Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om beloppet af afgiften för bränvinsbränning i denna klass, har kommittéen ansett sig icke böra taga sådana pannors högsta afverkningsförmåga till grund, ty ehuru deras form är sådan, att pannan ej med fördel bör kunna användas för en hastig afverkning, får dock kommittéen erkänna, att den, drifven med oafbruten omsorg, kan afverka betydligt mer än nedan föreslagna skattebelopp antvder, men kommittéen, som antagit att de ökade omkostnaderna i ved och det arbete, som erfordras att sköta dessa små pannor, skola afhålla mängden af deras begagnare från oafbruten bränning, har ansett skatten böra sättas till ett jemförelsevis ringa belopp, på det att dessa pannor, utan serdeles kännbar förlust, må kunna tidtals få stå obegagnade, ehuru till användande uppgifne. Af detta skäl och då den på ofvananförde sätt begränsade tillverkningen egentligen afser, att den mindre jordbrukaren må kunna, utan penninge-utgift, åstadkomma bränvin till sitt husbehof, men icke deröfver till afsalu, har kommittéen föreslagit endast 24 sk. b:ko per kannerum för bränvinspannor i denna klass under hela tiden af sex månaders bränvinsbränning, och då kommittéen jemväl i underdånighet tillstyrkt rättighet för bränvinsb rännaren, att dela dessa sex månader i tre terminer, om två månader hvardera, hvilket icke blott för den mindre hemmansegaren underlättar möjligheten att för ringa skatt tillverka sitt husbehof, utan ock bättre än den förra indelningen lämpar sig efter årstiden, och särdeles fardagen i Mars, utgör skatten under en termin endast 8 sk. b:ko kannerummet, eller lika belopp, som nu erlägges per kannerum af en 20 kannors enkel panna, under en termin af tre månader. tio v illnings - Utskottets Skrifvelse, N:o 6.
Såsom sådan kunde t. ex. Länsman eller polisbetjent betragtas; men det torde ej vara lämpligt att till dessa underordnade tjenstemäns bedömande öfverlemna den granlaga frågan, huruvida upror eller uplopp verkligen är inne och om det må vara nödvändigt att deremot rigta vapenstyrkan. Med säkerhet lärer sådant endast kunna uppdragas åt Konungens Befallningshafvande, Borgmästare, Polismästare eller Kronofogde. Men att, såsom Utskottet föreslagit, ålägga den civila myndigheten, hvarunder äfven sistnämnde embetsman begripas, skyldighet att bjuda när vapnens bruk skall upphöra, det anser jag både vådligt, olämpligt och orättvist. Den civila embetsmannen kari ej uppträda såsom militärbefälhafvare, och han bör rättvisligen ej belastas med ansvar för de öfverträdelser militärbefälhafvaren möjligen kan begå. Utskottets förslag hvälfver liela ansvarigheten på den civila myndigheten. — Magten att inställa vapnens bruk har Konungens Befallningshafvande i följd af sitt embetete, och denna magt behöfver ej genom lagen åt honom updragas; men någon underordnad civil embetsman kan, ej utan uppenbar våda, dermed beklädas. 9. §. Denna §. i Utskottets förslag innehåller ett stadgande om ansvar för civil eller militär embetsman, som vid vid uprors stillande missbrukar sitt embete eller siri tjenst. — Delta stadgande synes mig ligga utom gränsen för ämnet. Svårigheten att lyckas i ett sådant för denna lag helt främmande föremål visar sig också vid en flygtig, granskning af det nya lagbudet, — hvilket är temligen ofullständigt, men icke eller på detta ställe kunnat göras mera fullständigt, emedan då bort deri uptagas en myckenhet fall, de der åter, för att blifva begripliga och tillämpliga, förutsatt ett helt reglemente för civile och militäre tjenstemäns åtgärder vid uprors-tillfällen. —•
Just för att hindra och förekomma de byxlöses välde, är det som jag tror att §:n i 1824 års författning bör inflyta i detta förslag. Det förundrar mig, att den, som el - 56o D c i) ao Februari e. in. jest plägar bestrida de byxlöses välde, nu uppträder såsom deras förespråkare. Frih. Cederström: Jag bade icke trott att delägare i privatbanker, folk, som sätta säkerhet för sina actier, skulle räknas till de byxlöse. Det var icke bland sådana jag tog exemplet huru obetänksamme föräldrar tala med sitt barn, genom att framställa en hotelse, som icke kan hållas. Det var modrens eller fadrens hot, som var obetänksamt. Stän dernes hot i det föreslagna tillägget vore lika obetänksamt. Hr Lefrén: Den här frågan, som är före, lärer val ligga litet djupare, än som Frih. Cederström densamma behagat betrakta. Det är en financiel lagstiftning, som är i fråga, och icke något barmhertighetsverk. Privatbanker äro ibland de nyttigaste inrättningar, som i ett land kunna stiftas, såvida man stiftar dem enligt sunda principer och aldrig inrymmer den tanken att understödja den bank eller de banker, som försatt sig i obestånd; ty om man en enda gång understödjer en sådan bank, som kommit på obestånd, så har man utkastat ett frö till hela privatbankside'ens utrotande för flera decennier, kanske för ett helt sekel, ty i den fullkomliga vissheten en bank bar, att den aldrig kan vänta sig någon hjelp, något handtag i händelse af obestånd, just deri ligger säkerheten att banken ej går öfver ända. Om Staten följer den grundsats, att en enda gång komma till hjelp och icke har mod nog att låta den stupa, som Stupa bör, så gör Staten ett stort misstag i (inancielt hänseende och qväfver för all framtid möjligheten för privatbankerna att komma upp, derföre att de icke kunna stå upp, sedan detta frö är nedlagdt till deras tillinletgörelse genom den klemiga åsigten att hjelpa upp den som fallit.
St. anser jag mig skyldig att tillkännagifva, att jag ej åtnjutit den frid 110 § Reg.F. m. fl. tillförsäkrar hvarje riksdagsman, sedan han tillkännagifvit sin egenskap af sådan, ulan har jag, oaktadt ställande mig till efterrättelse alla de föreskrifter, vederbör, förordningens vidmakthållande ansett sig under sistförflutna beklagansvärda dagarna befogade vidtaga, sisth Söndag blifvit blottställd för personligt våld, — Uppläsningen af detta anförande blef härvid afbruten af Hr Gr. o. Landtm., med erinran att enligt 90 § Reg.F. enskildta förhållanden ej (ingo göras lill föremål för RiksShns öfverläggningar; hvarjemte Hr Landtm, förklarade, alt den nu anmälda anmärkn:s-an!edn:n, jemlikt 29 § Riksd.Ordn., komme att till Const.- Utsk. remitteras. Hr Munck af Rosenschöld: Jag får anmäla att jag hegardt ordet med anledn. af 110 § Reg.F., som säger att om någon Ståndsledamot icke skulle åtnjuta del skydd §:n innehåller, så beror det på R. St. att anmäla det lill lagligt beifrande, och del är denna anmälan jag yrkar R. o. Ad. och samtlige de öfrige Stånden mätte göra. Men ehuru Hr Gr. o. Landtm, vägrat mig alt få uppläsa mitt anförande, kan del väl icke nekas mig alt nedlägga min protest på R. o. Ad:s bord. Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. må sedan behandla den på sätt de finna med grundlagen mest öfverensstämmande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han redan förklarat, det han ansåg 90 § Reg.F. hindra uppläsningen af det anförande, Hr Munck af Rosenschöld nu velat afgifva. Hr Munck af Rosenschöld: Då nedlägger jag denna protest på R. o. Ad:s bord och förklarar del jag från denna stund anser grundlagen icke gällande, hvarföre jag äfven icke hädanefter ämnar deltaga uti öfverläggningarne.
Pehr med sina trefliga historier den mera allvarsamme Arnman, då efter dagens slut de språkade vid aftonpipan och i minnet genomgingo sina bivistade sjöäfventyr. Den gamle invaliden Askenberg lefde ingalunda på nåder hos sin vän; nej, han hade, i utbyte mot förmågan att nyttja sin högra arm, erhållit en anständig pension, hvartill lades räntan af ett litet kapital, förvärfvadt under bättre tider; och denna senare skatt, som af gubben Askenberg ansågs lik en fremmande egendom, var, jemte hans vapen, hvilka prydliga och blanka hängde öfver sängen i hans kammare, bestämd åt Arve, hans gudson, gunstling och lärjunge. Den ordrikhet, som vanligen vid bordet höll jemn takt med anfallen i fiskfatet, lät likväl i dag icke förnimma sig. Fru Kathrina stökade i tankarne till med fars matsäck. Arve spekulerade på något råd att få följa med på resan. Jaktlöjtnanten sjelf såg fundersamt ned på tallriken; och gubben Askenberg hemsöktes af det nog sällsynta fallet att känna sig olustig, nästan oroad, utan någon orsak. Men vid soppan, då fru Kathrina hade matsäcken färdig, ville hon veta hvarföre alla tego. ”Hur var det, Arnman, min gubbe, hvad hade du hört?” ”Mycket, mor, vigtiga nyheter! Angifvelse för lurendrejeri är åter gjord mot de misstänkta skälskyttarne på Tistelön. Men denna gång hoppas jag få dem i fällan! Vinden är god; och med Guds hjelp skall jakten före nattens inbrott ligga på god utkik.” ”Är det då så säkert, som att taga på hyllan, att de ge sig ut i natt?” frågade fru Kathrina. ”Det blåser upp till en storm på aftonen, och det är ej gyckel att söka upp dem i deras smyghål, isynnerhet för dig, far, som ännu icke är så berest i den här gemena skärgården.” ”Nej, mor, gyckel är det visst icke; men jag förtröstar först på Herren och sedan på rättvisan af mitt förehafvande. De smugla icke i smått, de kanaljerna; och det vore vacker fångst att göra, om saken lyckades.”
Uppfinnare af fyndighet må ock kunna bevara sin företrädesrätt till platsens inmutande genom muntlig anmälan hos Kronofogden eller Länsmannen i orten, som eger deröfver meddela mutbevis, innehållande, jemte intyg om dagen, då anmälan skett, enahanda upplysningar om inmutarens person samt fyndighetens art och belägenhet, som i nästförestående §. sagde äro; och skall sådant bevis gälla för uppfinnaren eller hans rätts-innehafvare från den dag anmälan gjordes, så framt det inom tre månader derefter till Bergmästaren aflemnas, för erhållande af mutsedel; men om den tid försummas, håfve mutbeviset gällande kraft endast från den dag det lill Bergmästaren inkom. §• 5. Ofver inkommen hegäran om mutsedel skall Bergmästaren föra ordentlig anteckning, med dag och år, då den inkommit, samt ofördröjligen och sednast en månad efter emottagandet skriftligt beslut meddela. Finner Bergmästaren nödigt infordra ytterligare upplysning i afseende på arten af den angifna mineral-anledningen, ställets belägenhet eller annan för mutsedelns utfärdande erforderlig omständighet, ege han förelägga inmutaren att inom viss lämplig lid, räknad ifrån den dag, beslutet gafs, dermed inkomma; och vare, i händelse den tid försittes, den då skedda angifningen förfallen, hvilken påföljd i beslutet intagas bör. Finnes åter af de inkomne handlingarne eller efter infordrad upplysning, att fyndigheten icke utgör föremål för inmutning enligt 1 §., eller att sådant hinder möter, som i 2 §. omtalas, varde inmutarens begäran afslagen. §• 6. Öfver Bergmästarens beslut, hvarigenom mutsedel blifvit vägrad eller ansökning derom förklarad förfallen, må klagan hos Bergs-öfverstyrelsen föras i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är, hvartill hänvisning, med fullständig underrättelse om hvad klaganden har att iakttaga, hör af Bergmästaren i beslutet meddelas. §• 7. Mutsedel, som alltid bör i deröfver fördt protokoll ordagrannt intagas, skall innehålla: Expediliuns-llskollels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o i8S. 523 l:o)
''Borgerstapet och husägare af alla andra Ständ, äga att utse Stadens Taxeringsmän; kunna de icke förena sig om Taxeriilgs-Ledamöternes utnämnande, bör ordentligt wal ä allmän Rädstuga anställas. Sädane wal ma förrättas, antingen pä det sätt, att Borgerstapet och husägare af alla andra Ständ genom allmän omröstning gemensamt utnämna Stadens samteliga Taxeringsmän, eller ock Clasie-wis, dä de Wal-berättigade inom hwarje Clasi wälja sine egne Ledamöter af TaxeringsComiteen, och ändteligen kan rättigheten att utse Taxeristgs-Comitecns Ledamöter uppdragas ät Electorer, som antingen utnämnas af Borgcrstapet och Husägare gemensamt, eller ock af hwarje Clasi serskildt. Dä walet ster genom Electorer Clasie.wis, iaktta,ges att af hwarje Clasi utses ett emot Taxeringsmännen proportionera antal Electorer Kunna de wal-berättigade icke förena sig om walsätter, afgöres frägan, genom allmän omröstning, hwarwid äfwen, som dä wal af Taxeringsmän eller Electorer förrättas, röster, ne beräknas efter summan af hwars och ens till Kongl. Maj:t och Kronan erlagde Bewillning - 282 Den i6 October. ving för det föregäende äret; dock mä blott de närwarande röster afgilwa. För Stockholm iakttages det serskilda förhällande, att dä wal yrkas, bör det alltid owilkorlrgen werkställas genom Electorcr, hwilka efter sörenämde grund Clastewis utnämnas. Electorcr reste per Capita. Omröstningen werkställes alltid med flutna sedlar." Sid. 23. 6. Mom. "I öfrigt gälle för Städerne hwad för Landet sagt är, att dä fullt antal Taxeringsman af nägondera Elgsten saknas, ersättes bristen frän en annan. Wäl kände och i Staden eller pä dest ägor boende personer kunna till Taxeringsmän w^ljas, utan att äga hus elilel jord. 7. Mom.
Enligt hvad Revisorerne inhemtat af den från trycket utgifna och vid revisionens Revisionens början dem tillställda berättelse om den under sistlidet år verkställda revision af detta omfattning. verk, lästes och genomgingos derunder de hos Fullmäktige i Riksgäids-kontoret förda protokoller till och med den 12 Augusti sagde år samt granskades Riksgälds-kontorets hufvudbok och öfriga räkenskaper för år 1857. Nu församlade Revisorer hafva derföre genomläst Fullmäktiges protokoller från nämnde dag till och med den 11 Augusti, då Fullmäktiges till innevarande års revision afgifna och af Revisorerne, vid deras första sammanträde, mottagna berättelse är daterad; hvarjemte Revisorerne, som vid revisionens början äfven emottagit de i revisions-instruktionens lista §. föreskrifna berättelser af Riksgälds-kontorets Kommissariat och Ombudsman, tagit kännedom om det hos Kommissariatet under sagde tid förda så kallade protokolls-diarium; och hafva Revisorerne under denna verkställda revision granskat ej mindre Riksgälds-kontorets hufvudbok med dertill hörande räkenskaper för sistlidet år, än den för samma år upprättade särskilda redogörelse i afseende på de medel, som derunder genom meranämnde verk blifvit upplånta och utbetalda för fortsättningen af statens jernvägsanläggningar. 1 likhet med hvad föregående Revisorers till Rikets Ständer afgifna berättelser innehålla, torde äfven i denna revisions-berättelse böra meddelas en omständlig, på Riksgälds-kontorets räkenskaper grundad, utredning af det belopp detta verks skulder och tillgångar utgjort vid början och slutet af det år, för hvilket räkenskaperna blifvit af Revisorerne granskade; dock anse sig Revisorerne, till förekommande af missförstånd vid jemförelsen mellan nu uppgifna förhållanden och de uppgifter rörande samma ämnen, som förekomma i förut afgifna revisions-berättelser, böra upplysningsvis erinra, att, då iRiksgälds-kontorets, likasom andra allmänna verks, räkenskaper från och med sistlidet år föras i riksmynt, så äro, i öfverensstämmelse dermed, alla här nedan upptagna summor angifna till sitt belopp i nyssnämnde mynt.
71 ansetts mindre säker, eller de punkter uti Inrättningens Reglor, som funnits ofördelaktiga; att säkerheten för en dylik Inrättning ej består i blotta Fonden, utan äfven i Bolagsmännens vederhäftighet; att Banken nog måtte kunna hafva lika mycket förtroende för egendomar i Götheborg och Skånska städerna, som för dem i Hjo och Grenna, så att, pm dessa och dermed jemförliga städers fastigheter hypotliiceras för Banco-lån utan borgen tyckes borgen ännu mindre behöflig i afseende på ofyannämnde stads-egendomar, hvilkas hypotheks värden torde vara mindre misstroende underkastade, Med anledning häraf får Banco-Utskottet nu uppgifva den icke obetydliga skillnad, som, efter hvad det förekommit Utskottet, eger rum emellan städernas allmänna Brandstods-Bolag och Skånska RrandförsäkringsInrättningen samt Götheborgs nya Brandstods-förening, i fråga om utsigterna till ersättnings vinnande vid en betydligare Brandskada. För Utskottet visar det sig klart, att det är från sådan synpunkt, som en jemförelse måste anställas, och ej, såsom i antuärkningarne skett, under elen förmodan, 72 Banco-Utskotlets Betänkande W-o yrf.. att Bankens panter i en del städer ej blifva för brand utsatte. Ty, i slikt fall, vore Brandförsäkring för Långifvare och Husegare lika öfverflödig. I Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen utgå afgifterna, enligt Reglementets 6 och 7 §§. för byggnader af sten och brändt, tegel, med en £ högst -5- procent årligen i so år, och kunna ej ökas; så att, då hela inkomsten ej utgör mera än omkring 20,000
Då alla andra morn., utom det första bibe hållas, anser jag ej något tillägg behöfligt, såsom varande öfverflödigt. Hr Rosenblad: Gr. Gyldenstolpe har visserligen rätt, att ett sådant stadgande finnes i nuvar. reglemente; men jag har upplyst huru det tillkom i fullkomlig strid emot den grundsats som BankoUtsk. hade uttalat och tillstyrkt. Det skedde genom votering i förstärkt Utsk. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på ifrågavar. punkt blifvit yrkadt, dels af Hr Akerman, bifall till Utsk:s tillstyrkande, dels af Frih. Palmstjerna: att föreskriflerne i 5:te afdelnm af bankoreglementets 6:te artikel må bibehållas, och dels af Hr von Hartmansdorff, det beslut, hvartill förslag nyss blifvit uppläst; hvarjemte Gr. Gyldenstolpe först yrkat ett tillägg i Hr von Hartmansdorffs förslag, sedermera begärt en förändring deri och slutligen tyckts återgå till sitt första yrkande. Gr. Gyldenstolpe: Dä Hr von Hartmansdorff m. fl. ledamöter, som instämt i mitt sednare förslag, sedermera återtoge detta instämmande, så anhöll jag att äfven, med återtagande af detsamma, få återgå till mitt förra förslag med anhållan att till Hr von Hartmansdorffs förslag måtte efter orden ”penningebelopp” läggas ”anskaffande af metallisk valuta”. Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna lämpligt, att derest Hr von Hartmansdorffs förslag blefve bifallet, det må återstå för R. o. Ad. att pröfva om det af Gr. Gyldenstolpe föreslagna tillägg bör inflyta, hördes R. o. Ad. häri instämma. Den 17 Juni. 163 Hr Landtm, hemställde nu om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i förevar, punkt tillstyrkt. Hopades starka nej, blandade med ja. Frih. Palmstjerna:
De etthundradetjugo Riksdagsmän, hvilka, enligt regeringsformens 96:te § utgöra folk-tinget, skola utses genom elektorer ifrån rikets städer och landsbygd, till hvilken sistnämnda äfven räknas köpingar och sådana städer, som icke hafva egen jurisdiktion. § 2. Rikets städer ega utse tjugofyra och rikets landsbygd nittiosex Riksdagsmän. Desse fördelas emellan städer och emellan län, i förhållande till folkmängden, på sätt denna val-lag bifogade fördelnings-längder utvisa. Dessa fördelnings-längder skall Riksförsamlingen å hvar femte lagtima riksdag granska och der så nödigt finnes, rätta. Sålunda rättad fördelnings-längd varder till Konungen öfverlemnad, med anhållan att han densamma må stadfästa samt kungöra låta. 38 KonsUluttons-Utskottets Memorial. Stad, som egor så stor folkmängd, att deri är berättigad sända en eller flera Riksdagsmän, må icke mef annan stad till ett valdistrikt förenäs. Öfrige städer skola till valdistrikter fördelas, på dd sätt, att hvarje distrikt utväljer en Riksdagsman. I fördolningslängden bestämmes hvilken stod. inom hvarje sådant val-distrikt, skall vara val-crl. § 4. Hvarje län skall indelas i lika många val-distrikt, som de riksdagsmän äro, hvilka för länet till folk-tinget väljas skola; och varde vid den indelning iakttaget, att folkmängden för hvarje distrikt bestämmes I det närmaste lika. Indelningen verkslälies och kungöres af Konungens Befallningshafvande så tidigt, att den varder allmänneligen känd, innan valen utsättas. Då den en gång gjord är, stånda den fast, utan att behöfva för hvarje nytt val kungöras, intilldess Riksförsamlingen uti de i 2 § omförmäide fördelningslängder någon ändring gör. Hvarje distrikt inom länet varder med ordningsnummer t>trndrkt och ege utse en Riksdagsman." § 5. För val af Elektorer skall på landet hvarje socken utgöra särskildt val-distrikt. Såsom särskild socken anses landsbygd, som med stad utgör en socken.
Jo! att uti 12 afdeln:r icke en enda af dessa 143 vore till finnandes, då deremot uti de återstående 13 afdelmne fördelningen skulle vara så jemn, att hvarken mer eller mindre än precist 11 befunnos på hvarje. Nu hemställer jag till Eder, Mine Hrr! om det är möjligt eller rimligt att så skall ske i verkligheten. På samma sätt skulle man kunna säga att, om de stilar, hvarmed en bok blifvit tryckt, hopblandades och handlöst åter utkastades, så skulle slumpen kunna foga så, att de återföllo i samma ordning, som förut, och visade bokens text ånyo. Ingen lärer kunna bestrida det physiskt möjliga häruti; men hvem kan på allvar ifrågasätta, att så skulle4 inträffa? Saken är emellertid ungefär densamma; jag medgifver gerna, något otroligare, men jag har med flit tagit exemplet i förstorad skala, för att så mycket tydligare visa huru grundlös den förespeglade vådan i sjelfva verket är». Vidare vill jag. till stöd för mitt yrkande på bifall till Utsk:ts atslag å Hr Brakels motion, anföra några af de skäl, som förra Riksdagens Riddarh.Utsk. åberopade, för att bevisa obehöfligheten och olämpligheteu af den nu föreslagna förändringen. Utsk:t säger nemi.: »Motionären synes föreställa sig, att de direkta valen skulle säkrare återgifva Ståndets verkliga opinion än de indirekta, men erfarenheten har ofta, i motsats härtill, visat, att, isynnerhet inom talrikare församlingar, der majoriteten, utan att tänka på följderna, delat eller splittrat sig, en strängt sammanhållande minoritet kunnat bestämma valets utgång. Den '21 December. 31)3 Enahanda förhållande kan visserligen inträffa äfven med nuv:de valsätt: men de skäl, som i öfrigt tala för dess bibehållande, äro dock i Utskits tanka vida öfvervägande dem, motionären åberopat för sitt förslag. Utsk:t går att antyda de förra. Vid Riksdagens början äro vanligen 4 ä 500 af Adelns medlemmar samlade.
Det finnes vissa brister, som man icke kan undvara, vissa andra, som man knappt märker. Ju mindre en människa har det slags fel, som stöter mig, dess mer har jag sympati för hennes person och natur. De naturliga instinkterna äro alltid de sannaste, och därför tror jag mera pä denna oförklarliga sympati för en människas natur än på mitt förstånds förklarliga beundran för en människas karaktär. Ty värr äro människornas natur och karaktär två högst olika saker. Deras natur har Gud gifvit dem, karaktären ha de gifvit sig själfva, och som bekant äro de ting Gud har skapat bättre än de, som människorna fabricera. Därför tror jag också, att en människas natur är hvad som gör starkast intryck på en. Det är det ursprungliga, meningen med dem, de löftesrika möjligheterna, hvilka de själfva ofta ha användt och missbrukat på ett både lättsinnigt och tarfligt sätt. De människor, som äro en sympatiska, kunna ofta öfverraska en med stora och smärtsamma fel i sin karaktär, fastän deras små fel icke stöta en. Under lång tid hade människor den föreställningen, att genien icke skulle dömas som andra människor, ja, det ansågs nästan som ett ytterligare tecken på deras genialitet att de hade stora felsteg och synder på sitt samvete. Lyckligtvis har åsikten härom blifvit en annan. Genierna äro de starka, de af naturen starkt utrustade människorna, och orsaken till att man kan tolerera dem, ja, hålla af dem och älska dem trots alla deras fel är just den att deras egen dåliga användning af sin natur icke har kunnat h^elt och hållet tillintetgöra själfva denna naturs kraft och skönhet. Det är det urspungliga, icke det förderfvade i dem som vi hålla af, och ingen skall kunna säga, hur mycket härligare all deras begåfning skulle ha utvecklat sig, om de själfva hade uppfostrat sin karaktär i jämnhöjd med den natur, som de fiogo för intet. Denna tro, att en rikt begåfvad människa har tillåtelse att göra hvad hon vill, förde en tid därhän, att de mindre eller icke begåfvade endast eftergjorde geniernas fel — deras geni kunde de ju icke göra efter — och hoppades att sålunda komma baklänges in i något af den gloria, som omstrålade de utvalde. (Forts.) Något om dagböcker.