Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers gjorda framställning vara för tidig och icke af behofvet påkallad; börande Förvaltningen i underdånighet tillägga, att besparingarne på Extraoch Expectance-Staten aldrig blifvit, såsom Revisorerne velat antyda, ansedde disponible för personelle anslag eller arfvoden för hvilket ändamål aldrig någon skilling deraf blifvit använd. Vidare hafva Revisorerne, med citerande af Eder Kongl. Majlis Nådiga Bref lill Förvaltningen af Sjö-Ärendena den 22 Julii i835, hvarigenom Eder Kongl. Majit uppå i Nåder anförda skäl, förklarat den af Rikets Ständer begärda fullständiga inventering af alla Ekevirkes-förråden vid Flottans Station i Carlskrona icke kunna i Nåder bifallas, lill Rikets Ständers uppmärksamhet hemställt och tillstyrkt, att, då fullständig inventering af Ekevirkes-förråden i Carlskrona är af behofvet högeligen påkallad, så väl för nödig controll å vederbörandes redovisnings-skyldighet, som på det utrönas måtte, om icke en del af virket kan genom ålder eller andre tillfälligheter hafva blifvit för Flottans behof oduglig, samt huru stor användbara behållningen af hvarje sort ekevirke verkligen är, Rikets Ständer måtte anvisa erforderlige medel till bestridande af kostnaderne i och för en sådan inventering, hvarom förnyad underdånig anhållan borde hos Eder Kongl. Majit af Rikets Ständer göras; och får Förvaltningen, i anledning häraf, underdånigst yttra, att, ehuru Förvaltningen anser en sådan inventering hvarken vara af behofvet påkallad, enär virkes-förråden äro inom Kronans kringstängda samt bevakade Varf förlagdc, och omsorgsfullt vårdas, eller det deraf uppkom - — 51 mande resultat i ringaste måtto kunna motsvara de dryga kostnader och den tidsförlust, som, i afseende på andie nödvändige och nyttige arbeten härigenom ovilkorligen måste uppstå, Förvaltningen dock, om Rikets Ständer för detta ändamål vilja anslå nödige medel, icke har något emot den föreslagna åtgärden att invända.
Men af den framställning härutinnan, som Anmärkaren trott tillhöra Förslaget om fastställde Terminer för de Lagtima Riksdagarne, hämtade Beredningen tillfälle att yttra sin ömtålighet öfver en så väsendtlig del af Folkrepresentanters rättigheter, emedan Beredningen ansåg dessa rättigheter på det närmaste förknippade med Ständers existence. Slutligen har till Beredningens granskning blifvit företagen en väsendtlig anmärkning emot den 56. §. af Regerings formen och den dermed i förening stående 49. § :n af Riksdags Ordningen. Under ett ovillkorligt erkännande af de grundsattsers vigtighet på hvilka anmärkaren stödjer sin tanke, om Lagstiftande Magtens collective rättigheter, och om individuen såsom medlem af denna Magt, fann likväl Beredningen icke att en nödig jemvigt mellan dessas rättigheter vore på något sätt rubbad, genom de stadganden ofvannämnde §.§. innefatta. Det är visserligen af vigt, hvad Anmärkaren yrkar, att icke Lagstiftningens gång hindras eller förvirras af enskildta viljors obehöriga inflytande, och att altid Lagen måtte vara ett Tittryck af allmän vilja öfver ett allmänt känt behof. Lagstiftaren synes hafva velat bekräfta denna grundsatts, då han stadgat att alla allmänna frågor, som uti Riks Stånden väckas, måste utan förutgående pröfning genast öfverlemnas till beredande i något Utskott. Skulle emot detta stadgande, ett. bifall af Ståndet till en sådan Remiss anses erforderligt, då är det som Lagstiftningen snarast kan hindras i dess gång, och förvirras af enskildta viljors obehöriga inflytande. Beredningen insåg ej huru ett sådant samtycke till remiss skulle innom ett Riks Stånd kunna erhållas, uti frågor, som egentligen hvilade på opinioner, så framt icke i följe af en förutgående pröfning; och denna pröfning blefve till äfventyrs mången gång icke annat än en hård strid om ord och uttryck, ledande till oenighet och tids utdrägt och hvari ofta personliga interessen skulle blanda sig för att, redan i sin början, qväfva nyttiga undersökningar. Det vore då som Lagstiftningen hindrades uti sin gång eller förvirrades af enskildta viljors obehöriga inflytande.
Jag vågar för min del tro, att denna uppoffring, nedlagd på fäderneslandets altare af en Corporation, som ofta stjufmoderligt nog blifvit behandlad af National-representationen, kunde förtjena afseende och efterföljd af StatsUtsk., och det är af sådan anledn. jag vågar begära återremiss af detta betänkande. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande: Rikets säkerhet, med möjliga minsta uppoffring, är det af Utsk. framställda föremålet. Det är allas, — det är mitt. Men vägen dit fattar jag helt olika med Utskottet. Jag anser som alldeles oförenligt med Rikets säkerhet all minskning af stående armeens manskap, af dess befäl, af dess öfningstid. Dock icke så, som i min tanke Carl XI:s institution ännu allt vore den oöfverträffliga; och än mindre tillfredsställer mig vårt bevär:s-systeme. Jag tänker mig Preussiska systemet; och indelningsverket som tillgång — och omöjligheten skulle mig bevisas, innan jag på listan af mina uto - 44« Den 9 M n j f. m. pier utströk en försvars-inrättning, hvilken, i mån af det som påkostades, skulle successive bilda hela vår tjenstbara befolkning till fullständiga stridsmän. Men medan kommande generationer mogna för denna inrättning , måste den närvar, göra hvad dess frid tillhörer; och dertill fordras, att bäst begagna det som är; och dit hörer att hellre öka än minska stående armeen. Öfverdrifvom icke vår på bevärms närvar, inrättning grundade tillförsigt. Varom dock rättvisa: bevärls-lagen är hvad den kunde blifva. Den af t8io erhölls under nationens intryck af sorgespelet med landtvärnet. Blotta principen af befolkningens deltagande i försvaret var allt hvad då kunde vinnas. Men detta försvar med massor är en overkställbar poesi.
Jag vill likväl icke, att, då Judarna en gång fått tillstånd att komma hit, de icke äfven skola få tillgodonjuta de rättigheter, hvarom deras reglemente för närvarande försäkrar dem; men jag vill icke derutöfver utsträcka dessa rättigheter. Ehuru således jag känner flera af Judiska nationen, för hvilka jag hyser stor aktning, kan jag icke medgifva detta folkslag några fördelar, sorn jag tror skulle komma att lända Svenskarna till skada; hvadan jag i förut uppgifna afseendet yrkar återremiss af betänkandet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag instämmer med de ledamöter, som yttrat sig emot Hr v. Hartmansdorff, och bar föga att tillägga de grundliga skäl, som af Gr. Cronhjelm, Hr Cederschjöld och synnerligast af Hr v. Troil blifvit anförda. Jag delar likväl icke med dem någon förundran deröfver, att från Hr Statssecreteraren v. Hartmansdorff hafva hört sådana satser, som han i dag framställt, jag har nemi. af offentliga handlingar mig bekant, hurusom Hr Statssecret., i egenskap af Konungens rådgifvare, hindrat personer af Judiska trosbekännelsen icke blott från inträde i skolan, utan äfven från fortsättning af deras studier, sedan de erhållit nog underbyggnad för att kunna vinna inträde vid högre läroverk. Jag kan för en åsigt, motsatt den Hr v. Hartmansdorff försvarar, åberopa en stor ecclesiastikauctoritet. En man, mer än de liesta af våra religionslärare utmärkt för snille, bildning och sann christlighet, har likväl, i egenskap af ephorus för ett gymnasium i hufvudstaden, icke tvekat att tillåta Israelitiska ynglingar att inträda i detta läroverk, utan att han ens funnit behöfligt att, såsom ett annat consistorium, derom förfråga sig genom Ecclesiastik-expeditionen; och man har likväl utaf detta förhållande, mig veterligen, icke försport några menliga följder. För min del skulle jag anse det vara ett högst
3:o ^Jerfoner, forn angifvit npttiga uppfinningar, för ben belöning, forn i fåbant affeetibe åtnjuter 4:o kronans? od; 0taten6 jemte anbre till allmänt bcf>of anjlagne bpggna* ber, <2Berl odj inrättningar, ^voarunber lifväl icfe må inbegripas? fåbane, hvarigenom l)i;reöunebel eller annan infomfi till enjfrlbe perfonerö eller €orpo* rattonero förmån inflpta; ben bel af 0täberneö jörb, Ijvaraf tnfomflen är arn jlagen till aflöning åt be 0täberneö £jetiflemän, till bevillning för beraé lönednfomft fjelfve taperaö; SDtjlrict* od) 0ocfen*©lagajiner, SBoflällé^ité od) fåbane djuö i 0täberne od) på Sanbet, forn begagna^ till S3ofiällen förbarms bertigbeté*inrättningar. ir 93 5:o åpöganäS ©tenbolS^grufva, fåfom varanbe af en ftövve patiuotiff od) fou SKifet gagnelig omfattning; Docb cnDafl till nafla 31ibSDag. 6:0 ©boleunrättningar fou Den affomft, forn De, i följD af gåfva eliev te* ftamente, åtnjuta fuan jorD*egenbomar på SanDet, få länge Den, fou Defje egen* DomarS fulla värDe belöpanDc, bevillning af DefammaS egare betalas; Docb att De §jenftemän, bvilba af fåDan afbomft njuta lön, böra för Denfamma erlägga bevillning, Då Den öfverfltger 200 De:Dr, efter ftabgaD fötvanblingö*grunD.
Den 4 Juni e. m. 511 Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Det vlgtiga ämne, som nu är under öfverläggning har, utom i andra afseenden, äfven deruti blifvit temligen olika bedömdt, alt somliga talare ansett detsamma ganska enkelt; andra äler serdeles inveckladt. För min del instämmer jag fullkomligt i den sednare meningen, och tror det vara obestridligt att frågan verkligen vidrör ganska många, och ganska vigtiga intressen. Jag ber derföre, att till vinnande af någon större reda, och en lättare öfversigt af det jag skall hafva äran yttra, få indela detta ämne i de 2;ne väsendtligen olika momenter, hvaruti detsamma enligt sin egen natur otvunget sönderfaller, nemi. först och främst, i dess inflytande på våra inre förhållanden, och dernäst i sitt sammanhang med våra yttre internationella förberedelser. Men äfven frågans inre beskaffenhet eller dess förhållande till våra egna näringar kan och bör enl. min tanka betraktas ur 2:ne särskildta synpunkter, som visserligen äto närbeslägtade, men dock ej böra förblandas med hvarandrn, nemi,: l:o tull-lindringarnes verkan på vår skeppsfart, i och för sig sjelf tagen såsom en näringsgren, och 2:o deras inflytande pä vår handel i allmänhet. I afseende på skeppsfarten har man här å ena sidan lagt vigt på skillnaden emellan den större och den mindre handelsflottan, samt på den olika verkan som tull-lindringarnas försvinnande skulle medföra för dem bägge. A andra sidan har man deremot bestridt att en sådan olikhet skulle existera, och trott att den större och den mindre flottan icke lämpligen kunde betraktas i motsats lill hvarandra. Enl. min åsigt är likväl denna distinction ganska riklig, och tydligen grundad i sjelfva förhållandet äfvensom af vigt att iakttaga för att fullständigt kunna bedömma ämnet.
Maj:ts pröfning, om och under hvad vilkor skogen finge antingen af boställshalvaren bibehållas och nyttjas, eller oek af skogsbetjening särskildt värdas och /ärva/las, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelades hoslällsha Varén hvad honom skäligen borde tillkomma. Detta förslag vänn emellertid icke Rikets Ständers bifall. De skäl, som vid 1856—1858 årens riksdag mot detsamma anfördes, voro hufvudsakligen: all det vore mindre lämpligt att på förhand genom en författning bestämma eli visst lunnlandlal, hvaraf boställshafvaren fritt finge använda afkaslningen, emedan lokala förhållanden och andra omständigheter gjorde eli sådant bestämmande i sin allmänna tillämpning mindre rättvist och billigt; alt i en skoglös ort, der skogsprodukterna stöde i högt värde, en skog af 500 tunnlands rymd lemnade en långt större afkastning för boställshalvaren, än en skog af lika areal, belägen i en skogrik bygd, hvarest skogens alster stöde jemförelsevis lågt i pris och mången gång rönte trög afsättning; att om del skulle bestämmas, i huru vidsträckt mån boställshavare» finge använda afkaslningen al skogen, sådant borde bero af vederbörandes pröfning i hvarje särskildt läll : all del föreslagna stadgandet icke allenast vore stridande emot hoslällshaIvarnes fördel, ulan alven förnärmade såväl deras som församlingarnas och presterskapets räll. emedan de flesta prestebol, i synnerhet de, å hvilka någon betydligare skog funnes, icke vore af krononatur, utan dels uppkomna genom sammanskott af församlingarna, dels donerade, hvadan all inskränkning i rättigheten att begagna deras afkastning, som nu, äfven der trakthuggning voro införd, Iritl disponerades af innehalvaren, vöre att förlikna vid en nv andelig reduktion; samt slutligen att förslaget vore alltför svälvande mrd afseende å bestämmandet af den andel i afkaslningep, som borde tillkomma hoslällsha fvaren i de fall, då boställets skog ställdes under allmän vård.
Mångå ledamöter hördes ropa på propos. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Ehuru jag sätter fullt förtroende till hvad några talare här yttrat om vidden och vigten af de göromål, som åligga Sekret:n uti Just.KanslersExpm, så vill det likväl synas mig, att då StatsUtsk. föreslagit att hans lön skulle till 3,000 Itdr förhöjas, att skäligt afseende på billighetens D en. 23, Mars e. m. 349 fordran blifvit fästad oell får derjemte erinra, att göromålens mängd beror till en ganska stor del af den andel som Chefen sjelf deri tager. Och meningen kan väl icke vara att Chefen bör undandraga sig att sjelf dervid lägga en verksam hand. Hvad åter Registrators-göromålen beträffar, så kan man väl icke förneka, att dessa äro af en ganska enkel beskaffenhet, såsom hufvudsakligast bestående uti förande af Diarierne; och då denna tjensteman tillika lärer innehafva en Kanslist-befattning inom Expm, kommer han härigenom naturligtvis i åtnjutande af de 580 Rdr som för denna tjensteman äro föreslagna, och får då en sammanräknad lön af nära 3,000 Itdr. Mig synes att man, vid lönernas reglerande icke bör, såsom här, tyvärr ofta sker, uteslutande tillse embetsmännens fördel, utan .äfven Statens, och att ändamålsenlig sparsamhet iakttages. Jag yrkar bifall till punkten. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han, enär olika yrkanden blifvit gjorda i afseende på de särskilta momme af förev:de punkt, torde få framställa särskilda propos. å hvartdera af dem, och, efter sedermera gjord framställning, att i afseende på mom. litt. a, deri Utsk. för Sekretm i Just.KanslersExpm föreslagit en aflöning af 3,000 Itdr, Hr Palmerantz, yrkat bifall dertill, men deremot Hr von Koch yrkat bifall till K. Propos., hvari denna aflöning föreslås till 4,500 Rdr Frih.
Sedan så väl låntagaren som hans — 68 — löftesmän, Bruksägarne Guslaf Norström och J. W. Weinberg samt Klädeskramhandlanden F. A. Björk, derefter afträdt sin egendom till borgenärers förnöjande, hade sysslomannen i massorna, för att befordra ett snart slut i konkurserna och till undvivikande af ytterligare rättegångar, sökt tillvägabringa ackord emellan gäldenärerne och fordringsägarne, samt derföre, uti en till Kongl. Krigs-kollegium den 3 Oktober 1846 ingifven skrift, erbjudit sig att till passevolans-kassan genast inbetala hela kapital-skulden, med sex procents ränta derå till cessionsdagen, den 22 November 1842, emot vilkor, att den derefter upplupna och bevakade räntan blefve eftergifven. Detta anbud, som af Kongl. Krigs-kollegium ansågs vara för fonden fördelaktigt, anmäldes i underdånighet hos Kongl. Maj:t, som, uti nådigt bref den 3 December 1846, lem aade tillstånd lill liqvidens uppgörande på de af sysslomännen betingade vilkor, med förbehåll likväl och pä sätt, Krigs-kollegium äfvenledes i underdånighet tillstyrkt, att den frän Handlanden Björks konkursmassa till bemälte Kollegium redan inbetalda utdelningen, 160 Rdr 25 sk. i rst., icke linge från det nu bestämda ackordsbeloppet afräknas; och har i följd häraf lånet, så väl kapitalet, som derå till cessionsdagen upplupen ränta, 66 Rdr 15 sk. 7 rst., blifvit till fonden återbetaldi; hvarefter och sedan frän hela debiterade räntan, 618 Rdr 22 sk. 4 rst., ytterligare afgått nyssnämnde utdelning i Handlanden Björks massa, återstoden afskrifvits med ett belopp af 391 Rdr 29 sk. 5 rst. Att detta ärende sålunda blifvit bragt till ett, öfver förväntan, för fonderna gynnsamt slut, hafva Revisorerne velat härmedelst låta komma lill Rikets Ständers kännedom.
Behagfullt och mjukt gled den framåt med afmätta rörelser och alla de unga flickhufvudena böjde sig efter i samma takt. De voro icke olika en rad täcka näckrosor, hvilka vagga sina hvita kalkar i takt efter vågens slag. Jenny Stenman sällade sig till dem. Hon hade nyss träffat den afspisade studenten, som beklagat sig öfver Hannas oartighet. Och i det hon vände blicken mot stranden, såg hon Hanna stödd af en kavaljer styra kosan mot paviljongen. Hon fnyste till. Den der Rappe är då den taktlösaste varelse jag någonsin sett. Nyss afsnäste hon herr Hallgren, som vänligt erbjöd henne sin hjelp, och der skrinner hon nu hand i hand med en af de föraktade „snobbarne“. Men, kära, men det är ju Bengt! utbrast Bella storskrattande. Tanken att Bengt kunde bli tagen för en snobb föreföll henne utomordentligt komisk. Jenny såg flat ut, men fortfor: än sen! Hon hade ändå icke rätt att mankera den ena för att hålla till godo med en annan. Det är emot all god ton. Bella begynte bli ledsen å Hannas vägnar och tyckte att Jenny resonnerade dumt. Visst måste en flicka ha rätt att emottaga eller afslå en tjenst, sade hon. Hvarför skulle hon vara tvungen att mottaga en handräckning af en, som hon ej tycker om? Kära Bella, hvad du är barnslig! Huru skulle det gå på våra baler och tillställningar, om flickorna tillätes att så der öppet visa sin sympati och antipati? Men så borde det vara, vidhöll Bella med oväntad bestämdhet. Det är fegt att visa ett tillmötesgående, der man har orsak att vilja draga sig tillbaka. Bry dig ej om att citera Hanna Rappe, sade Jenny spetsigt. Vi veta nog, att du har dina skrupler från henne. Bella rodnade af förtrytelse. Det är ej sant, du är stygg, Jenny. Jag har alltid tänkt så och skall alltid tänka så. Jag tycker som Bella, inföll Aina Berg saktmodigt. Och jag som Jenny, sade Alma Brennlund. Det vore ju förfärligt sårande för en gosse om hans uppbjudning afsloges.
Votering begärdes; hvarefter upplästes och godkändes följide voterings-propos.: »Den som bifaller Stats-Utskits hemställan i mom. a, af 7:de punkten i Utlåtit Nio 74, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med den förändring, att det för framlidne Expeditions-sekreteraren Richerts enka föreslagna pensionsbelopp nedsättes från 3,000 rdr till 2,000 rdr.» Sedermera företogs voteringen och befuunos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 32. Nej — 45. mom. b. Frih. Liljencrantz: I det Statsråds-prot., som åtföljt K. Mits Propos. om pension åt enkefru Richert, yttras: »att sedan K. Mit tillåtit att till Expeditions-sekreteraren J. G. Richerts enka, Sofia Schönherr, finge, tillsvidare och intilldess en sådan förbindelse hunne af R. Stir öfvertagas, af Stats-Kont. förskjutas ett belopp, etc.» 158 Den 8 Maj. Det är en tillåtelse, som är så mycket mer obefogad, som K. M:t icke har rättighet att på Stats-Kont. anvisa några medel. Om detta är frikostighet, så är den åtminstone af beskaffenhet att icke betunga gifvaren, utan Svenska Statsverket. Regeringen trodde sig vid detta tillfälle vara behaglig för opinionen inom landet, hvartill jag visserligen lyckönskar regeringen; och jag betviflar att denna åtgärd i annat fall blifvit vidtagen. Men jag anser icke att sådant bör inverka på frågan, och jag kan icke betrakta saken olika, derför att det gäller ett populärt namn. Yid detta tillfälle, så väl som vid andra, hade regeringen bort afvakta R. Stms sammankomst för att erhålla detta anslag; nöden stod icke för dörren, och äfven om så varit, hade K. M:t haft andra utvägar att anlita.
R:dr ökas till 1,800 R:dr; samt att, i stället för det å Embetets aflöningsstat nu upptagna arvode af 1,000 R:dr till en Kanslist och Kammarskrifvare, måtte uppföras: 1:o) till en Kanslist, lön 1,000: — 2:o) till protokollsföring 400: — eller tillsammans Runt R:dr 1,400: — hvilket belopp motsvarade aflöningen för protokollsförande kanslister hos Statskontoret och Telegraf-styrelsen; och 3:o) till en Kammarskrifvare, arvode R:dr 400: — Vidare har Öfverintendents-Embetet, med förmälan, att uti åtskilliga offentliga byggnader inom landet apparater för en centraliserad uppvärmning blifvit anbragta och befunnits ändamålsenliga, underdånigst hemställt, att, enär det vore af synnerlig vigt, såväl för de publika byggnader, hvilka redan egde eller framdeles kunde komma att erhålla dylika uppvärmningsanstalter, som äfven mecj hänsigt till de särdeles inom sjukhus, kaserner, fängelser och äfven skollokaler alltmera använda och till sin behöflighet erkända ventilations-apparaterna, att en kontroll öfver berörda inrättningar från Statens sida vederbörligen utöfvades, ett emot lönen för andre arkitekter svarande arvode af 1000 R:dr måtte tillsvidare, och så länge deraf kunde göras behof, varda å Embetets stat uppfördt, för att utgå till en i konstruerande och vård af värmningsoch ventilations-inrättningar kunnig och erfaren Ingeniör, hvilken kunde biträda vid granskningen af ritningsoch kostnadsförslag till dylika inrättningar, kontrollera deras anbringande och gifva anvisning till afhjelpande af de felaktigheter, som vid deras begagnande möjligen yppades.
a. efter litt. a. § 26, hvilken gäller mäskbeskattningen, utan att man lagt märke till, att stadgandet i 2:dra mom. af sistberörde lagställe icke skulle vara lämpligt under produktbeskattningen. För dem, hvilka det, under antagande af mäskbeskattningen, rör, kunde deremot nog anföras skäl till ett stadgande, som ginge ut på, att inskränka det uti ordet »oafbruten» liggande begrepp, om också departementet icke tror sig kunna obetingadt förena sig uti hvad kommissionen i detta hänseende föreslagit. Heldre än att faställa ett sådant stadgande, som kommissionen föreslagit i 2:dra mom. litt. a. g 27, skulle departementet tro, alt billigheten till en viss grad talade för ett stadgande, att, när en bränvinbtännare brännt oafbrutet under 45 dagar, och han derefter förseglar apparaten, så skulle han, när han åter öppnar densamma, likgiltigt för öfrigt när sådant sker, hafva valet emellan att antingen erlägga afgift för den tid apparaten varit förseglad, samt således anses som den der brännt oafbrutet ifrån de nämnde 45 dagarnes början och följaktligen derefter kan bränna så lång eller så kort tid, han finner för godt, — eller också att anses efter stadgandet i 4:sta mom. litt a. § 27, d. v. s. vara nödsakad, att åter under 45 dagar oafbrutet drifva rörelsen, eller erlägga deremot svarande afgift. Men oaktadt, såsom förbemäldt är, något afseende på bränvinsbrännares tarf kunde i enstaka fall tala för ett sådant stadgande, tror likväl departementet, att det ej heller bör tillråda någon sådan inskränkning uti den i Norska Regeringens underd. Utlåtande. -KM 1:ta mom. litt.