Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Edgren på de af sökanderna framställda vilkor förklarat sig nöjd, blifvit af ej mindre Chefs-embetet vid Nerikes regemente och Carlstads stifts Konsistorium, än äfven af Landshöfdinge-embetet. i "Örebro län och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län uti afgifna yttranden tillstyrkt, dock med hemställan af den sistnämnde om Nysunds socknemäns tillförbindande att hålla Komministern skadeslös för hvad äbyggnadsvärdet vid bostället Höjdebråten understege det vid Svensbohl. Med förmälan att emot ofvanberörda uppskattningar, vid granskning hos Kammar-kollegium, någon annan anmärkning icke förekommit, än att för Svensbohl det till föda för dragare beräknade beloppet hö upptagits till ^ lass för litet, efter rättelse hvaraf uppskattningsvärdet för detta boställe minskas med 1 sk. 5 rst. till 7 R:dr 38 sk., hafva Krigsoch Kammar-kollegierna, dä boställenas egor följaktligen äro af nästan alldeles lika värde samt alla öfriga vederbörande det sökta bytet förordat, uti underdånigt utlåtande den 6 Maj nästlidet år jemväl nådigt bifall till ansökningen tillstyrkt, dock med vilkor icke allenast för Nysunds församling att, enligt sitt åtagande, med 825 Riksdaler Riksmynt, för en gång, ersätta Komministern skillnaden emellan det lägre åbyggnadsvärdet i Höjdebråten än å Svensbohl, hvartill en af församlingen för kapellansbostäilets flyttning bildad fond lemnar tillgäng, utan ock för Komministern att ä sin sida vid blifvande ekonomiska besigtningar redovisa denna ersättningssnmmas användning till det nya kapellansboställets nytta; äfvensom, enär af Höjdebråtens ränta äro Kronan behållne boskapspenningarne 8 sk., men af Svensbohl dagsverkspenningarne 24 sk.
Stockholm den 2 maj 1822 Följande tillägg angående lotsplatser i Mälaren: 6 tyska mil från Södertälje till Strängnäs, avgift efter taxa 2 5 ½ tyska mil från Strängnäs till Västerås dito 8 ½ tyska mil från Strängnäs till Kungsör dito 5 ½ tyska mil från Kungsör till Västerås dito Stockholm den 2 maj 1822 VICTOR von STEDINGK Reglemente varefter vederbörande har att sig underdånigt rätta i avseende på mätning av de till handel byggda skepp och farkoster. Stockholm den 9 maj 1822 Vid mätningar av skepp byggda för handel har det vistat sig att dessa fartygs dräktighet inte varit säkert och pålitligt uträknad. För att varken Kronan eller den enskilde skall förnärmas, har Vi utgivit ett nytt reglemente med alla föreskrifter och anstalter som i berörda avseende erfordras. Artikel I Om skeppsmätares antagande och tillsättande § 1 Skeppsmätare skall i fortsättningen ha undergått examen, antingen hos Flottornas Konstruktionskontor i Stockholm eller hos någon av de i Göteborg och Karlskrona varande konstruktionsdepartements chefer samt skall förete bevis, att han därvid visat sig äga de kunskaper som behövs för att mäta, bedöma och uträkna fartygs dräktighet. § 2 Magistraten anställer skeppsmätare och han börjar inte sin befattning förrän han avlagt eden, där han lovar att med flit, trohet och redlighet uppfylla de skyldigheter som enligt lag, reglemente eller särskilda stadganden gäller. " Att uppfylla vad på min syssla ankommer, befrämja Kungl Maj: t och Kronan och var mans rätt efter bästa förstånd och samvete. Detta skall jag som ärlig och uppriktig skeppsmätare troligen och redligen hålla, utan allt påfund och argan list, så sant mig Gud hjälpe till liv och själ. " § 3 En så examinerad, antagen och edsvuren person skall ensam förrätta skeppsmätningen mot det arvode och under det ansvar, som nedanstående stadgas. Dock kan två utan examen utföra samma mätning som en examinerad. Artikel II Om skeppsmätning, sättet därför, med mera som dit hör. så ock om mätararvode. § 1 Alla inhemska till handel byggda skepp, som kan bära 90 skeppspund och däröver skall undergå mätning och vara försedd med mätarbrev.
För att upplysa det misstag, för hvilket ilen siste värde talaren behagat debitera mig, får jag erinra, alt fullmäktige i banken sett saken sa som Hr von Troil, men att tjenstemännen i banken sett den ur en annan synpunkt; och som saken icke syntes BancoUtsk. klar, gaf det mig och öfrige utskrs-ledamöter anleda, att fatta det beslut, som nu är undersläldt Ståndets pröfning. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Såvidt jag kan erinra mig, har man hittills icke varit skyldig alt collationera sin räkning, med mindre man ville på densamma assignera. Nu är det deremot föreslaget, att en hvar skall collationera sin räkning, sednast vid Januari månads slut, till undgående af 25 r:drs vite. Om det nu hände, att icke r:dr stodo qvar på räkningen; huru skulle då böterna utgå? Månne det vore skäl att på något sätt ändra de föreskrifter, som hittills gälla i förevar, hänseende? Jag skulle icke tro det, emedan jag icke ser sådana skäl anförda i Utsk:s betänk., hvilka böra föranleda bifall derå. Jag tillstyrker fördenskull antingen afslag å betänk., eller dess ålerremittering. Hr von Troil: Det torde vara lämpligast att återremittera betänk., enär en förändring uti stadgandet verkligen synes vara af behofvet påkallad. Jag tror det vara bäst, alt böterna bestämmas till ett visst belopp, och icke rättas efter den assignerade summan; emedan eljest skulle hända, att den ene assignanten, som försummade att collationera, finge plikta ett betydligt belopp, men en annan, som assignerade mindre, deremot endast ett ringa bötesbelopp, ehuru föreseelsen vore densamma, nemi. alt hafva försummat att collationera sin räkning för förra året, innan man började ånyo assignera. Af sådan anledn. tillstyrker jag återreraiss. Frih. Cederström: För min del skall jag icke sätta mig emot återremiss. Utsk. blir då i tillfälle att närmare utreda, hvarföre det tillstyrkt böter, der de icke borde finnas.
Jag vill blott yttra några ord i anledning af hvad nu af Friherre Cederström blifvit anfördt. Jag kaii ej begripa annat, än att det måtte vara hvars och ens skyldighet, att anse sig vara i borgen, till dess man igenfått sitt namn. Jag kan således ej finna, att detta skäl kan åberopas. Jag tror deremot, att alla sådane föreskrifter, som öppna ögonen på cautioirister, skola blifva ganska nyttiga för både dem och Banken. Ad. Prot. X. Band. 216 Den 7 November e. nu Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall u 12:te Punkten. Ropades Nej. Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, att flera förslag till ändring af ia:te Punkten blifvit under discussionen framställde, alla åsyftande att eautioner borde godkännas, äfven då löftesmännen ägde deras hemvist utom districterne, samt endast skiljaktige i frågan om den controll, som borde stadgas, till förekommande deraf, att någon löftesman icke måtte i alla Disconterne samfält borga för högre summa an tillsammans 6,000 Riksdaler Banco. I sådant afseende bade Herr Hjerta föreslagit, att den löftesman, som borgade för ett högre, än sistnämnde lånebelopp, skulle för alltid Vara förlustig rättigheten att i Disconterne erhålla lån eller för lån borga. Herr von Hohenhausen hade åter tillstyrkt, att detta äfventyr endast borde till fem år bestämmas. Bonde-Ståndet hade stadnat i det beslut, att enar borgesmän tagas utom districterne, vederbörlige bevis borde bifogas, huruvida de häfta för lån eller eautioner i det Contoir, till hvars district de hörde. Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde derefter proposition till bifall af 12:te Punkten , med det af Bonde-Ståndet dervid beslutade nyssnämnde tillägg. Ropades Ja och Nej. Den 7 November e. m. I anledning hvaraf Herr Grefven och Lanclt-Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade gilla 13.‘te Punkten, med det af Herr Hjerta dervid föreslagne tillägg.
Fröt. 1S47 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 36 häftet. 2 10 Slats-Utskotlels Vllålande, N:o 125. a) den till åtskillige tjenstemän och betjenle, som varit anställde vid de numera indragne borgrätlerna, utgående sportel-ersättning rid r »»»«»»•»» •) 3 j. — —- b) Återslående beloppet af de löneoch pensions-ersaltningar, sorn vid den år 1846 beslutade förändrade organisation af Kongl, lifgardet till häst blifvit tillerkände visse å ganda slaten uppförde personer ... 1,702: 4- 6» med derunder inbegripna 56 tunnor span må t. c) Löneersältning till sekreteraren vid Kongl, museum JY. G. Silfversparre och slotts bygg tu ä« t a ren I. Fallstedt, tillsammans 233: 16. — d) Arfvode åt professoren doktor C. J. Schlyter för utgifvandet af Sveriges gamla lagar 1,200: 12:0
Nils Slrindlunds motion, voterar ja; den det ej vill, voterar ne.i; Vinner nej, afslås Utsk:ns betänk, samt beslutar R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad i nämnde motion blifvit föreslaget, att. nu gällande förordning ang:de villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin må intill nästa riksdag oförändrad bibehållas. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följ eija—17. Enligt före voteringens början fa Undt beslut åtskildes II. R. o. Ad., sedan densamma blifvit slutad kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördalen den 16 November 1844. O Plenum kl. (i e. ni. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att under öfverläggningen i förmiddagens plenum, ang:de Bevilln.- Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms betänk. N:o 1, Hr Gripenstedt, .loll. Aug., föreslagit, att, i händelse R. o. Ad. bifölle den af Riksdagsmannen Strindlund i ämnet väckta motion, R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga RiksSt:n att förena sig med R. o. Ad. i dess beslut, hvadan nu, sedan berörde motion blifvit af R. o. Ad. bifallen, delta Hr Gripenstedts förslag förekomme till pröfning. Hr Gripenstedt: Kanske täcktes II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., i händelse underrättelse derom blifvit det II. Ståndet meddelad, gifva tillkänna, huruvida de öfrige Stånden redan fattat sina beslut i denna fråga. Det är nemi. klart, alt om så skett, är en inbjudning till dera mindre nödig, då, i motsatt fall, en sådan möjligen skulle leda till enhet i besluten. I anleda, häraf behagade II. Ex.
M. deremot icke skulle ega rättighet alt förbjuda bränviusbränning under de 6 månader af året, då R. St. ansett den böra vara tillåten? Kan en sådan tolkning vara riktig? Eller kan man väl antaga, att K. M., då han sanktionerade den af R. St. beslutade författningen, afsagl sig ett prerogativ hvilket han enligt min åsigt, icke kan afsäga sig? Detta är ju aldeles otänkbart, ty utomordentliga fall, t. ex. en förfärlig hungersnöd, kunna ju inträffa, då all bränvinsbränning, äfven den som sker i sammanhang med pressjästberedning, måste inställas. Således om man icke kan antaga, att R. St:rs mening med författningen varit sådan, eller att K. M:s rättighet att supendera bränvinsbrännings bedrifvande derigenom skulle inskränkas, så kan man icke eller komma till den slutsats, hvartill Utsk. kommit, eller att man skulle kunna hos K. M. anhålla om förbjudande af bränvinsbränning i förening med pressjästberedning under Nov. och Dec. månader, om annan bränvinsbränning då ej tillätes, men icke om utfärdande af ett dylikt förbud under de öfriga månaderna. Men, då man icke får tolka bränvinsförordningen på ofvanomnämnde sätt, vill man möjligen resonnera sålunda: ”Då K. M. en gång bifallit ansökningarne oin anläggande af pressjästbrännerier och om bräuvinsbräunings-redskaps begagnande dervid under de 6 eljest ej tillåtna månaderna, så har K. M. i afseende å dessa näringsidkare afsagt sig sitt prerogatif att inställa bränvinsbränning. Men nu har jag redan förut ådagalagt, att K. M. icke kan afsäga sig detta i Grundlagen honom tillerkända prerogatif.
Ealmare Län, 40 Fjerdingsmän, med r IFd. 16 fi, indeld Lön hwardera, samt r6 dito med i R:d. r6 fi. oindeld Lön hWw. Blekinge Län, -e Fjerdingsman med r R-d. vin' M Lön hwar-/ Zöll? Den 22 Junik. Jönköpings Län, 48 Fjerdingsmän med 2 Riksd. Z2 fi. indeld Lön hwarderaKronobergs Län, g l Fjerdingsman med 2 Riksd. gr ff indeld Lön hwar. Christianstads och Malmöhus samt Hallands Län, finnes icke någre Fjerdingsmans, Löner a Stak uppförde eller bestädte. Götheborgs och Bohus Län, 47 Fjerdingsman, som njuta tillsammans indelt Z3 Rro fi. 6. och »indelt - 6;: - 2, 6, Elfsborgs Län, 42 Fjerdingsmän, med 2 Riksd. oindeld Lön hwardera. Skaraborgs Län, 4» Fjerdingsmän, med enahanda Lön, som i Elfsborgs Län. Nerikes Län, 4Z Fjerdingsmän, med lika Lön, som i Elfsborgs och Skaraborgs Län. Wermelands Län, 4; Fjerdingsman, med lika Lör ningswilkoe, som i Nerikes Län. W-stmanlands Län, 4g Fjerdingsman med z R:d, 16 fi. indeld Lön hwardera. Kopparbergs, Gefborgs - Westernorrlands och Westerbottens Län hafwa icke någre Fjerdingsmans Löner i Stat anstagne. Starerne uplyfa icke, om och hwar Fjerdingsmännen hafwa någre Bohemman eller Boställen sig tillstagne; men genom Kongl. Brefwet den z i Aug. N84 är förordnadk, att pä de ställen, hwarcst Kongl.
Beträffande den uti revisions-berättelsen, sid. 55, förekommande uppgift, rörande de belopp, sorn under år 1861 skola blifvit lyftade å Riksgälds-konto rets kreditiv hos Rikets Ständers Bank, har den hos Revisorerne anställde sekre terare, uti en till Fullmägtige ingifven och revisions-berättelsen bifogad skrift, anmält, att de uti berättelsen uppgifna summor icke blifvit å kreditivet lyftade under år 1861, utan att denna lyftning egt rum under år 1860; och hafva Fullmägtige, med vitsordande af detta förhållande, tillkännagifva, att ifrågavarande kreditiv under år 1861 icke behöft vid något tillfälle begagnas. 7:o. Angående upplåningen mot inhemska fonderade Stats-obligalioner. (1861 års Rev.-ber. sidd. 58—69. Fullmägt:s uti. sidd. 83—91.) Jemlikt 228 § af det för Riksgälds-kontoret vid sistlidne riksdag utfärdade reglemente, hafva Rikets Ständer, i betraktande af det uti flera hänseenden fördelaktiga inflytande på landets ekonomiska och financiela ställning, som införandet af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslånesyslem syntes böra utöfva, och då derigenom ej allenast erforderlig tillgång skulle kunna beredas för att småningom förvandla den för Statens jernvägsbyggnader tillkomna utländska statsskulden till inhemsk, utan äfven medel kunna anskaffas för utförande af sådana större och mera omfattande produktiva arbetsföretag, för hvilkas tillvägabringande öfverskotten å Statsverkets årliga inkomster icke äro tillräckliga, beslutat att, till medels erhållande för nu uppgifna ändamål, genom införande och framgent fortfarande tillämpning af ett inhemskt statslånesystem, upplåning för Statens räkning skulle ega rum i enlighet med de i samma § angifna vilkor och bestämmelser.
<Vn» Lompromisten pröfwar den klagandes desrvLe hafwa rva - 760 Den 17 Apri?. rv-rit etc. Uttrycket" den annan Person" skulle derutom förändras till: den person. I 7 de Puneten borde, i stallet för Compromist, Rätten sättas Landshöfdingen : och derefter »öljande n-a menin inflpra: Eustilid nian, som tillitar Lompromitz, äligge att sjelf, efter öfrverenskommelse, g'l^a kostnaden förde trvanne Lompromistarier han evalt, de trvenne hrviiko Taxcrings-Lomitc n utsett, och den femte gemensamma som pä stället waljes. njute deras ersättning af Kronan. §- Z Som här ej blifwit utsatt hwad med upbörds-äret förstäs, och Borgare-Ständet anfäg dermed böra förhällas estter förra wanliheten, ffullt, i z:dje Momsnret, efter orden" Lunna innom Upbörds-äret" tilläggas" hwi-lkek löper intill den r Maji päföljande är. Dä i afseende pä den Specifiqua debiteringen endast för Häradsflrifwarne nägot fannö till iagttagande stadgadt, borde, wid Momentets flut, införas: I baderne äligga »vederbörande, hwad Speciflcationen beträffar, desamma stridigheter, som ä Landet. Haradsstrifrvarcn tillkomma. Hwad Högloft.
Med denna urskillning i behandlingssätt och politiska skäl, inser man lätt, hvarföre den ena §. ger åt Utskottet den Magt, som den andra §. icke ger. Om, sedan jag nu yttrat mig angående de allmänna begrepp, hvilka jag ansett vara irriga, jag äfven får tillåta mig något Utlåtande, angående den ton af klander, som jag trott ligga i flere Ledamöters omdöme öfver Utskottets Betänkande; så skall jag visserligen icke neka, att, då jag första gången hörde och läste Betänkandet, äfven jag var af den tanka, att Utskottet gjort bättre, derest Utskottet, efter att hafva afgjort frågan, om Anmärkningen borde till RiksRätt hänskjutas eiler ej, stadnat der och spart sig mödan af vidare tillägg. Jag ansåg likväl icke särdeles klandervärdt, att Utskottet gått längre; och sedan vi nu hört Herr Friherre Åkerhjelms vackra Dictamen, deri han erinrar oss derom, att tillägget endast utgör en utredning af Rätts-begrepp af constitutionella grundsatser, hvilka, om också öfverflödiga, likväl aldrig äro skadliga; så tror jag ingalunda, Utskottet bör för sitt Betänkande klandras; så mycket mindre, som Utskottet i detta tillägg alldeles icke sagt, att OpinionsMagten, nu eller i denna Anmärknings-fräga, bör användas; utan blott i allmänhet påmint oss, att, då förseelser före - Den 12 Martii. 331 komma, af natur att fordra en Ansvars-påföljd, men icke att böra efter 106 §. behandlas; så synas de kunna genom analogie hänföras till beskaffenheten af de, ät hvilka påföljden i 107 §. är bestämd.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n enl. Utsk:ts förslag, men med uteslutande af orden »pä sätt om stäm - t) o i! 10 Oktober f. m. 147 ning i 11 :te kap. 7:de <§:n Rätteg.Balk. stadgadt är», och dels bi* fall till §:n, sådan den lydde i koraiterades förslag; framställde H. Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts förslag med ofvannämnde förändring, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos på antagande af §:n enl. komiterades förslag, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja na hafva varit öfvervägande, § 32. Tillkännägafs att PresteStit bifallit §:n och att BorgareSt;t antagit densamma med utbyte af orden »kyrkooch skolråd» till »skolrådet». Gr. Mörner: Om något skulle anses öfverflödigt i lag stiftningsväg, måtte det väl vara det att skrifva en §, som icke innehåller nås;ot annat, än att en gällande förordning skall lända till efterrättelse. Jag anhåller om afslag å denna §. Uppå härefter framställd propos. blef §:n afslagen. § 33. Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n, samt att BorgareSt-.ts derom fattade beslut lydde sålunda: »Såsom ett Usta mom. an togs komiterades förelag till denna g, med utbyte af orden »kyrkooch skolrådets», der de förekomma, till »kyrkorådets»; och tillädes ett 2;dra inom., så lydande; »Pör skolrådet gälla enahanda föreskrifter». §:n bifölls. § 34.
St. åtminstone borde försöka, för principens skull, att yrka den andra Statsmaktens fullgörande af grundlagens bud, för hvilket ingen viss tid var föreskrifven, hellre än alt de lagförslag, hvarom de blifvit så enige som i detta fall, skulle få förfalla; men då jag nu från flera håll sport den mening hafva gjort sig gällande, att den af mig motionerade behandling af ämnet icke vore den rätta, och att bättre vore väcka en ny motion å lagförslaget nu genast, innan K. M. yttrat sig derom, vill jag visst icke, af förkärlek för min åsigt, upptaga Ständernas tid med att discutera och troligen afslå den preliminära frågan; från hvilken motion, i fall den ej af detta Hus omfattas, jag följaktligen afstår: men dermed anser jag mig också lossad från förbindelsen att väcka en ny motion 0111 dylikt lagförslag, hvartill jag torde böra anföra några skäl och upplysningar, möjligen gagneliga för den det lyster att som ny motionär framstå. Det var icke emedan jag i allo gillade förslaget, sådant det slutligen blef sammanjemkadt, utan emedan det nu fanns färdigt, som jag önskat dess stadfästelse. R. o. Ad. torde lätteligen inse, huruvida det kunde vara så fullkomligt det borde, när det besinnas, under hvilka omständigheter det blifvit utarbetadt. Redan i början af 1834 års riksdag, hade Slats-secreteraren för handel och finance ingifvit förslag till lag att behandlas efter 87 §:n Grundsatsen att ärendet borde så behandlas, understöddes af hela dåvar. Ministeren, och är troligen den enda rätta. Redan 182} var samma grundsats erkänd, i följd hvaraf K. kungörelsen af 1824 utkom. Efter denna lags föreskrift om solidarisk ansvarighet, hade blott en bank, nemi. den i Istad of 3:ne personer utan delegation, uppstått, innan Wermlands prov.- bank år 1833 stiftades på helt andra grunder. Syftningen af det Statssecreleriella förslaget och fruktan för alltför mycken brokighet i de bankers organisation, som kunde uppstå under dylika förhållanden, föranledde mig att framlägga ett fullständigt lagförslag i ämnet.
Prot. 1859 & 1800. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 16 Häft. 1 2 Stats-lJtskottets Memorial N:o 1,99. falla — befanns närmast öfverenstämma med Bonde-Ståndets beslut, nemligen beviljandet, af ett låneunderstöd å 20,000 JR:dr under de af sistnämnda Riks-Stånd uppgifna vilkor. Denna Voterings-proposition är nu godkänd af Preste-och Borgare-Stånden, men återremitterad af Ridderskapet och Adeln. Bonde-Ståndet åter, har, med ogillande af sagde proposition, för sin del beslutit, att för frågans afgörande borde först röstas om kontra-proposition, dervid Bonde-Ståndets beslut om ett lån ä 40,000 R:dr skulle upptagas såsom ja-proposition och Ridderskapet och Adelns beslut, att afslä allt statsbidrag för omförmälde läroverks-byggnad, såsom nej-proposition; hvarefter votering i hufvudsaken borde ega rum mellan Presteoch Borgare-Ståndens beslut såsom ja-proposition och den mening, såsom nej-proposition, hvilken vid första voteringen blifvit gällande, antingen Bonde-Ståndets eller Ridderskapet och Adelns.
Jag stötte honom med en afsky tillbaka, som satte honom i sådan häpnad, att han genast lemnade rummet. Andra dagen var han mera saktmodig, och min djerfhet växte, ju mera eftergifven jag såg min konglige älskare. Snart märkte jag att han i sjelfva verket var till sin natur blyg och försagd; de lätta segrarna i harem hade dock bortskämt honom och vant honom vid en viss oförskämdhet. Men olyckligtvis växte småningom hans böjelse för mig; och i samma mån fördubblades hans bemödanden att vinna sitt offer: han visade sig ömsevis förtviflad, stolt, bedjande, pockande; men den fasa och den afsky, hvilken jag redan från barndomen, genom berättelser, fattat för ert barbariska sätt att älska och eröfra hjertan, tillät mig blott i honom se en tyran, som för sina omättliga begär krossade tusen bröst; om denna känsla sedermera genom vanan något mildrades, kunde jag dock aldrig betrakta hans häftiga låga för mig annat än med ett svagt medlidande, som försvann, då hans önskningar blefvo trottsiga. Väl förutsåg jag, att dessa stormiga uppträden icke kunde blifva långvariga; men min sista räddning låg i denna dolk, hvilken öfverlemnades åt mig, då jag erhöll titel af prinsessa och det stolta namnet Nuhr Dsjehan. Det var min fulla föresats, att i den stund jag såg allt motstånd fåfängt, störta detta gevär i den förhatliges hjerta och sedan i mitt eget. Mellertid ankom en ny tropp novitier till harem, bland hvilka jag hörde en prisas, såsom den utomordentligaste skönhet. Icke utan svårigheter lyckades det mig att få se henne. Det var en ung flicka från Georgien vid namn Valida, och knapt hade jag sett henne, förrän jag på henne byggde allt mitt hopp, att få henne upptagen bland mina sällskaps-fruntimmer. Det lyckades mig. Jag gaf henne sjelf undervisning i sång och citter spel; och jag använde allt mitt bemödande att på henne öfverflytta mina små talenter och alla de nyförvärfvade konstgrepp, hvilka jag för egen räkning ej ville använda.