Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del finner jag det vara, i följe af 29 § Riksdags-Ordningen och 107 § Regerings-Formen, Constitutions-Utskottets ovilkorliga skyldighet att anmärka, om Stats-Rådets Ledamöter eller någon Stats-Secreterare brustit att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta eller icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Embete utöfvat, såsom t. ex. då någon skadelig Författning blifvit tillstyrkt, eller en exclusiv förmån blifvit förnekad en person, som blifvit beviljad för en annan, utan anförde skäl, m. m.; och jag tror, att anmälan bör i sådane fall göras hos Riksens Ständer, som sedan kunna frikalla vederbörande från anmärkningen, hvilket ej tillkommer Utskottet. Den vid Protocollet gjorda anmärkningen blef af Utskottet afslagen. Protocollerne för den 30 September 1812 och 23 Januarii 1815 angående tillåten införsel af bomullsvaror till Götheborg. Herr Munck af Rosenschöld: I en så vigtig och till sin nytta alltid åtminstone tvetydig sak, som den ifrågavarande, hade Stats-Secreteraren bordt anse för högst nödigt att höra något vederbörligt publikt Verk, som likväl icke skett; och då man hvarken med någon säkerhet kunnat påräkna, att den utsatta tullen af 20 procent skulle komma Stats-Cassan till godo, eller det varit troligt, att sådane varor, på hvilka blifvit lagd en så hög tull, skulle exporteras, då de emot 1/2 procents afgift, ändå beräknad efter en för låg Tulltaxa, kunde till framtida utförsel uppläggas, finner jag, att StatsRådet och den Föredragande, uppå de skäl, de åberopat i sitt tillstyrkande, ej iakttagit Rikets sannskyldiga nytta i _-~i i -■'+ oMoHinrViot. np.h drift sitt Embete 928 Riksdagen 1815. utöfvat, i synnerhet som den gifna tillåtelsen sedermera, utan förekommande förändrade skäl och omständigheter, måst återkallas.
Det tvingar tjenstemännen att understundom blifva handlande, understundom advocat, der han icke frivilligt får ut sina räntor, utan nödgas anlita publik auctoritet. Det är mycket taladt om den fara, som skulle uppstå, att utfå sin aflöning till samma belopp, som för närvarande. En sådan fruktan, jag medgifver det, kunde i någon mån ega rum i afseende på det förslag, som StatsUtsk. gjort, och der en liten mellanmening är inlagd, som kan innebära, såsom man brukar säga, en begraf - 208 Den 9 September e. ni. ven hund; men en sådan fruktan behöfver man icke hafva, ifall R. o. Ad. skulle gilla det förslag, som Frih. Palmstjerna på f. m. framställt. Derigenom bibehållas lönerna vid samma belopp för framtiden som nu. De persedlar, som till hvar och en löntagare äro anslagna, förvandlas efter markegång, den må då bestämmas för äret eller för 5 å 10 år på en gång, det är detsamma och skillnaden utgöres endast deraf, att för närvande uppbäras dessa räntor, hvad militären angår, af regementsskrifvaren, hvaremot de hädanefter skulle komma att uppbäras af kronofogdar. Man har befarat, att det icke skulle innefatta samma säkerhet, men jag kan icke finna annat än att räntornas uppbärande af kronofogdar och redovisande i sammanhang med kronans öfriga uppbörder skulle gifva en ökad säkerhet, ty man har Gudnäs mångengång erfarit att kronofogdar i de särskilda länen hafva kommit på balance, men alldrig har man hört, alt det utgjort något hinder för räntorna som orten betalar till kontanta löner, att utgå fullt af dem som desamma utgöra skola. Föröfrigt tviflar jag mycket på att, om någon regementsskrifvare skulle komma på balance, respective Iöningsdirektionerna taga penningarne utur sina fickor, utan förlusten lärer väl komma alt drabba löntagarne. Det måste således i min tanka vara en stor fördel om uppbörden sker genom kronofogdarna i samma ordning, som kronans öfriga uppbörd. Man har talat om den nedsättning i lönerna, som skulle kunna ske till följd af en myntförsämring.
Och som mormors lilln dotterdotter Gunilla * for 12 t r sedan r w i t sR fiirst8ndig xtt just blifra £odd till namnsdagsgftfva Bt rnormor *, sR hlir iifreii Ilon grundligen firad. A11t det.ta skildras siirdeles roligt och bra i fiirsta knpitlet. Sedan folja ttskilliga kapitel, i l~villia man ffir n r a med 011; alla tlnkbara och otanicbara npptlg, soin de iifi-erlifliga n~~gdomnrn:, 11,z for sig under den vecka tie f i vasa tillsammans 115 Siiivik. Dta ' 2 flesta af dessa upptiig iiro nog mycket. lzzstiga, i11~n iiagr~i ihlttllcl dem s&amp; pass onaturliga, tltt ranligti h r n va1 kuuppast hnana betrrtktn clein som verkliga. T i vilja anfb: x ett par tseiup: l. En sextonilrig tjiiutlrinna be~uudr: w en (tag en af clc sin5 fliclcol-nns srarta his. Denna inbillar d&amp; tjiinariiinau, att lion fdtr clot s5dttnt genom att borstn det iued blanksviirta saliit Iyckas narra henue, att gora sai~linaledes och diirigenom forstora sitt ljusa Mr. Vi kunnn ej forestalls .om, att en sextongring i vBra dngar Br till den grad naiv. An iner onaturligt finna vi det dock, n.&amp;r Vanda och ett par nf heanes kainrater en natt i sin21 nattlinnen begifva sig ned till sjon. och p&amp; nigra stoclrar med hvar sin kapp borjz stalra sig u t frdn laud for att)) oin inojligt pi, detta siitt lroinina till Stockholmsntstiillningen.))
Riksdagen i detta hänseende framställde uti underd. skrifvelse den 10 Dec. 1823. Och får Utskottet upplysa att, vid Allm. MagazinsDirectionens upplösning i början af år 1824, utgingo af Allm. MagazinsFonden följande: F. d. K. Directionens löner och arfvoden 19,488: 38.4* MagazinsBränneri och Bageri-beljeningens löner och arfvoden 9,909:32. - Expectance-löner 674: — - Pensioner 4>°4o: r7-4- Tillsammans 34>112; 89. 8. 352 StatsUtskottets Oell att för närvarande af Allmänna Maga z in sF onden utgå: Allmänna MagazinsContoirets Stat 4sÖfc>3: ^4- * Magazins-och Bageri-bet jeningens aflöning 8,847: 4* ~ Börande härvid jemväl den underd. anhållan af R. Sl!r framföras, alt Embetsoch Tjenstemän vid förra Allm. Magazinslnrättningen som på IndragningsStat blifva öfverflyttade, varda, så vidt sig göra later, använde till sådana ledigblifvande tjenster, hvartill de kunna finnas skickliga. 5:o Att, jemnlikt K. M:ts Nåd. Förslag, tills vidare en Ledamot i SlatsContoiret adjungeras för att följa MagazinsArenderna till deras slutliga utredning, äfvensom liqvidationen af den år 1826 använde CreditivFonden till Spannmåls-uppköp, dock utan sammanblandning af bägge föremålen, samt att, till nödigt biträde vid denna serskilta befattning, förre Magazinslnrättningens Tjenstemän må, såsom hittills, begagnas.
Och alltså skall Presten försona dem, och det varder dem förlåtet. Och skall han föra stuten utu lägret och bränna honom upp, såsom han uppbrände den förra stuten. Det skall vara syndoffret för menighetene. Om en Förste syndar, och något gör emot Herrans sins Guds bud, det han icke göra skulle, och varder brottslig ovetandes; Och förnimmer sina synd, som han gjort hafver; han skall frambära till offers en getabock utan all vank; Och lägga sina hand på bocksens hufvud, och slagta honom på det rum, der man slagtar bränneoffer för Herranom; det vare hans syndoffer. Sedan skall då Presten taga af syndoffrens blod med sitt finger, och stryka det på hornen af bränneoffersaltaret, och det andra blodet gjuta på hornen af bränneoffrens altare. Men allt hans feta skall han uppbränna på altaret, lika såsom det feta af tackoffrena; och alltså skall Presten försona hans synd, och det varder honom förlåtet. Om en själ af meniga folket syndar ovetandes, så att hon ovetandes gör emot något Herrans bud, det hon icke göra skulle, och blifver så brottslig; Eller förnimmer sina synd, som hon gjort hafver; hon skall bära fram för ett offer ena get utan vank, för syndena, som hon gjort hafver; Och skall lägga sina hand på syndoffrens hufvud, och slagta det på bränneoffrens rum. Och Presten skall taga af blodet med sitt finger, och stryka på hornen af bränneoffrens altare, och allt blodet gjuta på bottnen af altaret. Allt hennes feta skall han aftaga, såsom han aftager det feta af tackoffrena, och skall uppbränna på altaret till en söt lukt Herranom. Och alltså skall Presten försona henne, och det varder henne förlåtet. Men bär han fram ett får till syndoffer, så bäre en gymmer utan vank; Och lägge sina hand på syndoffrens hufvud, och slagte det till ett syndoffer, på det rummet, der man slagtar bränneoffret.
Han gick från man till man och kom också till Cecco. Cecco steg tillbaka, som om det varit den lede frestaren, som räckt fram fatet. Begärde San Marco gåfvor af honom? Tyckte han sig förtjäna gåfvor af honom? Med ens grep han efter den stora, gyllene zekinen, som han bar i bältet, och slängde den på fatet med sådan fart, att man hörde klangen genom hela kyrkan. De bedjande stördes och vände på hufvudet. Och en hvar, som såg Ceccos ansikte, greps af förfäran. Han såg ut, som om demonerna fått makt med honom. Strax efter detta gick Cecco ut ur kyrkan, och i förstone syntes det honom vara en stor lättnad, att han fått hämnd på den helige. Han hade behandlat honom, som man gör med en ockrare, som vill kräfva ut mer än han har rätt till. »Tag då också detta,» säger man, och ger honom det sista guldmyntet i hufvudet, så att blodet forsar honom ned öfver ögonen. Men ockraren slår ej igen, utan bara lutar sig ned och tar upp zekinen. Så hade San Marco äfven gjort. Han hade tagit emot Ceccos zekin efter att hafva beröfvat honom hans söner. Han hade tagit emot en gåfva, som gifvits med sådant hat. Skulle en hederlig man nöjt sig med något dylikt? Men San Marco var en stackare, lika feg som hämndgirig. Men på Cecco skulle han ej hämnas. Han var nog glad och tacksam, att han fått zekinen. Han bara tog emot och låtsade, att den hade blifvit gifven honom i all fromhet. Då Cecco stod i San Marcos förhall, kommo två kyrkotjänare skyndande förbi. »Det stiger, det stiger alldeles fruktansvärdt,» sade den ene. »Hvad?» frågade Cecco. »Vattnet i kryptan. Det har stigit en fot på dessa sista minuterna.» Då Cecco kom ut på kyrktrappan, märkte han en liten vattensamling på torget strax vid nedersta steget. Det var hafsvatten, som stänkt upp från Piazzettan. Det förvånade honom, att hafvet stigit så högt, och han skyndade ned till stranden, där han hade sin båt.
Vi hafva jemväl sett, hurusom omförmälde förbud ständigt öfverträdes på landsbygden. Mången gång torde det väl ske af vinningslystnad, men lika ofta har det sin grund deri, att man ej vill uttala ett nekande, sorn innefattade en vägvisare till krogen. I allt fall kan förbudets öfverträdelse ej förekommas, så länge jordbrukare åt eget folk fa afyttra bränvin lill det mindre beloppet. Bland detta folk finnas alltid beredvillige kommissionärer ät de främmande, hvilka på så sätt vinna deras afsigt, utan husbondens vetskap. Del tredje föremålet är Utskottens beslut om borttagande ur författningen af förbudet för köpare af bränvin att vittna. Man har ansett delta stadgande ej tillhöra den ekonomiska lagstiftningen. Det har likväl der haft plats sedan år 1815 och torde jemväl böra bibehållas. 1 den ekonomiska lagstiftningen inlöpa många ämnen, som tillhöra den allmänna lagstiftningen; men ingen lärer vilja påyrka borttagande deraf. De tillhöra lagstiftningens fulländning eller äro, med andra ord, framkallade af den ekonomiska författningen. Sä har förhållandet varit med ifrågavarande stadgande. Att borttaga detsamma skulle möjligen leda till ovisshet hos domare, och derföre hafva vi satt oss emot ett sådant borttagande, emedan lagstiftarens uppgift bör vara att bereda, icke osäkerhet, utan säkerhet i lagskipningen.” hemlin.-. Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 35 I l:sta punkten af denna reservation hafva Carl Tholsson fran Skaraborgs ian, Jöns Mansson fran Malmöhus län och Erik Carlsson från Stockholms län, i Irsta oell 2:(Ira punkterna A. V. Uhr och Jöns Erik Eriksson från Orebro län, i Irsta och 3:dje punkterna Herr Weidenhjelm och uti alla punkterna Ephraim Larsson frän Elfsborgs län, Lars Mallsson från Upsala län, J.
Jag anser mig skyldig tillkännagifva, alt, efter de upplysningar som de a:ne siste talarne lemna!, jag medgifver mig orätt hafva uppfattat förhållandet, enär det icke, som jag trott, beror på communen att hindia jordafsöndring. Frih. Cederström: Upplåtelse af jord från hemman på längre eller kortare tid sker till åtskilliga ändamål. Det kan vara till bostad, lill fabriks anläggande, till qvarndrift och allehanda verks anläggande. I dessa sednare fall behöfves tomtplats för sjelfva byggnaden, som innesluter machinerierna och nödigt utrymme för de personer, som skola drifva dem. I förra fallet åter fordras det naturligtvis en tappa för jordfrukter i allmänhet och jemväl foderföda för åtminstone en ko, emedan till trefnaden för ett hushåll måtte höra att hafva litet mjölk. Jag skulle derföre tro, lika med hvad Hr von Rosen sagt, att någon bestämmelse af minimum för en tunna potates utsäde icke passar, ty det faller af sig sjelft, att delta minimum ej bör blifva mindre än att vid huset finnes jemväl plats för de personer, sorn komma till stället, eller ock en tappa för innehafvare!!, deruti han kan hafva sina jordfrukter samt nödigt foder för en ko, och derföre kan bestämmelsen bortgå. Skulle man vilja hafva någon författning härom och öfverlåta åt Konungens Bef:h:de att jemte communen bestämma i detta hänseende, så bar man blott öppnat vägen för en massa af rättegångar, som förmodligen icke sluta förr än i sista instansen, eller hos Konungen. Hr Palmcrantz: Det förslag Hr von Rosen gjort, att Konungens Bef:h:de i hvarje län skulle lå bestämma den jordrymd, som från hemman afsöndrade lägenheter minst böra innehålla, tror jag vara bättre och derjemte prineipenligare än Utsk:ns förslag, då man jemför bestämmelsen vid 1 cap. 6 §:n t mom. Visserligen kunna mot detta förslag många anmärkntr göras, men jag för min del biträder hellre nämnda förslag, än Utskottens. 68 Dea 3 Februari e. m. Hr von Rosen:
Jag anhåller om återremiss. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Min erfarenhet i denna sak talar icke om några stora olägenheter af egodelningsrätten i dess nuv:de skick; och ej heller har jag hört någon allmän klagan deröfver, att genom egodelningsrättens åtgöranden några lidanden skulle vara allmänheten tillskyndade. Jag anser derföre icke några så stora skäl, som motionären anfört, förefinnas, som skulle gifva en rättmätig anledning till någon förändring i detta fall. Hvad den siste värde talaren nämnde såsom en möjlighet, att stundom unga tillförordnade domare, som ej hade någon erfarenhet alls i jordbruket, stödja sitt omdöme på gode männens och landtmätaren, måste väl vara ett ganska sällsamt undantag, ty det vanliga är, att, då en domare begär tjenstledighet, det undantag plägar göras, att domaren är ordförande i egodelningsrätten; och inträffar detta vanligtvis alltid, såvida han icke genom sjuklighet är urståndsalt att göra denna tjenst. Hvad beträffar den af Frih. Baab påpekade omständigheten, att unga landtmätare kunna af domaren til kallas, hvarigenom våda kunde uppkomma, så får jag säga att åtminstone i min D«n 20 Maj. 427 ort bruket ej är sådant; ty i de liesta fall blir förste landtmätaren förordnad att vara biträde vid egodelningsratten. På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Raab: Det är visserligen sannt att det oftast in träffar så som den siste värde talaren nämnde, att äldre domare förbehålla sig sjelfve skiftesärenden, då de begära förordnanden; men det sker icke alltid, utan beror på hans eget arbitrium. Hvad åter vidkommer att det i allmänhet är förste landtmätaren, som användes såsom biträdande landtmätare, så har jag åtminstone i afseende på den ort, der jag bott, en motsatt erfarenhet. Der var det ej förste landtmätaren, som tillkallades, utan vanligen en yngre, som domaren lärt känna. Den siste talaren har icke yttrat sig derom, att ett annat sätt för utseende af egodelningsrättens ledamöter vore önskligt, hvarigenom man kunde hoppas att få utsedde män med mera förtroende än de som nu utses på sockenstämma.
45 förmonlig afsättning af sin bördigare jords flerehanda alster; i vårt land, der mindre bördighet i allmänhet förefinnas, och potates mångenstädes utgör den växt, den mindre jord-innehafvaren 'väsendtligast kan med fördel odlå, är afständet till närmaste stad, eller afsättningsort, ofta 4, 5 ä 6 mil, eller stundom längre; transporten lönar sig då föga af den skrymmande varan: säd och potates, hvaremot dessa, till bränvin förvandlade, inlaga en betydligt mindre tung och svårforslad volume, som ock, då priset är modererad!, medför större vinst, än spanmålens eller potatesens afyttrande, i oförädladt skick. Slutligen och hvad det så mycket omtalade och omskrifna moraliska och physiska onda beträffar, som företrädesvis lmsbehofsbränningen anses hafva åstadkommit och tillskyndat landet, mäste jag öppet bekänna, att jag åtminstone icke är mägtig att detsamma inse och bedöma, hvarföre det skulle vara en följd mera af husbehofsän al fabriks-tillverkningen utaf varan, enär tvertom mig synes som, då sig obestridligen visat: alt fabriks-tillverkningen vållat den betydliga nedsältningen af varans pris, — och det låga priset väl snarare må kunna anses hafva ökat, än minskat, lättat, än försvårat, en större consumtion hos dem, som på varan äro begifne, — skulden till det moraliska och physiska förderfvet, äfven rättvisare torde böra debiteras fabriks-, än husbehofs-bränvinsbränningen; och, upprigtigt taladt, föreställer jag mig och hoppas, att de enda, bästa och tillförlitliga garantier emot missbruket och öfverdriflen af bränvins-supandet, må vara, att söka och finna i förbättrade lärooch uppfostrings-anstalter för ungdomen äfven af allmogen och de fattigare folk-classerne, och lättade utvägar lill deras kostnadsfria eller åtminstone högst lindriga begagnande, äfvensom i Idögv.
Dir seigkiklt »jords underdäniga ansökning, uniler den 5 Oetoder 1839, kunnit godt i lXader ditalis, att dan, ikrän oed med innevarande ais dörjsn, ms, oderoende sk gitt krsmtid» lönedelopp vid Oniversitetet i fund, kä, i oed kör gin dekattning med utgikvandet sk sveriges »smla lagar, åtnjuta ett ärligt srkvode sk 600 llidr, oed säsom ersättning kör di träde oed kogtnsder dervid, en liks gumma ärligen, eller tillsanunans ett tugen tvä dundra (1,200) llidr Ilsneo, att utgå sk det ä Hikg-Ästeng Åttonde Idukvudtitel kör extra utsikter anvisade ansia»; under vilkor kör öfrigt, att srdetet oskdrutet kortsättes, oell att redogörelse kör fortskridandet dersk ärligen skall till Herr lustitire8tats-Ministein ökverlemnas. Ned föranledande därak demställde föredraganden i underdänigdet, att ikra gavs - 25 ga varande arkvodes-kelopp, utgörande kor VstrononnX ^djuncten ^e?ancie^ 1,000. oo!» kor Vrokessoren L:r 1,200. mä ikrän Åttonde llukvu<ltiteli» ökverllvttas til! Allmänna Indragnings-stateia oell sk donn» 8tats medel, under lnttills stadgade vilgor oclr körkeliäll, u tgä. 8oni Kongl. Naj:t, enligt 8tats-Kädets tillstyrkande, Vädigst gillade, l»v:»il Köredragandeir i n^sskerörcle liänseeilde köreslagit, skulle köljaktligen i den ldikvande Vädiga ltopositionen till Ilikets 8tänder framställning lrärom inll^ta.
Omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till en af Doktor Säve i ofvanberörda ämne väckt motion, har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokolls-utdrag, är vordet af de tre öfriga Riks-Stånden bifallet, och tre Stånds mening i frågor af Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut sk, Memorial AS 15. förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras, hvilket Utskottet härmed får för Borgare-Ståndet vördsamligen anmäla. Stockholm den 17 Maj 1866. N:o 15. ♦ Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Maj 1866, kl. B e. m. Memorial, i anledning af återremiss af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-TJtskottets Betänkande N:o 6, öfver väckt motion om vissa ändringar vid de för prester föreskrifna examina och lärdomsprof. Enligt till Utskottet ankomna utdrag af Riks-Ståndens protokoll, har ofvannämnda Betänkande blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga Riks-Stånden bifallet; vid hvilket förhållande, och då i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, Borgare-Ståndets återremiss icke kan till någon Utskottets åtgärd föranleda, hvilket Utskottet härmed får för Borgare-Ståndet vördsamligen anmäla. Stockholm den 17 Maj 1866. Stockholm, E. Westrell, 1866. Santmans. Lagsamt Allm. Besv.- och EkonUt sk. Ar.k. till Exp.-Utsk. den 18 Maj 1866, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående skogshushållningen i riket.
Pral. I82j. 6. te Sami. 37- 67 a Banco-Vtskoitet» Bettini anden. från en slik skyldighet, derest han icke, såsom nyss är namn,dt, i ovisshet om panten kunde förslå till hans fulla förnöjande, genom bevakningen, ville hålta sin talan öppen mot Gäldenären och bereda'sig rättighet att för bristen dela Concoursmassans öfrige tillgångar, som panten genom öfverlemnande! till Panttagaren, redan innan Concoursens början, blifvit skiljd fran Gäldenärens bo, så att dennes egande rätt, ehuru den icke alldeles upphört, likväl blifvit inskränkt och vilkorlig, så att den ej kan utöfvas eller gälla för än Pant hafva ren är vorden förnöjd för den derå lemriäde försträckning jemte ränta, om sådan är betingad. För sin del kan Fiscal s-Ämbetet icke inse något äfventyr eller olägenhet af ett så biskaffadt allmänt stadgande, då Gäldenärens eller Concoursmassans rätt att lösa panten , för hvad den blifvit utsatt till, med ränta derå inom den tid och på de vilkor, som vid pantsättningen blifvit betingade och Fägen i allmänhet bestämmer, varder i sin fulla kraft och verkan bibehållen, derest Gäldenären eller hans rätts innehafvare skulle finna förmånligare att lösa panten än att låta panthafvaren behålla den emot sin fordran. Det torde invändas, att befrielse från bevaknings-skyldigheten möjligen kan befordra eller rjnderlätta bedrägliga pantsättningar; men om en Gäldenär på sine rättmätige Borgenärers bekostnad vill gynna tredje man eller hos denne ät sig sjelf förvara en framtida tillgäng, kan han sorn|gåfva lemna honom eller under sken af köp till honom föryttra sin lösa Egendom och Banco Utskottet» Betänkande, 673 på sådant sätt åstadkomma lika stor, om icke större skada, än genom en falsk pantsättni-ug. Frågan må dock i allmänhet anses huru sorn lieldst. Hvad Banque» särskildt beträffar, lärer Höglofl.
Remitterades till Banco-Utskottet. 3:o Af den 2 dennes, angående tillökning i det för belåning af Svensk ull anvista Creditiv, samt om nedsättning af räntan derå. Remitterades tili Stats-Utskottet. 4:o Af den 2 dennes, angående ökade tillgångar för Manufaetur-Discontfondens utlåningar. Denna Kongl. Proposition, jemte livad, i anledning deraf, blifvit af flere ibland Ståndets ledamöter yttradt, remitterades till Banco-Utskottet; och 5:o Af den 10 dennes, angående bidrag af allmänna medel till Strömsholms Canal och Slussverks ombyggnad. Denna Kongl. Proposition, jemte hvad flere ibland Ståndets ledamöter i detta ämne yttrat, remitterades tili Stats-Utskottet. S. D. e. m. Föredrogs och blef till Stats-Utskottet remitterad Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af den 17 dennes, angående en med den föreslagna förändrade organisationen af Stats-Rådet gemenskap egande fråga. S. D.