Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ord rent af stridande sätt, att prester insättas i församlingen likaledes på ett emot Guds uppenbarade ord motsatt vis, att Ordets källor mer och mer grumlas, orenas och förgätas, så att det snart ser ut i vårt kyrkoskick, som skulle Luthers kyrkoreformation antingen helt och hållet hafva förfelat sitt ändamål, eller som skulle denna reformations innersta väsende, Guds Ords sannskyldiga och lefvande kunskap, hafva blifvit inom vår Svenska Kyrka icke mer någon väsendtlig hufvudsak, utan snarare en sak, som med den allra godtyckligaste sorglöshet får behandlas. Att påpeka Kyrkans brister, innan förhoppning är att få dem af hulpna, synes mig här mindre välbetänkt; derföre må det tillåtas mig att blott antydriingsvis, såsom redan skedt är, nämna dessa brister, och må den detaljerade beskrifningen öfver dessa brister anstå tills vidare. De, som med vist nit beifra Kyrkans brister, känna alltför väl, att om dessa brister skola kunna afhjelpas, böra de hvarken göras större eller mindre än de i verkligheten äro; äfvenså böra de förhandenvarande bristerna icke utskrikas bland dem, som hvarken förstå eller äro kallade att bota dem; derföre synes mig nödigt, att ett urval af sakkunniga män taga berörde ämne i öfvervägande, på det att Kyrkans angelägenheter icke må lemnäs till pris åt de okunnigas och illa sinnades hugskott. Då således förr eller sednare vid denna och följande Riksdagar, vigtiga motioner med afseende på Kyrkan äro att förvänta, och då, som vi veta, en K. Propos. med afseende på religionsfriheten äfvenledes emotses, vågar jag inför Högloft. R. o. Ad. vördsammast föreslå, att R. o. Ad. till R. St:rs Konst.Utsk. ingifver Förslag om bildande af ett Utsk., benämndt Kyrko-tJlsk., sammansatt af både Clerus och Laici, hvilket, jemte de öfriga Utskiti, komme att af R.
Grefwe körner, Astolf 6öran, förklarade det hans hustan allenast more, att något wisit i afseen» de Den 22 Novembern§9 de hära bestämdes. Han föreslog att frägan, såsom wäckt wid denna Riksdag, mätte fa hwitå till afgörande wid den nästkommande, och emedlertid det gamla voteringssättet följas. Likwäl wille han påminna, att i sädant fall borde man ej glömma akt stadga ett sätt huru paria vota inom Banco-Urskottet mä sörekommas, i de mål hwari detta Utskott utöfwar, Ständers rätt. Grefwe ve la 6arZi'e, förklarade att Jämkmngs-Utskottet warit af samma tanka; och atr hwad voteringen inom Banco - Utskottet widkommer wore derom stadgadt i en af de följande W:ne. Herr UotKUebMed anledning af hwad Grefwe ve la Oar6ie nyss anförde, och hwad jag hört flere warde Ledamöter yttra, synes frägan angäende omröstningssa tet inom Utstotten böra för denna gäng förfalla. Dä fräga warit om ändring u i en gammal Författning eller ordrstng och iwa Ständ stadnat emot twä, har altid förblifwit wid det gamla. Sjelfwa denna Riksdags - Ordning gifwer ock tydelig anledning härtill, dä der stadgas, att om wid Grundlags-fragor twä Ständ stadna mot twä, förblifwer wid hwad förut stadgadt' warit. Riksens Ständer hafwa altid i Utstotten röstat Sländs-wis, således anser jag derwid böra förblifva, sedan twä Ständ stadnat emot twä, wid afgörande! af den föreflagne förändringen; hwar och en äger frihet, att i Constitutions-Utskottet söreslä ytterligare fötändring deruti, dä dermed förfares pä sätt Regerings-Formen i flikt fall föreflrifwer. n 6o Den 22 November. Friherre lckannerbeim.
Kungörelse angående båtsmäns beklädnad och utredning; till underdånig efterrättelse för de rotehållare, som åtagit sig att densamma utgöra efter de grunder, vilka vid innevarande års generalmönstringar med båtsmanshållet blivit föreslagna. Haga den 10 september 1816. Det har visat sig angeläget att ändra båtsmännens beklädnad. Dels för större nytta för manskapet, men också för att nå större överensstämmelse i jämförelse med andra sjöfarande nationers bruk och sjömanskapets allmänna beklädnadssätt. 1: o Den ena provinsen får inte belastas mer än den andra och rotehållare och båtsmän skall njuta lika rätt. 2: o Till utredningspersedlar skall höra: en kapprock eller kavaj av blå vadmal, som går 2 tum nedanför knäet, har 5 tum ståndkrage, fodrad med ylletyg, dubbla knapprader, 1 kappsäck av segelduk, skinn eller stark väv försedd med snörhål och linor, 1 rya eller ylletäcke, minst 3 alnar långt och 2 alnar brett, 1 hängmatta av buldan. Till beklädnadspersedlar hör: En blå vadmalströja fodrad med ylletyg, ståndkrage, 9 släta mässingsknappar, 1 väst av blå vadmal med ståndkrage och 9 mässingsknappar, 1 par långbyxor av blå vadmal samt lösa lårfoder av blångarnsväv, 1 halsduk av mörkt lärft, 1 hatt, 1 par läderskor, 2 par ullstrumpor, 2 skjortor. 3: o Utredningspersedlarna är beräknade att räcka i 3 år. Om de efter den tiden kan fortsätta att begagnas, skall han efter syn lämna dem i förvar hos roten. 4: o Beklädnadspersedlarna är rotens och skall förfaras lika som de andra. 5: o Årsbeklädnaden skall inte avfordras rotehållaren annat än då båtsmannen är kallad i tjänst och endast en gång per år. Blir båtsmannen kommenderad på längre sjöexpeditioner eller av annan orsak tjänstgör flera på varandra följande år, skall Kronan svara för hans beklädnad. I krig skall dock roten svara för hans kläder. Men då det kan vara svårt, om han inte kommer hem mellan expeditionerna, får de istället betala efter markegångspris och Kronan drar försorg om honom.
Domstolens beslut utfärdades genom nådigt Utslag den 10 Mars 1847, deruti förklarades, att skäl icke vore anfördt, som i Hofrättens öfverklagade utslag kunde verka ändring; och skulle den af Domkapitlet klaganden medgifna och förelagda tid af sex månader, inom hvilken han ägde göra det tillkännagifvande, hvarom i Domkapitlets utslag förmältes, komma alt beräknas från den dag, klaganden af Kongl. Maj:ts nådiga Utslag bevisligen erhållit del. De af Domkapitlet och Hofrätten åberopade, här anförda författningar äro visserligen af det innehåll, som i Hofrättens beslut upptages; men till uudanrödjaiide af allt tvifvel om deras rätta mening i det afseende, hvarom fråga är, eller beträffande Domkapitlets behörighet, synes det vara tillräckligt att ur en af dessa författningar, Kongl. Brefvet den 7 December 1787, anföra ett stadgande, som Hofrätten förbigått, ehuru detta stadgande, hvilket träffas uti 6 §., är just det, som här afgör frågan, att nemligen från de uppräknade Consistorierna tillhöriga mål undantagas ”de, sorn angå religion ”eller söndring och affall ifrån den rena evangeliska läran, med hvilka efter förra ”författningarna bomme att förfaras’’; och om dessa senare mål stadgas uti Kongl. Kungörelsen rörande religionsfriheten den 24 Januari 1781, att ”forum för ”religionsprocesser skulle allt framgent, utan förändring, blifva Kongl. May.ts och ”Rikets Hofrätten". Så visst som nu det förevarande ärendet var en religionsfråga, och följaktligen, när tvist derom uppstod, blef en religionsprocess, kunde det icke lagligen dragas under Domkapitlet, om än förfäktas kunnat, att det icke var ett tryckfrihetsmål. Någon Domkapitlets behörighet, enligt de åberopade författningarna, finnes icke i andra fall, än då prest i tjenstutöfning gjort sig skyldig till fel i lära eller lefverne.
Hus-Utskottet hänwisad, I anledning af en Riddarhus »'Utffottets Ledamots yttrande, att Riksdags extra Camzlisternas »yal af Landt-Marskalken beror, sär jag namna, gtt med hetta wal icke sä förhäller sig eller kan sig förhälla, emedan besia Cantzljster, i anseende till arbete, som föyegär Riksdagen, mäste wara sörvrdnade innan Landt.Marskalk af Konungen ar utnämnd ; utan har deras wal i längliga tider berott as Riddarhus - Secrekeraren allena, ehuruwäs jag personligen alltsedan mitt tillträde till sysilan hemställt detta wal till Riddarhus-Directionen, förbehqllandes mig allenast att ensam utwäljq m af wig för sädan skicklighet kand och bepröfwad person, att han, i fall af behof, kunde mitt answarisa, ställe 7 3 v Den 15 Augusti. wid protocollet till Nidderskapet och Adelns fullkomliga nöje företräda. Beträffande äter en annan Utskottets Ledamots yttrande, i anledning af de för ferstilka orsaker olika arfwoden af goo och af 252 N:dr, hwaraf, wid denna Riksdag, den förra summan af statsmedlen tilldelas aine extra Cantzlister dch den sednare 2-ne andra, att den högre summan skulle tilldelas Rector Silverstolpe? och unge 8ilverstolpen, mä det tillätss mig uvlysa att sörhällandet härmed är aldeles motsatt; att de extra Canlzlister hwilka den högre summan skulle tillkomma, äro icke de nystnämnde, utan Secretcraren Brummer och Kongs.
Utgifterna för aflöning och omkostnaders bestridande, hvilka åi 1862 utgjorde men år 1861 endast hafva förstnämnda år således ökats med eller med 59,281: 85 mer än det belopp, hvarmed intraderne ökats. Antalet med posterna befordrade bref, som Portobref. Fribref. - 44 - så att under dessa år antalet portobref ökats med 603,421 och fribrefvens antal med 34,681, eller tillhopa 638,102. § 3. Såsom ofvan finnes angifvet, skulle under år 1862 diligensfart öppnats emellan Stockholm och Upsala, två gånger i veckan om vintern och tre gånger sommartiden, ehuru af räkenskaperna visar sig, att den under sommaren kommit till stånd blott två gånger hvarje vecka. Men då räkenskaperna tillika upplysa, att inkomsten för passagerare och paketer ä denna linie uppgått under Januari - April månader i medeltal till 567: 31. Maj » » 601: 30. Juni—September » » » 51: 34. Oktober och November » » » — 17*: 64. samt » December » » •••• 792: 80, torde med skäl kunna ifrågasättas, huruvida icke denna diligensförbindelse om sommaren kunnat helt och hållet indragas, då kommunikationen mellan dessa städer uppehållits af icke mindre än fyra ångfartyg, och för mellanliggande orters brefvexling en mindre post utan tvifvel kunnat vara fullt tillräcklig. § 4. Den 16 September förrättade Revisorerne inventering af Post-verkets säkerhetshandlingar, hvilka befunnos i behörig ordning. Verkets fordringar uti obligationer utgjorde vid 1862 års slut 883,300; under år 1863 hafva utlottats och försålts 371,300. men inköpts 181,300. 190,000. så att behållningen vid sistlidet års slut utgjorde 693,300.
Jag var då 17 år. Först blef jag förtviflad och hopplös, men så småningom repade jag mod. Penningar kunde jag väl förtjena, sedan kunde jag ju resa, få lära något och gå framåt. Hos mig följa beslut och handling omedelbart på hvarandra; inom två månader hade jag antagit och tillträdt plats som gouvernante. Det gaf mig ett arbete må ni tro! Jag hade ju drömt bort min skoltid och kunde egentligen ingenting. Jag hade till att börja med endast en lärjunge. Hennes mor hade dött då flickan föddes och hon hade vuxit upp utan någon vidare tillsyn; hon hade redan satt ett par gouvernanters tålamod på hårda prof. Jag hade en sträng husbonde; en allvarlig, kraftfull man, vand att obetingadt göra sin vilja gällande öfver alla med hvilka han kom i beröring; han besökte ofta skolrummet under lectionstimmarne, ty han intresserade sig mycket för undervisningen, detta eggade mig, och jag ville visa att jag dugde till något. Jag köpte mig läroböcker och pluggläste om nättema för att eröfra mig sjelf de kunskaper, jag skulle bibringa min lärjunge. Undervisningen gick rätt bra och min husbonde tycktes vara belåten med mig. Jag förde en kort, tyst och förbittrad kamp mot min elevs baksluga egensinne, den slutade så, att hon icke allenast måste böja sig utan äfven kom att hålla af mig liksom jag af henne. Vistandet i det qväkarlika huset föreföll mig rätt angenämt och jag arbetade träget. Sex timmar voro mitt husbondfolks, den öfriga tiden var min egen, men den skulle räcka till mycket. Jag var tvungen att hålla min garderob i god ordning; jag studerade vanliga skolämnen, öfvade mig i musik och ritade. Mången natt satt jag vid boken eller staffliet ända till klockan 2–3 –4, och ändå började vi skolan klockan 8 på morgonen, men allt går lätt då man ännu kan hoppas, och det gjorde jag. Jag sparade hvad jag förtjent och hoppades på framtiden. För en tafla fick jag 75 kronor, och det var en stor summa för mig; jag satte ofantligt högt värde på penningar – ty för dem kunde jag ju få lära något.
Han kan visserligen, i sednare fallet, blifva mera försigtig och möjligen undvika påtagliga anledn:r till förebråelser; men den kärlek eller lust för embetets utöfning, som drager halfva lasset, kommer troi. att mångenstädes saknas. I stället för personer med insigter och sjelfständiga tänkesätt, torde man småningom bilda en corps af ögontjenare och lycksökare. Lägger man härtill, att den nyl. beslutade löneregleringen för Landtstatens Tjenstemän, åtminstone efter hvad de sjelfva påslå, i allmänhet försämrat i stället för att förbättra deras vilkor, så skall man lätt finna att nästan all upmuntran framdeles kommer att saknas för dugliga och karaklersfasta män, att egna sig åt dessa ganska mödosamma befattningar, som dessutom taga verklig duglighet i anspråk och för det egentliga folkel äro vigtigare än de flesta andra tjenster. Jag hemställer hvad resultatet af dessa förhållanden kan blifva i en kanske, icke så långt aflägsen framtid. På dessa grunder, hvilka kunde vida omständligare utvecklas, om jag för tillfället ansåge det erforderligt, föreslår jag att II. St:r må hos K. M. i underd:het anhålla, att den Landsh:ne i 66 § af i Landshrge-instruktionen d. 10 Nov. 1855 förlänta rätt att från tjensteutöfning skilja der upräknade LandtstatsTjenstemän, må inskränkas till det fall, när de brista i redovisning af allmänna medel eller beträdas med ored lighet, då likväl, i sammanhang dermed, åtal inför 94 Don 3 December f. m. vederbörlig domstol eller myndighet genast skall emot den felaktige anställas samt suspensionsåtgärden omedelbart underställas samma myndighets pröfning. Bland de flera anmärknir, som i öfrigt erbjuda sig mot den nya Landsb:ge-instrukt:n, vill jag först här specielt uptaga följande såsom mera vigtiga. Uti 10 § stadgas, det K. Bef:h:de äga att för handhafvande af allmän ordning och säkerhet, uti sådana fall, der ansvar i lag ej är bestämdt, stadga erforderliga vitén. Häremot framställer
Författningar icke förbjuda utan snarare ålägga Judar att såsom tjenstehjon betjena hvarannan, sådant likväl icke skall ske; att då Utskottet föreslagit att Judarne genom Penninge lån i silfver till det all nanna måtte kunna förvärfva sig frihet til' ytter, -are etablissement här i landet, hade Utskottet : -ängen förutsatt, att 'Judarne äro i Oeconomi ! t afseende skadlige , efter erhållandet af mnt.en måste göras dem på nämnde sätt besvärligt ;h j,ié Mandet* 7o, godt» 54^ Den 5 Juli. godtgöras med penninge-tillskott under namn af län, i hvilket fall Utskottet, efter Herr Stabecks tanka, bordt bestämma, huru stor den skada anses vara som Judarne tillfoga Fäderneslandet, eller ock hade Utskottet ansett de rikare Judarna, sorn kunna undvara stone eller mindre Penninge-sumjmor, för de mindst skadeliga eller mest nyttiga, hvilket Herr Stabeck ej kan medgifva; att blotta friheten för Judar, att befatta sig med alla yrken, ej skall leda dem längre än just jemt att i alla fall följa sitt eget behag, och att Ilandet derigenom skulle förlora och ej vinna, derom tror Herr Stabeck talande bevis kunna hämtas af Danska och Polska Staternas exempel; att i fall Judarne tilläts att här i Riket köpa jord, följden deraf blefve, att de i närvarande svåra penninge ställning skulle slå under sig största delen af Landets Fastigheter för jä ^:del af deras verkliga värde och *-:del af ägendoms innehafvare förvandlas till Judars Gårdsfogdar och Drängar. För öfrigt är anmärkt, dels att Utskottet icke uppgifvet, huru förhållas skulle med de i landet födda Judar, som icke mägtade fullgöra penninge deposition, dels att friheten för Personer af Judiska nationen att ingå Giftermål med Christna, vore skadlig och otillbörlig. Herr Stads-Majoren Limnelius anmärker, att
Såsom sådan kan den icke upphäfvas endast genom en förändring i Ridd.Ordn., beroende af Adelns beslut och Konungens sanction, utan dertill fordras, i stöd af Reg.F:s 114 §, II. Sl:s gemensamma beslut. Man kan betrakta saken från en annan sida, ifrån en allmän Statsrättslig synpunkt. Man kan sätta i fråga, huruvida det ur denna synpunkt är rimligt, att ett Stånd företager en så genomgripande förändring, som här är föreslagen, utan de andra Ståndens hörande. Det kan visserligen icke vara utan vigt för de öfrige Stånden, huru R. o. Ad. representeras. Det kan icke vara utan vigt för dem, om R. o. Ad. representerar såsom nu, nästan alla möjliga näringsgrenar, alla möjliga intressen, ehuru visserligen icke i riktigt förhållande; det representerar dem emedlertid alla; men om R. o. Ad. kommer att välja sina representanter, så kan det Den 11 September. 305 det blifva fråga, huruvida alla intressen blifva representerade. Denna förändring kan äfven ur en annan synpunkt, anses vara af vigt för de öfriga Stånden, så till vida sorn genom valen antingen en ensidigt aristocratisk riktning kan gifvas åt Riddarhuset, eller också en ensidigt democratisk. Intetdera kan vara utan vigt för Medstånden. Vidare kunde genom val antalet af representanterna på Riddarhuset bestämmas att vara denna gången 100 ledamöter, en annan gång 10 ledamöter, en annan gång blott en enda. Kan detta vara likgiltigt för de öfrige Stånden? Måste de icke häröfver höras? Vidare förekommer på många ställen i Reg.F., nemi. öfverallt der det talas om ordförandeskap i Ulsk., alt den skall vara ordf. i Utsk., som dertill enligt Ridd.Ordn. är berättigad. Det kan väl icke eller vara likgiltigt för de öfrige Stånden, hvilka af R. o. Ad. i Utsk. blifva ordf. Redan blott ge-, nom denna punkt kan saken, ehuru visserligen i mindre grad än i andra förut nämda afseenden, vara vigtig för de öfriga Stånden.
Bostr. O fakunnighet, ser ni då icke hur oändligt mycket svårare metafysiken är än alla andra vetenskaper? Naturv. Ändtligen. Ja metafysiken är helt enkelt för svår. Omöjlig. Men nu mitt sista ord. Om ni kan visa mig att metafysiken gifvit åt menskligheten något annat än ett exempel på två tusen års vanmagt; om ni kan visa mig att metafysiken funnit en enda sanning, faststalt en enda punkt af sitt program; om ni kan visa mig detta vill jag omvända mig och tro att ni och er metafysik dock är till någon nytta på jorden. Kan ni, eller kan ni inte? Boströmianen tiger; han kan tydligen inta Slut alltså på dialogen.Sedan vi sålunda granskat metafysikens underliga metod, hans ännu underligare sätt att styrka densamma, och till sist de förunderliga resultat eller rättare icke-resultat som på den vägen erhållits, tillkommer det oss att åt all denna underlighet lemna en antaglig förklaring. Ty hvar-för är det väl som menskoanden, i sig sjelf ju ej skef, slagit in på dessa irriga vägar? Hvarför biter sig metafysiken så envist fast vid denna ofruktbara metod, som trotsar allt, bvad ett flertal af millioner menskor mot en hittills funnit rätt och sant? Spörsmålet är tvåtusen år gammalt och mer. Ofta blef det utredt, ofta besvaradt Det är det gamla, oförbränneliga, olycksbringande begäret efter absolut kunskap, eller, som Boström har det, efter » del i guds allvetande ». De störste profeter lärde i alla tider att Gud är obegriplig, kom så Kant och visade hvarför, och från hans tid har naturvetenskapen repat och repat upp, gamma och samma lexa — all mensklig kunskap är relativ. Men metafysiske boströmianen vill ej lyssna. Målet är så lockande. Och som guldmakaren kastar han i kastrullen hypoteser, abstraktioner, lagar, rör om med konst-erfaren hand, e ter vissa logiska metoder, kanske tillochmed under vissa djupsinniga besväijelseformer, men allt förgäf-ves. Guldet vill ej synas. » Del i Guds allvetande » är oss dödlige ej beskärd.
Föredrogos, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet: Stats-Utsk:ts d. 24 dennes bordlagda Utlåt. N;o 31, i ani. af gjorda framställningar om eftergift af kronans rätt till danaarf, fallne efter åtskilliga personer; och 204 Den 31 Januari f. ni. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts sistnämnde dag på bordet lagda Betänk. N:o 36, i ani. af väckta motioner rörande ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken. Anmäldes och bordlädes: Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 29, aiig:de Riksg.-Kont:s förvaltning linder den tid, som förflutit sedan början af 1862 och 1863 års riksdag; äfvensom Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkm: N:o 37, i ani. af väckt motion ang:de inseendet öfver Rikets högre landtbruks-institut, förvaltningen af desamma och undervisningen derstädes m. m.; N:o 38, i ani. af väckt motion om återinförande af tull stämpling å varor, som från utrikes ort inkomma; och N:o 39, i ani. af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. Onsdagen den 31 Januari 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdrag för d. 27 dennes, och upplästes för justering protokollet för den 20 December sisth år; hvarefter anmälte sig och yttrade Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Med vördsamt åberopande af min den 20 nästl. December afgifna reservation och protest emot Höglofl. 11. o. Ad:ns då fattade beslut i afseende å Höglofl. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Sålunda benad fisk, lagd på hvarje tallrik, då fisksoppa serveras, förhöjer mycket soppans värde. Gösen har inga andra ben än de vid fenorna, ryggbenet o c h de stora benen vid buken o c h är därför den allra bästa fisk för barnen. Lax o c h ål hafva också endast stora ben. Hos strömming o c h sill följa vanligen alla ben med, då man tager bort ryggbenet. Gädda, braxen, sik o c h id hafva så mycket ben ini själfva köttet, att det alltid blir försiktigast att tillförsäkra småttingarne bukstyckena, där aldrig annat än de stora sidobenen finnes. Af. N. 0&gt; •T * Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Glöm ej blomstermissionen! Af E. R — y. ri I vad vill det säga? Hvilken mission skötes l | med blommor ?. » frågar kanske en och annan läsarinna. Att de älskliga små blomstren hafva haft, hafva o c h skola hafva mera än ett ord att säga oss människor, det veta väl de flesta — men det är om ett regelbundet arbete vi nu vilja tala o c h berätta dess historia från början. I Londons norra stadsdel finnes det ena Stockholm bredvid det andra, så oändliga äro sträckorna då man färdas där, o c h hundratusental behöfva hjälp, undervisning, tillsyn af lyckligare lottade. Många äro de sällskap, föreningar o c h kyrkosamfund, s o m arbeta där, men ett af de märkvärdigaste är » Mildmay Missionen », börjad af en framstående prästman, mr William Pennefather, och efter hans död, fortsatt af hans änka, en storslagen, ovanlig kvinna. Hon har vid sin sida utmärkta medhjälpare o c h en hel skara diakonissor, elever o c h fria medhjälparinnor, hvilka tillbringa dagen i de försummade stadsdelarna o c h om aftnarna återvända till sina hem i West End. Därifrån strömma pänningar. till de många olika barmhärtighetsverken, däribland till Bethnal Greens sjukhus för fattiga kvinnor. Detta hus innesluter utom sjuksalarna, äfven rum för möten o c h skollokaler för barn. I det största rummet voro öfver 200 kvinnor samlade till ett s. k. Madensmöte, en vacker vårafton i mars 1875.