Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att före hvarje entreprenads verkställande skulle, efter ett eller flera års dagböcker, uträknas till huru många mil, efter en häst, all från Gästgifvaregården utgjord skjuts sig belöper, samt entreprenören tillförbindas, att af entreprenadsumman afstå ett visst, efter detta miltal proportioneradt belopp för hvarje skillings möjligen blifvande förhöjning af skjutslegan. Härigenom vore icke allenast en gräns satt för denna skatts öfverdrifna tillvext, utan äfven den väg beträdd, på hvilken man kunde hoppas att i framtiden, då mera erfarenhet af detta förslags verkan vunnits, befria jorden från denna tryckande börda. Om remiss af denna min motion till Ekou.Utsk. får jag vördsamt anhålla. Begärdes på bordet. Hr Cederschiöld, Gust. upläste 2:ne motioner af följande innehåll: 1:0 Allt samhälle måste grandas på lag; och för att vinna behörig helgd, måste denna strängt tillämpas. Det samhälle, hvars lagar icke respekteras, befinner sig på raka vägen till förderf och uplösning. När ett lagbud blifvit föråldradt och af allmänna opinionen utdömdt, måste det förändras och annat mera tidsenligt sättas i stället. Den åt högsta makten lemnade nåderätt är icke ämnad att ersätta en dålig lag; utan endast att i fall, som lagen icke kan förut bestämma, tillse det icke lagens tillämpning blir grym och barbarisk. Lagen är regel, nåd endast undantag. Ett motsatt förhållande är onaturligt. En af Lagberedningens ledamöter har i detta afseende yttrat: »Det är. rätt väl, att det funnit.s och finnes nåd till i verlden, ty. »derigenom har menniskoslägte! blifvit, och skall troligen ännu »blifva, förskonadt från många grymheter; men nåden må ej anli»tas i otid. Der lagstiftare och lagskipare kunna hjelpa sig sjelfva, »är nådens mellankomst öfverflödig; der bör lagen hafva sin gång, »och straffet mätas efter de,vanliga grunderna.
Ett, och, efter min lanke, det förnämsta, ehuru föga använda, af de i lag anvisade botemedlen mot det onda, ligger i den för Justitie-ombudsmannen stadgade skyldighet att anmärka bristerna uti lagar och författningar samt uppgifva förslag till deras förbättring. Nuvarande Justitie-ombudsmannen har i sina embetsberättelser väl framställt några la exempel på stridig lagtolkning, men ännu färre och af jemförelsevis ringa vigt äro de af Justitie-ombudsmannen väckta förslag till lagförbättring. Hvad Justitie-ombuds - Lag-Utskottets Utlåtande N.-o <4. 23 mannen härvid underlåtit, torde dock, vid betraktande af hvad hans företrädare i cmbetet, hvilkas förvaltning deraf blifvit af Rikets Ständer i allo godkänd, i ämnet åtgjort, icke böra serdeles mycket läggas honom lill last, men jag anser frågan vara af allt för stor vigt att kunna med lystnad förbigås.
Lagerbjelke: Jag befarar, att sådana enskilda sam tal eller uplysningar, som de, hvilka lätteligen skulle kunna upkomma genom dylika förfrågningar, som den siste värde talaren -gjort, alltför mycket skulle komma att uptaga It. o. Ad.ms tid, derest de finge fortfara. Jag vilt derföre vara ganska kort. Hittills har det varit ett bland de mest begagnade missbruken i städerna, att en näringsidkare, som haft ganska stora inkomster, för taxeringskomitén upgifvit att alltsammans åtgått till hans lifsuppehälle, så att intet öfverskott deraf upstått, som kunnat påföras bevillning. Detta missbruk, förr ganska allmänt, har man dock på sednare tider genom föreskrifter sökt motarbeta. När man vill beskatta eu näringsidkares inkomst, så menar man dermed den inkomst, han af sin rörelse har, oberoende af hans egen förmögenhet. Om en rörelse gifver en viss summa, så är det ju för denna rörelse alldeles främmande, om näringsidkaren lefver så, att det åtgår mycket penningar, eller så, att det upstår ett öfverskott ; men beskattningen bör rätta sig efter förmögenheten eller inkomsten af rörelsen, — icke efter hvad som möjligen kan återstå, sedan lefnadskostnadeu blifvit bestridd. Jag anhåller om bifall. Hr Printzensköld: Det är märkvärdigt, att när jag talar om kapital, som också skall beskattas, och som möjligen kan till någon del försvinna, så talar Gr. Lagerbjelke om rörelse, om hvilken deremot jag icke nämnt ett enda ord. Jag vet nog, att intet afdrag får göras, då det är fråga om inkomsten; men nu är det fråga om det flinthårda kapitalet, hvilket man skall upsöka i hvarje skattskyldigs ficka, och beräkna, att det afkastar ett visst belopp, som skall beskattas. Det är detta penniugekapital, sora kan behöfva användas till hvarjehanda ändamål, så att det slutligen försvinner. Om jag nu kan bevisa, att det åtgått till Jefnadskostnadens bestridande, så får jag icke beräkna någon minskning i skatten. Det är detta, som min anmärkning gäller, men derpå har Hr Gr:n icke svarat ett enda ord.
Utskotten hafva blott citerat en paragraf utur 1812 års Författning, angående Beväringsmanskapet, hvilken jag ej kan finna hafva något sammanhang med det uti Kongl. Majrts Nådiga proposition framställde ämne; och hvilken paragraf Utskotten hafva gifvit en tydning, som öfverensstämmer med det af Utskotten sökte resultat. Denna tydning är derjemte stödd på en analogi, hvilken vid minsta ljus, som kastas derpå, reduceras till intet. Utskotten säga, att som Rotehållarne vid de indelte InfanteriRegementerne, genom 4 §• af Kongl. Förordningen den 3o December 1819, uttryckligen äro befriade från allt bidrag till munderingens underhållande, under hela den tid Den aa Junii e. m. t3t kriget fortfar, så anse Utskotten Båtsmanshållet äfven böra befrias från vacance-afgifts erläggande i krig för den vacanta Båtsmannens beklädnad. Eller med andra ord: eftersom Rotehållare vid Infanteriet äro frikallade från att utgöra en afgift, som det aldrig ålegat dem utgöra, så böra Rustoch Rotehållare vid Båtsman shållet äfven frikallas från en utgift, som det alltid ålegat dem att utgöra. Jag kap ej finna detta vara någon gifven slutföljd, och anhåller derföre om återremiss, med önskan att Utskotten ville närmare undersöka förhållandet, och derefter afgifva ett nytt Utlåtande, som då måhända föranleder till ett annat resultat, än det nu framlagde. Friherre Cederström* Jacob: Äfven jag har reserverat mig emot Utskottens Utlåtande, och åberopar hvad jag i reservationen anfört. Det vilkor, som 1812 bestämdes för Beväringsskyldighetens åtagande, var, att Rotehållare skulle slippa recrutering under krig, men detta medförde ingalunda befrielse frånbeklädnadsskyldigheten, der den förut ägde rum. Båtsmanshållet har alltid haft åliggande, att bekläda sin Båtsman under krig; och jag finner det icke billigt, att de, som händelsevis få sina Rotar vacante under kriget, skola befrias från detta åliggande.
Hr Cederschjölds motion, att förslaget till förändring af 5g § Riksd.-Ordn. snart måtte till afgörande företagas, får jag till II. R. o. Ad., och särskildt till den värde Motionären, hemställa, om icke ändamålet lämpligare kumle vinnas derigenom, att R. o. Ad. anmodade det blifvande Constit.-Utsk. att skyndsamt inkomma med uppgift på alla sedan sista Riksdag livilande Grund lags-frågor. En sådan inmissivering har vid alla föregående Riksdagar blifvit iakttagen, ehuru något bestämdt härom icke finnes i Riksd.- Ordn. föreskrifvet, och jag tror den icke vara att betrakta blott såsom en tom formalitet; ty deri ligger en icke onyttig controll öfver authenticiteten af de förslag, hvaröfver R. St. kunna komma att besluta. Flere förslag till Grundlags-förändringar kunna dessutom stå i ett så omedelbart sammanhang, att de icke böra fräs hvarandra lösryckas. Skulle nu dessa ex inciclenti och hvart för sig till afgörande företagas, utan att vara i ett sammanhang af Constit.- Utsk. uppgifne, kunde många icke påminna sig, att andra dermed gemenskap ägande förändringar voro i fråga, hvar - 54 Den 4 Februarii f. ra. igenom oredor lätt skulle uppkomma uti besluten. Af dessa skäl tager jag mig friheten hemställa, om icke Hr Cederschjöld ville förändra sitt förslag sålunda, att Constit.- Utsk. måtte anmodas att till Pi. St. skyndsamligen inkomma med alla sedan sista Riksdag livilande förslag till Grundlags-förändringar, hvarefter ordningen för deras föredragning kunde i Talmans-conclaven afgöras. Frih. Ehrenborgh, Casper Will).: Såsom utsedd Ledamot i Constit.-Utsk. tror jag mig böra nämna, att det varit vanligt, att de från föregående Riksdag livilande Grundlags-förslag blifvit till Stånden öfverlemnade, så fort de hunnit tryckas. Som R. o. Ad. har flere af Const.- Utsk:s Ledamöter bland sig nu närvarande, anser jag en särskild anmodan till Utsk. i detta afseende vara öfverflödig.
hälsad tystnad, du som okränkt äger rikedom, som orden mvnta ut, hälsad stillhet, du som gifver seger, oron blott ^ger löften som tribut. 3 samlad kraft hvart jätteträd sig höjer, en värld för sig, upprepad hundrafaldt, men ej som rörelse sig lifvet röjer, det röjes blott i form och i gestalt. I DU N) 893 tAllt syns forstenadt af sin egen vilja, då lifvets högsta fullhet nådde det. Jiär tiden mist sitt mått, jag kan ej skilja sekunden mera ifrån evighet. V i äro komna — icke ett godt, utan ett ondt stycke på väg nedåt på nöjenas skala; man kan därför icke förundra sig stort öfver, att tråkigheten vill bemäktiga sig herraväldet öfver nöjesdyrkarnes sinnen, trots vederbörandes alla krampaktiga ansträngningar att söka roa genom det låga, simpla, fula och föri därfliga. ~öch genom dunkel, som af aning skälfver, Tråkigheten breder ut sig till den grad, och ljus, som skimrar matt med minnets icke minst bland ungdomen, att man ibland glans, frestas säga: tråkigheten kom och både glädmin väg går inåt, där en skogssjö hvälfver jen och sorgen togo afsked. T y visst och en speglad himmel mellan trädens krans. säkert är det, att de själar, som ej förmå känna en stor, upplyftande glädje, känna icke heller en sådan sorg, om hvilken man kan ^Där sitter lyckan, hennes klädnad breder säga, att den är efter Guds sinne, emedan sig hvit som skum, där hafvet fordom bröt, den leder till andlig utveckling och mognad vid hennes sida tyst min bädd jag reder samt skapar fasta hållpunkter för hjärta och själ. och hvilar hufvudct i hennes sköt. Ofta se vi ju, huru en förlust, olycka eller motgång blott väfver en ännu tätare, ännu Som spörjande sin blick mot min hon mera grå dimma af tråkighet, stegrad ända sänker, till lifsleda, öfver våra medmänniskors yttre med handen lått min panna hon berör; och inre värld, och ibland kan det se ut, på himlen ren den första stjärnan blänker, som om hela vårt samhällslif skulle inhöljas och mellan västerns stammar dagen dör.
I anledning af denna Motion och vid föredragningen deraf till Remiss, har Herr Friherre von Schultzenheim C. till Höglofl. Ridderskapels och Adelns Protocoil sig utlåtit , att LagFörslaget till nya KrigsArtiklar val vore under granskning, men hunne san» nolikt icke att fullbordas under den tid Rikets Ständer ännu kunna vara samlade. I öfrigt stadgade 55 §. Riksdagsordningen uttryckligen hvilka delar af KrigsRagen borda 26 Lagsamt Allm. Besv. o.Oec.Ursk.Utl.ltitQ ig. Rikets Stander tillställas; och då granskningen aE en rent af militairisk Författning icke, i Friherre von Schult zenheims tanka , tillhörde Rikets Höglofl. Ständers Lagutskott, har han icke eller ansett någon underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit i förevarande ämne vara nödig eller behörig. Detta hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och då det förslag till förändrade KrigsLagar, som är under utarbetning, icke ännu torde vara så vida fullbordadt, ali Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tili Samtlige Riks-Ståndens Protocoll, Innehållande de Handlingar, hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade,' såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, samt Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag vid Lagtima Riksdagen i Stockholm 1823. Nionde Samlingen. Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, innefattande Beslut. I:sta Bandet.] STOCKHOLM, Tryckt hos Elmén och Granberg, J.P. Lindks Enka, F. B. Nestius, Z.
I öfverensstämmelse med dessa grander och med fästadt afseende, dels å angelägenheten af jernvägs-anläggningens befrämjande, dels å statens skäliga anspråk på ersättning lör de bidrag, som dertill varda anvisade, hafva i anledning af E. K. M:S högstberörde nådiga skrifvelse, Rikets Ständer, för sin del, beslutat som följer: l:o Staten förbinder sig att, i händelse under ett eller flera af de femton år, som förflyta näst efter den ifrågaställde jernbanans emellan Örebro och Hult öppnande till allmän trafik, jern vägs-bolagets årliga nettoinkomst skulle, enligt behörigen granskade bokslut, understiga 129,600 r:dr, motsvarande 4 procents ränta å den beräknade anläggningskostnaden 3,240,000 r:dr, godtgöra bolaget fyllnaden i nämnde räntebelopp; kunnande denna statens ansvarighet i intet fall utsträckas utöfver 129,600 r.dr för året, hvaremot derest anläggnings-kostnaden icke skulle uppgå till förslagssumma!!, berörde ansvarighet inskränkes till ett belopp, svarande emot 4 procent å den verkliga utgiften, deruti likväl inberäknad fem procents ränta å aktie-kapitalet under byggnadstiden. 2:o Bolaget åligger att, i öfverensstämmelse med det reglemente, som af E. K. M. i nåder utfärdas, fortfarande underhålla jernvägen i fullt ändamålsenligt skick; skolande sådant genom vederbörlig besigtning årligen styrkas, innan utdelning å jernvägs-aktierne får ega runi. 3:0 Staten må, när så pröfvas lämpligt, ega att från bolaget inlösa jernbanan med verkstäder, lokomotiver, vagnar och öfriga tillhörigheter. Sker sådan inlösen inom femtio år efter banans öppnande till allmän trafik, skall lösesumman sålunda bestämmas, att, sedan egendomen blifvit värderad af en utaf ojäfvige och sakkunnige personer bestående kommitté, hvars ledamöter utses till hälften af E. K. M. och till den andra af bolaget, samt sjelfve utom sig välja en ordförande, det af bemälde kommitté fastställda värde förhöjes med tjugufem procent.
U9 I planen för embetets stiftelse är dock visligen förebygdt, att detsamma må kunna länge missbrukas, vare sig af innehafvarens oförmåga, hans bristande nit eller orättrådighet, enär vid hvarje återkommande riksdag landets Representanter äga att genom nytt val om embetet förfoga. Stockholm i Oktober 1862. IV. A. Fröman. Arvid Ulrich. ■ c !<!>;■> .> : i' *tVn;> -i;‘.W:; . ■'1 5 ‘ v t? nar • ■ BILAGOR TILL RIKETS STÄNDERS JUSTITIE OMBUDSMANS BERÄTTELSE 1862, STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1862. N JJIT mmhwi mimmi o mimi tnm/in mm I * • Uppgifter från de särskilda Kongl. Stats-departemenlen på Rikets Ständers under Riksdagen åren 4859 och 4860 aflåtne underdåniga skrivelser, jemte anteckning om de åtgärder, som i anledning deraf blifvit vidlagne. *) l:o Ston yl. tJtrikes-departementet, l:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 19 September 1860, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens Tredje Hufvud-Titel (133) 1860 den 20 Oktober inför Kongl. Majit i underdånighet föredragen, och i vanlig ordning lill verkställighet befordräd. 2.o Fionyl. Bjandtförsvar.s-departementet. 2:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 18 Januari 1860, angående befrielse från rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands Län (9.) 1860 den 7 Februari i underdånighet föredragen: och hvad Kongl. Majit med Rikets Ständer beslutit i afseende å hemmanet Ansätts befrielse från den åsätta roteringen, under dervid stadgade vilkor, blef Kammar-kollegium meddeladt till behörig underdånig efterrättelse och vederbörandes förständigande.
Kalonymos såg ängsligt forskande i den gamles ögon. En hädelse mot de döda tycktes honom rådet. Men Abrahamha-Kohens åldrade ansikte talade med makten af visdom, som mognat och grånat, och det kom ro öfver ynglingen, när rabbinen lade en hvit duk på hans hjässa och välsignade hans vandring. Då tog han stenen och bar den till kyrkogården, som låg bland fälten på den vida slätten, omgärdad af stenmurar. Men den vanliga dysterheten var i afton borta från hvad judarna bruka kalla Israels trädgård. Videt susade icke denna afton därinne på kyrkogården som eljes om de fångna harporna vid strömmarna i Babylon, men prasslade gladt och luftigt för vårvädret. Den svarta flädern, afskedets och skilsmässornas träd, höljdes af stora, hvita blomklasar, hvilkas kryddoft gaf den inneslutna platsen en lukt af lugnt och väl tilläst hem. Genom den högblå, genomskinliga luften kommo flyttfåglarna på flaxande vingar och bragte bud om att det åter var sommar i Canaan, och att mandelträdens blom och vinstockarnas rankor lyste öfver det heliga bergets grusade tempelstad. Kalonymos föll på knä och bad: »Fader, du, som jag aldrig känt, men som jag ständigt ser bredvid mig i aftonskuggan, grå och böjd, som jag en gång skall blifva – moder, du, som nyss knutit hufvan på ditt hvita hufvud och gått bort, men som jag väntar åter skall träda öfver tröskeln, blott det rör vid rigeln på vår dörr – se, vid edra fötter lägger jag detta hämndens tecken, ty nu känner jag, att I själfva fostrat mitt hjärta till att dela kärlek och icke till att dela hat.» Så, och med andra ord och böner, hvilka hans själ samlat och diktat utan att han själf visste därom, på ensamma vandringar och under tysta nattvakor, men hvilka nu af sig själfva kommo på hans tunga, lade han stenen sakta på den tillmyllade grafven, som dödgräfvaren redan täckt med gröna, växande grästorfvor. Kalonymos gick hem i den svala blå aftonen.
Med afseende derå, att Silke, rått och ofärgadtj är en rudimateria för Sidenfabricationen i landet, som fordrar en serskild uppmuntran, och att införseltullen hittills endast utgjort 2 sk. per Skålp:<J, har jag, följande andra hufvudgrunden uti Utskottets Betänkande N:o 29, för min del funnit alldeles olämpligt, att, såsom nu blifvit föreslaget, på en gång tredubbelt öka tullbeloppet till 6 sk. och ansett, att, om någon förhöjning bort ega rum, den kunnat och bort stanna vid 3 sk. per skålpund. Vid jemförelse af de i andra och fjerde punkterne bland i förra Betänkandet upptagne hufvudgrunder, innefattande föreskrifter: att alla råämnen, hvarå erforderlig tillgång inom landet saknas och hvilka är o föremål för inhemsk förädling, må införas mot låg tullafgift, och att alla naturoch konslproducter, som ej kunna inom landet åstadkommas men utgöra ett allmänt behof för consumtionen, underkastas en i allmänhet, med hänseende till förhållandena lindrig afgift, har jag ansett det utgöra en motsägelse att, såsom Utskottet föreslagit, höja införseltullen å rädt Socker af Mascovad m. m. från 1 sk. 6 r;st., sorn den nu utgör, till 3 sk. per skålp:d samt å krossadt, lump och Havanna Terres, frun 4 sk" till 6 sk. per skålprd.
Utskottet icke meddelat något särskildt yttrande, i anledning af yrkandet om jemnlik rätt, sa för bergsmän, som för bruksidkare, att nyttja köpekol. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet till pröfning förehaft och får i anledning deraf förklara, att Utskottet, i den förmodan, sorn sedermera af Motionairens eget medgifvande blifvit styrkt, att motionen förnämligast härledt sig från de förhållanden, som i afseende på bergsmanna handteringen i Riksdagsmannen Longbergs hemvist egde rum, väl utsträckt sitt yttrande äfven till Ofvansjö och Thorsåkers bergslag, men likväl först då, sedan Utskottet förut betraktat frågan ur en vidsträcktare synpunct, eller i afseende på dess inflytande på bergsmanna rörelsen i allmänhet. Det är äfven, under denna sednare åsigt, som Utskottet 6ökt visa, att friheten uti bergsmanna handteringen i sednare tider blifvit betydligen utvidgad, och att den, vid närvarande omständigheter, om den vidare utsträcktes, skulle på ett menligt sätt rub - ijj&o Best), och Ekon, Utsk. Betånkanclen, ba ds förhållanden, som ega runi, dels i~ mellan denna handtering och bruksrörelsen inbördes, dels imellan bergsmanna handteringens särskilda delar.
Går den make, till hvilken arfve-jord f örlänad blifvit, i annat gifte, falle jorden hem till den döde makens barn eller andra arfvingar. $ *• Gifver någon bort sin bördköpta jord genom testamente till annan än den, hvilken så skyld är, sorn i § 1 sägs, håfve arfvinge makt att lösa den åter innan laga ständ åkommer efter det värde, som den är köpt före. Gälde ock åter all derå gjord nödig förbättring. $ 3. Ar efter testamentsgifvare omyndigt barn, som ej äger något till föda och uppfostran, då skall det först, efter stånd och vilkor, så mycket lemnäs, som domaren skäligt prof var, till dess det sig sjelft nära kan. $ 4- Testamente må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del, sorn gifvit häfver. 8 Lag-Utskottets Utlåtande, Nx> 66. $ 5- Gifver någon mer, än lag säger; varde dd testamentet rättadt efter lagen, och gålle i allt öfrigt. Ej må ock någon föra i testamente in j att hvar som det klandrar, skall vid dess arfsrätt skiljd varda. Jorda-balken. 8 kapitlet. $ 3. i mom. Eger man jord, hus eller tomt i staden; håfve våld bortgifva hälften derafj eh vad det är ärfdt eller afladt. Stockholm den 27 November 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Lag-Utskoltets Betänkande, N:o 67. 1 !¥:o (St. Arik. lill Exp.-Utsk. d. 29 Nov. 1SS4, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af förbudet emot tryckta eller graverade invisningars begagnande emellan enskilde personer. Det enda stadgande, som 1734 års lagstiftare meddelade i afseende på invisning, förekommer i 6 § af Utsöknings-Balkens 4 kapitel. Deri talas emedlertid blott om invisnings juridiska följder.
Det gäller Kung och fosterland. Än Senare: Alf hoppar som en fullkomlig liten zeraf och är så söt i sina små hvita lenogvingar, att man aldrig kan se sig mätt på honom. Första dagen bara sparkade och skrek den älsklingen och sa, att han inte alls ville flyga till Gud ännu — tänk så sött! — men då hittade jag på att stoppa vingarna pin fulla med karameller och pepparkakor, och nu är han så kär i dem, att han inte ger sig med mindre än han får ha dem hos sig i sängen på natten. Så mycket uträttar lämpor! Senare: Jag är alldeles vek i benen — och i hufvudet och öfverallt. Alf tiger, tiger som muren, istället för att, som han bör, ropa: »Länge lefve vår vänsälle Kung!» Jag har bedt honom på mina knän, jag har nästan gifvit ihjäl honom med hjortronsylt — det bästa han vet, och tömt järnkramhandlarens hela leksakslager, men utan resultat. Där riktigt ser man följderna af ett för strängt uppfostringssätt! Han vågar naturligtvis inte tala, det stackars barnet! Min enda förhoppning är att Majestätet, som ju är så innerligt Nådigt att vara FarFar på samma gång som Kung, ska förstå blomsterspråket, understödt af ett par de skönaste blå barnögon, ett ljust lockigt hår och en liten rosenknopp till mun, som bara har det felet att inte öppna sig när den bör. Senare: Herrarna grälar! Vi grälar! Hela stan grälar! Dagen därpå: Solsken igen. Ruffen och borgmästaren, som i den här frågan värkligen visat stort intresse, har rådt på de andra. Det ska bli samma slags vin vid alla borden! Samma dag på kvällen i sängkammaren. Ruffen och jag sitter på fulingen och håller hvarandra hårdt hårdt i hand. Han är fuktig i ögonen, jag blank om nästippen. »Herre Gud, Ruffen», sa jag till sist, »hvem kunde tro något sådant för trettio år se’n, när vi började med en tunna sill och hela boden på kredit!» Gustaf teg. Men nu gjorde det ingenting att han teg, för jag kände att han förstod mig ändå. Ja, så föll jag honom om halsen och kysste honom. Och så grät och skrattade jag om hvarannat, och så kysste jag honom igen.