Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bet de N.o 3 > < blifvit anfördt, dels ock, till ytterligare styrka för Motionen, andragit, att i Helsingland Soldaten vanligtvis tilldelas viss jord af utmarken att odla, hvilket i en så ouppodlad och folkfattig province af behof vet påkallas; att deremot en ung och rask karl icke numera, såsom tillförene, innan de täta arbetscommenderingarne voro kände, skall kunna räkna på tillfälle och tid till den emottagna jordens uppodlande för sin, samt stundom jemväl för hustrus och barns bergning, och att karlen derföre, på Rotehållarens bekostnad, måste söka sin bergning uti en, till Öfverdrift uppjagad, .lega. 1 anseende till hvilket allt Eric Persson nu föreslagit och yrkat, att arbetscommenderingarne må helt och hållet upphöra, eller åtminstone inskränkas, eller att, i fall intetdera kunde beviljas, om någon Soldat under Canal-arbete blefve så skadad, att han till vidare krigstjenst vore oduglig, Roten då måtte under någon, emot den uppjagade legan svarande, lämplig tid få utan afgift vara vacant, samt att dessutom en sådan karl skulle af CanalDirectionen hugnas med underhåll, lämpadt efter den honom drabbade större eller mindre skada. Uti denna Motion har äfven Carl Henricsson Bergman, från Gefleborgs Län, sig ferenat3 med anförande, att, då icke mindre Btsv. och Occoh. Utsk. Sn 6 eller 7 Soldater från Helsingland blifvit under Canal arbetet sistlidne sommar så illa skadade, att Rotehållarne varit nödsakade anskaffa andra i stället , det Vore af högsta vigt, alt ett sådant ondt bletve förekommet, helst, om än medborgaren ieke finge undandraga sig att bidraga, då det gälde Inrättningar för Slatens räkning, hans f-N gendoin och krafter icke bebÖfde för enski!d* ta företag uppoffras; hvarföre ock Bergmon yrkat, att arbetscommenderingar ör enskildta Bolag måtte upphöra, men att, örn sådant icke kunde ske, Bolagpn åtminstone måtte åläggas ansvara både Hotehållaren och Sol BondeStåndet sig m< d Bergman förenat.
Jo, hon sätter metallskoningar på skoband. Alltså tillverkas äfven sådana. Ja icke blott skoband, utan en hel del andra band samt s. k. sportsnören m. m. Nu äro vi inne i själfva fabrikssalen, hög, rymlig, försedd med stora fönster, genom hvilka skogen, ån o c h fallet bjuda tilltalande utsikt. Ni tar er om öronen, min fru. Ja, det är verkligen ett hemskt dån från maskiner, turbin och vattenfall Maskinerna, redan till antalet bortåt femtio, stå i täta led och hvila på bjälkställningar. Beskrifva dem? Ja, den som det kunde. De äro sannerligen så komplicerade, att del skulle behöfvas en hel ingeniörslärdom för den uppgiften, och den här ögonblicksbilden skulle till pä köpet växa ut långt öfver det tillåtna måttet. Spolarna röra sig i strängt systematisk och högst invecklad gång s o m tigurerna på en marionett-teater o c h garngriparne synas ledda af krafter, hvilka stöta nästan pä det smått ö v e r - naturliga. Vi se för våra ögon, hur gåtan löses, men förklara lösningen — det ligga vi alldeles ifrån. Resultatet ligger dock i öppen dag. Ur maskinernas mynningar växer meter efter meter af spetsar, band o c h snören, och de flyta varligt ned i de o m mjölkcylindrar påminnande behållarne. » Hur mycket spetsar förmår hvarje maskin fram bringa o m dagen? » frågar ni med tanken på den tålamodspröfvande virkningen. » Det är olika, » svarar fabrikschefen, » men omkring 70 meter är det vanliga &gt; 70 meter ' KU virknälens årslånga arbete på sä kort tid. Band kan hvarje maskin väfva ända till 1,000 met&lt; r o m dagen. Vill ni se profver på fabrikens alster, så upplyses alt sådana sändas mot porto. Arbetarne, af hvilka de flesta kvinnliga, ha intet annat göra än att förse maskinerna med garn från spolverket, hvilket äfven drifves med kraft från fallet. Borås spetsfabrik, som redan nu gör skäl för mer äu namnet, kommer att i snar framtid utvidga sig med en afdelning för alla slag af öfverspunna gummiband och gummisnodder samt hängslen.
Det är sagdt, att »en Ledamot af en Magistrat ej får vara Adelsman, men att, om denna värdighet genom äldre grenens utgång honom tillfaller, skall han för tarflig utkomst afstå från rättigheten att bli Adelsman, hvarigenom ätten försvinner, Adeln bringas på obestånd och anses med förakt». Jag är förlägen eller, rättare, jag half-hlygs att svara på sådane slutledningar. Gör den mannens syssla hans nödvändiga uppehälle, hvarföre må han ej, såsom ofrälse man, dervid förblifva? Adeln såsom Riks-Stånd bör aldrig kunna sakna Ledamöter, när Konungen eger en oinskränkt adlande rättighet, men fortfar den ännu rådande ofrälse fåfängan, så blir nog denne mannen Adelsman, i trots af sin utkomst, och då förstärker ju den mannen hvad anmärkaren menar med Bilaga C till Exped. 659 Adelns anseende. Gör han det åter ej, så kan möjligen Ätten dermed försvinna; men huru Adeln derigenom kan bringas på obestånd och anses med förakt, är någonting, som mig ej är förlänt att inse, med de begrepp jag haft tillfälle inhemta om bestånd och om aktning. Det är sagdt, att »enligt Regerings-Formen ett ofrälse Justitise-Råd eller en Ledamot i Allmänna Beredningen kunde komma i belägenhet att antingen lemna sin plats eller afstå från det Adelskap, honom genom faders eller frändes död kunde tillfalla». Medgifves; och anser jag för min del en sådan valrätt böra få äga rum, ända till dess ett stadgadt nationaltänkesätt tillåter, likasom i England, att ej i en Svensk Regerings-Lag någon föreskrift om förtjenstens befordran, utan afseende på börd, mera behöfves. Det är sagdt, att »en nyligen adlad persons son måste nu i Banken försaka en nödig befordran eller utsätta sig för vådan att vid fadrens död mista sysslan, eller ock afvakta hans frånfälle för att vinna en säker befordran».
Härvid förekommer dock, förutom hvad redan är anfördt, ytterligare ett väsendtligt skäl för att bereda stångjernstillverkningen all möjlig lättnad, nemligen den genom Kongl. Kungörelsen den 19 December 1855 medgifna tillåtelse till utförsel af tackjern, hvarigenom, såsom Kongl. Bergs-kollegium jemväl antydt, den inhemska jernförädlaren skulle komma till den utländske i ett allt för missgynnande förhållande, såvida icke någon ersättning bereddes honom genom hammarskattens afskaffande; med afseende hvarå Utskottet endast får tillägga, att, då jerntiilverkningen uti de länder, Norrige och England, dit svenskt tackjern sannolikt kommer att företrädesvis utföras, är alldeles fri från dylika afgifter, visar sig härigenom ännu tydligare nödvändigheten att på 22 Stals-Ulshvticls Uttalande Nio 33. allt satt underlätta den inhemska industrien, såvidt någon täflan med nyssnämnde länder vidare skall i detta hänseende blifva möjlig; Och anser Utskottet således, i betraktande häraf, sig ega grundad anledning tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Majit behagat föreslå, för sin del medgifva att hammarskatten må från och med år 1858 helt och hållet upphöra, och således från samma tid icke någon annan afgift än bevillning för stångjernstillverkningen till Staten utgöras.» Häruti instämde Herrar af Nordin, G., Fåhreeus, O. J., Prosten Schram, Professor Carlsson, Doktor Gumcelius och Herr Falhem, E. Ä:o (Litt. D). Ullätande angående mantalspenningarnes beräknande. Uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr Henschen, L. F., erinrat, hurusom han vid sednaste Riksmöte, i sammanhang med vackt fråga om upphörande af bevillning efter första artikeln, föreslagit, att don särskilda personela beskattning, som under namn af mantalspenningar allt för länge utgått, måtte helt och hållet upphöra, enär denna skatt icke vidare vore för Statens behof nödig.
Hvilket stort, präktigt tåg! Gud! hvilken grann liteira, helt och hållet af guld! Drottningen sitter väl deri? Orkar hon verkeligen att resa i denna starka hetta? Mycken ära för ditt hus, fader! Jag hade hellre sett, att hon sparat sig denna möda och mig denna stora ära, svarade henne Andrada mulen. Men se der, långt borta i tåget, hvilken är denne gosse på den lilla vackra hvita trafvarn? Hvad han sitter väl och ledigt till häst! Han är också sjelf rätt vacker; dock, om jag ser rätt, endast kanske något för mörk. Några flera anmärkningar gjorde icke den unga flickan; allt det öfriga var för henne endast en alldaglig, vanlig syn. Men för oss, min läsare, som kanske aldrig mer i vår lefnad komma att åskåda ett så beskaffadt tåg, för oss torde det löna mödan, att ett ögonblick qvarstanna på balkongen och deraf taga en hastig öfversigt, medan Dom Ignazio, åtföljd af sin unga dotter, skyndar ned, för att vid ingången till parken emottaga sina kongliga gäster. Clementina hade rätt: tåget, som nu mödosamt sträfvade uppför den branta stigen, – ty vi våga icke kalla den en väg, – var i sjelfva verket stort och präktigt: men det var ännu mera pittoreskt. Vi fäste likväl icke uteslutande vår uppmärksamhet vid den förgylda palankinen, så grannt den än glittrade i solstrålarna, utan anmärke blott det egna, att den bars af slafvar, under det att de öfriga buros af mulåsnor. Många damer sutto dock till häst, insvepta i nantilhas af lätta tyger. Ännu större var dock antalet af manliga ryttare.
Fyndet af en mammut-»mumie» omtalas för första gången utförligare i skildringen af en resa, som den ryske ambassadören Evert Yssbrants Ides, holländare till börden, år 1692 gjorde genom Sibirien till Kina. En person, som Yssbrants Ides hade med sig under färden genom Sibirien, och som hvarje år reste ut för att samla mammutelfenben, försäkrade, att han en gång i ett stycke nedrasad frusen jord funnit ett hufvud af detta djur. Köttet var ruttet, halsbenen voro ännu färgade af blod, och ett stycke från hufvudet fans en frusen fot.229 Foten fördes till Turuchansk, hvaraf man kan sluta, att fyndet gjordes vid Jenisej. En annan gång hade samme man funnit ett par tänder vägande tillsammans 12 pud eller nära 200 kilogram. Ides’ sagesman berättade vidare, att medan hedningarne, jakuter, tunguser och ostjaker, antaga, att mammuten alltid lefver i jorden och uti denna går af och an, huru hårdt marken än må vara frusen, äfvensom att det stora djuret dör, då det kommer så högt, att det ser eller luktar luften, förmena gamla i Sibirien boende ryssar, att mammut är ett djur af samma slag som elefanten, ehuru med något krokigare och närmare hvarandra fästade tänder; före syndafloden hade Sibirien varit varmare än nu för tiden, och elefanter hade då i mängd lefvat derstädes; de hade drunknat under öfversvämningen och sedermera, då klimatet blifvit kallare, frusit in i flodslammet.230 Ännu utförligare anföras infödingarnes sagor om mammutdjurets lefnadssätt under jorden i J. B. Müllers Leben und Gewonheiten der Ostiaken unter dem polo arctico wohnende etc., Berlin 1720 (på franska i Recueil de Voiages au Nord, Amsterdam 1731–38, T. VIII s. 373). Enligt de berättelser, som anföras af Müller, hvilken såsom svensk krigsfånge vistats i Sibirien231, skulle betarne hafva utgjort djurets horn.
Bref från Samuel Waldius till hans son Mathias. Min kiäre son! Med rätt stor häpnad och bestörtning har jag af din skrifvelse af den tredje hujus sett, det du redan kvitterat Leyden och ankommit til Paris. Min åstundan hade dock varit, at du resterat där åtminstone tre månader och frequenterat professorer och biblioteque. Du skrifver ej ens, om du profiterat af Josephi Scaligeri rikt annoterade klassiska auctorer därsammastädes, liksom ej heller om du sett den lärde Muschenbrochs finurligt gjorda glober. Men om det holländska klimatet varit dig skadeligt och gifvit dig frossfeber af stygg qwartan art, och min högt berömde och wärderade wän archiater Linné säger detta ej wara insolitairt för svenska studiosi i därvarande dimbiga och tunga luft, må det då i Guds namn wara händt, ehuru det altid tyder på inconstantia quadam och en wiss manque på alfwarsamhet, när en yngling plötsligen afwiker från gifven föresats. Nyttja nu så mycket resolutare din wistelse i Paris, hör professores af alla slag som herr de Guinges, hwilken i chinesernas äldsta handlingar funnit rapport på Joseph och Moses, meditera framför allt i det stora bibliotequet. Bilda dig sielf genom at pläga det utvalda umgänget med framfarna seklers store män i deras förträffeliga och uppbyggeliga wärk, här som ingen annorstädes at hitta, och lär dig på samma gång det lefwande språket och politesse och manér, hwilket alt skal befordra din fortune och warda dig til frögd och nytta. Glöm ey i Paris min gamle wän dr Pique, weterligen lefver han än, til års kommen, men altid flink, skickelig i mesopotamiska språket och at gifva dig goda rekommendationer, ehwart du wil. Deremot wil jag i Jesu namn och på det ömmaste warna dig för all den otro och atheistiska förvetenhet som grasera i Frankrike, Antichrists wänner til gamman och oss alla til warnagel.
Då nu å nyo föredrogs Kongl., Maj;ts den 2 dennes på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af den 24 sisllidne Januarii, angående DjeknepenniMgars upphörande samt den så kallade Sterbhusafgiftens erläggande i städerne Stockholm och Götheborg, beslöt Ridderskapet och Adeln, alt nämnde Skrifvelse skulle meddelas Stats-Ulskoltet. S. D„ Å nyo föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj-ls den; 2 dennes på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Rikets Stander, af den 27 sistlidne Februarii, i anledning af deras underdåniga skrifvelse af den 27 October sistlidet år, angående ett nytt system för Rikets Siifvermynt. S. D. Elef Banco-Utskottets den 21 sistlidne Februarii på bordet, lagde Memorial, N;o 102, med anmälan om det uppehåll i Utskottets göromål, , sorn kan förorsakas genom längre fördröjdt afgörande af frågan om blifvande mynt-enheten för landet, vid förnyad föredragning, lagdt, till handlingarne.. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln anmoda Expcdilions-Ut skottet att skyndsamligen uppsätta, oeh lill justering uti Riks-Stånden ingifva förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående de vid denna Riksdag fastställda hufvudgmnder för Rikets Ständers Banks rörelse och förvaltning, i hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden vänligen skulle anmodas att sig med Ridderskapet och Adeln förena.
Eaab, Adam Christian: Jag anser mig böra be tyga Hr Arnell min tacksamhet för det han väckt den ifrågavarande motionen. Han har derigenom anslagit en sträng, som väl kan vara ömtålig att vidröra, men af stor vigt, och detta vid nu pågående Riksdag mera än förut. Man måste taga i betraktande, att priset på hästar, säd och hö å sednare tider stigit till måhända 3 gånger så mycket som förut, men att deremot skjutspengarne icke blifvit ökade med mera än halfva beloppet, der entreprenad eger rum, och icke med mera än fjerdedelen der entreprenad ej blifvit inrättad, och detta endast vissa årstider. Således eger onekligen den skjutsskyldige fog till den klagan, som nu allmänt höres, och jag kan icke föreställa mig, att E. St. skulle underlåta att fästa afseende dervid, Men då blifver frågan, på hvad sätt de öfverklagade olägenheterna rättast skola aflijelpas. Jag för min del tror icke, att det sätt hr Arnell föreslagit är det rätta. Jag måste mot detsamma anmärka, att det vore orättvist att ålägga de hemman, hvilka hittills varit befriade från ifrågavande onus, och, till följd af deras läge, icke kunnat hafva detta onus, att nu deltaga deri genom erläggande af en afgift, som de aldrig tänkt sig skola drabba dem. Dessutom medför förslaget den olägenheten, att för framtiden skjutsskyldigheten allt mer och mer skulle fästas vid jorden, då densamma blefve fördelad på jotden, så att den måhända slutligen öfvergår till en verklig grundskatt, som man sedermera ej vågar sig på. Dessa äro de hufvudsakligaste betänkligheterna vid Hr Arnells förslag. Att åter, på sätt Frih. Sprengtporten antydt, lägga hela skjutsningskostnaden på de vägfarande, synes mig vara ganska vådligt. Det skulle då kunna hända, att den resande finge erlägga orimliga summor för sin fortkomst. Detta torde således icke heller vara det rätta sättet, utan man måste, enl. min åsigt, i detta fall, likasom i många andra, söka det rätta uti en förmedling emellan tvenne motsatta åsigter.
Af alla dessa skäl finnér Utskottet sig föranlåtet hemställa, att de väckta frågorna, angående grundskatternas kapitalisering och skattejordens friköpande till frälse-natur, ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.® Häruti instämde Friherre Leijonhufvud, B. A-, Herrar Gripensvärd, J. 0., Lannerstjerna, A, von Printzencreutz, B. IV., och Biskop Annerstedt, samt Prostarne Tellbom, Melander, Malmstedt, Berlin, Holmberg och Ljunggren. Af Riksdags-fullmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms län, som ansåg att Utskottets tillstyrkan bordt erhålla följande lydelse: “att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:l täcktes, under tiden intill nästa Riksdag, låta utreda frågan, huruvida och på hvad sätt tillfälle må kunna beredas för kronoskattejordens egare, att, då sådant af dem önskas, genom erläggandet af ett kapital, motsvarande det efter vissa fastställda grunder uträknade värde å de hvars och ens hemman eller hemmansdel påförda årliga och till belopp bestämda grundskatter, göra sina egande hemman och hemmansdelar fria från skyldigheten att dessa skatter framgent utgöra, samt alt Kongl. Majit, vid meddelandet af resultatet af denna utredning, täcktes för Rikets Ständer framställa förslag angående sältet för de, med anledning af sålunda verkställd skattelösen, (ill stats-verket ingående kapitalers framtida förvaltning, äfvensom angående användandet af den genom sådana medels förräntning uppkommande årliga tillgäng. ® — Häruti instämde hufvudsakligen Herr Henschen, L. P. Herr Bildt, D G. och Herr Doktor Gumaelius anmälde, att de ej deltagit i behandlingen af denna fråga inom Utskottet. Ulli. lill il. St. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band, 10 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos J. w. Lundberg, 1857. Stats-Utskottets Memorial JYl Kia. N:o 162. Ank. till Exp.-Utsk. ct. Ifi Nov». 1857, kl. i e. m.
Utskottet anser sig behöfva närmare utveckla sanningen af detta yttrande , må, till undvikande af missförstånd, här anföras, att Utskottets mening icke är eller kan vara den, som skulle; vid Policedomstolar ett olagligt rättegångssätt kunna vara tilj LagUlslotitts Utlatand* N:o 153; låtligt, utan endast, att en meia summarisk och till brotts upptäckande verksammare ordning, än vid allmänna domstolar, der må ega rum. — De af Herr Professor Geijer anför, de omständigheter äro, ehuru vigtiga, dock icke andra, andem Justitia»-Ombudsmannen framställt och Utskottet förut besvarat. En hänvisning till Betänkandet gör alltså i detta afseende tillfyllest. Vid 8:de punkten. Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 26 Augusti 1772, angående tiden för testamentens uppvisande hos Domaren , i Härjeådalen , är icke, såsom Rutberg förmenat, en förklaring öfver, utan ett undantag från allmänna Dagen , föranledt af nämnde orts serskilda beskaffenhet. Om anledningen till och behofvet af nämnde undantag upphöra, lärer det bero af Kongl. Maj:t att detsamma upphäfva ; och ömtåligheten om ltikets Ständers rättigheter, såsom Lagstiftare, synes här så mycket mindre kunna anses sårad, sorn ifrågavarande Utslags återkallande måste blifva en naturlig följd af den föreslagna Lag förändringen. Vid g:de punkten. Den tolkning af 7 §. 87 Cap. Byggninga;Balken, sorn Rutberg, i rak motsatts emot 38 LagXJtskoittr* Utlåtande N:o 15 3. Utskottets yttrande, framställt, lärer icke uthärda en mogen granskning. Lagen är derutinnan tydlig och klar, att det är hemmansegaren, som skall låta hålla husesyn, innan landtbo afflyttar, och lemna honom , som tillträder, en afskrift deraf, till bevis, huru han hemmanet emottager.
Efter de underrättelser, som möjligen slått att erhålla, kan tillverkningsvärdet vid samtliga dessa verk, inberäknadt rudirnaterien, antagas till omkring 3(i4,366 R:dr 12 sk. per medium årligen. De i Länet befintliga 2:ne koppariiamrar förädla årligen i medeltal 182 Sk%é. köpekoppar, hvaraf tillverkningsvärdet approximativt kan beräknas till 27,300 R:dr; varande i öfrigt med bruken timade förändringar att inhemta af den särskilda härvid fogade tabellen. Till bergsrörelsen kan för öfrigt räknas: ett täljstensbrott i Wedbo härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare samt grytor och andra käril; flera skifferbrott inom Nordahls härad, dervid takskiffer tillverkas jemväl till afsalu utom orten, qvarnstensbrott inom Nordahls och Gäseneds härader, derifrån orlernes allmoge upphugger qvarnstenar för husbehof och jemväl till afyttring åt andra orter; kalkugnar, deraf inom Wäne härad yid foten af Hunneoch Halleberg finnas elfva stycken med rik tillgång på kalksten, och hvilka vanligen för året tillverka och afsätta minst 1,000 tunnor 16 kalk hvardera, hvarförutan åtskilliga mindre kalkstensbrott finnas på andra spridda stallen inom Länet och begagnas lill kalkbränning Ibr ägarnes eller grannars husbehof. Värdet af tillverkningarne vid samtlige de öfriga verken kan icke med någon säkerhet beräknas. e) Fabriker, Bruk och öfriga Verk på landet, hvilka icke höra till bergsrörelsen. Sågverk oell Sågar finnas i större skala å Trollhättan och Lilla Edet, vid Gölha-elf samt vid Upperud och Skåpefors på Dahlsland. För öfrigt saknar icke någon del af Länet mindre saluoch lego-sågar.
Majit äfven vill i Nåder så forordna , att denna väsendteliga tillökning uti indelta Arméens Befäl kan vinna fullbordan utan någon ytterligare gtavätion för Staten och genom indragningar eller vacancer på vissa år underlätta Statens bördor och fylla hvad som i ftdjd af de långvariga Krigen och derifrån oskiljaktig skakning uti Stats-Verkets ställning samt den inre välmågan under den första tiden derefter måste brista; meri att deremot sig företer ett större behof, nemligen denPenninge Föntagande Krigsmagtens förseende med förbättrade Föneoch Underbällsvilkor, hvartill fordras Summor, som öfverstiga hvad Kongl. Majit anser sig af Riksens Stander kunna fordra, heldst så väl deti Varfvade Arméens som Sjö-Statens, och en del Sciervtifica Corp - 1274 Den 14 Juli. Corpsers aflöning och underhåll riu befinnes alldeles otillräcklige, hvarförutan Rikets Sjömagt likaledes kommer att undergå förändring och dess ■ Löne-vilkor förbättras. Till de utgifter harvid, för hvilka tillgång ej kan finnas under förra anslagen , nemligen för JBevärings-Inrättningens fullständigare reglering samt Penninge-Eöntagande Krigsmagtens bättre aflöning och underhåll, har .Kongl. Maj:t väl ej äskat något specielt tillöknings-anslag å 3 Hufvud-titeln, men ett fortfarande af den vid sista Urtima Riksdagen i Örebro till Kongl.
Men utom det att ett förvandlingsstraff är till sin grund väsendtligen olika med direkt ådömdt stralf-arbete, möter härvid äfven den betänklighet att, vid månadens beräknande till 28 dagar, ett dr komme alt innehålla till och med en dag utöfver Tretton månader, och att således 13 månaders straffarbete komme att vara ringare än ett års; ty att äret skall beräknas elter kalendern, derom synas meningarne ej vara delade. En sådan oegentlighet, som den nu antydda, är dock allt lör förvillande för att kunna vinna hägn i en lagstiftning, der straff-arbete på år redan är i så många fall stadgadt. Utskottet anser således månaden i förevarande fall böra beräknas efter kalendern, hvilket äfven öfverensstämmer med Lag-beredningens förslag till straff-balk. En sådan beräkningsgrund medför äfven större reda och lätthet vid verkställandet af straff. Den skilnad i strafftiden af en eller par dagar, som härigenom kan uppkomma för särskilda, till straff-arbete på lika månadstal dömde personer, synes vara alltför obetydlig alt förtjena något afseende. Man bör härvid ock taga i betraktande att straffarbete aldrig ådömes på kortare tid än tvä månader; och såsom en allmän regel torde få erinras, alt för en och samma förbrytelse tillämpning af ett för alla qvautilativt lika straff är en omöjlighet. Så tyckes det väl som alt fängelsestraff, aftjenadl under sommaren, borde för de fleste vara svårare än enahanda bestraffning, verkställd vintertiden; men något afseende derå har lagstiftaren ej kunnat fästa.