Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna stridighet föreskrifterne emellan, uppkommen deraf att, vid beslutad ändring af berörde stadgande i Reglementet, den åberopade § i Ansvarighets-Lagen lemnades oförändrad, kan lätteligen hos de förvaltande åstadkomma tvekan, hvars orsak torde böra för framtiden på det sätt undanrödjas, att sistnämnde § undlår en med föreskriften i Reglementet öfverensstämmande uppställning. § 5. De på grund af Reglementets 20 § till Högloll. Utskottet afgifna berättelser af: l:o Direktionerna öfver Banko-Diskont-Verket härstädes och Lånekontoren i orterna, om dessa Diskont-inrättningars rörelse : 2:o Under-styrelsen, om den samma styrelse äfvensom departemental-styrelserna åliggande förvaltning, och 3:o Bankens Fiskals-Embete, om de till samma embetes befattning hörande ämnen, varda härjemte öfverlemnade. § Öfver förment lidande vid befordringar eller andra Bankens embetsoch tjenstemän samt betjente rörande, al Fullmägtige vidtagna åtgärder och beslut, äro besvär icke hos Högloll. Utskottet anförda. Inom den i 39 § al Reglementet stadgade tid. äro nedanupptagna ansökningar inkomna, hvilka i enlighet med löreskriftcn i 2 mom. af 22 §, skola med bifogade utlåtanden till Högloll. Utskottet aflemnas, nemligen: af Bankens, Diskont-Verkens t Stockholm och orterna samt lumba Bruks embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente, om rätt till bibehållande afvid sednaste Riksdag beviljad löntillökning; af åtskilliga på Bankens pensionsstat lörflyttade tjenstemän, om förhöjning i innehafvande pension; af Bankens Kassörer om högre missräkningspenningar; af Tryckeriföreståndaren i Banken, Professoren J. Bagge, om lönförhöjning, samt BaukoVt skof le t x Memorial Ayo ?. 7 af Verkmästaren vid Tumba Bruk J. Bladin, om ersättning för en till utrikes orter företagen resa i ändamål att inhemta närmare kännedom angående papperstillverkning. § 8.
Om t, ex. två stambanor äro i fråga, hvilka för det allmänna äro af lika vigt, och det visar sig alt fien ena inom orten vackt det intresse, att aktie-teckningen för densamma upgått till §:delar af anläggnings-kostnaden, men den andre icke kunnat föranleda någon synnerlig teckning, så är det ganska sannolikt att, då förhållanderna i öfrigt upväga hvarandra, den bana får företrädet, för hvilken största teckningen egt rum; och då för jordegarne inom orten fördelen af att erhålla lättade kommunikationer vida öfverväger den lilla ränteförlust, som de på sina i banan insatte penningar komma att vidkännas, så skola säkerligen ganska många bland innevånarne inom den provins, genom hvilken banan kommer alt gå, nedlägga sina penningar uti detta 182 Den 22 September e. ni. företag, för alt derigenom få det fullbordadt, väl vetande, alt om de också förlora något i ränta, så göra de ändock större förlust, om banan icke blir anlagd. Af dessa skäl torde det således, långtifrån att vara osannolikt att enskilde skola teckna sig för deltagande i jernvägs-anläggningar, tvertom vara större cbance för alt de skola göra det. Man har äfven anfört, att genom delning i sektioner skola ganska stora svårigheter upkomma i och för redovisningen, såsom t. ex. om jag tänkte mig att en bana förefunnes mellan Stockholm och Malmö, hvilken vore delad i tvä sektioner, den ena emellan Stockholm och Jönköping och den andra mellan Jönköping och Malmö, så skulle svårigheten vid redovisningen kunna komma i fråga, om någon person i Stockholm toge biljett för alt resa på båda sektionerna eller för att transportera varor hela vägen. Men denna svårighet är lätt öfvervnnnen, om man gör på samma sätt som på andra ställen, der två jernvägar sammanträffa, hvilka egas af olika bolag. Om nemi. en person köper sig en biljett för att resa ifrån Stockholm till Malmö, så afklippes hälften af denna biljett, hvilken qvarslannar såsom ett kontramärke för den andel af belalniugen, som den ena sektionen skall hafva, och den andra hälften aflemnas i Malmö.
Men jag får fästa uppmärksamheten derå, att de ordalag, som Utsk. bär föreslagit, äro sådane, att om de af Konung och Ständer antagas, så kan Konungen icke genom ett ceremoniel förändra hvad grundlagen befaller. En talare har trott, att Konungen icke skulle vilja gilla den ifrågaställa grundlagsförändringen, för att icke skilja Adeln ifrån sig. Men Konungen skulle möjligen kunna tänka: har Adeln velat öfvergifva mig, så kan jag ock öfvergifva Adeln, samt för den skull stadfästa Ständernes beslut. Jag tillstyrker vördsamt, alt R. o. Ad. måtte afslå förändringen såsom onödig och onyttig. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag förenar mig i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, i synnerhet i hans sednast anförda ord, och skall ej vidare förlänga discussionen. Gr. Spens: Jag tog mig friheten att göra framställning om uppskjutande af öfverläggningen i detta ämne tilldess sig visat hvad de öfriga Stånden beslutat i ämnet, endast för den conseqvens, som ett sådant uppskof skulle innefatta, i jemförelse eller förhållande till det beslut, som kort förut blifvit fattadt om uppskof i en annan fråga. Det sades då, att i händelse det skulle visa sig, alt RondeSt., hvars rätt på visst sätt var i fråga, skulle sälta något värde på förändringen, R. o. Ad. icke borde undandraga Den 5 Mars. 453 sig att dertill bifalla. Mig syntes förhållandet här vara ungefärligen detsamma, då frågan vore af alldeles ingen, eller åtminstone af högst ringa vigt, hvilket jag ej hört någon bestrida. Jag trodde derföre, att i den händelse de öfriga Stånden, genom bifall till förslaget, skulle visa sig anse detsamma vara högst nödigt, det icke skulle vara R. o. Ad. värdigt att säga alt det vore onödigt. Jag tror icke, hvarken att R. o. Ad. öfvergifver sin Konung, eller att Konungen öfvergifver R. o. Ad., derföre att de icke följas åt i processioner. Frih. Palmstjerna:
Hon skydde icke att göra en kärleksförklaring af denna art. Inför den hon icke älskade afgaf hon en bekännelse om kärlek till den, hvilken aldrig bedt henne om någon sådan och om hvars kärlek hon ingenting visste. Det blef då han; min mörka aning, den var icke ett luftslott. O mitt ödes natt! Denna fremling manade du fram, endast för att skilja mig från Saida! Var det rättvist. Hvad har Baremann gjort, hvad har han lidit, stort nog för en sådan lycka. Ynglingen försjönk i en vakandes själsdvala, ur hvilken Saidas röst väckte honom: Baremann har lidit. Han har älskat och lidit äfven han ... i sin ungdom. Och han har försakat, kärlek, ära och lycka. Och försakelsen var honom kär. Låt det försona dig. Och hvad är den försakelse värd, som icke kan uthärda det sista profvet. Han har försakat ära, säger du; nåväl; nu är han af henne i besittning. Han har försakat kärlek och lycka och går snart att bryta den vackraste ros. Kallar Saida sådant försakelse? Förlåt honom, Otto; om han var svag, så minns, att han var en menniska Låt hans öde bli dig det gladaste förebud. Du älskar mig; du säger så; jag tror det, jag vet det, ser det. Låt denna kärlek, nu så brännande, bli ett minne, som värmer utan att plåga; glöm mig. Nej, glöm mig icke; låt mig skiljas från dig med den glada och ljufliga vissheten, att Guds vänliga godhet utkorat mig till ett medel, att göra dig värdig det bästa här och himlen der. Tårar, dem hon sökte tillbakahålla, bröto nu våldsamt sig en väg, men de förhöjde ännu mer ögonens behag. Melia sträckte ut en systerligt bedjande hand, och Otto förskjöt ej denna hand. Ömt tryckande den fina, hvita handen i sin, sade han efter några ögonblicks berusande tystnad: Tårarna i dina sköna, goda ögon, säga mig ännu mera, huru mycket jag förlorar och hvad jag ... evigt måste mista. Men jag skall lyda dig, ty du har en magisk kraft att släcka onda makters lågor i mitt bröst. Jag förlåter
Skolande, genom Fullmägtiges försorg, ett ularbetadt fullständigt förslag för denna definitiva reglering lill näslblifvande Ständers pröfning framläggas; och fega Banco-Fullmägtige följaktligen, under liden, icke alt anordna för förändrade Tjenstebefattningar andra Lönevilkör, än sorn öfverensstämma med den nu uppgjorda och för beräkningen af Lön-inkomsterne uti 1, 2 och 3 följda Interims-staten i förhållande till Tjenstegraden. ä:dra Afdelningen. Befordringslagar. §. 5. (^Obs. Denna (J. har Utskottet ansett böra blifva ordagrannt lika med §. 1 i 1823 års Banco-Reglemente, pag. 32.) § 6. (T)bs. Denna §. har Utskottet ansett böra blifva ordagrannt lika med §. 2 i i 823 års Banco-Reglemente, pag. 32.) §• 7- (Ubs. Denna §. har Utskottet ansett böra Bi/i. till B.-St. Fröt. 1828-1830, 6 Sami 3 Band, iy:de Hä/n å jS .Banco-Utsh:s Metnorial, N;o 14r. blifva ordagrannt lika med 3 i 1823 års Balleo-Reglemente, pag. 33, endast med iakttagande, att or det härefter vid slutet bortgår.) §. 8. (jObs. Denna §. har Utskottet ansett böra blifva ordagrannt lika med §• 4 i i8a-3 års Banco-Reglemente, pag 34, mea följande serskilda slutmening tillägges: Med upprättande af förslag för Extra Löners tillträdande uppskjutes hos Oommissariatet intill dess ledigvarande ordinarie tjenst blifvit af Fullinägtige tillsatt.) (Föranledt af en Banco-Fullmägtiges Resolution d. 2 Sept. 1824.) §• 9• (jObs.
Kontrollör förordnas och hans arfvode, jemte resekostnadsersättning, bestämmes af den embetsmyndighet; Konungen uppdrag dertill gifver. § 49. Finner kontrollör vid det under hans uppsigt ställda bränneri någon afvikelse från denna författning vara begången; gifve ofördröjligen sådant tillkänna hos allmän åklagare, hvilken skall afvikelsen åtala. § so. De sålunda anställde kontrollörer lyda under öfverkontrollörer, hvilka skola hålla allmän tillsyn öfver författningens efterlefnad. Öfverkontrollör lyde under den af nu befintliga embetsmyndigheter, åt hvilken Konungen sådan öfverstyrelse uppdrager. Efter förslag, som nämnda embetsmyndighet upprättar, varde öfverkontrollörer, till ett inskränkt antal, förordnade af Konungen, som deras arfvode och resekostnadsersätlning bestämmer. § Si. Öfverkontrollörer och kontrollörer ställe sig lill noggrann efterrättelse den särskilda ordningsstadga, som varder utfärdad. 14 § 82. I hvarje Större bränneri skall finnas en eiler två sprithållare, uti hvilka spriten eller bränvinet genom ett rör från imkylaren inledes. Dessa kärl, hvilka böra vara fullkomligt täta, enkla och fristående, så att, genom besigtning å deras bottnar och sidor, med lätthet kan utrönas, att hemliga afledningar å dem ej finnas, skola vara af den storlek, att i hvartdera rymrnes minst ett dygns tillverkning, samt inrättade med tätt slutande och med lås försedda lock. Vid bränneriet skall jemväl hållas en, efter faststäldt formulär upprättad, an tekningsbok, utvisande beloppet af så väl de sädesslag, jordfrukter och andra ämnen, hvilka till bränvinstillverkningen användas, som det bränvin, deraf erhålles. Bränvinstillverkare ställe sig derjemte till efterrättelse hvad ofvannämnda ord ningsstadga om hans åligganden innehåller, samt de föreskrifter, kontrollören i' enlighet med densamma meddelar.
M. ej skulle anse sig böra sälta det i verket. Den högre beskattning man vill pålägga brännvinet kan icke blifva så stor, att hon verkar nog mycket på priset af en sup för att Den 9 November f. ni. derigenom afskräcka drinkaren från brännvins förtärande. Man åstadkomme ingenting annat, än att drinkaren och den slöra mängden af folket, som förtär brännvin, ruinerade sig desto förr. Om Riket vinner derpå, öfverlemna!' jag åt en livar att bedomina. Den högre beskattningen på tillveikningen skulle verka detsamma som ett förbud, nemi. till lurendrejeri och alla de olyckliga följder jag förut omtalat. Alt inskränska brännvinsbränningen till en kort tid, later sig lättare göra; men dermed vinnes icke ändamålet. Det är kändt oell erkändt äfven af nykterhetsvänner, som tillförene varit brännvinsbrännare, att med de pannor, som i Riket finnas, kan på en månad tillverkas 4o millioner kannor brännvin, således på i månader 80 millioner och på 3 månader 120 millioner. Hela beloppet af brännvin, som förbrukas i Riket, uppgifves att vara 60 millioner. Således aidel milliontal, som under inskränkta bränningstider kan åstadkommas, mera än tillräckligt för det fylleri, hvaraf vi lida. Det är klart, att om inskränkningen i bränningstiden skulle blifva så stor, som man föreslår, så skulle vinsten att under den koita tillåtelsen tillverka brännvin blifva så mycket större. Då skulle också den ekonomiska förlusten af bränsle och af koppar, som förbrukas, samt af födoämnen, som förbrännas, blifva desto större. Det är således, efter min förmening, ett misstag att tro det man, genom inskränkning i bränningstid och förhöjning i skatt på tillverkningen, kan åstadkomma en minskning i brännvinets förbrukning, motsvarande de olägenheter, som å andra sidan skulle uppkomma. Jag måste följaktligen, såsom nykterhelsvän och tillgifven mitt fädernesland, afstyrka dylika ändamålet motverkande åtgärder. Man har här gjort åtskilliga speciella anmärkn:r, hvilka jag anhåller att få besvara, sedan jag yttrat mig öfver saken i det hela. Man sager, att en export hos oss troligen icke skulle lyckas.
Den olycklige höll ännu pistolen i hand och bemödade sig synbarligen, ehuru förgäfves, att lyfta armen, för att aflossa dess andra pipa mot sitt bröst eller ansigte. Vanloo skyndade fram, ryckte pistolen ur den obekantes hand, hällde vattenkruset öfver hans hufvud, torkade det med sin näsduk och undersökte med vandt öga såret. Det var ej dödligt. Mannen hade tömt sina tre bränvinsflaskor och hans hand varit osäker i det ögonblick, han sökt beröfva sig lifvet. Sigurd visade ut de nyfikne gaparne, gästgifvarn inberäknad, och hviskade till Vanloo, i det han biträdde denne att förbinda den afsvimmades sår: – Kapten, jag igenkänner detta ansigte. Huru förunderligt! Ödet har fört i våra händer en af dem, som vi sökt ..., – Hvad? Är du säker derom? – Kan man misstaga sig om detta skråmiga, rödskäggiga, besynnerliga ansigte? Hvar tror ni, att man finner dess like i hela verlden? Eller tror ni, att man kan glömma det, sedan man sett det under sådane förhållanden, som jag bevittnat? Det är, vid mitt lif, den gamle flibustieren Ruys, väl känd från sina unga dagar i Vestindiens farvatten, och, då jag såg honom sist, underbefälhafvare ombord å vår efterspanade Fribytare ... – Sigurd, sade Vanloo efter ett ögonblicks besinning, – du stannar här och tager mannen i din vård. Han får ej slippa ur våra händer ... för intet pris. Använd guld, hotelser, hvilka medel du vill! Han är i vårt våld och skall tjena vår sak. Och när jag skickar dig befallning derom, skall du föra honom till mig. – Skall ske, kapten. Samvetet har väl vaknat och med sitt kält gjort gamle Ruys ledsen vid lifvet. – Sannolikt förhåller det sig så. Var emellertid försigtig och skräm ej karlen, innan han återvunnit sina krafter! Bäst är, att du till en början ej visar dig, utan låter honom skötas af gästgifvarfolket.
Hejdenberg, för Hejnums och Bohls församlingars socknemagasin samt kyrkooch magasinskassor, å egna och öfriga socknemäns vägnar, öfver behandlingen af en vid nämnde härads Tingsrätt anhängig afträdesoch förmånsrättstvist imellan Prosten m. m. Jacob Broander och hans borgenärer; och sedan jag häröfver hört Häradshöfdingen Kökeritz, samt derefter funnit mig föranlåten att emot honom i dessa mål förordna laga åtal; så har, efter utförande af sådant åtal inför Kongl. Svea Hofrätt, utslag deröfver blifvit af Kongl. Hofrätten meddeladt d. 8 April 1851, af innehåll, att emedan upplyst blifvit, att efter det Konungens Befallningshafvande i Gottlands län uti skrifvelse den 15 Nov. 1844 anmodat bemälte Häradshöfdinge att å Wisborgs kungsladugård, hvilken skulle den 14 Mars påföljande året, då Kapitenen af Klints arrende derå upphörde, utaf andra arrendatorer tillträdas, förrätta laga afoch tillträdessyn så nära afoch tillträdesdagen, som årstid och öfriga omständigheter tilläte; sådan syn blifvit företagen först den 14 Augusti 1845; att Häradshöfdingen Kökeritz, genom hvilkens försorg, enligt Synerättens den 20 Augusti meddelade beslut, protokollet öfver den då fulländade besigtningen skulle tillställas vederbörande, för beredande af tillfälle att närmare utvickla deras talan, icke förr än hösten 1846 gått i författning om uppsättande af samma protokoll, hvilket först den 19 Februari 1847 kommit arrendatorerna tillhanda; hvarefter och sedan målet hos Häradsrätten förevarit den 12 och 24 April 1847, vid hvilket sistnämnde tillfälle kronoombudet äfvensom arrendatorerne begärt råderum för afgifvande af påminnelser emot Kapitenen af Klints då inlemnade skriftliga förklaring, samt berörde påminnelser blifvit till Häradshöfdingen ingifna den 5 November samma år, målet it. St. Just. Ombudsm.
Hamb. B:co, Capital-G'ald å 47 sk. — Eckerdske Obligationen. — Hamb B:co, Capital^;(jr o «... sk. Hamb, B:cO å 47 sk. — dito Rent»!) ^ Skuld på Courant-Räkningar: Brab. Vexelmynt, å 18 sk. rR:dr B:CO 34>929 R:dr 135,000 — 147.875 Fordringar i Utrikes Mynt. På diverse Courant Räkningar, svarande i svenskt Banco-mynt emot en sammanräknad Summa af Genom godtgjord Renta hafva dessa vunnit en tillökning af 20 R:dr 45 sk. och utgjorde vid ig 14 års slut — Recapitulation. Skuld vid 1813 drs slut R:dr B.-co 4,344,74^ JFörmindskning deraf är 1814. Conventionsmynt, Capital af Saxiska Lånet, betaldt med Svenskt" mynt å 48 sk. p. B:co R.dr — R:dr 135,000: ... dito interesse på dito dito 147,875: Tills. R:dr B.co 282.875: — Då differencen imellan Cour» sen, hvarefter dessa betalningar skedt och den cours hvartill skulden varit debiterad, af hvilken difference likväl de på inlösta Capital belöpande '45.000 R:dr B:co, äro påförde Räkningen med Riksens Ständers Bank, enligt dess afgifna förbindelse då Lånet upptogs , afdrages med 16 sk. p. R:dr B:co R:dr 94,291: 33: Äfvensom påförd Renta för samma Lån år i8l4> R;dr 66,012: 12: Conv. m. å 3 a sk. - 44,008: 16: — Har af skulden försvunnit R:dr B:co __ Tillkommen fordran på Courant Räkning ,144)575
Betr,Ätande åter det yttrande, angående de.-sa Pappet, som Ständerne lagt till skäl för deras beslut i ett annat ämne ; så kan det ingalunda anses hafva utgjort någon varning för Publiquen, dådet aldrig blifvit genom nå ron Kungörelse Publiquen meddeladt De åtgärder , ifrån hvilka jag anser ersättnings-ansvaret uppkomma , äro, å Lag-i stiftande Magtens sida, att hafva tillåtit DiscontPapperens tillvarelse, såsom Mynrvaluter; och att hafva iklädt sig Controllering^vården å Disconternes förvaltning, men densamma, genom sina Revisorer , icke bättre uppfyllt, än att den missförvaltning kunnat både föröfvas och dö'jas, som gaf anledning till Pap; perens suspension; ett sätt att controllera, för hvilket Allmänheten alltid äger en moralisk rätt att vänta ersättning af Ständerne; ehvad de finna för godt att deras rätt emot Revisorerne efterskänka eller ej: och, å Executiva Magtens sida åter, att hafva lemnat tillstånd till r n dt l DiscontPitppers emottagande i Krono-’ Uppbörden , att hafva år 1S 15 med ansenliga bidragundersiödt en annan del af Discont» Papperens 1 ångbarhet i allmänna Rörelsen: anstalter, hvilka naturligtvis skulle gifva Allmänheten det begr pp. att dessa Papper voro StatsPapper ; samt ändtligen att hafva ej allenast sönderbrutit de^sa pappers Credit, innan den ännu var hos Allmänheten förlorad i utan äfven satt sig i besittning af Malmö Discont® en del tillgångar, och dem disponerat. Den 17 Martu, f. m. 73 Dessa åtgärder hafva ägt deras skäliga orsak i tidernas omständigheter , och deras ändamål i allmänt välj vi äro skyldige att med djup vördnad och tacksamhet erkänna det. Men deras verkan på d<*n enskilte mannens rätt, har derföre icke varit mindre och fö Ija kteligen icke heller den moraliska förbindelse till ersättning , som dem åtföljt. Från denna förbindelse kunna Ständerne intaga sig, genom ett beslut af Magt; men d t skulle aldrig blifva ett af Rätt; och jag kan ali sä det icke tillstyrka
Mörner har medgifvit, alt ett och annat sådant exempel finnes men påstått alt sådant ingenting bevisar, ty andra orsaker, t. ex. vanskötsel och oordentlighet hos egaren, föranledde hufvudsakligen eli sådant förhållande. Nyssnämnde hemman är icke vanskött, jag känner dess egare, som är en ordentlig och i landthushållningen kunnig man, och likväl är detta hemman uplåtet till brukning utan afgift, emedan det var så hårdl beskattadt, alt det icke förmådde bära något vidare afdrag i dess afkastning. Jag hade icke citerat delta exempel om jag icke specielt kännt förhållandet. I afseende å det nu ifrågavar:de förslaget har jag sagt att jag funnit detsamma till sina hufvudgrunder så obestämdt och lill sina detaljer så litet utarbeladt, att jag för min del icke kunnat gilla detsamma, men jag har äfven, med stöd af den erfarenhet jag har om dylika reformers verkställbarhet och verkliga genomförande i andra länder, öppet tillkännagifvit, att jag gillar och 156 Den 6 Augusti. vill befrämja hufvudsyftningen af delta förslag samt att jag beklagar att icke ett antagligt förslag i denna riktning blifvit vid innevarande riksmöte afgifvet, och vid dessa mina ord förblifver jag samt tror mig icke hafva förtjent de härda och oblida förebråelser jag för denna min öppet uttalade öfvertygelse af åtskilliga talare upburit. Ilr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.: Jag får tillkännagifva att jag blifvit till större delen förekommen af den siste värde talaren. Jag hade begärt ordet för ali gendrifva de inkast, hvilka blifvit gjorda emot förslaget och ber nu endast att få lill besvarande uplaga ett af dessa inkast, bestående deruti, ali man påstått den föreslagna jemkningen i grundskatternes fördelning innefatta ett våld emot eganderätten. Jag hemställer till R. o. Ad:s hepröfvande, om det innebär ett våld emot eganderätten, att man skänker en del jordegare eli kapital, som alldrig hehöfver återbetalas, blott med villkor att derför erlägges årlig ränta. Man skall under sådana vilkor få skänka mig huru många kapitaler som helst och jag skulle finna ett sådant förfarande vara ett ganska ljuft våld.
L. von Stedingk. F. v. Dassau. A. H. Brantinc. Cari. Thelning. Stockholm den 18 Februari 1833. J. TVahlin. J. A. Grandinson. Till Kongl. Majit underdånigst, rörande Gai nizonsSjukhusets räkenskaper 1829 och i83o. ( 3 ) Underd. Utlåtande till Kongl. Maj:t af Fäng-Styrelsenj i anledning .af Rikets Ständers Revisorers år i832 afgifna Berättelse. Stormäfjtifjste Allcrnådigste Konungl Grenom Nådig Remiss, liar Eders Kongl. Maj:t anbefallt Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar, att inkomma med underdånigt utlåtande, öfver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, i livad densamma rörer bemälde Revisorers granskning af Styrelsens räkenskaper för åren 1828, 1829 och i83o. Till underdånig åtlydnad häraf, får Styrelsen i underdånighet anmäla, att Revisorernes framställning örn summornas olikhet uti StatsContorets räkenskaper och åtskilliga Förvaltande Embets-Verks, bland hvilka Styrelsen utgör ett, åtföljes af en så fullständig upplysning örn orsakerna dertill, att allt tillägg från Styrelsens sida i detta afseende synes obehöfligt; äfvensom att Revisorernes yttrande, att den, under byggnaderna vid Corrections-lnrättningen å Långholmen, arbetarne tilldelade Extra förplägning medfört skyndsamhet i arbetets utförande och minskning i kostnad, så mycket mera öfverensstämmer med verkliga förhållandet, som derigenom en betydligare arbetsproduct inom en kortare tid erhållits, hvilket också varit Styrelsens afsigt med nämnde Extra förplägning. I afseende på Revisorernes framställde åsigt, att denna Extra förplägning, bestående afen viss inskränkt qvantitet bränvin, öl och bröd, måtte upphöra sedan byggnaderna hunnit fullbordas, så är detta, med undantag af brödet, äfven verkliga förhållandet, enär, efter allmänna byggnadernes slut, denne extra utdelning upphörde. De remitterade handlingarne bifogas i underdånighet.