Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag, endast från hemman och fastighet utgå eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernas uttaxering äro bestämda, Landstinget skall ställa sig till efterrättelse hvad sålunda är stadgadt, Ett sådant stadgande i förevarande § skulle ega tillämplighet på åtskilliga företag, som endast i aflägsnare mån beröra städernas intressen, och då dessutom alldeles enahanda stadganden redan blifvit af Rikets Ständer godkända i fråga om fördelning af kommunalutskylder såväl i städerna, som på landet, synes till och med följdriktigheten fordra att detsamma äfven här iakttages. Härmed torde dock icke tillräckligt vara vunnet för det afsedda ändamålets uppnående, emedan utom de företag, i hvilka grund för kostnadens uttaxering redan är i Lag bestämd, många andra vigtiga och kostbara företag till jordbrukets och dit hörande näringars förkofran kunna komma att på Landstingen föreslås och beslutas, i hvilka länets städer icke hafva annat intresse än det allmänna och aflägsna som hvarje kommun af riket äfven utom länet måste erfara för allt, som kan lända till fromma för någon del af fosterlandet, Hit höra t. ex. anstalter för vattensjuka markers uttappning, för skogsplantering och skogsskötsel, för undervisning i åkerbruk och ladugårdsskötsel o. s. v. I afseende på sådana företag torde den enklaste och naturligaste utvägen till sammanjemkande af de olika intressena vara den, att Landstinget sjelf medgifves rättighet att i afseende på ett der föreslaget företags särskilda beskaffenhet att ensamt eller åtminstone i ojemförligt öfvervägande grad åsyfta jordbrukets och landtmannanäringens, eller måhända någongång stadsmanna-näringarnes befrämjande och förkofran, då fråga derom väckes, bestämma den särskilda grund för kostnadens fördelning som finnes i det fallet vara med billigheten mest öfverensstämmande. Och har Utskottet derföre i §:n intagit ett stadgande i den antydda syftningen. I de fall åter, då hvarken genom lag eller sådant beslut, som nyss är omnämndt, särskild taxeringsgrund blifvit bestämd, gäller naturligtvis den ofvan uppställde regeln eller Bevillningen efter 2:dra Artikeln, i afseende hvarå de närmare bestämmelser, som Kommitterades förslag innehåller funnits lämpligen kunna bibehållas
Hvem som härtill är orsaken, lemnäs derhän, men af vigt ar det, att vara egna natur-alster icke aflemnas till Utlänningen, i någon mon vårdslösade, och således för ett ringare värde, än för dem kunde erhällas. Likväl förmodar jag, att icke någon annan, än de Högloflige Qttkotten, är sinnad att på jerntillverkningen tillämpa det nu ifrågavarande Tullsystemet, och jag skall, för min del, lika litet i detta afseende, som uti något annat, erkänna dess rigtighet.” Härmed förena sig Herrar Abr. I. Hiesileiter, G. L Alund, jfoh. ffac. Kleman, A. Zethelius, Carl Arosenius, P. Peterson, Pehr Löfvenius, P. Winbladh, P. /. Mattsson och I, G. Kohler, N:o 2 5. Ankom till Exp, Utsk, d. 20 Oct, 1829, Belänkande, angående Motioner om prasmier för Brännvins exporterande samt beredande af utvägar för utförande deraf till Norrige. Till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet hafva blifvit remitterade följande motioner, nemligen: frå n Hevilla, och Oec.-Utsh. lit t. N:0 2 5.
Jag har väl häremot, 2 2 Den 21 Maji. hört den tankan yttras, att de i 1734 års Lag, lör stölder stadgade dödsstraff skulle för tjufven blifva ett motiv att älven begå mord •, men erfarenheten talar högt emot denna tanka , ty jag tror, att flere mord jif tjufvar blifvit begångne efter, än före Laglörändringen 1779» då deras eyllene tid börjades. Under Ransakningar i Skåne öfver flere utländska tjufvar, har jag hört dem upprigtig! bekänna, att de rymt till Sverige, efter erhållen underrättelse, att de der kunde stjäla, utan annat äfventyr, än litet stryk eller fängelse, som de ansett o* betydligt, och derföre lika som vanartige Svenskar idkat detta handtverk , som sådana finna lättare, än att genom arbete förtjena medel till sina behofver. Man säger väi, att tillgång till arbete saknas5 men må jag fråga, är detta sannolikt då en allmän klagan höres öfver brist på arbetare, till underhållande af Landets odlingar, som på ett förvånande sätt kunde , 0111 folk nog finnes, ständigt tilltaga? jag må ock härvid erinra, det jag icke känner något exempel derpå, att den, som röfvat Posten eller rånat, tillika begått dråp , ehuru Lagen, som stadgar dödsstraff för Poströfvare och rånare, ännu är gällande ; hvarföre sådana brott äro högst sällsynta, hvilket tyckes bevisa, att stränghet i straff icke befordrar lust att bryta Lagen, som, då den är för mycket eftergifvande, endast tjenar till åtlöje för den, sorn icke gillar andra band, än dem egénnyttan fäster, och ej eller känner annan moralité, än fruktan för straffet, och derlöre tror jag den högsta Lagstiftaren funnit nödigt Den 21 Maji. förordna, att våldsverkare skola utrotas ur sitt folk. Med denna auctoritet hoppas jag okl n-, dradt kunna stå fast vid den öfvertygelsen, att 1734 års Lag i förevarande ämne var bättre och kraftigare för ändamålet, än de sednare tillkomne, hvilka synas endast hafva verkat till fästningars och fängelsers uppfyllande med tjufvar.
För opartiskheten kan jag ej underlåta att förklara, det jag icke kan stödja mitt omdöme på denna omständighet; ty jag anser stadgandet innebära en ovilkorlig skyldighet, ehvad der nyttjas ordet skall eller bör. Men häri ser jag Den 26 Februari i f. m. intet hinder för förslagets antagande. Jag har egentligen begärt ordet, i anledning af Herr Thams anmärkning, att anförandet skall dicteras till Protocollet, för att göra honom upmärksam på, att detta stadgande äfven finnes i den gamla redactionen. Friherre Ehrenborgh: Jag är äfven denna gång hufvudsakligen förekommen af Grefve Posse i uptagandet af Herr Thams anmärkning, och i den erindran jag ämnat göra, att den nya redactionen bokstafligen är af samma innehåll, som den gamla, i afseende på skyldigheten att dictera till Protocollet. Hela skilnaden emellan de båda redactionerne hvälfver sig endast deromkring, att den nya bestämmer en viss tid för verkställigheten af hvad den gamla säger böra ske. Jag tror äfven med Grefve Posse, att ordet bör innebär samma betydelse, som ordet skall, enär något tvångsmedel för stadgandets upfyllande ej gifves. Men då man i allmänhet är ense derom, att Protocollen böra justeras inom den kortaste tid, som är möjlig, hemställer jag, huru detta kan låta sig göra med bibehållande af den gamla redactionen, som icke bestämmer någon tid för anförandens aflemnande. Jag tror således största skäl vara förhanden, alt bifalla den nya redactionen. Men jag har egentligen begärt ordet, för att hemställa, huruvida icke afgörandet af frågan bör upskjutas, till dess 170 Den 26 Februarii f. ro. den nya redactionen af i[\ §. 1. Mom. 2 Funden blifvit afgjord, rörande sättet för Protocollsförandet i allmänhet, huruvida det hör ske utförligen eller summariskt, hvilken fråga enligt min tanka liar närmaste gemenskap med den förevarande. 24 §. är, enligt Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, hviiande till dess 59 §.
M. gillade sjö-försvarsplanen. Orsaken, hvarföre icke sådana kostnadsförslag åtföljde K. M:s propos. om Statsverkets tillstånd och behof, igenfinnes i prot. öfver sjöärendena för d. 9 Nov. sisth år, hvarest står ”Departds-chefen anmäl - l)en 11 Mars m. 191 te och föredrog i irad.: l:o Ett af depart:ts-chefen på K. M:s nåd. befallning uppgjordt, enligt prot. för d. 18 sistl. Maj, hos K. M' irad. anmält, samt vid detta prot. bilagdt förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket lill sjös, i sammanhang hvarmed och sedan K. M. i nåder behagat förklara Sig vilja, jemte pröfningen af detta förslag, laga i nåd. öfvervägande, huru oell på hvad sätt verkställighet må deråt beredas, depart:s-chefen, af sådan anledn. nu i und. anförde, att den nybyggnad och förändring, som i händelse af nåd. bifall lill förevar, förslag ifrågakommer, endast successivt kunde sättas i verket, dels emedan alla de erforderliga arbetena icke kunna medhinnas annorlunda än genom fördelning på en längre tidsföljd, dels derföre, att det icke vore troligt, att rikets tillgångar skulle medgifva anslående pä en gång af de för dessa arbeten erforderliga betydliga summor.” ”Utgående från denna synpunkt, ansåg departis-chefen nybyggnad af ångskepp och ångfregatter till en början ej böra ifrågakomma, helst systemet för ångans användande såsom auxiliärkraft ännu icke vore genom erfarenhet tillräckligt pröfvad, samt kostnaden för nämnde slags fartyg för närvar, svårligen med någon säkerhet kunde beräknas, då de fleste nu befintlige linieskepp genom förändring torde kunna användas för utförande af förslaget i förevar, afseende.
Den 29 Maji. 337 ningar, värderingar och inventeringar, som ske för Kronans räkning; af Herr Winbladhs Memorial, angående Postföringsskyldigheten i Riket; af Herr Santessons Memorialer, angående återbetalning in natura af den år 182*7 till Skaraborgs Läns Innevånare lemnade undsättningsspanmål och samma säds användande till grundläggning al Sockneeller District-magaziner i nämnde Län, hvilket Memorial blifvit med de öfrige RiksStånden communiceradl; och angående förändring af Kongl. Förordningen den 2*7 Augusti 1728, om förmåner till anläggare af Bergsbruk, i afseende på olikheten i beskattning efter frihetsårens slut; af Herr Donners Memorialer, om anslag till en Navigationsskola i Wisby; och om Wisby Hospitals rätt att få disponera sina inkomster odelade; samt af Herr Memsens Memorial, om anslag af Statsmedlen till islåndsättande af Warbergs hamn.
St. i allmänhet samt R. o. Ad. särskildt, att sätta embetsverket i stånd att en gång kunna undanarbeta sina mål. Om nu R. o. Ad. skulle vidtaga samma åtgärd i afseende på dessa löne-anslag, som i afseende på dem K. M. föreslagit, att blott bevilja dem till nästa riksdag; så äro de blott alt anse såsom arfvoden, och man får emedlertid se huru nyttigt de användas och hvad de verkat på målens afgörande. Den omständighet, att K. M. icke föreslagit dessa nya tjenster, borde lika litet hindrat StatsUtsk. att tillstyrka lönerna, som alt föreslå en löneförhöjning åt Carolinska institutet, utöfver hvad K. M. äskat. Kan Utsk. i ena fallet gå längre än K. M. i Dess propos. begär, så måste Utsk. kunna göra det i ett annat fall. Det är likgiltigt om löne-anslagen gifvas åt 3 eller 4 tjenstemän som finnas förut, eller åt 3 eller 4 sådana, som icke finnas förut. Jag anhåller derföre ytterligare, att R. o. Ad. ville benäget bevilja del anslag, som nu är i fråga, öfvertygad, som jag är, om dess behöflighet. Frih. Cederström: Det är i anleda, af Frih. Sprengt por - Den 10 Augusti e. m. portens yttrande jag begärt ordet. Jag tror att Frihtn med mig bör instämma deruti, att det är nyttigt för Slaten och innevånarne i bela landet, att de frågor, som röra deras rättsförhållanden i ekonomisk väg, icke ligga och hvila oafgjorda. Det är nyttigt för samhället, att tjenstemanna-personalen är tillräcklig, äfven derföre att Statens inkomster i följd deraf troligen kunna ökas. Då advocat-fiscalen kan behöfva göra resor till landsorterna för alt bevaka Kronans rätt, kunna försummelser af andra tjenstegöromål inträffa, i följd af omöjligheten att uppfylla dem alla. Om man då icke äger en erfaren person, åt hvilken ärendena på stället under tiden kunna anförtros, utan nödgas förordna personer för dagen; så har man ingen rätt att förundra sig öfver, att försummelser kunna inträffa, sorn för Staten medföra större förlust än det ifrågavar. löneanslaget.
Det tror jag är att begära för mycket, men de 35 millionerne kunna väl tåla vid en betydlig nedprutning, och det bör man under Betänk:ts föredragring noga iakttaga vid hvarje särskild punkt, så att till iner än 20 å 25 millioner sammanlagdt tror jag ej att man bör uppgå. Hufvudsaken vid alla ekonomiska företag är att man icke arbetar allt för hastigt, ty då hinner ännu icke frukten efter den förut gjorda sådden blifva mogen, innan man genast vill göra en ny sådd, i större skala än förut, och fortare än nödigt förråd dertill kunnat insamlas. Vid denna punkt kan man emellertid, såsom jag redan nämnt, icke yrka något särskildt, men man kan framdeles för hvarje gång, vid hvarje bana, för hvilken anslag begäres, val betänka, om man icke dervid kan göra någon besparing, och till framtiden uppskjuta det som icke är alltför angeläget. En talare har sagt, att man för jernvägsbyggnadens behof icke borde söka göra någon upplåning inom landet; men jag är ölvertygad att man handlar illa mot vårt fädernesland, örn man icke ju förr desto heldre började med försök till upplåning här hemma, ty skall man alltid gå till utlandet och låna, ända till dess alla tillernade jernvägar blifvit färdigbyggda, då störtar man sig ovillkorligen förr eller sednare i förderfvet. Man bör ställa så till att de, sorn göra större eller mindre besparingar, må kunna utan svårighet placera dem på ett så lämpligt sätt, som i lätt säljbara statsobligationer; derigenom leder man vårt folk in på den riktiga vägen, att genom noggrann sparsamhet hopsamla egna tillgångar för utförandet af de stora allmänna eller enskilda företag, hvaraf så mångå finnas att i vårt hand utföra. Det är för att få göra dessa begge erinringgar, som jag egentligen vid detta tillfälle har begärt ordet; — att man må akta sig att låna hastigare än landets utveckling hinner följa med — samt bemöda sig att inom landet skalla tillräckliga tillgångar för alla tillernade arbetens verkställande, utan behof af utländsk hjelp.
Cederströms , samt Herr Friherre Corfitz Imdvig Stael von Hollsteins afgifna Yttranden, hvilka, enligt Höglofl. Ridderskapets och Adelns anmodan i Protocolls-Utdrag af den 29 sisth Maj, blifvit till' närmare upplysning i afskrift bifogade, och hvarutaf Utskottet inhämtat, att de flesta utaf bemälte Ledamöter anst t ifrågavarande arbete vara utaf det värde och. den nytta, att den föreslagna summan borde till dess utgifvande, såsom ett förlag, förskjutas, för att sedermera ersättas, och hvartill åter några Ledamöter trott, att den så kallade Bibeltrycks-tunnan , som af ålder varit anslagen , meri sedan 1770-talet icke skall blifvit till sitt ändamål använd, kunna lemna tillgång, och hvarom upplysning ansetts nödig. Anmärkningarna hos Högvördiga PrestStåndet och Vällofl. Borgare - Ståndet instämma deruti, att ofvanberörde Samlingar i afseende på Sveriges litterära heder, samt deras dyrbarhet och synnerliga värde, synas böra till Trycket befordras och att sådant desto heldre ina understödjas med allmänna medel, som det dertill före - Deri 7 Juli. Ki Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J. Wfselin. vägnar Anders lson Hyckert. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Högloft. Ridd. och Adeln den 7 Juli. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid dess .Betänkande öfver Herr Lectorn Arenanders motion örn anslag af medel till förlag vid tryckning af Historiska Samlingar. Uppå gjorda anmärkningar vid Stats-Utskottets den q 6 sisth Maj afgifna Betänkande öfver Herr Lectoren P. Arenanders motion, att a,ooo R:dr måtte anslås till förlag vid lifgifvande å Trycket af Samlingar uti Svenska Historien , hvilka utaf framlidne Biskoppen m. m.
, R:dr 5oo: - 3o: - i Bokhållare , 4°°' - i5: - j Kammarskrifvare „ 220: - 10: - 1 Contorsskrifvare. „ i5o: - 1,270: - Vid Götheborgs Station 3o: - 1 Revisor R:dr 5oo: - i5: - i Kammarskrifvare „ 220: - 720: i3o T:r R:dr 1,990: - hvilken tillökning i Personalen hufvudsakligen’ öfverensstämde med den i K. Mits Nåd. Förvaltningsoch RedogörelseReglemente för Flottan af den 29 Aug. 1825 för nämnde Stationer utförda Personal, och jemväl blifvit provisoriskt på fyra år tillåten genom K. Utskottet har, vid efterseende uti de för år 1825 och följande åren af K. M:t i Nåder fastställde Stater, funnit så väl VaktmästareLönen till i4o R:dr med 12 T:r Sp:ml som det under ExpeditionsBokhålJareLönen förminskade Sprmlsbelopp till 3o T:r, vid Carlskrona Station, vara i berörde Stater observerade; och som Utskottet anser, att detta bör vid Statsregleringen rättas, och sådant egentligen borde' ske genom öfverflyttning af i4o R:dr från Anslaget för Materielen, hvilket derigenom från den förut föreslagne jemna summan af 6o5,ooo R:dr skulle förvandlas till den ojemna af 6o4,86o R:dr, hemställer Utskottet, om icke, sä väl i afseende på denna omständig - Bctänkanden, N:o a53. 255 het, sorn derå, att denna del af Tionde HufvudTiteln, enl igt hvad ådagalagdt blifvit, ej tål någon minskning, berörde >4o R:dr må, såsom en tillökning i Tionde HufvudTiteln, under dess LöningsStater få vid Statsregleringen uppföras.
Sedan längre tid tillbaka, var nödvändigheten att förekomma vådan af missväxters följder inom Landet , ett ämne för Svenske Konungars uppmärksamhet och Nationens deltagande och bidrag, och de sednare tfenne årens, af Konung och Ständer vidtagne skyndsamma anstalter, att förekomma hungersnöd , efter ett af de svåraste missväxtsår som drabbat detta Land, vittna om dessa faderliga omsorgers fortfarande. Det förhållande Sverige uppvisar, att ega några Provinser med stör Sädespröduction, andre med nästan ingen, fastän bägge uti befolkningens Storlek ej så mycket åtskiljas, föranleder till den partiella omtanka, att, med de förras öfverflöd fylla de sednares behofver. Men då en missväxt i dessa sädesrikare trakter inträffar och icke genom någon föregående Omsorg, insamlingar blifvit gjorde af de förflutne gynsamma skördärS öfverskott, är valet vid slika, olyckliga tillfällen, emellan inköp af utländsk säd, en åtgärd, som efter hvad man redan visat, utförd af en för andra ändamål organiserad inhemsk Inrättning, nödvändigt måste blifva känbar, eller liknöjd-» - Revisorers Berättelse. iiöjdhet för mångå vanlottade medborgares nöd. Det synes derföre alltid förblifva ett ämne för Styrelsens omtanka, att vid inträffande krig och missväxt, ett Sädeslager, bildat af föregående gynnande skördars öfverskott , måtte till Kongl. Majrts Nådiga disposition vara att tillgå. Rikets Magazinsrum för omkring 170,000 tunnor Säd skulle i sådan händelse kunna utgöra maximi gränsen för denna, det allmännas deltagande i dess Spannmåls-rörelse, hvilken, genom en förenad anstalts åtgärder, borde besörjas. Med hänseende å föregående raisonnementj och då Revisorerne hysa den öfvertygelse , att naturen af en dylik Inrättnings organisation, i förening med en vaksam och stadig administration äro vilkoren för dess nyttiga inflytelse på Staten och det allmänna , förmoda de, att till bildande af den förra, följande hufvudgrunder torde förtjena något afseende: 1:0 Att Inrättningen aldrig sysselsättes med annat, än Spannmåls uppköp och utdelning deraf. 2:0
S. D. Vid det förhållande, att göromålen vid innevarande riksdag ej kunna afslutas inom den i 109 § Regerings-formen och 80 § Riksdags-ordningen förutsatta tid af tre månader ifrån den dag, då Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Rikets Ständers Stals-Utskott underrätta, samt enär denna lid snart tilländagår, beslöt Borgare-Ståndet, för sin del, att anmoda Expedilions-UIskottet att uppsätta underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med begäran af Rikets Ständer, alt riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad efter omförmälda för riksdag föreskrifna tid. S. D. Till Stals-Utskoltet remitterades ett skriftligt anförande af Herr Dahm, med öfrige inom Ståndet, i samband dermed, afgifna yttranden, i anledning af en förut till bemälda Utskott remitterad Kongl. Majits nådiga Proposition om anslag till inrättande af bildningsanstalter för Lärare vid elementarläroverken i riket. S. D. Föredrogs å nyo ett den 4 dennes bordlagdt Utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 28 December 1859, genom hvilket en af Herr Dalman, Wilhelm Fredrik, väckt, samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion om en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, det Kongl. Majit i nåder måtte lemna Rikets Ständer tillfälle att yttra sig, i anledning af Norska Storthingets beslut om Ståthållare-embetets upphäfvande, var Med-Stånden kommunicerad. Motionen remitterades, jemte afgifna yttranden, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottet. Frän Heder v. Bonde-Stdndet. S. D. På framställning af Talmannen beslöt Ståndet underdånig skrifvelses aflåtande till Kongl.
Likväl för jemnhet i räkningen kunde belåningsvärdet blifva 7 R:dr 80 öre R:mt per Dukat. På dessa skäl torde jag få vördsamt föreslå följande lydelse af momentet: 3:0. Utlånings-värdet är bestämdt till 54 R:dr R:mt för ett skålpund eller 54 öre för hvarje ort kontrolleradt silfver, och 7 R:dr 80 öre R:mt för en Dukat. (Det öfriga lika.) Då nya sedlar, som motsvara det pantsatta silfret, genast utgifvas, är nödigt att Banken, i fall behofvet så fordrar, antingen återfår sina sedlar eller får förvandla silfret till mynt. Derföre får utlånings-tiden icke vara lång; men bör dock ej vara kortare än nödigt är, ty sådant besvärar låntagaren och hindrar denna utvägens begagnande. Derföre synes det hafva varit lämpligast om utlåningstiden blifvit bestämd till ett år, såsom Under-stvrelsen i sitt utlåtande föreslagit; men att under tiden Banko-fullmäktige egde rättighet att, om banko-valutans tillstånd sådant for - Banko-Utskottets Utlåtande M 72. 7 drade, uppsäga lånet till inbetalning inom 3 månader. Detta hade varit beqvämast för låntagaren och skulle medfört full trygghet för Banken. Kanslioch Finans-afdelningen hade föreslagit utlånings-tiden till högst 6 månader. I Utskottet blef den af pluraliteten förkortad till högst 3 månader, hvilket är vida strängare än som behöfves. Mig synes det man åtminstone kunde öfverlemna, åt Banko-fullmäktige att, efter metalliska fondens tillstånd, bestämma tiden till 3 eller 6 månader, och derföre torde första hälften af femte momentet böra lyda sålunda: 5:0. Lånetiden bestämmes till 3 och högst 6 månader; ankommande det i öfrigt på Banko-fullmäktiges pröfning af metalliska fondens tillstånd, huru lång utlåningstid, som kan medgifvas, samt huruvida omsättning af lån må få ega rum. (Det öfriga lika.) Många hysa stora farhågor för återinförandet i Banken af den fordna belåningen af guldoch silfver-panter.
Samma förhållande, sorn iakttages bland de iner bildade klasserna, eger dessutom gemenligen icke rinn bland allmogen, att nemligen qvinuan har försyn för att sjelf upträda som friare; ty det händer, att den unge soldaten, isynnerhet om han ser bra ut, genast erhåller en hel mängd sådane friare; och de flesta af dessa ii ro vanligtvis 10 till och med 20 år äldre än han. Vid ett sådant förhållande blir han ofta frestad att ingå äktenskap med en t. ex. 30 års enka, som gerna vill gifta sig med en 20 års pojke, isynnerhet om denna enka eger någon liten förmögenhet till bidrag vid bosättningen å soldattorpet. Det nr under sådane förb:den. hvilka icke sällan inträffa, som soldaten ofta lofvar att ingå äkteuskap och iuställer sig hos KompagniChefen för att dertill begära tillstånd. KompagniChefen har då visserligen ingen rättighet att godtyckligt häröfver besluta; utan det är endast för det fall, att han har någon skälig anmärkning mot qvinnans frejd, som han eger vägra sitt bifall. Egentliga fördelen af detta stadgande är, att KompagniChefen vid ett sådant tillfälle kan upträda som rådgifvare. För egen del får jag upriktigt bekänna, att äfven jag vägrat tillstånd till sådane förhastade giftermål, då qvinnans vandel varit misstänkt; men ännu har jag aldrig försport några klagomål häröfver eller att soldaten ens funnit sig missnöjd dermed;'ty det händer till och med, att soldaten genast afiägger sin tacksägelse derför, att han erhåller ett skriftligt betyg, att KompagniChefen, på upgifna skäl, vägrar sitt bifall till ifrågavrde äktenskap. Andra KompagniChefer hafva äfven meddelat mig, att de haft samma erfarenhet i ämnet. Isynnerhet, om man känner, af huru stor vigt det är, särdeles för soldater af den indelta armeén, att hafva en bra hustru, synes mig ganska betänkligt, att borttaga ifrågavrde stadgande. Man har här ordat om att detta stadgande är ett undantagsstadgande, som derföre bör borttagas.