Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af hvad Under-styrelsen anfört, för att ådagalägga nyttan att bibehålla kassa-invisning såsom grund för utbetalning af penningar, eller alt, derest valuta för en del ingifna assignationer icke blefve utfordrad samma dag dessa inlemnades, Kassören skulle komma att innehafva ett särskildt, för kontrollanten okändt, ehuru kassörens uppbörd tillhörande penningebelopp, i hvilket fall den kontroll, chefen för kassa-afdelningen i detta fall egde att utöfva, förringades, hafva Kommitté - Banko-Utskottets Betänkande, Jt? 61, 11 rade invändt, att enär, enligt deras förslag, det vore inlemnarens ovilkorliga rättighet, att för ingifna assignationer, genast efter det de blifvit approberade, af utbetalnings-kassören utbekomma valuta, så syntes det Kornmitterade föga sannolikt, att någon inlemnare skulle vara nog likgiltig orri sitt eget intresse och sin egen säkerhet, att han, i stället för att begagna sig af nämnde rättighet, skulle, ulan erhållande af bevis, hvilket kassören bestämdt vore förbjuden att meddela, frånlemna sig assignationerna och icke ens under samma dag penningar derför uttaga. Men äfven under förutsättning att någon gång så skulle komma att inträffa, blefve förhållandet dermed alldeles enahanda, som derest, under nuvarande expeditionssätt, någon person, som icke på stället ville afbida expedition, skulle aflemna, antingen i någon expeditions-kassa en kassa-invisning, eller i någon vexlingskassa bankosedlar, för erhållande af för ögonblicket icke tillgängliga sedelvalörer, utan att sedermera, före expeditions-tidens slut, återkomma för att dem uttaga; i hvilket fall kassören, på sätt Under-styrelsen erinrat i fråga om assignationernas inlösen, jemväl komme att, utöfver den egentliga, bokförda kassa-uppbörden, innehafva ett för kontrollanten okändt penningebelopp. I alla dessa fall kunde dock icke inlemnarens förfarande, efter allmänt antagna grundsatser, betraktas annorlunda än såsom en handling af enskildt förtroende till kassören, och om denne skulle ett sådant förtroende svika, vore det mot honom, men icke emot banken, som inlemnaren hade att vända sin talan.
SD. Föredrogos 3 nyo och biföllos följande Lag-Utskottets den 23 sistlidne Januarii och den 5 sistlidne Februarii afgifne samt den 1 dennes e. rn. på bordet lagda Betänkanden : N:o 35, öfver väckt Motion om ändring 1 Kongl. Förordningen den 12 Junii 18x6 , angående vissa delar af Vexelhandelnj N:o 56 , i anledning af väckta frågor , dels om stiftande af en Ansvarighets-Lag för Sakförare och dels om stadgande af rättighet för Sakegare till fritt val af Rättegångs-; Ombud. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 18 sistlidne Mars, under N:o IX, afgifne samt den 5o derpåföljde e. m. på bordet lagda Betänkande , i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att hygga och underhålla Broar och Vägar , blef samma Betänkande al Ridderskapet och Adeln afslaget. j6 Prut, Utdrag dm 3 April 18*9- S. I). Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets den 5 sisllidne Mars, under N:o 27, afgifne, samt den 15 i samma manad e. m. på bordet lagda Utlåtande ofver väckt fråga om undvikande af allt för mycken noggrannhet och deraf förorsakad tidsutdrägt vid pröfning af Handlingar, som hos Banken lill låns erhållande företes.
Men han är så sträng, alldeles som hettan i en smältugn är han. Han är så sträng att om du bara finge titta in i hans ögon en enda gång så kunde du aldrig gå ut på Birger Jarlsgatan mer, så rädd skulle du bli. Och om han såg på dig riktigt länge skulle hans blick bränna däj som helvetessten, så att allt orent skulle brinna bort och du skulle bli ren och ung och vacker och ha kloka, brinnande ögon. Men han vet inte han vet inte att jag är kär i en annans hustru Berätta nu om den där frun, du, och lägg däj sen. Så, du är kär, hå, ja ja, varför ligger du inte när henne då, i stället för att sitta här och predika? Vill hon inte ligga hos däj, va? Kerstin gäspade och smakade på nytt punschen. Tyst du, det är inte så! Jag älskar henne, men hon älskar inte mäj. Hon är så vacker du kan inte föreställa däj så vacker hon är men hon är god också, och tror på Gud, men i dag i dag sade hon mäj att hon inte kunde älska mäj Hon ångrar säj nog, var du lugn, hon säger bara så där i början. Nej, du tror du ja visst, du är också kvinna men nej hon sade jag såg på henne att hon inte älskar mig. Hon sade att Hur länge har hesskapet vatt bekanta? Skål på däj, älskling! Hur länge hur länge jag har bara sett henne en gång, och hon vi har träffats två gånger vi det var för tre dar sen Det var hastiga vändningar, men det är sån stämning nu för tiden. Ge inte tappt du, du ska si du ligger me’na om en vecka. I ett nu hade David alldeles glömt bort vem han talade med, men bara för ett ögonblick. Råd mäj, hur ska jag göra! Du ska sova på saken och så ska du ta henne så småningom men du är en sån tokig en, hon ska välan ha betänketid. David reste sig plötsligt upp och strök med handen över sitt hår, som var alldeles vått av svett. Han var så drucken att han ej kunde stå riktigt. Oroligt började han ragla av och an på golvet. Du har rätt du har rätt, stammade han, dom ska ha betänketid, det ska dom ha.
Den 8 Juni, helst vara kunde, försälja och uppköpa, skulle han hafva sig sjelf att skylla, om honom blefve ifråntaget allt det gods han medförde, och han derjemte till böter fälldes. Nu, ehuruVnäraf synes följa, sorn skulle Borås-Boernes Besehandel: icke sträcka sig, hvarken till upphandling, vid Gårdfariresor, af annat, än allmogens i närmaste trakten omkring Staden slöjdade arbeten, eller annan försäljning af sädarta tillverkningar, än i öppna Bodar och Stånd uti Städerna och vid Marknaderna på Landet; så har likväl deras ReSehandel, mera genom vanan och tiden, än genom någon särskildt uttrycklig Lag, ater blifvit så utvidgad, att de ansetts äga rätt att allmogens tillverkningar, jemte sina egna, föryttra gård ifrån gård, både i Städer och på Landet, och uti manga af dé särskildta Resolutioner, sorn efter 1640 utkommit, dels uppå inlupna klagomål öfver Borås Borgerskaps fortfarande Landsköp, dels ock uppå deras egna ofta förnyade ansökningar om stadfästelse af Privilegierna, förekommer val den mening, som skulle desse Borgare verkligen, efter äldre författningar, ännu ägt ofvannämnde vidsträckta Gård-farihandels-rätt, vid hvilken de derföre, och tillika med afseende stundom å den dubbla Tull de erlade och stundom i de af dem, i följd af deras förvärfyade förmögenhet, Riket under krigstider gjorde tjenster, ansetts böra bibehållas; men denna handelsrättighet lärer icke, så vidt Utskottet kunnat inhämta, till sin verkliga egenskap, böra vara vidsträcktare, än 1640 års Kongl. Bref utstakar - 303 Den 8 Juni. kar: hvad ater redan den före i5oo:talet anlagde Staden Bogesund, eller nu mera Ulricehamn, beträffar, så har denna Stad först genom Kongl. .Resolutionen den 25 Augusti 1743 undfått rätt att, lika med Borås, njuta en fri Gårdfari-, Oxeoch Victualie-handel, de Köpingsoch Marknadsplatser undantagne, hvarpå vissa Städer särskildt voro priviligerade , och sedan, genom Kongl.
Sedan åtskilliga andra ord blifvit vexlade mellan riddar Bengt och det vandrande folkets höfding, aftågade den främmande skaran till den plats i skogen, på hvilken hon en gång förut tältat, och hit lät riddar Bengt föra mat och dryck i ymnighet, så att de för en hel vecka kunde vara väl försörjde. Men bland de svartlockiga flickorna, som dansade på gården vid pipors och strängaspels muntra takt, hade Erland upptäckt Singoalla. Det var hon, som anförde dansen, ty hon var höfdingens dotter och den skönaste bland alla. Patern stannade öfver aftonen på slottet, för att med riddar Bengt samtala om de märkvärdiga gästerna och meddela honom de ytterligare upplysningar, han af höfdingen inhemtat, då denne nyss förut besökte honom i klostret och anhöll om hans förbön hos riddaren. Erland och Singoalla. Erland hade i början lyssnat till paterns berättelse, ty den föreföll honom märkvärdig och rörde det folk, hvilket Singoalla tillhörde; men snart dref honom oron ur riddarsalen: han vandrade från rum till rum i det stora slottet, ilade uppför vindeltrappan till spetsen af det högsta tornet, skådade ut öfver insjön och skogen och lyssnade till klangen af de klockor, som derifrån pinglade på det främmande folkets hästar, ilade så åter ned för trapporna till slottsträdgården, som, liten till utrymmet och omgifven af stenmurar, var belägen på slottets södra sida, der aftonsolen just nu göt en rödgul glans öfver fru Elfridas blommor och köksvexter. Men icke heller der dröjde han just länge, utan skyndade till tärnornas kammare, hvarest han annars sällan plägade visa sig. Men här förvarade fru Elfrida i ett bonadt skåp sin sons högtidskläder, och här fanns äfven en spegel af slipadt stål, i hvilken tärnorna gerna speglade sina anleten. Erland öppnade skåpet, framtog de dyrbara drägterna af utländskt tyg med prydliga silfverhåren och iklädde sig en sådan, hvarefter han kammade sitt mörkbruna hår, så att pannan syntes klar och fri, och lockarna föllo i långa vågor utför hans axlar. För hvem han smyckade sig, visste han sjelf, men ingen annan.
Om anslag för anläggning af jernväg från Eslöf vid Södra Stambanan till Ystad. Uti särskilda, underdåniga ansökningar den 6 Augusti och den 6 September innevarande år har Interims-Styrelsen, för anläggande af en jernväg emellan Södra Stambanan vid Eslöf och staden Ystad, med bifogande af kartor, kostnadsförslag och öfriga frågan rörande handlingar, ä det för jernvägsanläggningen bildade bolags vägnar, i underdånighet anhållit, att, enär bolaget tecknat sig för en tredjedel af den för nämnda jernvägsanläggning, enligt Kapitenen Frykholms upprättade förslag, beräknade kostnaden 3,682,000 K:dr Runt, Kongl. Maj:t, med fästadt afseende ä anförda skäl, mätte täckas föreslå Rikets nu församlade Ständer, att för ifrågavarande jernbana bevilja ett anslag, motsvarande återstående tvätredjedelarne, eller i rundt tal 2,450,000 R:dr, emot de förbindelser och vilkor i afseende å byggnad och underhäll m. m., som kunde blifva bestämda. Vidare har Herr Landshöfdingen i Malmöhus län, Kommen deuren S. G. von Troil sistliden Lördag inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln, uti afgifven motion. gjort framställning derom, att, för anläggande af en tvär-jernbana genom Skäne från Helsingborg och Landskrona öfver Eslöf till Ystad, Rikets Ständer måtte, emot föreslagna vilkor, bevilja tvåtredjedelar af den för en sådan jernbana, enligt åberopade förslag, beräknade kostnaden. J)å de ojäläktiga skäl, hvilka tala för anläggandet af jernvägen Eslöf—Ystad, finnes fullständigt, upptagna såväl uti Interims-styrelsens ofvannämnda under derdäniga ansökningar som uti Ilerr Landshöfdingen von Troils motion, och dessa handlingar med tillhörande bilagor otvifvelaktig! komma Höglofliga Stats-Utskottet tillhanda, är det som jag, till undvikande af vidlyftighet i detta mitt memorial, inskränker mig till åberopande af förenämnda handlingars sakrika innehåll, såsom stöd för följande min framställning och anhållan: att Rikets nu församlade
Den 16 Augusti e. m. lemnandet af bref å Post-kontor eller Posl-exped:n, Ijli portoafgiftens erläggande skola begagnas s. k. frimärken, hvilka böra vara brefven åsatle,” oell i afseende pä denna del bade icke skiljaktighet egt rum, samt finge Hr Gr. o. Landtm, nu hemställa om R. o. Ad. bifölle denna del af 2:dra punkten. Ropades Ja. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, yttrade5, alt i afséencle på 2:dra punkten, innehållande, ”men att det likväl må på brefafsändaren ankomma att portot med penningar betala”, Frih. Alströmer yrkat afslag och öfrige talare bifall, anmälde sig och yttrade Hr von Knorring: Om proposm framställes serskildt på hvartdera af de 2:ne sista morn., kan bifall möjligen lemnäs på det ena, hvarigenom det blir medgifvet, att erlägga portot kontant, men afslag deremot å det sista, som afser afgiflen af 1 sk. Hr Adelborg: Som vår nuvande skilling icke kan betalas i de myntsorter, som efter decimal-systemet komma att präglas, förenar jag mig med Gr. Lagerbjelke, och hemställer till de Hrr, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, om de icke vilja göra detsamma. Derigenom vinnes, hvad jag anser vara rätt, att nemi. K. M. bestämmer afgiflen så, att den kommer alt inpassas i decimal-systemet. Hr von Knorring: För att icke åstadkomma flere voteringar, vill jag icke vara. halisstarrig, utan förenar mig med Gr. Lagerbjelke. Frih. Alströmer: Jag vill icke heller hålla på min mening, utan förenar mig med Gr. Mörner, alldenstund jag förmodar, att, då K. M. kommer att utfärda en förfatln. i ämnet, 2:dra mom. äfven blir rättadt.
Hvarje person, som med det i i:sfa och 2.'dra Art. stadgade biträde idkar en handtering, utmärkes i offentliga handl ingar, Mantalsförteckningar ro. m. och benämner sig sjelf slöjcteidkare genom eget handarbete. lil. Om förvärfvandet af rättigheten, att idka en slöjd såtom Handtverkare. För att vinna rättighet att kalia sig handtverkare, att utsätta en skylt vid sin bostad , att hafva öppen salubod, att, utom iatliegar, Den 11 April c. m. 187 betjena sig af 6 gesäller eller andra arbetare , och att, utomdetta antal, begagna sådane, som i ens tjenst fulländat sin lärotid, samt qvinspersoner, tnanpersoner öfver 50 år, och bräcK.- liga, så många som kunna sysselsättas, måste man hafva uppfyllt följande vilkor: - a) Att ett profarbete, sådant det för hvarje yrke är föréskrifvit, blifvit af den sökande sjelf under dertill utsedde personers tillsyn förfärdigadt, och af vederbörande magistrat förklaras dugligt att uppfylla sin bestämmelse och mottagas i handel. b) Att man bevisar 6ig kunna hjelpligt läsa, skrifva och räkna, föra en enklare räkenskapsbok och dessutom äga den insigt eller skicklighet, som för handteringen är föreskrifven. c) Att man är försedd med ett af a:ne välkända personer styrkt bevis om god fräjd. Om förvärfv andel af rättigheten^ att idka en j\'éjd i egenfkap af Fabrikant. ' 1. För att hafva rättighet, att anses såsom Fabrikant, att åtnjuta alla en handtverkare* privilegier, men betjena sig af ett oinfkränkt antal arbetare och lärlingar i måste man upp - »88 Men 11 April; e, m. fylla alla de vilkor, som för handverkare blifvit föreskrifne och vara försedd med behörig aucto.ri.tets insigt och skicklighet, sorn lagen af Fabrikanter för hvart, serskildt yrke fordrar.
Klockan, som ringt själamessa öfver dessa två, hvilka gått öfver bord en sådan natt som denna! – »Den klockan var det sista de hörde», ljöd det genom hennes minne med Börjes ord. Och alla gamla amsagor började draga genom hennes hjerna, hon tyckte att hela huset gungade, som kastadt af vågor, hon kände det kalla vattenstänket i sitt ansigte, hon hörde släpande steg öfver golfvet, hon gjordes alldeles vanvettig af sin egen feghet, och när hon mot morgonen ändtligen föll i sömn, var hon dödstrött. Vid frukostbordet såg hon sjuk ut och Börje gaf akt på det. »Jag har varit så rädd i natt», svarade hon på hans fråga. »Hvarför har du varit rädd?» »Det är så förfärligt med den klockan. Jag är så rädd för henne, och hon har hörts i natt.» Börje såg på henne. »Sådant skall man öfvervinna», sade han torrt. Hon hade nästan hoppats att han skulle erbjuda sig att taga ned klockan. »En sådan der medfödd rädsla tror jag inte man är herre öfver.» »Medfödd!» sade Börje nästan föraktfullt, »nej, det är en vana hos er, fruntimmer, att ge efter för allting. Tror du inte att det fins karlar som ha en sådan der medfödd rädsla? Men de strida emot den tills den går bort; det kunde ni med göra.» Marianne kände både missräkning och förödmjukelse. Hon hade beredt sig på hans sympati och beklagande, och så detta i stället! Hon förblef tyst under återstoden af måltiden. Börje märkte hennes nedslagenhet. När han rest sig från bordet gick han fram till henne, der hon ännu satt qvar på sin plats. Han drog fram en ledig stol och satte sig så att de kommo att se hvarandra rakt in i ansigtet. »Ser du, Marianne», sade han, »det fins en sak som jag aldrig kan fördraga; och det är allt slags pjunk och inbillningar. En viljestark menniska slänger undan sådant der. – Min hustru mörkrädd! Jag skulle känna det som en skam å dina vägnar, Marianne. Du vill ju inte att jag skall göra något för det? Du öfvervinner det naturligtvis? Det var väl inte din mening att jag skulle föreslå någon förändring för det? Säg!» »Nej.»
Vidare har man, såsom en brist i förslaget, anfört, att det icke medgifvit Konungen sjelf rätt att, när Han så för godt finnér, deltaga uti RegeringsR:ns beslut, och man har till och med sagt, att, då Konungen fann för godt att der vara närvande, så skulle Hans röst ega afgörande rätt, och en ledamot har sagt, att det borde öfverlemnas åt Konungen att på förhand bestämma, hvilka mål skola afgöras i RegeringsR:n, och hvilka i konseljen. Härigenom skulle, enl. min tanke, det hela omintetgöras, ty jag tror det vara omöjligt för Konungen att på förhand göra ett sådant bestämmande, så vida icke en föredragning af alla målen skulle inför Konungen verkställas, och dä blir ju RegeringsR:ns ändamål att bespara Konungens och SlatsRådets tid aldeles förfeladt. Alt deremot öfverlemna åt Konungen att, när Han så för godt finner, infinna sig uti RegeringsR:n och der hafva afgörande rätt, skulle på ett ganska betänkligt sätt kunna inverka på den aktning, som man måste hafva för RegeringsRins beslut. Man skulle nemi. kunna tänka sig, att den ena dagen förekom ett mål, dervid Konungen ville vara närvande, men den andra dagen icke. Man visste således icke, om det varit Konungen eller RegeringsRm, som afgjort dessa mål, och jag tror, att en tillämpning häraf skulle kunna medföra ganska stora olägenheter. Man har äfven sagt, att Depart:s-Cheferne icke skulle infinna sig i denna RegeringsRätt, så vida de icke der finge rättighet att i besluten deltaga. För min del har jag en helt annan föreställning om Deparfis-Cheferne. Jag tror nemi. att om en Depart:s-Chef rätt och samvetsgrann! upfattar sitt kall, såskall han vara angelägen om, att, så vidt hans lid tillåter, vara närvande i denna RegeringsRätt. Deremot tror jag, att hans anseende skulle vedervågas, om han finge rättighet att i besluten deltaga, ty, blefve han öfverröstad, så skulle han komma i en ganska falsk ställning. Vidare har man anfört, alt kostnaderne skulle vara så betydliga.
St. sannolikt åtskiljas, blifva i tillfälle att framlägga ett betänk, öfver de väsendtligaste principfrågor, hvarpå de särskilda stadgandena sig grunda, såsom t. ex. principerna för äktenskapslagarna, arfsrätten, testamentsrätten, sakrätt m. m. Härvid kunde tillika fogas en tabellarisk uppställning, som innefattade jemnförelserna emellan den gamla och den nya lagens stadganden. Detta betänk, kunde, efter min öfvertygelse, af ett skickligt LagUtsk. uppfattas så enkelt, att en hvar blefve i tillfälle att bestämma sitt omdöme i principfrågorna, deraf de väsendtligaste kunde vid denna riksdag afgöras. Den visserligen högst svåra konsten att redigera kunde sedan uppdragas åt dertill af K. M. utsedda personer, hvarefter nästa riksdagens omsorg blefve allenast att granska dessa redactioner. Det finnes ingenting oklokare och farligare än öfverraskningar i lagstiftning. Det är en af civilisationens följder, att i samma mån hon fortgår, isamma mån blifva rättsförhållandena mera invecklade och rättstvisterna således flera. Der civilisationen är i sitt högsta flor, finner man också den största mångsidighet af begrepp, angående hvad som är rättighet eller icke, och den största hårdnackenhet i försvaret för hvad man anser vara ens rättighet. Behofvet af tydlighet och bestämdhet i lagen är således vida större nu , ändå den gamla lagen skrefs, och redactionen är sålunda af högsta vigt samt fordrar nödvändigt, att man icke lösligen pröfvar den. Det är visserligen sannt, att, såsom man erinrat, det nya lagarbetet nu pågått i 24 år, och att en sådan tid kan synas lång; men jag hemställer, huru mycket allmänheten vet om den nya lagen, och om den väl kan anses särdeles mycket mera beredd på att mottaga den nya lagen nu, än då arbetet börjades. Det är således ganska olyckligt, att allmänheten ej, i enlighet med hvad R. St. vid sista riksdag begärde, fått en så kort och lättfattlig resumé' af lag5 H. 26 Den ai April, förslaget, och grunderna derför så klart utvecklade, att enhvar deröfver kunnat bestämma sin åsigt, utan att så mycket villrådighet yppar sig i detta ämne. Hr Gyllenhaal, Lars Herman:
O L. S. N:o 1,702. 'Gust. Törnebladh. L. S. N:o 1,718. W. F. Dalman. Herr Wulfschmidt. Fullm. C. O. Törnebladh. l. s. N:o 1,786. C. R. Blomstedt. i.. s. N:o 1,791. A. von Hofsten. L. S. N:o 1,861. Aug. von Hartmansdorff. L. S. N:o 1,911. B. Ferdinand Psilanderskiöld. L. S. N:o 1,988. Herr Adlersparre. Fullm. G. .1. von Hofsten, i., s. N:o 2,017. O. M. Björnstjerna. L. S. N:o 2,035. P. F. Cederbaum. I.. s. N;o 2,078 C. Herr Toll. Fullm. Christian Jacob Blomstedt. L. S. N:o 2,088. Herr af Chapman. Fullm. August Falkenstedt. L. S. N:o 2,118 B. Nils Olof Lagerheim. L. S. Nio 2,132. B. J. B. af Klereker, i., s. N:o 2,151. Ax. Fr. Liljenstolpe. L. S. N:o 2,230. J. J. Hagströmer. 1., s. Nio 2,253. Dan. Hadorph. 1., s. N:o 2,232. Mathias Fredenstam. JL. S. Herr von Hedenberg. Fullm. R. A. Brakel. l. s. N:o 2,248. Herr af Forsell. Fullm. G. W. von Francken, i. s. N:o 2,253. Herr V. Holst. Fullm. C. A. Manderström, i., s. 91 i f öb a g c f 1 it t 18 5 4. 67 ]N:o 2,255.
Ortens landtmannaprodukter afsättas hufvudsakligen under frimarknaderne till städernas handlande och deremellan till andra å landet boende verksägare och handlande, hvilka varor, hvad smör, skinn och pottaska angår, gemenligen försändas till försäljning i hufvudstaden, hvaremot tjära och trävaror numera till större delen exporteras direkte till utlandet. Bemälde handlande och verksägare förse orten med nödvändighetsvaror och så kalladt kram; hvarförutan Vestgötha-handlande och Smålänningar kringresa i landet och derur draga betydliga penningesummor genom försäljning af öfverllödsoch lyxartiklar, deraf förbrukningen hos allmogen i sednare tider märkbart tilltagit. § 4. Politisk Författning. Kammarverk. Under ifrågavarande fem år äro 235 Krono-nybyggen beviljade till anläggning, deraf 117 å kustlandet ocb 118 i Lappmarken. Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut hafva 75 nybyggen under samma tid erhållit tillökning i frihetsåren, hvaremot de i skatt ingångna utgöra 244U:dels mantal inom kustlandet och 15§ff:dels mantal i Lappmarken eller tillsammans 40$ff:dels mantal. Antalet af kronohemman utgjorde, vid 1847 års slut, å nedra landet 1,630 och i Lappmarken 1,184, eller tillhopa 2,814, allt oberäknadt särskildta kronolägenheter, å kustlandet 199 och i Lappmarken 368, eller tillsammans 567. Största delen af ortens jordbrukande invånare äro sjelfägande bönder eller ock åboer å kronohemman eller nybyggen; hvaremot antalet af arrendatorer och brukare är högst ringa. Rättighet för bruk ocb vattenverk, att till jordägares förfång uppdämma vatten, äger här ej rum. Laga skiften hafva i flere byar blifvit verkställda ocb, ehuru kostsamma de äro, medföra de likväl stor nytta för landet, emedan den enskildes ägande-rätt derigenom närmare bestämmes och egen vinning samt deraf uppkommande täflan jordbrukare emellan åstadkommer större arbetsdrift och noggrannare skötsel af jordbruket inom det sålunda bestämda området. Statsbidrag.