Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af den inskränkning i timantal, som de fått vidkännas och som med hvarje år synes blifva större, har man — för att åtminstone vinna något praktiskt resultat — nödgats belamra undervisningen med grammatik, extemporalieböcker och stilöfnin* gar, hvilka må vara goda i metodiskt hänseende såsom me-del att lära sig språkets byggnad snabt och säkert, men som icke gifva någon humanistisk bildning alls. Det kunna vi på det bestämdaste försäkra dem, som ej varit i tillfälle att genom egen erfarenhet pröfva på saken. Den ringa humanistiska behållning, som under sådana förhållanden kan vinnas genom författareläsning, är så obetydlig, att det ej ens lönar mödan att tala derom. Det är sålunda i verkligheten nästan endast formen som står qvar, under det innehållet hotar att alldeles försvinna. Och om man äfven skulle anse klassiska språkstudier i större utsträckning fortfarande lämpliga och tillräckliga såsom form för det humanistiska innehåll man vill förvärfva, så skall man vara bra sangvinisk för att kunna hysa några förhoppningar derom, att de åter skulle kunna tillkämpa sig något af den mark de förlorat. Hafva vi nu genom denna framställning lyckats vinna några anhängare för vår öfvertygelse, att de klassiska språkstudierna icke mera kunna anses såsom ett för våra skolor tjenligt humanistiskt bildningselement, så blir det ej svårt att uppvisa, att den betydelse de kunna hafva, ur andra synpunkter betraktade, ej är tillräckligt stor för att försvara den framstående plats de .intaga i skolan. Vi vilja först taga deras betydelse såsom borgerliga bildningselement i betraktande. — I vissa tyska “ realskolor “ läses verkligen något latin (grekiska kan naturligtvis ej komma i fråga), dels för den stora nytta det anses medföra för begripandet af den mängd tekniska termer och uttryck, som, hämtade från detta språk, i det industriella lifvet förekomma, dels såsom särdeles lämpligt till grundläggning af andra språkstudier; och såsom det påstås, skall denna anordning vara till allmän belåtenhet. Huruvida detta omdöme är fullkomligt opartiskt, vilja vi dock lemna derhän.
Lindring i detta hänseende har ock numera blifvit meddelad genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 16 Januari innevarande år, hvilken i 1 § stadgar, bland annat, att »'då innehafvare af något till militie-, civil-, ecklesiastikeller andra stater anslaget boställe, på grund af i laga ordning tillkommet beslut, fått under sin besittningstid vidkännas betydligare kostnad för nybyggnad af kyrka, prestgård eller andra allmänna hus, uppförande af större broar eller anläggning af nya vägar, sådan kostnad må, der beloppet behörigen styrkes, till godtgörande på vissa år fördelas, efter vederbörande Synerätts bestämmande vid först inträffande laga syn, dock att fördelningen ej i något fall må utsträckas längre, än till högst tjugu år, räknadt från och med det år, hvarunder byggnadseller anläggnings-företaget blifvit fallbordadt; kommande alltså den boställsinnehafvare, som afträder boställe, innan de sålunda bestämda åren tilländagått, att, i mån af de återstående årens antal, af efterträdaren njuta ersättning för sitt förskott.» Genom hvad sålunda blifvit stadgadt synes all den förmån, som i förevarande afseende skäligen kan begäras, hafva blifvit boställsinnehafvare beredd; Och hemställer Utskottet, på grund af det sålunda anförda, vördsamligen, att Herr Doktor Runstens omförmälrla förslag måtte af Rikets Ständer lemnäs utan vidare afseende. Ett annat förslag, hvilket, lika med det nu omhandlade, afser befrielse för en del nu byggnadsskyldige att deltaga i underhållande af allmänna hus, har blifvit framstäldt af Herr Reiger, som alternativt med ett ytterligare förslag, hvilket här nedan kommer att omförmälas, yrkat »»att den bruk, masugnar och qvarnar åliggande skyldighet att deltaga i kyrkooch prestgårdsbyggnad måtte för framtiden upphöra.»» Då emellertid en dylik befrielse för dessa verk och inrättningar skulle hafva till följd ett ytterligare betungande i detta hänseende för öfrige byggnadsskyldige Sammans.
B. 83. A. 91. — vid 1853 och 1854 årens Riksdag angående fördröjd tryckning af. lil. B. 413, 504. — Riks-ståndens vid nuvarande Riksdag jemte dertill hörande Bihang, angående kostnaderna för tryckningen af. X. B. 358. A. 364. — Riks-ståndens, angående upplagan af Bihanget till. I. B. 83. A. 91. — Riks-ståndens, angående prenumeration å Bihanget till. I. B. 83. A. 91. — Riks-ståndens, angående acceptering efter Riksdagens slut af rakningar å tryckning och häftning af Bihanget till. XI. B. 436- A. 440. — Riks-ståndens, om öfverlemnande! till Danska Riksdags-bibliotheket af ett exemplar utaf dessa, med dertill hörande Bihang. XI. B. 462, 464. A. 465. — Ridderskapet och Adelns, angående uppläsning af ledamöters yttranden, vid justering af. I. 53- A. 54. Provincial-Läkare, om löneförbättring för. Se Läkare. — i Åsele lappmark, om anslag till. Se v bia re Riks-statens Åttonde Hufvud-Titel. — i Nordmarks härad af Wermlands län om anslag till. III. 315- R. 322. Se vidare Riks-statens Åttonde Hufvud-Titel. — extra i Carlskoga härad, om anslag till. II. 373. R. 569. Se vidare Riks-statens Åttonde Hufvud-Titel. — extra, med station i Trosa, angående anslag till. III. 315. Qvarnars nedläggande, om godtgörelse till indelningshafvare för sådana grundräntor, som afskrifvas till följd af. I. VIII. E. 103. — sågoch tullmjöl-, befrielse från grundräntor, och dessas utbytande mot bevillning, angående. XI. B. 327- A. 331.
Vid öfvervägande af ifrågavarande motion och då aflidne Secreteraren Granberg onekligen varit förtjent af del allmänna, såsom författare till skrifter, egnade att bevara fäderneslandets historiska minnen och att befremja odling och bildning inom nationen, har Utskottet trott sig kunna antaga, alt, i enlighet med hvad redan blifvit beviljadt för enkor efter andre förljente personer, Rikets Ständer skulle finna lämpligt att för Granberga enka anslå något understöd; men då dels den efter honom varande qvarlåtenskap mäste tagas i beräkning, dels de efterlemnade döttrarna redan uppnått den ålder, att de kunna anses vara i tillfälle att något bidraga till sitt underhåll, samt med afseende derå, att Rikets Ständer för aflidne Ga pell mästaren [heffners Enka, som, enligt hvad utredt blifvit, befann sig uli en alldeles utblottad ställning, beviljat en årlig pension af endast aoo R:dr B:co, har Utskottet icke lunnit sig böra föreslå det af motionären ifrågasatte högre belopp, utan tillstyrker, att Rikets Ständer måtte för aflidne Secreleraren Granbergs efterlemnade enka, så länge hon lefver ogift, å allmänna Indragnings-Staten anvisa en pension af 200 R:dr Banco årligen. Slockholm den 22 April 1841 - N:o 502. Ank. till Exp. Utäk. den 27 April 1841, kl11 f. m. Memorial, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Rihs-Ståndens shiljagliga beslut, i fråga om en föreslagen löne-ersättning till Tabell-Commissionens Secreterare. (C. A.) Efter det Stats-Utskottet uti Utlåtanden; N:is 197 och 366 afstyrkt väckt motion, att Tabell-Commissionens Secreterare, Her Bof-Marskalken' Bih. till R, St, Fröt. 1840 och 1841. 4 Sami, i'
Redan en gång förut har jag erindrat om olämpligheten af den förkrossande ton somliga Embetsman här taga sig emot Motionairer, då de icke äro nöjde med deras yttranden. Jag skulle tro, att de Kronans Embetsman, som här tala för Regeringen, borde, särdeles då de höra till styrelsens lägre instantier, taga till efterdöme det fogliga språk, som föres af de Högste Embetsmännen, t. ex. af StatsMinistern för Utrikes Ärenderne och Konungens Rådgifvare i Armeens commandomål. Detta blott i förbigående sagdt, innan jag går till sjelfva saken. En värd Talare har, i afseende på den begärda förhöjningen i anslaget för H. K. IL 228 Den 17 December e. re. Prinsessans hofhållning, yttrat, att det vore obehörigt efterfråga anledningarne till detta ökade behof då hon vore en Ättling af den gamla Wasa-stammen. Jag är visserligen ej bland dem, som tänka bestrida detta anslags beviljande; men jag tror det ej vara nog att blott säga: Jag är den och den, mitt namn är det och det, det har så och så länge varit frägdadt i detta land, för att derigenom göra sina anspråk gällande. Pröfningens tid är nu förhanden; en hvar på detta rum är berättigad att fråga hvarföre? Och ingen är hög nog, för att ej behöfva uppgifva skäl för sin åstundan. Man har yttrat, att det icke vore skäl yrka på så höga löner för JustitiaeRåden, som Herr Ribbing gjort, och att Presidenternes borde vara högre, emedan de hade en större representationsskyldighet. Jag har tillförene förklarat mig emot den öfverdrifna rang HofRätts och andre Presidenter, såsom Chefer för underordnade Verk, hafva, utöfver JustitiEeeRåden, af hvilka deras åtgärder bedömas i högsta instance. Enär JustitiaeRåden äro de högste Domare i Riket, och då man sett huru de sökt sig till hvarjehanda ringare, men bättre lönta ehuru med lägre rang begåfvade Embeten; så synes det vara tid att löna JustitiaeRåden så, att de ej behöfva söka sin lycka på annat håll!
Uteblifne eller ej hörde parters behof af expeditioner kan väl någon gång förmodas, men aldrig innan de sådant tilikännagifvit med lull visshet bedömas af Hof-Rätten, som ej heller fått sig uttryckligen ålagdt att, i afseende på tillfälles beredande åt dem till deras rätts bevakande, vidtaga annan åtgärd, än att om doms eller utslags utgifvande låta utfärda anslag, samt alt af dylika expeditioner lemna den, som sådant jg Lag-Utskottets Betänkande, N:o 123. be^är, ofördröjlig del genom bestyrkt afskrift. Dessutom är lag-grundsatsen, att den, som käres till, skall “i allo anses berättigad till befrielse, mull dess motsatt förhållande blifvit bevist, icke allenast hvad lösen vidkommer, antydt i 1821 års Expeditions-taxa, utan äfven utsträckt ända derhän, att svaranderne vid Häradsoch Kämners-Rätt äro Irikallade tian expeditionslösen, ehvad utgång målen der kunna få. På dessa skäl och grunder anser jag Utskottet hafva bort hos Rikets Ständer tillstyrka bifall till hvad Herr Stråle i sin motion föreslagit.” af Herr Lector IVallman samt Riksdagsfullmägtige Fredrik von Zweigbergk från Skaraborgs Län, Johan August Zetterberg från Stockholms Län, Ni)s Nilsson från Werm lands Län och Carl Er sson tran Westerns Län, hvilka instämt i Herr Billströms reservation. S T O C K HOLM, elmék & granbergs tryckeri, 1845. Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 124. 1 K:© 194. Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Maj, k/. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande J\:o 62. öfver väckt motion, angående gemensam Lag för Inrikes och Utrikes Vext ar. Enligt till Lag-Utskottet ankomna Protokolls-Utdrag liar berörde Betänkande blifvil till Utskottet återförvisadt, i sin helhet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv.
Sedan ofv&amp;nstående skrefs ha af Strindberg ytterligare två arbeten hunnit utkomma — en ny del af » Tryckt och Otryckt » samt afslutning af tredje bandet af » Svenska Oden och äfven-tyr&gt;, länge väntad och efterlängtad. Som emellertid » Tryckt och Otryckt, II » mest innehåller äldre, förut tryckta och till en del äfven för svenska läsare bekanta * uppsatser (åldern är här tydligt angifven genom årtalen), samt det nya häftet af » Svenska öden och äfventyr » i stil och anläggning ansluter sig till de föregående allbekanta berättelserna i denna serie, har jag ej ansett * Så t. ex. har » Epilog till röda rummet » stått att läsa i Literärt •lbam 1882, artikeln » Utveckling » i Dagens Nyheter och likaledes, om H mins ratt, » Pantomimer från gatan » och kanske någon mer, » Syn-punkterna » » Om realism » i Ur Dagens Krönika 1882 o. s. v.nödigt att närmare inlåta mig på analysen af dessa arbeten, då de skulle lenna föga bidrag till dea föreliggande frågans belysning. De k onde visserligen vara högst frestande att recensen, men det tillhör ej planen for denna uppsats. Äfven i dessa arbeten lyser emellertid öfverallt f&amp;rfrs all * männa åskådning fram, hvilken — jag betonar det än en gång — är densamma nu som förr, om ook i detaljerna den undergått åtskilliga förändringar. I de senaste uppsatserna — » Hjärnornas kamp », » Den starkare », » En hesa » o. s. v. — kar tillktm-mit det psykologiserande drag, som i förfrs senaste skrifter gjort sig så starkt gällande. Någon förändring i signalerna via * de naturligtvis ejf och den som letar härefter får vänta till — nästa bokl F. — tLPolitiska Studier och Porträtter af å. O. C. L Riksdagens dekadans. I de land, där riksdagsmannakallet har äfven andra för-utsättningar än medborgarnes förtroende, är det hufvudsakligen tvänne olika grundsatser som varit afgörande. Man har gjort valbarheten — likaom valrätten — beroende antingen af en viss förmögenhetsstäUning eller af en viss bildningsgrad.
Men huruvida det af motionärerna upgifna sättet att ordna pensioneringen låter verkställa sig eller icke, derom tilltror jag mig icke att för nämnde fälla något, bestämdt omdöme. Så vidt ämnet blifvit af mig genomskådat, skulle jag nästan hysa samma farhåga, som af Hr Fåhraeus blifvit uttalad, eller att detta sätt i praktiken svårligen torde låta sig utföras; 650 Dan 25 Februari f. m, men delta oaktadt mäste jag erkänna, att resultatet af den ena motionärens framställning, eller en underd. anhållan Hos K. M:t om nedsättande af en Komité för utredande af de nuvar:de pcusionsinrättningarnes beskaffenhet och tillstånd samt afgifvande utan förslag lill ett ändamälsenligare ordnande af pensionsväsendet, syres mig vara värdi att behjertas, om man än skulle hysa något misstroende till det särskildta sätt, hvarpå, enl. hans tanke, pensioneringen framdeles skulle regleras. Om det således kan synas tvifvelaktigt, huruvida de erkända olägenheterna kunna på den af motionären utvisade vägen afhjelpas, är det dock möjligt, ja till och med troligt, att åtskilliga ganska väsendtliga partiella förbättringar i pensioneringsväsendet skulle kunna åvägabringas: och som allt detta fordrar en föregående, fullständig och grundlig utredning, är jag för min del icke obenägen att instämma uti Hr Dalmans förslag, att detta arbete måtte öfverlemnas åt en Komité af sakkunnige personer. Det är visserligen en sanning, att för ett fullt ändamålsenligt och systematiskt ordnande af tjenstemännens pensionering möter hufvudsakligen den svårigheten, att uti åtskilliga pensionskassor ingå i större eller mindre mån enskildta donationseller testamentsmedel, för hvilkas förvaltning särskildta föreskrifter äro meddelade; men denna omständighet lägger dock, i min tanke, icke något oöfvervinneligt hinder i vägen för sakens framgång. För att nu hålla mig till det exempel, sora under diskussionen redan blifvit åbcropadt, nemi. förhållandet med den s. k.
Stånd bifallne Betankande, i anledning af väckt fråga om fördelning af göroinålen emellan Rikstens Ständers Herrar Revisorer öfver StatsBankooch Riksgälds-Verken, samt tryckning af de Berättelser rörande BankoVerkets befunne tillstånd, och granskade Förvaltning, som till följe af 7 §. uti den för Herxar Revisorer gällande Jnstruction böra till Riksens Höglofl. Ständer öfverlemnas, har, enligt Utdrag af Högvördige Preste-Ståndets Protocoll under den 21 dennes, i anledning af en värd Ledamots gjorde Anmärkningar , hvad sistberörde omständighet beträffar, blifvit till Utskottet återremitteradt. Mot Utskottets tillstyrkan i detta afseende, har blifvit anmärkt, att vid Förvaltningen af så stora Pennmge-Verk, som Banken, Riksgäldskontoret och Siats-Verket, mångfalldiga händelser kunde inträffa, hvarigenom Collision uppkorame emellan föreskrefne Lagar och Rikets sanna nytta; händelser, hvilka ofta försatte vederbörande Styresmän öfver dessa Verk i den brydsammaste belägenhet, odi der en afvikelse från gifne föreskrifter blefve nödvändig, om Rikets välstånd skulle upprätthållas. Revisorer, suni funne en sådan afvikelse vara skedd, kunde ej Hanko-UtsAotlets Betaidanden'.
Så väl förstod han igensopa spåren efter sina nattliga besök hos det danska sändebudet, att han förblef oantastad, och den kanal, genom hvilken hemligheten rann ut, oupptäckt. Luften i rikskanslerns förmak kändes ej mer rätt ren, men Tungel var icke rådlös; han begynte från denna tid ställa sig in hos drottning Kristina med hemliga rapporter om det Oxenstjernska partiet. Hagar Rings oväntade återkomst hade påskyndat presidentens plan att förse henne med ett namn af gammal adel, som skulle underlätta förbindelsen med det förnäma Kurckska huset. En månad därefter var hon jungfru Ryning, adopterad af barnlöse riksrådet Erik Eriksson Ryning och hans maka Maria Elisabet Kurtzell. Det stod hårdt att i detta gamla stamträd, som räknade nära frändskap med Trollar, Lilliehöökar och andra högättade släkter, inympa en sådan vildstam, och föga lättare var det att därtill vinna riddarhusets samtycke. Alla presidenten Kurcks antydningar om en hemlighetsfull släktskap med adoptivdottern skulle varit förgäfves, därest icke drottningens växande inflytande kommit emellan. Kristina hade engång satt sig i sinnet att göra hafvets irrande spån till adelig vederlike. Därtill hade Hagar Ring en upprättelse att fordra, drottningen inlade sitt kungliga förord för adoptionen; allt gick igenom. Hagar tillbragte senare delen af sommaren 1643 på Ryningska herresätet Riseberga i västra Nerike, där fordom cistercienser-nunnornas kloster reste sig på den bördiga Edsbergaslätten. Drottningens kända ynnest, familjen Kurcks protektion och hennes uppfostran vid hofvet banade väg för nykomlingen. Det var ett enkelt, gudfruktigt, gammaldags hus, »långa böner och korta komedier», som Sofia Magdalena i en senare tid beskref hofvet i Köpenhamn. Seder och dagordning fortforo här, utan inverkan af Ludvig XIII:s tidehvarf, sådana de varit i århundraden tillförene. De förnämligare tjenarne fortforo att äta vid husbondens bord, husandakt förrättades morgon och afton, förutom bordsbönerna; ingen gudstjenst fick försummas i kyrkan.
Då jag begagnade ordet oskyldigt i fråga om Biskopsvisitationer, förmodade jag, att man skulle så förstå detsamma, att Utsk:s förslag i denna del vore oskyldigt likasom de öfrige punkterne, utom i det enda fall, Hr Tham vidrört, men vid hvilket han icke serdeles mycket fästade sig nemi. att Utsk. förbigått den vigtigaste omständigheten eller sabbathens hållande i helgd. Detta vare nog, för att bevisa, det alla dessa punkter böra hafva med den und. skrifvelsen intet att beställa och äro i högsta målto olämplige. Jag förenar mig derföre med Frih. Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff derutinnan, att den föreslagna skrifvelsen bör slutas med orden ”kunna finnas erforderlige. ” Ånyo har man anfallit mig med tillvitelsen alt vilja söndra den christliga församlingen i 2:ne delar. H:rr:ne torde likväl ihågkomma, ali denna skillnad redan de facto förefinnes, och att man vill blunda härföre, är just hvad jag motsätter mig. Bästa beviset för tillvaron af denna församlingens söndring ligger deruti, att den ene klassen af hufvudstadens befolkning saknas vid gudstjensten, och alt den andra finnes der. Separationen är redan gjord, och om den får fortgå, lemnäs en folkmassa af 50 a 60,000 menniskor utan all själavård. Så' förhåller det sig, och är del dä icke bättre, att hålla till godo med ett yttre sken, än att lemna denna folkmassa i kommunismens händer. Jag vill icke påstå, att del är omöjligt för ett ideal af prest för en profet, att samla alla dessa menniskor omkring sig och genom sin predikan väcka deras andakt; men under vanliga förhållanden är och förblifver detta omöjligt; och i alla fall måste lagstiftaren rätta sig efter factiska förhållanden och icke efter tomma idealer. Frih. Cederström, Rud.:
2 Stycket fr. o. m. orden Beredningens yttrande t. o. m. orden nu skulle uppgöras är tryckt i C. V. M. 1810—1815, sid. 1080 ff. 3 Detta förslag av Kjellander är behandlat vid beredningens samman träde den 6 juli (jfr nedan sid. 706). 4 Rosenschölds yttrande ingår i den av sekreteraren författade löpande protokollstexten. 704 Den 8 Juli 1815 våda genom dröjsmålet, än om det ifrågavarande förslaget nu skulle upgöras. Uplästes Utskottets öfver Representations frågan nedsatte Berednings Betänkande i detta ämne, hvilket till dess grunder godkändes, och kommer Expeditionen som till Riksens Ständer skall afgå, att justeras.1 Sluteligen lästes Protocollet angående Alliance Tractaten med Konunga Riket Stora Britanien, hållit inför Kgl: Maj :t i Stats Rådet den 2 April 1813, hvarvid, uppå framställd Proposition, icke någon anmärkning gjordes, och skulle detta, jemte de 3 :ne öfrige från Ren' Baron och Hof Canzlern reqvirerade Protocoll öfver Ministeriella Ärenden, återlemnas. Utskottets Ledamöter åtskiljdes. In fidem Carl Ant. Kock. 1 Detta betänkande avtryckes såsom bilaga 3 efter föreliggande protokoll. Beredningsprotokollet den 4 Juli 1815. Pleni Prof: d: 8 Julii N;o 11 Justeradt •J. Cederström. 1815 den 4. Julii. sammanträdde Constitutions Utskottets Beredning hvari alla dess Ledamöter voro närvarande. Sedan Protocollet för gårdagen blifvit justeradt, föreslog Herr Baron Cederström, att då erfarenheten visat att 56. §. Regerings formen blifvit olika förklarad borde de i 1. mom. förekommande uttryck vara bestämdare, och som Beredningen äfven insåg nyttan deraf föreslås att 1. morn. i denna §. erhåller följande förändrade redaction.
Län, med anledning deraf, att vissa besparade pastoralier inom Götheborgs stift ingå och användas till Biskopshusets i Götheborg underhåll, anmärkt, dels att ett sådant användande af berörde medel icke vore rätt och tillbörligt, dels ock i allmänhet, att dessa medel icke borde användas till dylika eller andra för dem främmande ändamål , utan endast till församlingarnes enskilda nytta och fördel. I följd häraf har motionären föreslagit: att, då Pastor dör, utan att efter sig lemna enka eller barn, hvilkas rätt till nådår kan ifrågakomma, pastoratet måtte, under ett års tid, eller intill dess den utnämnde Kyrkoherden detsamma tillträder, utarrenderas, och arrendesumman, sedan derifrån afgålt löne-arvode till vicarierande pastorn, tillfalla pastoratets undervisnings-anstalt eller skol-cassa. Allm. Bett - och Ekon-XJt shott et t Betänkande, N:o i04. I anledning häraf får Utskottet upplysa, hurusom Biskopshusen i stiften vanligen byggas och underhållas genom de allmänna medel, som tili hvarje domkyrka äro på stat anslagna , hvilket dock för Götheborgs stift icke eger rum, i anseende dertill, att domkyrkan derstädes icke har att påräkna några betydligare anslag, än som väl behöfvas för dess enskilda behof. Då således nuvarande Biskopshus i nämnde stad år 1818 inköptes för statens läkning till boställe åt stiftets Biskop, sorn tillförene af Staten uppburit hushyresmedel, förordnades genom Kongl. Brefvet den 3 Februari 1819, att ”allt hvad af besparade Pastoralier i Götheborgs stift kan inflyta, bör användas till dervarande Biskopshusets behof.” Som emedlertid den kort derpå utfärdade Kongl. Skol-ordningen den 16