Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gryn al’ spanmål; se Spanmål. Guilarrer; se Instrurnenler, musikaliska. Guld, spinn-; se Guiddragarearbetcn* Guldtyg; se Vålnader, siden-. 12 Tullvärde. Qvantitet fxn <1,11 Införselstuli. Banko. ior tuliberäkningen. Bänto. R:dr sk. rist B;dr sk. r:sl 30 — * Gummi, alla slag, ej specificerade . 1 skålp. 3 — — 12 — Gutta Percha 1 skålp. _ 6 8 — Hagel, alla slag Hampa: 1 skålp. 2 * 50 ohäcklad 1 skeppa! —,— 24 , 60 * häcklad 1 skepp:d 1 —• 12 — ■— Handskar; af alla slag 1 skålp. 2 —• 1 12 — Harts . Hattar: 1 lisp. ■ 12 4 — af strå 1 stycke 1 — 8 af siden eller annan väfnad - 1 stycke 2 — 6 af ull, hår eller silke : . 1 stycke 1 24 af läder, fiskben, papper träd eller 24 2 rötter m. m 1 stycke 13 16 — Hattflätor af halm eller strå 1 skålp. 1 16 — 8 — * Honung Horn: arbeta dt: 1 skålp. 1 — 12 — * platter ... Hudar och skinn: ej hänförliga till pelsverk: 1 skålp. 32 ■— 16 oheredda: * torra 1 skålp. 2 .— 8 * andra slag 1 skålp. —.— 1 beredda eller läder: karduans-, pergamentssamt 3 - färgade eller tryckta skinn . 1 skålp. 36 Gummi elasticum; se Cautscfiouc. Gummi gutta; se Färger. Gäss, slagtade; se Kött. iiandtverkerivaror, ej specificerade; se Slöjdevaror. 13 Tullvärde. Banko. / Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull.
En enda blick var nog, för att säga mig, att han känt igen sin fostersyster. Han sade likväl icke ett ord, som bekräftade detta, men några ögonblick därefter var jag transporterad i ett åkdon, hvaruti också Kellgren tog plats, sedan han med osäker röst frågat, hvart kusken skulle köra. Jag uppgaf min adress, och bort rullade vagnen, som inneslöt mig och honom. De första minuterna gingo till ända, utan att någon af oss yttrade ett ord. Jag var för mycket upprörd att kunna tala, och Kellgren tycktes icke vara det mindre. Efter en stunds förlopp yttrade han: “O, Bertha, hvilket återseende! Hvarför icke låta mig veta de förändringar, som inträffat? Det gråa slottet Några ord till min honette recensent. Oaktadt jag, på grund af ditt icke-framträdande i ljuset och dagen, snart nog börjar tro, att du ingenting annat är än en oförliknelig Dulcinea af Toboso ... denna gång förtrollad till karl ... och jag sjelf en ny Don Quixote af Mancha, måste jag likväl, isynnerhet som jag med full tillförsigt tror, att du likväl engång med din åsyn skall förnöja så väl mig som andra, äfven denna gång till dig adressera några ord. Jag tänker, att romaner med temligen stort skäl kunna indelas i historiska, tendenseller fantasiromaner, och att bland dessa de sistnämnda böra hafva ett bestämdt företräde. När en sanning blandas med dikt, liksom antar diktens drägt, är det ingen sanning mer, utan en dikt i ordets sämre mening, en lögn. Således duger icke den historiska romanen. När den fria utvecklingen af händelser måste böja sig, slafva under en tendens, så är utvecklingen icke mera fri. Eugen Sue påstås mera värdera sitt Vakttornet, än deder skräpsamlingarna Parisiska mysterier och Den vandrande Juden. Således duger icke tendensromanen (tagen nb. i vanlig, yttre mening. ”Tendensen skall ligga inom, ej utom verket.” Almqvist.) Men om Det gråa slottet för det duger, är en skild sak. Det är du, min hederliga vän, som med tillhjelp af dina recensent-glasögon skall gifva svar på en sådan fråga.
Jag är ej någon klyftig tänkare fellér djup forskare i mål , sorn liggä utom kretsen af det yrke,' som utgör min bestämmelse, men täflar likväl med hvarje Svöhsk medborgare i eiikla och redbara tänkesätt och nitälskan för Kongl. Maj:tä och Kronansrätt, Och med dem stiger jag frätn såsom Ledamot i det Stånd hvarpå till stört® Bihang till Riks-St. Prat. i$i7-iSr$-*r-dc Sanel. N:r m.ni. »490 Stats-Uiskottets Bettini and en) delen hela Samhällsstyrkan hvilar, för att lägga denna abalienatlons - akt i öppen dag, i det aäkra hopp att mina Respectiva medbroder, lika med mig skola finna att tillgängar för Staten »kola öppnas genom denna afhandlings alfvar»amma och oväldiga skärskådande. — Ordalydelsen af detta Dociiment är af aå påtagligt och tydligt innehåll, att jag ej tror mig vara i behof af något vidlöftigare andragande för åtérlösen af detta Kronans Gods, än att då Hennes Majit Drottning CHRISTINA bortförlänt inerberörde Gods och Egendom till Ekonomioch Kammar-Rådet Herr Daniel Schlegel dess Barn och Arfvingar, med förbehåll för Svenska Konungar och Kronan att dem igenlösa, när de behagade, och en sådan grund är lagd för frånskiljandet af dessa gods, så lärer ingen fråga rimligen kunna uppstå om rättigheten. Åtkomsten kan i följe deraf ej få någon annan natur, än förpantningar af jord vanligtvis äga emedan Godsens afhändande är bygdt på vilkor, att de kunna återlösas, och äro de förskingrade så må hvar och en, som dem innehafva söka sina fångesmän, dervid några lagliga actu9 så mycket mindre kunna ligga i vägen, som sjelfva abalienations-handlingen har bort förbjuda all försäljning af sådan jord.
Härtill bidrager att väggarna uti flera af salarna äro öfverdragna med en hinna af mögel; och att barnens dagliga behof af ombyte i kläder torkas inne framför kakelugnarna; och inga särskildta badrum finnas; att ammorna ej hafva kläder af inrättningen, utan begagna sina egna, hvilka i följd af det utblottade tillstånd, i hvilket en stor del vid deras antagande befinner sig, äro af den uslaste beskaffenhet och således äfven egnade, alt, då så många äro sammanhopade, bidraga till ökande af luftens osundhet m. fl. orsaker, med hvars upprepande jag icke nu vill trötta II. o. Ad. Af de öfver 80 ammor och omkring 140 späda barn, som nu finnas i det öfverbefolkade barnhuset, har man också svårt att utleta 10 af hvardera slaget, som hafva ett friskt utseende. För att kunna hjelpa detta onda, fordras en rymligare och mera systematiskt ordnad lokal samt tillfälle till ständigt bibehållande, af en, för de späda, så nödvändig lifsförnödenhet, som en ren Den 15 Mars f. m. 237 och obesmittad luft, genom torkanstalters anläggande nära intill, men utom salarna, en särskildt närbelägen badlokal m. m. — De sjuka barnen böra äfven naturligtvis skiljas ifrän de friska, för att i särskildt sjukanstalt vårdas; ty när, som nu är förhållandet, de sjuka och friska ligga om hvarandra i samma rum, så försvåras läkarevården betydligt och otaliga andra olägenheter uppstå, som motarbeta inrättningens goda ändamål. Då nu erfarenheten visar, att om inrättningen skall, så vidt möjligt är, uppfylla sitt syfte, barnens vistelse inom densamma bör blifva så kort som möjligt, d. v. s. att de så fort ske kan böra blifva utackorderade till dugliga fosterföräldrar, så tyckes det vara tydligt, alt det nödvändigaste är, att barnens helsa vårdas så, alt de kunna uttagas.
Denna skillnad läge blott l spikbruket, och härledde sig ifrän den händelsen att Hans Majit wär nuwarande Konung, när Han sä» som Den 27 September. iviz som Förmyndare för dea förra Konungen med honom reste omkring Swerige, dä förhöjdes skjutslega» för dem som skjutsade ben Kongl, sviten. Om förhällandck werkcligcn more sädant» hwilkct, om han hade orätt, först borde bewisas, worc det ju, när man öfwer den» na sak voterade, att sätta ifräga en ändring i det beslut Ridderskapct och Adeln redan längesedan tagit, alt för Frälsehemman under fredstider skjutsa till hälften emot Krono och Skatte, Herr Zilverstalpe förnyade pä desta skäl sin orrhällan, alt ej nSgol förhastadt be, flut till votering mätte leda till rubbning af en af be tvigtigaste former för Riksens Ständers gbromäl. Herr käkrlrngn, Otto k^reöric: Utan att pttra mig huruwida Ridderskapct och Adeln bör göra nägon ny upoffring, dä jag tagit för grundsats, att som jag ej har nägon egendom, icke dbmma öfwer an, dras cestioncr deraf, är det blott rörande frägan om sakens afgörande nu, jag anhällcr att fä göra nägrg anmärkningar. När tankarne öfwer sakens beskaffcn, het äro sä betydligt skiljaktigc," finner jag ej hwarföre icke mälet kan fä hwila, enligt Hans Exccllcnce Herr Grefwe kurttlis tilstyrkande till dest Riddarhus-Utskottek hunnit utarbeta sitt betänkande rörande de Adeligc pri, Vilegierne. Oä nägon upoffring är i fräga, önskar jag för min del att densamma kunde afgöras utan vo, ^ tering, emedan den derigenom förlorar af sitt wärde. Oet är ingerr förtjenst att yrka upoffringar för dem som deraf ej sjelfwe kunna fä nägon känning.
Då häraf blott inhemtades den obetydliga förändring, som något år kunde inträffa i nämnde fonds belopp, men icke resultatet af de medels förvaltning i sin helhet, hvilka tillhörde staten, ansågo Kollegierna af Rikets Ständers anförda uttryck ej böra dragas annan slutsats, än att, med bibehållande af kapitalräkningen, jemväl grundfonden borde i densamma upptagas; i hvilket afseende Kollegierna låtit upprätta ett förslag till kapitalräkning, hvilken i sammanhang re - dovisade såväl grundfonden, som statens inkomster och utgifter för året, och i sådant afseende upptoge, å ena sidan: a) statens tillgångar vid årets början, b) dess för .året debiterade inkomster, samt, å andra sidan: a) hvad under årets lopp staten förlorat eller utgifvit och b) tillgångarne vid årets slut. Vidare hafva Kollegierna ansett de i förslagshufvudboken angifna benämningar : missväxt-undsättnings fonden samt allmänna magasins fonden eller fonden för äldre missväxt-undsättningar, böra, för redighets skull, ändras, den förre till kreditiv fonden eller fonden för undsättningar och den sednare till magasins fonden eller fonden för äldre undsättningar, äfvensom, enligt Kollegiernas tanke, de i 2:dra tomen förekommande konti för utgiftstitlarne borde, i afseende å redovisningen för besparingarne, förtydligas derigenom, att vid hvarje anslag antecknades, huruvida detsamma vore förslagseller reservationsanslag, eller begge delarne. Dessutom och da i rikshufvudboken ingått blott en del af hvad, som tillhörde Riksgäldsverket, hvars inkomster största delen, eller den allmänna bevillningen, debiterades och uppbures af statens uppbördsverk, men af dem aflemnades till Riksgäldskontoret, som deraf till Kongl. Statskontoret återställde den s. k. statsfyllnadssummans belopp, samt deremot andra inkomster, t. ex. den del af tidningsstämplings-afgiften, som i hufvudstaden utgjordes, och de bidrag, som
Konungen alltid ät förbrytaren gifvit en mildring, som allmänna rättskänslan kräfver och som utgjort en grund för hvad Rikets Ständer härutinnan antagit. Inom lagskipuingen hafva skiljaktiga meningar förekommit derom, huruvida straff föi' inbrott bör tillämpas, om någon olofligen borttager från annan ett läst skrin eller kista eller annan tillsluten förvarings-persedel och, sedan han således blifvit innehafvare deraf, med våld eller list öppnar densamma och tillgriper hvad deri finnes förvaradt. Å ena sidan har man nemligen erinrat att, då inbrott ej är annat än ett försök till stöld, straff derför ej kan tillämpas sedan, genom hela förvarings-persedelns tillgripande med allt hvad deri finnes, förbrytaren redan stulit alltsammans och blott begagnar hvad han genom stölden åtkommit; hvaremot man å den andra invändt, att förvarings-persedels öppnande utgjort ett moment i brottets fullbordan; och som Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 bestämmer, att lagens stadgande angående inbrott skall tillämpas för öppnande eller uppbrytande af förvarings-persedlar, utan inskränkning lill tid eller ställe, har den sednare meningen ock varit den som allmännast gjort sig i lagskipningen gällande. Emellertid synes denna mening endast kunna hafva afseende å det förhållande, alt man ur den öppnade förvarings-persedeln verkligen tager något, som i den blifvit förvaradt. Stjäl man ett tillslutet skrin, i hvilket ej något finnes, och uppbryter detsamma, så inträder onekligen ett annat förhållande. Persedeln måste dä antagas vara stulen för dess egen skuld och icke för innehållets; och densammas uppbrytande sker således icke för att åtkomma något. Men utan sådan afsigt kan åtgärden omöjligen betraktas såsom inbrott eller försök till stöld. 1 allt fäll lärer man svårligen kunna bestrida det grundade i anmärkningen att, sedan ett tilläst skrin blifvit stulet, med allt hvad deri finnes, uppbrytandet ej kan hänföras till inbrott för att stjäla. Uti 1734 års lag talas blott om den, som bryter sig in i något rum eller hus till att stjäla.
Säsom tilökning kan för hivar fjerde dag dä karle,» är pä Krono-arbete, päräknas 2 fl. uti arbcts-pcnningar. gör allt för mänga lärer denna upgift wara vwäntad. Jag fär dock gifwa tilkänna, att den wärfwade Soldatens belägenhet aldrig warit sä tryckande som den för det närwarande är.. Före kriget wörö tarfliga födo-ämncn, ehuru wida dyrare än dä aflönings-Staten för zo är sedan faststäldcs, icke pä längk när upstegradc till nuwarandc priser; och under kriget hafwa Artillcristcrne wid Swea Artcllcine - Regementet, Utom deras ivanliga gage ätnjutit en gäl aflöning af i början 2 fl. om dagen; sedermera under Wästra Ar« macus wistande i Stockholm 44 fl. och efter defl afmarche af fl. dagligen, hwilken Fält - aflöning enligt General-Ordrcs af den 22 Sep^mber med denna mänad uphorrr, efter hwilken tid de i Stockholm warande Artillerister äromcducerade lill z fl. Banco dagligt underhäll i ett för allt, nägra runstycken mera eller mindre i anseende till olika Spanncmäls-prifer. Ehuru uselt detta underhäll är, lärer i anseende tell Statswcrkcls närmare, ide tilgängar en emot Soldatcrnes behof och billiga fordran s-varande tilbkning ej kunna förcstäs, men det minsta jag anser mia pligt wara akt för detta manstap yrka, är en tilökning af 2 fl. Banco om dagen. Dock om tilökningrw heräknadeS för hela styrkan, ställe den för Let permitterad! - 1004 Den 27 September. terade manskapet komma Compagnie-Cheferne tillgodo, hwilka derigenom crhöllo cn Löneförbättring den Statens alla penninge-löntagare äga lika rätt att wänta sig.
Om så händer, att kamrarne ej inom tre dagar, sedan riksdagen blifvit å rikssalen öppnad, om förmyndarnes antal åsämjas, förordnas på enahanda sätt och till lika antal, som angående nämnden här ofvan sagdt är, ett serskildt utskott, att medelst omröstning per capita denna fråga, med samma kraft och verkan, som Riksförsamlingens beslut, inom två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedda nämnden, likaledes inom två dagar, hafva valet förrättat, så att i alla händelser förmyndarevalct, inom sju dagars förlopp från riksdagens öppnande å rikssalen, må vara verksläldt. § *36. Till följd af regeringsformen, 82 <§, skall Riksförsamling, å hvarje lagtima K. O § 63 riksdag, förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man att, såsom l!- F. § 96 Riksförsamlingens ombud, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och ' °' ' embetsmän, samt att inför den riksrätt, som i bemälde grundlags 83 § till dess inrättning och göromål beskrifves, eller vid andra vederbörliga domstolar, i laga ordning tilltala dem, som i sina embetens utöfning anses af väld, mannamån idler annan orsak hafva någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra. Denna Riksförsamlingens justitiae-ombudsman, hvars rättigheter och åligganden ytterligare, så väl i regeringsformen, som genom serskild instruktion utstakas, väljes af fyratioåtta för tillfället nämnde valmän, af hvilka hvardera kamaren inom sig utser tjugufyra. Desse valmän, hvilka böra till valförrättningen sammanträda summa dag, då de blifvit utsedda, och ej må åtskiljas, för än valet är fulländadt, skola först samfäldt, medelst slutna sedlar, hvar för sig uppgifva den man, som de anse böra komma under omröstning. Falla dervid rösterna till mer än hälften på en man, är han behörigen vald.
Ganska rikligt medgifver Utsk., att hela den civiliserade verlden åtskiljt de lagstiftande, döminande och verkställande makterna, men anser icke denna princip höra förstås så, att hvarje af dem uteslules från allt deltagande uti och inflytelse på den andra. Jag anser Ivertom att alla de bestämmelser, hvilka tillsammans bilda ett constitnlionelt statsskick, böra vara fullständiga och bestämda. Det halfva och villkorliga, det der dunstiga, som jag ofta här klandrat, tillhör enväldet oell är detsamma ganska beqvämt. — Lagbundenheten deremot vill hafva tydliga demarcationslinier, strängt conlurerade former och ovillkorliga bestämmelser. Vidrigt är mig i alla ämnen det der halfvägsföi farandet, som jag tillförene här kallat Drotlning Disas systeme, och som knappt kan egentligare betecknas. Utsk. menar alt ifrågavar. befattningars skiljande ifrån hvarannan skulle alstra inkräktningsförsök från den ena eller andra sidan. Jag påstår motsatsen. J11 obestämdare gränser, ju benägnare blir menniskolynnet lill inkräktningslystnad. Det är en lika sann som gammal sägen, att der menniskan fått taga fäste med ena foten, der åtrår hon hel besittning. Således, och medan jag lika med Utsk. vill mota inkräktning, påräknar jag motsatta medel dertill, och bifaller Utsk:s förslag i enahanda syftning med Utsk:s afstyrkan. Utsk. anför Ständers inflytelse genom opinionsnämnden på landets högsta domaremakt, såsom behörig motvigt åt den inflytelse Konungen utöfvar på öfrig lagskipning, dels genom domare-embetens tillsättande, dels medelst benådningsrätten. — Hvad? kan det allvarsamt påslås att dessa båda praerogativer blifvit Kronan inrymda, i afsigt att hon dem skulle såsom inflytelsemedel begagna? — Och skulle val vid särskildta inträffande fall, utan förgripelse och ansvar, kunna tryckas, alt domare blifvit nämnd , eller nådeansökning bifallen, med syftning till inflytelse? Utsk., som säger sig icke ett ögonblick sälta i fråga nödvändigheten att Konungen bibehåller båda dessa rättigheter, tror att
Man har j u många exempel på rikt begåfvade naturer, hvilkas lif blifvit förfeladt genom brist på denna stärkande andliga gymnastik i barndom och ungdom, under det att andra, på hvilka naturen slösat mindre af sina gåfvor, blifvit skickliga att uträtta storverk, därför att de tidigt och flitigt blifvit doppade i själfförsakelsernas och viljeansträngningarnas stålsättande bad. Det gäller kanske att öfvervinna ett häftigt lynne. En häftig människa känner så våldsamt, och det kostar henne icke ringa ansträngning att bekämpa ett utbrott, då hon förorättas. Hon öfverilar sig lätt, far ut i häftiga ord och blifver så ansedd för elak, och det vanliga förloppet är, att skulden vältes öfver på henne från den förorättande parten. Hon drager det kortaste strået och må- ste till sist erkänna, att hon felat, och afbedja sin öfverilning. Men den, som måste bedja om förlåtelse, är icke skicklig att styra och leda. H o n förlorar följaktligen det.inflytande hon väl kunde behöfva på en måhända framskjuten plats. s a Förmår hon däremot bemästra sitt vredesutbrott, har hon lärt att uppträda sansadt, så släpper hon icke sitt öfvertag, där hon har rätt, och projektilerna återstudsa mot den, som utslungat dem. Hennes vederdeloman måste, om han är ärlig, ödmjuka sig inför henne, och hon står med segern. Mången sätter sin lit till, att tiden i detta afseende skall kurera honom, och upprepar för sig den raske Mathias ord i Elgskyttarne: » Ty livart hvälfvande år omfjättrar det häftiga lynnet, liksomj spindeln spinner den kufvande tråden om flugan, » men därutinnan kan han bedraga sig. Det är icke så ovanligt att se gamla pesoner brusa upp och förgå sig lika mycket som unga. Men felet blifver hos dem mindre ursäktligt och stöter än mera. Icke minst beaktansvärd framstår den sidan af själf behärskningen, som rör vårt sätt att vara och skicka oss bland människor. Att bevaka sitt tal, sitt minspel, sina känslor bör hvar och en låta sig angeläget vara, därför att motsatsen kan gifva anledning till mångfaldiga missförstånd.
Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Professor Carlson väckt motion, angående utarbetande af en lag, som bestämmer konstnärens egande rätt till sina verk och skydd mot efterbildningar af dessa, tillika med hvad i anledning deraf i Ståndet nu blifvit yttradt. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Prosten Sondén framställd motion, angående bestämmande af hvem som bör räknas för backstugusittare eller inhyseshjon, jemte de yttranden, som med anledning deraf i Ståndet nu blifvit afgifna. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Stats-Utskottets Memorial J\s 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Ri ksgälds—kori törel afgifna berättelse. Frän Prot.-Vtdrag den 22 November 1862. 41 Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och bifollos: Stats-Utskottets Utlåtande JVS 4, i anledning af väckt fråga' om en sådan tillökning af den hos Riks-Stånden antagna kanslibetjening, att en sammanfattning af förhandlingarne mä kunna dagen efter hvarje Plenum i tidningarne införas; och Samma Utskotts Memorial JVS 5, angående riksdagskostnadernas bestridande af Riksgälds-kontoret. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nedanniimnda motioner, jemte deröfver afgifna yttranden: Herr Loréns, JVS 29, oro ändring i Kongl. Förordningen den 12 November 1858, rörande hemmansklyfning och jordafsöndring; samt Herr Carléns, JVS 31, med förslag till dels förändrad lydelse af 4 § i 22 Kap. Arfda-Balken, dels förordning, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. S. D. Till Allmänna Resvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande motioner, jemte deröfver afgifna yttranden:
Jag hoppas likväl, att Enkefru Friherrinnan af Schmidt, som befinner sig i en behöfvande ställning och förtjenar att af Staten blifva ihågkommen, mätte komma i åtnjutande af den ganska ringa pension, som Hr von Troil föreslagit. Remitterades till StatsUtsk. 5. Det i Sverige sedan längre tid begagnade sätt för resandes forlskaflände har, jemfördt med hvad man finner hos andra civiliserade nationer, visat sig i dubbelt afseende illa beräknadt, dä det både varit del för landets allmoge mest betungande och för de resande det mest obeqväma. Genom det beslut, Regeringen, i öfverensstämmelse med föregående Ständers begäran, fattat, bör man hoppas, att det förstnämnde felet inom kort skall blifva afhjelpt, men det sednare qvarstår oförminskadt och kommer att blifva så mycket kännbarare, som den resande hädanefter kommer att sakna hvad som för honora hittills hufvudsakligen i fortskaffningssättct varit förmånligt nemi. det låga priset. Deremot qvarstå oförminskade de båda olägenheterna af dåliga qvarter och obeqväma åkdon, och det är förbättrandet af dessa delar, som med denna motion åsyftas. Man torde invända, att det är enhvar obelaget att för eget åkdon erhålla skjutshästar, och denna utväg begagnas äfven i sjelfva verket af de fleste, men det kan ej nekas, att densamma för den mindre bemedlade medelclassen medför svårigheter, som i andra land äro alldeles okända, och som vålla mången resas inställande. För industrien och allmänna bildningen äro få saker mera befrämjande än lätta och beqväma communicationsmedel emellan provins och städer, oell de häda nämnda stora nationalkrafterne finna i Europas rikare länder en snart sagdt dagligen förbättrad häfstång i beqväma ångvagnar, postvagnar och diligencer * af flere slag, som på bestämda tider genomlöpa landet i alla riktningar. Jag vet alltför väl, att något dermed jemförligt, åtminstone ej ännu, hos oss kan åstadkommas, men man hör åtminstone se till hvad som kan göras.