Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom skulle man gifva Ut - Den 27 J a n na ii i e. in. skottet tillräcklig ledning att sjelf uppleta dessa §§ och deruti göra de nödiga föra 11- dringarne, men icke destomindre bibehålla fria händer alt, i händelse Utskottets förslag om Domstolarne sluteligen bibehölles, ytterligare göra de anmärkningar vid de dertill hörande §:ne, hvartill Ståndet kunde finna sig befogadt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln såsom sin gemensamma Länka behagade antaga den af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt framställde anmärkning. Ropades Ja och Nej Herr Hjerta: I händelse propositionen uppställes vilkorlig, det vill säga, att de ifrågavarande tvenne punkterne anses böra utgå, sä vida Jury-inrättningen bl ifver bibehållen, så har jag ingen ting emot Grefve af Welterstedts förslag; men i annat fall innebär detta förslag ett bestämdt yttrande af Riderskapet och Adeln äfven för den händelsen, att tryckfrihetsmålen skola af allmänna Domstolarne behandlas, och följden blefve således den, att Ridderskapet och Adeln ansågs, i hvilketdera fallet som helst, hafva förkastat Utskottets förslag. Herr Tham, Wollrath: Af discussionen har jag blifvit öfvertygad, att om Ridderska - Den 27 J a n u a r i i e. m. pet oell Adelil nu bifaller Grefve af Wetterstedts förslag, och förstärkta ConstitutionsUtskottet sedermera godkänner Utskottets Memorial i principfrågan, skola vi vara skilda från rättigheten att yttra oss öfver detaljerna och deribland jemväl öfver publiciteten vid Domstolar ne, hvilken jag åtminstone för min del anser vara ett oeftergiflig! vilkor för Juryns borttagande. Jag hemställer derföre, örn icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja låta den punkten om publiciteten qvarstå för den händelse, att Utskottets förslag om Domstolarne blifver gällande.
Dessa stodo i bakgrunden och angåfvo ton och takt; ur dem klarade sig nu ynglingens drömmar om presterlig verksamhet till ett bestämdt medvetande om hans uppgift såsom en konstens missionär. Och från den stund, han grep vandringsstafven för att som pianospelare draga * Ingenting kan vara orättfardigare, än när man påstår, att Liszt vid slutet af sin bana öfverlefvat 6ig sjelf, att det endast var partiet, som uppbar honomj och att han fortfor att lefva på sin förgångna storhet. Ånnu i ålderns sena höst bevarade han hela sin andes ursprungliga friskhet, i detta som i så. många andra fall utgörande ett glänsande undantag från den vanliga regeln. Den som skrifver detta hade tillfälle att upprepade gånger konstatera, huru han ej långt ifrån 70-årig ännu både i det yttre bibehöll detta personligen bedårande, som nästan syntes förhöjdt af det hvita håret och de fårade dragen, öfver hvilka de underbara ögonen lade liksom en glans, och i inre afseende ännu lika enväldigt her-skande från flygeln eller dirigentplatsen. I hans föredrag sökte man fåfängt efter något tecken till afmattning eller något tillfälle, der den yttre tekniken, hvilken ännu egde hela sin oförminskade kraft och smidighet, fick täcka öfver ett aftagande i det andliga uttrycket.igenom Europa, böijade han utföra den första af sina stora missioner. Han är nu ej längre endast en resande virtuos; han är profeten och lagstiftaren, som pekar mot det stora kommande och förbereder dess emottagande. Liszts hela väsen har i sig någonting af pionieren, som åt civilisationen eröfrar obrutna bygder, och tillika af reformatorn, som väcker de sofvande till lif och med eldsnitet hos en zelot predikar tron på de nya ideal, han staller fram för menskligheten.
Vore det blott ett disciplinär-stadgande, sä skulle jag för min del icke alls bålla på att denna § måtte cjvarstå. Det kommer bär bos R o. Ad. att afgöras, huruvida det anses, att i allmänhet belöningar för sådana skolor som dessa böra icke allenast linnas ulan äfven uppmuntras. Är det så att R. o. Ad. anser alt sådana belöningar böra linnas, så skulle jag tro att afven en § bör äga ruin, deri man tillkännagifver D • n 17 F*bru*ri f, m. 3 5 atl delta vöre ett verksamt medel för barnens förkofran till flit oell goda seder. Vore det åter något som R. o. Ad. ansåge vara af mindre vigt, så kunde §:ri gerna utgå, emedan det blott vore frågan örn ett disciplinärt stadgande. För min del kan jag icke neka, att jag anser det vara en stor principfråga, och att jag biträder hvad Utsk.-n bär föreslagit, nemi. att man åt de barn, som genom flit, skicklighet och ett godt uppförande utmärka sig , måtte egna någon beläning. Naturligtvis kunde dessa belöningar blifva större eller mindre, allt efter församlingarnes råd och lägenhet, samt barnens (lil, skicklighet och uppförande. Derföre biträder jag Hr Gripenstedt* förslag att melianmeningen mätte uteslutas, men alt det öfriga af §:n må qvarstå, dock under öppen framtida rätt att omflytta nummerföljden i denna §, äfvensom i några andra, och yrkar således bifall till Utsktns förslag med den förändring Hr Gripenstedt begärt. Hr von Rosen: Vi hafva åter blifvit drifne på den der förargelseklippan: må eller böra. Jag hade ansett alt detta borde uteslutas och vore en så liten detaljfråga i sig sjelf, att den ej borde lå rum i ett så allmänt stadgande. Dock sedan jag här hört alt det är en vigtig principfråga om premier få utdelas eller icke, så bör denna princip, om den så skall anses, bestämdt uttryckas, oell då vore det väl icke skäl att säga må utan böra, om de skola utdelas, eller också må det rakt förbjudas. Men jag önskade hellre att momentet uteslöts.
GENERALEN. (stiger upp) Se så, nu ska vi gå in till dessären. Men jag ska ännu gifva dig ett sista råd, Elise! Häng inte så på doktor Segerstedt, när du dansar med honom! Det ser ut som skulle du så gärna lämna dig åt honom hel och hållen, fastän han inte vill ha dig. Och det borde du ju vara för stolt till, – eller hvad? Det är fult, och det passar sig inte min dotter. Seså, seså, – inga dumheter! Nu går vi ut i salen ..! (Elise modfäld). VAHRMAN. (i det de gå) Du är bra sträng, min gamle bror! GENERALEN. Enhvar har sin uppfostrings metod. Jag tror inte min är sämre än andras. (de gå). ALMA. (kommer emot dem i dörren med sin rifna klädningsfåll i handen. Till Elise) Elise, hjälp mig ett ögonblick och fäst ihop min klädning! Kan vi inte stänga dörren! ELISE. Kom hällre in i mitt rum! ALMA. Jag vill inte gå genom salen så här söndertrasad. ELISE. (stänger dörren) Nå, då skyndar vi oss att laga det här. (Alma tager ned toalettspegeln på skrifbordet. Elise sysslar med hennes fåll). ALMA. (efter en paus) Nå, ni har ju blifvit riktigt utmärkt goda vänner på de här två dagarna ... ELISE. Hvilka då? ALMA. Gör dig inte till! Doktor Segerstedt och du, naturligtvis –! ELISE. Ha vi det? ALMA. Det ser ju hela världen. Medgif det bara! Du är alltid så komisk, när du försöker blanda bort en sak. ELISE. Hvad försöker jag blanda bort? Du är tokig som alla de andra. Och så är du alldeles förfärligt illa rifven här bak. Jag måste gå efter nål och tråd, tror jag. ALMA. Ånej, – fäst ihop det med de här knappnålarna bara, nog håller det för i kväll ... ELISE. (visar fram hennes fåll) Se själf! Det är bestämdt bränmästarn, som trampat på dig. ALMA. Nej, det är det inte.
För öfrige orter i Länet, med undantag af öarne Oroust och Tjörn, gäller till efterrättelse den af Kongl. Maj:t den 14 December 1758 fastställda förening, enligt hvilken af hvarje matlag, som i hemmantal står, bör i det pastorat, der rofdjur fångas, för hvarje björn eller björnunge erläggas 1 öre silfvermynt, för varg eller vargunge, lo och mård f öre silfvermynt, för räf eller räfunge ^ öre silfvermynt, och för hvarje örn, hök, glada, korp och kråka eller unge deraf ^ öre silfvermynt. Det bolag, som år 1845 bildat sig för försäkring af åbyggnader ocb lösegendom å landet och för hvilket Eders Kongl. Maj:t den 13 Mars nämnde år fastställt nådigt reglemente, har vunnit betydlig utsträckning. Bolaget är grundadt på en minimi-teckning af 2,000,000 R:dr. Vid brandstodsårets slut 1850 utgjorde försäkringarnes antal 3,905 och ansvarighetsbeloppet, som år 1846 var 4,677,670 R:dr, hade vid 1850 års slut stigit ända till 8,885,260 R:dr. Under åren 1847—1850 hade bolaget att ersätta inalles 33 brandskador med ett sammanlagdt belopp af 18,645 R:dr 37 sk. 8 rst., hvilket i förhållande till ansvarigbets-beloppet under samma tid i medeltal icke utgör fullt 3^ sk. pä hvarje l00:de R:dr.
Grefve von Rosens underdåniga ansökning, om befrielse från ansvars-skyldighet i afledne Kronofogden Jacob Grönvalls balance. 7) I anledning af Kongl* Maj;ts Nådiga remiss uppå Minister Residenden Å. Hjorts underdåniga ansökning att utbekomma aflidne Abbé ^oglers pension. Justerades PleniProtocollen för d. 21 sistl. Februarii och för d. 24 i samma månad förmidd. Upplåstes och lades på bordet följande från nedannåmnde Utskott inkomne Utlåtanden: Från StatsUtskottet: Af den 6 denness N:o 34. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss, angående fortfarande af det understöd utaf Statsmedlen, Carlscrona StadsFattigvårds-Inråttning hittills åtnjutit. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition , rörande löne-lörhöjning för BataillonsLäkare, efter åtta års tjenstgöring. Af den 8 dennes: N:o 36. Angående den ProvincialMedicus, Doctor C. J. Kjellmans af KarnmarColIegium till gäldande ådömde Testaments-bevillning. nen 19 Martu i 6o5 N:o 37. Angående den af Husby klosters krutbruks-ägare hos Kongl. Maj:t sökte restitution af erlagd Bevillning för krut åren 1814 och i8i5. Rörande gjord hemställan om serskildt anslag af Bevillnings-medlen till kostnadernes bestiidande i och för BevillningsTaxeringarne inom Norrbottens Län, samt arfvoden åt vederbörande Tjenstemän, hvilka dervid biträda. O111 bidrag af Statsmedlen till kostnaden för Fångvården i Götheborg. Af den 12 dennes: N:o 4o. I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 afgifne Berättelse, angående StatsVerkets förvaltning och räkenskaper. I anledning af den Berättelse Riksens Ständers Revisorer år 1S22 afgifvit, om StatsVerkets förvaltning 'och räkenskaper åren 181 g och 1820.
Ryktarens hustru satte sig på marken i det hon drog kjorteln öfver hufvudet för blåsten och oafvändt betraktade den brinnande ladan medan hon vaggade fram och åter, hårdt sammanknäppande sina händer och oupphörligt mumlande syndabekännelsen för sig sjelf utan att veta hvad hon gjorde; endast med en känsla af att det var hon som hade skuld i allt detta, och att hon måste skynda sig att blidka vår Herre, så att han måtte hjelpa, — skynda sig att hjelpa ... hjelpa innan det var för sent! Och så — medan hon mumlade orden om och om igen och kramade sina egna händer — så fick hon se tjuren och Fältman komma utstörtande, och efter dem gamle Truls, utan hatt, och gnidande sig kring hufvudet och på pelsen, för att släcka alla gnistor. Och vid den synen brast hon i nya tårar, strida som ett stort regn, och hon mumlade syndabekännelsen ifrigare än någonsin, ty nu hade vår Herre varit så god, och nu ville hon göra något som han tyckte om. Derför satt hon qvar med sina sammanknäppta händer och sitt — »på mångfaldigt sätt emot dig brutit hafver» — medan Truls återvände till kohjorden med tjuren och Fältman. Det knastrade och sprakade borta i fähusbyggnaden, sparrverket störtade tillsamman och en hög eldqvast sköt upp emot himlen. Ryktaren brydde sig icke om att se dit en gång. Han visste att han hade alla de sina i säkerhet och började hjelpa till med att slå ihop inhägnaden. Han såg hustrun ga bort öfver fältet. »Sara, du! — Går du efter ett par byxor åt mig?» »Ja, det är just det jag gör!» ropades det tillbaka med vanlig snäfhet. I det samma kom husbonden fram till den gamle, åtföljd af några främmande herrar. Hans blick gled öfver boskapshjorden och tycktes göra en ungefärlig beräkning. »Äro de räddade alla?» sade han med en viss tvekan, som om det varit allt för svårt att tro. »Jaa, — alla utom kalfvarne. Jag kunde inte komma in i kätten.» »Och det var ändå just i det hörnet, nere vid ladan, som elden tog först fart!»
Hjelmaren och Mälaren kunna, då de genom Hjelmare kanal med hvarandra sammanhänga, betraktas såsom ett enda vattendrag, sträckande sig från midten af landet i östlig riktning till den punkt vid kusten, der rikets hufvudstad är belägen. Omkring detta vattendrag ligga några af landets bördioare och malmrikare landskap med lätta förbindelser sig emellan samt med hufvudstaden gell Östersjön. Sjöarne Wettern och Wenern äro genom vestra delen af Göta kanal äfvenledes förbundne med hvarandra och omkring dessa sjöar ligga det mellersta Sverges rikaste landskap med lätta ömsesidiga förbindelser samt öppen vattenväg till både Östersjön och Westerhaget. För fulländningen af de inre vattenförbindelserna fattas sålunda endast en kanalanläggning mellan Hjelmaren och någondera af de två stora sjöarne i Göta land. Funnes 25 en sådan kanal — den har en gång under namn af Svea kanal varit nära att utföras och det är att hoppas, att den fosterländska tanken icke dör — skulle Carlsborg såsom centraldepöt vara ännu bättre belägen, i afseende på de för militära forslingar så vigtiga vattenvägarne. Denna brist kan visserligen genom jernvägsförbindelser ganska mycket afhjelpas, men jernväg ersätter icke fullständigt vattenväg, emedan vattenforslingarnas stora fördelar: den starka bärigheten, det stora utrymmet och det deraf härrörande billiga priset icke i lika grad kunna komma jernvägarne till godo. De förre lämpa sig derföre företrädesvis till framskaffandet af krigsmateriel, under det att de senare, för den större hastighetens skull, äro bättre för framskaffandet af trupper med deras nödvändigaste utredning. Äfven i förhållande till jern vägssystemet skulle Carlsborg ega ett fördelaktigt läge, om en bibana erhölls till lämplig punkt på vestra stambanan. Genom en sådan skulle fästningen träda i nära förbindelse å ena sidan med vägknuten vid Falköping, der vestra och södra banorna sammanlöpa, och å den andra med Hallsberg, den andra jernvägsknuten. Fästningen har dessutom i sitt grannskap Töreboda, der kanalen och vesta banan skära hvarandra. När nämnde bibana blifvit anlagd, kunna alla slags forslingar till och ifrån Carlsborg med vederbörlig lätthet verkställas.
Han anser att berättelsen urspr. var af mytisk natur, och att den historiska inklädnaden är tillaggd först af en sednare tid.64 Äfven Schiefner yttrar sig härom: att Sampomyten "har att tacka sitt ursprung en sinnrik uppfattning af storartade naturföreteelser, kan väl numera icke lätt betviflas".65 Upplysande är det härvid att jemföra gamla och nya upplagan af Kalevala. I den förra är det Ilmarinen och Wäinämöinen, som söka att åter tända ljuset, i den sednare spelas denna roll af Ukko, ilman ukko, som dock tydligen är blott en annan benämning för Ilmarinen. Att han, enligt egen utsago,66 hamrat himmelens lock och fäst solen och månen derpå, tjenar såsom en ytterligare bekräftelse, ty på samma sätt är det blott han som kan smida Sampo; att åter förfärdiga ett dylikt ting af en svanfjäder, ett kornfrö m.m. borde väl för Wäinämöinen icke hafva fallit sig så svårt. Måhända äro de sista föreställningarna spår af den skandinaviska gudasagans inverkan i en sednare tid, ty de äro uppenbarligen tillägg, hvilka med det öfriga ej stå i rätt sammanhang. Schiefner har i de ryska och skandinaviska sagorna uppvisat likheten med föreställningarna i Kalevala och Kalevi-poeg. Men man kan dock icke endast på grund af dessa likheter antaga, att de båda finska folken från sina tidigare boningsplatser i östern medfört högst få egendomliga myter och hemtat sina gudar och sin sagoverld från Germanerna.67 Ty först och främst är ännu icke bevisadt, huru mycket af detta sagostoff bör tillskrifvas de finska folken i Ryssland, och för det andra äro dylika föreställningar gängse hos alla folk, beroende af deras bildningsgrad. Detta förnekar dock ej tillvaron af lånade föreställningar, uppblandade med de ursprungliga. En annan omständighet, hvaraf man ofta finner sig öfverraskad, är att se solen nämnas, der man af sammanhanget hade väntat Sampo. Så t.ex. N. Kal. XLIII. 350, sjunger Wäinämöinen, sedan Sampo förgåtts i hafvet:
”Hvem som lasteligen talar eller skrifver något emot Konungen 3 Drottningen eller den, som till Efterträdare på Thronen förklarad är , straffes med fängelse ä fästning från Två till Tio år, med eller utan förlust af äran 3 allt efter brottet och omständigheterna dervid Ilos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva blifvit afgifne ålskillige, jemväl hit remitterade yttranden, dels emot och dels för bifall till den Kongl. Propositionen, såsom: af Herr Crusenstolpe3 hvilken, jemte erinran om förloppet vid behandlingen af detta ämne under 1823 års Riksdag och de yttranden Friherre Anckarsvärd med flere då afgifvit, vidare förmält: alt uti den nu ankomna Nådiga Propositionen intet spår kunde upptäckas ens till försöket att uppdraga den vigtiga skillnaden emellan Konungens höga Individ, soia är oantastelig, och Konungen i sin Conseil, ehuru de der vidtagne åtgärderne och besluten äro underkastade offentlig granskning och conslitutionel räfst, samt lagligen kunna kosta Rådgifvarne förlust af lif, ära och gods. Det vore orimligt, att vissa förgripelser emot Domare och Konungens Embetsman skulle gälla lifvet, enligt 18 Cap. 8 §. Missgernings-Balken, under det förgripelser emot Konungen Sjelf i ansvarsväg stannade vid ett par års fästning. De Protocoll, som åtföljde Propositionen, skulle utvisa, att man icke medgifvit ändring i 2 §. af 5 Cap., utan, för Stats-Rådets, Högsta Domstolns betryggande, bibehållit den svårare bestraffningen, lifvets för - 12 Lcvg-XJtskottets Betänkande N:o 165. lust, enär elt annat Lagrum bestämmer ”det straff, som närmast är till dödsstraffet,” redan för den, ,som efter hild fången varning ej afstår från och ej gittar fulltyga sitt tillmäle, att Hof-Rätt vrångvisliga dömt. Man lunde föreställa sig tre förbrytare uppträda samtidigt.
19:o 1 påföljd af Kongl. Maj:ts allmänna förslag om förändrad reglering i afseende på de sä kallade ljuspenningar ne, har Kongl. Maj: t ansett, att frän anslagen till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus borde till lönestaterna för de till denna hufvudtitel hörande embetsverk öfverföras ett emot ljuspenningarne svarande belopp, hvarmed nämnde anslag följaktligen skulle minskas. Med tillämpning af Utskottets afstyrkande uti utlåtandet N:o 60, får Utskottet hemställa, att Kongl. Maj:ts berörde nådiga framställning må förfalla. För Handeln. 20:o Med anledning af den utaf Kongl. Maj:t vid inkomsternas beräkning föreslagna förhöjning i lotsoch bak-medlen, har Kongl. Maj:t, under förutsättning - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 86. 17 ning, att hela beloppet af denna inkomst fortfarande får för lotserioch fyringsstaterna användas, ansett en motsvarande tillökning uti dessa böra uppföras med 10,000 Ii:dr. Som Utskottet uti sitt, under N:o 51, afgifna betänkande om statsverkets inkomster, beräknat en förhöjning af 10,000 R:dr uti inkomst af ifrågavarande medel, finner sig Utskottet jemväl böra tillstyrka, att i utgifternc till lotserioch fyrings-staterne samma förhöjning af 10,000 R:dr äfven varder iakttagen. 21 :o Öfriga under denna hufvudtitel uppförda summor, deruti någon förändring icke ifrågakommit, hafva, till enahanda belopp som vid sistlidne riksdag, blifvit å deri detta utlåtande bilagde tabell litt. A föreslagna, med undantag af den till slutsummans jemnande vidtagna förhöjning af 38 R:dr 10 sk. i förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser för departementets kansli-expedition. 22:o
S. D. Föredrogs Constitutions-Utskofcj tets Memorial, af den 29.'de sistlidne April, hvaruti Utskottet, i anledning af Remiss af frågan Hvarthän, sedan Riks-Stånden derom stannat Två emot Två, Konungens Nå-; diga Proposition angående Götha Canalarbetets fortgång och ytterligare befrämjande, borde remitteras, yttrar sig hafva ansett, att med detta mål, då nu mera icke vore fråga om någon pröfning af Inrättningens organisation och nytta, utan allenast om Revisionen af Räkenskaper och calculer, medel till arbetets ytterligare understöd, samt sättet och reglor för framtida redovisning, Oeconomie-Utskottets befattning icke kunna vara behöflig, och i följe deraf be - 32 Den 5 Maj. slutit, att Högst berörde Nådiga Proposition till Stats - och Banco-Utskotten bordd remitteras; och skulle de sistnämnde Utskott jenne Allmänna Besvärs-och Oeconomie Utskoltet härom genom Protocoils Utdrag underrättas. Ut Supra. Anmäl tes, att vid Expeditions - Utsköt. tets förslag till underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående Tryckningen af RiksStåndens Protocoll med dertill hörande Bihang, den anmärkning af PrestStåndet blifvit gjord, att Ståndet ansett böra omnämnas, det kostnaderne af Staten endast böra förskjutas, emot ersättning af de genom prenumeration och försäljning inflytande medel, hvilka ordentligen böra redovisas. Dertna expedition vore af Ridderskapet och Adeln, Borgare - samt BöndeStåndet, dert l:fä dennes, godkänd, och, uppå gjord hemställan, ansågs ock nu af Högloft, Ridderskapet och Adeln det föreslagna tillägget icke Vara af nöden.
Föredrogos och bi föllos Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 18 och 22 dennes bordlagda Betänk:n: N:o 29, i ani. af väckta motioner om att antingen användande af kropplig aga vid undervisningen i de allmänna skolorna måtte alldeles förbjudas, eller ock att till g 53 af nu gällande Kongl. Stadga för Fdeinentarläroverken i Riket en särskild straffbestämmelse må tilläggas för lärare, som sådan aga obehörigen utdelar; samt N:o 30, i atil. af väckt motion om ändring i sättet för beräkning af stämmoböter. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, StatsUtsk:ts nedannämnde den 22 dennes bordlagde Utlåt:n: N:o 59, i ani. af väckt motion om befrielse från räntor och onera för Komministerbostället N:o 1, '/2 mtl, Rätansbyn i Jemtlands Län; N:o 00, med hemställan att Riksg.Kontorets Embetsoch Tjenstemän samt Vaktmästaren vid detta verk måtte för år 1860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning; och N:o 61, i ani. af erhållne återremisser ä Utlåt. N:o 9. ang:de K. Propos. om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagne medel för nödige nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona. Efter Deli 25 Februari. 641 Eiler föredragning af Bevilln.Utskits den 22 dennes bordlagde Betiink. N:o 18, rörande postbevillningen oell dermed sammanhängande ämnen, blef detta Betänk., på flere ledamöters begäran, ånyo bord lagdt. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Riddarh.- Utskits den 18 och 22 dennes bordlagde Utlåt.
Behofvet, som bestämmer alja vården, håller således nog ännu uppe våra sedlars värde inom Riket, fastän de jemnt försämras i .förhållande till andra Länders mynt, emedan stockningen i rörelsen inom Landet, följd af skrinlåggningen, sorn åter år följd af VexelBankens hvila, gör handels-vågen menlig. Dessutom talar ännu en sak för 3-procents-se diarne. Fernprocenfs-sedlarne måste genast amorteras, men amorteringen af 5-procents-sedlarne behöfver man ej tänka på förr ån år 1828. Låtom oss besinna, hurudant förhållandet då år. Götha Canal äfvensom Hjelmare Slussverk åro då färdige. Endast ström-rensningarne återstå. Då kunna Riksens Ständer bestämma, att Bancovinsten, som då år större ån nu, säkerligen 700,000 R:dr skal! användas, för att amortera 3-procents-sedlarne, oell då har Staten vunnit hela den betydliga skilnaden emellan räntan för 3 procents och 5 procents upplåning, och om ån icke 5 - procents-obligationerna skulle coursera, sorn jag likväl tror, gör ändå rånteskilnaden en betydlig summa Jag får derföre ytterligare tillstyrka antagande af 5 procents-systemet, och motsäga den sats, att man efter den upplånings, principen skulle nödgas upptaga mera lån, ån man verkeligen behöfver. Förhållandet år tvärtom. Om man antager 3-procents-upplåningen, så behöfver man ej upptaga mera lån, ån som erfordras till behofvens fyllande; men med 5- procents-systemet måste man beräkna att upptaga ej allenast den högre räntan derå, utan åU S33 Den i2 September /. rn. ven amortissements-fonden. Detta år så klart, alt jag tror, att Utskotten vål betänkt både Statens, och de enskiltes fördel; hvarföre jag tillstyrker bifall å förslaget. Herr Stråle: