Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lidman, hos Banko-diskontver ket upptagna lån å 1,800 R:dr Banko den 16 Juli 1815 förföll till betalning, hade Domprosten Lidman aflidit och hans sterbhusdelegare sökt urarfvaförmån, hvilken ock af Rådstufvurätten i Linköping, genom dom den 15 Juni 184-6, med faststäl lande af Diskontverkets fordran, beviljades; att fordringen jemväl är vorden bevakad och till betalning fastställd i C. P. Lidmans konkurs genom Rådslufvu-rättens i Södertelje den 26 April 1847 deri meddelade dom, samt att Diskontverket frän dessa slutligen utredda konkursmassor bekommit följande utdelningar, nemligen: från låntagarens: den 16 Januari 1847 B:ko R:dr 600: den 31 December 1847 » » — 18. 8. den 7 Januari 1853 » » 129: 27.11. från löftesmannens: den 31 Maj 1849 » » 158: 32. — Tillsammans B:ko R:dr 888: 30. Diskontverkets ifrågavarande kapitalfordran, 1,800 R:dr Banko, blifvit förminskad till 91 I R:dr 17 sk 5 r:st. Banko, eller 1,367 R:dr 4 öre Riksmynt Alldenstund, enligt hvad Bankodiskont-direktionen jemväl meddelat, vid de undersökningar, som tid efter annan och sednast den 15 Februari 1862 i vederbörlig ordning hos C. P Lidman egt rum till uttagande af hvad genom konkursdomen honom blifvit ålagdt att till Diskontverket gälda, städse vitsordats att gäldenä ren dertill saknade all tillgång; och då det synes vara föga sannolikt, att genom fortsatta exekutiva åtgärder
Detta ändamål kan jag icke inse böra söka vinnas med riksbankens penningar, hvarföre jag icke heller kan önska, att drätsel-kommissionen bör hafva större kreditiv på banken, än andra korporationer och hvarje enskild person, som söker att förkofra sig och sin rörelse. Nära nog skulle jag anse, att den, som verkligen drifver handel och näringar borde äga företräde till ett dylikt kassakrediliv, för att derigenom kunna skaffa sig lägre ränta eller för alt möjligen kunna göra face emot sådana kreditiver, som för lägre ränta kunna hafva en kortare uppsägningstid. Om, på sätt jag önskar, R. o. Ad. skulle bifalla att den raaximi-summa, som lill enskildta kreditiver af Ulsk. blifvit föreslagen, måtte förhöjas utöfver det af BankoUlsk. föreslagna belopp ända till 50,000 r:dr, och om då drätsel-kommissionen, i likhet med enskilda personer, får åtnjuta denna krediti vrätt, så tror jag icke att den skulle komma att blifva lidande. Frih. Raab: Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Gyldenstolpe i afseende pä bevisningen deraf, att man kan mycket väl, såsom jag önskar, gagna drätsel-kommissionen med ett kreditiv, men derföre icke bifalla Utsk:s betänk. Jag anser visserligen billigt, att drätsel-kommissionen må få ett kreditiv, men jag kan icke neka sanningen af den åsigten, alt andra inrättningar hafva billiga anspråk alt erhålla samma fördelar, hvilken fråga lämpligast torde kunna afgöras i sammanhang med 73:dje punkten af betänk. N:o 42; och det är för att icke binda sig vid något beslut, som jag yrkat återremiss, på det att drätsel-kommissionen må kunna vinna den sökta förmånen, hvad beslut som än kan komma att fattas vid 73:dje punkten af betänk.
Nej! jag kror mig ej längre böra mist. bruka RidderskapetS och Adelns tålamod och inskränker mig derföre wid, at til Eders Lxcellences samt Högloft. RidderskapetS och Adelns ompröfwande hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle medelst en underdånig förfrågan willja hos Hans Kongl. Maj.tt göra sig underrättade, om det icke med Hans Majtts höga assigker wore öfwerenestämmande, ak jämte förbättring uti ordnin» gen, Hushalls-Utskottet äfmen finge befallning förestå et sätt, at utan Kronans kostnad, genom i hwarje Härad fogade särskilldta anstallter, samt bertil gjorde samman» skott, sörja för Fangarnas fortskaffande, utan at Allmogen derföre blefwe särskilldt betungad. Jag twiflar ingalunda, at ju hwarje Frälseman, til et sa lofligt ända» mål för sin del skulle bidraga, och jag får nu hos Eders kxcellencs anhälla, det Eders lilxesllence täcktes här» öfwer inhämta det HöglofligStänders tankar. 48 Hans kixcellsncs Herr Grefwe» och Landt-Marskalken gjorde i anledning häraf proposition, som med Aa! besvarades; Och skulle de öfriga Ksl^cAivs Skandin härom underrättas genom en Deputation, hwilke„ likwäl ej nu kunde afgä, emedan Stånden berättades redan wara atskillda. Uplästes er af Friherre ttjerks, tksns, inlemnade Memorirl sa lydande r LDdmjukt ^Vlemvrial. ''Innehållet af det Memorial, hwarmed Herr Majoren kkolst nästledne dag befwarade Hans Lxeellencer Herr Grefwens och Landt-Marskalkens Lropostnon om InstruÄmneo för det Utskott, som til granskning af Lsvgucus kilstand och förwaltning kommer at förordnas, ar esker min öfweriygelse lika wäl grundadt, som dest ämne ar wigkigt.
Jag tror icke att de Låntagare i Banco-Disconten äro mångå, som kunna af förmonen sig begagna; men jag vågar likväl, på det rättvisan må blifva lika för alla, föreslå att FinancéPlanen må tillåta de Låntagare i BancoDisconten, som äga ointecknad Jord att erbjuda, få njuta berörde fördel till godo. Jag anhåller att Betänkandet måtte återremitteras; samt att dessa Anmärkningar måtte få Remissen åtfölja. Herr von Schantz, Ifvar Fredric Gabriel, hade inlemnat följande som upplästes: Då allmänna Penninge-slällningen har ett så afgjordt inflytande på hvarje Medborgares väl, torde det vara förlåtligt, att äfven den, som ej kan smickra sig med förmågan, att inse vidden, och i anseende till resultaten, nyttan af den plan, de sammansatte Höglofl. Utskotten för Riksens Ständer framlagdt uti betänkandet angående allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, dock vågar att vid detta Betänkande göra några erinringar. Sammansatte Utskotten synas mig hafva förblifvit vid den principe, som antogs i8i5, att i det närmaste bibehålla Numerairen af Myn tet tills vidare oförändrad. Likväl vikes ifrån denna regel märkeligt, om man icke tager i beräkning den Numeraire, som i allmänna Rörelsen circulerat, genom 3-proCents-Sedlar och Assignationer. Om dessa ej återställas i Rörelsen på ett eller annat sätt, medindragnings-vilkor på det sätt jag uti mina anmärkningar emot de Högloflige Utskottens Betänkande angående Disconternes reglering haft äran andraga, gör denna hastiga minskningen af ett eirculerande Capital, ehuru bestående af Credit-papper, en betydlig känning i allmänna Rörelsen och får ett svårare inflytande på den reglering man påtänkt, än man tyckes vilja förutse. Uti det nu afgifne Betänkandet, hvilket Den i5 April.
Bräder och plankor, hela, tolfter d:o och d:o, halfva, tolfter. Brädstump, d:o Spiror, div., st Spakämnen, duss. De flesta fartyg, som varit använda till denna export, hafva varit Norska. Några Engelska, Tyska, Franska, Danska, Ryska och Finska fartyg hafva äfven varit begagnade. Staden och landet deromkring äger för närvarande 51 fartyg om 6,538 svåra lästers drägtighet, oaktadt 12 fartyg blifvit försålde och 6 förolyckats. De artiklar, som från utrikes orter blifvit hitförde, hafva bestått förnämligast i salt, deraf importerats: år 1851 v 7,574. Dessutom hafva importerats vin och specerier samt medicinalier och manufakturvaror, äfvensom hampa, och under sistlidet år 3,569 tunnor råg, 2,464 Lgf rågmjöl, 3,765 tunnor tjära och 2,596 Ltt smör från Finland. Äfven i denna stad saknas kredit-upplag, hvars beviljande otvifvelaktigt skulle betydligt uppdrifva handeln. Tulluppbörden under qvinqvenniet har varit: Införseltull. Banko. Inrikes handeln, som egentligen sysselsätter sig med hitförskalfande från inhemska orter och föryttrande i staden af spanmål, bränvin och andra för ortens behof erforderliga handelsvaror, har ock under den tiderymd, denna berättelse omfattar, fortgått i årligt tillväxande. För att närmare upplysa handelns och sjöfartens tillväxt under qvinqvenniet må här bifogas följande uppgifter: l:o Antalet af handlande med deras betjening samt för handeln erlagd bevillning: - '* Handlande. Betjening. Fartyg begagnade till inoch utrikes sjöfart: 75 Till inrikes fart. Till utrikes fart. Till inrikes sjöfart begagnade fartyg, hvilka ankommit till staden eller afgätt derifrån: Från inrikes orter Till inrikes orter ankomna. i afgängna. år 1851 »1852 » 1853 »1854 » 1855 Lastade. Olastade. Lästetal. Olastade. Lästetal.
Sådana exempel känner jag, då en förmyndare nekat sin pupill att med en ringa del af dennes betydliga förmögenhet befria en orklös moder ifrån alt falla fattigvården till last. Ett sådant förhållande mätte vara stridande både emot mensklighetons fordringar och emot samhällets rätt att dess allmänna pligt skall inträda förr, än den enskilda välgörenhetens skyldigheter upphöra. Jag får således för min del bestrida helt och hållet hvad Frih. Sprengtporten föreslagit , och underställer Ståndet, huruvida icke, i stället för föräldrar och barn, den ifrågavar. skyldigheten borde sträcka sig till mera af - Den ia Marc. 383 lägse anförvandter i upp-och nedstigande led. Naturligen kan denna skyldighet ej angå andra, än dem som hafva öfverskott att aflåta , och då tyckas väl barnbarn böra hafva försorg om en gammal farfar eller farmor o. s. v. Frih. Sprengtporten: Frågan har visserligen två sidor, och jag erkänner, att när ett sådant förhållande inträffar, som Hr Rosenblad nämnt och barn hafva betydliga tillgångar, så syries visserligen billigheten fordra att dessa tillgångar användas för gamla föräldrars underhåll. Men ett annat förhållande kan också inträffa, eller det alt ett barn blott har obetydliga tillgångar, ocb då vore det ej billigt att fattigförsörjningen gjorde anspråk på denna lilla penning för underhållet af den omyndiges föräldrar, hvilken lilla summa bort få orubbad förökas, för att i framtiden komma barnet till godo. Att till vinst för församlingen den omyndiges egendom först skall tagas lill dennes föräldrars underhåll, kan jag så mycket mindre finna riktigt, som den omyndige sjelf derigenom blefve utblottad och ej kunde erhålla den uppfostran, hvartill det lilla capitalet kunnat öppna honom utväg, och föräldrarne, om barnet saknat all enskild förmögenhet, kommit att underhållas af fattigförsörjningen , utan att anspråk på ersättning kunnat ifrågakomma. Frih. Cederström: Frih. Sprengtporten har kommit ett godt stycke sanningen af samhällsordningen närmare än Hr Rosenblad. Det är en klar sak , att det är communen, som skall ansvara för den fattige, men icke individen; ty då blir det individen, som blir skattskyldig under communen.
Majit nyligen stadgade, samt något tillgörande derutinnan från Rikets Ständers sida således icke erfordras, hemställer Utskottet, att doktor Sandbergs ofvanberörde motion må lemnäs utan afseende.. Stockholm den 10 Juli 1851. STOCKHOLM, f. T Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 245. \ \:o 245. Alik. till Exp.-Utsk. d. 13 Juli 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förändring, dels i 1827 års Hese-reglemente, dels i de å Riksstatens åtskilliga hufvud Hilar uppförde anslag till reseoch traktamentsp enning ar. Uti en hos Vällofliga Borgareståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion, har Herr vice Talmannen Halling anfört, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 20 Januari 1841, i sammanhang med underdånigt förslag om förhöjning i skjutslegan, gjort framställning derom, att, till förekommande af alltför stor tillökning i statens och enskildes kostnader för embetsmäns resor, den förändring i 1827 års Rese-reglemente vidtoges, att de deri upptagne tolf klasser inskränktes till fem på så sätt, att för den hittills varande lista klassen ansloges , 5 hästar, 2:dra och 3:dje klasserna d:o 4 d:o 4:de och 5:te d:o d:o 3 d:o 6:te, 7:de och 8:de d:o d:o 2 d:o 9:de, 10:de, llite och 12:le dlo 1 häst; att Rikets Ständer tillika, med afseende derå, att den sålunda föreslagna nedsättningen i häst-antalet icke torde komma att motsvara den tillökade utgift, som Liefve en följd af förhöjningen i skjutslegan, bifallit, att årliga anslaget lill reseoch traktaments-kostnader, förut uppfördt till bestämdt belopp, erhölle egenskapen af förslags-anslag; att sedan Rikets sednast församlade
St. på samma sätt och i samma ordalag hos K. M. anhållit om tillsättande af en committé', att utarbeta förslag till allmän civil-, criminaloch kyrkolag, hvil - Del) 14 Maji hvilket äfven skett. Skulle deraf följa, att civiloch cri* minallag blifvit af oecouomisk natur, så gifve!' jag denna conclusion till pris åt Frih. v. Schulzenheim; men jäg kan åtminstone icke instämma uti ett sådan conclusion, Det är tnig icke oväntadt, att Hr Dalman, då han yttrar sig i samma sak som jag, skall söka göra sina meningar personligt riktade emot mig. Sådant drabbar likväl värst honom sjelf, emedan han derigenom kommer att förbise det vigtiga af saken, som jag hoppas, att han Vid ett anhat tillfälle skall inse på samma sätt som jag. Hvad blefve följden deraf, att R. St. skulle emottaga ett sådant afslag och en sådan propös., som K. M. gjort på ett af R. St. frauistäldt förslag, hvarigenom, med antagande af en liten del deraf, förklarats i den andra delen angår er icke, derom dömer jag sjelf? Ett sådant sätt att af Representationen få besvarade framställ* tiingar från den verkställande magten auser jag icke Värdigt hvarken detta eller de öfriga Stånden. Jag tror, att om man också, i motsats mot mig, anser den inrikes vexelstad* gan ensam vara så särdeles vigtig, hvarom man kan hafva motsatta meningar, man likväl, på sätt Gr. Horn yttrat, kan antaga den med det förbehåll, att icke derför hafva afsagt sig rättigheten till deltagande Uti lagstiftningen om Utrikes vexelstadgan, när densamma förekommer. K. M, liar i sitt svar omtalat, att han är sinnad låta utgifva en ny lag för utrikes vexelrörelsen. Om ordalagen varit såda* nä, att de icke inneburit ett förnekande af Ständernas rät* tighet att deltaga uti denna lagstiftning, så hade det varit en annan sak; men då jag icke kunnat se, att följden deraf, att R.
Och hur lyckligt var det icke att jag satt med halfslutna ögon just nu, då två så gräsligt fula gamla fruntimmer gingo förbi med en liten svart hund i ett snöre! Situationen är alltså denna: i fonden sitter Farfadern och drömmer sin gamla dröm om de generationer som skola komma och om hvilka han – sannolikt med orätt, tyvärr – tänker någonting mycket vackert; på åskådareplatsen sitter jag; och i prosceniet mellan oss båda glida två mycket fula gamla fruntimmer fram, från höger till vänster, med en liten svart hund i ett snöre. Som bekant är Farfadern ett i hög grad anstötligt skulpturverk – jag nödgas erinra därom i händelse någon redan skulle ha glömt det; ty det hör till historien. De båda gamla fruntimren stanna framför bronsstoden och utbyta sina tankar om konstverket; jag kan icke höra hvad de säga, men jag ser af hufvudenas vickningar och af de grönaktiga parasollernas häftiga rörelser i luften, att de betrakta saken mera ur moralens än ur estetikens synpunkt, och att deras omdöme utfaller ogillande. Under tiden springer den lilla hunden hit och dit, så långt snöret tillåter, tills han slutligen fattar, att det är något som har tagit hans matmödrars intresse i anspråk och som följaktligen också bör intressera honom, och att detta något just är bronsstoden där på gräsmattan. Då sätter han sig snällt och stilla på sin bak och lyssnar med tillspetsade öron och vädrande nos till de båda gräsligt fula gamla fruntimren; och liksom jag uppfattar han snart af hufvudenas vickningar och af de svartgröna parasollernas ursinniga gester, att bronsgruppen i sin helhet är föremål för deras lifliga ogillande. Det är då naturligt och i sin ordning, att han genast fattas af ett outsläckligt hat till denna grupp: eljes vore han en dålig hund. »Vaff!» säger han och rusar upp emot bronsgruppen med sådan ilska, att de gamla fruntimren bli skrämda och genast tystna. »Vaff, vaff, vaff!»
Är Pröfnings-comité till, förordne Riksförsamlingen, hvilka i länen och i Stockholm måge öfvertaga de göromål, denna lag Comiteen ålägger. 48 §• Vill man öfver val, som i denna lag omtalas, eller öfver beslut, som vid sådant val fattadt är, eller öfver annat, som dervid förelupit, anföra besvär; gifve dem in till Riksförsamlingen sist dagen efter den, då Riksförsamlingen vid den Riksdag, hvartill valet skedde, första gången sammanträdt, som i Regeringsformens 62 §. sägs. Hålles valet sednare än 3o dagar före Riksdagens öppnande, vare sista tid till besvärens ingifvande trettionde dagen efter valdagen. Ej må besvär, som nu sagde äro, anföras af annan, än den, som i valet tagit del, eller dervid, under omröstning varit, eller genom beslut, som då fattadt blef, från utöfning af valrätt blifvit utesluten. Förslag Hör till Consiilutions-Utskottets Memorial, N:o 36, 17 Förslag till För delning s-Längd öfver Valdistricten till Riksförsamlingen. (Folkmängden är i jemna tusental suppositionsvis beräknad för är i85o, efter den tillväxt, som visat sig emellan i83o och 1840.) 1 k m ä n Antal Länens namn. F 0 S 4 Riksdagsmän Hufvudort f S? för • på Landet. i Städer. Summa. a -T3 p. p. «> e-T O. « för Stadsdistricten. Upsala. Nyköping. Norrköping. Jönköping. Christianstad. Halmstad. Götheborg. Mariestad. Carlstad. Fahlun. O O O Ct tH 6. 1. Valdistricten för Städerna äro fördelade efter en ungefärlig beräkning af en representant på 9000 innevånare; men för att bibehålla så mycket möjligt dästcicterna inom hela Län, hafva afvikelser i några fall blifvit gjorda, helst som ett maximum af tre riksdagsmän för ett Läns Städer, i jemförelse till maximum för landets, synes lämpligt.— Valdistricten för landsbygden äro fördelade efter en ungefärlig beräkning af 18,000 innevånare för en representant.
Tillgångar, kontant. spanmål. T:r. k:pr. Min åsigt om dessa tillgångars otillräcklighet, i förhållande till den stora folkmängden uti Länet, i händelse någon större missväxt skulle påkalla deras anlitande, har jag redan uti den sednaste berättelsen haft tillfälle uttala. Deltagandet uti Länets brandstodsbolag ökas årligen. Delägarnes försäkringssumma utgjorde år 1850 — 22,708,840 Rdr och ansvarighets-beloppet 23,409,620 43 R:dr. Enligt sistlidet års bokslut uppgingo deremot den förra till 26,594,030 R:dr och den sednare till 27,073,080 R:dr. Under dessa 5 år har således en tillökning af nära 5,700,000 R:dr uppkommit. Brandskade-ersättningarne och omkostnaderne, de sednare uppgående till 4 å 5,000 R:dr årligen, hafva utgjort: år 1851 16,286: 29. Sedan den förut i lag stadgade skyldighet, att häradsvis gifva brandstod vid inträffad eldsvåda, jemlikt Kongl. Förordningen den 26 April 1853 numera upphört, kommer brandstodsföreningen säkerligen att ännu mera anlitas. Invånarne uti Länets städer deltaga för sina lösören uti det för sådant ändamål för rikets städer upprättade allmänna bolag. Med denna delaktighet förhöll sig sistlidet år sålunda: t Försäkrings-belopp. Årsafgift och extra tillskott år 1835. Summa 1,414,700 — 2,368 35 3 Sednaste berättelsen upptog för är 1850 . • 1,144,070 9,827 15 — Försäkringarne hafva således under de sednaste fem åren ökats med 270,630 R:dr.
Mits Nåd. Remiss uppå LandsKammereraren, Hr KammarRättsRådet Sellings Ansökning om dess PensionsRätt vid afskedstagande!;. (U.-A.) H os K. Mit har LandsKammereraren i WesterNorrlands Län, Hr KammarRättsRådet och Riddaren af K. Wasa-Orden Magn. Selling i underd. andragit, huruledes han, som vore öfver 70 år gammal, icke länge kunde dröja att tänka på afskedstagande ifrån LandsKammererare-tjensten; men då, enligt nu gällande Författningar, Selling endast skulle få behålla ett ringare belopp i contant emot den indelta Lön han under tjenstetiden åtnjutit, hvilket satte honom i yttersta förlägenhet och bekymmer, enär han äger Hustru och flere barn, anhåller Selling underdånigst, att efter erhållande af Nådigt Afsked få bibehålla sin Lön på extra eller indragningsStat, efter Markegångs uträkning; hvilken Nåd sannolikt icke länge vid hans ålder skulle Betänkan cl en, N:o 87. 4'5 få begagnas, deremot om lian för fem år sedan tagit afsked, han derigenom tillskyndat StatsVerket en större gravation än den tillökning lian genom Nåd. bifall härtill, komme att åtnjuta: åberopande Selling i öfrigt dess långa tjenstetid, hvarutaf lian ifrån 1786 till 1796 varit Länsbokhållare och sedermera eller 32§ år LandsKammererare, samt att han, jemte sine åligganden i denna ansvariga och trälsamma tjenst, derunder han med flere bevis af Kongl. Nåd blifvit hugnad, äfven sökt vara nyttig utom tjensten, medelst utgifvandet å trycket åren 1801 och 1816 af en Afhandling om LänsKammarVerket, som af allmänheten med bevågenhet blifvit emottagen; Och har, efter det K.
Skrifv. N-.o 169. Motion N:o 59, angående anslag af allmänna medel till en bibliotheks byggnad i Östersund. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. —- — Motion N:o 60, angående statsanslag till en föreslagen kommunikations led ifrån Sundsvall till Bräcke gästgifvaregård i Jemtland. Stats-Utsk. Utlät. R St. underdån. Skrifv. N:o 175. Motion N:o 86, angående meddelande af rättighet för Carolinska Mediko kirurgiska institutet att anställa theoretisk medicinsk examen, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. Ljungdahl, Samuel Lorenz, Motion N:o 39, om ytterligare statsanslag till läroverksbyggnaden i Falun. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 40, om anslag' till nya lektorsbeställningar vid högre ele mentarläroverket i Falun. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdän. Skrifv. Lund, om anslag till en Observatoriebyggnad i. Motion Nio 53. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. Lundholm, AbrahamMotion N o 37, om anslag för upprättande af ett elementarläroverk i Wernamo köping. Stats-Utsk. Utlåt. Lysning och vigsel, angående åliggande för civil domaremyndighet att hädanefter uteslutande pröfva vilkoren för. Motion N:o 4. Lag Ufsk. Betänk. Lyth. om pension åt oförsörjda barnen efter Konrektorn J. E. Motion N:o 157. Stats-Utsk. Utlät. N:o 153 samt Mein. R. St. underdän. Skrifv. Lärare vid elementar-läroverken, om förändrade vilkor för deras uppförande på allmänna indragningsstaten. Motion N:o 17. Stats-Utsk. Utlåt.
Under de sedermera förflutna fem åren, ifrån och med år 1840, hvarom sistnämnde berättelse äfven innehåller uppgift, samt till och med år 1844, hatva de sakfälldes antal utgjort 365, ibland hvilka blott 23, hvaraf 21 män och 2 qvinnor, ej blifvit benådade, utan undergått dödsstraffet, men de öfriga 342, hvaraf 262 män och 80 qvinnor, vunnit förskoning derifrån; således, för denna tid, ett årligt medeltal af 73 dömde, 5 ej benådade och 68 benådade. Sammanläggas åter de femton åren, hvarunder de dömdes antal utgjort 968, de icke benådades 192 och de benådades 776, uppstår ett meddeltal, för år räknadt, af 64 dömde, 13 ej benådade och 51 benådade. Högsta antalet icke benådade har förekommit år 1831, utgörande 21 af 68 dömde; hvaremot och sedan åren 1840 och 1842 visat det minsta antalet icke benådade, nemligen hvardera året endast 2, Aret 1844 slutligen företer det i dubbelt hänseende sällsynta resultat, att de dömdes antal varit utom jemförelse det största, uppgående till 116, och att alla blifvit ifrån dödsstraffet förskonade. Börande likväl icke lemnäs obemäldl, att, efter hvad undersökningen, fortsatt äfven för en sednare lid, ådagalägger, åtskilliga brottmål af särdeles svår beskaffenhet, inkomna åren 1843 och 1844 samt till afförande sistnämnda år beredda, förblifvit hvilande och först år o 1845 under slutlig skärskådan kommit; de flesta redan före Januari månads utgång med deri tilltalade och sakfällde till ett antal af 19 personer, ibland hvilka endast 10 erhållit nåd, men de öfriga 9 icke benådade undergått ådömda dödsstraff.