Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet ingen annan utväg, än att nedsätta creditivel ät hypolheksföreningar, och öfverlemna den summa, som derigenom blefve begagnelig, lill sådane privatbanker, som ville sig med spanmälsbelåning befatta. Men här förekommer ännu en annan omständighet, som bör tagas i betraktande. Frih. Hermelin har omtalat huruledes man får belåna spanmål i Finska Banken. Dervid förekommer likväl den stora skillnaden, alt Finska spaumälen är ritorr. Huru är förhållandet hos oss? Alldeles motsatt. Det torde således vara äfventyrlig! och ovisst, i hvad mån privalbankerne våga inlåta sig i spanmälsbelåning. Saken är hos oss ännu ny. När nu Sländerne beviljat nedsättning af räntan ifrån 5 lill 3 proc., så hafva de gjort hvad möjligen göras kunnat, för att tillse huruvida delta slags belåning verkligen låter sig verkställa. Men innan man erfarit att ens någon begynnelse dertill blifvit gjord, anser jag det vara en öfverdrift att dertill anslå större summor än tillförene, hvilket egentligen vore ett skryt, utan verkställighet. Först när en sådan belåning blifvit varaktig, eller åtminstone är börjad, kan liden vara inne att anslå större summor. Men alt innan någon enda lunna blifvit belånad, öka anslaget pä föreslaget sätt, det synes mig vara förhastande. Vill man likväl göra ett sådant, och tro Hrr landtman sig dermed göra en tjenst ät landtbruket, dä må man minska anslaget lill hypotheksföreningarne. Det af Frih. Cederström föreslagna tillägget, att, i mån af tillgångarne, kunna öka anslaget, är visserligen icke vådligt för Banken, men deremot anser jag alltid för äfventyrligt att åt Bancofullm:s beptöfvande öfverlemna afgörande!, huru mycket Banken tål; ty min erfarenhet är, all hvarje gäng fråga varit, huruvida Banken tål större sedelutsläppning, så har pluralitelen alltid svarat ja. Om de äfven hädanefter skulle dermed fortfara, så anser jag det kunna blifva farligt, och således vara försigtigare att i detta hänseende hellre inskränka Fullmäktige, än att gifva dem lösa tyglar. Frih.
Brefvet den 6 Maj 1845, tillökning i anslaget för Stadens Polis åren 1845 och 1846 af 4,000 R:dr årligen, och enligt Kongl. Brefvet den 6 Februari 1845 extra anslag till säkerhetsanstalters vidtagande samma år (i,000 R:dr, likasom år 1847 till enahanda ändamål 7,000 R:dr. Stat: En Fångpredikant . Kapellanerne vid Storkyrkan 4:o. Öfriga Utgifterne: Aflöning för Magistraten, dess Tjensteman och Betjente samt de under Drätsel-Kommissionen lydande Tjensteman och Betjente . Publika Byggnader, hvarmed förstås nybyggnadsoch muddringsarbeten samt underhåll af Stadens hus, hamnar, broar och bryggor, tillika med särskilda, på Stadens omvårdnad beroende lägenheter . De hufvudsakligaste byggnadsföretag, som af ofvanslående belopp blifvit bekostade, äro följande:
Preste-ståndet den i3 Borgare-slåndet den i5 Bonde-ståndet den l5 Rikets Ständers underdåniga skrifvelsej angående indragning af Svenska postkontoret i Hamburg. (Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 61.) S. A. K. I anseende dertill, att det flera gånger skall hafva inträffat, att bref, sorn anländt lill Götheborg med posten öfver Hamburg, försedda med dervarande Svenska postkontorsstämpel, ankommit sednare än de, hvilka genoru Danska postkontoret derstädes varit befordrade, bar hos Rikets Ständer framställning skett derom, huruvida det icke kunde anses tjenlig!, att om förmälde i Hamburg inrättade Svenska postkontor blefve, till hesparning, för statsverket eller postkassan, indraget. Under pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer inhemtat, att utgiflerne för Svenska postinrättningen i Hamburg för närvarande egentligen bo - Expeditions-Ulskottets Förslag lill und. Skrifvelse > N.o j3. 117 stå uti aflöning för postmästaren, uppgående årligen till omkring 2,360 r:dr Hamb. kurant, äfvensom att det med verkliga förhållandet lärer instämma, att brefven, derigenom att de passera der befintliga Svenska postkontor, ofta fördröjas; och enär således den ifrågaställda förändringen synes böra medföra dubbla fördelar, nemligen för de brefvexlande, i afseende på postgångens ökade hastighet, och för statsverket derigenom, att en hittills varande statsutgift, efter all sannolikhet, komme att betydligen minskas, om ej alldeles upphöra; så fa Rikets Ständer, sorn angående postförhållandena i Hamburg och dermed sammanhängande omständigheter icke ega den närmare kännedom, som erfordras, för att kunna föreslå sättet för en reglering härutinnan, hos E. K. M. i underd. hemställa, att, så vidt förhållandena sådant medgifva och lättnad för de brefvexlande samt besparing för statsverket derigenom beredas, Svenska postkontoret i Hamburg måtte indragas och den ifrågavarande postgången på annat sätt ombesörjas.
Det är mig kärt, då jag nu uppstämmer min lofsång öfver detta härliga läkemedel, att jag icke står obeväpnad utan har tungt vägande och öfvertygande bevis i handom. Hvem känner icke detta hvita pulver, för hvars uppfinnande vår lyckliga tid står i tacksamhetsskuld till en af sina största läkare, detta pulver, som trots uppfinnarens medfödda blygsamhet, likväl hålles för ett universalmedel, detta pulver, som redan blifvit oumbärligt i en stor del af Tyskland och i ett par närgränsande provinser? Detta pulver är – uppfinnarens människokärlek skall icke misstyda min afsikt, då jag här offentligen afslöjar hans arcanum – detta pulver är, säger jag, ingenting annat än album graecum eller, om icke just detta, dock till sina verkningar fullkomligt liknande Af allt hvad jag nu sagt, framgår tydligen, att hunden tyckes ha oändligt stora företräden framför människan. Jag känner blott en enda man, som är så god som en hund, och det är doktor ***, och blott ett ting, som är så godt som album graecum, och det är hans pulver, ty det är album graecum. Thy, säger professor Pangloss, ingenting är mera likt en sak, än saken själf.» – Nå? säger unge grefven, när han slutat, och ser upp med en glimt af författarstolthet i sina gråa hökögon. Men gamle grefve Hans har somnat i sin stol. (Altona i jan. 1764.) Öfver Altonas låga hus rufvar ett drypande mörker, och det duggar rått och vått öfver de öde gatorna, där en vandrare, insvept i sin kappa, skrider långsamt framåt, företrädd af en mörk skepnad, som med en lykta kastar ljus öfver marken närmast framför hans fötter. Det brådskar icke med vandrarens ärende, ty han stannar allt som oftast framför ett upplyst fönster och kastar en nyfiken blick in i borgarhemmet, där familjen sitter samlad omkring aftonvarden.
”Kors, min söta pulla, hvarföre står du här så ensam, och gråter till på köpet? Jag vill väl icke förmoda att Erika på något sätt varit stygg emot dig?” Flickan bara lipade, utan att svara. ”Men säg då, min lilla engel, säg för mamma, hvarföre pullan gråter?” ”Pappa har kört ut mig.” ”Det var en annan sak; hvad skulle du göra på kontoret? Har icke mamma sagt sin snälla flicka att hon icke får gå dit? Men det blir alltid spektakel, bara jag är borta. Jag begriper icke hvad den slynan Erika gör, som icke ser efter dig!” ”Jag var inte på kontoret!” snyftade pullan. ”Har då pappa varit nere, och lillan varit olydig?” ”Pappa är hos Erika, och der var jag också; men han sade att jag skulle gå hit och leka; och när jag inte ville vara här ensam, tog pappa mig i armen och slängde mig ut.” Fru N– blef alldeles gulgrön i ansigtet. ”Hvad sade Erika,” frågade hon med darrande röst, ”då pappa körde ut dig?” ”Hon ville följa med; men det fick hon inte, för pappa sade att hon skulle sy fast en knapp i hans väst.” ”Stanna här, min engel! mamma skall nog taga reda på saken: och du skall få en stor tallrik smultron, för det du är mammas kloka och rara pulla.” Fru N– flög till Erikas kammare. Vid dörren stannade hon, för att hemta andan och en smula ordna de orediga fantasier, som togo hennes förnuft i beslag. Stormen var väckt, och den rasade förstörande genom hennes bröst. Skulle hon öppna dörren eller icke? Derinne var allt så fullkomligt tyst, liksom ingen menniska funnits i rummet. Tre à fyra gånger försökte hon att lägga handen på låset; men häftigheten af de afgrundskänslor, hvaraf hon beherrskades, beröfvade henne all fysisk kraft. Slutligen förmådde hon likväl göra ett försök; men det misslyckades, emedan dörren var riglad inifrån. Hvad som nu föregick inom fru N– låter icke beskrifva sig. Förvirrad af svartsjuka och raseri, alldeles ur stånd att tänka, ropade hon Erika med de mest skymfande namn, och befallde henne att i ögonblicket öppna.
R:dt ^ 500: återstoden af 1845 års anslag: för Upsala slifts d:o R:dr 266: 32. , Lunds ,. d.o . , 200: — „ Carlstads d:o „ 166: 32. „ Wisby „ d:o „ 33: 16. n (samma §:s 2:dra morn.), utaf 1845, 1846, 1847 och 1848 års anslag till folkskole-lä rares aflönande (samma § 4 morn.) „ återstoden af 1849, 1850 och 1851 års d:o d:o (129 §:s 1 mom.) det odisponerade beloppet af samma års anslag för folkskolelärare-seminarierna (sistnämnde §:s andra mom.) „ d:o af 1851 års anslag till stipendier för folkskolc-lärare-ele ver (samma §:s 3 mom.) v 666: 32. — 4,131: 31. 11.. 28,855: 11. 6. 600: 500:
Så väl enskilde, som hela menigheter, njuta denna förmon. Men så har icke tillgått med de förhöjda tjenstårens införande i Svenska Kyrkan. Dess egentliga Presterskap har aldrig blifvit tillspordt i detta ämne, men likafullt, år efter annat, sett ganska betänkliga inkräktningar göras på sitt område. Den underdåniga ansökningen, om ett dylikt prerogativ, som antingen sökanden sjelf, eller ti någon förespråkare i hans ställe, ingifvit, liar vanligen varit ansedd såsom ett administrativt mål och blifvit remitterad till något Consistorii utlåtande, högst sällan till Preste-Ståndet under påstående Riksdag, säkert aldrig till Presterskapets hörande vid prestmöten. Det sistnämnda hade dock, efter min oförgripliga mening, varit det enda rätta, helst fleras personliga rättigheter och framtida välfärd alltid varit af sakens utgång beroende. Det Domcapitel, som sålunda svarat eller utlåtit sig i Presterskapets namn, icke allenast för sitt Stifts Prester, utan stundom för hela Rikets, har derigenom blifvit satt i utöfning af en myndighet, hvilken troligen kan anses lika tvåtydig till sin natur, som den varit 12 Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Betänkande N.o j)3. skadlig till sina följder. I synnerhet föreställer jag mig detta varit händelsen, då sådana ansökningar remitterats till Rikets Herrar Erke-Biskoppar, Pro-Caneellerer, Skoldireclioner, Uppfostrings-comitéer, m. fl., de der fått yttra sig i Svenska Presterskapets namn, utan att likväl öfver detsamma innehafva något förmanskap. Enahanda förhållande är det med Stockholms Stads Consistorium, hvilket fått de flesta dylika remisser till besvarande. Domcapitlet har, i hvarje sådant fall, haft för sig en af sina underlydande tjenstemän, hvars välgång en öm styrelse gerna befordrar: och sällan lära bevekande skäl, hemtade af sökandens skicklighet, hafva saknats.
Nits ocb Rikets 8vea ldokkätt insände ocb till lkdvocatbiscals-bmbetet derstädes ökverlemnsde, undersökning ak OokRätten, genom beslut den 12 lulii 1822, körordnadt, att sk^ndsammeligen företagas vid RZdstukvu-Rätton i karlstad, sä val angående alla de uti RandsLsncelliets berörde Rrotocoll anmärkte omständigbeter, som ock om bvad genom körbör med vittnen ocb andre personer, eller eljest skeende n^a angikvelser ocb anmälanden, kunde emot bleman i enahanda afseende förekomma. Vid den till följd barak, i närvaro ak tillförordnad ^ctor samt bloman jemte öfrige vederbörande, inkör särskild Rädstukvu-Rätt i karlstad, köretagne undersökning, bakva de emot bleman gjorde anwärknin 4 Z 24 ^70 8t»ts»c!, banco-IItskottens gar ock angikvels»,' blifvit upptagne unäer ej minäre an 99 särskiläte punkter, öfve,- kvilka DokKätteu, genom Iltslag cleo 20 Naji 182^, sig utlätit. Ilti Dokkättens beiöräs Utslag är, sk anköräe skäl, Kleman kritagen krän ansvarseller ersättningssk^Iäigkel i akseenäe pä sä väl Häe vcl, 5:te lklom. ak ,o:äe, som 56:ke, 83:äje ock 9^8- anmärknivgspunkterne; kvarsmot DokKätten kunnit äet vara ak ransakning»» fulleligen aäagalagät, att Kleman, säsom tjenstgöranäe banäsäecreterare, emottagit äe uti ökrige anmärkningspunkter uppgikne, i DanäsLancelliet inllutne, meäsl, till ell sammanrsknaät belopp sk 6o,Zl5 K:är 19 sk. 7 r:st.
Spelmän, Häradsoch Sockne. * 1: 16. —- Utländning ar, se § 10, mom. 2. 3:o. För följande personer pä landet utgår af giften åter efter nedanstående särskilda grunder, nemligen: Informatorer hos enskilde, lika med tjenstemän, § 2. Läkare, lika med dem i städerne, § 10. Skeppsredare och Fartygs-cgare, å hvad ort och ställe som helst, taxeras lika med dem i städerne, § 9, samt för alla däckade eller odäckade fartyg af minst fem svåra lästers drägt och deröfver, å 3 sk. b:ko pr läst. lika med dem i städerne. § 10. Bevitbvngs-Utshoflets Betänkande, N-.o Si. 51 Skollärare, sora antingen hafva egna skolor eller biträda vid sadane inrättningar, lika med tjenstemän, se § 2. Spanmålshandlande samt 1 taxeras efter deras rörelse, lika med städerne* Timmeroch Brädhandlandej handlande. Veterinär-läkare, lika med dem i städerne, § 10. § 28. l:o. För följande, vid bruk, bergverk och öfriga inrättningar antagne, personer skall afgiften, så vida den icke, beräknad efter tre procent af inkomsten, uppgår till högre belopp, än de här nedan utsatta högsta klass-afgifter, i hvilket fall nämnde procent-beräkning skall iakttagas, bestämmas sålunda: Byggmästare, Skepps-, lika med dem i städerne. Bälgmakare och Garmakare, i två klasser: Första klassen B:ko R:dr 6: Andra d:o d 3: — —• / Chirurger, i två klasser: Första klassen , » 4: Andra d:o ... , » 2: —- — \ Disponenter, Gruf ve-, som af Grufve-egare äro antagne och för deras räkning drifva Grufve-arbetet: Fogdar, Grufe c-, i tre klasser: Vid större Grufvor:
Men skall bristen på instruktion fritaga honom från den förpligtelsen, måste den oekså göra det från alla andra. Herr Gavelius skulle då hvar ken behöfva vårda sig om de allmänna handlingar han omhänder-har, ej heller bl. a. uppsätta fakultetens protokoll, än mindre besöija utskrifter deraf. Denna sista skyldighet har emellertid herr Gavelius aldrig ens ifrågasatt. Herr Thomasson borde då heller ieke hafva på ett så tillmötesgående sätt befriat honom från den af herr v. Sneidern i anspråk tagna förpligtelsen. Summa summarum: antingen befriar bristen på särskild instruktion medicinska fakultetens notarie från alla möjliga embetsåligganden — en konseqvens, som väl icke ens herr Thomasson vill godkänna — eller också måste till hans förpligtelser höra den att lika väl som andra vårdare af offentliga handlingar tillhandahålla allmänheten den myndighets protokoll, som han har om hand. Man inser också lätt de orimliga konseqvenser, hvartill herr Thomassons åsigt skulle leda. Erfordras för den praktiska till-lämpningen af grundlagsbudet om embetshandlingars offentlighet, att särskild instruktion för hvaije fall såsom en tjenstepligt ålägger viss tjenstemsn deras tillhandahållande åt allmänheten, är uppenbarligen deu breda vägen öppnad för administrativt godtycke. Man önskar förhemliga hvad som sker i något visst embets verk. Godt! Laga blott att ingen tjensteman uttryckligen har till skyldighet att besöija expeditionen oeh saken är fkrdig, hemlighetsmakeriets seger vunnen. Att ett otvetydigt grundlags-bud eluderas, hvad gör det när t. o. m. en riksdagens justitieombudsman med lugnaste resignation skrifvit sitt ja och amen till en sådan eludering, ty detta är nästan det märkligaste af allt! Sedan herr Th. funnit det » icke vara utredt », huruvida notarien i medicinska fakulteten är skyldig att tillhandahålla all * mänheten fakultetens protokoll, förklarar han saken ieke till någon vidare åtgärd från hans sida föranleda. Det vill m. a. o. säga: sedan herr Th. kommit till det resultatet, att han icke har anledning till laga beifran emot herrGavelius, anser han saken vara slut.
Herr Nordenfalk anser nödvändig, blifva den, som kommer att antagas på ena sidan, och Utskottets förslag på den andra. Herr Nordenfalk: Det var i anledning af den fråga Friherre Anckarsvärd gjorde, som jag anmälte mig. Jag är till det mesta förekommen af Friherre Palmstjerna, men får upplysa, att 18,357 R:dr 24 sk. utgjorde bristen för Indeldta Infanteriet. Från denna summa skulle gå 6,898 R:dr, om man beräknade hvad Cavalleriet fått i öfverskott, men då, såsom Friherre Palmstjerna nämnt, Utskottet föreslagit, att intet Regemente skall lemna något ifrån sig af indeldta räntor och boställs»!'kastningar, samt Ridderskapet och Adeln äfven tyckes hylla denna princip, sorn åsyftar återförande i möjligaste måtto till Indelningsverket, så har jag trott, att det afdraget ej kunde komma i fråga, utan anhåller om proposition, att ofvannämde 18,357 R'dr 24. sk. nvå tilläggas de af Utskottet föreslagne 48,000 R:dr, hvarigenom summan blir 66,35^ R:dr 24 sk. * Den 5 O c t o b e r e. m. 181 Herr Rosenblad: Jag tror ej, att proposition behöfyer göras på det anslag, som i den ursprungliga Kongl, propositionen finnes uppfördt, hvilket vackt missförstånd öfver saken. Det är, såsom nu och förut är upplyst, grundadt på öfverföringar från det ena Regementet till det andra, och derigenom skulle ett mindre resultat uppkomma; men då Utskottet hyllat den idee, att det vore att rubba Indelningsverket, att taga från det ena Regementet och gifva åt det andra, samt detta blifvit godkändt af Regeringens organer i Krigsärender, så tror jag-, att proposition ej bör göras på Konungens förslag, utan på en rund summa af 66,000 R:dr. Det be hofver då visserligen knappas in här och der, men det bör ock kunna verkställas. Derigenom undvika älven Ständerne, att ingå uti den speciellare plöjningen.
N:o 36, i anledning af väckta motioner för bibehållande af allmogens valfrihet vid klockares tillsättande i Skåne, Halland och Blekinge: bifölls. N:o 37, i anledning af väckt motion om bestämmande af klockares i Lunds stift undervisningsskyldighet; bifölls. N:o 38, i anledning af väckt motion i afseende å de inom Lunds stift såsom klockare anställde prestmans (jenstgörings-skyldighet i deras förstnämnde egenskap: afslogs. N:o 40, i anledning af väckt motion om upphörande af föreskrifven kontroll, i afseende å saltad lax och smör, som sjöledes föres från hamn i Norrbottens eller Vesterbot tens län till annan inrikes ort; bifölls. N:o 41, i anledning af väckt motion om inrättande af ett postkontor vid Säthälla gästgifvaregård i Jönköpings län; bifölls. N:o 42, i anledning af väckt motion om tilldelandet af fri och obegränsad smideioch vågföringsrätt åt alla inom Bergslag privilegierade smidesverkstäder; bifölls. N:o 43, i anledning af väckt motion om upphörande af mätarepenningar för stenkol, som till riket införas; återremitterades. Bih. till B. St. N:o 44, i anledning af väckta motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordina rie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i Komministrarnes aflöning och dels om ändring i sättet för uppbörden af Kyrkoherdarnes inkomster; bifölls. N:o 46, i anledning af väckta motioner, dels om åtgärders vidtagande för beredande af tryggad åborätt till stomhemman, samt annexoch mensalhemman, dels om föreskrifters meddelande, i afseende på hortstädjandet af sistnämnde slags hemman; bifölls. N:o 47, i anledning af väckt fråga om indragning af Krigs-akademien vid Carlberg; bifölls. N:o 48, i anledning af väckt motion om Löfsta och Sättra hemmans skiljande från Färentuna härad samt det förras förening med Sollentuna och det sednares med Svartlösa härad; bifölls.
Af Professoren Doctor Thomander: ”De stater, som år i83t blifvit af Kongl. Majit i Nåder stadfästade för Upsala och Lunds Universitetet-, utfästa åtminstone för den högsta lärare-graden vid begge Universiteten i närmaste nion lika löneförmoner. Professors-lönen i Upsala, 225 T:r spanmål, utgör efter der gällande medelpris, å 7 Ridr pr Tia, 1,5-75 Rdr, hvartill kommer för en del löntagare 200 Ridr hushyre-medel, således summa 1775 Ridr. Professors-lönen i Lund, 3oo T:r spanmål, utgör efter eler gällande medelpris, å 5 Ridr 16 sk. pr Tia, 1,600 Ridr. Rikets Ständer hafva, med föranledande af Nådiga Propositioner, behandlat begge Universiteten lika vid föregående Riksdagar, anslagit ett lika antal .Professorslöner lill lika belopp åt hvartdera, lika belopp såsom extra anslag till byggnader samt lika belopp såsom extra anslag till materielen och slutligen äfven så ordnat, att hvartdera Universitetet skulle erhålla ett lika antal emeriti-löner, äfvenledes lill lika be!op>p. I den Nådiga Propositionen till Rikets nu församlade Ständer var en ny Professors-lön till Medicinska Faeulteten i Lund föreslagen, hvilken ock blifvit af Ständerne beviljad. Med föranledande af enskild motion, hafva Ständerne åt Upsala Universitets Professorer anslagit 3,000 R:dr till lönefyllnader. Äfven af detta slags lönefyllnader hade förra Riksdag beviljat ett lika antal, nemi. 6 åt hvartdera Universitetet. Det förekommer mig, som om lefnadskostnaden i Upsala vore något högre än i Lund, hvadan det icke synes obilligt, att lönen för de äldre Professorerne derstädes utgör 2,075 R:dr, under det att de äldre i Lund böra åtnöjas med 1,900 R:dr.
Adelns Protokoll, genom lämpligt vite förelägga honom viss tid, inom hvilken tryckningen skulle vara fulländad, samt, vid fortsatt försummelse, på sätt 11 § sista mom. stadgar, suspendera honom från tjenst och lön intill nästa riksdag, då .det, borde på Ridd. o. Adelns pröfning ankomma, om lian vidare finge vid sysslan bibehållas eller icke. Af dessa anledningar får Utskottet vördsamt föreslå, att ofvawuäninde 10 § i Riddarhus-Direktionens instruktion må erhålla följande lydelse: 2 Itiddarhus-Utakottets Utlåtande N:o 26. § 10. Vid början af hvarje riksdag bör Direktionen genom Riddarhus-Utskottet till Ridd. o. Adeln inkomma med förslag, huru tryckningen af Ståndets protokoll jemte Utskottets afgifvande utlåtanden ina lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas. Direktionen åligger dessutom tillse, att RiddarhusSekreteraren i afseende på utlemnandet till tryckning i fullständigt skick af Ridd. o. Adelns protokoll, fullgör sina skyldigheter, så att denna tryckning, hvilken i Riksdagsordningen är föreskrifven, må blifva verkställd så fort ske kan och med all möjlig noggranhet samt senast inom ett år från Riksdagens slut. Skulle denna tid öfverskridas, utan att Riddarhus-Sekreteraren derför kan förete laga förhinder, eyer Direktionen att vid lämpligt vile ålägga Sekreteraren att efter bestämd lid sin omförmdlda tjenstepligl fullgöra, men om äfven denna tid försummas, md Direktionen kunna honom frän tjenst oclt lön skilja till påföljande riksdag då det beror af Ridd. o. Adelns pröfning, huruvida han må vid sysslan bibehållas eller icke. Stockholm den 11 Januari 1858. siuckuoj.ii, R id d arli us-Ut s k o 11 e t s Utlåtande N:o 27. 1 \:o 127. Utlåtande i anledning af vackt fråga om utställande i Riddarhussalen utaf en bröstbild af Konung Gustaf II Adolph m. m. Hörsamt Memorial.