Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hafva två år förflutit, sedan brott, hvarom i denna förordning stadgas, blef föröfvadt, må talan om ansvar derför ej anställas, der ej slralf-arbete å brottet följa kan. § 48. Genom denna förordning sker ej någon ändring af de i krigslag förekommande bestämmelser i afseende på dem, som till krigsmakten höra. Brott, som föröfvas innan denna förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom utslag, sorn vunnit laga kraft eller ej öfverklagadt varder, skall ock efter denna förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, sorn derför i äldre lag och författning stadgadt varit. Hvilket allt, såsom svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 8 Januari 1858. N:o. 190 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd■ Skrifvelse N:o d90. 633 Hfso ISO. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Jan. 1858. Presle-ståndet den 16 Borgareståndet den 16 Bonde-slåndel den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Mits Nådiga Proposition, angående ogift grinnås rätt att vid viss ålder vara myndig. (Lag-Utsk:s Bel:de N:o 42 och Uthde N:o 53). S. A. K. Uti aflålen Nådig Proposition af deu 30 Maj sistlidet år har E. K. M:t behagat i nåder meddela, att då frågan, huruvida ogift qvinna må af lagen tillerkännas rätt att efter uppnådd viss ålder vara myndig, redan ofta varit å bane såsom föremål för Rikets Ständers öfvcrläggningar och härigenom visat sig utgöra en af dessa samhällsfrågor, som, en gång väckta, icke kunna tillbakavisas, utan måste lösas i öfverensstämmelse med tidens fordringar, har E. K. M:t, med anledning haral, funnit
Det är icke endast till följd af grundlagens bud, det är fast mer af inre böjelse Bonde-St. finner sig manadt att genom oss dertill utsedde deputerade frambära till R. o. Ad. en vördsam, en hjertlig helsning. Vi befinna oss vid börjaa af ett riksmöte, hvars väntade beslut skola nedtränga i statsorganismens innersta rot. Ej underligt då, om stundens gripande allvar genomtränger en hvar. Försvunna äro nu de sociala skrankor, som fordom strängt afskiljde den ena delen af nationen från den andra. Ingen kan numera säga hvar den ena Ståndsklassen slutar och en annan börjar. Endast i sättet för Svenska folkets representation vid allmän Riksdag qvarstår den politiska afsöndringen i Stånd. Efter mångårigt arbete att utbyta de åldriga förnötta formerna emot 10 Den 23 Oktober. mera tidsenliga, är nu framlagdt till slutligt afgörande ett förslag, hvarvid nationen fäster de största förhoppningar. Till Eder, J Adle Hrr, vädjar nationen i detta ögonblick, emedan den vet, att på Eder beror till väsendtligaste grad detta förslags öde. Med detta förslag sammanhänger också landets närmaste framtid — huruvida den skall utvecklas i ostördt ordnadt lugn, eller om tvedrägtens och hatets onda makter skola frammanas till allmänt förderf. Men nationen vet äfven att i pröfvande tider den Svenske Ädlingen mer än en gång offrat åt sin fosterlandskärlek hvad för honom varit en företrädesrättighet, när denna rättighet utgjort ett hinder för det helas väl. Dessa momenter framstå som lysande blad i Svenska Adelns historia. Att i den afgörande slunden äfven nu denna oegennyttiga uppoffrande fosterlandskärlek gör sig gällande till nationens jubel, till förhöjd ära och glans åt Sveriges Ridderskap och Adel, — derpå tviflar minst Bonde-Ståndet. Till sist bedje vi alt Bonde-Ståndet framgent som hittills må åtnjuta Hr Gr:s och Landtmarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns aktning och tillgifvenhet. Hr Gr. och Landtm, svarade: Med liflig erkänsla emottager R. o. Ad. det Hederv.
LagUtskottets: angående Bankens forum i Concursmål; om inrättandet af FörlikningsDomstolar; om indragning af Lagmansoch KämnersRätter, Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: om vidtagande af ekonomiska författningar till välmågans återförande och Landets förkofran. \. Den 18 Mars f, m, 351 ExpeditionsUtskottets: med förfrågan om förslag till föreskrifter för tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll. 4:o Bfslag å följande Utskotts Utlåtanden: StaisUtskottets: angående af Marstrands Stad sökt ersättning för utgjord inqvartering. BankoUtskottets : angående ersättning i anslagsväg för den förlust, som kommer att drabba de i BankoReglementet för år i8a3 uppräknade Academi er. 5:o Beroende vid Herr Rosenquists motion om upphäfvande af 6 § g Gap. HandelsBalken. 6:0 Läggande till handlingarne af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: StatsUtskottets: angående lättad utväg till lånebidrag åt fastighetsegare. Statsoch BevillningsUtskottens: om uppbördsprovision till Städernas Magistrater. 35a Ben 18 Mars f. in. Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: om förändrade grunder för Legooch SaluSågars beskattning. Stats-, Bevillnings-, Banko-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens'. angående grunder för ett förändradt Statshushållnings och BeskattningsSystem. Stats-, Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: om förändrade grunder för praestalioners utgörande. Statsoch BankoUtskottens: om rättighet för Sparbankerna att insätts en del af deras fond i BankoDisconlen. BevillningsUtskottets : om föreskrifter i afseende på bränvinsskafls utgörande efter tillverkning.
Efter förmälan att alla de å föredragningslistan uppförde mål nu blifvit dels afgjorde dels ånyo bordlagde, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att det utfärdade anslaget till plenum å e. m. skulle få nedtagas; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. Den il Februari f. nu 323 Onsdageu dea 11 Februari 1863- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdrag för den 7 dennes samt pleniprotokollet för den 8 sistl. December. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till K. Landtbruks-akademiens allmänna sammankomst den 16 dennes, samt anmodade de ledamöter af Ståndet, som önskade deraf sig begagna, att anmäla sig hos Riddarhus-fiskalen. Företog R. o. Ad. val af ordförande i Riddarhus-direktionen och dess suppleant; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordförande: H. Exc. Gr. Sparre, Gustaf Adolf, f. d. Justitie-Statsminster, President m. m., med 120 röster. Suppleant: Gr. Hamilton, Jacob Essen. General-Major, f. d. Ofver-Ståthållare m. m., med 87 röster. Sedermera företogs val af ledamöter och suppleanter i Riddarhus-direktionen; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter: Gr. Lewenhaupt, Adam Casimir Ludvig, Ofver-kammarherre, med 130 röster; Frih. Bennet, Garl Stephan, Kammarherre, med 136 röster; Frih. Gederström, Claes Rudolf, Kammarherre, med 131 röster; Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Garl, Ofverstelöjtnant, med 136 röster; Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, Ofverste-löjtnant, med 135 röster; 324 Den 11 Februari f. m.
Omständigheterna medgifwa dock icke ännu att de samma till Riksens Ständers pröfning öfwerlemna. Men ett nära dermed E gemenskap ägande ämne (och som bör wara af. ^ gjordt innan nägot beslut om f. d. Konungens - > flyttning till utrikes ort kan fattas) innefattas ^ uti följande fräga: Hwad underhäll Lro Rikk sens Ständer willige att bestämma för deras ^ fordna Konung, för dest Gemäl och närmaste ^ Bröstarfwingar? Dä till beswarande af denna 8 fräga ätskillige omständigheter böra iakttagas ! hwilka fordra nägon tid till öfwerläggning och utarbetande, har Kongl. Mast sä mycket häldre l ansett sig derwid böra fästa Riksens Ständers - uppmärksamhet, som Kongl. Mast ej förr än frägan Bihang, ll. B. ZZ, Z6. 874 Den 5 October. frägan om sjelfwa underhället blifwit afgjord, kan komma i författning att om sjelfwa flytt, »rngs ärendet samt om -et för Ronung Gu. staf Adolphs framtida wistande tjenligaste land, inhämta Riksens Ständers mening och beslut." Utaf besia uttryck har Utskottet dragit den slutföljd, att underhälls Summan wäl först skulle bestämmas; men att det icke desi mindre skulle wara Riksens Ständer förbehällit att om f. d. Konungens flyttning och desi wistelse ort sin mening yttra och beslut fatta. Detta skulle grunda sig ej blott pä en ätHärd i afseende pä person, men pä en nödig omtanka för den stora saken, det närwarandes lugn, det tillkommandös säkerhet. Konungens senare Nädiga Proposition af den 8 December 1809 iunehäller widare: "Dä Kongl. Maj:t uti Desi Nädiga Pro. position af den Z sistl. Augusti kallade Riksens Ständers uppmärksamhet pä nödwändigheten att bestämma en wisi underhälls Summa för f. d.
Stat lör densamma nu af Utskottets Pluralitet godkändes , åberopade Herr Biskopen , Doctor Wallenberg sitt till Protocollet för den 5 den O nes afgifne serskildta yttrande; af följande innnehåll: ”Veterinair-Läkare Vetenskapen anses nu mera af den nödvändighet, att offentliga Scholor till dess inhemtande redan äro i de flesta Länder inrättade. Sedan en dylik anstalt genom privat mans berömliga omsorg för längre tid sedan blifvit äfven inom Sverige stiftad, har icke allenast den Provins, hvarest denna är belägen, utan äfven åtskilliga andra,som från densamma erhållit skicklige Djurläkare, deraf dragit mycken nytta. Då likväl nyssnämnde inrättning naturligtvis varit ganska inskränkt och icke kunnat i35o Stats-Utskottets Betänkandem svara mot hela Rikets behof, hafva Riksens Höglofl. Ständer, vid deras sista sammankomst år 1818, vändt sin uppmärksamhet på detta angelägna ämne, och i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga nödiga mått och steg till en vidsträktare Veterinair-Inrättning här i Stockholm, från hvilken Djurläkare borde till Landsorterne utgå, både i Theori och Praktik, vetenskapligt och Grundligt undervisade. Denna Ständernas underdåniga önskan har ock Kongl. Maj:t med all verksamhet i nåder befrämjat. Tjenlig plats för inrättningens anläggande bar i Hufvudstaden blifvit utsedd, flere behöflige Byggnader äro der uppförde. a:ne utmärkt skicklige Lärare äro vid undervisnings-anstalten tills vidare fästade, genom hvilkas kunskaper och nit Scholan är i full gång till sitt gagnande ändamål och slutligen har Kongl. Maj:t, genom nådig proposition till nu församlade Rikets Ständer, föreslagit beviljande dels af en viss summa till uppförande af Auditorier, förvaidngsrum för Böcker, Preparater och Samlingar, samt Boningsrum för de vid Scholan tjenstgörande, dels af årligt anslag på Stat till Lärares och Elevers aflöning och underhåll. Öfver denna nådiga proposition har Högh Stats-Utskottet afgifvit yttrande.
Eli fält öpnar sig så vidsträckt, att man derå icke kan se någon gräns. Just.-ombudsmm förklarar en dom vara stridande emot klar lag. Om den så vore skulle domaren enl. 1 Cap. 12 § af den svåraste art. Ar det lillständigt, att ingå i granskning af den i ett mål förekommande bevisning, hvilken vanligen är af beskaffenhet, att egenteligen röra samma mål serskildt, så kommer man lätt till att förklara, att en person vittnat falskt, eller att den icke varit vittnesbär eller varit vanfrägdad eller antyda att domslutet härflutit af brottsliga bevekelsegrunder eller att parten genom sanningens fördöljande eller vanhederlige medel, utverkat domslutet; med ett ord, ingen som haft del i någon rättegång kan göra sig fullt säker, att icke af Just.-ombudsm., uti hans embets-berät - Den 28 December, e. m. 247 telse, genom nttalade omdömen blifva förorättad eller förolämpad, ulan att lian vet livar eller huru han skall vinna uprällelse. Att jag här uttryckt mera det möjliga än det troliga är tydligt; men det möjliga bör af lagstiftaren förutses. Tryckfrihetslagen är, såsom förut nämndt är, här icke tillämplig. Någon annan lag eller författning härom finnes ej eller att tillgå och ett verkeligt rättslöshets tillstånd har således för det närvar, inträdt i delta hänseende. För att afhjelpa denna brist uti vår lagstiftning, får jag vördsamt föreslå, att vid 7 § af Just.-ombudsm:s instruktion må göras följande tillägg: Förmenar, i annat fall än då åtal inför domstol skett, någon, vare sig enskild person, korporation, embetsmyndighet, embetsman, tjensteman eller domare, sig af Just.-ombudsm., vid utöfningen af hans embete, vara förorättad eller förolämpad, äge att sin klagoskrift lill Konungen uti Dess Just.-Stats-expedition ingifva.
Heren band så svärdet vid sidan, drog linne-rocken öfver sina kläder, lockade sin hund, och vandrade vägen fram emot hafvet. När han kom till stället hvarest konunga-dottern satt och grät på hafs-stranden, gladde sig skräddaren uppe i gran-toppen. Men heren lät icke märka sig, utan gick fram till prinsessan, helsade höfviskt, och sporde: »skön jungfru! hvi sitten J här så bedröfvad och fällen tårar på kind?» Konunga-dottern svarade: ’jag må väl fälla tårar; min fader har varit i sjönöd och lofvat mig bort till ett hafs-troll. Jag rädes det kommer snart och tager mig, arma jungfru.’ När svennen såg hennes sorg, rördes hjertat i hans bröst, ty så vänt ett vif hade han aldrig sett tillförene. Han frågade: »finnes då i hela er faders rike ingen man och kämpe som kan frälsa edert lif?» ’Jo,’ sade mön, ’det sitter en manhaftig skräddare uppe i denna gran. Han har lofvat frälsa mig, såsom han frälsat mina begge systrar.’ Vid dessa ord vände heren sig om, och såg hvarest skräddaren satt högst i toppen af trädet. Då log han, och sade: »ädla jungfru! sätten icke eder lit till en sådan kämpe. Men om J viljen löska mig en stund, skall jag för eder våga mitt lif.» ’Det vill jag gerna göra’, mälte konungadottern; ty hon höll svennen kär, för hans hurtighet skull. Då talade heren till sin hund, och sade: »liten Trogen, sitt troget på vakt!» Derefter lade han sitt hufvud i jungfruns knä, och sof en blund, medan hon löskade honom. Men när konungadottern blef varse trådarne, hvilka hennes systrar hade flätat i pojkens hår, föll det henne underligt före; hon drog så en silkestråd utur sin skarlakans-kappa, och band den oförmärkt ibland svennens lockar. I detsamma begynte Trogen skälla, och det hördes ett starkt gny ifrån hafvet. Då sade heren: »det är tid att stiga upp.
Ståndet, huruvida icke rättast vore att, likasom för banken Ar 1830, nu för Ftiks:s-konl. stiftades en serskild lag, genom hvilken bestämdes den fond, som skall användas lill ränta och amortering af statsobligationerna och å hvilken lag K. M:s sanktion begärdes, hvaremot den i nu förevar:de mom. framställda obestämda sanktionsbegäran förföll. Jag får derföre vördsamt anhålla att R. o. Ad. täcktes återremittera del nu föredragna inonnlet. Hr Bildt: Den farhåga, som Gr. Lagerbjelke synes hysa, att man icke skulle förstå hvad Utsk. menat med sednare delen af 10:de morn. eller Utsk:s slutliga hemställan, tror jag är öfverflödig, ty då Utsk. föreslår: ”att R. St. måtte i underd:het anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R. St. varda meddelade, angtde kapitaloch ränte-liqviderna för oftanämnde lån,” så är tydligt och klart, att Utsk., för alt bereda långifvarne mera säkerhet och trygghet, anhållit att K. M. måtte gifva sin sanktion i afseende på kapitaloch ränte-liqviderna. Obligationernas valör och öfrige i afseende på fondsystemet föreslagna föreskrifter äro frågor, sorn icke hafva något inllytande pä långifvarens säkerhet, och Ulsk. har derföre icke ansett nödigt, att i della afseende begära K. Mig synes det således vara ganska tydligt hvad man menat med K. M:s sanktion. Det må vara ali ordalagen i 7:de mom:tet böra, på sätt Frih. Palmstjerna nyss anmärkt, undergå någon förändring, för att K. M. skulle kunna lemna sin sanktion, men jag vägar fortfarande bestrida, att den ålerremiss af 7:de mom:let, som af R. o. Ad. blef medgifven, hade sin grund uti de farhågor, som Gr.
Jag skulle i stället tro, att tO:de §. kunde ethalia följande redaction : Anser Föredraganden nödigt j att, sedan erforderlige upplysningar frän <■vederbörande Embets-Fer k blifvit infordrude och inkommit, särskildt inför Stats-Rådet bereda ärendei\ innan de hos Konungen anmälas , så sammanträde en StatsRåds-beredning, sammansatt af samtlige Stats-Rådets Ledamöter, som icke af laga förfall äro hindrade att infinna sig. På detta sätt tror jag ingen lucka behöfver göras, samt fö §:ns förskrift blifva rigtigt iakttagen. Pierr Cederschjöld: Jag begärde ordet blott för att möra en anmärkning af Herr Lagerhjelm emot Constitutions-Utskottet, att nemi, Utskottet hade hort uppgifva Redactions-förslagen blindvis efter Särskildta Utskottets Betänkande. Constitutions Utskottet har ansett sig bundet till ett annat förhållande af 8r §. Regerings-Formen, hvarest det heter: Detta Utskott, hvars pligt det skall amra att Grundlagarne granska, äger rätt att hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, sorn det anser högst nödige eller nyttige , och möjlige att verkställa. Om nu uti Särskildta Ut - Den 3 December e. m. 217 skottets Betänkande förekommit sådana förslag till Grundlags-ändringar, som ConstitutionsUtskottct icke ansett högst nödige och njttige eller också icke möjlige att verkställa, har Utskottet trott sin pligt vara , att icke derå göra något afseende. Grefve von Schwerin: Jag anser mig skyldig yttra den öfvertygelse, attén auetoritet sådan sorn med Allmänna Beredningen blifvit åsyftad, bör bibehållas, och får anföra såsom skäl derföre, att Ständerna sammanträda endast hvart 5:te år. All communication är således dess emellan afskuren mellan administrativa makten och Nationen. När Ständerna sammankomma, heter det väl, att det finnes en ansvarighet; men hvar finnes väl det Land , sorn, då det har en ansvarig Ministére, tillika har ett Constitutions-Utskott?
St:r, att K. M:t täcktes för Institutet utfärda något Reglemente som föreskrelve hvad en inträdande Lärare borde kunna, och hvad af honom fordrades för att såsom skicklig anses. Denna tillökning har äfvenledes blifvit yrkad af Biskoparne Tegner, Faxe, Professörerne Geijer och Bollinder, Domprosten Holmström, Pros tärne Pettersson, Broomé, Dillner och Dedekind, samt Kyrkoherden Lytlij äfvensom af Biskopen Doctor JVallin, under oeftergiflig! vilkor, att hvad Professoren Ling, under sitt verksamma lif, både genom theoretiska forskningar och practisk handläggning såsom Gymnasiark upptäckt, uppfunnit, och hos sig sjelf bringat till klart systeme, måtte af honom samlas och ordnas ju förr, ju Häldre, för att, dels, nedskrifvet i afliandiingar, dels åskådlig gjordt i Tabeller, efterhand och Betänkanden, N:o o.\o. i8t åtminstone till någon del årligen af trycket utgå, oell derigenom förvaras som en national-tillhöi ighet. Och hafva af V. DorgareSlåndets Ledamöter H:rr Noreus, Santesson, Winberg och Langenberg, förenat sig om det tillstyrkande Hr Frih. Palmstjernas Reservation emot Utskottets förslag innehåller. I anledniug af hvad sålunda blifvit andraget, har, beträffande först frågan om en större tillökning i årliga Anslaget för det Gymnastiska Centralinstitutet, än som af Utskottet redan blifvit tillstyrkt, eller att en underd. anhållan hos K. M:t måtte göras om anvisning på 4:de HufvudTitelns Besparingar af hvad för Institutet ytterligare kan erfordres, Utskottet trott det fördubblade beloppet af 2000 R:dr, hvartill StatsAnslaget för denna Inrättning blifvit upptaget, böra kunna anses tillräckligt, att, i förening med de inkomster som från enskilde personer
Upsala kunde fä i ett utrop med dem å Banko-auktion utbjudas; thy och då, fastän Banken bifallit omförmälda begäran och sedermera efter försäljningen å fastigheterna köpebref utfärdat, Banken likväl icke vore, såsom säljare lill desamma att anse, samt stadgandet i 5 morn. 4 af Kongl, resolutionen den 30 April 1689, att Banken skulle vara vederredo hemula hvar och en allt hvad som under auktion säljes, icke kunde vid betraktande af nämnde författnings innehåll i öfrigt tydas derhän, som skulle Banken vara skyldig stånda i hemul för sådana fastigheter, hvilka icke varit såsom pant i Bankens hand, ehuru de pä egarens begäran blifvit å auktion i Banken sålde, pröfvade Kongl. Hofrätten, med ogillande af käromålet, rättvist Banken derifrån befria. Och hade Kongl. Majit, efter det Skottes sterbhusdelegare, Kammarskrifvaren Conrad Erik Skotte, Under-löjtnanten Ebbe Christian Skotte och Ekonomi-Direk - 8 Banko-UtskoHeta Utlåtande, JS:o 51. tören Johan Godlund, den sistnämnde i egenskap af syssloman i aflidne Jungfru Carolina Chrislina Bloms gäldbundna bo, mälet i underdånighet fullföljt samt dervid sökt visa, att Bankens kommissariat, medelst dess åtgärder, varit vållande till den förlust, bemälde sterbhusdelegare fått vidkännas, uti dom den 7 Mars 1849, i öfverensstämmelse med den af Högsta
Och Julie Lindner i Garborgs »Mannfolk» är en tvillingtyp till Svava, en teorikvinna som denna, realiserande sitt likhetskraf med samma själens torrhet som Svava sitt. Hvad som i diktningen är anda, tidsatmosfär, ett flytande sväfvande något, som mera kännes än ses eller vetes, framstår i kritiken förtätad till principer, till sammanfattande idéer och ledande grundtankar. Af denna orsak är samhörigheten mellan den moderna kritiken och den moderna filosofien lättare skönjbar än samhörigheten mellan denna senare och den moderna diktningen. Identiteten mellan principer kan göras så påtaglig, emedan de direkt kunna bringas i formler af ord; identiteten mellan en diktnings anda och en tidsanda är en vanskligare påvisbar sak, emedan den förra så väl som den senare liknar en gas, som händerna förgäfves söka gripa. Den samtida litteraturkritikens främste representanter äro väl Taine och Brandes. De ha bägge tjänstgjort som förmedlare emellan vetenskapen och diktningen, bägge stående med en fot på hvart af dessa tvenne gebiet, bägge forskare och poet i en person. De ha båda öfverflyttat den moderna naturvetenskapliga metoden på den litterära kritiken; och deras inflytande på den samtida diktningen har varit så mycket mera bestämmande, som de ofta bildat det direkta och enda ursprunget till densamma, emedan diktarne hämtade fermenten hos dem i stället för att gå tillbaka öfver dem till den förstahandskälla, ur hvilken de öst. Det finnes en himmelsvid klyfta i rang emellan dessa tvenne största nu lefvande litteraturkritiker. Taine är som individualitet och som ande ojämförligt mera betydande än Brandes. Han är en manlig intelligens i högsta potens, Brandes en kvinnlig. Han är som en blank metallspegel, där den andre är som en orolig, skiftande, grumlad vattenyta. Han tumlar materialet och ordnar det till ett system, hvilket i sin storslagna arkitektonik påminner om medeltida katedraler, medan Brandes står midt inne bland sitt material, konfus i oredan, sätter samman och slår sönder. Men bakom rangklyftan vidtager väsens-frändskapen.
Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess låne-rörelse; N:o 4- nödvändigheten af en förbättrad Lagstiftning för Banken; och N'o 5 några lämpliga ansedda stadganden lör framliden, i afseende på så väl 7© Den 19 O c t o b t r e. m. första enheten, som underafdelningarne af det metalliska myntet i silfver. 12 Punkten. jétt i sammanhang med frågorne om myntbestämning och realisation, efter föreslagne bestämningsgrunder , Rikets Stander måga hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå, att en lägre enhet än 1664 års myntordning utsätter, och i~j6 års Realisations Förordning åberopar, måtte för myntförhållanderne och penningeberäkningen i landet bestämmas, och att denna enhet må blifva ett silfvermynt af lika värde med 18 sk. silfver efter 1664 års myntfot, och alltså, enligt realisationsgrunden, motsvarande värdet af 1 R:dr B:co. Herr Hjerta, Gustaf: Då jag instämmer med Utskotten, och dem, hvilka yrka, att man vid realisationsfrågans afgörande bör vidtaga så få ändringar uti det närvarande, som möjligt, kan det synas besynnerligt, att jag nu öppnar discussionen. Men då Herr Lefren uti sin reservation framställt ett förslag till myntfot, grundadl på Riksgälds!ökning, anser jag mig böra deröfver yttra några ord.