Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Extra roteringen måtte hädanefter såsom hittills få utgöras; och hafva alltså vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifvit anbefallde -att höra Extra Rotehållarne, huruvida de på föreskrifne vilkor ville åtaga sig att, vid infallande krig, praestera hästar i stället för karlar. 65 iO Af den 18 Februarii r83o, angående ett förändradt sätt för Mililiae-Boslällens utarrendering, i83a d. 19 Julii föredragen; och skulle Kammar-Collegium hädanefter ensamt hafva öfverinseendet öfver de Militieboställen, hvaraf afkomsten helt och hållet inginge till Stats-Verket, samt befattningen med desammas utarrenderande bemälde Collegium tillkomma, hvaremot de boställen, som af Indelningshafvare disponeras, eller hvilkas afkastning till större eller mindre del Regementena tillföll, blifvit, under Krigs-Collegii öfverinseende, ställde under närmaste vård och tillsyn af Boställs-Directionen, enligt härom från trycket utfärdad allmän Kungörelse. Be - Bil till R. St. Just. Omhudsm. Ernh. Ber. den i5 Jan. 1834. 25 Befattningen med utarrenderandet af Flottans Officers-Boställen, hvilka Förvaltningen af Sjö-Ärendena gemensamt med Kammar-CoIIegium hittills lulli, biet på nämnde Collegium ensamt öfverflyttad.
Hvad gjorde det, om regnet smattrade, om han än blef genomvåt; han var ju härdad, det visste han af gammalt, emot alla förkylningar. Hvad gjorde det, om de i hemmet ansågo honom besynnerlig eller oartig, som företog sig en jagtfärd just nu under detta oväder och då ett rart främmande gästade under detta tak. Måhända skola de framdeles tacka mig, tänkte han allt, allt skall jag förklara dem sedan, när Helena är min ... Helena, ja ... Jag skall säga henne, att jag icke ville älska denna andra, att jag ville fly henne, innan ... det var för sent; innan mitt hjerta blifvit en ruin, den jag icke vågade erbjuda Helena. Om Helena då skrattar och stolt i sin lycka säger mig, att allt detta var tomma farhågor, så skall jag inte sätta mig emot hennes tro utan blott bedja henne tacka mig. Det skall hon göra då. Han klädde på sig med en ifver, som var förenlig med hans beslut. Han drog på sig sina jagtstöflar, ställde allt, som hörde till skjutväskan i ordning. Bössan var nu det enda, som återstod; hon hade icke varit begagnad på lång tid, ty den bössa han i går hade med sig, var hans sämre. Hade bössan genast varit i behörigt skick, så hade det varit ganska bra. Men som hon det icke var, förgick mera än en fjerndels timme, att göra henne vederbörligen tjenlig för en längre färd. Under det dessa minuter förgingo, hittade hans tankar och känslor på många nya vändningar och när bössan var i behörigt skick då vacklade hans beslut. Skumt såg han för sig en förtjusande bild; det växte inom honom ett begär att göra bilden klarare, att se henne sjelf. Och detta begär fick en mäktig medhållare i den tanken, att det vore omanligt, fegt att, genom att undfly faran, vilja skapa sig ett öde. Han sökte opartiskt bedöma, hvilketdera han borde, fly, eller bli qvar. Opartiskt ja. Följden blef, att han stoppade sin pipa och stannade qvar. Hvarken någon mensklig eller gudomlig domstol kan fälla mig, om jag nu stannar qvar. Det jag nu gör är icke orätt, att fly vore det icke heller, men barnsligt, narraktigt.
Herr Bruncrona tycks vilja yrka, att Stock - Jo,' Den 4 April e, ms. r holms välstånd och behof gör oumg angelig! % att ännu längre bibehålla Finska handeln vid dess nuvarande skick, men tyckes äfven medgifva att Hufvudstadens behof af ved och victualier framdeles skola'kunna fyllas från Sveriges egna provincer; om denna sednare förmodan äger grund hvarpå jag ej tviflar, så frågar jag hvad som hindrar, att vid en ny tractats afslutande genom en lämpelig högre tull på dessa articlar gifva Svenska innebyggare anledning att täfla med Finlands. Om Sveriges norra provincer äga ved till öfverflöd ; om deremot nästan alla de södra kunna lefverera victualier, så kanske Sveriges allmänna förmån fordrade, att genom en passande tull på de Finska varorne något jemna och underlätta afsättningen af egna producter, äfven om dessa i början skulle bli dyrare I Stockholm, som troligen inträffar, men hvilken olägenhet genom ökad concurenee emellan Svenska säljare helt visst efter någon tids förlopp blefve afhjelpt. Det har länge varit etf rådande mode i vårt Fädernesland, att med höga tullar, införsel förbud, eontanta lån och premier understödja Fabriker, och man har icke alltid eftertänkt om dessa Fabriker öfverensstämdt med landets läge, cliraat och sanna fördel, än mindre har det ingått i beräkning att Svenska afnämaren ofta fått åtnöja sig med dålig vahra till högt pris, då han kunnat erhålla den god och till lindrigare pris om varan fått till landet införas.
Derföre har Utskottet ej velat aggravera obehaget för en sådan person, att inför allmänheten tillkännagifva, att han är oskicklig att sköta sin egendom och sig sjelf. I synnerhet voro BondeStåndets Ledamöter i Utskottet emot ifrågavarande förslag, emedan bland allmogen det framför allt är svårt, och behöfligt, att förmå personer att antaga förmyndare öfver sig. Jag tror, att man bör behjerta den familles våda, som har en fader, hvilken hellre ruinerar sig och sin famille, än lian kan förmå sig att blottställa sig för nesan att hvarje år i församlingen kungöras såsom oförmögen att vårda sine egne alfairer. För öf 16* - *44 Den 7 Maji e. öl. rigt är det, äfven utan en sådan åtgärd, temmeligen bekant, när någon äldre person är satt under förmyndare, så att den, sotn inlåter sig med en dylik, må skylla sig sjelf, om han derigenom lider någon förlust. Hvad de utaf Grefve Snoilsky och Herr Roos citerade exempel angår, beklagar jag, att sådane händelser inträffat, och att man ej riktigt sökt göra Lagarne gällande i desse fall. Jag tror att åtminstone den person, Grefve Snoilsky omtalat, kunnat lagligen åläggas att betala den i frågako m n e ersättningen; ty derifrån var han ej befriad genom sitt omyndighets-tillstånd. I följd af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag om bifall å Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets ifrågavarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Roos: I händelse återremiss af detta Betänkande icke skulle beviljas; anhåller jag om votering.
På samma sätt hafva Ulsk:n funnit sig nödsakade att handla i afseende å BondeSl:s beslut, helst det äfven lyder i 1 §, att Ståndet, med ogillande af 1 § i Utsk:ns förslag, stadgat att ”Bankrörelser emot här nedan bestämda förmåner och skyldigheter, må af enskilde personer, endast i förening till bolag bedrifvas”, etc.; hvaraf således visar sig, att beslutet rör:de 1 § blifvit fattadt under förutsättning att förändringarne i följande §§ jemväl skulle i sammanhang dermed antagas. Till ytterligare bevis härpå, får jag fästa uppmärksamheten vid, att de 3:ne Stånd, hvilka bifallit 5 § i Utsk:ns förslag, och såsom eu följd deraf antagit, alt mom. Den 14 Maj e. m. 503 litt. a) skall lyda sålunda: ”beloppet af teekningssumman eller grundfonden skall minst lill 25 proc. utgöras af Rikets gällande mynt”, i sammanhang dermed gillat mom. litt. e) i 7 §, som har afseende pä just det nyss citerade stadgandet i 5 §, hvaremot BondeSt. helt och hållet förändrat litt. e) i nyssnämnda 7 § till en sådan lydelse, att minst hälften af hankbolagets teckningshelopp skall styrkas vara i R. St:s Bank på räkning insatt. Med detta beslut, likasom med BondeSt.:s särskilda beslut i 9 §, att enskild hank ej må utgifva invisningar å R. St:s Bank till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af bolagets i Banken inneslående fordran, och det creditiv, som i enlighet med derom gällande föreskrifter kan vara bolaget heviljadt, har ej 5 § i Utsk:ns förslag oförändrad kunnat stå tillsammans, och BondeSt. har derföre ganska conseqvent funnit sig föranlåtet att i 5 § intaga det särskilda stadgande, som under litt. a) är i n förd t, icke blott rör:de grundfondens belopp, att den skall till hälften utgöras af riksmynt, utan afven att den för bolagets räkning skall vara i Banken insatt.
Ntris 11 23 och 65.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, genom deras Constftutions-Ulskott, låtit gransk* de i Stats-Rådet förda och till Utskottet, jemlikt lo5 §. Regerings-Formen: och 29 §. Riksdags-Ordningen, öfverlemnade Protocoll; samt ConstitntionsUtskottet, under Riksdagens lopp, efter anmäld anmärknings-anledning, ansett sig föranlåtet, att, på grund af 106 § Regerings-Formen, ställa samtlige Stats-Rådels Ledamöter, med undantag af En, under tilltal af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman inför Riks-Rätt, i afseende på den af E. K. M. uti Skrifvelse till Rikets Ständer af den 4 Oclober 1834 gjorda framställning om upptagande åfelt lån stort två millioner R:dr silfver, till befrämjande af Hypotheks-Föreningar, enär Rikets Ständer förut onder innevarande Riksdag funnit det af Rikets Ständer år i83j fattade beslut, ömt anskaffande af ett lån lill lika belopp för Statens räkning för att emot inteckning i jordegendom utlemnas, böra till all kraft och verkan upphöra; men Riks-Rälten, genom dom den 17 sistl. Januarii, förklarat laga anledning tilt anställande af ifrågavarande åtal icke hafva förekommit, i följd hvaraf Justitiae-Ombudsmannens gjorda ansvarspåstående lill alla delar ogillats; så få bos E. K. M. Rikets Ständer härmed i underdånighet tillkännagifva, att, med stöd af 76 § Riksdags-Ordningen, Stats-Rådels Leda - Expcditions^Utskoilets Förslag till and.
Julii, under N:o 10, afgifna och den 27 i samma månad e. m. på bordet lagda Betänkande, angående väckt motion om fördelning af Stämmoböter. S, D, Remitterades till LagUtskottet: Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den 24 sisth Julii e. m. på bordet lagda anförande, innefattande anmärkningar vid Kongl. Maj:ts den 16 i samma månad f. m. till Lag-Utskottet remitteraie Nådiga Proposition , angående rättighet för patrouille , post, vaktkarl eller fångförare, att genom bruk af skjutgevär söka förekomma fånges flykt. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets den j 1 sisth Julii , under N:o 64 och 66 afgifne, samt den 24 i samma månad f. m. på bordet lagda Utlåtandet)/ i Pro:. Ut drag tifil i 4 ugust! 1829. S anledning, af gjorda anmärkningar vid följande Utskottets förut meddelade Betänkanden; N:o 55, om antagande på Bankens Stat af en i Byggnadsyrket erfaren person i afseende å Bancohusens underhäll och värd in. m.; N:o 44, angående grunderne för återbetalning af det till Götheborgs Stad utgifue Bancolån 4 fann Ridderskapet och Adeln ntt , enär sistnämnde Betänk,-inden redan blifvit den 21 sistlidne April f. m. och den 9 sistlidne Junii e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden bolde läggas till Handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 8 sistlidne Julii, under Nio l4i, afgifne, och den 19 i samma månad f. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid följande Utskottets förut meddelade Betänkanden :
Han gick ut emot brud-skaran, med hela sitt hof och mycken hedersbevisning, och efter den dagen blef den yngste prinsen lika mycket aktad och ärad, som han tillförene varit eftersatt för sina äldre bröder. Slutet öfverensstämmer med Varianten 1. Konungen önskar veta huru hans söner hafva det, och följer dem hvar till deras hem. Som de nu komma till den gröna ängen, hvarest vägen tog slut, blir den yngste prinsen mycket bekymrad, och spörjer sin gemål, huru hon menar att allt detta månde lyktas. Men prinsessan ler åt hans fruktan, och säger, att de i nödfall väl kunna stiga af och vandra till fots. Allt går dock mycket annorlunda än prinsen tänkte; ty i stället för den smala stigen finna de en bred lands-väg, och den lilla kojan är nu en fager kungs-gård, hvarest prinsen och prinsessan emottagas med stor högtidlighet af den gamla gumman, som nu åter blifvit drottning öfver sitt förtrollade konunga-rike. Enligt en öfverlemning ifrån ~Skåne~, utsatte konungen tre prof för sina söner: att hemföra den vackraste hunden, den skönaste vägg-duken och den fagraste prinsessan. Bröderna gifva sig så ut i verlden, hvar på sitt håll, och den yngste kommer efter många äfventyr till ett stort underjordiskt slott, hvarest ej fanns någon menniska, utan allenast en stor hop ~kattor~. Ungersvennen fäster nu katt-drottningen till sin käresta, och vinner med hennes bistånd priset framför sina bröder. Slutligen, på sjelfva bröllopps-dagen, afhugger han hennes hufvud, då hon förvandlas till en underskön prinsessa. En uppteckning ifrån ~Norrland~ förtäljer likaledes, huru den yngste prinsen kom till ett förtrolladt slott, som var uppfyldt med ~kattor~, öfver hvilka rådde en fager, hvit katta. Henne fästade prinsen till sin käresta, och kunde så fullgöra de prof konungen hade utsatt: att skaffa det finaste gull-nätet och den minsta hunden. Nu återstod blott att visa hvem som hade vunnit den fagraste bruden.
Oiättend beflut må Ijod kongl. SKaj:t i underdånighet fullfölja^, enligt ben hän? wiéning, forn utflaget etter refolutionen bör innehålla. 2:o Slär, genom $röfningd?kommittéed beflut, någon blifwit från SBemitt? ning attbeled befriab, må anmärfning berwib icfc funna f)oé kamtnar?9iätteti gö? råd etter titt pröfning upptagad. 5:o konungend SSefattningdbafwanbed ocb kongl. kammar?SMteitd Utflag etter Olefolutioner, rörande debitering, ffola foftnabdfritt mebbelad ben flaganbe. 4:o kj må, af Ijwab anledning forn f>elft, titt Sareringd? etter ^röfningd? kommittéed handläggning återförwifad mål, forn af befja kommittéer redan blif? wit pröfwabe, etter $röfitingd?kommitté befwärad meb förflaringd afgifwanbe, utan funna, öfwer befwär od) anmärfningar i Xareriitgdfrågor, yttranden od) förflaringar, efter omftänbigheterne, infordrad af kronand Ombud wib IjSröfningd? kommittéen od) af beit enffitbe, h^ard rätt är i fråga. 80 SSeroiltningdsf örotbntng 1855. §. 124. 2)en, font ej nöjeö dt Äonuitgenö Befattningéljafioanbed Utjlag, IjtMttgenont fjätt titt böter blifvit fättb t något af be fatt, font jtttnaö uppräfttabe ej ntinbre t benna SBetmttningösftabga, dit uti be ont mantall od) ffattjfrifning gättanbe färs ffitba Slåbiga författningar, ntå ega att befioäta jtg i Äongt. ^amntar
Den alltigenom, hvad såväl sång som spel beträffar, Helgjutna prestationen, som hvars glanspunkt fängelsescenen framstod, framkallade det lifligaste och mest berättigade bifall. Fröken Klemming var likaledes en förträfflig Helena och sekunderades godt af en fröken Petersson som Pantalis. Körerna i båda operorna gå förträffligt under kormästare Edgrens skickliga ledning; att orkestern 10 stafvelser). Ingen annons införes under I krona. under direktören-hofkapell ' mö ' staren Xoi-dqcists egen taktpinne helt enkelt gör sin sak utmärkt, behöfver knapt nämnas. Dekorationerna äro desamma som förut, o c h scenförändringarne gå snabbt och säkert. De båda nya promenadfoyererna användas flitigt af publiken, o c h särskildt tyckes den qvinliga delen af den samma finna stort behag i dem. Detta är ej heller underligt. I stället för att som förut vara dömda att i tre, fyra timmars tid sitta stilla inne i den heta salongen, kunna damerna nu i foyererna få både rörelse och frisk luft, äfvensom andra förfriskningar. Den tredje reprisen å lyriska scenen är Wagners opera » Tannhäuser », hvilken gafs sistlidne onsdag med hr Brun i titelrollen. Ett närmare omnämnande af denna repris kunna vi emellertid ej lemna förr än i nästa nummer. K. dramatiska teatern. Å denna teater, hvars artister för det nu ingångna nya spelåret arbeta på egen risk och för egen räkning, tog verksamheten sistlidne tisdag sin början med uppförandet af » Tartuffe » och » I telefon ». I den förstnämda ypperliga o c h välkända komedien firade hr Hit / berg en sannskyldig triumf i titelrollen, hvars många olika skiftningar förträffligt pointerades och kommo till fullaste rätt. Hr Bceckström, hvilken efter hr Lagerqvist, som med förra spelårets slut afgått från teatern, öfverlagit Orgons roll, hade här goda tillfällen att lägga i dagen sin framstående talang. Äfven öfriga medspelande skötte sina roller väl och med god urskilning. Till efterpjes gafs som sagdt den för tidigt bortgångna fru Benediktssons omtyckta bagatell » I telefon », der fru Hartinan med vanlig talang och vanlig framgång utförde Siris roll.
Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Revisions-Secreteraren Thuring anmälte i underdånighet, att sedan, på sätt SlatsRåds-Protocollet för den 16 sistlidne Januarii innehåller, Kongl. Maj:t behagat infordra Högsta Domstolens underdåniga yttrande ' öfver ett af Justitiae-Cäncelleren, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning , uppgjordt Förslag till straff-lag för den, som olofligen bortförer andras barn; så hade detta ämne, den 27 sistlidne Martii, i Högsta Domstolen förevarit, då, på de grunder Högsta Domstolens samma dag förda Protocoll utvisar, de fleste Ledamöterne yttrat sig anse det vara mindre lämpligt att, för närvarande och innan straff-lagarne i allmänhet och serskildt den del deraf, som afhandlar brott mot andra personers frihet, undergått den omarbetning, hvilken, af behofvet visserligen påkallad, blifvit anbefalld och påbörjad, stadga en serskild Lag mot bortförande af barn, och dervid införa principer, hvilka icke ega någon motsvarighet i hvad som ännu gäller angående andra brott af närslägtad art. Högsta Domstolens pluralitet, som ansett ifråga - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N:o 73. 67 varande brott höra medföra dubbel bestraffning emot den, som i 20 Cap. 7 Missgernings-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, finnes bestämd för den, som bortförer annan person, emot dess vilja, till annan ort, bar derföre hemställt, om icke Kongl. Maj:t skulle täckas tills vidare och intill dess brottmålslagen i bela dess vidd binner af Lag-Comiten utarbetas, anse följande tillägg lill 20 Cap. 7 §. Missgernings-Balken vara tillräckligt: ”Karder barn, som yngre är än 12 år, med list eller annorledes olojligen bortfördt frän föräldrar eller utman, som det i 'värd bäfver, straffes den det gjorde dubbelt emot hvad nu sagdt är, ändå att bortförandet ej emot barnets vilja skedde.
Det är äfven orätt att använda denna fonds medel till förskaffande och utsättande af märken och prickar af den orsak, att då skulle de handlande kunna fordra så många märken och prickar, att de slutligen skulle kunna säga att deras fartyg icke behöfde lotsar, hvarigenom åter lotsverket skulle gå under. Jag skulle helst önska, att handelsoch sjöfartsfonden finge vara sådan som den är, ty 0111 den har några öfverskott, hinna de nog i sinom tid att emplojeras. Möjligen kunna förändrade förhållanden af krig eller oro kräfva att flera örlogsfartyg måste utskickas lill vår handels beskyddande, och då är det godt att hafva några medel i behåll. För min del vill jag således tillstyrka R. o. Ad. att afslå BorgareStis tillägg. 32 H. 26 202 Den 20 Mars e. m. Hr Rosenblad: Jag ser icke de vådor af ett bifall till BorgareStrs beslut, som den siste talaren, ulan ser deruti endast ett supplementär-ansjag för ytterligare behofs bestridande lill ett vigtigt föremål, ulan att derföre detta anslag nödvändigt skall utgå eller att derigenom medel skola borttagas för andra ändamål, ty anslaget på handelsoch sjöfartsfonden i och för utrustningar till handelns försvar, det är bestämdt till 4^,000 årligen, och hvad deraf kan besparas får icke till andra saker användas. Jag skulle således visserligen förblifva vid den tanke jag yttrat, alt nemi. instämma med RorgareSt. i dess tillägg; men då chefen för det verk, som äger att verkställa delta beslut, anser sig befälen med anslaget utan något tillägg, så vill jag icke ensam yrka en propos., som af andra icke gillas och understödes. 4:de punkten bl ef af R. o. Ad. bifallen. 5: t e punkten. Hr von Hartmansdorff: Förhållandet med detta anslag och med Utsk:s förslag dertill är alldeles enahanda med det till Waxholms fästning, som i förmiddags afhandlades.
Förordningen den 7 Maji 1842, att hvar och en, som kan visa sig ega practisk skicklighet i sjömansyrket, må erhålla rättighet att föra Svenskt Handelsfartyg till hvilken utrikes ort som helst. Yid föredragningen af denna motion inom Hederv. Bonde-Ståndet, yttrade Riksdagsfullmägtigen Carl Gustaf Brulin från Hallands Län: att i detta Län, hvarest mycken sjöfart idkas, skulle de egentliga sjömännen, hvilka förvärfvat practisk kännedom af yrket, mycket förlora derigenom, att de icke aflagt föreskrifna examina, hvilka blifvit så försvårade, att ganska få af allmogens söner kunna genomgå dem; att de handelshus, hvilka hittills till utrikes sjöfart användt oexaminerade skeppare, icke haft skäl att beklaga sig öfver dem, samt att således någon förändring uti Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 128, 9 uli de i berörde Kongl. Förordning gifne föreskrifter vore önskvärd. Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit, men, som lör den större insigt i navigationen, hvilken erfordras, för att under vidsträcktare sjöresor kunna med erforderlig skicklighet föra befäl å fartyg, måste förutsättas den grundligare vetenskapliga bildning, som med de i Kongl.
Om det till äfventyrs är för den nuvarande högt aktade Talmannen i BondeStåndet nedslående, att hans uppfattning af sin ed och sina pligter såsom Talföan blifvit ogillad af de män, hvilka nu formerat majoriteten i Konstitutions-Utskottet, bör det ändock vara fullt tillfredsställande för honom — äfvensom för minoriteten inom Utskottet — alt så utmärkte män, som Grefve Spens, Biskoparne Holmström och Agardh, Professorerne Geijer, Cederschjöld och Bolmér, Prosten Hallström och Doktor Morén —- samtlige ledamöter i 1840 —1841 årens Konstitutions-Utskott -— ansell enahanda åtgärd, som den hvilken Talmannen nu vidtagit, vara fullt grundlagsenlig, oaktadt Talmannen icke då (1840), såsom nu var fallet, hade 69 § Regerings-Formen, sådan den nu lyder, att särskildt stödja sig vid.» Uti denna samt uti vice Talmannen Anders Anderssons reservation hafva instämt Riksdags-fullmäktigen Per Sahlström från Stockholms län, förre vice Talmannen Per Eriksson och Riksdags-fullmäktigen Johan Persson från Upsala län. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell. 1857. Konstitutions-Utskottets Memorial N.o 62. 1 Auli. till Exp.-Ulsk. den 13 Jan. 1838, kl, 2 e. ni. Memorial lill Rikets Sländer, med förslag lill ändring aj de i Tryckfrihels-Förordningen genom hänvisning till 8 liap. Miss'gernings-Balken fastställde straffbestämmelser. I följd af den uppställning T ry e k fri h e t s-Fö r o rd ri inge n erhållit och de deruti förekommande hänvisningarne till allmän Kriminallag mäste understundom inträffa, att en ändring i den sednare ovilkorligen påkallar en ändring i den förra — ett förhållande, hvarå Konslitutions-Ulskottet ansett sig böra fästa uppmärksamheten i anledning af den genom Kongl. Majlis Nådiga Proposition den 2 December 1856 (N:o 59) väckte samt af Rikets Ständer behandlade frågan om upphäfvande af 8 Kap.