Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälen derföre voro, att de fleste Recognitionsskogsinnehafvare dertill sedan sig anmält: att de öfrige med säkerhet ansågs deri vilja ingå, särdeles då fråga vöre om förhöjda afgifter för desse Den II Augusti t. tn. desse skogar: att på rletta sätt den ifrågavande anstalten med Recognitions-skogarnes användan. de blefve efter enahanda grund allestädes behandlad och utförd, och så mycket snarare till slut bragt, både till förmon för Kronan, och andra Medborgare, hvilka derigenom fingo af de nya hemmanen ett lämpligt bidrag vid allmänna oneras utgörande, och att denna föreskrift utan förnärmande af Bruksägarne.s rätt, kunde af Riksens Ständer stadgas, med lika skäl, som afgifterne för skogarnes begagnande kunde förhöjas. I stället att tillstyrka antagandet häraf, hafva de förenade Utskotten föreslagit, att alla de Bruksägare, som inom en förelagd praescriptionstid af ett år, anmält sig till skatteköp af redan undersökte skogar, eller i annat fall reservationsvis förbehållit sig denna rätt, må äga densamma begagna, med förbehåll för des. sa sednare att sedermera få afsäga sig denna rätt: att de, som icke iakttagit praescriptionstiden, borde åläggas förhöjd Recognitions-afgift för skogarne till det belopp, att densamma motsvarar de onera, som komma att vidlåda i orten varande till hemman indelta Reeognitionsskogar. Jag ar väl af den tanka, ätt de Bruksägare blifva få, som ej begagna Skatteköpsrätten, isynnerhet när de efter Utskottens förslag, skulle i bägge fallen få för sina skogar utgöra lika utskylder och skillnaden endast blifva, att i ena händelsen utskylderna utgjordes helt och hållit i penningar, och i den andra till en del in natura; men det föreslagna stadgandet synes Bil till Ridd. o. Ad. Pr. VII. B«nd. 8. 1X4 Ven II Augustii e. m. mig icke vara lämpligt.
Det kan visserligen förefalla betänkligt att lemna illviljan och smädelusten så fritt fält, som de skulle få genom afskaffande af allt tryckfrihetsansvar; och det kunde väl hända, att mycken tillökning i missbruk, och möjligen äfven något mehn deraf, till en början företedde sig; men olägenheten skulle svårligen blifva långvarig; och dess slutliga försvinnande vore att med visshet förvänta från upphörandet af allt förtroende till den okontrollerade pressens uppgifter, hvilkas udd skulle förslöas genom hvarje upprepadt missbruk af den obegränsade friheten. Det är genom sin djupaste förnedring, som tryckfriheten sålunda blir oskadlig; och det torde kunna antagas, att så redan i någon mån skett. Härigenom förloras dock icke det verkliga gagn, hvilket henne ej kan frånkännas. Ty oaktadt alla olägenheter, kan det väl icke påstås, att de svärmande förhoppningarne om hennes välgörande verkningar förblilvit till alla delar ouppfyllda. Om spridandet af villfarelser varit förderfligt för den icke länkande, obildade hopen, och om en dålig litteratur onekligen vuxit till en fruktansvärd höjd; så hafva dock den bättre litteraturen och de grundliga kunskaperna icke häraf låtit hindra sig, och kunna icke hindras, att samtidigt tillväxa och draga fördel af friheten samt af sjelfva dessa villfarelser, hvaraf mängden bland läsare lider. Men det mest påtagliga och för allmänna lifvet vigtiga gagn, som af friheten blifvit åstadkommet, är den allmänna kontrollen öfver samhällets förvaltning i alla dess grenar. Om än tryckfriheten i alla andra ämnen vore skad - lig; så borde hon dock särskildt för detta beviljas. Den borgerliga friheten skulle, under vissa vilkor, dem jag redan nämnt, sannolikt kunna bestå utan tryckfrihet äfven hädanefter, likasom den före tryckpressens uppfinning bestått. Men utan offentlighet i rättvisans handhafvande och i förvaltningen af det allmännas medel jemte öfriga samhällsangelägenheter, som dermed sammanhänga, skulle det ej kunna hindras, att godtycket toge öfverhand och lagen och folkets bästa sattes å sido.
Högh Ridderskapet och Adeln har i 2 mom. näst efter ordet : "farvägar,” beslulit följande tillägg: ”dock icke närmare någon gästgifvaregård eller krog än minst en half mil;” men då de trenne öfrige Stånden antagit Utskottens förslag oförändradt, kommer Ridderskapets och Adelns serskilda mening att förfalla. 45 §. Uti esta mom. har Höglofl. Ridderskapet och Adeln fattat beslut om följande förändring: "Den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 R:dr. Beträdes han, under den tid lian är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning med fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta ofvannämnde belopp. Sker sådant” &c. r Högv. Preste-Ståndet har beslulit enahanda förändring; men af de arne öfrige Stånden är Utskottens förslag bifallet. Och som berörde förändring inskränker sig dertill, alt, i första perioden , orden: ”samt om han oftare återkommerf Tjugu R:dr hvarje 8&ngj blifvit uteslutne, hvilket endast innefattar ett förtydligande af detta stadgande, helst sammå bestämmelse längre fram i §. förekommer; Hevilla..- Lagsamt Allm. Bes v.- och Oecon.-Utsk. Memorial N.-o i3. i5 alltså hemställa Utskotten, om icke Borgareoch Bonde-Stånden ville uti de öfrige Ståndens beslut instämma. 47 §. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har beslutit följande förändring: Uti första momentet: ”Uti öppna salubodar eller bodkamrar må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsatser, emot eller utan betalning, i minut utdelas eller annorlunda tillhandahållas, vid ansvar, som för oloflig bränvinsminutering i 45 §. stadgas; och vare Borgare, då han för tredje gången med sådan minutering beträdes, dessutom sitt burskap förlustig.”
Det är svårt för mig, och tröttande för Ridderskapet och Adeln, att nödgas, i stället för att hålla mig till den första punkten, upptaga alla ämnen på en gång. Då Herr Hjerta vill innefatta dem alla i en conlraproposilion, då Friherre Cederström föreslagit en annan; och då Utskottets Utlåtande innehåller 18 Momenter, skulle man möjligen kunna få 324 contrapropositioner, och ändå ett stycke mera. Att vederlägga hvad här blifvit yttradt, blir endast att omtugga samma sak flera gånger, heldst det visar sig att några Talare icke gjort sig mödan genomläsa Utskottets första Betänkande, i hvilket fall de omöjligen, såsom nu, kunnat begå det ena misstaget efter det andra. Om Friherre 2<3 Den 3o November e. 20g Cederström haft Utlåtandet till hands, skulle han funnit att Utskottets tillstyrkan, i afseende på utlåningen, innefattas i t\ särskilta delar, och icke fallit i det förskräckliga missförstånd, att tro Utskottet hafva tillstyrkt utlåning, antingen fond dertill fanns, eller icke. Likaledes har Friherre Boye miss-* förstått min förklaring om utlåningen. Jag har redan yttrat mig i detta ämne, och ber allenast få tillägga att blott en mindre betydlig del af Bankens obligationer kan kom^ ma i fråga till belåning. Nu begär jag endast få framställa den särskilta anhållan, att, ehvad beslut kan komma att fattas, Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes låta Utskottets Utlåtande så föredragas, att icke alltsammans blir ihoprört på en gång. Jag ber alt ännu få anföra två saker, den ena om vigten för landet af sådane Disconter för den större rörelsen. En sådan discontering existerade åren 1825 och 1827 uti de t i 11 fa 11 i ge anstalterna för Bankens silfverköp, och begagnades då till fördel både för Banken och det allmänna.
Byrå: Klar ahergsgatan 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( endast 1 krona för qvartalei. postarvodet inberäknadt. Ingen Jösnummerförsäljning. Sveriges första qvinliga tandläkare. ket är icke synnerligen länge sedan " Idun hade nöjet att för sina läsarinnor presentera dragen af den första qvinliga läkaren i vårt land, doktor Karolina Widerström, hvilken i maj månad förlidet år afslutade sina medicinska studier med afläggandet af medicine-licenliatexamen vid Karolinska institutet. Den bana, på hvilken fröken W. var den främsta o c h vägledande, har sedan beträdts af flere efterfölj erskor; våra universitet räkna för närvarande åtskilliga qvinliga läkarekandidater på sina föreläsningar o c h anatomisalar. Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. l (b — 11 och 4 — 5. A l l m. Telef. Den 10 i denna månad aflade fröken Constantia Vilhelmina Elbe tandläkareexamen härstädes efter att hafva fullgjort erforderliga kurser o c h studier. Fröken E. är dotter till fabrikör Elbe, innehafvare TTtg-ifnlng s t i d: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfötj. söckendag. af tobaksfirman R e n a r d &amp; Elbe samt hans maka, född Wahlström, o c h föddes i Stockholm den 14 juli 1864. På fädernet härstammar hon från det stora tyska nabolandet hinsidan Östersjön; hennes fader inflyttade nemligen från I Hamburg år 1860. Modern är svenska, som äfven namnet angifver.
Sparre lärer kunna bestridas, att enl. vår nu gällande lag dödsstraffet följer på dessa brott, och detta utan att afseende får fästas derpå, att de blifvit begångna under en vredgad och uprörd sinnesförfattning, eller, såsom det i lagen heter, uti brud skillnad, utan afsigt att dräpa, samt följaktligen, åtminstone i afseende å viljans ondska, äro af vida lindrigare art, än rånarens missdåd, då han, i fullt upsåt att skada göra, så väl till lif som egendom, bryter sig in i en främmande boning, och med hugg och slag öfverfaller dess oskyldiga invånare, samt sålunda ofta tillfogar så svåra kroppsskador, att de misshandlade för hela deras återstående lif blifva krymplingar. Det är just det afskräckande i straffet, som skall afhålla från dylika gerningar, ty det är ju helt naturligt, att om brottslingen öfvertänker sjelfva gerningen och det straff, hvarmed densamma är belagd, så skall alltid straffet af lifvets förlust slå bans sinne med förskräckelse och utgöra ett kraftigt medel, att väcka honom till besinning, samt derigenom förekomma fullbordandet af hans brottsliga afsigt. Den omständighet, att dessa grofva brottslingar nu mera, till följd af den öfverdrifna philantropi, som gjort sig gällande hos Kegeringen, lyckas att i nådeväg undgå det välförtjenta straff, som lagen stadgar för rån, synes mig icke utgöra något Den 16 Augusti f. m. 373 skäl alt ändra sjelfva lagen, ty tider kunna komma, då andra åsigter i afseende å benådningsrättens utöfning göra sig gällande, och då straffet tillämpas i hela sin stränghet. Då skola äfven brottslingarne draga i betänkande att utöfva dessa skändliga dåd, samt rättstillståndet i vårt land, i samma mån, förbättras. För några år tillbaka hörde jag berättas, huruledes här i staden en åkaredräng under upkommen ordvexling med en kamrat, hotat att slå ihjäl den sednare, tilläggande: ”Det kan man gerna nu för liden göra, ty det kostar endast 28 dygns fängelse vid vatten och bröd samt några års fästning”.
— Men julhelgen tillbragte jag ständigt på Ulfsta. Ack, huru intensivt längtade man inte hem till landet de sista dagarne före höstterminens afslutning, då granarnas gröna garde kom marscherande från skogarne upp på stadens torg. Hvarje år i början af december hade jag för vana att på ett pappersblad, vanvördigt utslitet ur den latinska kriaboken, rita upp en mängd streck till samma antal det återstod mig timmar att sitta på skolbänken det året. Med hvarje lektion, som var liden, korsades ett streck, och när så alla vora korsade, präntade man med en mängd öfvermodiga slängar ett kalligrafiskt häpnadsväckande: FINIS MALORUM! ty då var ju ändtligen frihetens dag uppgången. Och huru svårt hade man inte att somna den aftonen! » I morgon kväll är jag hemma på Ulfsta; i morgon kväll ska ' vi koka knäck och damma på UNGA ÅR. A TT glädjas en tid uti sång och ljus uti lust och vår — och se ' n slockna vid smekande vindars sus uti unga år — Att älska och drömma i värme och sol så leende blidt — och se ' n somna helt stilla N Y T T STORSTADSDRAG TILL STOCKE TT HOLMS FYSIONOMI har nu blifvit lagdt genom vår första automobil, som pigg och behändig kilar fram på våra gator under trafikanternas lifliga uppmärksamhet. Ty ännu är det ultramoderna fortskaffningsmedlet här tillräckligt nytt att väcka den goda hufvudstadspublikens lättrörliga nyfikenhet. Men snart, mycket snart, då tjoget, ja kanske hundratalet fullt af automobiler af allsköns typer sno sig fram mellan ekipager, spårvagnar och bicyclar, komma vi att ställa oss lika blaserade gent emot dessa sekelslutets fordon som någonsin de kontinentala hufvid doft af viol Jag diktar mig lyckans saga så i längtans glöd — • Ett lif med solsken och himmel blå, en tidig död. ADI. I I D U N 1899. Ack, aldrig skall den gå ur mitt minne, den sista aningsfulla julaftonen där! Karl Fredrik var borta sedan länge då, och de bägge gamla ville så innerligen gärna se ett ungt ansikte ibland sig, ville höra en ung röst bryta de stora salarnes kalla tystnad.
Sluleligen får jag, i sammanhang med dessa mina Motioner, samt med den af Grefve von Schwerin gjorde, angående öfverlemnandet af BankoFullmägtiges Berättelse till Rikets Ständer, sedan publiciteten i Banko-ärenden är införd, och Banko-Styrelsen dragit försorg om tryckning af Utländska Bankers Statuter och Reglementen, vördsamt anhålla: att BankoUtskottet måtte anmodas, att till Rikets Ständer inkomma med upplysningar så väl rörande Bankens närvarande ställning, som fordna Författningars och åtgärders verkningar i afseende å penningoch creditrörelsen i Fäderneslandet; och hoppas jag, att Högloft. Utskottet vid samma tillfälle inåtte yttra sig angående de olika förhållanden, som i andra Länders Bankrörelse förefinnas. Anledningen till denna min vördsamma Motion är allenast, att Rikets Ständer Deri 28 November e. ni. 629 måtte sättas i tillfälle, att med full sakkännedom i dessa vigtiga ämnen besluta, Lades på bordet. Herr Hjerta_, Gustaf anförde ytterligare skriftligen: Sist anhåller jag att BankoUtskottefc måtte anmodas, ali inom den r5 nästkommande December till Rikets Ständer afgifva Utlåtande öfver efterföljande förslag: §• 1. Rikets Ständers LåneBank skall, till lättnad för penningerörelsen, ifrån och med början af nästkommande år 1829 öppnas för upplåning. §• 2- Upplåningen sker på tvänne sätt: på års uppsägning , å 4 procent, och minst 5oo R:dr samt jemna 1000- tal derutöfver; på anfordran, å 2 procent, och minst 200 R:dr. Derföre utgifvas Obligationer af LåneBankeu på 1000, 5oo och 200 R:dr. §. 3, De Capitaler, som sålunda upplånas, skola på följande sätt utlånas: 1:0
öden, sedan jag lagt dem i en annans hand! BARONESSAN. Jag vet öfverhufvud aldrig något om mina HERRN. Brunner? Får jag vara närgången för ett ögonblick, herr Det beror på! Ni är god vän med min hustru? BARONESSAN. HERRN. ja! Men min ålder, mina erfarenheter af lifvet, Så pass som två fruntimmer kunna vara det, och mitt lynne ... (hejdar sig) emellertid ... jag har sett att ni är olycklig, och som jag själf lidit detkan botas af åren. samma som ni, vet jag också att er sjukdom endast icke mitt uppförande fullständigt normalt, och lider Är det verkligen jag som är den sjuke? Är HERRN. ­ 49 ­ jag icke egentligen af att se det andras är onormalt eller sjukt? skade ... ni ler ni tror inte att en kvinna kan Jag var gift med en man som jag äl BARONESSAN. älska, därför att ... men jag älskade honom, och andra! Därför led jag af svartsjuka, så, så ... Jag var ju officer; men han kom aldrig igen. Man han älskade också mig, men han älskade också blef honom olidlig! Han gick ut i kriget, han uppgaf att han stupat, men liket återfanns aldrig, och nu inbillar jag mig att han lefver, förenad med en annan kvinna. Tänk, jag är svartsjuk ännu på min döda man! Jag drömmer om nätBrunner, har ni känt dessa kval? terna, att jag ser honom med den andra ... å, herr kom ni på den tanken att han lefver än? (Rustar med kappsäcken.) Jag ber er tro, att jag känt det! Men hur HERRN. på grund af en mängd sammanstötande omständigheter, men åren gingo utan att mina inbillningar fingo någon näring. Så kom ni hit för fyra Visserligen hade jag haft några misstankar, BARONESSAN. månader sedan en sällsam slump gjorde, att en frappant likhet mellan er och min man existerade och som jag strax märkte. Detta blef för mig som en påminnelse, och när mina fantasier fingo Strindberg.
Transport 700,000: enligt Statskontorets reqvisition den 4;de och Fullmäktiges beslut den 6:te nästlidne Juli „ 25o,ooo: enligt Statskontorets reqvisition den gide och Fullmäktiges beslut den i o:de i sednast förflutne månad „ 200,000: — -— Tillsammans r:dr i,25o,ooo: Med hänsigt till motionärens framställning, angående godtgörelsen för besagde samt ännu återstående utbetalningar å samma kreditiv ansier sig Utskottet böra erinra, hurusom Rikets Ständer redan beslutat, att de i anledning af detta kreniliv oundgängligen erforderliga medel böra af Riksgälds-kontoret genom upplåning anskaffas samt för sådane låns liqviderande anslagit ett årligt belopp af 3oo,ooo r:dr, att utgå för innevarande och följande år intilldess de upplånte medlen äro till fullo återbetalda; hvarjemte Rikets Ständer ålagt Bevillningsutskottet alt afgifva förslag angående berörde årliga belopps utgörande för ej mindre den tid, hvarunder denna riksdags bevillnings-förordning kommer att tillämpas, än äfven för det nu pågående skatteåret. Då således frågan om de af motionären omförmähla kostnaders bestridande och de dertill anskaffade medlens godtgörande blifvit af Rikets nu församlade Ständer afgjord, finnér Stals-utskottet sig förhindradt, alt föreslå eller tillstyrka någon förändring i Rikets Ständers härom redan fattade och för allmänheten kungjorda beslut. Beträffande slutligen del uti förevarande motion jemväl framställda förslag, att några ytterligare medel utaf meranämnde kreditiv icke måtte hädanefter lyftas, samt alt de återstående utgifterna måtte betäckas af Statsverkets tillgångar; så kan Utskottet så mycket mindre understödja hvad sålunda blifvit föreslaget, som det strider emot Rikets Ständers beslut angående kreditivels anvisande och begagnande. För öfrigt förekommer emot samma förslags verkställbarhet, att statsverkets nu disponibla tillgångar redan äro tagna i beräkning för andra, under innevarande riksdag beviljade stäts-, utgifter.
— Utaf anslagen, 51,030 R:dr, för inköp af artilleri-hästar och anskaffning af ammunitions-vagnar för fält-artilleriet R:dr 20,610: — hvaraf återbetalts 15 R:dr. Utaf anslaget, 450,000 R:dr, för refflade infanteri gevärs anskaffning 250,000: — Utaf anslagen, 1,123,454 R:dr 22 öre, för fästningsbyggnads-arbetena vid Carlsborg, Carlskrona, Slite och Waxholm samt till förberedande åtgärder för Stockholms förseende med befästningar 715,656: 14. — Bih. till «. St. — Utaf arrendeoch hyresmedel-ersättningen, 4,960 R:dr, för Calmar f. d. fästning tillhörande lii genheter 3,300: — Utaf anslaget, 30,000 R:dr, till anskaffning af ma terialförräd för Armeens fältbrygge-utredning 20,000: — Utaf anslaget, 104,200 R:dr, till kasernbyggnad ät Smålands Hussar-regemente och förrådshus för Beväringsmanskapets materiel 39,200: — Utaf anslaget, 81,000 R:dr, för fortsättning af Topografiska korpsens arbeten 64,000. — Utaf anslagen, 216,097 R:dr 83 öre, till kostnader för indelta Armeens utredning samt Gardesregementenas, Kronprinsens Hussar-regementes, Sappör-truppens samt Artilleri-regementenas beklädnadsoch utredningsm. fl. persedlar 160,832: 96. Utaf anslagen, 382,000 R:dr, för underhållande af Beväringsmanskapets beklädnad och anskaffning af tält åt detta manskap 268,000:
Frih. von Schulzenheim: I sammanhang med Constit. Utsk:s nu föredragna betänk, och R. o. Ad:s i anledn. deraf fattade beslut tager jag mig friheten ytterligare föreslå en jemnkning i 109 § Reg.F., hvilken jag anser blifva nödvändig. I denna § står nemi.: Der så oförmodadt bända skulle, att vid den sålunda förlängda tidens utgång R. St. icke bade staten reglerad eller någon ny bevillning till ett bestämdt belopp sig åtagit, då skall Konungen kunna R. St. åtskilja, och fort färe den förra be vill ningen intill /lästa riksdag. I fall nu den föreslagna skillnaden emellan lagtima och urtima riksdag blefve antagen, skulle en vid i4S Den ii September c. lii. lagtima riksdag åtagen bevillning lill följd häraf upphöra med en inträffande urtima riksdag, hvilket dock så mycket mindre torde kunna vara meningen, som vid urtima riksdag ingen ny bevilln.förordn. skulle utfärdas. Denna olägenhet afhjelpes icke genom att i joq §:ns ofvan åberopade period införa ordet lagtima; fy dä skulle åter R. St. icke ens med föranledande af en K. propos. kunna vid urtima riksdag ändra bevillningen. Jag får derföre vördsamligen föreslå samma redaction af slutmeningen, som sista riksdagens Constit.Utsk. i sitt betänk. N:o 75 föreslog, så lydande: och fortfare den förra bevillningen på sätt i 61 § Ileg.F. föreskrifves. Jag får erinra, att 61 § är af följande innehåll: Alla afgift er, som R. St. under de i föregående § nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R. St. fastställd blifver. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på antagande af denna anmärkning såsom Ståndets gemensamma tanka. R. o. Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanke, att de i 109 § Reg.F. förekommande ord: ”intill nästa riksdag” borde utbytas emot orden: ”på sätt i 61 § föreskrifves.”
Min egen erfarenhet har tillräckligen visat mig, att tolkning nyttjats här likasom i den Nådiga Skrifvelsen, såsom en mellanterm, genom hvars brukande man lätteligen förvillar begreppet och förväxlar det än med Lag-förklaring och än med Lag-tillämpning, hvilka båda sednare termer våra Grundlagar så bestämdt åtskiljt. Då man skall tillämpa en Lag, måste ett begrepp derom af den tillämpande fattas, och denna handling får rätteligen namn af tolkning, eller tydning; men ett är att fatta eller tillkännagifva sin mening om Lagen; och något helt annat är att vidtaga sådane beslut, som enligt språkbruket och våra Grundlagar fått de bestämde fastän sins emellan skil jagtiga uttrycken tillämpning och förklaring ; hvilket jag önskade aldrig måtte förbises. När roan nu iakttager denna skillnad så finnér man ock, att ingen förklaring ägt i84 Den g Januari!. ruin i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af år i8a3. Det torde således få aiu ses vara bevisadt att Rikets Ständer, under den åsigt, alt a4 §• Riksdagsordningen var tydlig och klar, blott velat göra en underdånig hemställan om dess iagttagande för framtiden. Maj:ts Nådiga Skrifvelse åter är, efter åberopad noggrannaste pröfning af ordalydelsen, yttrad en alldeles motsatt mening. Och så vidt jag kan fatta, äro inga andra skäl för en sådan mening anförda, än "att samma väl å ena sidan bestämde, huru sä väl RiksStändens Secreterare, som Utskottens både Secreterare och Betjening, skulle tillsättas; men att ä andra sidan skulle saknas allt tydligen uttryckt stadgande, om, huru förfaras bör, med tillsättandet af samtlige RiksStändens Betjening i allmänhet, hvilken i denna endast skulle vara till antal och benämningar uppgifven." Så upptager ClonstitutionsUtskottet de af Kongl. Maj:t i Nåder anförde skäl. För min del kan jag dock icke, lika med Utskottet, låta bero vid denna bevisning.