Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vill väl här göra troligt att kyrkoherdens varningar till makar, som lefva i osämja med hvarandra, skola verka till ett godt ändamål; man vill vidare göra troligt, att när varningarne ske af samma kyrkoherde inför kyrkorådet, så skall detta vara en akt, som icke behöfver åtföljas af någon annan, emedan vanligen då visar sig att hvarje annat försök i den vägen är fruktlöst. Men jag ber att få påminna derom att kyrkoherden i en församling är personligen bekant med hvarje församlingsbo och måste vara det; det är icke sannolikt att kyrkoherden alltid lyckas bibehålla den stora vördnad för sina råd, som erfordras för att den, som mottager råden, också lyder dem, och i sådant fall verka de icke, äfven om de ske i 2 eller 3 kyrkorådsledamöters närvaro. Hr CarlheimGyllenskjöld har verkligen så sanningsenligt beskrifvit kyrkorådets sammansättning, att man icke derom behöfver vidare orda, och det mäste vara temligen tydligt och klart att om två makar, som lefva i oenighet med hvarandra, skola erhålla råd af personer, hvilka de icke anse kunna gifva bättre sådana än de sjelfva, då verka de råden icke till mycket. Således återstår den ends myndighet, sorn kan verka på makarne, nemi. domkapitlet. Detta är sammansatt, såsom vi känna, af biskopen med ett icke så litet antal ledamöter, hvilka alla hafva den samhällsställning, att de ovilkorligen kräfva vördnad och aktning, icke blott i det enskilda lifvet, utan, snart sagdt, ännu mera då de offentligen upträda såsom en embetsmyndighet. Det är då klart, att liksom man i allmänhet visar och iakttager en större vördnad, när man kommer inför en öfverdomstol, då den sitter och ledamöterna utöfva sitt embete, än man iakttager i sitt sätt att vara, då man träffar domstolens ledamöter hvar för sig, man, då inställelse sker inför domkapitel, för att der erhålla varningar och råd, känner ett större inflytande pl sinnet, det må vara aldrig så förhärdadt. Jag får således förklara, att Utskrt valt olyckligt, då det satt kyrkorådet till surrogat för domkapitlet.
Meddelas åter uppå sökt hvilostånd eller begärd förlängning af hvilostånds-tiden afslag, skall det åligga vederbörande grufegare alt, inom åtta månader från resolutionens datum, grufarbetet återtaga och i föreskrifven ordning fullfölja, såvida hans framtida rätt till grufvan eller fyndigheten förvaras vill. 8 Kap. Särskilda Stadganden. §> 60. Då flere personer, utgörande ett bolag, efter vissa lotter uti samma grufverörelse deltaga, åligge det jemväl bolagsmännen, att ställa sig ej allenast denna Yår Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 28. 23 nådiga Förordning till efterrättelse, utan ock de särskilda bolags-reglor, som kunna vara dem emellan upprättade. Bolaget ege ock att inom sig utse någon viss disponent eller grufve-föreståndare, som dels verkställer bolagets angående grufveförvaltningen gifna föreskrifter, dels ock, vid stadgadt äfventyr, iakttager hvad bolags-styrelsen, i enlighet med gällande författningar, om grufve-brytningens rätta handbafvande föreskrifver. De tillskott för grufve-rörelsens bedrifvande, som beslutas vid allmän bolagsstämma, hvilken blifvit 2:ne månader förut i allmänna tidningarne utlyst och dessutom 2:ne gånger kungjord från predikstolen i den sockens kyrka, der grufvan ligger, sista gången minst en månad före stämman, skola af delegarne ovägerligen betalas inom den derföre utsätta tiden. Men uteblifver någon delegare då med sitt tillskott, och erlägger han ej eller detsamma inom 2:ne månader ifrån den dag han derefter om betalningens fullgörande blifvit bevisligen erinrad, vare han sina grufve-lotter förlustig jemte dertill hörande andel i byggnader, inventarier och effekter, hvilket allt till bolaget hemfaller; men för de grufvan eller bergverket tillhörande hemmanslägenheter, eller annan jordegendom, njute han af bolaget full ersättning efter laga värdering, der ej om beloppet öfverenskommelse träffas kari. Innehålla i de ämnen, nu sagde äro, särskildt mellan delegarne upprättade bolags-reglor andra bestämmelser, då skola de tjena till efterrättelse. § 61.
Utskottet gillar på det högsta den princip, som Lag-Comiteen följt vid utarbetandet af den nya Byggninga-Balken, nemligen att från denna del af Civil-lagen afskilja ej mindre de egentligen personliga rättsförhållanden, som höra under andra Balkar, äfvensom alla straffbestämmelser, än ock de ekonomiska ämnen, som hittills varit i Byggninga-Balken intagne. Men just denna föi*- tjenstfulla inskränkning af föremålen för den föreslagna nya ByggningaBalken gör det klart, att dess serskilda antagande icke är möjligt med mindre alla de lagar och författningar, sorn dels hafva sin grund i den nuvarande Byggninga-Balken, dels uti lag-förslaget, efter dess plan, förutsättas såsom existerande eller nödvändige, tillika varda utarbetade , antagne och utfärdade. Då en sådan omedelbar omskapning af hela hushålls-lagstiftningen hvarken kan anses af nödvändigheten påkallad, eller nu är verkställbar, af styrker Utskottet antagande af Herr Sandelhjelms ifrågavarande motion. I afseende på den i Criminal-lag-förslaget tillämpade nya straff-theori, hafva hos Högloft. Bidderskapet och Adeln framställningar blifvit gjorda af Herr Friherre Cederström, Thure, och Herr Stråle, JV. W., af den förre: att Lag-Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med förslag till allmänna arbets-inrältningar samt fängelser i Riket, och af den senare åter: att L a g-Ut skottets Utlåtande j N.-o lfa - alt beslut malte fallas om straff-fängelsers inrättande; och hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr Petré hemställt-, om icke, med hänsigt till de svårigheter, som uppkomma genom en hastig öfvergång, skäl kunna förefinnas, att Lag-Utskottet vid denna Riksdag tillstyrk te Rikets Ständer att för deras del besluta, det man nu genast kunde, t. ex. vid fråga om åläggande af fästnings-straff, tillämpa hvad Criminal-lag-förslaget i delta fall stadgar.
Birger, S:t Britas son 2. Birgeri, Sal., syn 29. Björnram, mystik. 15, andeskådning Björnsson, Sofia, spåqvinna 189. Boethius, J., Nem. div. 195. Boheman, C. A., mystik. 26. Boman, A., mystik. 4. Bonander, kyrkoherde, om en spå- Bonde, Carl, mystik. 18. – Gustaf, astrol. 139. Boråserödsberget, jätte 89. Bosarps prestgård, spökscen 116. Botemedel mot sjukdomar, skrock Bottnaryds källa, vidskep. 53. Brahe, Tycho, spådom 136. Branden i Stockholm 1756 41. Braske, Petr., förutsagd död 163. Bremer, Fredrika, d:o 167. Brigitta, S:t 1, syn 28, spådomar Brudkrona, trollens 96. Brudvigsel, skrock vid 150. Bruhn, Sv., liktåg 52. Brygd, skrock vid 154. Brända å bål i Mora 67. – i Ångermanland 68. – i Falun 68. Brödbakning, skrock vid 154. Buræus, Joh. 2. Buscagrius, professor, Nem. div. 200. Bygdeå, bergtagn. 89. Börstorp, spökscen 107. Carl IX, dröm 131, astrologi 137. Carl XI:s syn 34, Carl XI och spå- Carl XIII, mystik. 12, magnetiserad 18, Gustaf III:s vålnad 25, syn Catharina, Gustaf Wasas drottning, Celsingska förmögenheten 111. Christian Tyrann, spådom 123, öde Christina, drottning, spådom 124. Clerck, C., varsel 47. Collin, A., mystik. 24. Dagström och Lewenhaupt, Nemesis Dahlgren, Lars, bergtagen 92. December d. 24, 25, bemärkelseda De Geer, J. J., mystik. 18.
Ett biand de förnämsta ämnen, hvari rättvisans fria utöfning länge synes hafva svårigheter att öfvervinna, är frihetens nu mera väsendtliga lifselement och hennes plågoris, hennes första grundvilkor och det brukbaraste verktyget till hennes undergräfvande: Tryckfriheten. Hvar hon funnits, är man bekant med hennes olägenheter; men fulla måttet af det onda, hon kan göra, är ej utrönt förr, än man känner höjden af det förderf, kulturens villfarelser kunna åstadkomma. Det goda, som härpå är att afräkna, utgöres af kulturens och frihetens möjlighet, hvilken under närvarande förhållanden försvinner med henne. Och föga bättre än denna förlust kan ett misslyckadt försök till hennes underkufvande utfalla. I ett samhälle, som kan uthärda henne, synes hon vara sjelf sitt yttersta botemedel. Ett samhälle, der hon saknas, men som står i förhållanden till andra, som äga henne, är i våra dagar ett rof för godtycke och allt hvad deraf nödvändigt följer. Intet ämne tyckes då vara af större vigt än detta. De betraktelser, som lagskipningens erfarenhet i detta ämne erbjudit, hafva således företrädesvis kraft sitt rum bland de anteckningar, som tillhöra denna del af berättelsen. Jag bör härvid först upptaga en redogörelse för de grundbegrepp, hvarifrån mitt föreställningssätt i ämnet utgår. Sedan boktryckerikonsten uppkommit, och man något börjat gifva akt på de verkningar, som från den derigenom beredda utväg till tankars och underrättelsers spridande borde uppkomma; måste man snart hafva funnit, huru stort inflytande detta kommunikationsmedel skulle utöfva på det borgerliga samhället; och farhågan för detta medels missbruk bemäktigade sig naturligen de styrandes sinne. Man trodde sig icke kunna lemna detta medel fritt, utan att blottställa samhället för all den våda, som den okunniga hopens missledande genom spridda osanningar och irriga begrepp måste medföra. Det ansågs följaktligen nödvändigt att hämma detta spridande, så vidt möjligt var; och sådant skedde genom förbud mot anläggande af andra boktryckerier, än dem som erhölle specielt privilegium, samt förbud för dessa att trycka eller utgifva andra skrifter, än sorn blifvit i föreskrifven ordning censurerade.
Det är sannt, att denna har på sednare tider betydligt tilltagit, och att den Svenska landtbrukaren, i trots af det hårda klimatet, de bristfälliga kommunikationerna och den höga räntefoten, gjort stora och berömvärda framsteg; men hans ringa rörelsekapital, den höga skuldsättningen och skatternas tyngd hafva ständigt tvungit honom att hufvudsakligen lägga sig vinn om att producera spanmål; ladugårdsskötsel har deremot blifvit försummad. Jag anmärker detta likväl ingalunda såsom härflytande från bristande kunskaper och insigt hos landtbrukaren, eller från liknöjdhet för jordbrukets rationella Den 3 December f. m. 117 förbättring, utan det ligger helt enkelt i la force de choses. Han måste ju, så fort som möjligt, skaffa sig penningar, antingen genom att sälja den största möjliga qvantitet spanmål, eller genom att förvandla densamma till bränvin. Under det således spanraålsexporten linder de sista 20 åren betydligen ökat sig, så har deremot importen af öfriga landtmannuindustriens alster, såsom humle, lin, fläsk, kött, hudar, ost, smör, talj, ull, bränvin, ja t. o. m. bröd, stigit i samma proportion. Utaf de här upräknade produkterna har importen, efter afdrag af exporten, under dessa tjugu år, stigit i ungefärl. följande proportioner: af fläsk 5 gånger, af hudar öfver 3, af ull 5, och af ost 8 gånger. Af smör infördes år 1857: 104,000 Lisp. och af ost 90,000 Lisp.; om smöret beräknas till endast 10 rdr rmt och osten till 5 /dr, så kostade ensamt dessa två artiklar öfver 1 '/2 mill. rdr. Ar 1856 infördes 3,893,000 Lisp. rågmjöl och 333,500 Lisp, hvetmjöl, eller för ett värde vida öfverstigande 5 mill. rdr. År 1857 infördes 2,000,000 Lisp. rågmjöl och 282,000 Lisp. hvetmjöl.
Boktryckare, som denna föreskrift uraktlåta, böke hwarje gäng 52 N:dr; och vm han, utan att wara försedd nied Hof-Canzlerens bewis om gjord anmälan af ett Dagblad eller Periodist Skrift, de samma trycker, böke iso R:dr och Skriftens utgifwande inställes intill desi Utgifwaren iakttagit hwad ofwanfäre derom stadgadt är. z:o I alla de fall som z §. utstakar, åge HofCanzleren eller desi Onibud rättighet att, da han det nödigt pröfwar, en Skrift med qwarstad belägga lata, hwilken sist inom ätta dagars förlopp werkstad Börandes en mänad efter den dag, dä i Landsort gwarstaden lagd bliswit, Hof, Canzleren meddela ^Ombudet sitt gillande eller upphäfwande deraf. Ar uti Hufwudstaden qwarstad ej inom ätta dagars förlopp lagd, eller i Landsorterna Hof-Canz!erens gillande ej inom ofwanstrifne en mänads förlopp ankommet, mä qwarstad ej, utan efter Laga Domstols och Tryck>nhets - Commitläens yttrande gälla. Men wid alla de tillfällen dä
Högheter Arf-Furstarnés nuvarande anslag, malte genom framställning till Rikets Ständer beredas fyllnadsanslag lili Hofhållningen för en gång med 96,00 0 R:dr Riksmynt; äfvensom det anslag Riks-marskalk-Embetet föreslagit (ill Deras Kongl. Högheter Hertigens och Hertiginnans af Östergöthlands bosättning, 150,000 R;dr, skulle, enligt Departements-Chefens underdåniga åsigt, på enahanda sätt ingå i extra Statsregleringen. 2:o. Riks-Marskalks-Embetets underdåniga Memorial den 21 sistlidne Maj, af hufvudsaklig;! innehåll, att utaf det anslag till underhåll af Kongl. Residens-Slottet och öfrige till Kongl. Hofhållningen upplåtne byggnader, som vid 1818 års Riksdag bestämdes, och hvilket, sedan det vid Riksdagen år 1844 blifvit från sjunde till första Hufvud-tileln öfverflyttad!, ännu fortfarande utginge med 32,000 R:dr banko om året, bilfvit afsedde: till underhåll af Kongl. Slottet med f. d. Oxenstjernska huset och vaktstallen derinvid 25,000; deraf likväl till arfvoden åt den vid slottsbyggnaden anställde personal årligen utgått 2,366; 32. „ „ „ Kongl. Hofstallet 2,000, „ „ „ H. K. H. Arf-Furstens Palats, Öfver-hofstallmäsfare-bostället, Under-stallmästare-bostället, f. d. Oldenburgska huset, det Kongl, stallet tillhörande smedje-, sadelmakareoch vedbodbyggnaderne, H. M. Enke-Drottningens stall med tillhörande boställsrum och ulhusbyggnader, Kongl, fatburen, husgerådskammarens magasinshus samt tvättstugan under Norrbro 5,000; att, då underhålls-kostnaden för H. K. H. Arf-Furstens
Då jag i Financeberedningen sökt åstadkomma det beslut, att Bankens tillstånd genast borde allmängöras , men detta förslag har blifvit uppskjutit eller afslagit, så skulle jag önska att, i händelse remiss till Statsoch BancoUtskotten beslutas, dervid måtte foga3 den föreskrift, att genast inkomma med beslut i ämnet. Jag föreställer mig att en remiss till dessa Utskott skulle vara ändamålsenligare, då erfarenheten visat att Betänkanden som återremitteras, gerna komma i samma tanka tillbaka. Jag hemställer således om icke ämnet bör till Statsoch BancoUtskottens gemensamma handläggning öfverlemnas, dock med tillägg, att Utskotten ofördröjligen böra med sitt Betänkande deröfver till Riksens Ständer inkomma* - Den i April j, >ni 85 Herr Stråle: Jag föreslog visserligen ick# att saken skulle återremitteras till sammansatte Statsoch BancoUtskotten; min hemställan var att saken till dem skulle remitteras. Min] anledning härtill var att vinna tid; jag föreställde mig nemligen, att om BancoUtskottet icke af de gjorde onmärkningarne fann skål att ändra sin öfvertygelse, om det ännu fann saken böra behandlas i sammanhang med frågan om financerne, om denna åsigt af pluraliteten bland Riksens Ständer gillades, så skulle en ytterligare tidsutdrägt uppkomma, innan ett beslut kun. de fattas. I öfrigt får jag, i afseende på hvad Friherre Cederström yttrat, äran nämna, att Banco-Utskottet visserligen ej egentligen har att göra med Rikets financer, blott med Bankens; men en uppgift af dennes ställning verkar äfven på Statens financer, och derföre har jag yrkat att remissen borde ske äfven till StatsUtskottet. Jag har ej föreställt mig att de sammansatte Utskotten skulle kunna afstyrka publiciteten, utan trott ändamålet derigenom snarare skulle vinnas. Men om Ridderskapet och Adeln anser det lättast kunna ske genom en återremiss, vill jag visserligen icke bestrida densamma. Herr Hjerta, Gustaf'.
I sammanhang med förslaget om bestämmande af minimi-lönen till 400 R:dr, har det blifvit yrkadt, att en föreskrift skulle meddelas, det för hvarje tusende innevånare i landet vederbörande församling skulle vara pligtig upprätta en fast eller, i nödfall, en ambulatorisk skola. En sådan föreskrift har på det förlidne sommar hållna möte af folkskole-inspektörer väl blifvit förordad, men icke bestämdt föreslagen. Kongl. Maj:t bar jemväl förklarat sig icke vilja föreslå alt genom lag ovilkorligen fastställa en sådan grundsats. Ehuru önskligt det vore att folkbildningens fördelar kunde göras ännu allmännare och fastän det måste erkännas alt antalet af folkskolor i vissa trakter af landet är otillräckligt, har Utskottet likväl funnit betänkligheter möta mot att nu meddela en sådan föreskrift. Så länge nemligen de hittills anställde skollärarnes ställning är så föga betryggad och tillgångar ej beredda till deras tillräckliga aflöning, synes det ännu vara för tidigt, att genom ett laghud så betydligt öka skollärareplatsernas antal, som genom den meddelade föreskriften skulle ske, och hvilka platser sannolikt komme att med otillräckliga lönebelopp förses, utan synes lillgångarne böra i främsta rummet användas alt med tillräckliga löner förse redan förhandenvarande lärareplatser, innan nya påbjudas. Utskottet hemställer på den grund, p) alt det väckta förslaget om meddelande af den föreskrift att för hvarje 1,000:de innevånare i landet vederbörande för samlingar skulle vara pligtiga att upprätta en fast eller ambulatorisk folkskola, måtte förfalla. Dernäst torde böra behandlas den af Doktor Landgren väckta fråga om ett stadgande i den syftning, alt ingen skulle till konfirmations-undervisningen admilte ras, som ej visat sig hafva in hem ta t det i folkskolestadgan bestämda minimum af kunskaper. Bih. till B. St. Motionären liar med sitt förslag åsyftat att fanna barnen lill ett längre qvarsladnande i skolan oell till allvarligt arbete.
Frågan är ej om den form, hvarunder Konungen anvisat medel, men om de anvisande medlen varit öfverflödiga. Det bade varit StatsUtsk:s skyldighet och oeftergifliga pligt, då Konungen begärt anslag för embetsverken, men Utsk. sådant afslagit, att bevisa, att embetsverken kunna, dem förutan, hafva sin jemna gång, och att ärendena med tillbörlig skyndsamhet hinna afgöras. Utsk. har deremot nedsatt summan af denna titel med icke mindre än 10.4,000 och några hundra r:dr; och detta låter sig icke göra, om icke ärendena skola ligga nere; och Utsk:s ördför. har sjelf förklarat, att Utsk:s afsigt med statsregleringen icke varit att göra dess tillämpning möjlig, utan tvertom det närvar, statsskicket omöjligt. Har ej Utsk. i sådant fall ställt sig utom grundlagen? I sådant skick står premissen, som grundlägger de öfriga detalj-förslag, sora vi skola yttra oss öfver. Hr von Heyne, Georg: Som ledamot af StatsUtsk. under 2:ne riksdagar, bör jag medgifva, att inkomst-betänk, då har inkommit före utgifts-betänk.; men jag har visserligen icke ansett detta nödvändigt, så mycket mindre, som jag ej tror, att Ständerne sammankomma för att repartisera de tillfälliga öfverskott man äger, eller dem man väntar sig, utan att Ständerne sammankommit för att emottaga K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, för att bedomina och lemna sitt votum öfver dessa behof. Delta sker i utgifts-betänk., och det är således riktigast att det först inkommer. Så snart statsbrisl-suminan är känd, så skall 38 Dea a Maj f. m. en motsvarande bevilln. landet åläggas, för att fylla den statsbrist, som Ständerne i statsregleringen sig åtagit. Jag liar hört anmärkas, att genom det att inkomst betänk, icke förut inkommit, har StatsUtsk. kunnat taga sig anledn. att beklaga sig öfver Statens knappa tillgångar vid afslåeudet af ett eller annat äskadt anslag.
Ständer täckas, fastställa, att Krvnogodsen icke ina till skatte försäljas, utan hädanefter lika som hittills, uppå Auction till den mästbjudande utarrenderas, sä har Utskottet ansett sig derwid böra hemställa fästande: i:o Att de Kungsoch Kungs Lakugärdar med underliggande hemman, hwilka utgöra ett större hemmantal, sammanflagne under ett bruk, böra, dä localen sädant mcdgifwer, styckas och läggas uti mindre delar efter wanliga stenläggnings, grunder och hwarje orts underwisning, dock sa, att hwarje ashild hemmansdel ej blifwer mindre, än ett hell hemman. 2:0 Alla Krono dagswerkcn, som nu äro Kungseller Kungs-Ladugärdar anslagne, böra för Kronans räkning lärMdl disponeras, utan alt samband med Kungsgärdarnes bruk och häsdande. z:o Att arrende-wiktorén och arrende tiden bestämmes i enlighet med föreskriften uti Kongl. Förordningen den 17 December 1799, tock med den förändring, att arrendatorer!» hädanefter, wid nya contracterS inqäende, ej mä säsom hittills undfå rättighet att emottaga och begagna Gärdens tillhöriga, aswel äkeroch kör-redskap, eller andre inventarier af hwad beskaffenhet svin hälft, utan sädant alt dä nuwarande arrende uphör genom offentelig auction för Kronans räkning försäljas. 4:0 Att inge perpetuel!- eller lifstids arrenden pä Kungsgärdar eller Krono Lägenheter, hädan efter mätte äga rum. Z:» io;4 Den i6 Deember. 5:0 Akt Kongl. Kammar. Collegium bör wid hwarje Riksoag s,rlsn,ant ingijwa kill Si.-tS Uickotler omständelig berättelse om Kungsgärdarnes kch öfrige Krono LägeiihclrrS förwalrning nud htvad dertill hörer.
Detta, jemte många exempel derpå, som af mig kunde åberopas, om jag finge nämna personers namn, bevisar ovedersägligen att student-examen icke är något tjenligt prof på sådana förberedande kunskaper, sorn fordras af dem, hvilka skola taga offieers-examen. Frih. Fock, Alexander Georg: Då det tyckes, som hvarje medlem af detta Hus, hvilken till sitt yrke valt krigsståndet, ansett sig skyldig tala öfver och anmärka vid StatsUfsk:s utlåt. N:o 44 ' fråga om 3:dje hufvudtiteln, så torde äfven jag för ett ögonblick få utbedja mig R. o. Ad:s uppmärksamhet. Det är med ett uppriktigt erkännande af min ringa erfarenhet och med verklig fruktan att synas hysa alltför mycken tillit till eget omdöme jag uppträder för att ådaga - D c 11 9 Maj f. ra. frigga åsigter, som kanske iiro i strid med de många talares, hvilka redan yttrat sig öfver detta ämne. Lika med Hr General Lefre'n, hembär jag nain verkliga tacksägelse till StatsUlsk., som utur mängden af förslager i frågan, gifvit åtminstone uppränningen lill en plan, för att komma till något resultat, i afseende på förbättrandet af krigsorganisationen; ty lika med Ulsk. anser jag besparingar nödvändiga. Man må säga hvad man vill, landets ekonomiska ställning är ej sådan, att det tål ökade skatter, jag hänvisar i detta afseende till Fattigvårds-comite'ens utlåt, och tabeller. Det är vid grunden för Utsk:s betänk, jag utbeder mig att få fästa R. o. Ad:s samt, i händelse återremiss, som jag yrkar, vinnes, äfven Utsk:s ledamöters uppmärksamhet, då ämnet ånyo handlägges. Ut.sk. besparing; Utsk. söker vinna detta ändamål genom nedsättning af arméens ej talrika numerär; afsigten är nyttig, men medlet, som jag tror, högst förderfligt. Skulle det ej kunna ernås på annat sätt? Är detta den enda väg till den af hela nationen med rätta önskade sparsamhet med landets små tillgångar; må man då noga tillse, att ej skadan blifver större än den åsyftade fördelen.