Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inrättningen ivar sä ny och sä liket känd till sin natur här i landet, att ma» deri bör uppsöka orsaken till behr Ständs wägran att deri deltaga. Rid» derskapet och Adeln hade deremot haft lilfälle att derom fdrwärfwa närmare kännedom, dä det ibland sina medlemmar räknat den wördade Riks - Skattmästaren Friherre Lustaf Loaste, som af Banco-Merkel ägde en fullständig kännedom, och ägde sönjcnsten af dest för Riket nyttiga inrättning. Att okunnigheten om betta Werk den tiden ofelbart war stor, kan äfwen bewisaS deraf, att när till EommiHarius för Riddcrskapet och Adelns räkning maldes en Köpman i Stockholm benämnd kätter, hwilken derföre adlabeS, klagade Borgare - Ständet att Adeln borttagit den af deras medel hwilken de för dess kännedom deraf kunnat kemna sikt förtroende. Efter förloppet af halftannat > Leculurn äro dehn omständigheter högeligen förändrade. Banco-Werket är nu mera ingen nyhet, upplysningen har stigit i alla Ständ; och de grunder som dä funnos att gifwa en inrättning en bestämd form, finnas icke mer. När beha förfallit bör äfwen denna form förändras. Bland Ten 4 Gctobck Mand inkast emot denna sak har jag äfwen hörk nämnas den farhåga, att Bonde-Ständets medlemmar, i den mohn de äga mindre upplysning, äfwen skulle äga mindre förmäga att wid Banco - Werkcts Fdrwalkning emotstä en obehörig inflytelse. Jag medger att detta Ständ har en mindre fin bildning än de andra, men de hafwa och mera bibehällit Själenoch Förständers renhet. Ett klart, ofbrwilladt, om än rätt förständ, fattar lätt det sanna intcrehet, och häftar dcrwid starkare ä» den mera bildade människan, för hwilkcn intcrehet framställer fig under flera sörrner.
Nummerlotteri-medel. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade gilla StatsUtsk:s yttrande i 24:de punkten. Frih. Cederström: R. o. Ad:s bifall kan väl icke vara annat än villkorligt: d. v. s., att R. o. Ad. bifaller StatsUtskrs tillstyrkan *i denna punkt, såvida K. Nummerlotteriet kommer att upphöra. Då Hr Landtm, förnyade sin nyss framställda propos, blef den af R. o. Ad. bifallen. 2 5: te punkten. Bakoch lots-medel. Hr Rosenblad: Den grundsats som vid sisth ellar 11 H. 24 i86 Den 8 Augusti e. m. ock vid 1829 års riksdag stadgades, alt beräkna båkoch lotsmedlen till deras ändamål, var både riklig och vigtig, då man afser det betydliga inflytandet deraf för sjöfarande; men för att complettera denna anstalt, borde man taga i betraktande alt det finnes en inkomst, som icke ingår uti dessa medel, nemi. de Danska s. k. fyringsmedlen 3,5oo r:dr Hamb. b:co eller 9,333 r:dr 16 sk. Svenskt b:co, hvilka lämpligen torde böra användas för samma ändamål som båkoch lotsmedlen, derå jag anhåller om Ur Frih. o. Landtnäs proposition. Ilr Nordensköld, Otto Gust.: I anledn. af hvad ITr Rosenblad behagat yttra, får jag äran upplysa, att de ifrågavar. fyringsmedlen äro beräknade för amortering af ett till båkbyggnad upptaget lån, och att följaktligen det beslut, som den värde talaren tillstyrkt, ingalunda är af nöden. Hr Rosenblad: Om förhållandet så varit hittills, hvilket jag icke kan upplysa, enär jag icke har 1835 års stat lill hands; så mätte det åtminstone icke varit StatsUtsk:s afsigt för framtiden, enär 2Ö:te punkten innehåller: ^'Ersättningar, hvarunder jemväl inberäknas de
Kärl och redskap af äkta porslin för farinaceutiska eller vetenskapliga behofmå, sedan beskaffenheten och qvantitelen blifvit hos Sundhets-kollegium, Vetcnskaps-akademicn eller vederbö- rande Uniyersitets-fakultet uppgifna och godkända, af apothekare eller vetenskapsmän tullfritt införas. 1 skålp. Portföljer, taskböcker, redikyler och 100 R:dr v. nattsäckar • ■ • 2o —• i 16 — Potates 1 tunna 16 — i 24 — Potatesmjöl 1 lisp. 24 12 Puder 1 skålp. —_ 4 — i 24 — Qvicksilfver 1 skålp. —.— 4 — Bedskap och machinerier, eller delar 100 Rxlrv. 25 deraf, ej specificerade * — 3 16 — Rigabalsam 1 kanna 1 — 12 Ris, oskalad, eller Paddy 1 tunna 1 24 Pottaska; se Aska. Pressduk; se Väfnader, ylle-, Qvarnstenar; se Sten. Quercitron; se Färger. Rakknifvar; se Knifvar. Rask ; se Väfnader, ylle-. Ratin; se Väfnader, ylle-. Ravenduk; se Väfnader, linneoch hamp-. Rentungor, renstek och renkött; se Kött. Rhabarber, hänföres under Apotheksvaror. Ridikyler; se Portföljer. Risgryn; se Gryn. Rosmarin, hänföres under Apotheksvaror. Rotcher; se Fisk, torr. Runun; se Bränvin. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 2fa. 491 Tull värde. Banko. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. R:dr sk. 7 r:st 6 Russin 1 skålp.
Vt rt rt 21 Vt rt 25 r> 8 n rt r> 25 Vt r> 30 T) 9 rt * rt 30 T) n 40 n 10 n n V» rt 17. 0. 18 vt rt och alt för vigt deröber erlägges ett enkelt port© mer för hvarje 3 ort mer; dels att, då bref i vigt öfverstiger Ire, men icke uppgår till fullt fyra ort, brefvet må befordras mot enkelt porto, samt att bref, som öfverstiger 6, men icke uppgår till fullt 7 ort, må befordras mot dubbelt porto 0. s. v., så att icke den högre portosatsen tillämpas förr, än brefvet väger fullt 1 ort utöfver den i tarifen för närmast underliggande porlosats utsatte högsta vigt. Som någon anmärkning icke blifvit gjord i afseende på Utskottets hemställan att Kongl. Maj:ts förslag rörande vigtbestämmelserna för utrikes bref samt fér lösbref och lokalbref måtte gillas, får Utskottet förnya sin derom gjorda hemställan. 4 Bertlin i n gsUlttkoU elit Memorial N:o 25. Beträffande derefter det väckta förslaget, att enkia porto-afgiften för inrikes bref måtte nedsättas till 10 öre; så enär Utskottets i denna del gjorda hemställan bl ifve t af tre Ständ godkänd, anser sig Utskottet böra vidblifva sin härutinnan redan yttrade åsigt att den föreslagna nedsättningen till 10 öre af det enkla brefportot icke må vinna Rikets Ständers bifall. Hvad derefter angår U skottets i 3:dje punklen gjorda hemställan, så afser densamma 2:ne frågor, nemligen, dels om anställande af undersökning huruvida nedsättning må ega rum i afseende å porto-algifterna för bref, som till utlandet afgå och derifrån ankomma, dels att porto för utländska tidningar må göras så billigt som möjligt.
Friherre Cederström, Jacob: Då den af Friherre Rudbeck begärdta rättelse uti dess den 5 dennes uppläste Memorial, ej medför annan följd än att dess begäran blifver uti denna dagens Protocoll intagen, har jag visserligen ingenting att deremot crinclra; men annars äm^ nade jag förklara, det jag icke kunde medgifva den begärdta ändringen i Herr Friherrens memorial. Herr Grefven och Län dt Marsk cilken y tU rade, att då Friherre Rudbecks ofvanberörde anmälan komme att i dagens Protocoll intagas, syntes någon annan åtgärd, i anledning deraf icke erfordras. Fortsattes justeringen af PleniProtocollet för den 5 dennas eftermiddagen intill slut, Friherre Boije, Ludvig: Samma dag som Utskotten voro formerade, hade jag äran göra en motion, angående inställande af utmätningsåtgärderne för FilialDisconternas räkning; och Ridderskapet och Adeln behagade derå med - \ Den 12 Februarii, dela remiss till Statsoch BancoUtskotten# Jag har likväl i dag hört af en värd Ledamot i StatsUtskottet, att motionen der ännu icke in Pleno förevarit, och af en vård Ledamot i RiksgåldsContoiret. att motionen icke ännu ditkommit. Jag skall icke tillåta mig något yttrande angående dröjsmålet; men då motionens ändamål ligger i sjelfva skyiidsamheten, så tror jag mig, till dess befrämjande, böra föreslå, det HÖglofl, Ridderskapet och Adeln ville tillåta, att, genom Protocolls-Utdrag, som nu genast kunde justeras och afgå, Statsoch BancoUtskotten må erinras att, inom 8 eller 12 dagar härefter, med Betänkande i ämnet inkomma. Friherre Åkerhjelm, Gvftaf FredricI anledning af Friherre Boijes yttrande, anser jag det vara min skyldighet att upplysa, huru detta mål blifvit af Fullmågtige i Riksgålds-Contoiret handlagt, och i hvad skick detsamma der för närvarande befinner sig.
Sedan hon återburit svar på frågan, kom hon åter med bud, det fru Catharina önskade att fröken genast ville begifva sig till ro och ej vidare bry sig om denna lappris händelse. I följe häraf skyndade Cecilia att åtlyda befallningen, sedan hon dock förut noga skärskådat dynan och alla sängkläder. Fru Catharina skulle väl önskat att med någon ståt emottaga sin blifvande måg, men insåg allt för väl att hennes försök dertill skulle utfalla snarare löjligt än högtidligt, i de små oansenliga rum hon bebodde. För den väntade gästen hade ett rum blifvit ordnadt, väggarna tapetserade med ett konstfullt flätverk af pertor, och mellan rutorna instack nu Cecilia löf och blommor, dem hösten skonat, så att det hela gaf en glad och vänlig anblick. Det blef afton, ljusen brunno i de höga stakarne, då någon hördes köra in på gården. Cecilias hjerta klappade nästan hörbart, och en djup rodnad flög öfver hennes kinder. I detsamma slogs dörren upp, och in trädde en högvext, vacker, ung man, med förnämt ledig hållning. Lifligt, men med hejden af en behagfull städning, hastade han fram och helsade fru Catharina. Derpå vände han sig genast till Cecilia och omfamnade henne, under det han sade: „och nu, min sköna brud, får jag ändtligen se och hälsa dig.“ Hans röst klang härvid ren och vacker, med detta Stockholmarens uttal, som vi finna så behagligt. Qvällen förgick hastigt. Fru Catharinas hjerta klappade af moderlig stolthet och fröjd öfver hennes blifvande måg. Dock tillät hon icke, att man fick öfverskrida den vanliga tiden, att gå till ro, hvilket väl kanske undantagsvis kunnat få ske för en så kär och rar gäst; men hon förmodade honom kunna vara restrött, hvilket han dock sjelf med artigt småleende försäkrade icke vara fallet. Följande förmiddag föreslogs en promenad. Med högsta välbehag följde Carl med ögonen alla Cecilias rörelser. Han tycktes beständigt upptäcka nya behag hos henne.
För öfrigt är sammansättningen sadan, att i Lagthinget sitta bönder ända till halfva antalet af medlemmarne, som följaktligen äga lagkunskaper derefter, och till ännu mera osäkerhet hörer, att, om ett af Odelsthinget fattadt beslut för andra gången ogillas i Lagthinget., saken dermed icke är slut, utan då öfverlemnas den till hela Storthinget, hvaraf-ftdelar äro tillräckliga för att göra Odelsthingets beslut gällande; men som Odelsthinget utgör ^Melar och Lagthinget 4‘<lel af representationen, behöfver icke en gång Odelsthinget vara fulltaligt eller enhälligt i Storthinget för att genomdrifva sin mening. Man fipner således, att den återhållande kraften, som skulle vara hos Lagthinget, i sjelfva verket saknas. Den it October e. m. 333 Här har nian åberopat, huruledes R. o. Ad. skulle kunna, lättare än något annat Stånd, disponeras af den, som önskade att obehörigen verka på Ståndets öfverläggningar, och att det skulle vara en oskicklig ministere, sorn icke kunde på Riddarhuset utföra, hvad han önskade. Det är naturligtvis i detta uttryck ett sidohugg eller ett direct hugg gifvet åt dem, som för det närvar, hafva förtroendet att vara Konungens rådgifvare, och jag bör således icke hemta mitt exempel från den närvar, tiden; men i afseende på Riddarhusets förmåga att utgöra en återhållande kraft i samhället får jag hänvisa till 1789, då både Konung och ministrar ägde en skicklighet, som man hittills icke underkänt. Då var det likväl de öfriga Stånden, som gåfvo med sig; men icke Adeln. Jag kunde anföra enahanda exempel från sednare tider, då de öfriga Stånden fogat sig efter hvad Regeringen begärt, men R. o. Ad., i fall man anser det för en förtjenst att icke så göra, ägt just den förtjensten. Man har talat om, att R. o. Ad. borde uppoffra sin ärftliga representationsrätt derföre, att ett Stånd, som representerar äran, framför allt borde göra uppoffringar för fäderneslandet.
Ständers uppmärksamhet derpå, att Stadgandet af en sådan afgift till förmon för Stockholms Stad, torde, i och för sig sjelft, kunna så mycket mindre anses för en allmän beskattning, som det ej innehåller något tvång för Landtman» nen, att dit införa sina varor till afsalu, hvilket han äger full frihet att underlåta, äfvensom frihet, att vid införandet, genom ett högre pris hålla sig för afgirten skadeslös* — Vid hvilket förhållande, och då härtill kommer, att Kongl. Maj:t pröf^at nödigt, till iakttagande och vidoiagthållande af tillbörliga Ordnings - och Polis - ansta Iter, då Landtmanna - Producter till Stockkolms Stad införas, stadfästa ifrågavarande afgifter, och sättet för deras erläggande, hvarmed åsyftats befordrandet af en handels.täflan, som med den önskade fria Gatuhandeln icke är förenlig, samt någon lämpligare utväg till vinnande af samma ändamål, hvarken blifvit uppgifven, eller synes vara lätt att upptänka, Utskottet icke Anner sig kunna tillstyrka undexdänig hemställan om uppbäfvande af hvad i detta afseende blifvit öfverklagadt; men föreslår, till förekommande af okunnighet om författningens innehåll, att Riksens Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Allmogen uti de närmast hufvudstaden belägne Län måtte, ej blott genom anslag på Tullarne, såsom hittills skett, utan genom allmän Kungörelse Besv. och Ekon. IJtsk. Betänkancten. 337 underrättas om den dem åliggande skyldig*- het, då de införa till Stockholms Stad sådana varor, hvarföre Pann-, Bro-, Torg - och Renhållnings-afgift bör erläggas. I afseende på hvad Matts Ericsson yrkat om upphörande af vägpenningar erläggande, sedan Tullafgiften är försvunnen, får Utskottet upplysa, det Kongl. Maj:t i Nådig skrifvelse till Öfver-Ståthållare-Embetet, under den 16 September sistlidet år, behagat förklara, att, sorn genom Riksens Ruds, den 6
Slutligen och hvad angår den af Ola Jeppsson med flere Riksdags-fullmägtige från Blekinge Län väckta motion om förändrad beräkningsgrund för vacance-afgiften af nyroterad jord inom nämnde provins, så hafva Utskotten i afseende å nämnde afgift, äfvensom de af motionärerne omförmälte öfverskotts-räntorne, inhemtat följande: Med anledning af tid efter annan väckte frågor om förändring och jemkning uti båtsmansindelningen i Blekinge Län, hade genom anställd undersökning utredt blifvit, att rättelse hufvusakligen vore af nöden uti det olika och ojemna sätt, hvarpå rustningen af hemmanen utgjorts. I sådant afseende hade nemligen förekommit, bland annat: att Blekingska hemman deltoge i båtsmanshållet i mon af sina grundräntor, 6 Statssamt Allm. besv. och Ekon. Etsk. Uti., N:o 128. men för öfrigt efter sin vid indelnirigstiden befunna beskaffenhet, sä att bättre hemman rustade för lägre, men sämre hemman för högre rustningsdalertal af hemmanens räntor; att endast ett mindre antal hemman hade räntor jemnt motsvarande rustningsdalertalet, hvilka hemman hvarken betalade öfverskottseller erhöllo tillskottsräntor; att liquider deremot inträffade för de öfriga hemmanen sålunda, att, der räntan var större än rustningdalertalet, hemmanet prtesterade båtsman för detta dalertal, men erlade ränteöfverskottet till uppbördsmannen, hvaremot, der räntan vore mindre än rustningsdalertalet, hemmanet finge af uppbördsmannen ett, skillnaden mellan grundräntan och rustningsdalertalet jemnt motsvarande, tillskott; samt att ränta och rustningskostnad länge varit hvarandra nära motsvarande, men att sedermera, genom myntets försämring, ett högst ojemnt förhållande mellan räntor och effectiv rustning uppkommit, så att öfverskottsräntorne under sednare tider utgjorde allenast en ringa del af verkliga rustningskostnaden.
Fiske idkas af länets kustboar och ehuru de deraf stundom vinna sin bergning, är deras bestånd dock mera osäkert, dels genom de förluster de äro underkastade, dels genom fiskets ostadiga och omvexlande förhållanden. Jagten inom länet är af så ringa betydenhet, att den ej ens kan räknas som någon egentlig näring. Landthandeln inskränker sig hufvudsakligen till utbyte af ortens produkter, samt afsättning dels i länets städer och dels på landtmarknader. Spanmål och bränvin utgöra de hufvudsakligaste exportartiklarne. Ekoch Bok-stäfver hafva fordom utgjort exportartiklar till andra orter, men i samma mån, som skogarne aftaga, minskas också denna export, och den tid torde ej vara aflägsen då rudimaterierna härtill ej förslå till länets eget behof. Under loppet af de sednare åren har kreaturshandel, synnerligen med gödoxar, på Danmark gifvit exportörer en god förtjenst, men då den elakartade boskapssjukan emot slutet af år 1847 började visa sig inom detta och angränsande län, har exporten härifrån till Danmark af detta lands regering blifvit förbjuden och lagt hinder i vägen för denna lönande handel, till stor skada för våra ladugårdar. Hvad den såkallade elakartade lungsjukan hos boskapen beträffar, så tillhör den en följande underdånig Berättelse, enär den först utbröt emot slutet af år 1847 och dess följder och verkningar ej kändes förr än påföljande år. De vådliga följder och de verkliga olyckor, som kunna af denna härjande sjukdom uppkomma, stå likväl så 9 tydliga och obestridliga, att jag ej bör vid detta tillfälle åsidosätta fästa Eders Kongl. Majrts nädiga uppmärksamhet på denna landsplåga, och inser jag derjemte omöjligheten att den kan förekommas på annat sätt, än att andra författningar i detta afseende blifva gällande och att allmänna åtgärder vidtagas för att hindra sjukdomens spridande, enär det visat sig omöjligt att tillvägabringa ändamålsenliga frivilliga öfverenskommelser inom länet lill sjukdomens förekommande. Särskilda underdåniga anmälanden från flera orter lära också till Eders Kongl. Maj:ts nådiga öfvervägande inkomma, för att äfven blifva föremål för Rikets vid nästa riksdag församlade
St. genom omförmälde §§ i Reg.F:n förbehållen och försäkrad”. Hvar och en som med uppmärksamhet läser denna skrifvelse finner deraf, utan att han behöfver till yttermera visso granska Utsk:s betänk, i ämnet och debatterne deröfver, att R. St. derigenom tillintetgjort all menlig inverkan af det möjliga misstag i uttryck, som vid föregående riksdag egt rum, då R. St. förbehållit sig sin i grundlagarne förvarande rätt, att innan någon verkställighet kunde ega rum, få pröfva saken, hvaraf helt tydligt följer att, innan något formligt beslut om sådan verkställighet af båda statsmakterna var fattadt, några vidare åtgärder i detta afseende icke kunde lagligen vidtagas. Regeringen tillvägagick också i denna fråga med en ganska berömvärd försigtighet, samt lemnade sedermera R. St. vid påföljde riksdag, under d. 18 Januari 1834, bland annat, det svar: ”att då med de af K. M. förord8 H. 13 104 Den 12 Augusti f. m. nande åtgärder endast afsågs ärendet ordentliga beredning, innan detsamma till R. St. öfverlemnades, nugon verkställighet af den föreslagna tillökningen ännu icke kunnat inträffa, och då ingen verkställighet af komiterades förslag egt rum, vore det icke heller någon sådan, såsom Ständerna anhållit, att återkalla”; förklarande K.. M. uttryckligen, dels att ”slik verkställighet vore beroende äf Konungs och Ständernas gemensamma beslut” dels att ”någon kostnad elier förlust icke kunde jordegare tillskyndas genom den anstalt (af oroterade hemmanens indelning till rotering) K. M. vidtagit”. Hvad serskildt beträffar utsockne-frälset i Halland och dess rotering, så förekommer härvid, att extra rotejemknings-komitéerna är 1826 icke ansågo dessa hemman vara enl. författningarne underkastade ständig rotering. Detta blef dock, på hemställan af sjöförvaltningen och kammar-colleginm, år 1833 af K.
Sparres förslag att afgifva en förklaring öfver sitt be - »6 Den 1 A u'g a s t i f. m. slut, försattes frågan i elt helt annat skick, hvilket jag anhåller att få visa. Sådan frågan nu är, är det klart att R. o. Ad. likasom PresleSt. hafva vid det af dem beviljade anslag till en jernväg emellan Götheborg och Slockholm bundit det vilkor, att vägen, som med detta anslag bör fullbordas, skall gå öfver Orebro. Detta vilkor ulgör just väsendtliga skillnaden emellan dessa Stånds och BorgureSt:s beslut. Enl. ordalydelsen har R. o. Ad. icke gifvit en enda skilling till någon annan väg än den som öfver Örebro skall sammanbinda Stockholm med Götheborg, men till denna väg hafva åter Borgaresamt BondeSt:n icke anslagit ett runstycke. Instämmande i Gr. Lagerbjelkes deduktion bestrider jag deremot Gr. Sparres, och jag hemställer, huruvida, i händelse frågan blifvit upställd i enlighet med Gr. Sparres förslag, det kan antagas att R. o. Ad. skulle vilja, såsom BorgareSt. gjort, bevilja 7,6 10,000 lidr för en väg, hvars slutpunkt icke blifvit närmare bestämd än i BorgareSt:s beslut, och huruvida icke R. o. Ad. förr instämmer i BondeSt:s beslut, uti hvilket summan är bestämd till endast 5,210,000 Ildr. Kunnen J antaga, mine Hrr! att BorgareSt. skulle vilja lemna en enda skilling till en jernväg, som öfver Örebro sammanbinder Götheborg med Stockholm? II. o. Ad. samt PresteSt. äro ensamme om det vilkor dessa Stånd fästat vid de af dem beviljade anslag, och då synes det mig innebära ett förtydande af de andra Ståndens beslut; ty, som sagdt är, endast 2 Stånd äro i besluten ense, och derföre instämmer jag med Gr. Lagerbjelke och Hr Bildt i begäran om bifall till Utsk:s Betänk. Gr. Frölich: Den striden har nu ändtligen kommit i full gång, huruvida man förstått detta och de öfriga Ståndens beslut så eller så.
Från Columbus till Franska Revolutionen *) och vidare ända till våra dagar, en tiderymd af nära trehundrafemtio år, är i afseende på Krigsväsendet hufvudsakligast att inhemta: att i de långvariga strider på fasta landet, som Reformationen orsakade, frihetskänslan och den dermed förenade folkkraften mer och mer uppenbarade sin naturliga öfvervigt; att Nederländerna gåfvo derpå ett lysande exempel; att Custaf Adolph den store och hans Generaler, som dock icke voro ensidigt bildade för krigsyrket, med en hand full medborgerligt sinnade Svenskar, på fiämmande jord och mot öfverlägsna härar, eröfrade åt de förtryckta folken en allmännare tankeoch religions-frihet; att Turkarna, som ånyo hotade Europa, af Sobieskys frihetsälskande Polackar blefvo lillbakaslagne; att Engelsmännen, genom sina folkhärar, af medborgare anförde, frigjorde sig från despotismens ok; att Norra Amerikas innebyggare, under Washington och Franklin, tillkämpade sig en frihet och sjelfständighet, som ännu varar; att det-isynnerhet blef Fransmännen förbehållet att uppenbara, hvad en väl anförd folkkraft förmår; att mot den icke ens Fredrik den stores väl exercerade och disciplinerade veteraner något kunde uträtta; att dessa, likasom Österrikiska och Ryska härarna, ehuru på det sorgfälligaste och strängaste — hvad man kallar — taktiskt bildade, dock måste duka under för unga, föga eller intet exercerade medborgare, anförde till det mesta af tillfälliga, för krigsyrket icke uppfostrade — högre och lägre — befälhafvare, hvilkas oerhörda triumpher snart genljudade kring verlden och betvingade hela Europa; att så snart krigsyrket hos dessa hittills oemotståndliga Fransmän stelnade till visso, ensidiga former och utbildade sig till en fruktansvärd särskild magt i staten, besegrades de i sin ordning, ej så mycket af Moskwa s brand och Rysslands November-köld, eller Europas än engång mot dem förenade härar, som icke mer af Preussens fosterlandsoch frihetsälskande ungdom, i första rummet anförd af den medborgerligt högsinnade Hjelte, som då ledde Europas, nu styrer Scandinaviens öden; alt folkhärarna i Spanien och Södra Amerika, undan förtrycket, till*)