Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
vid denna tid i städerna trängt ned i de cijnpa saiihäll.slagren. Klagoin&amp;l.eii uti-n.yiuia i en fordran, a t t afgiftsfria skolor för flickor skulle i~pprättns, i Iivilka cle Irnnde f ' &amp; 1: ii.a en god liiisl-ii,ll~~.i~ig, clärtill slöjd och historia. Nggot högre larclomsf ' orc1i.a1~. fkmistalles i n De n y modiga finiltiinren eller Sophia och Belindas talilrespel« (1773). 1: feintio Ax, anser den ain.onyilin författi~riiiimn, » a t t m m1 yrkat p % ieformer i de högre lrvimiorii as uppfostrttii, nien utan resiiltat. Nar de %tt lal ' c7i finnska, tror man det vara nog. Den 1~1 ' 11iskapei.i airniiiides a t t s läsa romaner, som göra h,j ärtat velcligt, samt a t t höra ~Ukarleksdelilaratioi~.era. Nyttig l~uiisliap för flickor vore, utom aUt soni 1~0r till hushållet, » att kiiima slwifi~a väl sitt mo clei.sm.&amp;l, historia, geografi och engelska. Nu synes det », s äger föörfattnrii-iiiaa, P soni man 17ilie göra dem till gy cbeldoclcor för ' att roa, ii~anspersoner, meii icke för a t t göm dem värdiga (' leras vöi~cii~il~i~. Dessa ord för1; liiigacle dock ohörda.
RiksgäldsContoiret hade verkliga medel att disponera , att de således utan ny amortissementsfond blifva en ny bréche på Bankens Credit $ efter Banken ansvarar för alla RiksgäldsSedlars inlösen, eller ock skola desse obligationer, då RiksgäldsContoiret ej kan dem vid uppvisandet honorera, falla till hvad FilialDisconternes föllo och värka samma elände. Besparas icke räntan , om Banken genast börjar sin föreslagne utredning och den qvarstående Riksskulden af circa 15 millioner Banko ökas med de millioner som oundvikeligen tarfvas. Det vore åtminstone handla gerad* Men då jag ej tror att Landtbruket bör skuld-; sättas synes mig FastighetsLånefonden borde först i stället användas. I allmänhet tycker jag mer om direct öppen bevillning till hvad omöjligen undvikas 288 Den i4 Juli-i, kan, efter man då oförvilladt vet sin stallning. För det hemliga gift, det aqua tofana, som ligger i all beskattning genom rörelsemedlets vacklande värde i ett fictivt rörelsecapiial, skall jag ej tröttna att varna, och upphör aldrig att hata denna beskattningsmethode af allt mitt hjerta. 5:0. Utskotten hafva ej bevärdigat någon uppmärksamhet till mitt Förslag om Bankens återförande till sin primitiva function, likväl med uppskof af Silfrets utvexling tills vidare. Jag skulle högeligen önska blifva undervisad om de, sanna oöfvervinnelige svårigheter, som dervid skulle möta. Då denna mesure är i,mitt begrepp grunda valen för ordning, reda , allmänt och enskilt förtroende, fosterlandskänsla, industri med ett ord det hvarpå hela Nationalvälmågan fotar sig, vill jag ej följa Utskotten i Betänkandets detailler, viss inom mig, att hela Systemet är falskt och bygdt på grundsatser, hvilka erfarenheten hittills har jäfvat, och att snart eller sent man måste komma till det naturliga enkla, orubbliga , att rör elfemedlens ändamålsenliga nytta ej hvilar på phrafer, ej eller på ombytlige Jkördar och fäljbara producter, utan blott på Metallvaluta i hvalfvén. Herr Silfverberg, Magnus Diedric: I anledning af Höglofl.
Femtonde pnnkten angäende LifRegements Brigadens Cujrabierer upplästes och befanns derwid ej »vara något att päminna. Uppfästes r6:de punkten angäende klörnersta Husar,Regementet. Herr Lock. Utan att bestrida detta tappra Regementes förtjenst, fär jag ödmjukeligen underställa Högloft. Ridderstam och Adeln, om dä wi nyst förehaft och bifallit en frana om reduclivn pä ett Regemente, som warit i Kriget blottstäldt, wi nu stulle tillöka ett, som ingen ting förlorat. Sär hant stulle för Stats-Werket Åstadkomma en tillökning af hela t4,v->O R:dr om äret. Jag erkänner fullkomligen billigheten deraf, att de som i stensten gjort kostnader, böra fä sitt igen; men att för dem njuta sä stor ärlig ränka, det synes mig wara öfwer all billighet. När detta mäl blifwer Hans Majlk understälde, hoppas jag, att han täckes pä hesta cpnstdkrqtioner görg det Nödigaste afseende. Her? Den s» Zehruarii. rros Herr Grefwen och Landtmarskalken prvpo, ncrade bifall pä Utskottets tillstyrkande; RopadeS Ja, Mom af Herr Lock som ropa, de Nej, och i händelse der ej blefive gällande, votering. Friherre gellerström^, ^acob. DL det redan ar Upplyst och af Herr Ofiverste Xock sjelf medgifwit, att detta är ett undcrställnings-mäl, sä in? ser jag ei. hwad ändamälet stulle wara med en wotering. Ridderstapet och Adeln kan ej stadga, att Regementet bör med ayo man förminstas och Rik, sens Ständer kunna ej i allmänhet oM Regementet, nes organisation något decidera. Dä således hwad mi här yttre kan wara annat, än Ridderskapets och Adelns enstildta öfwertygelse, sä hemställer jag om någon ling genom votering skulle winnås: Och kanske att pä sadan grund
Fullmakterna underskrifvas: Preste-Ståndets, för Stiften och Universiteten, af vederbörande Consistorier, och för VetenskapsAkademien af dess Preses; BorgareStåndets, för Städerna, af Magistraten och Äldste, och för Beigsbruken, af valförrättande Magistraten; samt för Bonde-Ståndet af Valförrättaren; börande tillika, för sistnämnde Stånd, 16 Konstitutions-Utskottets Memorial, TV: o 2. Deputerade; samt för Bonde-Ståndet Val-Protokollet, af Elektorerna underaf Valförrättaren; börande tillika, för tecknadt, medfölja samt, efter fullänsistnämnda Stånd, Val-Protokollet, af dad granskning af Fullmakterna, till Elektorerna undertecknadt, medfölja den valde återställas; och vare Valsamt, efter fulländad granskning af förrättaren skyldig, att Val-Protokollet, Fullmakterna, till den valde återstälföre sin afresa från förrättningsstället, las; och vare Valförrättaren skyldig, utlemna, att Val-Protokollet, före sin afresa från förrättningsstället, utlemna. Hänvisningar: Bih. Const. Utsk. Mern. Ridd. och Ad. Prot. B. VII. 435, 446. Preste-St. Prot. B. IX. 128, 179. Borgare-St. Prot. B. IV. 58. Bonde-St. Prot. B. VIII. 399, 451. 5:o s Förslagj väckt i Constitutions-Utskottetj om uteslutande ur 11 §. Riksdags-Ordningen af stadgandet, att valförrättare vid Riksdagsmannaval skall vara af ofrälse stånd.
Maj:ts nådiga kungörelse af den 5 Aprill 1816, föranledd af PrestStåndets underdåniga hemställan, uti dess under den 9 Juli 1815 till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse och anhållan om en mera Besv. och Ekon. TJtsk. Betcinkanden. 653 allmän och kraftfull verkställighet af LöneBeglerings conventioner, således icke kunnat, intaga något förbehåll om eller ytterligare fastställelse på de äldre Conventioner, hvilket icke heller skulle varit lämpeligt att begära, enär sådant h..ade medfört flere olägenheter, och någon fråga då icke heller kunnat uppstå om en den billigaste jemkning i da äldre för vissa Provincer ingångna Föreningar. För öfrigt hade flere af det Högvördiga Ståndets Hetrar Ledamöter yttrat den önskan, att Ståndet ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet bönfalla, det Kongl. Majrt täcktes i räder vidtaga kraftiga åtgärder och föreskrifva viss tid, inom hvilken öfverenskotrmelser, rörande Presträttigheter, bera vara ingångne och till Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemnade, på de grunder och i den ordning, sorn Kongl, kungörelsen af den 5 Aprill 1816 föreskrifver, heldst erfarenheten visat huru föga benägna åtskilliga Församlingar äco, att derom i vänlighet åsämjas. — Sedan Utskottets Betänkande i anledning af dessa anmärkningar och yttranden blifvit återremitteradt, har Utskottet haft detta allt under ytterligare öfverläggning. Och, hvad först beträffar Herr von Hausvolffs begäran, att ett serskildt undantag i ansetnende till Gottland måtte göras j så tror Utskottet sådant vara så mycket mindre nödigt, som Utskottet uti dess i ämnet afgifna Betänkande icke meddelat något yttrande öfver, och än mindre tillstyrkt bifall till ett orubbadt och oförändradt bibehållande af så - 654 Besv. och Ekon. Utsk.
Föredrogos å nyo och biföllo StatsUtskottets d. 12 dennes aflåtne, samt d. 2» i 66 Fröt. Utdr ä. 17 April 1825* derpåföljande e. m.; på bordet lagde Memorial, N:o I12, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster, tili nästa Riksdag. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande, från nedannämnde Utskott inkomne; samt d. 22 dennes e. m. på Bordet lagde Utlåtanden. Från Statsoch Banco-Utskotten. N:o 113, af den 18 dennes, i afseende på de föreskrifter, hvilka för verkställigheten af Riksens Ständers Beslut i (råga om tiden och sättet för indnfningen af Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d. Discont-Verks utestående fordringar, skola Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret meddelas. Från StatsBancooch Lag.Utskotten N:o 114, af den 18 dennes, i anledning af väckt fraga om inställelse af Publique fordringsegare« Lag^ökningsåtgärder, intill dess FinanceRegleringen hunnit uppgöras. Från Stats, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. N:o iu, af d. 5 dennes, i anledning af väckte motioner om förhöjning i betalningen för det underhåll, som lemnäs tågande trup - Trot. tltdr. d. 17 Jpril 167 per, om Städernas befrielse från inqvarteringsskyldigheten m. m. Från Stats-Utskottet. Af den 19 dennes; N;o 119, i anledning af väckt fråga, om lösen till Skatte af tvänne i och vid Gefle varande Krono Laxfisken. N:o 120, Om understöd för Sillfisket i Bo> husländska skärgården. N.o 121, i anledning af Kongl. MajVs Nådiga skrifvelse, angående verkstäld undersökning om Kronans förpantade Hemman och Lägenheter.
Vid han nu såg sig omkring för att finna herberge, fick han se ett ljus, som på långt afstånd flämtade emellan träden. Prinsen gick dit, och kom till en liten jord-hytta, hvarest bodde en mycket gammal qvinna. Konunga-sonen frågade om han fick blifva der öfver natten, och käringen samtyckte till hans begäran. När de nu talades vid, frågade den gamla qvinnan efter hans ätt och ärende. Prinsen svarade, att han var en konunga-son, som dragit bort att söka efter Ungdoms-landet, och sporde tillika, om icke gumman kunde gifva honom någon besked derom. Då sade käringen: »jag har lefvat i trehundrade vintrar, och ännu har ingen förtäljt mig om landet, som du nämner. Men jag råder öfver djuren på marken. Kanske är det någon ibland mina undersåter, som hittar vägen. Arla i morgon vill jag spörja derom.» Konunga-sonen tackade mycket för detta goda löfte, och så dväljdes han der öfver natten. När nu dagen grydde och sol rann upp, gick käringen ut och blåste i sin pipa. Då blef ett starkt gny i skogen, och der kommo löpande alla fyrfota djur både när och fjerran. Sedan djuren voro församlade och hade hyllat sin drottning, sporde den gamla, om det var någon ibland dem, som kände vägen till Ungdoms-landet. Djuren höllo så en lång öfverläggning härom; men det var ingen, som visste svara till drottningens spörsmål. Då vände sig den gamla gumman till konunga-sonen och sade: »jag kan nu icke vidare bistå dig. Men jag har en syster, som råder öfver foglarne i luften. Helsa henne ifrån mig, kanske vet hon någon hjelp.» Käringen befallte nu ulfven att föra svennen till hennes syster, och härmed lyktades deras samtal. Men konunga-sonen satte sig upp på ulfvens rygg, och så bar det af öfver skog och mark, öfver berg och dal, många villa stigar. Serla om aftonen, när sol gått i skog, fingo de se ett ljus, som flämtade emellan träden. Då sade ulfven: »nu äro vi framme, ty här bor min drottnings syster.»
I ziffran äro båda Stånden öfverens, och som man skulle komma i förlägenhet att finna tillgångar på annat sätt, tror jag, att detta vore det lämpligaste. Jag vågar ej såsom skäl anföra hvad man sagt mig, att Presteoch BorgareStånden redan skola förenat sig med BondeStåndet, hvarigenom jag hoppas att frågan är afgjord; men som ProtocolIs-utdragen ännu ej ankommit, kan man ej deruppå grunda sitt beslut. Herr Riben> Carl Wilhelm'. De Voterlngs-propositioner, som blifvit uppställde, äro resultat af en votering inom Stats-Utskottet, i hvilken jag tillhört minoriteten. Jag anser tvänne misstag vara begångne i denna fråga. Först har Utskottet föreslagit, att i ett visst fall de 70,000 R:dr, som utgöra skillnaden, skola tagas af öfverskottsmedlen. I ett Memorial N:o 154 bär samma Utskott tillstyrkt Rikets Ständer, att icke anvisa något på öfverskotten, och detta StalsUtskottets tillstyrkande är af alla fyra Stånden bifallit. Jag lemnar åt en hvar att bedömma, huru conseqvent det är att, 47 H. 12 I7B Den 26 O c io ber e. m. emot delta beslut, anvisa något på öfverskolten. Det andra misstaget ligger nti inbjudningen till Ridderskapet och Adeln, alt förena sig med BondeStåndet. Jag iir ej nog lycklig att begripa, hvad BondeStåndet menat. Det bar beslutat en summa af 696,000 R:dr, men sagt att endast 626,000 R:dr skola uppföras på Stat, och att resten skall utgå af öfverskotten. I början af beslutet står, att Ståndet bifallit de 696,000 R:dr B:co, men det finnes ej i den sednadelen, der det är fråga om att taga medleii af öfverskotten. Jag tog mig den friheten fråga, om det var på öfverskotten från den ena Riksdagen till den andra, eller om det var på öfverskotten för året.
- Min herre är sjuk, svarade han, och kan ej emottaga besök. Vad är ditt ärende? Jag skall frambära det. - Nej, det vill jag själv göra. - Hon skall själv göra det ... Vi vilja själva göra det, upprepades av Myros ledsagare, till icke ringa förvåning för tjänaren, som hastigt misstänkte, att något våld åsyftades, och skyndade sig stänga och tillbomma porten. Strax därefter öppnades en liten lucka på denna, och tjänarens röst hördes åter, sägande: - Men vad är då å färde? I hören att min herre är sjuk, och kunnen väl begripa, att jag icke kan insläppa en hop främmande folk på gården. Sägen ert ärende, och jag skall frambära det. - Är din herre icke sjukare, än att han kan stiga upp och taga manteln på, så skall han följa mig, sade Myro. - Säg honom, utbrast en annan, att vi hava en hälsning från hans ... - Tyst, inföll Myro, säg honom ingenting. Han skall ingenting veta, förrän han med egna ögon ser. Vi vilja tala med honom, det är nog. Bed honom komma ut. Det gäller en fråga om mycket guld och stor vinning. Säg honom det! Luckan stängdes, och man hörde tjänarens steg, då han avlägsnade sig. Det dröjde länge, innan porten åter öppnades. De som väntade där utanför tillkännagåvo sin otålighet genom förnyat buller med portklappen. Slutligen visade sig en liten kaftanklädd, svartskäggig man av dystert utseende. - Mina vänner, vad viljen I? frågade han med mild röst, sedan han stigit ut på gatan. - Du är icke Baruk, inföll Myro. Vi ville tala med den rike mäklaren och icke med dig. - Baruk ligger sjuk i sin säng. Jag är hans vän och frände, rabbi Jonas, och vad I viljen säga honom, kunnen I säga mig. - Du känner då även hans dotter, Rakel? frågade man. - Ja, svarade rabbinen. Vad är det med henne? - Du skall få se, sade Myro. - Och skall omtala för Baruk vad du har sett, som om han skådat det med egna ögon ... - Den girigbuken, den hårdhjärtade skurken, inföll en annan. - Jag följer er, sade rabbinen.
Af sädan grund, och som det föreslagna sörhällandct är snörrätt stridande mot rätt»visa och billighet, kan jag ej annat, än alldeles för, kasta denna punkt. Widkommande äter conscription bland dem, som Lro emellan L1 och 45 är, torde deraf de fleste »vara sä - Den 1Z April. 41.7 sädane, att de ineta »visade sig i den förödelse de göra i egna Magaziner, än i fiendens leder. Ett barn , som med modersmjölken insupit smak för wällefnad och beqwämlighet, uppfosiradt till Wcttenstaper och fria Konster, kan rimligen blifwa en tapper-och rädlg krigsman, men i ewlghet aldrig en härdig Soldat. Star ten skulle sälcdes förlora de bästa ämnets till Civila Embeten för att, tordehända efter fä dagars marche, Återfinna dem wid LaZaretterna, till sin ward syssla, sätta »nanstap, som eljest kunnat nyttjas till fiendens afbräck. Hade Syracusa conscriberat en Archimedes till Soldat, hade Syractlsa säkert blifwit förwandladt tillen stenhop, och hwad hade det bl ifwit af Swerige och Dannemark, om conscriptionen bortsopat en Oxensijsrrm, en Lsrns«1orkk? Af dessa anförda stät, ehuru ätffilliga fiera stut, le kunna framställas utan möda, om icke Ridderffapets och Adelns t!d worc för dyrbar att längre upptaga, tyckes klokheten förbjuda »vidtagandet af denna punkt, hwilket jag äfmen finner mig befogad högeligen pästä wara orimlig i sin princip och stadlig i sin »verkan. Men det sorn bringar min förundran till en intilldess oerhörd höjd, är Utskottets tilltag akt bestämma antalet af sörswarare, sorn ej finge öfwerstiga ett »visst siffertal.
Villaflor, som visste huru angelägen hans herre var om ett drägligt slut på detta långvariga, besvärliga krig, och som nu fann de hufvudsakligaste af kejsarens visserligen betydligen nedstämda fordringar beviljade, samtyckte, ehuru med enskild förtrytelse, till stilleståndet och affärdade ett ilbud till Rio. I pinsam overksamhet, öfverväldigad af en dödande ledsnad, tillbragte han bland halfvildar i dessa ödemarker de veckor, som förflöto, innan det kejserliga svaret hann ankomma. Freden var beviljad och stadfästad, i följd hvaraf Banda oriental eller Uruguay, hvilket land både Brasilien och Buenos Ayres velat tillerkänna sig, förklarades för en sjelfständig stat. I hoftidningen, som kuriren medförde, läste han den med hans eget namn undertecknade bulletinen öfver den vunna träffningen. Deruti skillrades, till hans förvåning, den lilla drabbningen på ett sätt, som hade det varit frågan om en Waterloo-slagtning; berättelsen målade med de mest lysande färgor den tappra, oöfvervinnerliga brasilianska krigshärens bedrifter; den slutade med att nära tjugedubbla krigsfångarnes och de döde fiendernes antal. Man hade sjungit Te Deum i alla städer, anställt segerprocessioner, sjungit segersånger, och kejsarens anseende hade åtminstone för ögonblicket betydligt stigit på folkgunstens vädermätare. Segervinnaren belönades med grefve-titel; ilbudet medförde en kista ordenstecken att utdelas bland officerarne, och de gemene hugnades med löften. Villaflor harmades öfver alla dessa officiella lögner och rodnade öfver sin så lätt förvärfvade hjelteära. Mera fägnade honom den befallning, som budskapet medbragte, att afgå på en beskickning till Buenos Ayres, för att efter den omsider vundna freden ordna de politiska och mercantila förhållandena de båda staterna emellan. Under vistandet i La-Plata-confoederationens hufvudstad, och vittne till de oroligheter, hvarföre äfven denna fristat var en tummelplats, stadgade
«Mamsell Amelie,» sade baronen med en låg men stadig ton och med en ryckning på de fina läpparna, «den sinnesstämning hvaruti jag befinner mig, hvilken icke kan undfalla er, tillåter mig ej göra några förklaringar öfver min dristighet att begära att se er; jag kan blott försäkra, att er anblick har bortryckt en tung sten från mitt hjerta. Som verkliga syftningen af dessa ord var för den tilltalade helt och hållet främmande, upptog hon dem i en annan mening och den tydning, hon gaf deråt, framkallade i hast en täck färg af tillfredsställd fåfänga öfver det smicker, hon trodde dem innebära, på hennes vackra kinder; och likväl sökte hon i samma stund värja sig från den misstankan, att hon varit tillgänglig derför. «Kanske har jag den lyckan, att hafva något aflägset tycke med något för er dyrbart föremål, hvars bekantskap ni gjort under er utrikes resa?» «Tvärtom, mamsell Amelie! tvärtom,» sade baronen med ett det vackraste leende; «kopior hafva aldrig varit min sak.» «Jag vet det,» afbröt mamsell Amelie, och fortfor i samma ton: «ni har alltid lutat åt det originella; men kom nu Sonnenstern! Vi må afgöra den saken en annan gång: ni är min gäst, och det skall vara mig ett nöje, att införa er i min samling derinne; der är mycke, som förtjenar att ses, dock fruktar jag, ni skall finna högst få praktverk. Kom!» «Icke nu, icke nu, ursäkta mig mamsell! jag bör icke längre beröfva edra gäster er person, den förnämsta prydnaden i deras lag; ursäkta, jag rekommenderar mig.» «Nå, icke var det något farligt!» sade baronen, då han, efter förnyade ringningar, blef insläppt af den gamla portvakterskan. «Bevara mig! är ni allt tillbaka kära herre? Om förlåtelse, jag måste hemta nyckeln till ert rum; inte trodde jag herr baron skulle vara så snart tillbaka, tålamod bara litet grand!»
Månne man ej kunde stanna dervid, att då summan ej öfvergår 500 R:dr , det må blifva vid det värde, som värderingsmännen åsätta. Herr von Hohenhausen-, Jag har troligen illa uttryckt mig efter jag blifvit missförstådd. B*u 14 4ttgunil e. rtt. Derföre anhåller jag, ett få uppläsa mitt förslag så som jag nu uppsatt det: När varuvärdet öfver/leg 500 R.dr B‘,co elter tillhörde Handlande, borde det vara det fa tillåtit, att efter to pracents högre beräkning och värderingsmännens åfat ta pris, genajl å betala tullen. Med antagande härutaf vore det således Icke godsägaren betagit, att begära auction, om han ej ansåg värdet riktigt, men det blef honom möjeligt att undandraga sig den tidsutdrägt och det prejeri, som honom annars kunde vederfaras. Af denna anledning föreslog jag detta. Beträffande hvad Herr von Lefrén anfört, ingående resande, så Ser jag svårligen någon möjlighet, att stadga med säkerhet , att de skulle få införa varor till ett visst värde. Skulle de gå till värderings mänaen såblefve de måhända nog länge uppe-* hällne på sin resa , hvars hastiga fortsättande ofta både för dem sjelfve och andra kunde vara vigtig. Hittills hafva resande ej fått införa annat, än hvad de sjelfve begagna. Deras klä'» der eller persedlar kunna ej vid en sådan värdering komma i fråga. En Zobelpäl* går redan till vida högre summa, än den ofvaonämde, men den nyttjss af den resmde, och kari således icke komma under Tullnärens beskattning. Grefve Spens: Om jag ej orätt fattat discussioaen , hafva allas ändamål varit att förena Statens säkerhet mot ett för lågt värde med Ben 14 Augusti e, ml med så liten chicane för godsägaren , som det är möjligt. Jag hemställer, om, vid frågan om resande, och dem sorn hafva mindre partier, man kan på ett mindre chicaneust och mindre uppehållande sätt gå till väga än genom de Auctioner jag föreslagit att genast förrättas.
I anledn. af Hr v. Troils begäran om propos. till inbjudn. får jag erinra, att en dylik inbjudn. är olämplig, om ej rent af stridande mot grundlagen; ty det är olämpligt att inbjuda ett annat Stånd att frånträda ett fattadt beslut. Jag finner ej i grundlagen anledn. till jemnkning i olika beslut, förrän förslag dertill från Utsktn inkommit. Innan ett Stånd fattat sitt beslut, kunde en inbjudn. från något af de öfriga Stånden vara mindre oformlig; men genom inbjudntr att frånträda redan fattade beslut skulle ali säkerhet tillintetgöras. Genom inbjudnrr från Medstånden skulle nemi. hvarje beslut kunna 3 gånger underkastas äfventyret af en tillfällig majoritetsför* ändring, innan ännu det enda lagliga jemnkningsförslaget hunnit från Utsk. inkomma. Det skulle sålunda komma att gifvas fyra särskilda tillfällen till upprifvande af fattade beslut. Jag hemställer, hvad säkerhet detta medförde åt sjelfva besluten, dem man haft så mycken möda att tillvägabringa. Jag bestrider således inbjudn. till de Stånd, som redan fattat sina beslut i ämnet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den siste talaren skulle hafva rätt, om man förutsatte, att beslut, sorn fattas på fyra särskilda rum, kunna vara nyttiga. Jag instämmer deremot med Hr v. Troil, att det är omöjligt uppställa beslut paragrapli vis, sorn kunna blifva riktiga. Då det är fråga om att stifta en lag af större omfattning, är det nödvändigt alt Jemna tillfälle till sammanjemnkning genom inbjudntr, och jag tviflan ändå, att det ändamålsenligt later sig göra. Jag inser ej, att inbjudntr äro i grundlagen förbjudna, hvadan de således måste anses tillåtna. Då jag derjemte nu finnér en sådan vara af nöden, instämmer jag desto hellre med Hr v. Troil, som R. o. Ad. ensamt är det Stånd, som ingått i fullständig granskning af lagförslaget och ej lemnat allt, såsom önskningsrnål, till Konungens afgörande. Underteckn. R i d d. S e c re t.: