Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då intecknad lösegendom efter utmätning försäljes, njute inteckningsegare betalning utur köpeskillingen, hvar efter annan, i den ordning 7 §. stadgar, och varde sedermera utmätnings-sökande för sina fordringar i laga ordning godtgjorde. Förmenar någon borgenär, att inteckning blifvit till B//i. till R. St. 10 lians förfång svikeligen medgifven, och räcker gäldenärs egendom ej till skuldernas betalning, vare inteckningsegare då pligtig att, pa sätt konkurslagen föi eskrifver, sin fordran edeligen fästa, om så yrkas. §• '«• Ej må gäldenär försälja eller på annat sätt förskingra den lösa egendom, hvari inteckning blifvit fastställd, med mindre han dertill erhållit inteckmngsegarens skriftliga samtycke; sker annorlunda, vare ogildt, och böte sa köpare som säljare hvardera varans fulla värde. Visste ej köpare, att säljarens lösa gods var för gäld intecknad, vare saklös och behålle det lian köpt. §• I2- Då gäldenär inför Rätten uppter den afhandling, på grund hvaraf inteckning i hans lösa egendom är beviljad och visar, att skulden blifvit till fullo godtgjord, då må inteckning dödas; vare ock afhandhngen öfverkorssad. §• >3. Öfver de inteckningar, som å lösegendom sökas och beviljas, skall serskildt Protokoll hållas; och förfare Rätten dermed, som om Protokoll öfver inteckningar i fast egendom stadgas. §• *4- Sedan denna lag blifvit till efterrättelse kungjord, kommer Kongl. Förordningen den g Maj i835 att till all kraft och verkan förfalla.”
— Nto 74- i anledning af väckt motion, angående åläggande för Directionen vid Rikets Ständers Lånecontor i Götheborg att till lånsökande derstädes öfversända beviljade lån och omsättningar af lånen ombesörja. XIII. B. 111. A. 294- Nto 75. i anledning af gjord framställning om inoch utvexlingsprisen å ducater samt utvexling af guldoch silfver-plantsar. XIII. B. 111, 294. Å. 46g. XIV. U. 453. XVII. A. 44. — Nto 76. med hemställan, att Stockholms stads sparbank måtte erhålla rättighet att i Banken insätta ytterligare 5o,ooo R:dr B:ko emot 3 proc. ränta och uppå 6 veckors uppsägning. XIII. B. 111. A. 2g5. — Nto 77. i anledning af gjordt accordsanbud till liqvid af ett utaf numera afl. Majoren Crispin Ekman hos I3ankodisconlen upptaget lån. XIIL B. 672. A. 7o8. — Nto 78. öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande Nio 36, i anledning af väckt fråga om förändrad - ( 33 ) tirad organisation af Bankofullmäktiges Expedition. XIII. U. 259. XIX. A. 328. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlålanden : — N:o 7g. i anledning af de inom 3;ne RiksStånd gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 44, medförslag till ny aflö'ningsstat för Bankoverkets embetsoch tjenstemän, konstidkare samt vaktbetjening. XIII. B. 673. A. 710. XVI. U. 202. XVII. A. Gf. XVIII.
”Jag vill nu icke ens nämna att deras enfald och obekantskap med det bildade sällskapslifvet låter dem begå en mängd dumheter, som man blir sjuk åt; ej heller vill jag uppehålla mig vid att den lilla näbban Blenda under sin tillgjorda oskuld döljer ett förvånande koketteri, och att hon genom affekterade förtjusningsutrop, vid tillfällen der ett fruntimmer med blott den ringaste uppfostran vet att styra sina känslor, fäster allas blickar på sig, såsom hon gjorde en afton, då vi tagit dem med oss till Gauthiers.” ”Allt detta synes icke vara så farligt, om hon med godhet rättas.” ”Jo, jag ville se den, som rättar henne! Till och med svärmor, som kanske aldrig varit svag för någon menniska, var det likväl i så hög grad för denna lilla vindleka, att hon ej förmådde ta bort hennes många fel.” ”Kanske upptäckte hon dem ej?” Henriette låtsade ej höra. ”Hvad som djupast retar mig emot fröken Blenda är den omständigheten att kanske just hon genom sin envishet och otacksamhet; var skulden till svärmors död.” ”Hur kan du tillåta dig ett dylikt yttrande, Henriette? Det är sannerligen att låta den känsla, som leder dig – hvilken den då är – leda dig alldeles för långt!” ”Tror du det?” utbrast den unga frun med en försmädlig min. ”Ja, i sanning!” ”Vi få straxt se det! Du nekar väl icke att mamma föreslog henne till din hustru?” ”Det nekar jag ingalunda: jag vill till och med erkänna att den beskrifning, som jag erhöll om henne, så mycket intresserade mig, att jag lofvade mamma att, då jag komme hem, tänka på saken.” ”Ah, du lofvade det?” ”Med full afsigt att hålla det, och du finner således att jag, utom blotta medlidandet och slägtskapen, har all möjlig orsak till det intresse jag yttrat.” ”Så mycket snarare skall du billiga den känsla, som intog mig, då jag erfor att mamma – jag vet ej af hvilken orsak – icke inväntade din hemkomst för att meddela sin favorit ditt hedrande anbud, utan gjorde det i sitt namn.” ”Nå?” svarade Johan, och en lätt färgskiftning spelade öfver hans ansigte.
Så ha af Östergötlands 8 representanter blott en och af de 4 för Yestmanlands län ingen enda samt af de 6 för Jönköpings län endast två blifvit återvalde. Å andra sidan ha Upsala, Södermanlands, Elfsborgs, Skaraborgs och Kopparbergs län låtit ungefär hälften af den gamla representationen stanna hemma. Mindre omsättning — mellan i / 3 och 1 / 4 — har egt rum i Kronobergs, Kalmar, Malmöhus, Örebro och Vesternorrlands län. Häraf synes, att ombytligheten haft sitt centrum i Östergötland med utgrening åt Jönköpingslän och Vestergötland samt med en filial, om ock af något olika karakter, i Vestmanland. Dessa fakta och siffror utgöra emellertid inga bevis för, att landtmannapartiet genom årets omval lidit afbräck eller att något nytt parti derigenom vilnnit stadga. Politiska kännare från både ena och andra sidan ha tvertom medgifvit, att andra kammaren under instundande riksdagfeperiod skall erbjuda väsentligen samma skaplvnne som under de föregående. Allt beror i sjelfva verket på hvad man förstår under ibegreppet landtmannaparti. Och. för att kunna skarpt fixera valens betydelse är det i främsta rummet nödigt att fast-håUa vissa i ögonen fallande moment af landtmannapolitikens utveckling. Grunddragen af denna politik voro mycket enkla: sparsamhet i förvaltningen, rättvisa i beskattningen. Under det senare önskningsmålet inbegrepos * dels en sträfvan att få alla jordbruksonera utjemnade så som redan år 1809 var begär dt, dels en tendens att nedbringa jordbeskattningen till likhet med skatt å annan fastighet eller å inkomst af kapital och arbete. Parallelt med detta program uppkom ett annat, som var en frukt af den pånyttfödda liberalismen i städerna. Bland dess många reformpunkter var en, som lydde å progressiv beskattning efter förmögenhet, och en annan, som proklamerade allas lika skyldighet att deltaga i fosterlandets försvar. Bet var onekligen ett rent demokratiskt program, men ett som hade det väsentliga felet att vägen till dess förverkligande skulle leda öfver två vördnadsvärda sekularinrättningar som hette grundräntor och indelningsverk. Ett tredje program, af kungligt och militäriskt ursprung, fanns äfven och det lydde helt enkelt å försvarskraflemas ökande.
Den 3o December f. ra. 307 Jag mäste förnya min förut mer än en gång gjorda bekännelse om brist på genom böcker inhämtade Tlieorier i förevarande ämne, och förbigår derföre med stillatigande all den granna lärdom, som pryder Herr Lefrens Memorial. Denna min erkända brist hindrar mig äfven att begripa de af honom uppdragne fina nuancer emellan inre och yttre handelsfrihet, hvilken frihet jag tror stå uti det närmaste samband, så vida alla medborgare uti ett samhälle skola njuta lika rättigheter, alt för bästa möjeliga pris skaffa sig de bästa möjcliga varor; och att äfven, för hvad de tillverka och hafva alt försälja, erhålla den högsta möjeliga betalning. Ledd af de begrepp, som en flerårig erfarenhet mig förskaffat, skall jag söka utreda de hufvudsakligaste delar af Motionairens Memorial. Motionniren har anfört, alt till befordrande af den konstfärdighet, som skall upphjelpa Svenska näringarne, fordras Theoretico Practiska nndervisnings-anstalter. Jag tror åter, att konstfärdigheten framkallas i den mohn, som folkökningen och penningestockens förökning gå i bredd. En tilltagande folkmängd ökar behofven; en i proportion dermed tilltagande penningestock gifver förlaget. Medgifves då all den nä8 H. 20 3o8 Den 3o December f. m. ringsfrihet, som icke förnärmar en laglig äganderätt, så uppkommer täflan. Behof, förlag, frihet, och täflan framkalla då vettenskapens biträde, att fullkomna sitt verk ; men skickas vettenskapen förut, innan dessa driffjädrar göra densamma användbar, skall han gagna lika litet, som det ljuset, hvilket man sätter under en skeppa. Såsom bevis för hvad jag sagt, vågar jag åberopa deras vittnesbörd, som med uppmärksamhet besökt det i konstfärdighet och fabrication så mägtiga England. Jag förmodar mig erhålla det intyg, att stora behof, stora egna, men icke lånta, Capitaler och täflan, alstrad af näringsfrihet, bragt Englands Fabriker och konstproducter till betydelig höjd, och alstrat det forskningsbegär, som i sednare tider gifvit dem vettenskapen till stöd.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, vill att afgiflen vid utskänkning af bränvin skall, så i stad som å landet, utgöras med 12 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af bevillnings-taxerings-kommitté beräknas blifva genom utskänkningen försåldt, eller för hvilket afgift på auktion, eller af bolag utom auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutit, ifrågavarande afgift bestämd till 8 sk. banko. Häri hafva, Professoren Carlson, Prosten Lagergren, Herr Rydin och Herr Österberg instämt. STOCKHOLM, TRTCKT HOS JOIL BECKMAN, 185J. Särskilda Utskottets Utlåtande, N:o 26. 1 Xlii 26. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Nov. 1854, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af åtter remis ser af Utskottets Betänkande N:o 24, om användande af en del utaf den för bränvins tillverkning inflytande skall till kontroll och tillsyn å efterlefnad af författning arne, angående vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning m. rn. Ridderskapet och Adeln, som, vid ifrågavarande Betänkandes föredragning tillika med Stals-Utskottets Utlåtande N:o 339, i anledning af vackt motion om medels anvisande till bestridande al erforderliga kostnader vid kontrollen af bränvins-tillverkningen, bifallit det sistnämnda, har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat af det förra, eller Särskilda Utskottets Betänkande N:o 24, den del, som rörer vedergällningeu åt de Kronans embetsoch tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för bränvins tillverkning och försäljning, samt i öfrigt lagt betänkandet till bandlingarne.
Vidare och med anledning af Rådmannen Kellander» gjorda anhållan) att under de i Körfattningarne stadgade Vilkor få behålla för* sta hälften af Uånet, saint att sådane mått och. steg måtte vidtagas, hvarigenom åtkomst till senare hälfteh kunde honom beredas; får Ban* co-Utskottet till Rikets Ständer Vördsamt hemställa; 1:0 Att Rådmännen Kellander tillerkärtnés rättighet, ätt emot de i Pörfattningarné bestämde säkerhetsoch betalnings-vilkor, såsom Odlings-Lån behålla de looo R:dr, söm äf det beviljade beloppet kommit honom till handa. 2:0 Att senare hälften af Uånet, eller dé till Kongl. Majus Befallningshafvande sist öfVersände 1000 R:dr, i följd deraf blifva fiårt Bellanders räkning afförde och i Banquens Böcker tills vidare särskildt balancérade; och 3:0 Att när Målet blifvit vid behörig -Uomstol utredt, och så Vida Kellander dervid frikännes ifrån skyldigheten att ansVarä Banquen Banco-L tskotlets Betiinkanden. €5 Banquen för mera än de 1000 R:dr, sorn verkligen kommit honom till godo, han då, derest lian sådant åslundar, må utbekomma fy! i - naden i det honom beviljade Län med 1000 Riksdaler. Slutligen bör Utskottet ej lemna ohemäldt, alt i följd af Rikets Ständers Revisorers gifna Förordnande, anmälan från BancoFullmsgtige, under den 17 October 1822 blifvit hos Rikets Ständers Justitie - Ombudsman gjord, rörande -så väl Kellanders, som de öfrige till LandsCancelliet i Carlstad afsäude Odlings-Lån, med hvilka enahanda förhållande egt rum; och äro laglige åtgärder i anledning deraf före detta anbefalde ochvidiagne.
De fanan. » finnas där också, än dansa de som konstTill vänster om salen är beläget ett med växberiderskor på en » andalusiers » rygg, än ter rikt prydt rum, " och här hänger jämväl ett i olja uttordt medaljongporträtt af den hädanvandra de som husfruar i bonade adelsgemak eller sitta vid lampan, syende för magångne skaldens äfven aflidna maka. Till höger om salen är biblioteksrummet med ke eller broder, som strider vid Dybböl sina rika litterära skatter. Mellan de två störeller Dannevirke. sta bokskåpen under ett af fönstren står ett Det hvilar en egendomlig fägring öfver bord och på detta ligger vanligen den s. k. främlingsboken, hvilken redan i början af fjolåret Snoilskys kvinnobilder. Huru stor är ej upptog betydligt öfver 1,000 namn på besökare Tatterskan i sin förtärande kärlek till sonen, af stället och flere af dem där anbragta teckom hvars piskrapp hon säger: ningar, poem, noter m. m. Vid högra sidoväggen stå en soffa, bord och stolar, äfven detta » det kännes som balsam på min kind. : bord fullsatt af böcker, dedicerade till skalden Kvinnan, om hvilken det heter, att hon är af resp. förf. Vi fästa oss i detta rum vidare vid en smakfull eldskärm prydd med pressade » en nymf eller bacchantinna, vilda blommor, och på tal om hvilken den gamle som dansat för bröd i kväll — » yttrade en gång, att konsten kan dana mycket, men naturen är dock den största konstnären är ej längre klädd i hämmande dräkt, utan själf; den ofvanför nyss nämnda soffa hängda, är blott en förtvinad mor, som ängslas för af artisten Liljelund målade taflan, föreställande Kuddnäs invid Nykarleby, Z. Topelius barndomssitt barn, som hon låst in i det brinnande hem; en talia af skalden vid tio års ålder, hans huset. far, mor och syster; och mycket mera. Ibland låter Snoilsky en kvinna bli hämTopelii hem. 1) Skaldernas kvinnor.
För att medelst en ökad persontrafik bereda postkassan större inkomst af postdiligensbefordringen, har i § 2 blifvit af Revisorerne föreslaget: dels att mera beqvämlighet än hittills måtte de resande beredas, särdeles vid framkomsten till sådana stationer, der längre uppehåll erfordras, dels ock att, till förkortande af den tid, som behöfde för resan användas, uppehållen å öfriga stationer måtte i väsendtlig mån förminskas; hvarjemte slutligen Revisorerne uttalat den åsigt, att om, utan alltför stora kostnader, kunde så anordnas, att åtminstone å de större stationerna en resande alltid kunde med någorlunda säkerhet påräkna att erhålla plats å postdiligens, en för Post-verket gynnsam förändring skulle inträda uti allmänhetens hittills visade mindre benägenhet för postdiligensernas begagnande. På grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 22 Mars 1864 och Generalpoststyrelsens cirkulär den 14 April samina år åligger, mot tillgodonjutande af särskildt anslag, postförvaltare i allmänhet å orter, der postdiligens icke utgår från och ankommer till jernvägsstation, att tillhandahålla ett lämpligt och. då årstiden sådant påfordrar, uppvärmdt samt med nödig belysning försedt väntningsrum för de resande, som färdas med postdiligens. Då derjemte å postanstalterna meddelas anvisning på sådana ställen, hvarest bespisning tillhandahålles allmänheten, lära några vidare åtgärder till beredande af mera beqvämlighet åt de resande icke kunna vidtagas utan större kostnader, än som skäligen böra ifrågakomma för det inskränkta antal resande, som kunna med postdiligenserna fortskaffas. Uppehållet å mellanstationerna är i allmänhet beroende af den tid, som erfordras för postens expedierande. Denna tid, som, i mån af den större eller mindre korrespondens, hvilken vid särskilda postanstalter skall behandlas, är bestämd i de flesta fall till i eller 1 timma, skulle icke utan största mehn för en regelbunden postutvexling kunna inskränkas.
Då rätta ordnandet af båtsmännens arbetsoch måltidstimmar utgöra frågor, hvilka icke lämpligen kunna komma under Rikets Ständers pröfning eller göras till föremål för någon deras åtgärd, utan hvilka, derest fog till anmärkning skulle förefinnas, synas böra vid Generalmönstring framställas) för att såmedelst i stadgad ordning komma under vederbörlig pröfning, hemställer Utskottet att hvad motionen i dessa delar innehåller icke må till någon Rikets Ständer åtgärd föranleda. Beträffande åter det anmärkta förhållandet att båtsmännen blifvit för tjenstgöring å Varfvet i Carlskrona derstädes qvarhållne längre tid än de, enligt kontrakterne, äro skyldige sålunda tjenstgöra, så ehuru båtsmännen, då Kronans tjenst sådant fordrar, böra för densamma kunna när som helst användas, synes dock desto billigare att, då tjenstgöringstiden i land utsträckes utöfver den i rotekontrakt^ bestämda,' särskild aflöning båtsmannen derför bestås, som, i händelse han kommenderas tili sjös, förhöjd aflöning, enligt sjöaflönings-regiementet, af honom ätnjules. På dessa skäl och då de närmare bestämmelserna rörande sättet för utbetalning af den ersättning, som skulle kunna båtsmännen för dylik tjenstgöring bestås, lämpligen torde böra åt Kongl. Maj:t öfverlemnas, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder så förfoga, att Kronans båtsmän, då de å flottans stationer eller eljest för tjenstgöring i land i Kronans tjenst användas utöfver den i rotekontrakterne bestämda tid. må, för den öfverskjutande tiden, erhålla skälig ersättning. Stockholm den 30 Augusti 1860. Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 172. 9 N:o 172. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 LagUtskottets Betänkande, N:o SO. 9 31 §.
Förhåller han besättningen dess lagliga kost, varde han ock, såsom för uppsåtlig misshandel, straffad. § 299. För vårdslöst förande af skeppsdagbok eller för underlåtenhet att, i de fall sådant stadgadt är, densamma uppvisa, straffes befälhafvare med böter från och med tio till och med tvåhundra riksdaler. A agrar befälhafvare utan lagligt hinder att, i de fall' § 61 mom. 2 omför mäler, sjöfolk å sitt fartyg emottaga, straffes med böter från och med trettio till och med femhundra riksdaler. § 300. I de fall § 297 omförmiiler samt, der omständigheterna synnerligen försvårande liro, jemväl i de full 296 och 298 omförmäla, kan förlust af rättigheten att föra fartyg på viss lid eller för alltid befälhafvare!) ådömas § 301. Sjöman, som täger hyra innan han från sin förra tjenst ledig är, eller underlåter att å öfverenskommen lid sig i tjensten inställa, straffes med böter från och med fern till och med femtio riksdaler. Går han utan lof Irån bord eller har han efter erhållet lof fartyget lemnat. men fiirst efter utsatt lid sig åter inställt; straffes med böter såsom nu sagdt är. Öfvcrgifvcr han fartyget när det är i fara, utan att iakttaga hvad § 182 stadgar eller hvad som i öfrigt åligger honom som en god sjöman; dömes till böter från och med femtio till och med tvåhundra riksdaler eller med fängelse från och med två månader till och med ett år. § 302. Rymmer sjöman ur tjensten, straffes med fängelse från och med en månad till och med sex månader och vare sin innestående hyra förlustig. Förekomma mildrande omständigheter eller vänder rymmaren frivilligt tillbaka, straffes med böter Irån och med fem lill och med femtio riksdaler eller med fängelse från och med två till och med fyra månader. Förer sjöman utan befälhafvarens tillstånd varor ombord, straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra riksdaler. § 304.
Om henne och om sådana som hon gälla ovedersägligen den odödlige finske skaldens ord: » Ej med klagan skall ditt minne firas, ej likt dens, som går och snart skall glömmas; » men » med famnen sträckt mot morgonrodnan. » Carl von Bergen. © H ö * Jag nödgas sluta. Det har, dess värre, ej förunnats mig att denna gäng skildra den oförgätliga hädangångnas själavårdande verksamhet i andra riktningar, sedan hon, efter färder kring land och haf, blifvit bofast i vår hufvudstad. » En vrå af paradiset » — så benämndes en gång af en vidt berest främling hennes bostad (i grosshandlaren N. Sörensens ståtliga hus, 11 Blasieholmatorg), där allt vittfram så safta, öu min lätta slup, min lefnaös farfost, öf » er öunfelt » ätten, od) frufta ej för öe föröolöa öjup, räös icfe farorna öen mörfa natten! ^äst blicfen staöigt på fompassens nål, t meö 19 &lt;£n fyrbåf ser öu blänfa t) är od) öär i t » efans och, öet s » a g a moöets stunöer, fyan » i s a r p å öe bränningar od) sfär, öu måste unöfly för att ej gå unöer. Snart jämnare på lif » ets ocean, snart mera tryggt öin farfost framåt gliöer, tills änötligen tjan s o m öen äöla s » a n, så örömlift tyst, in uti fyamnen sfriöer. Det » a r ju icfe till " öe sällas 5 " meö ungöomslust öu » ille fosan ställa? — Hej, t / är på frtösäll fust, » i ö stormfri sjö öu önsfaöe öitt anfarc få fälla.
Stockholm den 3 februari 1819. Då den nu gällande förordningen för förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning blivit stadgad har Vi funnit att seglations ordningen av den 15 juni 1774 behöver ändras. I Art Angående vad skeppare, inhemska eller främmande har att iakttaga före och vid ankomsten till inloppsort, samt intill dess han till lossningsort anlänt. § 1 Skeppare, som kommer från utrikes ort och tänker sig till svensk stapelstad eller hamn, skall vara pliktig att nyttja lovliga och rätta farvatten. Han må iaktta vad karantäns författningarna stadgar och inte ta andra stapelstäder än förbi Landsort till Dalarö, åt Sandhamn eller Furusund till Stockholm, Hasselö till Nyköping, Barösund eller Arkö till Norrköping, Spåresund till Västervik, Stora Kalvsund till Kongälv, Stora Askerö till Uddevalla, samt Öregrund och öster om Gräsö till Gävle. Fartyg som kommer från Östersjön och går till Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Härnösand, Umeå, Piteå och Luleå skall undergå visitation i Öregrund. Barlastade eller med last av spannmål och ärter får direkt insegla till Kalmar, Karlskrona, Karlshamn, Åhus vid Kristianstad, Ystad, Malmö, Landskrona, Hälsingborg, Halmstad, Varberg, Göteborg, Marstrand, Strömstad, Visby samt de på Gotland lovgivna Slitö, Burgsvik, Kyllen, Rone, Lörje, Vestergarn, Katthammarsvik, Fårösund, Kapelhamn, Ljugarns och Klinte Lanthamnar. Farkoster från Åland som inte skall till svensk stad, utan gå vanliga postvägen skall anlägga vid Grisslehamns tullkammare och underkastas den åtgärd som författningarna medger. Vid de tillfällen skepparen inte själv för fartyget är styrman i hans ställe med samma skyldigheter och ansvar. § 2 Med farkoster under 15 lästers dräkt, däckade eller odäckade får endast utföras till och från utrikes ort till export lovgivna produkter och återhämta till införsel lovliga varor som är producerade i den ort där den svenska lasten blivit lossad. Den som bryter mot detta bötar 500 riksdaler och mister last och farkost.