Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta är betryggadt genom de förut uppräknade flera correctiver, tyckes det, att de må fä rättighet att sköta sig sjelfva med lifgifvande af hvad slags sedelvalörer de åstunda och kunna gifva credit. På sin höjd må man föreskrifva dem att inskränka sig inom samma valörer som Riksbanken. Då man allmänt synes ense om den önskan, att Riksbanken, efter en gång blifvande silfverutvexling, likväl måtte få behålla sitt silfver i hvalfvén så mycket som möjligt.; så tyckes med denna önskan vara oförenligt, att Privatbanker i orterna ej få utgifva smärre sedelvalörer. Delägarne i sådana Privatbanker lära ej underlåta att, hvar i sin ort, gifva sina smärre noter credit och circulation, så mycket de förmå, och sålunda ålitas mindre Bankens silfverfÖrråd. Ej må man befara, i denna försigtighetens och misstroendets tid, att de privata Bankerna, under decennier, kunna på något sätt rivalisera med vår rika Bank. Om man i en aflägsen framtid skulle förmärka sådana symptomer, så blir det då tids nog, att deremot sätta en gräns. Men icke synes behofligt att nu söka förekomma de möjliga inverkningarna af dem på vår Riksbank, innan de ännu någon gång uppstått. Frih. Cederström, Jacob: För min del mäste jag bestrida, att Privatbankerna må blifva berättigade att utgifva mindre sedlar. Det faller af sig sjelft, alt dessa i sådant fall skulle uttränga Statsbankens sedlar i de provinser, der Privatbanker blifva etablerade. Allmogen, som följaktligen vid försäljningen af sina producter skulle nödgas emottaga dessa sedlar i stället för Statens, skulle icke i behörig tid vid Kronans uppbörd kunna afbörda sig sina utlagor, och , i stället för att man hoppats att härigenom befrämja rörelsen, skulle sådant leda till allmän Förstörelse inom samhället.
Jag skulle likväl tro, att om man vid en blifvande riksdag antoge det arbetssätt, Hr v. Troil lill en del framställt, att man nemi. började med de balkar, som committe'en ansåge först böra företagas, och man hade erhållit Styrelsens ledning, skulle det vid arbetets fortgång visa sig, att den allmänna fosterlandskänslan skulle leda hvarje talträngd till att mindre upptaga tiden och mer tänka på ändamålets vinnande, samt att sålunda det vore möjligt att fortare, än man tror, uppnå målet. Det skulle i alla fall snart visa sig, huruvida det vore möjligt att vid en riksdag afgöra frågan. Äfven jag inser visserligen, att antagandet af en ny lag under närvar, tidpunkt måste fordra längre tid och vidlyftigare debatter än åren iy3l och 1734. Men också äro våra riksdagar ledan vida långvarigare än den tiden, och, såsom jag nyss anfört, skall erfarenheten och första månaderna snart visa, huruvida man kan hafva hopp att vid en riksdag fullända arbetet. Om sådant ej kunde ske, kunde man åtnöja sig med antagandet af så många balkar man medhunne, för att sedan vid en annan möjligen snart sammankallad riksdag afgöra resten. Emedan jag ej är man af yrket, vill jag suspendera mitt omdöme och allenast hemställa, om det ej kunde gå an att antaga några balkar vid en riksdag, men derjemte besluta, att de ej skola tillämpas förrän efter en blifvande riksdag, då allt vore granskadt. Slutligen ber jag att få återkomma till mitt yrkande, som jag vid remissen af K. M.‘s propos. framställde} men sorn jag ej finner nöjaktigt upptaget i LagUtskts förslag. Det angår ett åläggande för R. St:s Justit.-ombudsman , som jag tror att R. St. kunna och böra bestämma, det nemi., att han med särskild uppmärksamhet intill nästa riksdag må göra sig väl bekant med det nya lagförslaget, så att, ehvad föredragningssätt lt. St. då må besluta, man alltid må kunna med visshet påräkna, att Just.-ombudsm. här initierat sig i Sinnet och derom äger en så fullständig kännedom, att han kan föredraga detsamma, i fall R.
Bergslagets uteslutande kol upphandlings—rätt inom 1816 års distrikt, hvartill komme osäkerheten af råkopparens försäljningspris, så hade dock Bergslaget, med afseende å svårigheten att, på billigare vilkor än afträdande af nu ifrågavarande privilegier och förmåner, vinna den åsyftade förmedlingen i kopparräntan, rach för att ej lägga hinder för den frihet, som af de skaltskyldige påyrkades, förklarat sig villigt: l:o att afstå rättigheten till hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolens uppbärande af alla de skattskyldige, som från natura-prestationen yrka befrielse, under förbindelse för bergslaget, dels att, om några socknar komme att dermed fortfara, deras kolskatt på hittills gällande vilkor emottaga, och dels att, efter träffande öfverenskommelse, godtgöra hytte-egarne dem tillkommande hytte-revenv, efter den vanligen följda grunden för dess beräknande; 2:o att afsäga sig uteslutande rätt till koluppköp af skalte-allmogen inom det den 2 Juli 1816 bestämda köpekols-distrikt, samt till timmeroch virkeshandel inom bergslagets så kallade »frihet» med dertill hörande Österoch Yester-Dals socknar; 3:o alt afstå från vedhyggster-ränlan af bergsfrälse-jorden, i händelse densamma komme att från Fahlu grufva afsöndras och till Statsverket indragas, hvarvid Bergslaget dock fästat förbehåll, dels alt fortfarande få uppbära denna ränta, 1,166 R:dr 13 sk. 2 rst., såsom ersättning för det från afradskassan utgående lönebidrag af 1,200 R:dr till förste läraren vid Fahlu Bergsskola, intilldess Bergslaget från denna utgift befrias, dels att räntans afsöndring från Stora Kopparberget aldrig må kunna åberopas såsom skäl till bergsfrälse-jordens skattläggning.
Lagerstedt må, vid erhållande afsked, förflyttas på rikets Allmänna Indragnings-stat, med bibehållande, under sin återstående lifstid, af nuvarande lönen 289 R:dr 8 sk. Banko eller 433 R:dr 75 öre Riksmynt, såsom pension. Ståndet, som afslog Utskottets hemställan i 69 punkten, förhöjde den af Rikets Ständer förre Läns-notarien, Lands-sekreteraren O. H. Förberg tillagda lifstids—pension från 300 till 450 R:dr Riksmynt. Yttrandet i 70 punkten ogillades och beviljade Ståndet f. d. Stallmästaren, Löjtnanten C. E. Hahr en årlig pension af 300 R:dr Riksmynt. Prot.-Utdrag den 9 December 1857. lii Med ogillande af yttrandet i 74 punkten, medgaf Ståndet, för sin del, att förre e. o. Professoren vid Lunds Universitet Johan Rabbén må erhålla det honom vid sistförllutna riksdag på Indragnings-staten tillagda, mot hans förut innehafvande adjunkts-lön svarande, belopp af 1,170 R:dr förhöjdt till 2,000 R:dr Riksmynt. Utskottets yttrande i 76 punkten ogillades och beslöt Ståndet, det må Assessoren m. m. C. F. Plageman, då han från innehafvande tjenst erhåller afsked, uppföras på Allmänna Indragnings-staten till åtnjutande af 2,000 R:dr Riksmynt i årlig pension. Likaledes ogillades yttrandet i 77 punkten och beviljade Ståndet, för sin del, Ordningsmannen vid Institutet för döfstumma och blinda J. O. Ljunggren en årlig pension af 600 R:dr Riksmynt, att efter afskedstagandet åtnjutas. Den i 78 punkten af Utskottet afstyrkta pension för f. d. Tull-inspektoren U. J. Tham blef af Ståndet, som ogillade detta afstyrkande, beviljad till ett belopp af 400 R:dr Riksmynt årligen.
N:o 11 af R. o. Ad. bifallit. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 261, i anledn. af från BondeSt. erhållen återremiss å vissa delar af betänk. Föredrogs StatsUlshs d. 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 262, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de öfverste löjtnanten m. m. Gr. A. E. von Rosens und. ansökning om understöd från statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag anhåller att detta betänk, måtte ytterligare få hvila på bordet, och att det måtte sättas först pä föredragms-listau till nästkommande Lördag. Frih. Cederström, Claes Rud., m. fl. ledamöter hördes häruti instämma. Hr Gr. o. Land tm. förklarade att StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt., till följd af flere ledamöters derom gjorda begäran komme att ytterligare hvila på bordet, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. ansåge detta utlåt, böra på sätt Frih. Tersmeden föreslagit uppföras främst å föredragms-listan för nästa lördag. Ropades ja. Föredrogs StatsUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 263, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om befrielse för förre departements-cheferne i general-tullstyrelsen, presidenten J. P. af Billbergh och Canslirådet J. D. Valerius, samt Kamereraren, Kammarrätts-rådet Winroth och Kontrollören Middendorff 204 Den 25 Juli. från ådömdt ersättnings-ansvar i målet, ronde den efter aflidne tullförvaltaren Finér yppade balans. Den vid delta utlåt, af Frih. von Kraemer fogade reservation upplästes på begäran af Hr Sandströmer. Anders Petter, som derefter anförde:
Jag kan derför ej här uppehålla mig vid hans Novaja-Semlja-färd; endast det må nämnas, att två af manskapet om morgonen den 25/15 juni 1608 vid 75° n. br. sågo en sjöjungfru. Härom meddelar dagboken följande: »Denna morgon såg en af manskapet, då han blickade öfver relingen, en sjöjungfru. Ytterligare en af kamraterna kom på hans kallelse upp. Hon var då tätt vid fartygets sida, blickande allvarsamt på männen. Strax derpå blef hon kullkastad af en våg. Från nafveln uppåt voro hennes rygg och bröst lika en qvinnas. Hennes kropp var så stor som en menniskas, hennes skinn mycket hvitt, och långt hår af svart färg nedhängde på ryggen. När hon dök ned, sågo de hennes stjert, som liknade stjerten af en delfin och var fläckig som en makrills. Namnen på de män, som sågo henne, voro Thomas Hiller och Robert Rayner.» Det är förmodligen en nyfiken säl, som denna gång gifvit upphof till uppdykandet af den gamla sjömannaberättelsen. William Gourdon, med titel »Appointed chief pilote for discoverie to Ob», bragte detta år en last varor till Pustosersk och seglade derifrån till Novaja Semlja. I Petschoras mynning såg han 24 lodjor, bemannade med 10–16 man, bestämda till »Mangansei» öster om Ob (Purchas, III s. 530, 534). Under försök att skaffa närmare reda på dessa sjöfärder till Sibirien fingo Muscovy Companys utsände upplysning derom, att det åtminstone i regeln endast var fråga om att sjöledes forsla varorna till bottnen af Kara-bugten. Derifrån fördes de öfver land, delvis med tillhjelp af två mindre floder och en sjö, till Ob (Purchas, III s. 539). Men andra berättelser tala äfven för, att man verkligen seglade till Ob, till och med genom Matotschkin Schar, såsom synes af meddelanden hos Purchas (III s. 804 o. 805).
Sedan härifrån afdragits den af Rikets Ständer beslutade inbetalning å fondens kreditiv på Rikets Ständers Bank, utgörande för år 1858 150,000 R:dr, ränta å återstående kreditivbeloppet, förvaltnings-kostnader, ersättning till Riksgälds-kontoret för Teknologiska Institutets årsanslag äfvensom de lån, med hvilkas återbetalning särskildt anstånd blifvit i nåder medgifvet, hvilka afdrag tillsammans utgjorde 360,055 R:dr 35 öre, samt derjemte afsatts de 750,000 R:dr, hvilka, enligt Kongl, brefven den 9 December 1818 och den 5 Maj 1841, årligen böra till s. k. förlagslån användas, ansågs den återstående tillgången för alla till lån i vanlig diskontväg berättigade idkare kunna uppskattas till 3,120,165 R:dr 39 öre, eller, sedan härifrån ytterligare afgått 374,202 R:dr 69 öre, utgörande beloppet af den manufakturisterne i Eskilstuna Fristad och deras förläggare tillkommande särskilda lånerätt, till 2,745,962 R:dr 70 öre. Denna summa, enligt stadgade grunder fördelad emellan de i den allmänna lånerätten deltagande idkare, lemnade en lånerätts-procent för första klassens idkare af 94 procent, för andra klassens af 7j procent och för tredje klassens af 4f procent af 1857 års tillverkningsvärde, eller för första klassens 1 procent, för andra klassens § procent och för tredje klassens 4 procent mindre än lånerätten nästföregående året utgjorde. I öfverensstämmelse härmed och sedan sex af första klassens idkare för vid klädestillverkning använd Svensk ull fått sig tillagd en förhöjning i lånerätten med 4| procent af samma ulls värde, — 5 — 259,859 R:dr, uppgick lånesumman, för första klassens idkare, med ett sammanräknadt tillverkningsvärde af 20,212,806
Dessutom kan LandtMarskalksKlubben icke anses uteslutande tillhöra R. o. A. enskildt, sedan Ståndet anmodat Htr LandtMarskalken, att inbjuda de öfrige Stånden till besök å denna Klubb; hvilket äfven skett, och numera är ett hinder för R. o. A., att besluta mathållningens upphörande. Tilläggandes H;r Tham, att då de andre Ståndens Talemän af Staten erhålla representations-penningar, men LandtMarskalken icke; och då de öfrige StåndsKlubbarne medföra ganska Betänkan den, N:o g8. 49 stora kostnader, sä synes det icke vara obilligt, att, j stället, mathållningen å LandtMarskalksKlubben fortfar; helst man, genom indragning deraf, skulle risquera att få Klubben förstörd. H:r Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, hade yttrat: Den anmärkning Friherre Anckarsvärd gjort vid det skäl, StatsUtskottet anfört för Soupe'ernes bibehållande på LandtMarskalksKlubben kunde H:r Grefven ej annat än gilla. Det anmärkta förhållandet hade i Utskottet undfallit H:r Grefvens uppmärksamhet. — Herr Grefven hade derföre tillstyrkt återremiss af Betänkandet samt tillagt, det H:r Grefven väl icke trodde, att Utskottet skulle, i sådant fall, ventilera om saken —lika så litet, som förra gången — men när saken, efter återremiss, kommer till Ståndet tillbaka, vore allt hinder undanröjdt för Ståndet, att, efter eget godtfinnande, besluta om egne ceconomica. Hos Vållojl. BorgareStändetj hade Herr Richert anfört: att i en tid, dä landets belägenhet manar till allmän sparsamhet, och då nödvändigheten deraf säkerligen kommer att åberopas, såsom giltigt skäl till vägrande af åtskilliga anslag, hvilka, under en annan tid, tvifvelsutan skulle beviljas, ansåg H:r Richert deremot sparsamhets-anda äfven böra råda i fråga om bestämmandet af sjelfva Riksdagskostnaderne.
Således och då jag icke ser hvilken, vare sig till upplysning eller till sakens ullimata slut ledande åtgärd, LagUtsk., i anledn. af de s. k. tableauerna, skulle kunna vidtaga, och den nåd. skrifvelsen, efter hvad jag kan finna, icke innehåller annat än en framställning, som, lindrigast sagdt, skall innefatta ett slags excuse för det långa dröjsmålet samt uteblifvandet af en propos, i ämnet, samt enär för mig hoppet om en sådan propos., det må hvila på den gamla eller nya ministeren, måste efter sakens natur försvinna, sedan tiden så långsamt försvunnit efter det första frågan samt criminal-lagen och möjligen äfven eivil-lagen kunnat komma ifrån Konungen med propos. lill Ständerna; så kan på dessa skäl, och utan att förresten vilja inlåta mig i historiken af målet, jag icke annat än instämma deri, att förevar. K. skrifvelse må läggas till handlingarna, och den af Ilr Dalman väckta motion remitteras till LagUtsk., dervid jag får foga min enskilda önskan, att Utsk., efter en ingress, som ungefärligen innefattar de moliver, hvilka jag nu i egenskap af enskild representant haft äran till prot. framställa, ville komma in med förslaget och tillstyrka detsammas antagande in totum et tantum, emedan jag anser detta vara enda utvägen att komma till något hufvudsaklig! beslut. Jag är öfverlygad, att R. o. Ad., likasom de öfriga RiksSttns ledamöter, när jag talar om massan, måste finna sig vara mindre i tillfälle att bedömma det nya lagförslagets intrenseka qvalitet.
St:rs beslut, sammankallade ett kyrkomöte, den anmärkningen framställas, att mötet blifvit ensidigt sammansatt. Jag tror derföre, att det skulle vara ganska välkommet för Regeringen om något härom bestämdes. Man har ytterligare sagt, att en representation för Kyrkan redan finnes, nemi. R. St. Detta ärsannt, men åtskilliga frågor finnas, som Konungen kan afgöra, utan alt höra R. St. Af ett kyrkomöte, der PresteSt. skulle representera halfva antalet ledamöter, borde ock tillförlitligare råd och uplysningar i kyrkoärenden kunna vinnas, än af representationen, hvaraf nämnde Stånd blott utgör en fjerdedel, som ofta nog icke kan utöfva något inflytande på besluten. Jag anser vallagen vara både be - Den 13 September f. m. 347 höflig och nyttig, hvarföre jag önskar att åtminstone elen mätte blifva antagen. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom Frih. Alströmer ensam yrkat bifall och Hr Carleson ni. fl. ledamöter afslag å förevaride §, och jemväl upläst Hr von Harlmansdorffs förslag till denna §:s lydelse, biet propos. till bifall å Utskis förslag till lista §:n framställd och besvarad med Nej. De härefter först till afslag å denna § och sedermera till antagande af Hr von Hartruansdorffs redaklions-förslag framställde proposme besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslå denna §, samt, efter denna proposms besvarande med Ja och Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering, samt att dervid det af honom afgifne förslag måtte blifva kontra-propos. Gr. Liljencrants: Jag vågar hemställa om det icke vore lämpligt, alt Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta R. o. Ad:s tanke om huruvida Ståndet gillar Hr von Harlmansdorffs förslag.
Men jag tror, att alla 8 motionerne bordt behandlas i ett sammanhang och på enahanda sätt, eller af begge Utskotten gemensamt; och jag instämmer till följd deraf uti begäran om återrerniss. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag finner de skäl, hvilka af Grefve Posse och 8 Den 16 Februarii f. m. Herr Löwenhjelm blifvit anförde, så bindande, att jag icke drager i tvifvelsmål, det ju Ridderskapet och Adeln beviljar återremiss af Utlåtandet. Vägrödjning är ett så tackande onus för landet, att då fråga uppslår om nya vägars anläggande, till följd af samhällets allmänna behof, det måste vara ett Statens åliggande alt bidraga, ej blott till sjelfva anläggningen, utan äfven till den kostnad, som är förenad med vägens fördelning till underhållande mellan Hemmanen. Herr Uggla j Carl Wilhelm, uppläste följande: Jag beder vördsamt att få fästa Höglofl. Ståndets uppmärksamhet vid någon del af hvad StatsUtskottet här trott sig böra icke tillstyrka. Det är angående den så kallade Slottsbrobacken. Jag vill dock på förhand ge tillkänna, att jag instämmer uti den af Utskottet antagne princip, hvarpå icke tillstyrkandet grundar sig, eller, att det kunde leda till mångfaldiga petitioner, om enskiltas åligganden skulle af Staten öfvertagas. Men här ärten serskild casus. Denna backe, som är belägen på en af våra största vägar inom landet, är af den mest vådliga beskaffenhet, och jag vitsordar häruti fullkomligen hvad Motionären Daniel Andersson från Wermeland sagt om de faror och besvärligheter, för hvilka så väl skjutsande, som resande äro blottställ - Den 16 Februarii-f. ra. 9 de, då denna backe skall passeras; äfvensom det är mig bekant, att åtsk il lige olyckor der inträffat, under den tid af circa 3o år jag dels bott i grannskapet, dels på längre afstånd, men dock så nära, att man snart derom kunnat få underrättelse.
Stt rätta ett misstag, som blifvit begånget, då någon trott mig hafva sagt, att det närvarande förhållandet innebure en strid mellan Domaremakten och benådningsrätten. Jag har icke omtalat det missförhållande, som torde äga rum mellan dem, utan blott anmärkt det, jag tror finnas mellan åklagareoch Domaremakter ne. Veu 5 Sejjte/nber J\ m% Med Herr Cederschjöld instämmer jag deruti, att Konungamakten bör sträcka sitt inflytande till alla grenar af Statsorganismen; men jag tror det vara tillräckligt, när Konungen i Jusiititeväg äger åklagarsoch benådningssamt en del af lagstiftandemakten. Då en värd Ledamot redan nämnt Norrige, torde äfven jag klanderfritt få åberopa, förhållandet i samma land. Ehuru Konungen ej har säte och stämma i dess Dyligen inrättade Högsta Domstol, hvaruti Konungen i Danmark förut ansågs presidera, har jag dock icke förnummit att man ansett eller funnit Samhället nära sin upplösning, till följe af denna förändring. Några hafva befarat våda för Statsbjulens jemna gång uppkomma, om man icke skyndade sig att antaga ConstitutionsUtskottets Betänkande. För min del kan jag ej inse ringaste fara deraf, att låta Kongl. Majus Nådiga Proposition hvila till nästa Riksdag, emedan intet beslut i hufvudsaken derigenom är fattadt, och opinionen emedlertid får tillfälle yttra sig. Förblilver den oförändradt sådan, som den nu tyckes vara hos de flasta; så varder den Kongl, propositionen i alla fall förmodellgen itka antagen. Friherre Anckarsvärd: Då man efter hvad jag tyckt mig finna , allmänt erkänt den i Konungens Nådiga proposition uuryckta princip, kan jag icke biträda, att man skulle uppoffra en sann princip, för hvad man kallar opinion. Nät man stöder sig derå ; bör man Veu 5 September /, m. 23^ varsamt behandla ämnet. Om vi också genast skulle hysa en så stadgad opinion, att vi önskadade bifalla Betänkandet, tror jag man går mera principenligt till väga, om man later Betänkandet blifva hvilande till nästa Riksdag.
Härjemte har Doktor Säve, vid Preste-Ståndets remiss af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet, framställt förslag om det tillägg derutinnan, att Rikets Ständer ville stadga minsta lönen för examinerade folkskole-lärare till 400 Riksdaler Riksmynt, (utom jordland, kofoder, husrum och vedbrand, som böra bestås af kommunerna) och att Staten borde, i förhållande till kommunernas vilkor, härtill bidraga med högst hälften. Såsom skäl härför har anförts, dels folkskolelärarnes allmänt kända ekonomiska betryck, dels vigten och ansvaret af de examinerade lärarnes befattningar, enär de oexaminerade lärarne, särdeles qvinnor, der sådana vid den första undervisningen i småskolorna användas, icke skulle förmå meddela den homogenitet och grundlighet i undervisningen, som erfordrades, utan finge de examinerade lärarne derefter söka afhjelpa bristerna derutinnan. inom Borgare-Ståndet: af Herr Sundvallson, som — med erinran om otillräckligheten af folkskolelärarnes nuvarande aflöning, i allmänhet uppgående till endast 250 Riksdaler Riksmynt om året eller 66 öre för dagen, medan dagsverkslönerna för arbetare vore minst dubbelt så höga, — föreslagit, att den till folkundervisningens befrämjande anslagna andel af skyddsafgiften måtte användas till förbättring af folkskole-lärarnes löner, så att desse erhölle anständigt underhåll och folkskolan kunde påräkna duglige och nitiske lärare. Bih. till R. St. Af Herr Lindstedt, M., hvilken anfört, hurusom det anslag af personliga skyddsafgiften, som Rikets sednast församlade Ständer beviljat för folkundervisningens befrämjande och till så kallade roteskolors inrättande, icke blifvit så anlitadt som påräknadt varit.
R:dr, hvilken alltså 0» förändrad bibehålies .. 285,000 83,ooo: 1,700: 10,000: 6 Stats-Utskottcts Uclitanae Ar.o 20S. 16:0 Bötesmedlen Sa.ooo: 17:0 Cävallerie-Regementenas hästvacance-spanmål . I2i,a5o: 18:0 Ständige Rotevacance-afgifter vid Skånska Inf an terie-Regementena , u,55o: 19:0 Tillfällige Vacanceoch Mötes-afgifter 6,000: 30:0 Knekte-r otefrihet smedel 1,000: 31:0 Båtsmans Vacance-afgiften a5,ooo: 22:0 Från Borgare-Ståndet har Utskottets förslag, angående Krutoch Salpeterförsäljningsmedlens beräknande till 75,000 R:dr, blifvit återremitteradt, på grund af afgifne yttranden, dels af Herr fVcernfmatt denna summa vore för hög och grundad på en öfverdrifven debitering för det krut, som lemnäs till näringarne, och att lämpligare vore, att bibehålla det vid föregående Stats-reglering antagna belopp, 70,000 R:dr, dels af Herr Ekerman, som ansåg Stats* Verkets ordinarie intrader i allmänhet icke böra beräknas högre än tillförene, och dels af Herr Santesson, som så mycket hellre instämt med Herr FFcern, sora serskild motion blifvit väckt om krutprisets nedsättande. Enligt Tabellen till Betänkandet N:o 54» samt den uppgift å krutprisen, Utskottet förskaffat sig, visar sig (oljande iörhållande: Priset a Priset 1 Behållning Stycke-o. Bergskrut.