Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse återremiss af Betänkandet bifalles, utbeder jag mig vördsamt, att få fästa Utskottets uppmärksamhet på en omständighet, som gör fångskjutsen i dess närvarande skick mera betungande för Hemmansägare, än den borde vara. De fångskjutsskyldige instämmas nemligen vanligtvis på vissa dagar i veckan till Läiisfängelserne, för att hämta fångarne; och ehuru de väl sällan blifva utan göromål, bänder det likväl någon gång att de få återvända hem, utan att hafva skjutsat. Denna omgång skulle kunna undvikas derigenom, att fångarne transporterades med Gästgifvarskjuts. Härvid möter visserligen det inkast, att, enligt nu gällande Lagar för Gästgifvareskjutsen, endast en person, utom skjutsbonden, får åka efter i häst; men om Ulskot - Den 16 F e b r u a r i i f. m. 27 tet toge detta ämne i betraktande, och en sädan förändring i dessa Lagar deraf kunde föranledas, som berättigade Landshöfdingarne att begagna Gästgifvareskjuts för fångars forslande, skulle en besparing vinnas uti det dyrbaraste allmogen äger, nemligen tiden. Herr Ribbingj Arvid: Äfven jag får, i händelse återremiss beviljas, anmärka, i enlighet med den åsigt som under en föregående discussion i dag blifvit yttrad, att Rikets Ständer i sina skrifvelser ej böra framställa önskningar om sådant, sorn de ej veta bestämdt, huruvida de det sjelfva vilja. Utskottet har nemligen ansett inrättningen af serskilda fångvagnar böra befordras, ”så vidt de kunna anses såsom ett ”verksamt medel till fångföringssättets förbättring. ” Jag skulle tro det vara skäl alt man först bestämdt visste, om någon förbättring genom dessa fångvagnar vanns, innan man framställde någon önskan om deras inrättande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Allmänna Resvärsoch EkonomiUtskottets förevarande Eelänkande gjorde anmärkningar böra föranleda lill detsammas återremitterande. Ropades Ja.
Reholvet af dess verksamhet blef likväl ännu för lång tid uppskjutet, i det svenska Ständerna den 3:le Januari 1818 uppdrogo åt dåvarande Arfprinsen att vid de tillfällen, då Konungen eller Kronprinsen af sjuklighet kunde hindras att med regerings-ärendena sig befatta, inträda i utöfningen af Konungamakten, hvilket beslut af norrska Storthinget biträddes den 4 Maj sistnämnde år. Under vår nu regerande Konung, då behofvet af Interims-Regeringens verksamhet icke blifvit genom något personelt undantag uppskjutet, har denna verksamhet ock blifvit påkallad. Det torde få erkännas som en stor lycka, att detta icke skett under den tid af brytning och oro, som nyligen stört Europas lugn och hotat de förenade Rikenas säkerhet. Men sådana tider kunde återkomma. Och då Hans Majrt på den rätta och varaktiga vägen af lagförbättring velat undanrödja de befintliga bristerne, har Utskottet deruti funnit en kraftig uppmaning att gå Hans Majrts ädla och visa afsigter till mötes. Sedan Utskottet sålunda i korthet redogjort för frågans historiska utveckling, anser sig Utskottet böra, äfvenledes i korthet, vördsamt redogöra för de hufvudsakliga grunder, som bestämt Utskottets öfvertygelse och beslut. Man har befarat att genom Riks-styrelsens upplåtande åt Thronföljaren stadga i regerings-systemet kunde förloras; mea denna stadga synes snarare böra väntas Konstitutions Utskottets Memorial JV$ 8, S af en Styrelse, der en person bestämmer beslutet, än af en mångtalig öfverhet, hvars beslut bestämmas genom omröstning, och der alltså en ledamots tillfälliga frånvaro kan föranleda afvikelse från eljest följda grundsatser. — Men ej blott i jemförelse med Interims-regeringens styrelse torde Tbronföljarens befinnas förmånlig och nyttig. Utskottet vidhåller hvad Utskottet vid sisla Riksdag i förevarande hänseende yttrat, nemligen »att
Det Iiopplösa i hans drainer har alltid utgjorts af denna absoluta fordran på m.anskligt ansvar, som liar gatt sh lan@, att den kan jämföras med deii förfärliga satsen, att det ar kttare för en kamel att gå genom ett ii5lsögcz an för en rik att ' koinma till liimmelriket. ' Ibsens utgångspunkt i Brand var densamma soin fraintradde i Pauli ord, att all vår rättfärdighet ar af noll och intet värde, om nhgot fattas i skiildbetalningen, att den soiii syndar p i ett, lian ar saker till allt. Ibsen framställde Brand som idealisten, den öfverspande ra.ttfärdighetsjagaren, Iivilken stupar på detta ideela kraf: allt eller ivztet. Sedan ger lian oss ' ju oftast sainliallsbilder, soin frairistalla lialfhetens manni. skor, marionetter titan personlighet, opportunister och jasägare till allt som befordrar deras intressen och som äro fångna i den inbillningen, att de iiro goda maiiniskor, darför a t t deras kotteri hyllar dem som sådana. Det lieinska i liaiis teckning # ie iiiissl~ckaiidet a f (lettii idealistiska kraftprof, soni ingenkan göra, det fifanga i försöket att lyfta tleii sedliga kraftens hamnare med Tors kraft. Ibsen finner, att ingen k.an och han sätter sig som ransakningsdomare. Han tipptacker den lilla egoistiska driffjädern ba.kom vira basta handlingar, denna lilla oiirlighet och inaskerad, livarigenom v i öfvertyga oss själfva, att i en Viss handling ar det verkligen äkta välvilja ocli akta människokärlek, som förestafva liandlingssiittet, medan där finns ett innerst fördoldt egoistiskt syfte, som gjsrt oss så välvilliga och karleksfulla. Det ligger en ironi i allt detta, ett slags skämt med manskliglieten.
Om det bland salongspassagerarna funnits någon mansperson av yngre och ogift slag, så hade en sådan förmodligen haft tid att tycka synd om det stackars fruntimret på fördäcket, som blivit skilt från sin moster; åtminstone hade han utgrundat hur hon såg ut; och frågat efter hennes namn. Denna gång fanns det bland det bättre folket på Yngve Frey ingen dylik mansperson. Men bland fördäckspassagerarna befann sig en lång och vacker underofficer ja, utan förbehåll sagt, en sergeant som, antingen av penningförhinder eller andra orsaker, på denna resa inte frågat efter att vara bättre än däckpassabel. Hygglig och städad, samtalade han dock med en och annan av salongsfamiljernas medlemmar. Han avvisades inte av dem; ty hans mustascher var mörka, uppböjda och nästan sköna; hans tschakot nätt nog för att inte misshaga fruarna; och en viss manlighet i väsendet gjorde, att de eljest förnäma och stela herrar-fäderna tillät sig samtala med en person, som tycktes medföra ett tyst löfte om att inte stanna inom underofficersgraden, utan med tiden beträda, om inte en kaptens eller majors, dock en löjtnants bana. Den unge, hygglige sergeanten hade på fördäcket varseblivit henne, som skilts ifrån sin moster; och det väckte hans uppmärksamhet, att hon vid avresan stått i en liten nätt fruntimmershatt av vit kambrik, men efter en stund låtit hatten försvinna från huvudet, visande sig i stället nu med en silkesschalett över hjässan, såsom "jungfrur" bruka. Frågades alltså: var denna passagererska mamsell eller jungfru? och, i vilketdera fallet, hur kom det sig, att hon bytt huvudbonad? Sergeanten, intresserad för henne genom hennes första missöde, började allt mer och mer hålla sig på fördäcket, dit han också rättvist hörde, och han övergav allt mer och mer samtalet med salongsnoblessen. Mig förefaller det, sade han till sig själv, att denna vackra flicka är mamsell från någon landsort troligen och befinner sig på väg att fara hem, åtföljd och skyddad av en äldre släkting, men som av sin kaffekopp hindrades att i tid hinna ned till ångbåten.
Cronhjelms mening. Jag trodde meningen vara alt komma ifrån hela betänk, genom antagande af haus förslag, och på det sätt, som propos. nu är uppställd, kan den ganska lätt föranleda till en sådan förmodan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För min del har jag svårt att behandla ifrågavar. ämne summariskt, eller att draga Den 11 Januari e. m. 321 någon krets omkring vissa ämnen, hvartill discussionen bör inskränkas; men jag vill icke förlänga discussionen i afseende pä grundsatsen om behandlingen punktvis, utan jag vill blott hemställa, huruvida icke ett par punkter, som jag för min del skulle anse oriktigt att förbigå, böra i den trängre kretsen inneslutas. Den första är nemi. en visserligen i allmänhet mindre vigtig vara, men sorn likväl icke är ovigtig för många af våra medborgarinnor, som föda sig med sina händers arbete, nemi. broderade arbeten. Den andra artikeln, som är af större vigt, är garn, hvarpå min uppmärksamhet bar blifvit fästad genom Frih. Aker hjelms yttrande, i auledn. hvaraf jag koni att tänka på fabrikernas ställning och derjemte såg af Gr. Cronhjelms reservation, alt der (innes upplaget ett förslag till förändring af tullen pä ull, men i afseende på garn är ingenting nämndt, utom att i nuvarande tulltaxa klädesmäklaregarn är till införsel förbudet. K. M. har under d. 24 sistl. Maj förordnat, att såväl otvinnadt och odubbleradt kardullseller s. k. klädmakaregarn, som ock färgadt, tvinnadt eller dubbleradt kardullsgarn, eller s. k. brodergarn skulle, med Comm.collegii, efter pröfning af behofvet, dertill lemnade tillstånd, få införas, det förra mot 6 och det sednare mot 8 sk. per U.
Jag är öfvertygad, att han vill sitt fädernesland så väl som jag; men jag tror, att han far vilse, och då är det naturligt, att jag vill upplysa honom härom. Jag ber herrarne att få erinra, att först och främst skulle det femte Ståndet hafva 5o representanter, och sedan skulle det hafva 10 ofrälse ibland oss. Det är liberalt, alldeles ofantligt! Då de väljande skola hafva rätt att välja utom deras Stånd, huru lätt vore det icke att af hela första Ståndet ingen enda blefve qvar! Jag kan hafva orätt uti att ännu vilja vara adelsman. Jag kan hafva orätt uti att vilja behålla den rätt, som mina förfäder för mera än 800 år sedan förvärfvat sig. Måhända kan jag hafva orätt deri, att jag ej är färdig att kasta bort denna rätt, när skrikarne på galan så vilja hafva det. Men jag handlar efter min bästa öfvertygelse om min pligt, icke ensamt till mitt Stånd, utan hufvudsakligast till Svenska folkets framtid, som är i båga. Jag anhåller vördnadsfullt, att Amiral Nordenskölds project måtte uppläsas. Det är åtminstone sådant, att jag deri kan finna spår till en återhållande kraft. Här finnes icke något' sådant, och jag ber herrarne påminna sig en sak. I Frankrike nämner Konungen hela Pärskammaren. Finnes icke frihet i Frankrike? Jag tror det, åtminstone tro Fransmännen sjelfve att de äro frie och anse deras tvåkammar-systeme vara riktigt. Hvarföre kan icke här öfverlemnas åt Konungen att utse öfre kammaren, åtminstone till någon del? Då vore åtminstone något vunnet, men folkgunsten! folkgunsten! Jag önskar herrarne folkgunsten. Jag rivaliserar icke om den; men jag tror icke, att ett sysleme bör byggas på folkgunsten, eller på abstractionens förespeglingar. Gr. Horn: Då jag yrkade på afslag å alla de förslag, som hädanefter kunde komma att göras, sedan Frih. Sprengtportens förslag vunnit bifall, anade jag icke att fråga skulle kunna uppstå örn förändring af del föredragningssätt, som Hr Landtm, föreslagit och R. o. Ad. beslutat.
Lagerbjelke säger vidare att Exped.Chefen ingalunda är att med Deparlds-Chefen jemföra, emedan den förre icke får tjenstgöra i den sednares egenskap och således alltid subordinerar under någon annan Depart:ts-Clief, fastän han, under den tillförordnade Regeringen är föredragande. Härmed förhåller det sig så, att det obetydliga förliehålles Deparl-.ts-Chefen, såsom att utnämna Copister och Vaktmästare m. fl. lika ovigliga saker. Men det som för en Den 10 Jun.i, 117 Rådgifvare är af verkligt värde, nemi. ait hafva föredragningen och konlrasignationen i siri hand, del öfverleranas åt Exped.-Chefen. Slutligen säger Gr. Lagerbjelke, och della är ett märkligt yttrande af Const.Utsk:s Ordfcde, att Exped.-Chefen har blott de mekaniska göromålen sig updragna, och kan ingalunda drabbas af del juridiska ansvaret. Har han icke detta ansvar: så är det ju ingen som under hans föredragning är ansvarig för konlrasignationen. Då måtte 8, 9 och 38 §§ Reg.Fm vara, i detta hänseende, uphäfna hvar gång Konungen tillförordnat en Regering. Att en sådan brist i våra Grundlagar skulle förefinnas har jag icke förmodat. Hafva likväl Const.Dtskis ledamöter eller dess Ordf:de hyst en sådan mening, så hade de väl bordt afhjelpa felet i stället att föreslå tillägg i 28 § Reg.F., hvilka synas vara onödiga. Jag anhåller följaktligen, alt det förslag jag gjort, mätte så jemkas, att R. o. Ad:s gemensamma tanka blifver, att förslaget i sitt nuvar:de skick är hvarken nödigt eller nyttigt. Frih. Åkerhjelm, Carl: Hr von Hartmansdorff har såsom skäl för det af honom framställda förslag till R. o. Adis gemensamma tanke yttrat, alt man borde först hafva närmare kännedom om den naturalisationslag, som här är ifrågasatt, innan man kunde antaga den föreslagna grundlagsförändringen.
Voro hennes sinnen ännu förvirrade, eller vaknade hon först nu ur årslånga drömmar? – Hon såg sig åter i det lilla rum, i hvilket hon tillbragt så många år af sin ungdom, det lilla rum, som hon sjelf inredt, målat och prydt, och ofta beskrifvit för Harald;« – och der vid fönstret stod ju lilla Huldas säng, med det blommiga täcket och blå musslinsomhänget! Denna syn lät blodet häftigt rusa till Susannas hjerta, och utom sig ropade hon: «Hulda! min lilla Hulda!« «Här är jag Sanna! Här är din lilla Hulda!» svarade en glad klar barnröst, och täcket på sängen rörde sig, och ett englaskönt barnhufvud tittade upp derur, och två små hvita armar räcktes ut mot Susanna. Med ett rop af nästan vild glädje störtade Susanna fram och slöt den lilla systern i sin famn. Susanna var blek, grät och skrattade, och visste på en stund ej hvad som föregick omkring henne. Men när hon sansade sig, fann hon sig sittande på Huldas säng, med barnet slutet i sina armar och öfver det lilla, ljuslockiga hufvudet böjde sig ett manligt med uttryck af djupt allvar och mild rörelse. «Bed Susanna, lilla Hulda,» sade Harald, «att hon äfven litet håller af mig, och att hon icke säger nej, till hvad du tillåtit mig; – bed henne att jag får kalla lilla Hulda min dotter, och att jag får kalla din Susanna, min Susanna!» «O ja! Det skall du Sanna!» utropade lilla Hulda, i det hon med barnslig innerlighet kastade sina armar om Susannas hals, och fortfor ifrigt: «o! håll af honom Sanna! Han håller så mycket af dig; det har han sagt mig, så många gånger, och han har sjelf fört mig hit till dig för att göra dig glad. Och ser du, det här vackra halsbandet har han gifvit mig, och han har lofvat att berätta mig så roliga historier i vinter. Han kan så många, vet du! Har du hört om «Rypan i Justedalen», Sanna? Den har han berättat mig! Och om den snälla hustrun, som gick omkring efter den svarta döden och samlade alla moderlösa små barn och blef en mor åt dem. O Sanna!
Rutström inom detta Stånd väckt motion, angående förändring af den för Westeroch Norrbottens län den 25 Augusti 1773 utfärdade Skattläggnings-method, och enär, enligt hvad samma Memorial upplyser, Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förklarat en motion uti samma ämne, inom Preste-Ståndet väckt af Doktor Nordlander, böra af Statsutskottet behandlas, hvaremot Presteoch Borgare-Stånden, med frånträdande af förut faltadt beslut, remitterat sistberörde motion till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, beslöt Bonde-Ståndet, alt frågan rörande det Utskott, till hvars handläggning förstnämnde motion borde öfverlemnas, skulle hänskjutas till Konstitutionsutskottet, som egde att sitt utlåtande i ämnet meddela. Den 20 December. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets den 19 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 6, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Militieboställs-ordningen, lades detta Memorial till handlingarne, med förklarande, att Ridderskapet och Adeln ansåg den deri omnämnda motion tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. S. D. Remitterades till Stats-Uiskottet ett denna dag af Grefve von Platen, Baltzar, afgifvet anförande, rörande åtskilliga uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, i afseende på 5:te hufvudtiteln, förekommande frågor; tillika med de i anledning af detta anförande afgifne yttranden. 152 Prot.-Utdrag den 20 December 1856. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stals-Vtskottets Utlåtande N:o 16, angående medels anvisande till Westra och Södra jernvägsstambanornas fortsättning efter 1857 års ingång.
Uti en den 2:dra Dee. 1848 lill K. M. på Nådig befallning afgifven underd. framställning, angalo den dä under utgifning varande Militär-författnings-samlingen, yttrade General-befälhafvaren i 4:de Militär-distriktet och t. f. Presidenten i Kongl. Krigs-Colhm, således innehafvaren af på samma gång ett af Rikets högsta Militärbefäl som af Chefskapet för Arméens administrativa angelägenheter, följande bemärkelsefulla och obestridlig sanning innebärande ord: ”att gällande föreskrifter samlas och hållas tillgängliga för dem, ”sorn hafva sig förvaltningsbeslyr anförtrodda, vågar jag anse som ”en Statens oeftergifliga pligt, emedan Staten i annat fall icke kan, ”utan att begå stor obillighet, fordra att gällande stadgar städse ef”terlefvas, ” hvarföre äfven berörde militärmyndighel "af tjenstepligt ansåg sig upfordrad i djupaste underddiet enträget förorda fortsättningen” af förenämnde, redan år 1837 af välgrundad anledning till utgifning anbefallda förfaltnings-samling (Se bilagde vid sisth Riksdag till StatsUtsk. ingifna handling pag. 24). Af hvad här af mig blifvit anfördt, skulle det tyckts, som giltiga skäl varit för handen för en oafbruten fortsättning af ett arbete af så stor vigt icke allenast för arméen och de myndigheter, sorn med krigsförvaltningen hafva befattning, utan äfven för rustoch rotehållare, samt hvarje samhällsmedlem i öfrigt, som med samma förvaltning kommer i beröring, synnerligast som sagde författningssamling, sedan den under loppet af ålla år ådragit
I följd af den otidiga skyndsamhet, som af Utskottens förslag blifver en följd, kommer man vidare till det hittills ohörda resultat, att en sådan reglering, som så nära rörer städernes beskattning, vidtages utan deras hörande. Det är förgäfves att här, på sätt Friherre Cederström gjort, åberopa att de redan äro hörde, då bär blifvit ganska fullständigt visadt, huru föga tillförlitliga de uppgifter måste hafva varit, hvarpå Utskotten grundat deras förslag, eller ock måste pluralitelen medgifva, att de ganska vårdslöst behandlat denna Den 12 Mars e. m. 421 fråga. Men upplysningarne må hafva varit hvilka som hälst, så blifver det alltid en föredragandes skyldighet att, i frågor af denna beskaffenhet, höra vederbörande Collegier och EmbetsVerk. I io § RegeringsFormen står nemligen: ”Till föredragning ”hos Konungen i StatsRådet skola ärender”ne, sedan nödiga upplysningar deröfver ”ifrån vederbörande Collegier och Embetsman blifvit infordrade och inkommit, beredas af den föredragande StatsSecretera”ren, eller den hans tjenst förrättar, &c." Ständerne kunna således tillstyrka hvad de behaga, så bör dock vederbörande Collegier och Embetsman, enligt RegeringsFormen, deröfver höras, innan ärendet i StatsRådet förekommer. Ständerne skulle dessutom endast ådraga sig tadel och åtlöje, om de ålägga Corporationer utskylder, utan att förut hafva hört dem. Af dessa skäl tillstyrker jag alltså, att Ridderskapet och Adeln icke måtte bifalla Utlåtandet uti de af Herr Riben anmärkte arne punkter, nemligen: att en provisionel reglering skulle komma att äga rum, och att sådant skulle ske utan vederbörandes hörande. För öfrigt har jag ingenting emot Utlåtandet. Friherre Sprengtporten t Jacob Wilhelm: Sedan Herrar Riben och von Hartmansdorff så fullständigt yttrat sig i detta ämne, och mina åsigter till alla delar öfverensstämma Den 12 Mars e. in. nied deras, anhåller jag blott ali få instämma med dem. Herr Bråkenhjelm, Pehr Beinhold:
Härvid bör dock anmärkas, att enligt uppgifterna från några län naturaprestationerna ej alltid kunnat medräknas i kommunernas utgifter, likasom att städernas utgifter för sina landväga kommunikationer uppgå till betydliga belopp, hvilka här ej torde vara medräknade. Så t. ex. Stockholms stads till 188,389,74, Ystads för en ny vägled till 10,000 R:dr o. s. v. Det län, som under ifrågavarande tiderymd åtnjutit största understödet af statsmedel för väganläggningar, eller 165,160 R:dr, är Elfsborgs, det som af kommunernes medel haft största utgifter för samma ändadamål är Ostergötlands. I afseende på de allmänna vägarnes tillstånd instämma de flesta femårsberättelserna deruti, att de befinna sig i godt skick, och att der detta till följd af jordmånens beskaffenhet eller den starka trafiken ej alltid varit fallet, förbättringar dock rastlöst fortgå, dervid stora fördelar flerestädes visat sig dels af väglagningstidens förflyttning till vår och höst, dels af grusning med sönderslagen sten, dels af andra förfoganden, som Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anordnat. Enligt uppgifterna uppbäras vägpenningar endast i Jönköpings län vid en sockneväg, i Göteborgs och Bohus län vid s. k. Stigbergsliden i Masthugget, på ett ställe i hvartdera af Elfsborgs, Westmanlands och Stora Kopparbergs län, samt på två ställen inom Jemtlands län. I afseende på antalet grindar å allmänna vägarne, äro uppgifterna ej fullständiga nog för att tillåta ett sammandrag, då upplysning härom dels helt och hållet saknas från vissa län, dels grindarne ej äro uppgifne för hvarje särskildt slag af vägar. Till deras betydliga antal i vissa landsorter kan slutas deraf, att det i Elfsborgs län tillförene räknats till 2,585, att från Christianstads län uppgifvits såsom befintlige 1,256 å allmänna och häradsvägar, från Skaraborgs län 1,232 å vägar som äro försedde med skjutsstationer, och från Wester-Norrlands län 1,079, med det tillägg att detta antal höstetiden i flera trakter fördubblas, samt från 60 Färjor. Broar. Bropenningar. Gästgifverier.
Hvarje borgarsoldat kan blifva ofTicer eller underofficer, då han täger den derför bestämda examen, och har såsom officer någon viss lön af Kronan jemte den de högre officersgraderna uli Danmark åtföljande adcliga rang. Judarne, hvilka Ufven mäste tjena såsom borgarsoldater, kunna dock icke binna högre officersgrad än lieutenanlsgraden. Alla Köpenhamns vapenföra innevånare, som icke äro studenter, icke varit eller äro uli Kronans tjenst, äro antingen vid brandcorpsen eller borga 1 gardena. Chefen för hela borgarmilisen är den äldste af dess officerare, för närvarande en kopparslagare Konradsscn; dessutom äro vissa af dess officerare särskildt lönte såsom exercismästare. Dessa garder erhålla, såsom ofvan sagdt är, gevär och remtyg af Kronan, men hålla sjelfva uniform. Staden är deremot fri från conscriplionsskyhlighet och inqvartering; ty alla der förlagda regementen hafva caserner. Jag tror, om Stockholm försvarades af ett nära trettiotusen man starkt borgargarde, vore det mera Iryggadt mot en fiende än nu med en handfull värfvade trupper, befästningarna vid Norrbacka, på hvilka tiden längesedan skjutit bréche och förstörelsen stormlupit, och en fästning vid Wax - i64 D cd 3 A pr il c. ra. 2:0 sockenvis åt alla socknar, så långt nu befintliga förråd räcker till, celi sedan vid ökade tillgångar alltjemnt, med iakttagande, att gränsorterna först erhålla gevär, till dess tillräckligt antal gevär finnes förvaradt socknevis öfver liela Riket lör de fyra classer bevät ingsskyldige, hvilka redan undergått den för vår conscription bestämda öfning och hvilka böra efter den tiden, indelade uti corpser och corporalskaper under inom dem sjelfva utsedde corporaler och befäl minst 2 månader 0111 året, så länge deras beväringsskyldighet fortfar, hvarje Söndags eftermiddag från kl. 4 7 öf vas i närvaro och under handledning af dertill beordradt underbefäl eller, passande soldat från närmast stationerade infanteriregemente.