Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Printzensköld: Det vill synas sorn vi här skulle komma alt votera om ingenting. Ett beslut, som endast innefattar att en fråga skall för närvarande förfalla, innehåller intet annat än ett uppskofsbeslut och innebär således en rättighet för delta Stånd, eller den myndighet, som detsamma fått, alt åter, när tiden inträffar, upptaga ärendet till afgörande. Jag hemställer således lill den värda ledamot, sorn begärt votering, om han ej skulle finna lämpligt alt derifrån afstå, enär det ändamål, som han afsell att genom voteringen vinna, lika val utan votering kan ernås. Frih. Nanckhoff, Joli. Otto: Jag instämmer visserligen i den siste värde talarens åsigt i denna fråga, men anhåller, alt Hr Fiih. o. Landtm, täcktes låta uppläsa det förslag, sorn Hr Lagerhjelm afgifvit. Det synes mig förena både den ena och den andra åsiglen. Hr von Hartmansdorff: I den händelse begge de propos:r, sorn Hr Landtm, framställt, innehölle samma mening, så skulle jag tro, att Hr Landtm, ej hade framställt dem lill Ståndet. Men 0111 de, såsom jag förmodar, innehålla olika meningar, och den ena går derpå ut att få saken förfallen, så är det visserligen något annat, än att uppskjuta den. Jag har intet emot att låta min propos. förfalla, i händelse Hr Frih. o. Landtm, icke anser oss derigenom vara på något sätt bundne i våra beslut, rör:de användningen af de medel, hvilka möjligen äro i behåll, sedan extra-stalsreglerm blifvit afslutad. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff villkorligen utstå 11 från votering, fordrade R. o. Ad. måhända, att Hr Landtnäs förklaring skulle uppfylla del villkor Hr von Hartmansdorff dervid fästat.
Och befunnos vid valförrättningens slut, hafva blifvit till Bänkman utsedde: inom lista Bänkm: s-Af deln. : „ 75, Gr. Lagerberg, Fabian; llite Bänkm: s-Af deln.: , 478, Hr Printzensköld, Carl; „ 563, Hr Wulffrath, Fullm. Hr von Hartmansdorff, August Edvard ; 19ide Bänkm: s-Af deln.: „ 1786, Hr Blomstedt, Carl Reinhold; 20:de Bänkm:s-Afdeln.: „ 1967, Hr Rosencrantz, Fullm. Frih. d’Albedykl, Christer Henrik; 364 De|n 9 Juli f. m. 21:sta Bänkm: s-Af deln.: N:o 2010, Hr af Geyerstam, Johan Henrik. 22:dra Bänkm:s-Ajdeln. : „ 2025, Hr von Heidenstam, Johan Fredrik. 24:de Bänkm:s-AJdeln. : „ 2186, Hr von Wahrendorff, Martin. Företog H. R. o. Ad. val af 21 ordinarie ledamöter och 9 Suppleanter uti förstärkta StatsUtsk.; och befunnos, efter valförrältninges slut, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter N:o 115. Frih. Hr Lind af Hageby, Carl August Ludvig 99 80 99 — 563. 99 Wulfrath, Fullm. Frih. Wrangel, Fullm. Frih. Gr. Hr Blomstedt, Christian Jakob Reiher, Fullm. Frih. Rehbinder, Wilhelm Fredrik . 44 55 Sedan genom lottning mellan de ledamöter, som erhållit 68 röster blifvit bestämdt, hvilken af dem borde blifva ordinarie Ledamot samt i hvad ordning de öfrige borde såsom Suppleanter ingå. Ut supra. L. Herm. Gyllenhaal. Cortr. G. Falkenberg. F. JV. Rehbinder. C. Roos. F. Grönhagen.
”Åh, min värdaste herr brukspatron,” sade baronen med sitt mest inställsamma leende, ”det minns jag mycket väl; men då der talas endast om hustru, men icke ett ord om fästmö, så anser jag, att den saken blifvit med flit förbigången.” ”Jo, jo, ni kan advocera, hör jag; men, ser ni, det hade ej varit ur vägen att komma ihåg slutet, der det står: ’ej heller något hvad honom tillhörer.’” ”Nå ja, det kan väl så vara,” yttrade baronen muntert; ”men en rival anse vi sällan som vår nästa; och skulle icke detta ursäkta den mäktiga frestelsen, som dref mig att se litet på sidan om doktorns rättigheter, så bör den omständigheten tala för mig, att jag ej förrän på det märkvärdiga bröllopet hade aning derom, att Julie var förlofvad, samt att, i följd deraf, min böjelse tilltog till den grad, att jag ej kunde besegra den.” ”Nå, det är märkvärdigt,” tog bruksherrn till ordet, ”att baronen icke kände den saken. Det tog jag för afgjordt. Hvarföre har du tegat dermed, Julie?” ”Hvarför jag tegat? Jag kunde väl ej, då ingen fråga derom uppstod, säga till baronen: vet ni, att jag är förlofvad?” ”Åh, prat,” afbröt bruksherrn. ”Och jag hade annat att tänka på! Dessutom såg väl baronen ringen?” ”Med er tillåtelse,” svarade baronen, ”Julie har aldrig burit någon sådan ring, sedan jag kom hit.” ”Nå, det var besynnerligt! Du tog ju den nu först af fingret, Julie?” ”Bästa pappa, jag satte den på mig då jag gick ned. Annars har jag på lång tid ej burit den.” ”Hm, hm,” sade gamle herrn; ”verlden är uppoch nedvänd! Och ni, herr ryttmästare, hvarföre friade ni då icke till flickan, förrän ni fick höra att hon var förlofvad?” ”Ack, jag hade ernat göra det under resan; men detta förekom doktorn. Och som jag icke kunde lefva utan Julie, så beslöt jag likväl att våga ett försök, ehuru doktorn meddelat, mig sin förbindelse.”
För närvar:de är priset nu i Stockholm 9 å 10 r:dr LSf. Om man genom ett skydd för näringen inom landet emot utländsk medtällan skaffade en ymnig produktion af varan, så skulle priset derigenom falla, pä samma sätt, som förhållandet har varit med spanmälsproduclion; i afseende hvarå vi fordom t. o. m. betingade oss i vidsträcktare män införsel ifrån Liffland och fortgingo längre på den banan, hvaraf följden var att jordbruket låg nere. Man får således icke så der fästa sig vid att en sak i sådant fall är ett arcanum som vid alla tillfällen kunde hjelpa, utan man måste betrakta förhållandena, sådane som de i hvarje tid äro, och se det mål, hvaråt man syftar. A andra sidan får man icke heller förglömma att England, hvars befolkning till en stor del sysselsätter sig med manufaclurer och som dermed förser hela verlden, varit nödsakadt att upphäfva sin spanmålstull och nedsätta tullen på födoämnen, på det att deras arbetare måtte kunna, för låga priser, lifnära sig. Härigenom är också öppnadt för Skäne, Halland och Bohuslän en utsigt till afsättning af smör på England, derest de vilja lära sig att behandla smöret såsom det bör behandlas och närma sig till det sätt som i detta afseende iakltages i Holland. Den nedsättning, som nu af Utsk. blifvit föreslagen fruktar jag dock nu har gått nog långt. För min del kan jag icke annat än öfvertyga mig att 1 r:dr 32 sk. hade varit det lämpliga, men anser att det är alldeles nödvändigt att nedsätta den orimligt höga tull som förut varit gällande och som föranledt till smuggling i högst betydlig skala, hvilken är omöjlig alt hindra. 5 H. 26 402 Den5Junif. m. Af dessa skäl skulle jag gerna hafva sett om tullen blifvit nedsatt till 1 r:dr 32 sk., men jag antager heldre 1 r:dr 24 sk. om jag dertill blir nödsakad än om jag skulle hafva tullen så hög som 2 r:dr eller deröfver för Ltt. Hr von Hartmansdorff:
Bref, dem Domkapitlet i dess förklaring aflardar med den enda anmärkning, att de röra ett specielt fall och dessutom motsäga hvarandra, här litet utförligare omförmälas. De äro Kongl. Brefven den 12 December 1741 och den 16 Augusti 1749 och röra ett och samma ämne, nemligen frågan ont forum för prest som försummar socknebtid.
Liksom helt nyligen det alltigenom förträffliga utförandet af reprisen på » Muntra fruarna » förskaffade operavännerna en högst ovanlig njutning, så blef ock det första återupptagandet af Beethovens opera » Fidelio » i fredags en verklig högtid för dem, som infunnit sig till denna representation. Framgången står som ett odisputabelt faktum och beror naturligtvis i främsta rummet på den genialiska fulländning, som nära nog från första takten till den sista präglar musiken i denna enda opera, som mästaren komponerat. Men till framgången bidrog ock i hög grad utförandet. Redan uvertyren hälsades med det lifligaste bifall, och sådant följde nästan hvarje nummer hela operan igenom. Särskildt hyllades naturligtvis, och detta med all rätt, fru Östberg, som i Fidelios parti har en af sina förnämsta uppgifter. Trots de stora fordringar detta parti ställer på dess innehafvare, var det dock en njutning att höra, huru nobelt och framgångsrikt fru Ö. löste sin uppgift. Värdigt vid hennes sida stod hr Elmblad som gamle Rocco, fångvaktaren. Hvilken tin konstnär hr E. är, hade man här tillfälle iakttaga. Genom hans förträffliga spel blef den i tjänsten hårdnade, men innerst dock varmhjärtade fångvaktaren en af styckets mest intresseväckande personligheter, utan att konstnären på minsta vis aflades att skjuta honom i förgrunden. Och för det tydliga textuttalet i sin sång förtjänar hr E. att tagas till exempel af flere bland de i samma opera uppträdande, särskildt hr Bratbost och frö- ken Karlsohn Den förre inledde andra aktens fängelsescen med en skrikig ton, som skar betydligt i öronen, och i allmänhet skulle det hela ha vunnit på, om stämman ej så mycket forcerats. Hrr Söderman och Sellergren fyllde godt sina platser, den förre som den skurkaktige fängelseguvernören, den senare som den ädle statsministern. I fångvaktaredotterns och portvaktarens roller voro fröken Karlsohn och hr U p n o t i s b o k e n. Strandberg ingalunda oäfna, om man frånser den ej Thalia Sclwug. f Efter någon tids sjukligobefogade anmärkningen beträffande textuttalet.
Archi vhuset för närvarande amunder byggnad , må i möjligaste måtto afpassas för Vexel-Banco-Expeditionens behof och beqvämlighet. ’ ”Vid Herrar Committerades omfcirmäld® Banco-Utsiottets Bctänlanden. besigtning, hade i öfrigt den obehagliga upptäckt blifvit gjord, att hjelklaget eller den så kallade trossbotten på den del af huset, som hitintills blifvit afrifven, ehuru ej aldre än 13 ä 14 år, till den grad förmultnat, att dess totala omläggning och en deraf förorsakad tidsutdrägt och ökad kostnad omöjligen kan undvikas. ” *’Vid ifrågavarande omläggningaf Bjelkfaget,. hade Herr Stads-Majoren Westin funnit blifva tjenligast, att enligt hvad i sednare tider med fördel blifvit försökt och befunnits medföra mera styrka oell bestånd samt flera fördelar, i jemnfäreise med den vanliga methoden, de tjockaste bjelkarne blifva buskarne och på hög kant inpassade i murarne, under iaktagandeaf ett propotioneradt mindre afstånd imellan hvarje bjelke.
I samma ögonblick, som de båda herrarne kommo ned i förstugan, hade den gamla tiggerskan återigen rest sig upp, och då de hunnit fram till porten, der hon stod, sprang hon fram, lindade sina långa, senfulla armar omkring den vackre, unge mannen, som gick förut, och utropade med en hes och brådskande röst, som likväl i detta ögonblick icke tydde på någon sinnesförvirring: — Jag såg dig gå in. Jag har suttit här i flera timmar och väntat på dig. Stanna, stanna! Du måste vara Samu! Du är Samu, är det icke så? Främlingen, som ovilkorligt blifvit hejdad af hennes kraftiga och konvulsiva famntag, syntes först helt bestört öfver den oväntade uppenbarelsen, och sedan öfvervälgad af harm öfver den trasiga qvinnans djerfhet, slet han sig ifrån henne, och fattande henne i armen med en styrka, som vittnade om ovanliga krafter, kastade han henne handlöst och lätt som en handske emot väggen, under det han utfor i förbannelser öfver polisens vårdslöshet, som tillät tiggare att öfverfalla folk på detta sätt. Af en alldeles ofrivillig nyfikenhet hade Astley sprungit upp för trappan, och då han såg den unga mannen i häftigheten af sin vrede ännu ytterligare sparka undan den, som det tycktes, sanslösa qvinnan, fattade han honom temligen våldsamt i kragen och utropade harmsen: — Blygs ni icke, sir, att misshandla en stackars gammal svagsint qvinna på detta sätt? Förvånad och ännu mera uppretad öfver detta nya angrepp, vände främlingen sig om, och skulle utan tvifvel slagit Astley till golfvet, om icke i samma ögonblick hans egen kamrat tillika med Astleys båda vänner, hvilka vid bullret i förstugan skyndat tillbaka, hastigt kastat sig imellan dem båda. En häftig och högljudd ordvexling uppstod. Den uppretade främlingen, som ansåg den något våldsamma tillrättavisning han fått som en dödlig förolämpning, utfor i temligen opassande ordalag, som Astley med häftighet besvarade, och först efter flera minuter lyckades det Morley och Lessley att lugna dem båda tillräckligt, för att låta dem utbyta sina kort och skiljas åt på ett passande sätt.
Med afseende å den mängd ännu oafgjorda Riksdags-göromål, hvars afslutande omöjligen kunde medhinnas till innevarande dag, då Trenne Månader är© förflutna, sedan Kongl. Majus Nådiga Proposition om Statsverket® tillstånd och behof, till StatsUtskottet öfverlemnades , hafva Rikets Ständer, genom underdånig Skrifvelse af den 2. i denna Månad , hos Kongl» Majit anhållit ora Riksdagens förlängning på en Månad, från den 5 Martii räknad, eller till den 5 nästkommande April. Kongl-Majit har, med stöd af hvad 109. §tn RegeringsFormen stadgar , till denna Rikets Ständers anhållan härmedelst velat Sitt Nådiga Bifall lemna, och förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. carl johan. G. af Wetterstedt. Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärs - och QeconomitcUtskottets den 18. sistledne Februarii afgifna , samt den 2. dennes eftermiddagen på Bordet lagda Betan handen : 1:0 I anledning af väckt fråga om Förbud mot intörande af utländskt spunnit Bomullsgarn. 2,o Angående en fri TackjernsHandel. 3:0 I anledning af väckt fråga om BoskapsAfvelns uppmuntrande i Blekinge. 4:0 I anledning af åtskilliga väckta frågor, rörande MarkegångsSättningar. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs-och OeconomiaeUtskottets, den 18. sistledne Februarii afgifnä , samt den 2 dennes eftermiddagen på Bordet lagda Yttrande, i anledning af Herr Prosten A. Fornanders
Nu, énär dessa åsigter, enligt Utskottets omdöme, innefatta tillfyllestgörande skäl för bifall till Justitise-Ombudsmannens hemställning, åberopas jemväl desamma för sådant ändamål af Utskottet, som alltså vördsamt föreslår, att Rikets Ständer för deras del besluta: ''att genom utfärdande författning, varder, såsom ett af Kong!. Brefvet den 2.5 September IJJJ föranledt undantag frän allmänna lagens stadgande i 1 Cap. 2 StraffBal ken, forordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 ff. Missgernings-Balken, förr än efter det Kongl. Maj:t förklarat undersökning böra fortgå.’’ Stockholm den i5 October 1844- Reservation Af Herr Giinther, som ansåg frågan om den brottsliges inmanande i häkte, innan Kongl. Maj:t beslutat om målets nedläggande eller upptagande, böra bero af omständigheterna, och lagen följaktligen böra lika litet hädanefter innefatta ovilkorlig! förbud för en sådan åtgärd, som den hitintills innehållit någon ovilkorlig befallning derom. \Lag-TJ M Ank. till Exp. Utsk, den 29 Oct. kl. 1 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motionj angående ändring i 10 12 Cap. Arfda-Balken. Uti ett af Hederv. Bonde-Ståndet till Lag-Utskottets behandling, under den 25 nästlidne Augusti, remitteradt Memorial, har Riksdagsfullmäktigen F.
En lika stor småsak, som att rimma sina verser i figur af pokaler, grafstenar, likkistor, var för honom, att, utom svenska, tillverka äfven tyska, holländska, engelska, fransyska, italienska, latinska: han skref alla dessa språk ungefär lika väl som modersmålet; snarare till och med bättre; om hans Tyska åtminstone gäller detta afgjordt. Men tillika förråder den köpenskap man dref med hans versmakar-gåfvor, å andra sidan, begrepp om skicklighet, smak, anständighet, som betydligt afvika från våra. Ty ej nog dermed, att dessa tillfällighets-dikter, i allmänhet, genom en den fullständigaste brist på allt slags tukt och städning, bära tillräcklig syn för sägen, att vara författade, ej blott för mat och dryck, utan ock – i dryckjom, eller vid bägaren: brudskrifterna äro ock till en del verkliga versus fescennini; så ohöfviska, eller på ett så plumpt sätt hvad man kallar ”tvetydiga”, att vi ej förstå, huru de kunde mottagas och uppläsas. Väl förmoda vi, att man åtminstone ej uppläste de ”Gåtor”, dem han ofta bifogar till de i bröllopps-laget närvararande ogifta fruntimren; men det är icke blott i dessa gåtor, som han tager sig otroliga friheter. Domstolens näpst och varning påminte han sig blott så till vida, att han sökte undvika personliga förolämpningar; men det förunderliga är, att personerna ej funno sig förolämpade i alla fall. Sällskapslifvets tänkesätt i den tiden lärer varit, att när man var nogräknad med gerningama, behöfde man ej vara det så särdeles med orden. Åtminstone icke med poeters ord. Sjelfve Stjernhjelm hade ju föregått med ett slipprigt exempel: i sin ”allvarsamma Gåta, ställd till alla vackra Damer”. Lucidor plägade ställa sina gåtor till ”alla kysksinta och dygdälskande Mör!” Stundom begagnade han till slika sjelfsvåldigheter Fransyskan, – hvilket vi finna ganska naturligt; men eget är, att i Tyskan, det språk som han skref fullkomligast, beter han sig alltid anständigt.
— Malkolm, du förvånar och bedröfvar mig med dylika spetsfundiga barnsligheter. — Dessa barnsligheter böra åtminstone icke förvåna dig, ty de äro så gamla som menniskoslägtet, de förekomma ju beständigt. Hvarje folks historia vittnar ju derom liksom hvarje menniskas eget sinne, i den lärdes dunkla grubbel och vetenskapliga analogier så väl som i vildens grofva vidskepliga instinkt, och du tror, att alla dessa, i sjelfva verket sammanstämmande vittnesmål äro utan grund, föraktliga och betydelselösa, att dessa upprepade aningar och uppenbarelser från andeverlden äro tomma lögner, derför att de uppfattats på så olika sätt. Du tror icke, derför att dina sinnen icke tillåta dig att se. På samma grund skulle du förneka hela den djurverld, som mikroskopet visar oss, derför att du möjligen aldrig egt eller nyttjat ett dylikt instrument. Malkolms resonnement förbryllade Alf en smula, han teg en stund och sade sedan skrattande: — Du vet, att det i smakfrågor icke finnes några bindande bevis, och som en sådan anser jag detta. Huru som helst, så har jag föresatt mig att bota dig, och jag skall lyckas, var säker derom! Antingen skall jag — för att nu tala i din egen smak — åter insvepa dig i de helsosamma moln, som för oss jordens barn dölja andeverldens odiösa diablerier, så att du glömmer och liksom jag skrattar åt dessa dumma visioner, eller också skall jag ertappa och genomprygla den skurk, som troligen fått väl betaldt för sina taskspelarekonster. Se så, der har du mitt ultimatum! Malkolm svarade ingenting. Alfs skämtsamma ton stötte honom. Det låg alltför mycken misstro och lättsinne deri. — Låt oss nu återkomma till anledningen för ditt besök, — sade han ändtligen allvarsamt. — Jag önskade mig en reskamrat, men nu skulle jag icke vilja hafva någon annan än dig. — Och jag begär icke bättre än att få följa dig som din skugga. Förlåt min pojkaktighet och tro på min innerliga vänskap, som kanske ibland låter mig skämta, endast för att dölja min oro eller mina bekymmer för dig! — Tack! Jag vet, att jag kan lita på dig.
Ank. till Exp, Utsi. den 2 Oct., kl. 7 e. m„> Memorial, angående 'verkställd omröstning, i följd af Riks-Ständens skiljagtiga beslut, rörande sökt prolongation å arrendet af Barkarby Krono-hemman, Sedan det uti Siats-Utskottets Memorial N:o 299, med anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende på den af Assessoren Lagercrantz gjorde ansökning om prolongation å arrendet af Barkarby Krono-hemman i Lofö Socken, framställde förslag till voterings-proposition blifvit, enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-utdrag af samtlige Riks-Stånden goclkändt; så har Förstärkta Stats-Utskottet nedanstående dag verskällt omröstning öfver nyssberörde, så lydande voterings-proposition: Den, som vill, att, i likhet med Stats-Utskottets, uti Utlåtandet N:o 85, gjorde hemställan, Rikets Ständers till Kongl. Maj:t afgående underdåniga skrifvelse skall innehålla, att Assessor Lagercrantz må på nu gäl - 28 Förstärkta Stats-Utskottets Memorialj N:o 344• lande arrende af Barkarby Krono-bemman erhålla förlängning af trettio års lid, räknad från midfastan år 1846, emot skyldighet att fullgöra de, enligt nuvarande contract, arrendatorn åliggande förbindelser, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, skola Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anmäla, att om, efter skedd undersökning, Kongl. Maj:t pröfvar det vara med Rikets fördel öfverensstämmande, Rikets Ständer medgifva, alt Assessoren Lagercrantz måtte på nu gällande arrende af Barkarby Krono-bemman erhålla förlängning af 3o års tid, räknad från midfastan år 1846, mot skyldighet att fullgöra de, enligt nuvarande contract, arrendatorn åliggande förbindelser.
Att han är lärd och i synnerhet har vidsträckt kunskap i språken, det är en grundlig egenskap, som icke lyser i verldens ögon, men som intagit mig till hans förmån ... Tänk blott, fortfor riksrådet, som sjelf var ifrig språkforskare, – han talar svenskan fullkomligt som en infödd, ehuru han förut aldrig varit i Sverige, känner de ostoch vestindiske Indianernas lika väl som Finnarnes och Lapparnes tungomål! Dock må jag säga, att jag funnit honom temligen klen i grekiskan ... – Han är således språklärd, men hvad vidare? frågade Drake otålig. – Han är utmärkt ryttare, skicklig fäktare, ståtlig till sitt yttre, älskvärd i sitt sätt att vara ... – Aha! Således en ny medtäflare med Klas Tott och Gustaf Otto Stenbock om damernas ynnest! Nåja, Tott börjar bli gammal, och Stenbock är upptagen med enkedrottningens angelägenheter, så att en förstärkning i detta hänseende torde vara välkommen. Jag lyckönskar ers excellens till denna märkliga bekantskap. Drake yttrade detta i en ton af gäckeri. Riksrådet Bengt smålog, lekte med guldsnusdosan mellan fingrarne och fortfor: – Vänta, bilden är ännu icke färdig. Tillåt mig göra nnu ett par drag och döm sedan! Vanloo har verkligen det gemensamt med Stenbock, att han är damernas gunstling och icke minst enkedrottningens. För någon tid sedan botade han henne för en svår bröståkomma, som trotsat öfriga läkares bemödanden ... – Han är således äfven läkare, den märkvärdige Holländaren! – En verklig underdoktor, min vän, ehuru han handterar medicinen såsom han handterar värjan ... – Mordiskt? – Ha, ha! Nej, såsom en leksak, med hvilken han gör ett förvånande konststycke, för att sedan bortkasta. Saken var den, att Hennes Majestät ådrog sig bröstlidandet till följe af en förkylning på sjön, då Högstdensamma med sin hofstat profseglade en präktig, af guld och siden glänsande speljakt, som blifvit henne förärad af just samme Vanloo.
Larl. 75 Z4 Grefwe Lxens, Fullmägtig Grefwe Mrner, ^öolxh Loran. - . 92 N.o 6r Ikans Lagman von Brinkman Revistons-Sccreteraren Turäsja-Il ii 4 r Dett s Augustd §4? N:ö . röster. Lt Grefwe viikyr. Fullmäktig Friherre Lrvnlle6t, ^scob. « -76 85 Grefwe kloten, LullL^ - 8 t 87 Grefwe Lörvenk^elmz Larl Oullak. 76 h4 Grefwe vvti Lclnverin, kke6rw LvZis^ laust tzz jo6 Grefwe 8trömfeI6t, Illans k^restric. 8^ il4 Grefwe ^kvttzll?s^6. HL ji8 Grefwe von kMn, Illari^ henrie. 88 59 Friherre KLIamd, Liber. - 6h t 3^3 Friherre von 8ctr sverin z Werner. 74 2-4 Friherre LiinAtzi Fulimäglig Grefwe krolickz Oaviil l^aral^. - 8tz Z04 Friherre ^ock, ketrr ^6oipK. hs 254 Herr LihecronU, Fulimäglig Herr - d 84 875 Herr 6ripeNrvLl6i ^ 6Örbii. s 78 9Z9 Herr LaKlekclclt, QullUki - gs t93i Herr vdn LcKlleZt» Llius. - 2200 Herr t4si!enll^rna, Oullak. K7 2204 Herr L-sKtt atLditzuIiounj 0 komuä. 7t TiU Suppleatttekr H2 Friherre Fullmägiig Friherre LeiärMrom z ^sdvb. - ^ Z?