Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sökanden af samma förbehåll kunnat hafva skälig anledning befara en så väsendtlig inskränkning uti dess dispositionsrätt öfver Qvarn verket, som, jemväl endast till följd af en utomordentligt svår och långvarig torrka, inträffat, samt upplyst och vitsordadt är, att Sökanden härigenom fått vidkännas en betydlig minskning uti den af Qvarnen påräknade årliga Tullinkomsten, hafva Rikets Ständer trott säg ljöra till Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna, att bestämma , i hvad jnon eftergift uti Arrendet med afseende på Sökandens nu anmälda förlust, må kunna honom beviljas; hvarjemte Rikets Ständer få i underdånighet fästa Eder Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att, vid upprättandet af nytt Arrende-Contract om ifrågavarande Qvarnlägenhet, vid slutet af nu gällande Arrendetid, gränsen för Factorie-Styresmannens rättighet till disponerande af Qvarnens drifvatten måtte närmare bestämmas, eller ock, på sätt Gevärs-Factorie-Directionen anmärkt, en säker grund uppgöras, efter hvilken det för framtiden må blifva Arrendatorn förbehållet, att njuta ersättning för de förluster, honom kunna tillskyndas genom sådane Factorie-Styresmannens åtgärder, som nu öfverklagade blifvit. Rikets Ständer framhärda etc. Exp. Utsi. Förslag till urul. Skrifv. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 13 Mars 1829- Pi’es te-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. 16 Rikets Ständers underdåniga Skrif veise 3 om Jagtm ede Is-Fond ers -användande företrädesvis till förhöjda prcemier åt dem _, som till skadedjurs utrotande. verksammast bidraga. S. A. K. Under åberopande af hvad Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 16 nasti.
Vägen till Lagskipningens Tribunal ler måste således vara — icke en Blomstervag, den man jollrande anträder; den bör, höljd af Törnen och lmpedimenter, ej kunna anträdas lika ofta med Kyrkogängen; och vandraren bör, under öfverläggningens pröfvotid å Rättegångs-banan, se oförvillad och känna utan öfverilning vådan att lemna sig åt passionernas utbrott; han bör afrådas genom hindrens svårigheter, icke uppmuntras genom tillfällets förledande lockmat att följa ögonblickets infall. Må hända gifvas förhållanden, då ett förfördelad medborgares belägenhet stundom kräfver ett kraftigt skydd af Lagckipningens snara biträde; men r den stora 57® Deri i\ Maj. J«. rk. tdTmUnna ordningen kunna sådäné 'tillfällighet^ iej beräknas. Vägledd af d essa osvikliga Sanningar, hvilka i min öfvertygelse blifvit ännu fastare istadgade, sedan jag, förlidné Plenidag, äfhört hvad Herr Presidenten Friherre Strokirch och pierr Reenstjerna grundligen anfort, tror jag ifrig tryggt kunna påstå, afjt allt hvad man projecterat och än vidare; kan projectera, till beredande af Lagskip, ningens hastigare gång och Domstolarnes lättare tillträde, alltid är SamhdHsvi'drigt och skall i verkställigheten blifva samdrägtens gräf. Deremot vågar jag föreslå: Att HäradsTirigen å Landet förblifva i sitt nuvarande högtidliga skick, helst det är äfventyrlig! att ombyta en gammal, af tiden helgad vana. Män kan dessutom ej fordra ined skäl, att Häradshöfdingar sorn åldrats i gamla methoden, af hvilken både de och Allmänheten finna sig tämligen väl, böra omfatta ett nytt och opröfvadt arbetssätt, som troligen ' skall förefalla Einbetsmännen besvärligt och hos dem verka en billig förtrytsamhet, vantrefnad och deraf följandfe lamhet i tjenstfunctionerna.
Stjernstedt har omförmält att flere af Stockholms innevånare anmodat Ofverste Ericson att benäget hålla mundtliga föredrag ang:de nyttan af en sammanbindningsbana i Stockholm. I stället för att, såsom Frih. Stjernstedt, tro att öfvertygelsen om nyttan och behofvet af denna sammanbindningsbana legat till grund för petitionen, drager jag deraf den konklusion, 320 Den 5 December. att det just varit tvifvel om samma banas ändamålsenlighet, som varit upphof till den i berörde hänseende gjorda hemställan. Om verkligen dessa petitionärer varit fullt öfvertygade om angelägenheten af ifrågavarande anläggning, så skulle de, enligt min åsigt, icke beböft begära någon särskild utredning af hithörande förhållanden; — men troligen har det, jemlikt hvad jag redan förut påpekat, varit något tvifvel och åtskilliga betänkligheter i frågan, som föranledt, att de önskat höra skälen för och emot. Ytterligare har Frih. Stjernstedt omnämnt, att i Paris flera sammanbindningsbanor finnas; äfvensom att mani London byggt en jernvägstunnel. Dervid har jag dock velat erinra, att slika företag verkstälts först 10, 15 å 20 år sedan jernvägarne till nämnde städer blifvit fullbordade; och man har ej börjat med dylika dyrbara beqvämlighets-inrättningar. På dessa skäl synes mig sammanbindningsbanan i Stockholm för närvarande temligen obehöflig, synnerligast innan man är säker uppå, huruvida verkligen den norra banan kommer till stånd. Om, på sätt Frih. Hamilton hemställt, banan från söder kommer att sluta) vid Saltsjön, finner jag hans i sammanhang dermed gjorda förslag om anbringande af en ångfärja vara ganska välbetänkt; och får erinra, att vid Rhen användas dylika ångfärjor, hvilka öfverföra lokomotiver och hela bantåg. På så sätt skulle man kunna bespara flera millioner, hvilka i stället lämpligen kunde användas till smalspåriga jernvägar. De många mil långa sådana jernvägar, som således skulle kunna erhållas, torde nog lemna en tillfredsställande ersättning för sammanbindningsbanan. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos.
Jag anser 11 r von Köchs förslag alldeles öfverflödigt, och anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Taube: Jag är af Gr. Sparre förekommen och förenar mig med honom. Gr. Mörner: Jag förenar mig med Gr. Sparre. Vi haf va redan lått sådana utgifter, att jag icke tror vi behöfva vara bekymrade för, hvart vi skola göra af våra penningar. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, ytlrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, och dels af Hr von Koch, att R. o. Ad., med alslag derå, måtte för sin del besluta, »att R. St:r ställa till K. M:s Nåd. disposition under nästa statsreglerings-period ett anslag af 48,000 rdr årligen, på det K. M. må komma i tillfälle att vidtaga sådana åtgärder för tillsyn, huru de till landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af landtmälares rakningar, sorn K. M. kari pröfva nödiga för undanrödjande åtminstone till någon del af de olägenheter, hvilka i den af R. St:r beslutade anderd, skrifvelse i delta ämne omförmälas.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt, och, då dervid svarades många ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Härefter återgick R. o. Ad. till behandling af 4:de och 5:te punkterne (sid. 5 och 7), Utsk:ts hemställanden biföllos. 6:te punkten (sid. 10). Gr. Anckarsvärd: Jag gör full rättvisa åt Utsk:ts goda mening, men kan likväl icke underlåta att vid denna punkt göra den anmärkning, att jag anser den löreslagna utvägen, att genom Den 16 Maj. remisser oeh återremisser utröna skiftesdelegarnes önskan i afseende å förrättningsmän vara mer än behöfligt invecklad.
Jag hade ämnat att bos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om uppläsning af den vid betänk, fogade reservation, hvaruti flere af Utsk:s ledamöter instämt, emedan jag anser de skäl, på hvilka reservanterna hafva grundat ett förslag till en förändrad redaction af ifråga var. cap. i Ärfdabm, öfverväga de motiver, som Ulsk. lagt till grund för sitt utlåt. Sedan Hr Nordenanckar nu uppläst sitt förslag, något afvikande från nyssnämnde reservation, och hvilket jag med uppmärksamhet afhört, har jag deruti trott mig finna en ännu något förbättrad redaction, och får derföre tillstyrka dess antagande. Den hufvudsakliga invändning, som från Utsk:s sida kan göras emot dessa i grunden lika förslag, torde vara, att communalinrättningarne i vårt land ännu äro i sin linda och att man således icke med stränghet skulle kunna ålägga deni att fullgöra de skyldigheter, som enligt dessa förslag af dem erfordras. För öfrigt är väl denna sak af sådan beskaffenhet, att communerna sjelfva dagligen allt mer och mer skola inse dess vigt och nytta, och om äfven i början någon ofullständighet i utöfningen af denna befattning skulle uppstå, så anser jag det i alla fall bättre alt blottställa sig för den förebråelsen att hafva gått något för noggrant och minutiöst tillväga, än att hafva stadgat så godt som ingenting, hvilket är fallet med Utsk:s förslag. Vi måste komma ihåg, att det här är fråga om värnlösa, som framför andra hafva rätt till statsmakternas omvårdnad. Det kan väl också synas som det vore ett något för strängt stadgande emot förmyndare, att han skulle afgifva räkning hvarje år i st. f. hvart tredje, såsom nu är fallet; men om man tager i betraktande, att hvar och en, som vill sköta affärer försvarligt, nödvändigt deröfver måste hålla ständig räkning, så kan detta åliggande icke medföra något särdeles besvär. — Den af mig nyss åberopade reservationen innehåller föröfrigt så många skäl, bättre framställda, än jag skulle kunna göra det, att jag anhåller att få läsa upp ingressen dertill.
Johansson instämt, uti en inom Bonde-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion [J\s 280), föreslagit, att, med hänseende till den oberäkneliga vinst, som medelst en allmännare utbredd odling af hvitbctor skulle genom minskad import af socker landet tillskyndas, Rikets Ständer måtte, till uppmuntrande af h v i tbetsod Ii ogen inom riket, anslå 24,000 R:dr, efter beräkning af 1,000 R:dr för hvarje län, samt åt Efushållnings—sällskaperna eller Landstingen öfverlemna att för ändamålets vinnande bäst och lämpligast använda hvad på hvarje län belöpte; men då odlandet af hvit betor, åtminstone för användande vid sockerberedning, endast inom några få provinser af riket lärer kunna med fördel bedrifvas, samt dessutom denna näringsgren hvarken erfordrar något betydligare förlagskapital eller i andra hänseenden synes för dess utveckling påkalla understöd från det allmännas sida, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Medins ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 41:o. Uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (JV2 138) har Herr P. G. Alander hufvudsakligen anfört, hurusom af offentliga handlingar inhemtades att under de sednare åren, i anseende till den stora utveckling, ölbryggerierna inom landet under dessa år vunnit, från utlandet årligen till Sverige införts humle till ett värde af mer än en half million R:dr. Likväl hade humle af ålder varit med framgång odlad i vårt fädernesland och, så vidt motionären hade sig bekant, förefunnes i våra klimatiska förhållanden icke hågra hinder för dess planterande äfven i stort, så att Sverige väl skulle kunna genom egen odling förse sig med berörda vara, måhända deraf också sälja öfverskott till utlänningen. Men för att åstadkomma en lycklig förändring härutinnan fordrades dels en allmännare utbredd kunskap i dithörande ämnen, dels någon uppmuntran från det allmänna.
Alltså, först när ett väl utfördt kroppsarbete anses lika hedrande för en människa som tankearbetet, kunna de goda, gamla familjeflickorna få rättvisa och en aktad ställning. Elbe. Till Elvira! För någon tid sedan var jag bjuden på middag hos en fm och bildad familj. Vid värdens sida satt en medelålders » familjeflicka », medan vi fruar lingo sitta längre ned. Med förvåning säg jag, hur värd och värdinna fäflade o m att utmärka den ensamma fröken. Plötsligt slog det mig, att detta var första gången jag i sällskapsfifvet sett kvinnan uppskattad. Det föll som fjäll från mina ögon, jag såg klart, att hvarje gång jag i sällskapslifvet blifvit hedrad, var det ej jag, utan min man, och ej ens han, utan hans rang, som blifvit ärad. Från den dagen gör jag ej mera någon skillnad mellan mina gifta och ogifta väninnor. Ja, det är mig kärare att få visa de ogifta artighet, ty jag förstår, att då jag så gör, höjer jag mitt eget värde. För öfrigt tror jag, att Elvira misstager sig, då hon ber andra åtaga sig » familjeflickans » sak. Hon kan nog hjälpa sig själf. — Andras aktning är god att ha, men det finnes något, som är bättre, och det är själfalttning. Mer än en fru lider af brist därpå. En fru. Ur notisboken. Dödsfall. Fru Charlotte Annarstedt, född Cederström, afled i Strängnäs den 20 dennes i en ålder af 83 år. Hon var änka sedan år 1880 efter biskopen öfver Strängnäs stift, teol. doktor Thure Annerstedt. Svensk lcvinnoslöjd vinner ofta nog äfven i utlandet glädjande segrar. Så har en landsmaninna, fröken Hildur Mgrin, hvilken redan vid länsutställningen i Karlstad 1890 för arbeten i träskärning erhöll l:sta pris och guldmedalj, sedermera bosatt sig i staden Ayr i Skottland och där vunnit stort erkännande och talrika elever för sin vackra konst. I en täflan i träskärning, anordnad af tidskriften » Home Notes », har fröken Myrin just i dagarne förvärfvat sig första priset. Teater och musik. Kungl. operan.
Och ehuru , så vidt Utskottet bär isig bekant, rättighet för fordringsegare att, genom så kallade Promotorial af Konungens Befallningshafvande i det Län , hvarest fordringsegaren har sitt hemvist, få lagsökningshandlingar fortställde till Konungens Befallningshafvande i det Län , der Gäldenären bor, icke finnes i Författningarne stadgad; så enär likväl en sådan utväg till vinnande af laga handräckning i utsökningsmål , i följd af åldrigt bruk , varit fordringsegare i allmänhet öppen , hvarföre ock lösen för Proxnotorialer från Öfver - Ståthållare - Embetets Cancellie och LandsCancellierne blifvit så väl i den nu gällande som i äldre Expeditionstaxor upptagen och bestämd , samt avskaffandet af detta bruk, till hvars begagnan.' de först i senare tider och endast vid några få Lands-Canceliier rättighet lärer blifvit förnekad eller i fråga ställd, skulle hafva högst menligt inflytande på credit väsendet i allmänhet och bereda mångå olägenheter J helst då i vårt land offentliga Advocater; eller Sakforare med embetsmanna-ansvar, till enskildes tjenst, ej finnas, och ifrågavarande ärendens anförtroende åt okände enskilde personer är föiknippadt ej allenast med dry? 36 LagVtskottets Betänkande N:o 84* ga kostnader, utan äfven med våda och osäkerhet , anser Utskottet sig ega grundad anledning att instämma i Motionairens hemställan och tillstyrka utfärdande af en Författning , sorn berättigar fordringsegare att hos Öfver - Ståthållare-Embetets Cancellie och andre Konungens Befallningshafvande erhålla Promotorial å lag. sökningar mot Gäldenärer, som i annan ort af Riket äro bosatte ; i hvilket afseende Utskottet får vördsamt framställa följande förslag till en sådan Författning: Vill Borgenär utsöka fordran hos Gäldenär, som har sitt hemvist utom det Län , der Borgenär ren bor, ege han att till Konung gens Befallningshafvande i samma Län ingifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Län, der Gäldenären vistas, ställ2 da ansökning , med dertill hörande handlingar; och äligge Konungens Befallningshafvande i förstberörde
När efter oväntadt stora uttagningar på uppoch alskrifnings-räkningen utlåningen i Handels och Närings-diskonten för någon kort tid måste inställas, hördes deröfver ett högljudt missnöje. Alt denna fond, som äfven bestrider jernbelåningen, blifvit mycket anlitad af landsorternas possessiouater och affärsmän, utvisa räkenskaperna. Utlåningen derifrån räddade mången enskild från undergång och gaf utväg åt flere af Bankens egne gäldenärer att uppfylla sin betalningsskyldighet. Om Banko-styrelsen låtit en inskränkt tolkning af ordalydelsen i Banko-reglementets 17.3 och 174 §§ föranleda en motsatt åtgärd, skulle med skäl kunnat anmärkas, att icke nog uppmärksamhet blifvit fästad vid Bankens säkerhet och den för handen varande yenningeställningen. Ty det har väl aldrig kunnat vara Ständernas mening med dessa paragrafers antagande, att deras Fullmägtige skulle till Filial-bankerna ovilkorligen utlemna hela det belopp af 5,550,000 R:dr, som de, enligt 173 § litt. M. mom 3, eg a att dertill ytterligare använda, äfven om realisationen derigenom skulle råkat i den yttersta fara, ty då hade åter den vägen varit beträdd, sorn förr ledi till myntförsämring och bankrutt. Emellertid har Banko-Utskottet rättvisligen erkänt, att här ifrågavarande åtgärd, sorn Hanko-Utskottets Herättelse JW 6. 89 innevarande års Revisorer klandrat, är af Herrar Banko-lullmägtige nöjaktigt förklarad. Jag ville tillägga att de, genom det sätt hvarpå de gatt till väga för att ulan märkbar känning kunna i behörig tid liqvidera första fjerdedelen af statslånet, gjort sig förtjente af Ständernas tacksamhet. Men Utskottet har i förbigående klandrat fördelningen af de tillgängliga medlen med 90,000 R:dr till hvardera af de Filial-banker, som begärt försträckning.
Herr von HauswoliFs, Ciri Gustaf Reinhold, den 3 dennes förmiddagen pl bordet lagde Motion, alt utur Under-Rätts Allmänna Sak-Protocoll och Dombok ma utskrifvas endast da mål, som angi ägande rätt till fast egendom eller ock ägoskillnad eller delning af gjord eller annan fastighet; Och att detta renskrifna Exemplar mä af Domaren till Öfver-Domstolen insändas inom slutet af nästföljande äret; men alla öfrige mål utur det renskrifna Exemplaret uteslutas. Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets den 18 sistledne Juli aflåtne, samtn derpiföljde Augusti eftermiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande Utlåtande öfver RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse. Herr von Hohenhausent Michael: Det lär vara brukligt att RiddarhusUtskottets Utlåtande öfver RiddarhusDirections Riksdagsberättelse, utan att behöfva återremitteras, af Ridderskapet och Adeln pröfvas, och derföre anhåller jag, att det må punktvis företagas, derom Herr Grefven och EandtMarskalken torde täckas framställa propo» sition. Herr Grefven och LandtMarshalken hemställda, om icke, enär RiddarhusUtskottets förevarande Memorial innefattade flere serskihe punkter, Ridderskapet och Adeln behagade tillita att T)en 4 Oetober e. m. 115 hvarje punkt finge särskildt för sig företagas och pröfvas. Bifölls. i Punkten. Herr Berghman, Ambrosius Magnus'. Det var en särdeles utväg, som Utskottet uppfunnit, att godtgöra en förlust, tillkommen genom Directionens försummelse och ovarsamhet. Ridderska pet och Adeln har i många år måst erlägga Capitationsafgift för reparationer på Riddarhuset och dylikt; men när Directionen åsidosätter sina skyldigheter, och förorsakar en betydlig förlust^ är det obilligt att Ridderskapet och Adeln skall ersätta den samma.
Jag tror mig endast, under den discussion, som redan hade uppstått öfver en del af formen för frågans behandling, hafva fästat uppmärksamheten på en annan del af denna form; ty då öfverläggningen från början hvälfde sig kring ConstitutionsUtskottets förklaring, att Utskottet icke, med afseende på tiden för den anmärkte åtgärden, ansåg sig behörigt att upptaga frågan, har jag tillagt ett annat, likaledes till formen hörande motiv, hvarföre frågan icke kunde af Utskottet upptagas, nemligen att anmärkningen blifvit rigtad mot ett Embete, som icke är någon Constitutionel ansvarighet underkastadt. Öfver sjelfva ämnet för anmärkningen har jag Den 16 Mars f. m. icke yttrat ett enda ord. Jag får för öfrigt gifva Grefve Horn samma svar, som Herr Rosenblad nyss gifvit Herr Hjerta, nemligen att jag icke yttrat, det S:t Barthelemy vore att betrakta som en serskild Stat. Jag har visserligen omnämnt serskildta diplomatiska förhållanden, men endast under det jag sökte att ex absurdo bevisa, det Colonial-Ärenderne icke äro Ministeriella. Sant är deremot, alt om Sjöröfvare innästlade sig på Colonien, och krig derigenom skulle ådragas Sverige, uppkomme Ministeriella och Administrativa förhållanden, som tillhörde ej blott StatsMinistern för Utrikes Ärenderua, utan äfven hela StatsRådet och Konungens Rådgifvare i commandomål; men ehuru det således icke kan nekas att, från Coloniens serskildta förhållanden, andra mera allmänna kunna utgå, hvilka kunde komma att ligga inom området af Konungens, enligt Grundlagen, ansvarige Rådgifvares befattning, följer det likväl icke häraf, att Colöniens Administration, såsom sådan, tillhör någon af dessa ansvarige Rådgifvare. — Jag förnyar min anhållan om proposition, att Memorialet må läggas till handlingarne. Herr Munck af Rosenschöld:
Glömd var hvarje sådan föresats i qväll, ty tjusande var din sång, mörkögda österbottniska Inga, och mitt hjerta fylldes af nattviolsdoft, milda Hanna, vid din drömmande, tavastländska blick. Laura, ditt själfulla leende kom mig att glömma det finska klubbekrigets herrehat och din syster Ellen var som en treflig saga af Topelius, der lyckligtvis sluttillämpningen var bortglömd. Jag förlät Yrjö Koskinen [professor Georg Forsmans antagna finska namn] hans senaste utfall mot "svenskheten", då du talade om Saimasjöns under, blåögda berätterska Anna, och ehuru jag blott flyktigt såg dig, blomma från Ladogas fjerran strand, svärmiskt smäktande Olga, så vacklade dock min tro att det sköna har sitt enda hemland i vester. Slutligen satte Kuopiotärnan Lilly kronan på ert finska omvändelseverk med mig, ty jag börjar ta ganska förmånliga föreställningar om de kalevalitiska skönheternas behag. Men Aina Ros var dock den jag mest tänkte och ännu tänker uppå. Se så, nu har jag ju varit rätt snäll emot kusin Jenny, ty jag ämnar sända henne denna kortfattade finska blomsterkatalog, och derföre vill jag nu sotva de rättrådiges sömn. Godnatt, Birger! Hvad skrifver du der i nattens tysta timme? Är det något nytt anslag emot "svenskheten", du "finskhetens Orvar Odd?" Den 3 Juli. Jag har i svensk öfversättning läst hvad Ros skref natten till i går. Det är en vacker dikt, ett slags genmäle på den finsk-finska professorns något vilda utfall emot "svenskheten" i Finland, en sång, hvari författaren talar ett varmt och ädelt språk till den "svenske brodern". En underlig man, min vän Ros: än en hänsynslös fennoman, än åter menniska framför allt.
Denna erfarenhet är att de s. k. bränvinsadvokaterne, Långt ifrån att bereda någon fördel för parterne, endast förlänga rättegångarne och åstadkomma utgifter för sina kornitenter. DA man kanner huru svårt det är att få lämpliga personer vid tillsättande af t. ex. landsfiskalstjenster, som icke heller liro aflönta. och att man vid tillsättande af stadsfiskalstjenster i små städer måste åtnöja sig med de allra tarfligaste, så frågar jag. hvarifrån skola dessa tvenne skickliga män för hvarje domstol i hast kunna framtrollas. Det är mig obegripligt; utan man måste bålla till godo med dem, som kunna anskaffas. Jag kan således icke finna annat än att förslaget är overkställbar!. Hade frågan varit om Hofrätterna endast, skulle jag trott att det varit, ett godt förslag, men sådant det nu är, kan jag icke annat än rösta för afslag. Hr Printzensköld: Beträffande denna sak får jag uplysa att jag känner en domare, som i redbarhet och duglighet kanske af få öfverträffas. Han förklarade att just den advokatyr, som bedrefs af åtskilliga personer inom hans domsaga, hade till påföljd att en stor del af de inom domsagan boende dels jordegare dels andra personer nära nog beständigt lågo i kif med hvarandra. Tänkom oss en domare, som vore angelägen om att förtjena betydligt på sin domsaga; man skulle då kunna föreställa sig att han upsåtligen tillsatte personer, som, på samma gång de beredde honom en betydlig expeditionslösen, äfven skaffade sig sjelfva inkomst. Kan ett stadgande, som möjligen föranleder till sådane följder, vara nyttigt? Jag tror det icke och jag fortfar derföre att yrka afslag. Frih. Hermelin: Såsom ett bidrag härtill får jag anföra att det finues en författn., som föreskrifver att de personer, som medfölja Häradshöfdingar såsom biträden, icke må befatta sig med något ombudsmatinaskap. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.