Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj: ”fordran, hvilken, såsom ställd på förfallo-’ 9,tid, är af lika egenskap, som de år 1812 ”liqviderade Obligationer uti Holländska ”och Brabantska Lånen, hafva Riksens Scän”der funnit, det böra LåneCapitalen, tillika ”med de derå till den 3 Augusti 1812 uppn ”lupna interessen, på lika sätt som skett ”med ofta berörde Obligationer i de Holländska och Brabantska Lånen,” måtte tilläggas: nemligen sä, att hvarje Lire fuori di banco förvandlas till 7 i Stiiver Holländskt Courant, och hvarje Riksdaler Holländskt Courant anses i värde lika med 47 Skillingar Svenskt Banco; hvarefter meningen fortsattes med reduceras &c. 2:o I afseende på Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående Glasoch Porcellaines-förares samt Smides-handlares handelsrättigheter, att Riksens Ständer förenat sig om ett nytt beslut, som i Skrifvelsen borde tilläggas, för att ifrån det emot ofvannämnde handlandes resor tillstyrkta förbudet förvara Allmogens rätt att till hvad ort som helst med sina egna handaslöjder sig begifva och dem för;* sälja 5 i anledning hvaraf Utskottet föreslår, att vid slutet af den underdåniga Skrifvelsen följande måtte tilläggas: ”Slutligen få ”Riksens Ständer i underdånighet erinra, att ’’det föreslagna förbudet för Glasoch Por”cellaines-förare samt Smides-handlande , ”att, i ändamål af sådana Manufactur-varors ”försäljande, uti Landsorterna kringstryka, ”icke må tillämpas eller sträcka sig till ”Allmogen, utan den äga rätt att, hädan - Den 16 Maj. 458 ”efter som hittills, få till hvad ort som ”helst med sina egna handaslöjder sig be”gifva och dem försälja.” Härjemte upplästes ett ProtocollsUtdrag från Högvördiga PrestStåndet, af den 11 Maj, hvarigenom Ståndet tillkännagifver sin uti ExpeditionsUtskottets
Hon slog på nacken, och munnen drog sig till ett leende. – Det var väl inget att tala om, svarade hon. – Nej, jag vet nog det, sade Petter och flyttade sig, där han satt på brunnskaret, så att hans ena öga lyste rätt emot Klara. För Klara var det ingenting. Men för mig var det något. Och därför ville jag tala med henne. – Det är, som det är, nu, sade Klara kärft och ville lyfta upp ämbaret igen. – Nej, nej, sade Petter och reste sig. Vänta nu litet. Klara har aldrig brytt sig om mig, det vet jag nog. Men om jag nu kan få ett torp till våren, vill inte då Klara flytta med mig? Det vore väl ändå bättre än att gå här och släpa. Hon såg på honom, förvånad, som hon aldrig varit i sitt lif. Och hon skulle nästan ha känt sig skamsen, om det inte hade varit Petter. Men fast hon förstod, hur ärligt han menade, och fast hon lika klart insåg, att det var det enda, som nu kunde hjälpa henne, så såg hon bara, hur ful han var. Och hon kunde inte undertrycka ett leende. Petter märkte det och blef aldeles röd. I det han såg bort öfver vedbodens tak, sade han: – Du tycker, att jag är ful, förstås. Klara visste inte, hvad hon skulle svara. Och för att hon inte skulle behöfva stå och se på honom längre, gick hon fram och tog Petter i hand. Petter hade tyckt bättre om, ifall hon svarat något. Men när hon inte gjorde det, tog han henne i stället om lifvet och kysste henne, aldeles som i gamla dagar. Men nu gjorde han det på ett annat vis än förr. Ty nu visste han, att han skulle få henne. Men när han sedan vefvat upp ämbaret åt Klara, blef hon alvarsam, såg på Petter och sade: – Hvad tänker du, vi ska’ göra med barnen? Petter såg bort igen. Han tyckte, det var hårdt, att han skulle sörja för andras barn. Men så är det altid här i världen, tänkte han. Den ena har nöjet, och den andra får besväret. Men han hade tänkt på saken förut, och därför svarade han: – Det blir bäst, att vi tar hem dem. Att akordera bort dem kostar för mycket. – Det vill jag inte häller, sade Klara.
Herr Flabbe är således en person, hos hvilken hela vårt hus står i största förbindelse? Visserligen, visserligen, Rudolfina. Men nu är bara olyckan, att det icke finns något betsel eller hejd på Herr Flabbes enthusiasm: hans omdömen stödja sig nästan aldrig på motiver, och sjelfva hans smicker är så öfverdrifvet, att jag fruktar att allmänheten till slut får osmak till det, till oss, till Furumo, och allt hvad Törnros heter. Så var det dock inte strax i början. Herr Flabbe begynte med att säga, att Törnros-bokens utgifvare hade nästan alla egenskaper af en stor författare, utom smak och harmoni. Dervid förblef det mer än ett år, men knappt hade Richard utgifvit den osmakligaste och styggaste af alla sina böcker, förr än den andra karlen hittade på att skrifva, att harmonien ingalunda fattades Furumo, sjelf, men att ”det brustna, disharmoniska och falska,” icke ligger ”hos skalden, utan i verkligheterna, i lifvet, i de personer han skildrar” med mera, som du kan läsa i artikeln med Redactionens stora ☛ framföre. Just ”rosenfärgad” som i Homerus, är likväl inte denna Eos-hand. Denna klyftiga distinction påminner mig om den icke mindre spitsfundige Examinatorn, som frågade en yngling i en Nations-examen: ”Lefver Herr Lokrantz i Förnuftet, eller lefver Förnuftet i Herr Lokrantz?” Ha! ha! – Jag fruktar nästan att Herr Flabbe låter tumma sig, ty detta är just Furumos eget sätt, att svara på slika inkast. Hvilken sophism! Hör på, Rudolfina; du syr nu på en narciss, och jag förmodar den blir vacker; men ponera, att du i stället arbetade på en bouquet karborrar och jag anmärkte, att ditt arbete vore fult, tror du då, att jag skulle taga din ursäkt för god, om du svarade mig: ”det är karborrens och icke mitt fel, Pappa; ty alla karborrar äro fula också i naturen.” Var säker, mitt barn, att jag skulle svara dig:
Ebba Brahe representerades af mademoiselle Vita Souzo, en syster till spanska ministerns fru, markisinnan Prat de Nantouillet, hvars blonda fägring ingalunda lät ana den unga grekinnans sydländska börd. Drottning Kristina i samma tafla företräddes af fröken Ida Trotzig. Fru Schröderheim hade till framställarinna fröken Ebba de la Gardie, Sergel själf löjtnant K. Krook och Bellman häradshöfding E. Treffenberg. En brorsdotter till markis Lagergren, fröken Margit Lagergren, gaf Karin Månsdotters väna bild, Erik den X I V framställdes af hr Cobo-Åberg och den lille pågen i båten af fröken Adrienne de Geer, en dotter till vår store hädangångne statsman, Louis de Geer. I » Målarens dröm » slutligen skåda vi i den unga damen inom ramen, fröken Anna Rosentvist. De fyra öfriga, som här stigit fram på scenen, för att komma med på bilden, men som i verkligheten naturligtvis den ena efter den andra framträdde inom ramen, äro, från vänster räknadt fröknarna Gerda Törnebladh, Clotilde von Höpken, Märta Gyldenstolpe och Elisabet de Geer. Den unge målaren, för hvilkens tjusta blick alla dessa fagra drömbilder upprullas, återgafs af häradshöfding C y g n « u s. — 2 — » VÄNTANSTIDER ». Talrika inlägg komma oss dagligen tillhanda, och vi göra här nedan en början med införandet af desamma. D e t viktiga kapitlet om » de långa förlofningarna » kan en g å n g v ä l behöfva skärskådas ur olika synpunkter, och Iduns spalter stå fortfarande gärna öppna för alla värdiga och sansade inlägg i den b e g y n t a diskussionen. EN MENING. Q K A L L L E T HÄR få gå oantastadt, tänkte nog ^ litet hvar vid genomläsandet af Ysabels » Väntanstider », och jag får tillstå, att det var med verklig tillfredsställelse, jag snart erfor, att vår utmärkta redaktion tänkt alldeles detsamma. » Hvad säger du om det här? » frågade jag en tämligen närstående manlig bekant. Jag var litet tveksam vid frågan — men ännu mera nyfiken på svaret.
Jör magasins förvaltar en i Borgholm-, 5:te punkten, ang:de förslågs-anslaget lill chartw-sigillatce-omkostnader; 6:te punkten, ang:de chartw-sigillatw-kontorets vaktbetjening; 7:de punkten, ang:de kammar-rätten; samt 8:de punkten, ang:de öfverintendents-embetet. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. f):de punkten, ang.-de förslags-anslaget för postverkets löner och öfrige omkostnader, samt statsverkets behållning af postmedlen. Frih. Hamilton, Hugo, anförde skriftligen: H. Slatslllsk. har uti dess utlåt. N:o 91 tillstyrkt, att R. St. skulle, med afslag af den af K. M. på anförde skäl föreslagne nedsättning i K. postverkets bidrag lill slals-kassan ifrån 125,000 Den 29 Mars. 381 r:dr lill 100,000 r:rlr om arel, bestämma delta bidrag lill 115,000 r:dr årligen, hvarjemte det hittills å riksg:s-kont. anvisade förslagsanslag af 10,000 r:dr om året för postverkets, i följd af postskjutslegans förhöjning, ökade utgifter, skulle för framliden upphöra, och således bidraget i det hela uppgå till samma belopp, som under de sista 3:ne åren. Utsk. har såsom grund för sin uttalade åsigt, att nemi. omsorgen om de inhemska post-kommunikationernes utvidgning eller förbättrande icke oundgängligen påkalla nedsättning i det af postmedels-uppbörden till statsverket ingående årliga bidrag, uppgifvit några förhållanden, genom ändring i hvilka besparing skulle kunna vinnas, och anhåller jag först, och innan jag för R. o. Ad. utvecklar orsakerne lill postverkets i financielt hänseende för närvar. mindre lysande ställning, få bevisa att denna besparing dels redan är, så vidt sig göra låter, åstadkommen, dels ock att en ändring i dessa förhållanden ej under de kommande 3:ne åren kan emotses.
Det Högwördige Preste ,Ständct har likaledes förmält sig hafwa till Utstottets Betänkande lemnat sitt bifall, beledsagadt med underdåniga hemställyingar, inne«fattande modistcationer, af hwilka, den förfia kallas nödwändigt rvilkor. Owisihetcn. om desta, hemställnjngars wikkorliga bestaffenhet har synts Ridderstapet och Adeln aldeles förswinna wid öfwerwägande af det Högwördige Preste-StändetS sednare Protoeolls-Utdrag, hwaruti^ detta Riks-Ständ såsom sina antager en del af det Wällofl. Borgarc-Standets med dest bifall till Utstottets Blänkande förknippade uttryckeliga wilkor. Det Hederwärda Bonde-Standct siter» har föreflagis nästan helt och hsillit andra mätt och steg, an de, som. i Utstottets Betänkande blifvit upgifne. Ridderstapet och Adeln har, under en noggran efter*, lefnad af de föreskrifter Regcnngs?FyrmeNs 56 §. lem* 966
Ej må någon, emot värdens vilja, i hans rum sig intränga, mindre vara honom i sin handtering på något sätt hinderlig. §. 20 Upplåter Inqvarteringsskyldig något honom tillhörigt hus belt och hållet till inqvartering, skall huset förut i vederbörandes Om vården af rum närvaro behörigen besigtigas och inventeras, samt tvänne qvaneringupplåu". exemplar af instrumentet upprättas och aflemnas, det ena till husegaren och det andra till den inqvarterade. Börandes för alla lösa Om sängkläder för cascrnerade trupper. utgöres i con Alla städer Oell köpingar taga del i inqvarterings-kost - naderna. t® Stats samt Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk. Betankande N.o 47 ■ persedlar . som till begagnande öfverlåtas, qvitto meddelas, ehvad rummen äro belägne i serskildt hus, eller i det som värden sjelf bebor. §• 21 I de städer, der Kronan för närvarande inga bus eger, skola de, så vidt behofvet efter i5 §. fordrar, på Statens bekostnad Hus slcaffaa^ för anskaffas och inredas, och så väl dessa, som de redan d«r°"sdanaickefinbefintliga Kronan tillhörige, framgent på enahanda sätt underhållas. Cap. Om sättet, hurti tillfällig inqvartering skall utgöras. §. 20 (efter i:sta Alt.) §. 22 (efter utdra Alt.) När trapper tåga, äro släderne lika som landet pligtige att dem till inqvarTägandc trupper tering emottaga; dock böra de efter möjligheten derifrån tig°e attilu*hufvarförskonas, i synnerhet när truppen utgöres af Cavallerie, tering emottaga. och aldrig besväras med anskaffning af foder till tågande truppers medhafvande hästar, utan skall det genom
Hvad åter angår, att Rikets Ständers beslut vid sista Riksdag allenast innehållit samma ord, som 63 §. RegeringsFormen, får jag blott uppläsa några ord uti detta beslut: "Vid "begagnande af sistnämnde Creditiv, bafve "Vi funnit oss böra, på sätt vår underd. "Skrifvelse af den 17 sistlidne November "innehåller, fästa det villkor, att de utomordentliga behof och föremål, i och för "hvilka de summor, som deraf uttagas, ansetts erforderlige, skola fullständigt uppgifvas, och en summarisk redovisning deröfver upprättas, på det vi eller väre Revisorer må jemväl deraf kunna erhålla 'en ledning, till vinnande af nödig speci’el kännedom om dessa medels användande i hvarje serskildt fall.” Det var deta, sora var hufvudafsigten; men icke att tälla Styrelsen under någon controll af Ollmägtige i RiksgäldsContoret i afseende >å dispositionen. Redovisningen af dessa uedel var, år i8a3, så beskaffad, genom ifverflyttningar emellan flere Verk, att det 17 H. 7 98 Ben 19 Mars f. m. knapt var för StatsUtskottct möjligt, att fu reda på en del af dem. Herr af Wingård, Johan: Jag vill icke nu längre uppehålla Ridderskapet och Adeln, hvarföre jag endast vågar förbehålla mig, att i nästa plenum få aflemna ett skrifteligt anförande i anledning af hvad Herr Lefre'n nyligen yttrat. Friherre Boye3 Fredrik: Då jag för några veckor sedan här underrättades, att ett eftermiddags-plenum icke är ett nytt plenum, utan allenast en fortsättning af förmiddagens; men jag icke finner på något ställe i Grundlagen bestämdt, att ett ämne, som förekommer på förmiddagen, då skall ovillkorligen afslutas, får jag vördsamt hemställa, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle täckas nu afsluta plenum under förbehåll, att de Herrar Ledamöter, hvilka till äfventyrs anmält sig, men ännu icke talat, kunde i eftermiddag få fortsätta discussionen.
Ad., om jag upräknade eller ens gjorde en antydan om de bördor, som tynga jorden: derom är tillräckligt taladt på detta rum; men man måste, när man afgjordt fordrar en ytterligare bevillning, taga i betraktande att. dessa bördor redan äro så betungande, att stadsfastighetens onera i intet afseende kunna med dem jemnföras. Jag tror således, att Gr. Lagerbjelke haft allt möjligt skäl för sitt yrkande, och då i detta afs:de Utsk:t till mötes gått den åsigt, som temligen tydligen uttalat sig hos R. o. Ad. vid första föredragningen, synes mig ur aila synpunkter vara riktigt att bifalla Utsk:ts hemställan. Gr. Mörner: Då frågan om den nya bev.förordningen förra gången förevar på detta rum, var jag en af dem, som väsentligen framhöll den anmärkningen, att man alldeles för litet fästade sig vid motiverna till komiterades förslag. Ehuru man uti dessa motiver hade erkänt, att den Svenska bevillnings-lagstiftningen utgått från den riktiga grundsatsen af jemlik beskattning, hade man likväl vid förslagets utveckling betydligen afvikit från de hittills följda grunder för bevillningens bestämmande och byggt detsamma på vissa med förkärlek omfattade theoreuska satser. Under några delar af ärendets handläggning hyllade äfven E. o. Ad. i de flesta punkter den åsigt., som af mig och åtskilige andra talare förfäktades, men en vändning inträffade och andra åsigter gjotde Den 22 Augusti 1. m. 189 sig sedermera gällande. Beslut hafva fattats, hvarigenom det blifvit omöjligt för K. o. Ad. att nu reda harfvan på det sätt, att man i mer eller mindre mån återginge till det för närvarande bestående. Vi hafva numera ingen utväg öppen att på sådant sätt förändra Utsk:ts förslag. Gr. Sparre har talat om att bygga på det bestående, mer än Utsk:t gjort; men detta är att vilja vända tillbaka på en väg, dit man icke vidare kan komma, tv R. oell Arbus redan fattade beslut tvingar oss att fortgå på den bana, som af korniterade och Utskit är oss anvisad. De anmärkmr, som här blifvit framställde mot det förslag, som Gr.
Domaren derföre ansvarig; hvarföre ock alla Domar som af Högsta Domstolen upphåfvas, böra anses för orätt dömde, och i följe derafs så väl Domare som DivisionsLedamöter, hvilka sådane Domar elled Utslag utfärdat, icke kunna eller böra undgå att af Högsta Domstolen till ansvar och sträft derföre fållas, på det sätt, att, för mål af betydligare vigt, straffas med tjenstens förlust, de af mindre betydligare, med suspension på 5 a 6 månader, och de minst betydlige, med böter, från 25 till 100 R:dr för hvarje Domare eller DivisionsLedamot som ej emot ett orätt beslut eller en orätt Dom sig reserverat; lifssaker härifrån undantagne, med hvilka bör förhållas, som ? allmänna lagen stadgadt är. Dessa Den 3 Martil. 41? Dessa mine anföranden unhersfålles vörd* samt Höglofl. Ridderskapets och Adeins högt upplysta bepröfvande; och anhålles ödmjukast, att detta mitt memorial matte till Lagutskottet blifva remitteradt, och med de öfrige respective RiksStånden communiceradt. Herr Grönhagen, Gujlaf: Att bestraffningssättet i Sverige efter min öfvertygelse visserligen icke är öfverensstämmande , hvarken med vår tids upplysning, ej eller med de moraliska, ädla och religbusa grundsattser som bör utgöra nationalcaracteren i detta constitutionella samhälle, lärer ej kun* na bestridas. De grymma, rysliga och med barbariska lagar föreniige spöstraffen och uppenbara kyrkopligtea, bär ej ännu hunnit afskaffas; vid de sednare Riksmöten har väl frågor derom blifvit väckte, men utan önskad framgång. Fem års erfarenhet sammanlagd med den vi förut ägt, tror jag kan fullkomligen öfvertyga oss, att dessa harda, oinenskliga och afskyvärda forntidens lämningar icke tillbakahållit brotten: tvärtom liar följderna deraf varit, och blir, att den sorn en gång lidit sådatie Bil. till Ridd, o. Ad.
Du är blind, om du icke ser, att han liknar Karmides, den förrädaren! Vad du bör vara lycklig, Rakel, som äger en sådan skatt! Leve glömskan! Bort med alla minnen! Den dag, som vi leva, är vår. Vill du sälja ungen? Topp, jag köper honom ... icke till slav, nej, nej, nej, det var icke min mening ... utan därför att jag tycker om honom och vill behålla honom. Vidkommande det, så vill jag säga, att jag i dag har beställt en vagga hos vår granne, snickaren, åt din pojke. Han behöver just en vagga ... och en sådan möbel bör icke misspryda det här rummet. En vagga skall ge det en viss anstrykning av hygglighet och anständighet, en viss fordran på aktning och erkännande. - Du är så god emot mig, sade Rakel, medan Myro lade sig ned att tända kolen i ett fyrfat för att tillreda aftonmåltiden. Jag kan aldrig vedergälla dina välgärningar. - Äh, det behövs icke heller. I dag äro vi rika som persiska furstinnor. Vi hava penningar, vin och ett bröd, som skall smaka ypperligt, när jag rostat det. - När min fader stängde porten bakom sin dotter, och jag irrade omkring i natten, var det du, som förde mig under ditt tak, fortfor Rakel med en djup suck. Och från den tiden har du varit för mig den ömmaste syster. Mina fäders Gud välsigne dig, goda Myro, och låte dig, om du blir olycklig, möta ett lika barmhärtigt hjärta som ditt varit emot mig. - Bah, jag är nöjd, när du blott med tålamod lyssnar till mina förbannelser över karlarne. Den ene är så tämligen lik den andre. Olympiodoros är, tro mig, icke ett hår bättre än Karmides. Jag känner dem båda, jag jag som så ofta låtsade ömhet för Karmides för att göra Olympiodoros svartsjuk. Det var den tid, då jag kallades den sköna Myro, och hela Aten låg för mina fötter. Du bör veta, Rakel, att jag haft mina lysande dagar, att jag varit firad och avundad mer än någon sedan Aspasias tid. Prästinnorna vid hamnen kalla mig den avsatta drottningen.
Hvad sjelfva ämnet angår, och dervid först frågan om afskaffande af, eller inskränkning i den uti Lego-stadgan husbonde medgifna rättighet att i vissa fall och under vissa vilkor tilldela sitt tjenstehjon husaga, så ansåg Utskottet vid ärendets första behandling, att en förändring härutinnan väl måste ske, men, enär det vore att antaga, det den påbörjade reformen af kriminal-lagen redan vid nästkommande riksdag komme att omfatta de delar deraf, som angå våld emot person, tvekade Utskottet, med afseende å den sålunda förväntade ytterligare reformen af kriminal-lagen och då Utskottet ansåg tidpunkten nu icke vara inne att företaga den fullständiga omarbetning af Tjenslehjons-stadgan och andra med den sammanhang egande författningar, som vore af nöden, att uti ifrågavarande afseende tillstyrka någon förändring af stadgandena opi husbondes rätt att tilldela tjenare husaga. De inom tre Riks-Stånd uttalade motsatta åsigter föranleda likväl Utskottet Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mern. N:o 52. 3 att, ined frångående af sitt torra afstyrkande af motionerna, tillse hvad som må kunna, under afvaktan på andra lag-reformer, åtgöras för att ur lagstiftningen borttaga rättigheten lör husbonde att tilldela sin tjenare husaga, eller åtminstone inskränka gränserna för denna rättighets ulöfvande. Efter den noggrannaste pröfning af ämnet, har Utskottet icke tilltrott sig kunna tillstyrka att berörde rättighet måtte helt oell hållet upphöra med afseende på tjenare af alla åldrar.
Att undersöka och så vidt möjligt är afhjelpa dessa brister är destomera magtpåliggande, som otvifvelagtigt lärer vara, att i samma förhållande som upplysningen stiger och Creditsystemet utvecklas, ökas ock behofvet och nödvändigheten af fullständiga och bestämda Lagbud, till motvigt af Advocaturens fintlighet och spetsfundighet, som sällan lemnar obegagnadt något tillfälle att åtminstone i det längsta fördröja uppfyllandet af ingångna förbindelser. I detta afseende anser jag af hufvudsaklig inflytelse trenne omständigheter, hvilka med hvarandra stå i ett så nära och oskiljaktigt sammanhang, att de torde böra blifva föremål för gemensamt afhandlande och afgörande. Desse omständigheter äro; Den i5 December e. m. 365 1:0 Tiden inom hvilken utmätning verkställas bör. 2:0 Tiden för klagan öfver verkställd utmätning j och 3:o Om och i hvilka fall Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utslag eller Beslut mä till verkställighet befordras > fastän de icke vunnit laga kraft. Det skulle leda till en tröttande vidlyftighet, utan egentligt ändamål, att nu redogöra för de i detta ämne för närvarande gällande Lagar och Författningar. Jag bör blott i korthet nämna: ”Att Fogde å ”Landet åligger inom 3 månader, och Magistrat i Staden inom 14 dagar efter emot”tagandet af Utmätnings-Utslaget, detsamma vid eget betalningsäfventyr verkställa;” att någon Lag icke finnes, som bestämmer liden för klagan öfver verkställd utmätning, annorlunda än i sammanhang med sjelfva försäljningsåtgärden, samt att endast i vissa, genom särskilda undantags-lagar bestämda fall Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utslag må verkställas, innan de vunnit laga kraft, då deremot allmänna regeln är, att en sådan kraft bör hafva Beslutet åkommit, förr än det lagligen verkställas må. Saknaden af föreskrifven bestämd tid för klagan öfver verkställd utmätning, och derifrån härledda rättigheten att dermed dröja intill dess försäljning för sig gått och tiden för 366
Brot. 1S53 A 1854. 7 Sami. 2 Afd. 2 Uäft. 1 2 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. fol; och att densamma varit delad i decimaler synes af de under 18:de århundradet utfärdade författningar, den 8 Oktober 1733, den 27 Maj 1737 och den ännu gällande af den 29 Maj 1739, af hvilka de två sistnämnde innehålla: att foten, efter den geometriska fördelningen, håller 10 decimaltum, hvar tum 10 linier, och så vidare, efter en förordningarne vidfogad tabell, som för längdmåttet upptar: Fot. Turn. Gran. Skrupler. Fotens delning i decimal-tum har också, enligt hvad kändt är, vid landtmäteriet alltid bibehållits. Mera möda och svårighet har del kostat alt komma till rätta med vigten samt målet eller rymdmåttet. Den likhet, som Gustaf I påbjöd, synes i tillämpningen endast hafva omfattat längdmåttet. Hvad deremot vigten beträffar, stadgades redan i en Förordning af den 22 April 1583, att vigtutlagorna i Helsingland skulle invägas med Stockholms betsman, hållande 3 marker öfoer pundet. Olikheten i afseende pä vigten gjorde sig likväl endast gällande i fråga om metallerna. Grundtanken synes hafva varit den, som uttryckes i riksdags-beslutet 1638, att »för kopparens och jernets svåra försel skull de borde hafva sin proportionerade »öfvervigt alt stå desto bättre ut frakt och kostnad;» således förordnades genom mandaterne den 13 Januari och den 7 Maj 1605, att vågen skulle i alla sjöstäder vara lika med Stockholms våg; men uppstädernas våg ett lispund drygare än i sjösläderne, samt kopparoch jern-bergslagens våg åter ett lispund svårare än uppoch Iandstädernes, »så att när det som uppköpes vid berget väges, skall blifva lill öfvervigt 2 lispund förr än godset kommer till sjösidan neder.» Betsmannen skulle vara öfver hela riket »efter Orebro hetsman, nemligen 5 mark drygare än Stockholms hetsman.»