Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefve Ruuths Sterbhus, samt rättighet att framdeles lyfta det öfriga, i den nion penningarne, enligt vilkoren i Skuldsedlarne, inflyta. Den 8 December f. m. Bolaget, hvilket nied full tillförsigt påräknar hos nuvarande Ständer samma välvilja, som utmärkte de af år i8a3, för ett gagnande verk, hvarest flere af de förre Interessenterne nedlagt en betydlig del af deras förmögenhet och för ytterligare fortgången af företaget gjort nya uppoflringar, har ansett sig, till förvarande af sin rätt, sedan Verket, i följd af ett vid 1828 års Riksdag fattadt beslut, genom en ny och utvidgad Actieteckning öfvergått till ett nytt Bolag och det gamla ej dermed äger någon befattning, böra göra denna framställning, som jag får anhålla måtte de öfrige MedStånden communiceras och till StatsUtskottet remitteras. Herr af Uhr 3 Carl David: I anledning af den Motion, som nu blifvit gjord af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, får jag, såsom Ledamot af Directionen öfver Höganäs Stenkolsverk, den äran upplysa, att de föreskrifter i afseende på sjelfva Grufvedriften och Redogörelsen derföre, hvilka 1823 års Rikets Ständer fästade såsom vilkor för afskrifningen af framlidne Hans Excellence Herr Grefve Ruuths skuld till Staten och densammas öfverlåtande till gamla Bolaget, i allt hvad möjligt är, blifvit iakttagne. Efter verkställd actieteckning bildades ett nytt Bolag, hvilket emottog Verket den 1 Augusti 1825, då den plan uppgjordes, hvarefter Verket drifvils, och som Den 8 December f. m. io5 för framtiden kommer att följas, i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut. 1826 års Räkenskaper äro granskade af Rikets Ständers sist församlade Herrar Revisorer. 1827 års, hvilka nyligen undergått granskning af Bolagets Revisorer, komma ofördröjligen att öfverlemnas till StatsUtskottet.
Derföre har redan i fällande lagstiftning den grundsats blifvit C O o O hyllad, att gäld förfaller genom löftesmäns död. Men då denna omständighet ej bör försämra gäldenärens rätt, har lagstiftaren, genom rättigheten för honom att ställa ny borgen, sökt bevara arfvingarnas intresse, utan att tvinga gäldenären att före bestämd förfallotid betala sin skuld; och härutinnan har Utskottet ej föreslagit någon förändring af hvad som finnes stadgadt i 10 § af Ilandcls-Balkens 10 Kapitel. Skulle emellertid borgenären kunna godtyckligt förkasta erbjuden borgen, så vore lagens ändamål helt och hållet förfeladt. En sådan rätt är honom ej heller i berörda lagrum tillagd; men, lika med Lag-beredningen, har Utskottet funnit nödigt begagna sådana ordalag, hvilka förekomma allt missförstånd i denna del. Således har Utskottet, genom orden »som skäligen antagas måv, icke förändrat, utan blott förtydligat gällande lag härutinnan; och något annat har motionären med framställningen ej yrkat. Att pröfningen af borgens antaglighet, derest tvist derom uppstår, ytterst måste ankomma på domaren, är uppenbart. Honom tillkommer nemligen att pröfva alla stridiga förhållanden, för hvilkas lösning föreskrifter finnas i lag, såvida ej undantag för något särskildt fall blifvit gjordt; och ett dylikt undantag eger nu ej rum. Den ifrågaställda pröfningsrätten är jemväl i andra likartade fall förbehållen domaren. Således eger han, bland annat, pröfva antagligheten af en i rättegång ställd borgen för kostnad och skada, då löftesmannens vederhäftighet ifrågasattes af den, hvars säkerhet borgen afser; och häri ligger ett ytterligare bevis derom, att Utskottet ej haft för afsigt att införa någon nyhet i lagstiftningen. Hvad som blifvit anmärkt i afseende på behofvct af ett stadgande till bevarande af solidariskt förbundne löftesmäns rätt, grundas på förutsättningen att ifrågavarande lagrum angår ett förhållande, hvarpå det dock ej har tillämplighet. I detsamma förutsattes nemligen blott att en löftesman finnes.
Jag tror mig i det-J ta fall kunna vädja till erfarenheten, och jag frågar, hvilken är den dom , som efterverlden fällt öfver de fleste af de Rådsherrar, hvilka ifrån 1739 till 1770 så ofta tilloch afsattes ? Har man derföre funnit dem brottsliga, eller har man icke snarare, uti dessa ombyten, igenkänt verkningarna af särskilta partier, som sökte att ömsom efterträda hvarannan? För att komma till Rådstolen, antog man skepnaden af OppositionsChef, och sedan man vunnit sitt ändamål , blef man störtad af en, som gick samma väg. Anfallet är i en sådan ställning vida lättare än försvaret, och. om man lyckas att återföra samma förhållan-; de, skall det icke heller blifva svårt att nyttJI ja samma utvägar. Men att detta är nyttigt, att det skulle gifva enhet åt Styrelsen ellet styrka åt Nationen, det har jag ej kunnat fat-; ta. Visserligen kan sådant dana talangen och bana väg för Enskilta, men för Styrelse-systemet i det hela, tror jag ej det kan vara annat än skadligt. Angående hvad nyligen blifvit eagdt, att StatsRådet skulle anses som en integrerande del af Majestätet, måste jag bekänna, att jag ej förstår, huru man kunnat hysa en sådan tan-j ka. StatsRådets hela inflytande är inskränkt Den 23 Riaju \ derhän, att gifva upplysningar och råd. Def hvarken bör eller kari göra mera* och äfven såsom Aristocratisk Magt är dess inflytande öbetydligt, så snart man dermed menar, hvad Söm egentligen kallas få-välde.
Det är visserligen sant, att Den 12 Juli. 397 åtskilliga af Bankens låntagare äro så tröga, i fullgörandet af sina skyldigheter, att Banken måste begagna den exekutiva makten för att tvinga dem dertill, men jag tror att de till antalet äro ganska ringa jemförelsevis med alla dem, som äro fastighets-låntagare i Banken. Således äro, med hänsigt till det belopp, som verkligen ingär till Banken af fastighetslänen, de medel, som insändas till Banken, genom K. Befilnde ganska obetydliga och den ojemförligt största delen skulle gå genom Bankens tjenstemäns händer; men om jag äfven skulle antaga såsom lämpligt att Banken befattade sig med ett sådant kommissionärsskap, så återstår likväl såsom högst betänkligt, det förslaget att Banken tillika skulle få åtaga sig att, på sin risk, afsända de lån, som upgifvas ifrån Banken. Bör Banken väl åtaga sig sådant? Bör väl en penninge-inrältning, sådan som Banken, hafva med de medel, som derifrån utgå, vidare att skaffa, sedan vederbörligt qvitto, genom det ombud, som skall uttaga penningarne, blifvit Banken meddeladt ? Banken bör tvertom då vara fri från allt ansvar, det är det naturliga af saken, men att Banken skall vara ansvarig derför, att dessa penningar komma en långt aflägset boende person tillhanda, det synes mig oformligt och olämpligt, och det är denna omständighet, som för mig utgjort ett hufvudsakligt skäl alt afstyrka bifall till förslaget. Då nu H. Ex. Br Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å förevar, mern., ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. afsloge detsamma, och efter denna propos:s besvarande med starka ja, jemte åskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
•— Af allt detta, så anser jag, att, igenom denna förändring af Låne-bidrag, mångå b lif" 420 Banco-Utskottets Be.tänianden. va ohulpne i Nordmarks Härad af Carlstads Län, der nu Odlingen är under hogsta tilltagande ; och denna province är af den beskaffenhet, att en vida större utvidgning af Odlingar derstädes kunde ske igenom bibehållandet af Odlings-Z/ån, På de här anförde skäl anser jag att Qdlings-Lån matte framdeles fortfara* åtminstone till någon del, och att de orter, hvilka ej ännu hunnit att odia siri jord, måtte ega något säkert Zån biträde att tillgå; I annat fall anser jag, sorn förut sagdt ar, att ingen möjlighet till räddning för den fattige jordbrukaren är att tillgå. Discont-Lån kunde kanske blifva det, men de äro vida mindre användbara för jordbrukaren , än de ofvannämnda, emedan inbetalningen deraf bor vara uppfyld inom för korrt tid. Denna min reservation anhåller jag ödmjukligen måtte få åtfölja till Riksens Högloflige Ständer, Riksdagsmannen Ander-s Nilsson från Malmohus Län förklarade sig äfven instämma udde af flere Ledamöter yttrade meningar , hvarigenom bibehållandet af något anslag för Odlingslårt blifvit tillstyrkt; men ville för sin del till det, som blifvit anfördt om rättighet för dem, som hädanefter taga enskifte, att framför andre af denna anslagne lånefonden biträdas, tillägga , att en dylik förmån äfven borde tillkomma dem, sorti för någon tid sedan tagit enskifte, och redan uppå deraf härledde utflyttningar och uppodlingar nedlagt så betydliga kostnader, att de för det närvarande kunde anses mera än de fleste andra behöfva, likasom framför andre förtjena, allmänna låne-biträden. Banco*Utskottets Betänkanden, 421 2:0 Angående anslaget till Fastighets Län och vilkoren för dylika : Af Herr Kammarherren Von Szth. Jag instämmer uti det alternativ af Högh Beredningens förslag, som tillstyrker, att allt hvad sorn å de nu varande Odlings
8 Upplåning, vare sig i form af försträckning , deposition eller creditiv, må ej af enskild Bank ske, till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes uti Banken innestående. Alla för dylik upplåning utgifvande ford rings-bevis , äfvensom depositions-bevis, skola ställas till viss person eller Bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i Banken. I händelse af concurs, ege innehafvare af dylika fordringsbevis, derföre pant icke blifvit ställd, ej rätt till betalning, förr, än sedan, under Bankens utredning, alla inom nedan stadgad prcescriptionstid anmälde credit-sedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank blifvit inlöste; men lyftning, emot ställd säkerhet, kan af Rätten, efter omständigheterna, beviljas. Ehuru 7 §. icke finues hafva något motsvarig! stadgande uti Ridderskapets och Adelns eller Bonde-Ståndets beslut, anse Utskotten likväl, enär densamma blifvit af Prestesamt Borgare-Stånden gillad, sig böra hemställa om icke berörde §, som skulle blifva den c>:de i ordningen, må, med en obetydlig jemkning lill redactionen, bibehållas så lydande: Prof var Kongl. Maj.t för myntvärdets orubbade bibehållande nödigt, att inskränka rättigheten till credit-sedlars ingifvande inom det i denna lag stadgade maximum, må föreskrift derom, genom dess Handelsoch Finance-Expedition, efter vederbörande BankDirections hörande, meddelas till den eller de Banker, som genom creditens största utsträckning, till behofvet af omförmälde åtgärd mest bidragit. 8 §. 1 morn. är gilladt af Borgare-Ståndet och, med fastställande af räntan till 6 procent, jemväl af Preste-Ståndet. De öfrige Ståndens beslut äro ock lill principerne, utom i afseende på räntan, hvilken de, lika med Preste-Ståndet antagit till 6 procent, nära öfverensstämmande med Utskottens förslag.
Utskottets Betänkande, angående Herr Profeftoren OoÄor Iralvenkelclts tVlemoriLl och Förslag til winnande af en nödig och mera allmän Läkareward i Riket, för at inkomma med utlärande öfwer den del af fragan, som rörer anskaffandet af de til ändamälets winnande erforderlige medel; sä hafwa Statsoch Bewillnings-Utffotten tagit detta angelägna och granlaga ärende uti et noga vfwerwägande. Utskotten hafwa med fullkomligaste öfwertygelse om det stora och nyttiga i alla sadane anstalter, hwilka leda til befordrande af allmänt wäl, icke kunnat undgå ar erkänna warder af er förslag, som asyfrar en lange saknad, men likwäl högst nödig förbättring uti en mera allman och urwidgad Läkareward i Riker. Men ehuru Utskotten insekt nödwandigheten af lil - Den 29 Mars. e.m. -361 tilräckelige medels ansiäende härtil, om ändamälet som afyftas i det hela stall kunna winnås, och således äfwen gerna önstat, at kunna upgifwa fulla rilgangar, at satta detsamma i ^verkställighet, stafwa dock icke undfallit Utstottens upmärksamhet de bekymmerfulla utsigter, som i Statens narwarande betryckta belägenhet möta för upfyllandet af en sadan önstan, hwilka göra en efter omstandigheterne lämpad instränkning deruti för närwarande bäve nödwandig och oundwikelig. Af sadan anledning hafwa Utffotten närmare granstar de af Profehoren fö reflagne utgifter, för at derwid utröna, hwilka af dem stulle kunna dels minstas eller nedsättas, och dels aldeles uteflutas. Efter en noga pröfning och öfwerlaggning härutinnan, hafwa Utstotten trott Utgifterne, i förening med Förflagets verkställighet, kunna instränkas til följande, nemligen: 1:0. Hwad som redan nu a
Af riksdagsfullmäktigen Pehr Nilsson från Christianstads län, som, med öf vertygelse om den indeldta arméens ringa ändamålsenlighet och obehöfligheten af dess nuvarande styrka, ansett sig böra föreslå, att den indeldta arméen må nedsättas till hälften, så att tvenne rusteller rotehåll sammanslås till ett; öfverlemnande motionären åt Utskotten, att närmare utreda sättet hvarpå denna indragning kunde ske. 7:o af riksdagsfullmäktigen Anders Pehrsson från Orebro län, hvars motion innehåller en plan till försvarsverkets reorganisation, stödjande sig hufvudsakligen på vilkoreu af indeldta arméens förminskande till något öfver hälften af dess nuvarande styrka, de värfvade regementernes indragning, med undantag af en del af artilleriet, båtsmanshållets indragning och flottans bemannande med förb vrelt sjöfolk, linieskeppens utdömande samt flottans förläggande af trakten till Stockholm, genom hvilket allt motionären ansett skola vinnas för landet ett fullkomligare försvar och lättade skattebördor, samt för arméens personal förbättrade och mot dess behof svarande löneförmåner; samt 8:0 af riksdagsfullmäktigen L. Larsson från Elfsborgs län, som, på grund af det förmenande, att då landets innevånare år 1812 åtogo sig utgörandet af allmän nationalbeväring, detta skedde i beräkning på motsvarande lindring i rustoch roterings-skyldigheten, yrkat, att hälften af den stående arméen måtte indragas pä det sätt, att tvänne rotar sammansloges för underhållandet af en karl. Sedan Stats-utskottet ansett sig böra gemensamt med allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottet handlägga dessa frågor, hafva utskotten tagit desamma i öfvervägande och få sitt utlåtande deröfver nu afgifva. De förslag, som uti ofvanberörde motioner förekomma, synas kunna sam manfattas uti trenne hufvudlrågor, nemligen: l:o förminskning af indeldta arméeu; 2:o jemkning af rustoch roteringsskyldigheten, till åstadkommande af en mera rättvis fördelning deraf, samt 5:o båtsmanshållets indragning och flottans förläggande till hufvudstaden. Bilt. lill It. St.
Ben 2i December f. ra. Utskottet säger nemligen: ”men skulleKongl. ”Maj:t i Nåder finna densamma för någon ”ort så nödvändig, att den icke bör uppskjutas, anser Utskottet att Rikets Höglofl. ”Ständer till Kongl. Maj:t böra i underdånighet framställa, alt verkställigheten icke ”annorlunda än efter de Skaltdragandes hö”rande vidtages, samt att, till vinnande af ”enhet och likstämmighet, hela åtgärden öf”verlemnas åt desse af Kongl. Maj:t i Nå”der utnämnde Committerade.” Detta strider, efter min åsigt, emot hvad Utskottet förut anfört om nödvändigheten, att i ett belt behandla denna reductionsfråga. Det kunde äfven hända, att just de enskilda intressen, Utskottet genom den allmänna reductionen sökt skilja från ali inflytelse vid de partiela jemkningarne, gjorde sig gällande, och jag tror derföre, att ändamålet bäst befrämjades, om den sista meningen i tillstyrkandet, hvilken jag här nu citerat, uteslöts; hvarföre jag till vinnande häraf anhåller om återremiss. Herr Hjerta, Gustaf: För min del anser jag icke återremiss behöflig. Så som jag fattat Utskottets mening, är den, att räntepersedlarnes reduction skulle gå genast i verkställighet, om Kongl. Maj:t så fann nödigt, men att Markegångsoch räntesättningen borde hvila intill nästa Riksdag, och dä pröfvas i anledning af Kongl. Muj:ts der 54 H. n Den 21 December f. m. om afgifvande förslag. Räntepersedlarnes reduction är deremot ganska nödig, emedan på flera orter i Markegångstaxorna finnas uppförda persedlar, hvilka ingen menniska i orten känner till namn eller utseende; och jag hemställer, om det icke vore väl, att desse persedlar ju förr dess heldre försvunno från Debetsedlarne. Utskottets förslag synes mig så väl gruudadt, att jag yrkar antagande deraf i dess helhet. Friherre af Nordin _, Carl Johan: Ja g instämmer fullkomligt med den siste värde Talaren.
Del är visserligen sannt, att mycket i sednare lider blifvit gjordt i och för vårt försvarsverks ordnande, men det är lika sä kert, alt mycket ännu återstår alt göra, och deribland åtskilligt, som aldrig kan vara skäl att verkställa, förr än närmare hehofvets stund, såsom t. ex. upköp af hästar för Artilleriet och trossen, samt en del sjukvards-attiralj m. m. dyl. Del vore naturligtvis en misshushållning, alt i fredstid alltid vara försedd med en mängd dylika effekter, hvilka ej beböfvas förr än vid det tillfälle, då en utrustning af arméen eller flottan måste ega rum; men i händelse en sådan skall ske, måste dock någon tid förut allt-detta anskaffas. De, som något känna krigsyrket, veta della lika väl som jag, och jag behöfver således ej härom mycket orda. Man bör dessutom ihågkomma, att den summa, som nu är begärd, icke är ett anslag till något bestämdt ändamål, alldenstund detta ändamål ännu icke är, åtminstone till alla delar, gifvet, utan blott en tillgång, hvarom man försäkrar sig, för den händelse, att behofvet gör dess användande nödvändigt. Summan är visserligen betydlig, det måste medgifvas, och del kan ej vara i och för sig sjelft någonting angenämt, att behöfva upoffra betydliga summor; men för vinnande af ett sådant ändamål, som del, hvilket afses med ifrågavar:de kreditiv, kan icke någon summa vara för stor. Det har, till Svenska namnets heder, vid otaliga tillfällen visat sig, att Sveriges folk aldrig varit kallsinnigt eller ogent, då dess Konungar fordrat upoffringar för fäderneslandets ära och välfärd. Detta folk har tvärtom, så i framgångens som motgångens dagar, tåligt underkastat sig otroliga ansträngningar; det har för fosterlandet offrat sina sista tillgångar, sina sisla söner, och det skall icke eller nu, om det ännu en gång för en rättvis sak skulle kallas till vapen, ett ögon - 182 Den 1 November f. m. blick tveka att frimodigt samlas kring de gamla ärooch segerrika fanorna. Jag är viss derpå, att
Kan du leva mörkret, herre, kan du leva tystnaden, kan du leva storslagenheten, som ibland lägger sig på ens bröst som en hand från evigheten och kväver en; kan du leva forsen, kan du leva skogen, kan du rida älgen, brottas med björnen, kan du älska Gud? Ty det måste man kunna häruppe, eljest dör man. Nej, tro mig, du är för ung, för spröd, för skär och vit och vacker: res hem! Diktareflickor finns här inga — åt dig. De funnos bara åt »Gunhilds vackra gosse», åt honom, som kysste dem till döds i diktareglöd och diktareglädje. Men vinterflickor med sommarsol i blodet ha vi, men akta dig också för dem. Ni där sydöver älska tack vare naturen; vi här nordöver älska trots naturen. Eller har du tänkt på, hur varmt blodet måste vara för att kunna koka, när brudsängen bäddas i is? Lapparna doppa sina barn, varma från moderlivet, i snön; vi göra mer: vi värma själva kölden. Du skulle se våra unga karlar på vintern, när kölden kramar huset så det skriker under famntaget och de oeldade förstugorna och sovrummen äro förvandlade till likrum för dem, som äro veka! Skuldra vid skuldra stå de vid den blodröda stockelden, värma sig, så skinnet knorras, rusa sedan genom kylan in i drängstugan, där fållarnas långa hår inom några ögonblick förvandlas till tappar av is. Så värma vi kylan, herre! Dagen därpå händer det, att man är på timmerkörning i skogen eller på huggning, står hela dagen i snö till midjan och skramlar med harnesk av is så tunga, att man knappt orkar släpa sig hem. Tar någon skada av sådant, blygs ens flicka för en, och ens mor säger, att det vore gott slik klen stackare fick dö. Och våra flickor, du! De tvätta sig på vintern vid brunnen, så isen knastrar mot det vita hullet, och söndagsstassen sättes på, stel av köld från vinden. Tro mig, herre, inga kyssar här! Du är för ung, för spröd, för skär och vit och vacker! Om inte jag har något att berätta? Jag! Ser du inte hur jag skälver under rappet!
Lika med Herr Grefven och LaudtMarskalken, anser jag frågan nu endast vara om att utröna, hvilka anmärkningar Ståndet vill förena sig om, såsom dess gemensamma tankar. Detta kan ej utrönas genom votering; ty härtill fordras enhällighet; pluralitetens beslut är ej tillräckligt. Grundlagens föreskrift i detta fall afser att förekomma brådstörtade beslut, och bereda långsam och mogen pröfning, spmt öfverensstämmande öfvertygelse i frågor om Grundlagsförändringar. När anmärkningar emot förslag härtill göras, a63 Den g Januari!. och desse ej enhälligt af ett Stånd antagas såsom dess gemensamma tankar, förfalla anmärkningarne, och frågan hvilar till nästa Riksdag. Nu bör således proposition successive framställas på hvarje af de mot ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag gjorde anmärkningar särskildt, då Ridderskapet och Adeln får tillfälle att, om så behagas, antaga dem hvardera med enhälligt Ja; men hesvaras Propositionerna derå med Ja och Nej, så komma anmärkningarne att förfalla, och förslaget hlifver qvar, ehvad, pluraliteten kan vara för eller emot detsamma. Grefve Frölich: Jag kan ej instämma i den application den siste värde Talaren här vill göra af ordet gemensammaj som skulle det betj^da, att hvarenda Ledamot i ett Stånd måste vaga ense med de öfrige om samma anmärkning, mot ConstitutionsUtskoctets förslag i afseende å Grundlagsfrågor, innan återremiss deraf kan äga rum. En Lagstiftare så enfaldig, att han kunde tro en sådan händelse vara möjlig, hade bordt bortlägga pennan, och afstå från företaget att författa en Grundlag. När skulle väl på sådant sätt en återremiss någonsin kunna äga rum, om det berodde på en enda Ledamot att genom sin olika mening hindra det? Det är påtagligt, att pluralitetens beslut bestämmer, hvad som här anses för Ståndets gemensamma tanka, och Den g Ja n na ri i. 26g att således votering derom kan äga rum.
Rehbinder uppgifna moliver till den af honom uti dess reservation föreslagna redaclions-förändring, visserligan ansåg densamma vara vida bättre, än den af Utsk. antagna. R. o. Ad. har godkänt förslaget lill den und. slrifvelsen, med antagande likväl af den uti reservationen föreslagna förändrade slutmening. Jag har således deremot icke något att erinra, utom alt jag skulle hafva önskat, att detta skett medelst det und. skrifvelseföislagets återremitterande till H. Exped.Utskottet. Att, för undvikande af tidsutdrägt, återremiss icke blifvit begärd, finner jag nogsamt; jag befarar dock att sådant skall gifva anledn. till anmärkn:r. Lades på bordet nedannärnnda från Utsktn inkomna meiBonr, betänk:n och ullåCn, nemi, från Den 6 Februari e. m. "7 StatsUtskottet: Nto 420, i anleda, nf återremiss å utlåt. Nto 384; Nto 42'» > anledn. af återremiss å utlåt. Nto 406; Nto 422, i anledn. af återremiss å utlåt. Nto 4o3; Nto 4a5, med förslag till samman jemkning och voterts propostr i anledn. af skiljaktiga beslut öfver utlåtandena Nlis 02 oell 22 I ; Nto 424i * anledn. af K. M.'s nåd. skrifvelse ang:de ett extra-anslag till befrämjande af göroroålens gång inom K. M:s och Rikets Kammar-coll:m; Nto '\i5, i anledn. af väckt fråga om löne-ersällning för en häradshöfding i Wermland; Nto 4?-6, i anledn. af. Hr Hallings motion om låneanslag till Malmö hamnbyggnad; Nto 427> i anledn. af K.