Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under-Officer vid strafffängelse, Vaktmästare, Vaktknekt, Fånggevaldiger, Vaktfru, Vaktqvinna, samt Arbetsföreståndare, Arbetsbokhållare och Arbetsförestånderska, till belopp motsvarande den aflöning de vid afskedstagandet åtnjuta, varda berättigade till erhållande af pension å Indragningsstat — Styrelsens personal äfvensom Kamererare vid fångvårdsinrättnin garne, enligt de för civila tjenstemän i allmänhet gällande grunder, samt öfrige vid fångvårdsanstalterna ifrågavarande tjenstemän och betjente vid 60 lefnadsår och efter att hafva varit i Statens tjenst omkring 30 år och deraf tjenstgjort minst 10 år vid fångvården; hvarförutan, i enlighet med hvad åberopade Kongl. Bref vidare innehåller, enahanda pensionsförmån torde, utan afseende på ålder eller tjenstetid, höra tillerkännas de tjenstemän och betjente vid fångvården i allmänhet, hvilka i och för tjensten blifvit genom våld, begånget af fångar, skadade till lemmar och helsa samt derigenom oförmögne till vidare tjenstgöring. 9:o. Förslagsanslaget! till Reseoch Traktamcutspenningar samt ersättning åt vittnen och parter. Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva föreslagit att dessa anslag, hvilka hvardera nu äro upptagna till 7,500 R:dr, borde, för att närmare motsvara medeltalet af de belopp, hvarmed de under de fem förutgångna åren hade utgått, höjas, det förstnämnda anslaget till 12,000 R:dr och det sednare till 13,000. Jemte det jag häruti instämmer, bör jag fästa uppmärksamheten derå, att derest Rikets Ständer bifalla Eders Kongl. Maj:ts serskildt beslutade proposition, om ersättning i vissa fall åt Domare och Målsegare för deras resor till ransakningar vid utom häradet belägna häkten, anslaget till ersättning åt vittnen och parter torde komma att starkare än hittills anlitas. Under denna förutsättning, hemställer jag alltså, att i Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof måtte uppföras: 24 Bil. N:o 1 d) lill Kongl. Maj:ts Nåd.
I den landsort jag förut tillhörde köpte jag ett hemman för 6,000 Rdr, hvilket var taxeradt till 1,000 Rdr, samt -§-:dels hemman för 5,000 Rdr, men detta sednare var taxeradt till 2,500 Rdr. Detta var för 20 år sedan, men taxeringsvärdena äro ännu desamma; ty det är omöjligt att förändra dem. Om TaxeriiigsKomitén söker få någon ändring, så hindras det af PröfningsKomitén; ty man anser för en pligt att hindra ett mouvement i detia afseende. För min del anser jag det af Hr Troil framställda förslag alldeles icke vara så oäfvet som Gr .Ugglas framställt det; ty derigenom skulle vi erhålla en grund att gå efter nästan öfver hela Sveriges Rike, ehuru jag icke vill påstå, att denna grund 432 t Den 26 Mars. är infaillible. I största delen af Sveriges provinser är större delen af egendomarne, upskattade af HypotheksFöreningarne, och som jag sjelf varit Direktör i en HypotheksFörening, så vet jag att denna värdering i allmänhet varit ganska tillfredsställande, och aldrig har en egendom blifvit så högt värderad, att den ickevid försäljningen gått öfver detta belopp. På sina ställen, såsom i Blekinge, upgår taxeringsvärdet i bland till hypotlieks-värderingen; ty der har taxeringsvärdet blifvit höjdt, på det man skulle kunna bränna bränvin, men i allmänhet är icke så förhållandet, och i den ort, der jag förut varit bosatt, inträffade det besynnerliga förhållandet att jag sålde en egendom för ungefär 7 gånger taxeringsvärdet, hvarefter jag köpte en annan här uppe för endast 1-2 gång taxeringsvärdet. Så olika kan förhållandet vara i olika provinser. Enligt min tanka bör man snarare än att, som Pir Troil föreslagit, rätta sig efter sista köpeskillingen, göra afseende på hypotlieks-värderingen vidalia hemman, som undergått en sådan värdering, och aldrig sätta taxeringsvärdet under hypotlieks-värderingen. Om man gör så, blir det ej sedan svårt att anställa en jemförelse mellan sådan jord, och annan jord i samma trakt.
Ene qvinnos son utaf Dans döttrar, och hans fader hade varit en Tyrer; han kan arbeta på guld, silfver, koppar, jern, sten, trä, skarlakan, gult silke, linnet, rosenrödt: och allahanda utgrafva, och göra allahanda konsteliga, det man honom föregifver, med dina visa, och med mins herras Konung Davids dins faders visa. Så sände nu min herre hvete, bjugg, oljo och vin, till sina tjenare, såsom han sagt hafver; Så vilje vi hugga trä på Libanon, så mycket som behöfves, och vilje låta det lägga i flottar i hafvet, in åt Japho; dädan må du låta föra det upp till Jerusalem. Och räknade Salomo alla främlingar i Israels land, efter det tal då David hans fader dem räknade; och vordo funne hundrade och femtio tusend, tretusend och sexhundrad. Och han gjorde af dem sjutiotusend dragare, och åttatiotusend huggare på bergena, och tretusend och sexhundrad befallningsmän, som folket vid arbetet höllo. Och Salomo begynte till att bygga Herrans hus i Jerusalem, på Moria berg, det David hans fader utvist var, hvilket David tillredt hade för rum, på Arnans plats den Jebuseens; Och tog till att bygga i dem andra månadenom, den andra dagen i fjerde årena af sitt rike. Och alltså lade Salomo grundvalen, till att bygga Guds hus: i förstone, längden sextio alnar, bredden tjugu alnar. Och förhuset, för breddene af huset, var tjugu alnar långt, höjden var hundrade och tjugu alnar; och bedrog det innantill med klart guld. Men det stora huset bedrog han med furoträ, och bedrog det med bästa guld, och gjorde deruppå palmar och kedjoverk. Och bedrog huset med ädla stenar till prydelse; och guldet var Parvaims guld. Och han bedrog huset, bjelkarna, dörrträn, väggarna och dörrarna med guld, och lät skära Cherubim på väggarna.
Man har visserligen här velat gifva det åberopade kungsordet en mindre vigtig betydelse, men för min del får jag säga, att jag fäster ganska stor betydelse dervid, ty det är ganska väl kändt, och jag tror icke att någon, som vill vara upriglig kan bestrida det, att sedan Kungörelsen af d. 13 Juli utkom, så gjorde hvarje bränvinsbrännare sina beräkningar på grund af bestämmelserna i denna kungörelse, under förhoppning derom, alt icke några vidare restrictioner skulle komma att ega rum. En del bränvinsbrännare hafva således på hösten endast bränt en månad under förhoppning, att under April få bränna för att erhålla drank till hjelp vid ulfordringen af sina 362 Den 4 Februari e. m. kreatur. Det är dessa personer, hvilka icke äro de egentligen stora bränvinspatronerna, som skulle blifva bedragna i sina förhoppningar, om Utsk:s Betänk, bifölles och om K. M. skulle lyssna till en af 11. St:r, på grund deraf afbiten underd. skrifvelse. Utsk:s Betänk, är verkligen upställdt på ett mindre vanligt sätt, hvilket jag vill tillskrifva den omständigheten att den som förmodligen upsatt Betänk, jcke har haft någon synnerlig öfning i upsätting af Utsk:s Betänk. Denna olikhet i upställningen emot andra Utsk:s Betanien, gör likväl att vi äro mycket bättre i tillfälle att bedöma saken, ty Utsk. börjar med att i korthet anföra alla de skäl, som tala emot Doktor Sandbergs motion, och anför sedan ganska vidlyftigt på flera sidor de skäl, som tala för motionen, men vid denna argumentation, har det varit sä olyckligt att de koria skäl, som tala emot motionen, utgöras af bestämda facta, då deremot de andra, som äro serdeles vidlyftiga, innehålla ingenting annat än hypoteser.
E(t återgående till likhet i anspråk på hägn af lagen för personer, af hvilka den ene icke R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrättelse den 11 Juli 1844. 33 icke äger eller rätteligen bör tiga något förmanskap öfver den andre, pikallas dessutom af sjelfva rättvisan. Dräpes tjenstehjon under omständigheter, likartade med de här omförmälda, lärer det svårligen kunna påslås, att målet bör bedömas efter andra grunder än dem, som angående dråp i allmänhet finnas utstakade. Att landbo i olaga tid öfvergifver ett till brukning emottaget hemman, är utan tvifvel ett fel, hvilket i civilt hänseende benämnes kontraktsbrott. Han belägges ock med deremot svarande böter, 3 R:dr 16 sk.; men icke hör han derför ställas utom lagen. Gäldenär, som mot förbud afviker orten, skall hämtas åter och böta dubbelt så mycket, men hvarken får borgenären sjelf föra honom tillbaka, eller mot böters erläggande döda honom, i fall han mot sådant försök ställer sig till värn. Om delta icke kan bestridas, söker man förgäfves att uppställa någon rättvis grund för ett lagbud, som mäter en flyende landbos lif efter penningens måttstock, då vården om menniskolif i öfrigt anses af den vigt, att brott deremot icke med annat än dödsstraff kan försonas. DeL låter sig icke heller lätt bestämma, hvilket lagrum i Missgerningsbalken egentligen afsetts uti den i Jordabalken gifna hänvisning. Af ordalydelsen vill dock synas, alt dråp å landbo skulle beläggas med böter. Manne 28 Kap. vore tillämpligt? Deremot kan göras det inkast, all landbo, genom sitt sjelflörsvar, bör betraktas såsom vållande lill all den skada, honom vederfares; äfvensom att ifrågavarande § icke bestämdt förutsätter vållande hos dråparen eller ens utesluter uppsåt att dräpa. Än mindre kan bär menas 25 Kap. 1 §, emedan landbo hvarken är ogerningsman eller bör ligga ogild.
En hvar har att fordra aktning för sitt omdöme, grundadt i hans öfvertygelse. Otillbörligt är det ock att tillåta sig forskning efter andra motiver för meningar, som yttras, än dem, hvilka äro uppgifna. Det omtalades likväl såsom ett allmänt kändt factum, att den, som vid nyssnämnde tillfälle tillkännagaf mindre belåtenhet med utgången af förhandlingarne, icke skall hafva, för sin del, ansett behöfligt att begagna sig af Hofman Bångs biträde, och att han, mer än mången annan, rönt svårighet att till nöjaktiga priser finna köpare till den ull, som han låtit föra till marknaden. Det må för öfrigt härvid anmärkas, att i andra länder finnas schäferier, i hvilka djurens antal uppgår ända till 8ö,ooo. Åf — «7 — deras ägare kan det fordras och förväntas, att de, på sätt äfven sker, skola bekosta underhåll och aflöning åt personer med erforderliga kunskaper och insigter, för att schäferi handteringen må ledas med den omsorg och omtanka, som utgöra villkor för framgången deraf. Derigenom blifva tillika utvägar beredde för ägare af mindre schäferier att vinna särskilda biträden och upplysningar i fall, då sådana äro för dem behöfliga. I vårt land förhåller det sig annorlunda. Ullkulturen här sträfvar ännu med de första stegen på en för henne öppnad ny bana, på hvilken hon mott hvarjehanda hinder, de der dels varit motsedda, dels ej kunnat beräknas, ehuru alla af beskaffenhet att kunna undanrödjas, och således icke verkande till annan påföljd, än att framgången blifvit fördröjd mer, än eljest kunnat vara fallet. Ibland de flera hinder, hvilka endast af tiden kunna bortnötas, må särskilt nämnas det, som uppkommer genom det välde, sorn gamla vanor, bruk och fördomar utöfva på folkens tänkesätt, och som förmår gifva den fasthet åt en gång antagna meningar, att något tvifvel om ofelbarheten af dessa och försöken att genom undersökningar kunna vinna närmare upplysningar om möjligheten , att något kunde med fördel vara annorlunda än det förefinnes, blifva ansedda såsom obetänksamma och onödiga, från hvilka den förut kunnige och erfarne anser sig böra i det längsta afhålla sig.
Under de vilkor K. M:t förut af Extra TJtgiftsmedlen tilldelat HofMarskalken, Friherre G. von Paykulls Enka och dess omyndiga Barn en årlig pension af tooo R:dr, nemligen: att, då Friherrinnan von Paykull äfven aflider, samma pension ej får i något fall fortfara att komma de omyndiga barnen till godo för längre tid än högst 10 år derefter., äfven i den händelse någondera af dem då ännu är Betänkanden, N.‘o 335. 83 omyndig eller oförsörjd, hafva R. St:r bifallit samma pensions uppförande å denna Stat. 2:0 Då R. St:r inhämtat, att det JurisDoctorerne Collin och Schlyter tills vidare beviljade Anslag, 1000 R:dr B:co, åt hvardera, för utgifvandet af en fullständig Samling af Fäderneslandets gamla Lagar, redan uppgått till ett betydligt belopp; hafva R. St:r ansett sig icke höra på denna Stat uppföra något anslag till denna utgifts bestridande, utan lärer, i händelse K. M:t i Nåder finner, att omkostnaderne motsvara det afsedda ändamålet och således böra fortfara, denna utgift af extra utgiftsmedlen under 8:de HufvudTiteln än vidare bestridas. 3:o Uppå de af K. StatsContoiret, i dess Berättelse, anförda skäl hafva R. St:r bifallit, att Kammarskrifvaren Westman må på denna Stat uppbära årligen 100 R:dr löntillökning, intill dess han till förbättrade lönevilkor kan förhjelpas. 4:o Den pension af 2000 R:dr årligen R. Sttr vid sisth Riksdag tilläde f. d. Landshöfdingen Hans Järta, i anseende till dess patriotiska åtgärder och utmärkta Embetsmanna-förtjenster att af honom åtnjutas intill denna Riksdag, hafva R. St:r ansett böra bemälde Hr Landshöfding än vidare tillfalla, intill dess han af K.
Om Malmöhus län tages till exempel, så finnes af de Kommitterades uträkning, att det först sammanträdande Lands-tinget derstädes kommer att bestå af 72 ledamöter, 53 från landet och 19 från städerna. Detta antal skall nu af Lands-tinget minskas till 50. Genom en enkel uträkning med regula de tri finnes lätt att detta nya tal skall utgöras af 37 ledamöter från landet och 13 från städerna. Af de 72 valda ledamöterna, skola således 16 från landet och 6 från städerna uteslutas — men, hvilka? Någon grund härför är icke angifven och torde icke heller kunna gifvas, utan att rubba det inbördes förhållande emellan länets särskilda härader och städer, som i § 3 stadgats, såsom billigt och rättvist. Och häri ligger den egentliga svårigheten, som också föranleder Utskottet tillstyrka att hela maxim i-begränsningen borttages, hvarigenom äfven stadgandet i §:ns sista moment blir obehöfligt. Deremot finner Utskottet allt skäl att ej de vigtiga rättigheter, som, enligt denna förordning skulle åt landstinget anförtros och hvaribland bör särskildt nämnas beskattningsrätten komma att utöfvas af ett så ringa antal ledamöter att det undcrstegc Tjugo. Enligt de Kommitterades uträkningar skulle ett sådant förhållande väl endast kunna inträffa på Gottland och i Jemtland, men det kan äfven förekomma i sådana län, som med begagnande af tillåtelsen i § 63 fördelat sig å två Lands-ting. Utskottet anser derföre lämpligt och behöfligt att det föreslagna stadgandet om ett minimum bibehålles. Med iakttagande af hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, torde denna § höra erhålla följande lydelse: Antalet Lands-tingsmän från samtliga städer, härader eller tingslag i ett län, må ej understiga Tjugo.
Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Slockholm den 3 Augusti 1854. Å Ridderskapet och Adelns vägnar: Carl Åkerhielm. Å Borgare-Ståndets vägnar: Å Bonde-Ståndets vägnar: J. F. Gråå. Å Preste-Ståndets vägnar: C. J. Heurlin. 0. F. af Sillén. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Slats-Ulshollels Memorial, JM 217 & 218. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1834, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet JK 93, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om upphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet, att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra kronolåqenheter. (I. A.) Utaf förenämnde Betänkande har Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet återremitterat momenterna litteris B. och C., innefattande förslag till bestämmelser i och för upphörande af dagsverksskyldigheten, det förra momentet till Öfversteboställe! Lilla Bjurum i Skaraborgs län, och det sednare till åtskilliga såsom boställen anslagna kungsgårdar i Christianstads och Malmöhus Län; men som Utskottets Betänkande är i sin helhet bifallet af de tre öfriga Riks-Ständen, endast med den rättelse, att den i Betänkandet till 190 tunnor 8 kappar råg upptagne afgäld, som arbetsbönderne erbjudit sig att för befrielse från hofveriet vid Löfvestads kungsgård årligen erlägga, rätteligen utgjorde 190 tunnor 8 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn; så och då frågan således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, blifvit af Rikets Ständer afgjord, kan den erhållna återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Augusti 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 18S4, kl. 1 e. m.
Dessa medel, utgörande tillsammans Etthundra femtiosju tusen femhundra R:dr, böra af Riksgälds-kontoret tilihandahållas och för sagde byggnads-företag utbetalas i den ordning Kongl. Maj:t föresk r i fver. § 176. För att användas dels till inköp af nödiga möbler och sängkläder vid Veterinär-inrättningen i Stockholm och dels till oundgängliga reparations-arbeten vid samma inrättning, hafva Rikets Ständer anvisat och ställt till Kongl. Majrts disposition en summa af Tio tusen R:dr; hvilken summa bör, efter derom af Kongl. Maj:t meddelad föreskrift, från Riksgälds kontoret utbetalas. § 177. Jemte det ett årligt anslag af 28 R:dr 27 öre blifvit å Riks-statens 8:de hufvud—titel upplördt tili ersättning under den kommande liden för den löne-inkomst af djeknepenningar eller socknegångs-medel, som frångått rektors-beställningen vid Lindes stads skola, hafva Rikets Ständer, till Rektors vid nyssnämnde skola ersättande för hans sålunda roistade inkomst under åren 1854—1857, anvisat en summa af Ett hundra tretton R:dr 8 öre, att från Riksgälds-kontoret utgå; hvadan sistberörda belopp således bör af detta verk utbetalas efter derå skeende vederbörlig reqvisition. § 178. För att användas dels till löneförbättring åt der anställde lärare och dels till utvidgning af sådana stads-pedagogier, inom hvilka undervisningen vunnit en högre grad af utveckling, äfvensom till förbättring af lärarens vid pedagogien i Avesta lön, hafva Rikets Ständer, för hvart och ett af åren 1858, 1859 och 1860, anvisat å. Riksgälds-kontoret ett till Kongl. Majrts disposition stäldt anslag af 30,000 R:dr, eller tillsammans för alla tre åren Nittio tusen R:dr; vid hvilket anslags utbetalning, hvad Kongl. Maj:t i sådant hänseende föreskrifvit, kommer att tjena lill efterrättelse. § 179.
Beträffande dernäst den i 2:dra punkten föreslagna visitation af Husbönder å deras Tjentsehjon 5 så vore sådant redan förut i Författningar påbudet 5 och längre borde väl icke skyldigheten sträckas, emedan en allmän visitering vore både stridande emot all ärbarhet och utan allt ändamål, då husbondefolket icke kunde bedömma tjenstehjonets tillstånd i afseende på den Veneriska smittan, om hvars närvarelse hos en af Läkare besigtigad person sjelfva Läkaren ofta skall hafva misstagit sig och meddelat ett tvärt emot det sjuka förhållandet stridande betyg 5 hvarjemte visitation å allt tjenstefolk i den ort, der Läkaren bor, skulle blifva både högst besvärlig och så kostsam, att Staten finge betungas med nya utgifter . Besv. och Ekon. Utsi, Betänkanden. gjj tt .u a^r ^en • g:(j;a punljteti ars och Kyrko-Fiådets pröfning, så har Herr Hausvolff ansett blygsamheten och andra omständigheter böra helt och hållet förbjuda densamma, såsom, i synnerhet för Qvinriokönet, högst missfirmelig och vanhedrande. Föröfrigt trodde Herr Hausvolff, att, så länge icke tillgäng på tillräcklige Qurbus finnes, alia arrengementer till Veneriska smittans utrotande skola blifva utan ändamål; och, jemte det han således afstyrkt allt bifall tili Betänkandet, har han föreslagit, att Riksens Ständer måtte till Kongl. Maj:t i underdå. nighet öfverlemna, att i sin vishet sjelf i nåder låta vidtaga de medel till berörde smittas hämmande, hvilka omständigheterne kunna påfordra. Herr P. G. Cederskjöld, som förklarat, att den Veneriska smittan hvarken skall vara så allmän, som ryktet förmäler, och ej heller kan utrotas genom de medel och utvägar, sorn Utskottet föreslagit. Många sjukdomar hade, till och med i medicinska skrifter, blifvit kallade Vener iska, fastän de dermed ej hga dan ringaste gemenskap och knappast skulle genom smitta kunna fortplantas.
John Hall gick uppför de breda trapporna, då tvenne uniformerade tullkarlar gingo om honom. De buro mellan sig en stor klädkorg af vide. I korgen satt en förtjusande liten skönhet på åtta år. Det var lilla Constance Koskull. Hon satt i sin korg, förnäm och rak, omgifven af en sky af hvita, luftiga kjolar och med en blåklintskrans i de mörka lockarna. – God dag, John Hall, sade lilla nåden, då hon bars förbi honom. – Nej, se lilla fröken Constance! Hvart bär det hän? Lilla fröken räckte fram högra handen till kyssning. Med den vänstra höll hon sig hårdt fast i korgens flätade kant. – Jag skall upp och dansa min pas de schawl, sade hon. Men gatorna äro ju så smutsiga efter regnet, att mamma var alldeles au désespoir, när vagnen mankerade. Men då fann jag på råd och sade, att man kunde bära hit mig i klädkorgen. Du hade gärna kunnat låta hämta mig i din spegelglasvagn, så hade jag sluppit bli buren i klädkorg! – Hur vet lilla fröken Constance, att jag har en spegelglasvagn, sade John och klappade den lilla handen, som höll fast i korgkanten. – Är du inte John Hall? frågade lilla nåden och spärrade upp ögonen. – Jo, det är jag, men spegelglasvagnen är min fars. – Det är ju alldeles egalt. Hälsa honom från mig och säg, att han får skicka spegelglasvagnen att hämta mig, när jag skall dansa hos er. Uppe i balsalen sutto och stodo gästerna längs väggarna för att åse lilla fröken Koskulls dans. Den lilla älfvan kom insväfvande på tåspetsarne.
Den lista om någon bestämmelse om hemort skulle i denna lag göras eller icke; den 2:dra om något sådant i denna § bör intagas; och slutligen, i fall de 2 första frågorna medja besvaras, om §:n, sådan den nu är, bör kunna anses rätt uttrycka hvad man velat säga och således bör gillas. 1 afseende å de 2:ne första frågorna har jag redan tagit mig friheten framställa mina erinringar. Reträffande åter den 3:dje frågan, är det mig oförklarligt, huru man kan påstå, alt denna § uttrycker — och tydligt uttrycker — hvad Utsk:ts Hrr ledamöter förmena den skola uttrycka. Oaktadt således också dessa Hrr manliga stridt för att slippa en återremiss, som alltid är obehagligt för ett Utsk., så anhåller jag dock att de ville gifva med sig denna gång. De kun - Ben 16 September e. m. 307 na ju låta §:n komma tillbaka lika lydande, om de ej kunna fundera ut någon bättre redaktion. Jag yrkar fortfarande återremiss. Frih. Leijonhufvud: Vid de tillfällen jag förut haft ordet, har jag uttalat den åsigt, som Utskrt äfven uttryckt, nemi. att det är af vigt, att lagen säger hvar ett fartygs hemort är. I afseende åter på redaktionen, så inser jag visserligen, att den icke är så tillfredsställande, den kunde vara, ehuru den dock icke är till den grad otydlig att det bör föranleda en återremiss. Men om nu It. o. Ad. nödvändigt vill borttaga orden »derest K. M. ej annorlunda förordnar,» och anser att innehållet derigenom skall blifva något bättre, så vill jag ej motsätta mig den önskade återremissen.