Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln ankommet utdrag af dess Protocoll för den 20 i sistlidne månad, N:o8l8, derutinnan nämnde Riks-Stånd fästat Med-Ståndens uppmärksamhet på nödvändigheten att begära Kongl. Maj:ls Nådiga godkännande af de reglementariska föreskrifterne i Bevillnings-Förordningen. Ståndet fann för sin del, en sådan underdånig anhållan icke vara nödvändig. S. D. Föredrogs ånyo en af Vällofl. Borgare-Ståndet, genom utdrag af dess Protocoll för den 20 i sistlidne månad, N:o 532, till Med-Stånden aflåten inbjudning att biträda förutnämnda Riks-Stånds beslut, det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, uti den Författning, som angående stämmoböter varder utlärdad, måtte bestämmas, det en tredjedel af samma böter tillfaller Krono-Uppböjdsmannen och två tredjedelar Socknens fattige. Under åberopande af sitt i ämnet förut fattade beslut, förklarade Ståndet sig icke kunna antaga denna inbjudning. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets nedannämnde sex Utlåtanden, fattade Ståndet följande beslut: N:o 137, angående förändring i tiden för de årliga revisione'rnas början Prot. Utclr. d. 3 Febr. i84r’ vid Banco-Discont-Verket, samt Province-Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. ° Bifölls. N:o 138, angående revisionerne öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning oell räkenskaper saint f. d. Riks-Disconlens utredning. Ståndet godkände Utskottets beslut, att jemväl företaga revisionen af Banco-Discont-Verkets förvaltning och räkenskaper, äfvensom f. d.
Cederström föreslagit, man skulle stadga, att årligen ett visst qvantum silfver skall af Banken uppköpas, samt att i proportion till detta silfverqvantum sedelstocken skall ökas, vore alt med någon modification återkomma till det bestämmande af rö~ relsecapitalets belopp, som under myntoredan varit brukligt. En annan talare har sagt, att stadgandet af en proportion emellan metallisk fond och utelöpande sedelstock icke vore öfverensstämmande med sanna principer för bancoförvaltning \ men det synes mig, sorn hade han vederlagt sig sjelf, dalian medgifvit , att en sådan proportion i alla väl inrättade banker finnes antagen. Samma talare har sagt, att de afUtsk. föreslagna medel till utvexlingens vidmagthållande skulle leda till utländsk skuldsättning, och att det finnes en enklare utväg, att grunda Bankens säkerhet endast på statsobligationer. Jag ber. att han matte upplysa på hvad sätt det skulle kunna undvikas alt skuldsätta Banken utrikes, då den för utvexlingen vore i behof af lån; ty mig synes, att om Banken råkar iförlägenhet, måste förlägenhet äfven existera inora landet, och i sådant fall skulle härstädes några lån ej kunna Den 34 Jall •• ra. n9 erhållas, åtminstone ej af andra än utländska commissionärer. Jag tager mig vidare friheten att till de Hrr, som strängt yrka, att man blott skall antaga ett bestämdt capital, hvarunder silfverfonden ej får sjunka, och tillika yrka, att ingen utvidgning af lånerörelsen bör äga rum, framställa den frågan, hvad säkerhet de väl äga alt, om deras åsigt nu skulle göra sig gällande, icke den motsätta' sidan, som måhända med dem skulle deltaga i beslutet om en minimisumma, framdeles skall yrka en alldeles obegränsad ulsläppning af sedlar. Det synes derföre, sorn om de motsatta sidorna bär borde närma sig till hvarandra, för att fatta ett beslut i denna punkt, hvarigenom begge ytterligheterna biefve förebyggda.
Då detta lyckades utmärkt bra, var hennes fasta val också gjordt. Miniatyrbilder skulle hon målal O c h sådana målade hon o c k, den ena efter den andra, allt jämt fullkomnande sig i konsten. Beställningar infunno sig allt mera, ty j u flere bilder af Fanny Hjelms hand man fick se, dess starkare växte smaken för miniatyrmålningar, o c h den kommer nog att fortfarande växa. D e t är i synnerhet våra högre samhällsklasser, som vilja äga arbeten af denna konstnärinna, o c h hon är för närvarande vår förnäma världs målarinna, kan man säga. V å r e n 1893 målade hon kronprinsessan Viktorias porträtt, hvilket af H. K. Pascal. H. öfverlämnades som gåfva till khediven af Egypten — o c h hvilket då äfven fanns afbildadt i I d u n — så att den svenska konstnärinnans förmåga nu är känd äfven vid Nilens stränder. Å r 1894 utförde hon ett porträtt af frih. J o h a n Nordenfalk, konstakademiens preses, hvilken skänkte bilden till nämnda akademi. Sistlidet år målade hon kronprinsparets trenne sö- ner, o c h att hennes talangfulla pensel för öfrigt aldrig hvilar kan man finna af hennes flitiga deltagande i våra konstutställningar. Fanny H j e l m har redan ett namn inom konsten, o c h antagligt är, att det namnet skall ytterligare vinna i anseende, ty hennes konstnärskap befinner sig fortfarande i ständig utveckling. Konstälskarne hoppas, att hälsa o c h krafter måtte stå henne bi, ty äfven ur ren fysisk synpunkt är miniatyrmåleriet ingalunda någon lätt sak. D e t kräfver i synnerhet en stark synförmåga, o c h för öfrigt tager ett sådant litet porträtt ofta lika m y c k e n tid o c h lika stora krafter i anspråk, som t. e x. en pastell i naturlig storlek. Man får icke, såsom somliga tyvärr för sed hafva, betrakta konsten kvantitativt. Under det trägna utöfvandet af sin konst försummar Fanny H j e l m ej heller uppfyllandet af de husliga omsorgerna.
M:s beslut i dylika frågor oftast stödja sig på de yttranden, hvilka alltid af domaren afgifvas. En ledamot af LagUtsk., som tillhört majoriteten, har väl, om jag rätt hört och förstått hans yttrande, åt LagUtsles förslag gifvit en sådan tydning, som skulle, i och med detsamma det blef lag, den af K. M. nu utöfvade rättighet att göra qvinna myndig hafva nphört, hvaraf skulle följa att qvinna före 30 års ålder aldrig skulle kunna blifva myndig, utan först, sedan hon upnått nämnde ålder, dertill förklaras berättigad af domaren. Denna tolkning förefaller mig högst besynnerlig, men visar till hvilka förvecklingar Utsk:s förslag kan leda. Jag tror att Utsk. handlat klokast om det äfven i afseende å sättet för ogift qvinna att blifva myndig tillstyrkt antagande af Lagberedningens förslag i 11 kap. 14 § ArfdaB:n, hvarigenom något antagligt och dugligt hade kunnat åstadkommas. Ehuru jag vill erinra mig att vid ett tillfälle en qvinna, som var af adlig börd, blifvit vid 19 års ålder i Nåder förklarad myndig, skulle jag likväl tro att 25 år lämpligen kunde bestämmas, om man vill utsätta en viss ålder, hvarförinnan myndighets-förklarande ej linge ske. Genom Utsk:s förslag kan ingenting serdeles vinnas, men jag hoppas att den tid ej är långt aflägsen, då man allmänt finner det med rättvisa och billighet förenligt, att tilldela qvinna, som upnått 25 års ålder, rättighet att disponera öfver sina inkomster, hvarigenom henne beredes tillfälle bland annat till den oskyldiga njutningen att af sitt öfverflöd kunna utöfva välgörenhet, hvilket henne nu ofta förmenas genom missförstådt nit hos förmyndare, hvilka anse sig vara skyldiga att för det minsta möjliga belopp föda sina myndlingar af qvinnokönet samt för arfvingarnes räkning kapitalisera återstoden af deras inkomster. Detta kan i vissa läll vara nyttigt, men är ofta hårdt och obilligt. Jag finner det för öfrigt nu likgiltigt, antingen R. o. Ad. bifaller eller afslår Betänk., som är antaget af 3 Stånd och förmodligen väl menadt.
Han hade visserligen nekat till detta på det bestämdaste och lofvat att återbetala ända till sista runstycket, hvad han fått i förskott. Men detta hade sagts för åtta dagar sedan, och sedan dess hade han ej varit synlig i staden. När åldermannen hunnit till denna punkt af sin berättelse, kunde Anders icke längre lägga band på sin otålighet. — Hvad jag tackar Er, fader Grijs! — utbrast han och fattade åldermannens hand. — Nu fins ingenting mera, som de kunna förevita henne! — Har tänkt så äfven, min gosse, för si förstås, — sade åldermannen i beskyddande ton, — har tänkt så med. Men utan ny ransakning lär det icke gå att få henne fri och honom fäld, ty hon är redan dömd! Anders var allt för glad af hvad han fått höra och dertill af naturen för öppenhjertig, för att han icke skulle omtala historien om ringen och sitt hopp till tyske grefvens hjelp. Men när han nämnde dennes namn, betraktade honom de andre, helt förvånade. — Stackars min gosse! — sade åldermannen. — Den mannen lär inte mer få någon dom bruten. — Hvad menen I, fader Grijs? — utbrast Anders, stirrande på honom. — Såg du inte nyss hur de buro bort honom? Långe kaptenen vid gardet, han som bor här snedt öfver, råkade ju här om dagen att sticka till honom något för djupt under jackan. De ha' nog länge kifvats om kjortlarne, för si förstås. — Så synd det måtte vara om den förnäma grefvinnan? — inföll jungfru Brita suckande. — Jag såg tydligt, hur hon vred sina händer, när de buro ut kistan genom porten. — Hvad henne anbelangar — återtog åldermannen — är hon lika kavat som någonsin. Senast i går var hon uppe hos drottningen för att bedja om straff på Sparren. Fast aldrig fick hon komna ur bärstolen en gång. Men hvad går åt dig, gosse, inte var väl grefven far din heller... se så, värre skaddöd har händt förr, för si förstås. — Kan hända mäster Schultz behöfver mig, — sade Anders tankfullt och reste sig upp. — Det var kanske stor excess der nere.
Mr/.-t>5 Z', <y-o^rtro» ^.o 1. tiving framgent bomme att för nämnde byggnader utgä, ett foralag i detta känaeencle mätte vid naatpäföljande llib8dag varda llibeta 8tänder meddeladt. Uppgifter i 8ä väl det ena aom andra gf nya8 omförmälde känaeencien kafva numera blifvit af Kongl. IVlaj:t infordrade, hvaraf inkemtaa, att boatnaderns för brandväaendeta underkäilande oek den yttre lyakällningen ä Ivongl. 8lottet, per medium, under fem är uppgätt till 5,?91 Il:dr 11 8b. 5 r:st.> gfven8om att utom Xongl. 8lottet oek Hökfallet följande gf Xronan8 i kulvudataden befintlige byggnader äro för den Kongl. llofkällningen fortfarande e> forderlige, nemligen: 1'rin8 O.arla, numera ?rin8 Oualafa, palat8, k. d. Indebetou8ba Ku8et, Öfv6r-llof8tal!mä8tgr6-bo8tsll6t, blnder-8tallmä8tare-bo8tället, I', d. Oldenburgaba Ku8et, k', d. Katburen ä kiilclarkolmen, klu8Aeräd8kammaren8 IVlaga^in ä 8bepp8koImen, 1vätt8tugan under Norrbro; varande bo8tnaden för alla do88a byggnadera underkäll uppgifven att, i medeltal, för 10 är kafva utgjort 5,102 ll:dr 3Z sb. 10 r:8t. l?ä grunil af de88e utredningar ock med anledning af kibeta 8tgndera vid 8i8ta Kib8dag fram8tällda begäran, före8lär kongl.
Slaten tillskyndas större förlust än genom den tillsats af koppar, hvarmed myntsilfvret f. n. npmänges, och när dessutom den nuvande legeringen varit en längre tid begagnad, ulan att någon olägenhet deraf försports, afstyrker jag, lika med Frih:ne Palmstjerna och Tersmeden hvarje förändring deruti och får således anhålla om bifall till hvad Otsk. i denna punkt hemställt. Härmed ansågs öfverläggningen fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Utsk. afstyrkt förslaget att silfverhalten i speciemyntet må förhöjas från 75 till 80 å 90 proc., samt att Hr Björnstjerna, den ende, som i denna fråga framställt något yrkande, föreslagit ålerremis på grund af de anmärkn:r han framställ; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. bifölle, att Utsk:s Utlåt., i nu förevar:de fråga på grund af Hr Björnsljernas deremot gjorde anmärkmr återremitterades, samt efter denna props.-ns besvarande med starka Nej, blandade med några Ja, förklarade det han funnit Nej hafva öfverrösta! Ja. Härefter förekom det af Utsk. afstyrkta förslaget, all silfvermynlet af lägsta valören ma utmyntas af 8-lödigt silfver. Frih. Palmstjerna: Uti K. M:s Propos. är föreslaget att 10- öres-slycket af silfver icke skulle utmyntas efter samma grund, som det öfriga silfvermyntet, och således icke anses såsom en underafdelning af Specie-B:drn, ulan såsom ett skiljemynt, till följd hvaraf jemväl blifvit föreslaget, alt man icke skulle vara förpligtad att i betalning emottaga sådant mynt till högre belopp än en R:dr Riksmynt, likasom man f. n. icke är skyldig att i liqvid emottaga mera kopparmynt än som motsvarar 1 R:dr. Första skälet till K.
De nio, som så utsedde blifvit, skola Nämnden utgöra. 13 §. Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskatte Nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten, efter hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och god?- 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 34. het i orten högst gäller, som ock särskildt, till högsta skäliga belopp, den skada annan än egaren genom jordens eller lägenhetens afstående lider, allt med afseende pä tiden för afträdandet. Uppkornmer, genom begagnandet af jord eller lägenhet för allmänt behof, skada för egaren eller annan, och är sådan skada ej beräknad i det belopp, som, enligt hvad ofvan stadgadt är, bestämdt blifvit, dä skall ock ersättning derför bestämmas till högsta belopp, hvartill skadan skäligen skattas må. Skall endast del af jord eller lägenhet afstås, och uppkommer för återstoden omedelbart genom den afsedda anläggningen annan vinst än som med anläggningen i allmänhet åsyftad är; då skall sådant vid ersättningens bestämmande i beräkning tagas. I det fall alt endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte Nämnden i penningar till högsta skäliga belopp den skada, som genom intrånget förorsakas. Ar af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte Nämnden uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång, sjelfva anläggningen medför, och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drilt. Är fråga om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. 14 §. Erfordras för ändamålet, att blott en del af jord eller lägenhet afstås, och blifver jorden eller lägenheten genom alskiljande af denna del, för egaren eller innehafvaren onyttig, eller uppkommer derigeuom synnerligt men i nytfjanderätten; då bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar. F dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti 2 § stadgas. 15J
Stats - Utskottet, som wid öfwerwägande af de uti Herrar Fullmägtiges Protokoll anförde skäl ansett sig böra uti enahanda yttrande instämma, har derföre till Riksens Höglofliga Ständer stokat wörd. sammeligen hemställa, om icke de Löneförbättringar, hwilka, i anledning af igoz ärs Revisorers utlätande, blifwit Riksgälds - Contoirets Embets . och 942 Den 18 November Tjenstemän bewiljade, mage sä fortfara wid de Spökor, hwilka hädanefter kunna blifwa oumbärlige och att Skats-Utskotrek, efter sädane arunder, mä författa preject till den Lönings - Stat, hwilken för Riksgälds-Contoim torde böra fastställas/ Herrar Fullmagtige hafwa förmält, hurusom, efter Realisationen och i den mohn arbetet inom Credit-Scdelwerket minskats, Herrar Fullmägtige icke tinderlätit att genom indragning af umbärlige Syss lor bereda Contoiret besparing uti desi ärliga utgift ter; äfwensom att ätstillige öfwerflödige EmbetSoch Tjenstemän wid Credit-Sedelwerket, med anledning af 1820 ärs för Fullmagtige utfärdade Instruktion, tid efter annan blifwit flyttade pä Riksgälds - ConLoirels expectance Stat, med bibehållande af det Löne-belopp som en hwar, före 1800 ärs Riksdag innehaft. Dä stridigheter, L afseende pä Tjenste-regleringen inom Riksgälds.-Contoiret upkommit emellan Herrar Fullmagtige och Nevisorerne, har Stats-Utskottet ansett bär wara rätta stället att dem anmäla.
Således om man betraktar saken som ett statslån och Staten å ena sidan har chancen för sig, så synes å andra sidan chancen vara emot, så vida det icke finnes någon säkerhet, alt den valuta för de utgifne penningarne, som Staten efter 40 år skall erhålla, är betryg - 506 Den 28 Augusti f. ni. gad. Jag mcdgifver visserligen att uttrycket i Gr. Lagcrbjelkes förslag: i full godt skick, kan vara underkastad någon tvist; men då jag icke för tillfället kan utfinna något bättre, vill jag för min del heldre anlaga det än lemna saken aldeles å sido. Gr. Mörner har sökt visa huru oförståndigt det vore af Bolagets Direkt, att lemna banan i det skick, att ej få tillgodonjuta utdblningarne hvilkas belopp Staten garanterat; jag medgifver att om försummelsen räckte i många år, så kunde det så vara; men en helt annan fråga blir det, om del icke just det sista året kan vara ganska mycket skäl att afstå från utdelningen för att slippa kostnaden för reparationer hvaraf man under (lere föiflutna är åsamkat sig behofvet. Ty det är klart, att banan kan vara i fullt ändamålsenligt skick, d. v. s. kan fortfarande vara i verksamhet, ulan alt allt är i fullgodi skick; banan kan d. 1 Jan. 1894 vara i ändamålsenligt skick, d. v. s. på den kan då råda fortfarande verksamhet men d. 1 Jan. 1895 befinnes vara ohegagnelig. Alt man således söker bereda Staten någon säkerhet mot ett sådant möjligen inträffande förhållande, anser jag ingalunda vara olämpligt, utan röstar för bifall lill Gr. Lagerbjelkes förslag. Gr. Lagerbjelke: Gr. Mörner har såsom skäl för bifall till Utsk:s förslag anfört BorgareSt:s i enlighet dermed fattade beslut och att man för enhetens skull äfven här borde pä samma sätt förfara. I första rummet torde man dock höra afse att fatta ett beslut, så godt och rikligt som möjligt; och om Utsk:s förslag icke har egenskapen alt vara ändamålsenligt men i dess ställe något annat lämpligare blifvit föreslagit så är del väl viktigare att se uppå hvad som är klokt än hvad som möjligen för tillfället går fortast.
I öfverensstämmelse med hvad ofvanföre uti lista punkten blifvit i underdånighet yttradt, hafva Rikets Ständer ansttt ifrågavarande å f. d. 3:dje Hufvud-titeln uppkomna brist böra intill nästinstundande Riksdag uti Statsverkets räkenskaper fortfarande inom linien balanceras. 3:o Då Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att det årliga belopp af 160 Ridr, hvilket, enligt Kongl. Brefvet af den l8 0ctober 1836, blifvit Chefen för Topografiska corpsen i Nåder tillagdt såsom ersättning för det ökade besvär, han genom telegraf-inrättningen fått vidkännas, utgår af statsanslaget för oförutsedda militaire-behof, hvaremot öfriga för telegraf-inrättningen belöpande kostnader drabba postmedlen, hafva Rikets Ständer ansett sig böra, till beredande af lättad öfversigt utaf de för telegraf-anstalterne i Riket utgående kostnader, hos E. K. M. i underdånighet hemställa, att samtliga för ifrågavarande anstalter behöfliga utgifter hädanefter må af Postverkets medel bestridas. Bih, till R. Sl Prot. 1845, 10 Sami. t Afd. 54 Expedilions-lJ tskollets Förslag till und.
Dessa äro BenJamins barn i deras slägter; deras tal fem och fyratio tusend, och sexhundrad. Dans barn i deras slägter voro: Suham, af honom kommer de Suhamiters slägt. Dessa äro Dans slägter i deras slägter. Och alle de Suhamiters slägte i deras tal voro fyra och sextio tusend, och fyrahundrad. Assers barn i deras slägter voro: Jimna, af honom kommer de Jimniters slägt: Jisvi, af honom kommer de Jisviters slägt: Beria, af honom kommer de Beriiters slägt. Men Beria barn voro: Heber, af honom kommer de Heberiters slägt: Malchiel, af honom kommer de Malchieliters slägt. Och Assers dotter het Sarah. Dessa äro Assers barnas slägter; deras tal tre och femtio tusend, och fyrahundrad. Naphthali barn i deras slägter voro: Jahzeel, af honom kommer de Jahzeeliters slägt: Guni, af honom kommer de Guniters slägt: Jezer, af honom kommer de Jezeriters slägt: Sillem, af honom kommer de Sillemiters slägt. Dessa äro Naphthali slägter i deras slägter: deras tal fem och fyratio tusend, och fyrahundrad. Detta är summan af Israels barn, sex gånger hundradetusend, ett tusend, sjuhundrad och tretio. Och Herren talade med Mose, och sade: Dessom skall du utskifta landet till arfs, efter namnens tal. Mångom skall du gifva mycket till arfs, och fåm litet; hvarjom och enom skall man gifva efter deras tal. Dock skall man skifta landet med lott; efter deras faders slägters namn skola de arf taga. Ty efter lotten skall du utskifta dem arfvet, emellan de många och de få. Och detta är summan af de Leviter uti deras slägter: Gerson, af hvilkom de Gersoniters slägt: Kehat, af hvilkom de Kehatiters slägt: Merari, af hvilkom de Merariters slägt.
Tores min föll. – Tja, det ser ut i stället, som nalkades oroliga tider, folk talar så besynnerligt. – Hvad?! kom det i ett skarpt skri. – För all del, vi ha då en speciell talang att fördärfva allting för oss – låt oss njuta af det utmärkta vi ha, aldrig har jag vågat drömma om något så bra – säger Tore retligt. Louise tiger. Söndagarna gingo de regelbundet i kyrkan, det var som om de önskat krypa in under skyddet af dess mäktiga vingar, här kunde dock den stora stormen icke nå dem – om de blott hölle stadigt fast. Ibland föreföll alltsammans bra tomt och mekaniskt, men de vågade icke tillstå det för hvarandra. Tore, som en gång erfarit en omvändelse, trefvade oklart efter att få anden på nytt utgjuten i sitt hjärta men förgäfves, han hade fått så många hårda, uppstudsiga tankar, – och Louise erfor aldrig annan rörelse än en viss krampaktig fruktan att blifva öfvergifven af någon, något, som behöfdes till skydd mot det stora, förfärliga, verkliga – hvilket alltid hängde öfver. Då prästen i den kyrka, de oftast besökte, ville göra deras närmare bekantskap, flydde de rädda till en annan helgedom – orolig skygghet dref dem bort från hvarje klart, skarpt ljus i saken. Och då denna oro steg – en oro de ej förstodo, och som kanske kom af fruktan för outforskade djup, kanske af medvetandet om deras osäkra existens och deras skilda syn på tillvaron – eller helt enkelt var ett förstördt nervsystems kittlingar eller härledde sig från att de i grunden alltid förblefvo främlingar – eller måhända blott från den längtan, som bodde på djupet af bådas törstande själar: längtan att lefva lifvet obegränsadt, fullt – drömmande människobarns osläckliga vanmäktiga lifslust; – när denna oro grep dem starkare, då vände de templet ryggen, följde folkströmmen ut till Fairmount Parks jätteängar, foro med jublande festskaror uppför Skoughill Rivers bedårande stränder, där amerikanska lifvets puls kunde slå så världsstarka slag. Här hörde de ofta underbara kvinnor af Filadelfias finfina värld tala tändande ord till massorna.
Han har ansett ExpeditionsUtskottet hafva härtill föreslagit en dag, som ej kan enligt Grundlagen framställas, så framt man ej vill antaga, att i 4g § RegeringsFormen ordet sammankomma betyder detsamma som åtskiljas. Dervid får jag erinra, att Ständerne sammankomma vid en Riksdag sisla gången dagen före dess slut, i42 Den 10 Februarii f. ni. och från den tiden skola väl de föreskrift lie Fem åren mellan Riksdagarne räknas; ty vi lefva ej efter Norrska Grundlagen. Om Urtima Riksdag inträffar, så böra ju alltid de fem åren räknas från den tid en sådan Riksdag slutas. Derest detta ej antages, kan ju hända, att en Riksdag räcker i fem år, och huru skulle man då förfara med kallelse till den nya Riksdagen? Då nu innevarande Riksdag fortfarit ända sedan November 1828, och kanske ännu räcker några veckor, skulle, i fall nästa Riksdags början utsattes fem år ifrån nuvarande Ständers första sammanträde, icke stort mera än tre år förflyta mellan två Lagtima Riksdagar; och det vore rakt mot Grundlagens mening. Hvad ConstitutionsUtskottet i annat Betänkande föreslagit rörande tiden för Riksdagarna, hörer ej hit, och innefattar för öfrigt endast en liten pluralitets åsigter derom, hvilka jag hoppas Rikets Ständer ej skola antaga. En Ledamot har sluteligen, äfven såsom sin motion, framställt den begäran, att Ridderskapet och Adeln måtte bestämma dagen för nästa Riksdags början. Detta instämmer med hvad ExpeditionsUtskoltet, såsom vid förra Riksdagar varit vanligt, äfven nu hemställt. Jag förenar mig derföre med Friherre Boye i anhållan om proposition, att dagen för nästa Ständers sammankomst nu må af Ridderskapet och Adeln utsättas. Den 10 Februari i f. m. i43 Herr Hjerta, GustaJ: Jag har länge föreställt mig, att denna fråga skulle blifva ungefärligen så behandlad, som nu skett. Jag bar icke döljt för mig, att, sedan det lyckats verkställande Magteu att vid denna Riksd ag erhålla så tillräckliga Statsanslag, den ej kan vara angelägen om att snart återse Folkets Representanter samlade.