Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppsättningen af sappörbataljonen skulle äfvenledes, såsom kommitterade i sitt förra betänkande anfördt, i militäriskt afseende och för truppens fullständiga utbildning fördelaktigast ske genom värfning, och hvartill då, enligt (Bil. C.), ett årligt anslag af 136,564 Rdr 10 öre blefve erforderligt. Ingeniör-truppers uppsättning med 6 kompanier är en så angelägen sak, att kommitterade ansett sig böra anvisa alla utvägar, hvarigenom denna betydliga lucka i vårt försvarsväsende kunde fyllas. För den händelse derföre, att ny trupps värfning, ehuru alltid förmånligast, skulle, i anseende till sin kostnad, vara ett hinder, och redan befintlig trupps användande anses vara att föredraga, men Eders Kongl. Majit ej funne skäl att bifalla kommitterades framställning om Wermlands fältjägares användande dertill, utan att detta regemente borde bibehållas, hvilket visserligen vore förmånligt för detta landskaps talrika bevärings behof af stam, så föranlåtas kommitterade, att såsom en nödfallsutväg föreslå, att Ostgöta och Tjusts båtsmanskompanier, utgörande det förra 194 man, och det senare 118, eller tillsammans 312 man, användas till sappörtrupp, samt att, till fyllande af bataljonens styrka 360 man, 48 man genom värfning anskaffades. Om å ena sidan en på roten förlagd indeld trupps öfning visserligen icke kan blifva så fullständig som en garnisonerande värfvad trupps, skulle dock detta 179 manskap, såsom i icke ringa del bestående af landman, med vana i jordens handterande och de arbeten, som tillhöra denna näringsgren, kunna bibringas väl icke färdighet till pontonierer men dock den, en sappörtrupp behöfver. Kommitterade hafva föreslagit sappörbataljonens förläggande på Carlsborgs fästning, och ehuru nyssnämnda båtsmanskompanier visserligen icke äro förlagda i denna fästnings omedelbara grannskap, kunna de dock från sina samlingsplatser, hvilka lära vara Söderköping, Waldemarsvik och Westervik, till öfningars verkställande, förmedelst sjölägenhet utan svårighet på kort tid till Carlsborg flyttas.
BondeStändet hat väl ansett Konungens Befallningshafvandes Domsrätt i Enskiftesmål höra upphöra; men i stället för de af Utskotten föreslagne EgodelningsRätter, har detta Stånd funnit lämpligast, att Enskiftesmålen hädanefter handläggas vid HäradsRätt af Domaren och Ortens valde Nämnd, samt derifrån, till Rättegångens förklarande fullföljas directe i HofRätt och vidare hos Konungens Högsta Domstol, på sätt i öfrigt för Tvistemål stadgadt är. Då således Irenne Stånd 1 så måtto bifallit Motionen, ätt de ansett Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Domsrätt i Ertskiftesmål höta upphöra, lärer denna fråga nu mera icke kunna förfalla, ehuru det icke finnes tre Stånds beslut af hvad Domstol desse mål hädanefter skola handläggas. Enär vid detta, förhållande jemnkningsförslag härutinnan bör af Utskotten framställas, få Utskotten i sådant afseende hemställa, örn icke Riksens Ständer jemnkningsvis täcktes förena sig, om det af Höglofl* Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BeigareStåndet i detta ämne fattade beslut, med den Redactionsförändring sistnämnde Stånd, på sätt ofvan är liämndt, beslutat* Skulle åter detta jemilkningsförsläg icke al Riksens Höglofl. Ständer antagas, och frågan i sådant fall komma att till afgörande af förstärkt Lagoch EkonomiUt* loo Lagutskottets Betänkandew. skott öfverlemnas; få Utskotten, sedan på sätt ofvan är nämndt, RiksStåndens pluralitet beslutat, att Konungens Befallningsliafvandes Domsrätt i Enskiftesmål skall upphöra, men frågan är oafgjord, vid hvilken Domstol desse mål i stället skola handläggas, till grund för omröstningen inom. förstärkta Utskottet föreslå följande Voteringsproposition : Den som bifaller, att, på sätt Utskotten i Betänkandet föreslagit, samt Högloft. Ridderskapet och Adeln och Vallöf!.
Sker det, är det en olaglighet; men jag betviflar att sådant ofta sker, än mer att det, på sätt Utskottet antydt, måste ega rum, helst kronofogde kan lagligen påkalla länsmännens äfvensom behörigen förordnade fogde-tjenares biträde vid indrifning af allmänna medel m. m. Dessa under-uppbördsmän kunna visserligen åläggas ansvar och ersättnings-skyldighet, men att denna sednare tillkommer i främsta rummet kronofogden, som gifvit dem uppdraget i hvarje serskildt fall, synes tydligen af så väl kronofogde-instruktionen som Kongl, brefvet den 12 Juli 1738, hvilka stadga, att kronofogden är ansvarig för uppbörden inom fögderiet och att tvister emellan kronofogde och hans uppbörds-betjente icke höra till Kongl, kammarrättens utan domstols pröfning. Den skyldighet, kronofogdar, men ej deras under - Allm. Besv.- ock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 103. 7 ordnade hafva, att ställa uppbördsborgen, är äfven ett bevis för berörda åsigt. I öfverensstämmelse dermed utsättes ock vanligtvis i de generella förordnanden, som kronofogdes biträden söka, hufvudsakligen för att få räkna tjenst-år såsom extra ordinarier, att de, i egenskap af fogde-tjenare eller uppbörds-skrifvare, hvilket sednare nu är den mest antagna benämningen, ega att på kronofogdens ansvar verkställa den indrifning af restantier, hvartill han lemnar dem uppdrag. Sådana uppdrag ega dock sällan rum, emedan med dem är förenad resekostnad, som då drabbar kronofogden, men kan af honom undvikas genom att lemna dem åt länsmännen, utan användas nämnde biträden hufvudsakligast på kronofogde-kontoren och någon gång, ehuru ingalunda författningsenligt, till verkställande af utslag i enskilda mål, för att dermed bereda dem biförtjenst.
Följaktligen skola besigtningsmännen också vara två, i olikhet med de skiljomän, till hvilkas beslutanderätt förslaget på åtskilliga ställen hänvisar. Tvåtalet har tvifvelsutan ansetts tillräckligt, i betraktande deraf, att besigtningsmännen egentligen icke äro att anse annorlunda än såsom vittnen, af hvilka »två äro fullt bevis deri de sammanstämma», (17 Kap. 29 § Rättegångsbalken) då deremot skiljomännen skola vara tre, enligt förslagets 321 §. Men skilnaden emellan ifrågavarande besigtningsman och vanliga vittnen har Utskottet ansett icke böra lemnäs å sido. De förre skola nemligen icke allenast intyga sådana bestämda fakta, om hvilka icke mer än en mening kan ega rum, utan äfven huru, efter deras åsigt, arbetet i allmänhet och till dess särskilda delar är beskaffadt, och äro således att hänföra till så kallade omdömesvittnen, hvaremot andra vittnen icke ega att berätta om annat, än hvad de med sina egna yttre sinnen erfarit och derföre ej heller kunna, med laga verkan, afgifva något omdöme. Då besigtningsmännen följaktligen, så att säga, stå emellan vittnen och skiljomän, men mera närma sig egenskapen af de sednare än af de förra, samt praktiska svårigheter för utöfvandet af deras befattning möjligen kunde möta, om de endast skulle vara två, har Utskottet funnit sig böra i detta fall föreslå lika antal personer och sätt för deras val, som förslaget angående skiljomän innehåller. För öfrigt torde parterne af stadgandet härutinnan vara oförhindrade att utse så många besigtningsmän de finna nödigt, enär föreskrifterna såväl i denna §, som i 1 §, äro af allenast kautelär beskaffenhet eller m. a. o. råd af lagstiftaren till parterne om hvad desse hafva att iakttaga, för att‘ 1 händelse af tvist, kunna bevisa sin talan. Beträffande fartygs »biloch botfärdighet» har Utskottet ej tilltrott sig att föreslå någon annan anmärkningsvärd förändring i det Kongl, förslaget, än att föreskriften om två båtar, hvilka i förslaget räknats till »biloch bolfärdigheten», blifvit utesluten. § 4.
Jag föreställer mig, alt tomtägarne i första början skulle röna svårighet att erhålla köpare till sina tomter, i anseende till den mängd tomter, som blefve till salu, då deremot, i händelse räntefriheten beräknades från dagen då lånet lyftades, en utväg derigenom skulle beredas tomtägarne att åt speculanter kunna afyttra sina tomter, hvilka naturligtvis blefve begärligare för köparne, och hvarigenom staden således vunne en förhoppning mera att snart blifva återuppbyggd. Jag anhåller om återremiss af utlåt, samt att StatsUtsk. åt denna anmärkn. ville gifva ett skäligt afseende. 35 Den 8 Januari. Hr von Troil, Emil: Huruvida R. o. Ad. vill instämma i den åsigt, som blifvit yttrad af StatsUtsk:s majoritet, eller uli Hr Santesson.* derifrån något skiljaktiga framställning, beror på det ändamål, som hufvudsakligen åsyftas med lånunderstödet. Är meningen dermed, att det skall gifvas såsom en privat almosa, att blott den enskilda fördelen dermed skall afses, då har Hr Santesson rätt. Om deremot R. St. föreställa sig, att det är ett statsoeconomiskt ändamål, som bör afses, samhällets nytta i förening med den enskilda fördelen, så hör bemödandet hufvudsakligen riktas på stadens skyndsamma återuppbyggande. Utgående från denna synpunkt, är det som StatsUtsk. föreslagit, att räntefrihelen för alla lån skall beräknas från en viss dag, hvilket naturligtvis måtte blifva en anledn. för en hvar, som ämnar bygga, att börja dermed så fort som möjligt. Att detta kan leda till svårighet att få sina tomter sålda lärer den värde talaren, af hvilken denna anmärkn. gjordes, vara den enda, som kan begripa, enär tomterna tyckas böra blifva begärliga i samma mån flera vilja bebygga sådana.
Län gifna Utslag om Hospitalets skyldighet att .utgöra vissa afgifter till Stadens kassa, hvarföre, bland öfri:ga anmärkningar, äfven nämde Utslag, såsom icke Räkenskapen bilagdt, infordrades; men då Hospitalet i den väckta frågan ansågs, genom det samma, böra för de af ”inrättningen i sednare tider förvärfvade gårdar '”och tomter, för hvilka någon förändring, i afseende på allmänna utskyld er till Staden och dess särskilta behof, icke kunde uppkomma ”derigenom , att äganderätten deraf rru mera ifrån -enskifte personer ”öfvergått till Hospitalet,” erlägga de påförda utskylderna; förmodade Revisionen, att Lands-Kaosli-Kxpedition, derifrån Utslaget blifvit utfärdade icke -saknat lagligt skäl till den fordrade lösen, hvarå qvitterad räkning under den uppgifna verifikationen, pag. 1117, finnes bilagd. 2:0 Hvad de i Götheborgs Hospitals Räkenskaper, såsom utestående vid uppbördsårets slut, balanserade poster beträffar, så äro sådana årligen af‘Direktionens Sekreterare, ex oflicio, till deras riktighet bestyrkta, och utvisar dessutom den räkenskapen åtföljande balansförklaring, att åtgärder för deras indrifvande blifvit vidtagna. Det ifrågasatta restantie-beloppet af hemmanet Mollsjönäs, ej allenast för år i.'835, utan äfven för åren .i83S och 183y, med sammanräknade 2 Att ,i836 års arrende för en ängs-teg i Lexby, utgörande 22 Rdr ännu balanseras, skall, efter hvad räkenskapen tillika upplyser, ”bero på utredning i f. d. Kronofogden Öhboms massa,” såsom orden lyda. De uti Wadstena Hospitals Räkning balanserade 206
Efter mili tanka blifver det nödio H. 7 5o Den 23 Juli e, m. vändigt att först till afgörande företaga Utsk:s förslag, som börjar pag. 81 i betänk.; hvarje ledamot äger ändock rätt att vid de särskilda punkterna af förslaget väcka de contraförslag, han önskar, utan att dessa behöfva förekomma till särskild pröfning. Man har talat om Hr Totties motion att flytta hela lånerörelsen till Riksg.cont., och måhända kan denna fråga lämpligast förekomma, när de garantier för realisationen afhandlas, som finnas i örte, örte och y:de punkterna af Utsk:s förslag; detta må dock bero på dem, som vilja göra Hr Totties motion gällande. I afseende på föredragningen af irsta och 2:dra punkterna är jag af samma tanka sorn Frih. Ehrenborgh och anser öfverläggningen böra ske på en gång derföre, att Utsk., emot vanligheten vid föregående riksdagar, i sedelstocken upptagit nära 4 millioner för depositioner och lån på exportabla effecter, hvilka förut aldrig varit inberäknade. Jag skall icke bestrida detta, men med vilkor, att lägsta proportionen emellan sedelstock och metallisk valuta då bestämmes såsom i till 4; ty om denna proportion fastställes, på sätt Utsk. i 2:dra punkten föreslagit, såsom i till 3, måste jag i i:sta punkten yrka, att från sedelstocken uteslutas såväl alla depositioner som de sedlar, hvilka utgifvas för lån på exportabla effecter. Blir åter proportionen bestämd såsom I lill 4> ä1’ )aS för min del nöjd med Utsk:s förslag i irsta punkten; ty då får landet samma fördel deraf, som i händelse afräkning sker för de nyssnämnda posterna, hvilka för närvar., efter Bancostyrelsens sednaste uppgift, utgöra nära 4 millioner. På dessa skäl anhåller jag, att discussionen öfver de 2:ne första punkterna må blifva gemensam. Gr. Cronhjelm:
Jag menar att det beslut, som 11. o. Ad. fattade i förra frågan, måtte uppläsas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att så snart, enl. Hr Rosenblads begäran, underrättelse blifvit meddelad om prot.- utdrrns innehåll i detta ämne, skulle från prot. blifva uppläst dea voter:s-propos. R. o. Ad. nyss antagit. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Stånden, enl. deras prot.utdr., i denna fråga fattat följande beslut, PresteStåndet: att till hvad StatsUtsk. i utlåt, N:o 202 pag. 24 tillstyrkt, att nemi. vid 25:te punkten må under benämning af rotefrihets-afgifler till armedens materiella behof uppföras ett belopp af 22,5oo r:dr, Ståndet lemnat bifall, men deremot afslagit det af Utsk. dervid föreslagna villkor af nedsättning i anslaget till Krigs-collegii departementer; Borgare Ståndet: att med vidblifvande i öfrigt af sitt beslut öfver 25:te punkten af StatsUtsk:s utlåt. N:o 44, Ståndet godkänt StatsUtsk:s tillägg vid denna punkt i afseende på rotefrihets-afgifterna uti utlåt.
Andra anecdoter kunde då äfven anföras emot, inen jag anser ej sådana för lämpliga inom en Nationalförsamling, Deremot vill jag åberopa officiella yttranden , fällda inom Engelska Parlamentet. Det är bekant, att i England gjordes 1819, så Iram! mitt minne ej felar, ett försök till förbuds-systemets mildring. Vigtiga debatter uppkommo derom uti Parlamentet, och då samma satts drefs der som här, att det var förbuds-systemet som uppbragt riket till sin höjd, hade Englands förste Minister, Lord Liwerpool, den upprigtigheten och det ädelmodet att säga, att det icke var i följd af detta system (bilt in Spite of it) utan det samma till trotts, som England stigit till sitt då varande tillstånd. H*n försvarade likväl bibehållandet af detta origtiga system, emedan England ej kan gå tillbaka derifrån utan fara för sin undergång. Sådan år följden af hvarje orätt system, uti hvilket man gått för långt, att man svårligen kan vända åter. Hvad är väl orsaken hvarföre Engelska Fabriksarbetarne bränna sina husbönders machiner? Jo den, att England för att tvinga andra Nationer och sina egna Colonier under sitt förbjudande närings-system, har nödgats göi >a stora krig, underhålla Arméen, Flottor och Den 28 Junii ejin. Fästningar, de inrikes kostnaderne oberäknade» samt följaktligen skuldsätta sig så, att skatterna becunga producenterna till den grad, att de icke kunna täfla med andra mindre beskattade Staters undersåtare, utan att varuförädlingen sker med machiner, som förtära Stenkohl i stället för arbetare, som förtära bröd.' Häldre än att svälta, uppbränna dessa machinerna, som taga dem brödet ur munnen. De olyckliga arbetarne hafva nödgats utvandra tili andra Länder, synnerligen America, sä länge deder blifvit emottagne, men i den mohn denna utväg icke mer kan begagnas, skola de, såsom redan sker, uppenbart slåss med sina medborgare om uppehälle och qvarblifvande i England.
Communication med fremmande magters härvaiands IdandelsAgenter, *55 Frågor om naturalisation sf utländska fartyg. Frågor om Handelsfractaters uppgörande, nederlagsoell handelsfriheters beviljande. Sjöfartens skyddande för kaperier och fredsverkets underhållande med Barbareskerne. De till styrelsen af Colonien St. Barthelemi börande göromål. 3:0 Bergverken och bergshushållningen i allmänhet samt alla dertill hårande manufacturer och fabriker, såsom : Tillstånds meddelande till masugnars , smälthyttors, bruksoch rr.anufactursamt allehanda mineral-verks anläggande, inställelse eller sammanflyttning, jemte hvad i öfrigt med bergverkens drift sammanhang eger. 4 Allmänna spannemåls anskaffningar till undsättning vid infallande missväxter. Besparingsoch Låne-magaziner inom Socknar, Härader och Län. Reglering af de tjenster och autoriteter, som skola besörja ordningen och oeconomien i otterne. Frågor om Byordningar. Tjenst chjons-ordningar. Uppsigt öfver nödiga anstalter till förekommande af vattenskäringar och öfversvämningar; skada af flygsand, jordras, eldsvådor, o. m. d. Städernas ceconomieoch politie-måh 15^ Brandoch sjö-försäkringar. Qvarantains-inrättningar, och andra polis-anstalter till förekommande af farsoters inbringande eller kringspridande i Riket. Frågor om och hvar communicationer böra inrättas mellan inrikes orter, eller deni och utrikes, såsom rörande anläggning af vägar, broar och färjeställen, öppnandet af canaler och hamnar. Reglering af gästgifveriet, färjestäder och skjutsnings-skyldigheter. Postverket med hvad dertill hörer. Taxors bestämmande till efterrättelser vid allmänna rörelsen eller för afgifterne på densamma, såsom postoch skjuts-penningar , eller hamntorgVräkaremätareoch vägare penningar , med flera dylika. Mått, mål och vigt. Tabell-verket och hvad i öfrigt till Rikets Statistik hörer.
Man har tadlat att postverket icke sökt arrangera så, alt den utländska posten kunnat befordras med ångfartyg och så att man kunnat direkte å dessa fartyg, men för postverkets räkning, inlemna sina bref. Det har likväl hittills icke varit postverket af K. M. medgifvet, att på sådant sätt transportera post lill utländska orter. Orsaken dertill har varit att söka deruti, alt det icke kunnat bära sig för postverket att betala en så betydlig afgift som ^ portoinkomsten till fartygsbolagen, under det alt landtposten ginge tom, hvilken dock icke under tiden kunde indragas, i och för de mellanliggande orternes skull. Att missbruk nu ägt rum genom ångfartygen är sanni, men jag tror att poststyrelsen, såvidl på den ankommer, sökt för framtiden förrebygga dem; och jag tror äfven, att det genom nu 390 Den 29 Mars. •pågående öfverenskommelse skäll lyckas. Hvad breflåda angår, får jag upplysningsvis meddela, att poststyrelsen står i underhandling med rederierne för flere af de på Mälarehamnarne gående ångfartyg om emottagande af bref direkte på ångfartyget, emot •rättighet att uppbära halfva inkomsten. Om detta lyckas, så blir det tillfälle för Stockholms korrespondenter all få sina bref den vägen befordrade. Hr Gripenstedt har äfven sagt, alt Svenska postverket hade rätt att uppbära en högre afgift för rekommenderade bref. Jag får då fästa hans uppmärksamhet derpå, alt afgiften icke får höjas, med mindre K. och R. St. dertill samtycka. Poststyrelsen har till K. M. inlemnat ett förslag härom; men det torde vara osäkert huruvida någon propos. derom varder vid denna riksdag till R. St. allåten. Hvad nu slutligen beträffar den uppoffring, samme värde talare påstått statsverket göra för postverkets skull, så inskränker den sig till afstående af den roteringsskyldighet eller vakans-afgift, som eljest skulle af poslhemmanen utgöras och hvilken i penningar skulle uppgå till ett belopp af omkring 12,000 r:dr.
Lagtinget har alltid blifvit besatt med majoriteten; när den var så stark, att den ändock hade majoritet i odelstinget, så inträffade då, att de som nu äro i minoritet utgjorde majoritet, och så måste det tillgå under fredliga förhållanden, för att odelstingéts behandling af lagärenden skall kunna blifva tillfyllestgörande. Alltså: först då majoriteten var så stark, att den utan hänsyn till rik-srätt skulle fylla lagtinget, har den fylt det med hänsyn till riksrätt. Detta är det moraliska och politiska krafvet på berättigande som venstern har stält på sig sjelf. Att högerns taktik — underkännandet af folkopinionen — mysslyckas, är emellertid temligen säkert; ingen anser en rätt vara inhabil, för hvilken defensor procederar ett år och vid hvil-ken Höisteret har setat ett år — icke en gång ens mest troende partifränder kunna fasthålla detta. Som motsats vill jag anföra följande värdiga och vackra uttryck i Verdens Gang: “ Domen faller i lagens hägn, efter den allvarligaste pröfning, under domaredens högtidliga ansvar. Vi uppfordra våra meningsfränder i stad och landsbygd att afhålla sig från allt slags demonstration, när budskapet kommer, vare sig att den lyder på frikännande eller straff. — Vi bedja våra vänner att icke genom något slags utmaning låta förmå sig att uppgifva den lugna och värdiga hållning vi äro skyldiga oss sjelfva och ’ vår högsta domstot. “ Högern skall förgäfves söka att hålla vetofrågan och alla dermed sammanhörande tvistemål uppe: från det att domen fallit, skola de också i och med det samma vara ute ur verlden och allas tankar skola oundvikligen vända sig åt den praktiska uppgift, som följer efter. Riksrättens längd har icke endast gjort den nyttan, att alla stämningar fått tid att lägga sig till ro och befästa sig; den har också låtit de flesta känna att utvecklingen icke kan bindas i och vid en rättsprocedur. Medan rätten går sin gång, går lifvet utanför äfven sin. Derför ha tankarne mer och mer vändt sig mot den reform, som kan skaffa samarbete och dermed naturliga förhållanden. Jag skulle kunna sluta liksom sist: — hvad skall den närmaste framtiden medföra? Och liksom sist kan intet bestämdt svar gifvas.
Merendels eftersträfva tidningarna just med sina konstgranskningar ett tolstoyanskt särskiljande af agnarna från hvetet och att detta så sällan lyckas beror därpå, att läran om att det goda genast skulle igenkännas af hvar och en aldrig håller streck. Om den vore riktig, skulle icke så mången förmåga vid sitt framträdande blifvit kallad oförmåga och Olaus Petri skulle icke ha stått i skampallen vid samma kyrka, där han nu står i brons. Tolstoy upprullar en rolig målning af de arbetare, som dagligen måste förnöta sin tid med att hissa upp teaterfonder eller tända ljusramper, men tillämpa vi nyttighetsläran lika strängt i allt annat, blir det till sist endast bagaren, skräddaren och skomakaren, hvilkas verksamhet fullt berättigas. Han förklarar, att endast uttalandet af nya tankar kan gagna, men hans egen rousseauism är lika gammal som århundradet och framfördes nära nog i samma ordalag hos oss svenskar redan på åttiotalet. Från hans batterier slungas heller inga mördande projektiler, utan landtliga rofvor och potäter, hvilka själfva krossas i det ögonblick de träffa. Det är sorgligt att ännu år nittioåtta behöfva höra, att de bildade endast äro en hop skadliga sjuklingar. Hvilka äro då de friska och nyttiga? Bönderna och handtverkarna. Nu komma emellertid de bildade att ganska snart sätta maskiner i handtverkarnas ställe och att med kemiska preparat ersätta den föda af likkött och växter, hvars förvärfvande kostat så mycket elände. Säkerligen kan allt detta inträffa redan inom en människoålder. Fåtalets bildning kommer då att med svindlande snabbhet sprida sig till alla. Nåväl, förvandlas då också därmed hela släktet till en hop onyttiga sjuklingar? Om bildningen icke fördärfvar alla, hur kan hon då fördärfva fåtalet? Eller skola människorna alltjämt tvingas att gräfva diken och pligga skor för slippa att heta onda? Åtskilliga bland oss kunna till nödtorft både ett och flera handtverk och det kan bereda nyttig omväxling men hjälper oss lika litet att göra religiös konst som klensmidet hjälpte Ludvig XVI att regera Frankrike.