Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare reserverade hr Schartau sig mot det förslag i 4:de punkten, att lån skulle kunna af riksgälds-kontoret upptagas på viss tids uppsägning, emedan ett sådant upplåningssätt väl kunde i upplåningens första stadium bereda en något billigare ränta, men deremot ovilkorlig! skulle medföra osäkerhet och lätt kunna tillskynda riksgälds-kontoret förlägenhet, med åtföljande dryga uppoffringar, i händelse konjunkturen blefve sådan att långifvare finge anledning till uppsägning. Hr Schartau trodde, på grund häraf, att Stats-utskottet bordt tillstyrka, att de ifrågavarande obligationerna måtte utställas till inlösen, antingen efter viss förfallotid och vissa månaders uppsägning, eller och efter viss förfallotid allena, eller ock efter utlottning. Jemväl mot slutmeningen i utlåtandet hade hr Scharsau att anmärka, att det vore till intet gagnande och nära löjligt, om riksgälds-kontoret skulle på det vis bilda fond för sina förbindelsers uppfyllande i och för Strömsholms kanaloch slussombyggnad, att kontoret till sig sjelf, och för att af kontoret sjelf förvaras, utfärdade räntebärande obligationer, i stället att helt enkelt af Rikets Ständer förpligtas till den åtagna förbindelsens fortsatta uppfyllande. Uti denna reservation instämde doktor Thomander och herr E. G. Lindström. Af herrar af Geijerstam och Kock emot 2:dra och 4:de punkterna. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Stats-Vtskottets Memorial, N:s 185, 1S6. i N:o 185. Arik. till Exp.-utsk. den 26 Maj, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å utlåtandet N:o 131. (I, A.) Till Stats-utskottet har Bonde-ståndet återremitterat dess under N:o 131 afgifna utlåtande i anledning af Kongl.
Stat, som kunde befinnas för all framtid erforderlig till sistomnämnda föreslagna åtgärder; att bibehållandet af ett extra anslag derjemte för fortskyndande af hela rikskartans fullbordan skulle verka fördelaktiga resultater, emedan möjligheten af och förhoppning på framtida befordran till de ordinarie platserna måste blifva en sporre för de på extra staten uppförda och aflönade kartograferne, att i tjensten ådagalägga största möjliga flit och skicklighet, för att vid blifvande ledigheter vinna befordran till ordinarie tjenst; att karteverket numera vunnit den vidsträckta omfattning att Styresmannen, hvars åligganden under närvarande förhållanden bestodo uti fördelning af arbetena emellan de vid verket nu tjenstgörande 17 personer, handhafvandet af kontrollen på hvar och en af dessas utförda arbeten, ombestyrandet och tillsynen af kartegravyren och boktrycket, alla räkningars granskning och liqviderande, förandet af diaricr och räkenskaper, uppsättandet af alla utgående expeditioner, vården om kartor, handlingar, instrument och inventarier m. m., förhindrades af alla dessa många bestyr ifrån att, såsom sig borde, egna tillräckligt nödig tillsyn och kontroll åt fältmätnings-arbetena och areal-uträkningarne; att styresmannen på grund häraf ansåge det vara af behofvet påkalladt, att en tjensteman vid verket tillsattes, som under benämning Öfver-Kartograf biträdde Styresmannen i ofvanomförmälda göromål efter den fördelning deraf, hvarom Styresmannen förordnade, och för öfrigt deltoge uti alla en kartografs åligganden; hemställande Styresmannen att den årliga lönen för denna tjenstebefattning, hvartill ingen kunde föreslås, som ej undergått Landtmäteri-examen och med utmärkt flit och skicklighet tjenstgjort vid såväl skiftesverket, som äfven vid ekonomiska karteverket, måtte bestämmas till 3000 Riksdaler; samt att, sedan Rikets ekonomiska karteverk, på grund af Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Landtmäteri-Instruktion af den 6 Augusti 1864 upphört att vara ett under ett annat embetsverk underordnadt, bihang, samt karteverkets
Den vidare behandlingen af Betänk:t uppskjöts till e. m:s plenum. Anmäldes och bordlädes: Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkm: N:o 30, i ani. af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt bevärningsmanskapets förpligtande att deri deltaga emot befrielse från vapenofningar m. m.; N:o 31, i ani. af dels K M:s Nåd. Propos. om tillägg uti 15:de §:n af K. kungörelsen den 13 November 1860 ang:de den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet; N:o 32, 'i ani. af väckt motion om utarbetande af förslag i och för ordnandet af en verklig landtstorm; Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Ailm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts Betänk. N:o 33, i ani. af väckta motioner om dra sybäck eller restitution af erlagd tillverkningsafgilt för exporteradt bränvin; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkandet): N:o 120, i ani. af väckt motion om fullständigt omarbetande af taxan å afgifter för transporter å statens jernvägar, äfven som af reglementet för trafiken å desamma; och N:o 121. i ani. af väckt motion, åsyftande manufakturdiskont-inrättningens upphörande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. {4 e. m. In fidem, 0. Brakel. 198 Dea 13 Juni e, m. Lördagen den 13 .luui 1863. Plenum kl. 6 e. ni. Justerades ett prot.-utdrag för den 10:de oell I3:de dennes samt ett prot.-utdrag för förmiddagens plenum. Fortsattes pröfningen af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 119, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående handelsoch näringsrätt.
En sådan ovilkorlig lösnings-rättighet kan Stats-Utskottet ej tillstyrka, enär Kronans Eänte-Säd behöfves till underhåll för Värfvade Arxnéenoch Flottorné. Vid inträffande brist på Spannmål, skulle dessutom Staten få vidkännas betydlige förluster, att till höga pris anskaffa Säd till de behof, hvartill Afradsoch TiondeSpannmålen är beräknad och anslagen. Hos Högvördige Präst Ståndet är af en Ledamot anfördt, att, så länge Mag.izins-Inrättningen rörde sig med små Fonder, kunde den ej vara menlig för enskildta Spannrnålshandein ; men, då dessa nu blifvit ökade ända till Två Millioner Riksdaler, förmodas ett annat förhål - Stats-Utsiottets Betänk anden, 1909 lande, hvadan hemställes: Om icke Magazins Inrättningcn kunde ställas på samma fot, som un. derstöden för J erni landier in gen , eller på så sätt, att, när i en sädesrik province en handlande kunde styrka sig hafva uppköpt och i Magazin infört ett qvantum Spannmål, borde han vara säker att liksom en Jernhandlande få ett proportionerligt Ijån derpå till den tid, han kunde hafva utskeppat detsamma. 1 en sädes-fattig province deremot skulle en lika rättighet fa tillgodo njutas, när en handlande genom Assurance bevis styrkte sig ifrån Inländsk hamn hafva hemförskrifvit Spannmål. På detta sätt förmodas Sveriges Sädes-hnndel blifva uppmuntrad, och hemställes, att, så vida tiden ännu icke anses vara inne, att på ifrågavarande sätt understödja denna hufvudnäring, åtminstone ett försök i mindre Scala dermed kunde göras intill nästa Riksdag. Uti de grunder för Magazins-Inrättningens upphandlings-åtgärder, Utskottet föreslagit, har Utskottet tillika anfört dess tankar i afseende på omöjligheten för Verket och vådan för det allmänna, så vida Magazins Inrättningen skulle anses skyldig, att i obestämd omfattning upphandla Spannmål till Sädesprisens styrande.
Län ville tillhålla sysslomännen i konkursen att ofördröjligen inbetala ifrågavarande medel, tillkännagaf Eders Kongl. Majus Befallningshafvande, i svar den 9 Juni 1841, att dä under tiden aflidne Öfversten och Riddaren A. Möller varit god man i Majoren Bergenstråles konkurs, utan att någon veterligen blifvit lill syssloman vald i Möllers ställe, samt då den sistnämndes sterbhusdelägare undandragit sig att krafvel fullgöra, på den grund att Öfverste Möller icke om händer haft några konkursmassan tillhöriga medel, hvaraf Kollegii fordran kunnat gäldas, begärde AdvokatfiskalsEmbetet, i skrifvelse den 25 Juni 1841, att, enär Öfverste Möllers sterbhusdelägare icke styrkt det af dem uppgifna förhållande, de mätte af Eders Kongl. Majus Befallningshafvande förståndigas att ofördröjligen redovisa för konkursmassans tillgångar, för hvilkas förvaltning Öfverste Möller, i egenskap af massans gode man, enligt Konkurs-lagen bordt 78 ansvara och tillgångarna borgenärerne tillhandahålla, så framt ej visas kunde, att Öfversten för sin befattning härmed decharge erhållit; men ehuru, enligt hvad Advokatfiskals-Embetets Diarier upplysa, sistnämnde anhållan blifvit, i skrifvelse!’ den 29 Juli 1842, den 23 Februari 1843 och den 26 Januari 1844, hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förnyad, har något svar från berörde Embetsmyndighet ännu icke fått emottagas. Vid sådant förhållande varder Advokatfiskals-Embetet, under denna dag, af Krigs-Kollegium förständigadt, att, derest Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande i Norrbottens
Diskont-verken undfått lönetillökning äfven för år 1860, och billigt synes att enahanda förmån må tillgodokomma deras vederlikar i Riksgälds-kontoret, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka; att ifrågavarande af Rikets sednast församlade Ständer beviljade tillfälliga löneförhöjning för Embetsoch Tjenstemännen i Riksgälds-kontoret samt för Vaktmästaren vid detta Verk måtte med enahanda belopp som under åren 1858 och 1859, äfven för innevarande år, få utgå. Stockholm den 20 Februari 1860. Stockholm, tryckt hos Sam. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1800, kl. 0 e. m. Memorial, i anledning af erhållne ålerremisser å Utlåtandet JVs 9, angående Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagne medel för nödige nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona. (U. A.) Ofvannämnde Utlåtande, — hvaruti Stats-Utskottet af anförde skäl tillstyrkt Rikets Ständers medgifvande att, till bestridande af kostnaderna dels för inredande vid Landskrona fästningsfängelse af tretio celler, dels ock för uppförande af en nybyggnad till beredande af passande bostad åt fängelsets
Bihang till Riks, Si, Prat, i82j, (> ta Sami, F:o 34 Banco-Utskottets Betänkanden. hets Panter föranstaltas hade härstädes, d Banquens egen Auction, och i Orten pä en och samma gang, hvarvid den särskilda tillåtelse må lemnäs och uti Kungörelserne inflyta, att, ehvad köpeskillingarne. komma att motsvara Banquens intecknade Capital• fordran eller ej, Kapuren af hvarje faslighet eger att säsöm Lån behålla hela inrops summan, deraf han dock genast skall contant liqvidera de å förra Länet upplupne Räntor och omkostnader. Vid genomgående af de Handlingar, som med detta ämne ega gemenskap, har BancoUtskottet funnit förhållandet med ifrågavarande Fastighets-Panter särdeles märkligt, och ansett sig ej böra underlåta att till Rikets Standers kännedom i korthet detsamma omförmäla. En Fastighet i Götheborgs Stad upptogs i Januarii månad år 1816 vid en i laglig form förrättad så kallad Banco-Värdering till Il:dr 28,305, men nedsätter, af Värderingsmännen, för Banquens desto större säkerhet, till 15,000 B:di. Hen var i Allmänna Brandförsäkringsverket assecurerad till R:dr 14,900 och beläntes af Banquen i Februarii samma år med 6000 R:dr. Vid skedd Salu - Värdering på Banquens begäran i November år 1820 , uppskattades samma Fastighet till blott 5,000 R:drs värde. En Fastighet i Götheborgs Stad , hvars värde år 1818 i Värderings-Bocumentet antogs till R;dr 16,487,' men för ytterligare säkerhet nedsattes till R:dr 12,000, och hvilken af Alimänna Brandförsäkrings-Verket var an - Banco Utskottets Betiinkanilen. 35 tagen till R:dr 14,300, blef af Banquen samma Sr beländ med R:dr 4,800.
Hufvudtitelns ordinarie stat uppföra till löner åt rektor (4,000 R:dr jemte 500 R:dr i hyresersättning), 7 lektorer (ä 2,000 R:dr), 11 adjunkter (å 1,000 R:dr), och Irenne öfningslärare (tillsamman 1,800 R:dr), ett årligt anslag af summa 31,300 R:dr Runt. Anhålles vördsamt om remiss af denna motion tili Höglofliga Stats-Utskottet, Stockholm den 14 November 1865. Edward Fåhreeus. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Belfrage, Johan Gustaf Wilhelm, om förhöjning af aen åt aflidne Majoren Lönnroths enka beviljade pension. Härmed får jag vördsammast föreslå: att den pension, stor 200 R:dr R:mt, som aflidne Majoren m. m. Lönnroths enka af statsmedel åtnjuter, måtte höjas till 400 R:dr. Majoren m. m. Lönnroth afled år 1858 vid 89 års ålder och efter en tjenstetid i officersgraden af 57 år. Hans efterlemnade enka är för närvarande 65 år gammal och stadd i mycket knappa omständigheter. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. J. G. W. Belfrage. Af Friherre Baab, Adam Christian, om pension åt Majoren Carl Wilhelm Brauns enka, Christina Braun, född Hård af Thorestorp. Då f. d. Andre Majoren vid Kongl. Calmar regemente, Riddaren af Kongl. Svärdsorden Carl Wilhelm Braun, född år 1788, afled den 3 November år 1839, efterlemnade han sin enka Christina Hård af Thorestorp, jemte fyra minderåriga barn, uti en bekymmersam och tryckande ekonomisk ställning. Boets skulder öfverstego nemligen tillgångarna, hvilka derföre måste afträdas åt borgenärerne, utan att enkan derBih. till R. St. N:o 81. vid egde någon enskild egendom att undanskifta.
På blomsterrundelen höjer solrosen sin prakt mot den låga, som förbränner, passionsrosorna förblöda i hög offerfärg, och krassan kantar det hela med blekgula och högröda kalkar, lika och olika som människoöden, alla med sin bäska ... I det lilla Memlingsmuseet vid denna gotiska trädgård finnas ej mindre än sex verk af mästarens hand och bland dem i främsta rummet den flamländska konstens dyrbarhet, det S:a Ursula helgade relikskrinet. Det har form af en kyrka, på hvilkens väggar mästaren berättat historien om Ursula och de 11,000 jungfrurna, en af de gyllene legenderna om prinsessor i födseln vigda till himmelsbrudarnas martyrium. Hon är dotter till en kristen kung i Storbritannien och redan som barn fylld af uppenbarelsen. Då hon kommer till vuxna år, eftertraktas hennes fägring och hand af en hednisk prins i Armorika, men hellre än att lyssna till en kärlek, som hotar att fläcka renhet och tro, flyr hon med sina tärnor, vägledd af himmelska visioner. Öfver Köln och Basel kommer hon till Petri stad, och med sin hänförelse rycker hon själfve Cyriacus, den åldrade kyrkofadern, med, så han i hennes sällskap besluter resa och utså det goda sädet. Men de nå ej längre än till Köln, där hunnerna föra både påfven och Ursula och hennes tärnor till offerdöden. Denna legend är det Memling – troligen efter intryck från gamla målningar i Kölns Ursula-kyrka – berättat i kulörer, strålande som helgonsagornas oskuld, med en medeltida färgläggares omsorg i det miniatyrfina utförandet, som har något af emaljkonstens sirlighet och af glasmålningens klara lätthet, och dock med den nya tidens fläkt och rörelse öfver den liffulla grupperingen. På relikskrinets kapelltak spela Memlings änglar sin himmelska musik kring Guds moders kröning. Det hela är en söndagsvärld för sig af helgd, elegans och svärmeri. Utom Ursulaskrinet finnas här andra och lika betydelsefulla konstverk som det härliga Johannesaltaret, föreställande Katarina af Alexandrias mystiska giftermål. Jesusbarnet sätter med en åtbörd af barnslig höghet ringen på helgonets finger, medan Maria sakta vänder bladen i lifvets bok.
R:drs värde, med anmärkning, att spetsar och blonder tullbehandlas serskildt, samt att Kläder, tillhöriga sjöfarande eller resande, när de äro synbart brukade, eller, af egarne sjelfve medförde, pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof, äro vid införsel tullfria; hvarutom intet hit hänförligt stadgande förekommer, med undantag af, att mutfar i noten äro hänvisade till kläder. Det af Utskottet beträffande ifrågavarande artikel afgifna förslag innefattar: a) upphäfvande af förbudet och tillåten införsel af alla slags kläder; h) att kläder, gång-, skola införtullas med SO procents förhöjning i den tull, som är bestämd för tyget, hvaraf persedeln hufvudsakligen består, samt med 100 procents förhöjning i samma lull, om persedeln är försedd med spetsar, blonder, ga - Kimrök. Kläder. 44 Beviltnings-Utskottets Memorial, M 14 loner eller broderier, jemte den anmärkning, att, om svårighet uppstår att bestämma hufvudbeståndsdelen, tages till beräkningsgrund det material, som drager högsta tullafgiflen; c) att sängkläder beläggas med den tullafgift, som är bestämd för väfnaden, hvaraf öfvertyget beslår; d) att fullfärdiga persedlar, med pelsverk till öfvertyg, såsom skinnpelsar, muffar, kragar, boas, m. m. tullbehandlas lika med beredda pelsverket, hvaraf de bestå, med tillägg af SO procent; samt e) en till ordalagen något förändrad redaktion i afseende på kläder, sorn vid införsel äro tullfria.
Problemet för Regeringen, då den skall utse ledamöterne i den tillämnade comiteen, blir sålunda oändeligen svårt; ty hur skall den finna några personer, som icke genast öfverhöljas med misstroende och tillmälen af aristocrater och bureaucrater eller än värre, af doctrinärer eller utopister? Den talaren, som sist hade ordet, ansåg väl nödvändigt att Regeringen utsåge dessa ledamöter i en bestämd riktning. Men deri har jag svårt att instämma. Deruti finnér jag ingenting annat än ett bemödande hos denne talare att äfven i denna väg få gifva tonen och sjelf bestämma den s. k. riktningen, och just derföre tycker jag mig kunna emotse, alt andra skola träda upp för att bestrida åtminstone att just han skall utpeka riktningen. Följden blefve då, såsom våra bröder Norrmännen säga, att deraf ingenting komme lid. Valet af personer, det medgifves af alla, är just den kinkiga punkten, men så mycket kan en hvar se, att hvarje ensidig riktning dervid skulle compromettera Regeringen fullt ut så mycket som afgifvandet af en K. propos., hvilket är hvad man synes vilja undvika. Om Ständerna verkligen önska en ny represcutationsform, men erkänna sig icke kunna sjelfva tillvägabringa en sådan, så böra de väl åtminstone icke söka på förhand determinera Konungens beslut i den delen, eller meddela honom något annat än deras egen oförmåga till verket. Och det synes mig verkligen temligen oförskämdt, att en medlem af det Stånd, som icke förmår reda sig sjelf eller sitt Ständ i fråga om uppställande af en för Ståndet antaglig gemensam tanka, skall nu fördrista sig bestämma den riktning Regerigen bör taga i samma fråga. Jag hoppas dock ett. sådant förslag icke måtte föranleda till något detta Stånds beslut.
Dermed gaf hon prinsessan en slända af gull, och var den så öfvermåttan fager och kostbar, att aldringen har sett dess like. Ja, konunga-dottern tackade för gåfvan, såsom den väl det var värd; sedan helsade hon ulfvens syster farväl, omfamnade sin lilla son med många tårar, och begynte åter sin färd, ensam och allena ut i villande skogen. När hon så hade vandrat både dagar och stunder, utan att unna sig någon hvila, kom hon åter till en gård, och utanför gården låg ännu en stor sten. Nu kunde hon förstå, att detta var det andra stället hvarom hennes man hade talat. Hon gick derföre in, helsade ulfvens syster, och förtäljde hvem hon var och i hvad ärende hon kommit. Hon blef så emottagen på det allra bästa, och ulfvens syster gick ut, och kom straxt tillbaka med en liten fager pilt, och sade att det var prinsessans andre son. Nu kan man veta hvad detta var för en tröst midt i all hennes bedröfvelse, och hon omfamnade pilten med stor hjertans kärlek, och gladde sig att se huru han var rask och trifven. Men när det gått en stund, hade hon inte ro att längre dväljas der, utan ville åter gifva sig på väg, och allt hvad ulfvens syster bad henne dröja me’ns hon hvilade sig, tjenade till ingenting. Som de nu skulle skiljas, sade ulfvens syster: »icke kan jag förtänka dig att du längtar till din man, ehuru olikt det är, att du någonsin finner honom. Men eftersom vi nu hafva träffats, beder jag att du vill emottaga detta gull-äple till en vänne-gåfva, och till ett minne af vår frändskap.» Dermed gaf hon prinsessan ett äple af klart gull, och var det så öfvermåttan fagert, att ingen konung kan ha det kostligare. Ja, prinsessan tackade för gåfvan, såsom hon det inte annat kunde; sedan helsade hon mång tusen god natt, omfamnade sin lilla son med stor kärlek, och gaf sig åter på färd, till att leta efter sin man, ulfven.
Ehuru jag således i det bela instämmer uti det resultat, hvartill StatsUtskottet kommit, vill jag dock ej bestrida återremiss, för att icke beröfva dem, som äro af motsatt öfvertygelse med mig, hoppet att StatsUtskottet kan påfinna medel till de föreslagne ulgifterne, hvilket jag likväl högeligen betviflar. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm j Carl Axel: Då detta ärende förra Den 3o Januarii. 387 gängen förevar, hade jag äran fästa uppmärksamhet på nyttan alt hilda Officerare i utländska Arméer. Jag vill nu hlott styrka detta mitt anförande med åberopandet af den tid, då Sverige hade lyckan att i Frankrike hafva ett Regemente under namn af Royal Suéde, der många distinguerade Officerare och Härförare till fäderneslandets nytta bildades. Jag är öfvertygad, att inom detta hus icke finnes någon, som bestrider nyttan för oss att hafva Officerare i främmande tjenst till utbildning i krigsyrket; blott om möjligheten att tillvägabringa, och sättet att utföra denna nyttiga anstalt, kunna meningarne vara delade. Jag förenar mig i hufvudsaken med Herr Grefve Brahe. I anledning af hvad Hr Hjerta yttrat emot besparingarnes användande till de för förslagets verkställande nödige utgifter, anser jag dem så mycket mindre dertill kunna begagnas, som besparingarne på 3.-dje Hufvudtiteln äro vida under de på samma titel befintliga verkliga brister; och med Friherre Anckarswärd delar jag den öfvertygelse, att det innefattar en bestämd inconsequence att, som Herr Hjerta föreslagit, påräkna bestämda utgifters utgående af en till oförutsedda behof anslagen summa. Hvad Grefve von Schwerin anfört om omöjligheten att påräkna någon betydlig besparing af 3:dje Hufvudtitelns anslagssumma, kan icke vederläggas; men om återremiss å 2-5* 388 Den 3o Januari:. Utlåtandet beviljas, och StatsUtskottet ej med större skyndsamhet, än saken erfordrar, behandlar ärendet, hoppas jag det nog skall finna tillgångar till medel för ändamålets vinnande. Jag förenar mig alltså i anhållan om återremiss. Herr Thamj Wolrath:
Kan innehafvaren af ett skuldebref, som han vet eller misstänker vara falskt, dermed ansvarslöst bedraga annan man, emedan denne, i saknad af den andres skriftliga öfverlåtelse, ej kan öfvertyga honom, att han innehaft och utgifvit sknldebrefvet, hvilket förhållande ock inträffar, om öfverlåtaren afvelat, att utgifvaren varit i obestånd, då öfverlåtelsen skedde. 3:o. Om innehafvaren af ett skuldebref, som honom veterligen är falskt eller förut befaldt, ofta 4flPdess bevakning, isynnerhet då frågaär om borgenärers ed, kunde tveka alt sjelf framstå såsom ägan», kan han möjligen upsöka och finna en sådan person, som utan äktning för samvetslag eller medborgares goda omdöme, dertill han måhända redan förverkat all rätt, låter besolda sig att träda fram såsom skuldebrefvets ägare. Ibland de bevakningar af uppenbart oriktiga eller för oriktighet mis-tänkta fordringar, som, vid Exekutionsställen eller domstolar här i Riket skett, hafva nästan alla varit grundade å skuldebref, ställde till innehafvaren, och komiléen tror sig kunna, med säkerhet yttra den förmodan, att de fleste hade uteblifvit, derest alla innehafvarne af skuldebrefven varit pligtige, att, vid deras öfverlåtelse, derom gifva skriftliga bevis. 4:o. Vid alla aftal, der den ene kontrahenten är skyldig att utgifva något till öen^ajjjJfe^ är (fet af yigt för den förre alt veta, eller kuu4ia-Ji_J^ir,'till hvilken prestationen bör ske; men detta hJ/fvér nästan alltitUomöjligt, då skuldsedlar löpa ifrån man till man, utan transporter, Komitéen anser dessa olägenheter af skuldebrefs ovilkorlig! löpande egenskap, vida öfverstiga dess förmåner, som alla vid närmare betraktande, finnas skenbara, motverkande den kredit, man trott sig derigenom bereda, och vådliga för allmänna säkerheten.