbyte af Christianstads f. d. fästning tillhörande mark; Gifven Stockholms Slolt den 31 Januari 1851.
Ilan säger bland annat: ”Till bemötande af delta slutpåstående, som svaranderne delgafs, åberopades hufvudsakligen hvad i deras förra skrift var anfördt, för alt ådagalägga, att del klander emot deras rådgifvande åtgärd, sora först Consl.Utsk:s pluralitet och sedan jag velat grunda pä 75:te §:u Riksd.Ordnm, icke kunde vara lämpligt på Konungens rätt alt under Riksdagens lopp lill R. D e n 20 September f. m. 73 St. aflåta Proposai hvad ämne som helst; hvarförutan svaranderne anförde och sökte visa, dels att, enl. 66:te :n Reg:sF:n, som förmår, att Rikets kredit skall vårdas och bibehållas, icke R. St. allena ägde beslutande rätt i fråga om låns uptagande, utan att bägge statsmagternas samverkan vore af nöden, och att då, såsom i förevande fall skett, öfvertygelsen om lånets behöflighet vid ett sednare Riksmöte förändrats, den nplläfvande åtgärden måste grundas på samma enstämmighet, som den beslutande.” Riksrätten frikände emellertid Konungens Rådgifvare. Ståndet lärer således finna, att denna fråga icke är likgiltig; ty hvart skulle det laga vägen, om Ständerna kunde, under inflytande af allehanda hugskott, skuldsätta Sveriges Rike för alltid genom oupsägbara lån till obegränsadt belopp. Om samverkan mellan Konungen och R. St. i allmänhet behöfves för att skydda den enskilde, så behöfves hon jemväl för att skydda det allmänna. Denna tanke hyste Carl XIV, såsom det synes af hans nyss åberopade skrifvelse. Han hyste den äfven i andra fall, såsom t. ex. då fråga var att Banken skulle i sin förlägenhet, under åren 1843—44, söka utländska lån.
Han åberopar härvid – i Företalet till sin mathematiska afhandling Baculus Carolinus eller Carls-Stafven – huru Cicero, ”med det förmäle: audendum est”, uppfunnit det latinska ordet Proportio i stället för det grekiska Analogia; och tillägger: ”detta Ciceronis man måste våga sätter jag mig till efterdöme; det tage så lag, som tiden framvettes varder lärandes”. Märklig är föröfrigt här, bredvid bannlysandet af de flesta 21 latinska, fransyska och italienska inblandningarna, denna ursäkt för de äfven hos honom sjelf alltför rikligt förekommande tyska: ”Hvad de Tyska ord och ordsätt, som dageligen hos oss inrita, belangar: så äro Tyska och Svenska språken två fullbördige Systrar af den ur-ålde förste Japhetiske Skytiske Modren födde, och är i sjelfva ätten ingen skillnad Kunna derföre otaliga många Tyska ord upptagas, dermed vårt tungomål att rikta och bepryda, allenast att de blifva lämpade och lagade till vårt måls vis och mundart”. I detta yttrande ligger en viss sanning. Dock öfverskrider han vida dess mått, när han t. ex. utfärdar ett Cartel af ”erskinande riddare från de Elysiske Lust-fälder”, låter i en af sina Balletter en Poet uppträda ”hager”, i en annan Apollo veklaga att Daphne vardt ett ”lorbär-trä”, i sitt vidtberömda läroqväde Dygden anmana Hercules att göra Astrilds pilar ”stumpa”; – och tyvärr! ”Svea-målet” hvimlar hos Stjernhjelm ännu af slika öfverflödiga gäst-ord, med hvilka det icke är ”riktadt”, utan lappadt. När vi mellertid jemnföra hans svenska skrifter, ser det nästan ut, som hade han just i sina vetenskapliga uppsatser lyckats bäst, att iakttaga språkets renhet; förmodligen af det skäl, att han skref dessa med större öfverläggning och granskning.
Det var verkligen en ödets .ironi, att just han skulle vara, den, på hvars tillskyndelse denna reformministér kom till stånd och hvars farligaste motståndare Hamilton sedan på alla dess stora verksamhetsområden blef. Sämjan varade också i&lt; ?ke länge, ty redan i860 afgick han ur konseljen, såsom det hette, på grund af » vacklande helsa », men det lär väl icke kunna finnas något tvifvel derom, att helt andra och djupare politiska bevekelsegrunder förorsakade schismen, ehuru de aldrig blifvit offentligen kända. Det kan ock förvåna många, att den man, till hvilken regenten vände sig för att fa råd vid konseljens bildande, och hvilken sjelf ingick uti densamma, icke också der kom att intaga främsta platsen utan nöjde sig med en underordnad. Man får då icke glömma, att första platsen i konungens råd då innehades af justitieministern samt att således denna post endast af en jurist kunde innehafvas, och som inte Hamilton var det, kunde han ej öfvertaga justitiestatsministersembetet. Hade ej detta varit förhållandet, så skulle onekligen II. blifvitkonseljens främste man, likasom han var dess ledande själ, till dess att andra strömningar fingo öfverhand. Att det icke var helsoskäl, som föranledde Hamiltons afgång ur konseljen, framgår helt tydligt deraf, att han redan året derpå öfvertog befattningen såsom svensk-norsk minister i Köpenhamn, en befattning, som vid den tiden väl mer än någon annan kräfde en * mans hela både fysiska och andliga krafter i fullt behåll. Jag har på annat ställe såsom en allmän karaktäristik öfver Hamilton yttrat, att man trots hans stora kapacitet &gt;icke desto mindre stannar i ganska stor förlägenhet for svar å spörsmålet, om hvilka de stora frågor äro, hvilkas lösning utgör resultatet af hans långa, ytterst verksamma och lysande politiska bana. De positiva resultaten äro hvarken stora eller många. Och dock äro de fa, hvilkas krafter så tagits i anspråk för allmänna värf som hans, men några större, af denna verksamhet härflytande följder, hvilka kunna motsvara det omfattande och rastlösa arbetet *
— Jag medgifver likväl att en forsling finnes, som äfven för jordbrukaren kan vara nyttig biförtjenst, den nemi. som icke erfordrar längre tid, än att maur kan begifva sig ifrån hemmet om morgonen och återkomma om aftonen, sådan som mycket behöfves och begagnas vid Bruken och Hyttorna för körning af malm, tackjern, kol och ved; men denna forsling, långt ifrån att minskas genom jernvägsanläggningar, kommer att genom dem betydligen förökas, dels derigenom att den genom dera lifvade industrien åstadkommer en större produktion i orterna, dels ock derigenom att ett stort och nytt behof af forsling upstår, att nemi. få de produkter framförda till jernvägsstationerna, som från dem sedan skola på jernvägarna afgå till sina destinations-orter. Beträffande de upgjorda Probabilitets-kalkulerna öfver trafiken på jernvägen torde jag äfven få anmärka, att desse snarare äro för låga än för höga. Utom det att icke obetydlig gods-trafik blifvit derifrån utesluten derföre att man icke noga känt dess belopp, har dess supponerade förökning efter banans öpnande icke blifvit uptagen till mera än 50 proc. af den redan befintliga, ehuru den kungliga Jernvägs-komitéen för Köpings-Hults-vägen antagit denna supponerade ökning till 80 proc.; — ej heller har man beräknat något för transport af Kronans Bergseffekter, af militär-effekter för det allmännas räkning eller af postföring. Vid beräkningen af persontrafiken, hvarvid man följt den s. k. Egydiska methoden attupgöra den efter vissa förhållanden af den kringliggande folkmängden, harman ej särskildt afsett hvarken den årliga utvandringen af Dal-allmogen ifrån de utom banraijonen belägna socknar, eller transporter af trupper och fångar. Man har ej heller låtit inkomsterna af hyresoch arrende-medel vid jernbanans stationer ingå uti någon beräkning.
– Hvad i alla verldar! Sitter du än, du Gunnar, och smeker med di’ svägerska! Det ska’ jag gå och berätta för di’ gamla Lena, ha! ha! ha! Ja, det ska’ jag ända på fläck! ha! ha! ha! – Åh, du ä’ en satans lymmel, som ska’ hålla truten på dig – sade Gunnar halfhögt och bet ihop tänderna, men steg upp af stolen och gick fram åt golfvet, gick till och med fram till Lena och talade några vänliga ord till henne, jagad af – Gud vet bäst – hvad för en ny känsla. När han gick från Lena, drog modern honom i rocken, och sade, vänligt nickande åt honom: – De’ va’ snällt, käre gosse! Du ska’ älska och ära di’ qvinna, för då går det dig väl i alla tider. Gunnar, glad åt moderns bifall, nickade tillbaka till henne, och alla larer och penater logo åt de äkta kärleksfulla i dessa hastigt vexlade blickar. De logo af glädje – säga vi – ty de äro säkert alla goda och glädja sig åt godheten hos de goda. Men nu var den tiden inne då man skulle dansa med bruden, emedan alla de, som tagit sig en liten tupplur, nu åter voro komna till rätta. Denna dans tillgår på det sätt, att hvar och en af hela bröllopslaget dansar om ett par hvarf med bruden, kramar henne menande i hand och bifogar denna kramning de så kallade «dansepengarne», mer eller mindre, allt efter hvars och ens olika råd och lägenhet. Bruden gör en kort tacksamhetsbock eller nick och lemnar sin fångst till någon annan, som merändels tar emot och förvarar den på en dertill för handen varande bricka eller tallrick. Patronen började dansen. Den var trög och besynnerlig. Det ville intet rätt gå rundt omkring, men sedeln, som han stack i Lenas hand, och som «lilla Elin» sedan mottog på silfverbrickan, den var gul och grann. Mamsell Sara gaf icke särdeles mycket. Hon tänkte som så: «Behöfva de något framdeles, så ger jag det hellre till Gunnar.»
Visserligen medgifver jag en giltig anledn. för StatsUtsk. att så förfara, som detsamma nu gjort, då det från Regeringen saknar en nödig och nyttig ledning för sina åtgärder i förevar, fall; men då frågan redan af Regeringen blifvit pröfvad och StatsUtsk. har ett åliggande att icke vara i ovisshet om hvad föreg:de StatsUtsk. i dylika frågor vidgjort, så skulle jag tro, att StatsUtsk. icke bör anse sig vara främmande för den åtgärd, som i följd af en enskild motion kunnat åligga StatsUtsk. StatsUtsk. har sig ålagdt att pröfva de serskildta Statsbijhofven och, i fall sådana behof fordra statsanslag, äfven en skyldighet att föreslå R. St. att fylla dessa behof genom bevillning. Om nu ifrån Regeringens sida en billig farhåga för bevillningens ökande skulle binda händerna på denna Regering och afskräcka densamma ifrån att framkomma med nyttiga förslag, så tillhör det R. St. att. oberoende deraf, framträda och sjelfva pröfva dessa en gång verkligt ådagalagde behof och af sådan anledn. anser jag, likasom Regeringen tillförene har yttrat, ett verkligt behof vara för handen att anslå löner åt Länsnotarie!'. Det är visserligen sant, såsom här blifvit nämudt, att vissa Landssekret. hafva tillräckliga inkomster, för att kunna underhålla Länsnotarien men som deras tillgångar bero på sportler, så anser jag en beräkning, grundad på sportlerna, vara oriktig såsom utgångspunkt för den framtida regleringen af Landtstaterna och att således i de län, der sportlerna icke äro tillräckliga för Landtstatens aflöning, Staten otvifvelaktigt måste mellankomma vid regleringen af dessa Stater. Jag skulle beklaga, Mine Hrr, om en sådan reglering af dessa Stater skulle upkomma, hvarigenom sportlerna försvunno; ty då komme landet utan all fråga i det största behof alt åter få en ny reglering för att åter få sina ärender handlagda, och en gång kunna komma till slut med dem ifrån Länsstyrelserna. Det är endast genom sportlerna, som jag tror att, med den ringa personal, som finnes vid Länsstyrelserna, det är möjligt att åstadkomma det arbete, som der förekommer.