Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett nytt ångfartyg, benämndt Prins Gustaf, är anskaffadt, genom hvilket, jemte ångbåtarna Carl v. Linné och Upland, daglig kommunikation med hufvudstaden underhålles under seglationstiden; om vintermånaderna gå jemväl dagligen två diligenser till och ifrån Stockholm. Till undersökning af en jernvägs-anläggning emellan Upsala och Stockholm, öster om Ekoln och Sigtuna-fjärden, hvilken väg anses blifva betydligt kortare och dessutom medföra mindre hinder för anläggningen, än den eljest ifrågasatta i rigtning öfver Almarestäks-sundet och Grsundså, har stadens borgerskap anslagit 4,000 R:dr Banko. I afseende å det invid staden belägna s. k. invalid-, arbets och korrektionshuset, som i flera år stått obegagnadt, har öfverenskommelse träffats emellan ombud från socknarne, å ena sidan, och Upsala stad, å den andra, hvarigenom berörde egendom skulle med äganderätt öfvergå till Upsala mot 7,666 lt:dr 32 sk. Banko, som komme att användas till afbetalning af återstående köpeskilling för Länets lasarett; 29 dock beror denna afhandling p8 Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och stadfästelse. Om denna vinnes, skulle ifrågavarande rymliga lokal kunna, på sätt här ofvan blifvit antydt, begagnas till arbetshus, till stor fördel för kommunen. En omorganisation af stadens polis och nattbevakning är af behofvet högeligen påkallad. Ett förslag dertill har kommit under öfverläggning; och skulle, enligt detsamma, dessa för närvarande skiljda inrättningar sammanslås och utgöras, utom af stadsfiskalen, af en poliskommissarie och 24 poliskonstaplar med en lönestat af omkring 6,000 R:dr Banko. Bränvin» och andra spirituösa dryckers försäljning och utskänkning har, med anledning af nu gällande författning i ämnet, blifvit öfverlåten åt ett bolag. De derföre inflytande afgifterna uppgå för året, räknadt från den 1 Oktober 1853, till 12,666 y*) R:dr Banko, deraf Länets Hushållnings-sällskap erhållit
99 sorn att utrymme på f. d. fästnings-området icke saknades för uppförande derstädes af både Läns-cellfängelsc och nvlt Landshöfdinge-residenshus, jemte tillhörande byggnader, m. m., dels oek tillslvrkt, alt det emellan vestra förstaden och Lillsjön belägna f. d. fästnings-området, å hvilket Kronans egande byggnader icke borde i deras nuvarande skick bibehållas, mätte till Jönköpings stad upplåtas och öfverlemnas mot vissa vilkor, och deribland, ätt staden skulle, efter verkställd rasering och planering, tili Kronan upplåta oell aflemna, jemte något qvarter för Kronans framtida behof, så väl en för cellfängelse tillräcklig tomt, som lämplig plats, med nödigt utrymme deromkring, lill Landshöfdinge-residens; hvarefter, uppå siirskilda, i embets-yltranden gjorda underdåniga framställningar, rörande Ijenligaste lokalen för nytt residenshus och fängelse-bvggnad, E. K. M:t under den 15 Mars 1856 i Naclér förordna!, att sistnämnda byggnad skulle förläggas på den plats, som å en ärendet tillhörande karta funnes utmärkt, och alt, i följd deraf, för denna byggnad, med hvad i öfrigt för fängelset erfordrades, skulle, bland annat, användas den mark, som inom den å kartan med N:o 8 betecknade qvadrat tillhörde Kronan. Då emellertid af vederbörande myndighet tillika i underdånighet vore hemstäldl, alt den mark, som på kartan utmärktes under qvadraten N:o 9, mätte antingen lemnäs obebvgd eller ock förbehållas för sådauc byggnader, som fordrade afskildt. läge från hus med eldstäder, så att några olägenheter för det nya fängelset af granskape! derintill ej uppkomme, och sedan en del af den f. d. fästningen tillhörande marken emellan vestra förstaden och Lillsjön blifvit genom Kongl. Brefvet den 13 December 1850 åt
Majit afgå, borde den, enligt Herr Biskopens tanka, innefatta en underd. anhållan, om Kongl, Maj:ts Nådiga uppmuntran och befallning till alla församlingar, hvilka ännu icke öf* verenskommit om bestämda undervisningsanstalter, att derom ingå i författning och inom högst två år hafva dem uppgjorda. Af Herr Professor Fröberg, som med en slags förvåning hört en stor del af de motioner, hvilka under innevarande Riksdag emanerat ifrån Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. BondeStåndet, rörande den allmänna uppfostringen och undervis - Bestioch ElionUtsk. BttäuKnncIen. 1257 ningen i Riket. De synas Herr Professorn samtligen utvisa ett öfverflödigt bekymmer i afseende på dessas påstådda dåliga och beklagliga tillstånd; enär enligt Herr Professorns öfvertygelse, anstalterne till barns uppfostran och undervisning, för alla klasser medborgare, likasom lärdomsscholorne och universiteterne, äro inom Sverige icke blott så goda, att de kunna täfla med andra länders, utan ock, synnerligen i hvad som angår inrättningar för de lägre klassernas undervisning och utbildning, öfverträffande hvad som för detta ändamål finnes tillgjordt hos en stor del af Europas öfriga folkslag. Herr Professorn afstyrker i öfrigt Utskottets förslag, att genom en underdånig Skrifvelse begära af Kongl. Maj:t en stadga och reglemente för barnscholor på landet, och den första undervisningen, äfvensom all underd. Skrifvelse, om förändring i den nu gällande Scholordningen, heldst en revision öfver undervisningsverkens tillstånd och beskaffenhet samt framgång efter den nya regleringen snart nog förestår; och att dessförinnan särskildt begära partiella förändringar af vissa stadganden uti Scholordningen vöre, enligt Professorens tanka, olämpligt, och endast tjenande att besvära Kongl, Maf:t onödigtvis, och att lägga band på den blifvande fria granskningen af scholstadgar, som i många puncter verkligen tarfva förändring och öfversigt. Af Herr 12,^8 Best), och Ekon. Utsk.
Jag är långt ifrån att vilja bedöma någons religieusa känslor efter hans åsigter om vissa Helgedagars bibehållande eller uteslutande. Jag tror att det förra lika litet bevittnar sann religiositet, som det sednare kan bevittna sann upplysning; men jag ber att få fästa den värde Motionairens uppmärksamhet på den oro denna Motion redan väckt inom detta Stånd, som anses för det mest upplysta, och ber honom då besinna om det ej är troligt att den skall verka än mera oro utom detta Hus, åtminstone kan jag för egen del försäkra, att i alla de kretsar jag hört den omtalas har den haft denna ledsamma verkan. Jag vill ej heller för närvarande ingå i bedömande af den Statsekonomiska nytta Herr Grefven framställt, men anser den alltid blifva underordnad den allmänna moralitetens fordringar. Jag är den förste att erkänna Motionairens rätt att få sin Motion remitterad ; men då Herr Grefven nu sjelf erfar hvad oro densamma åstadkommit här, och sålunda icke kan vilja sprida den i Landet, hemställer jag till Herr Grefvens eget bedömande, om han icke sjelf skulle vilja återtaga sin Motion. Jag är öfvertygad att hela Ståndet och månge utom detsamma då skulle stadna i verklig förbindelse hos Herr Grefven. Flere hördes häruti instämma. 33a Den ig December f. m. Grefve Hamilton: I anledning af hvad Herr Grefve Löwenhjelm behagat yttra, får jag äfven å min sida gifva tillkänna, att jag uti flere kretsar hört mitt förslag upptagas med bifall, och kan således icke gå Herr Grefvens önskan till mötes, att återtaga min Motion. Hans Excellence Herr Grefven och landt Marskalken hemstälde, att, sedan Grefve Hamilton sjelf begärt, att Långfredagen måtte uteslutas utur antalet af de Högtidsdagar han föreslagit till indragning, frågan om Långfredagen alltså måtte förfalla. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog att Grefve Hamiltons Motion i allt öfrigt, äfvensom alla de i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten remitteras. Ropades Ja och Nej. Grefve Hamilton:
Riket framdeles komme att hotas af smiltosamma farsoter, eller öfverlemnas lill Stals-Verket eller ingå lill Handelsoch Sjöfartsfonden, hvaraf kostnaderna för Känsö Karanlänsinrättning bestridas, anhöll Kollegium i underdånighet om Eders Kongl. Maj:ls nådiga beslut i förenämnde hänseende; lill svar hvarå Eders Kongl. Maj:t täcktes, på sätt Rikets Ständers Revisorer omförmäll, enligt nådig skrifvelse af den 18 Mars förlidel år, förordna, att behållningen af obsei valions-karantäns-medlen borde till Konvoj-Kommissariatet öfverlemnas, för alt, likasom Handelsoch Sjöfartsfonden tillgångar i allmänhet, förvaltas samt för de behof, som dermed kunna afses, vara tillgängliga; och till följd häraf bar Kollegium till Konvoj-Kommissariatet öfversändt meranämnde behållning, utgörande 6,567 R:dr 45 sk. 5 r:st. Eders Kongl. Maj:t har otvifvelaktigt, vid fattandet af högstberörde nådiga beslut, ansett närmast förenligt med tillkomsten af ifrågavarande medel, som uppburils uteslutande af handeln och sjöfarten, att de ingingo lill den fond, som är bildad för befrämjande af handelns och sjöfartens bästa, och hvaraf alla kostnader för Känsö Karantänsinrällning bestridas. Den nådiga Remissen återslälles i underdånighet, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormäk tigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigsle undersåter och tjenare, C. D. SKOGMAN. A. P. v. SYDOW. Slockholm den 3i Januari 1S44- A. Brändström. — 64 — Kongl. Krigs-Kollegii Artilleri-Afdelnings underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse, angående granskningen af nämnde /t/delnings råkenkaper. Storma htigste Allernådigste Konung!
Länets indelning uti domsagor, fögderier, provincial-läkare-distrikter, landsfiskalsoch länsmans-distrikter samt socknar har icke undergått någon O ö förändring. Antalet af barnmorskor är oförändrad t. Socken-magasinernes fonder hafva blifvit något, ehuru obetydligt, ökade. Föreningarne för utdelande af premier för rofdjurs dödande motsvara fortfarande sitt ändamål. Länets Hushållnings-Sällskap fortfar att, så vidt dess tillgångar medgifva, genom belöningar uppmuntra odlingsflit samt sprida kunskap uti binäringar. § 6. Städer. Gefle Stad, hvars äldste privilegier, som numera icke äro i behåll, uppgifvas vara utfärdade år 1419 af Konung Eric XIII af Pommern, och seder - 13 mera stad fastade af Konung Christoffer af Bajern 1442 och 1446, är belägen vid den så kallade Gafle åns utlopp i Geflefjärden, 18 mil JN.N.Y. från Stockholm, och var länge den enda stad i Norrland intilldess Hernösand anlades omkring 1580. År 1636 blefvo stadens privilegier något inskränkta i hänseende till seglationsfriheten, men sedan Konung Carl XI, då han år 1673 besökte staden, den 27 Januari förnyat dess stapelrätl, begynle utrikes skeppsfarten åter förkofra sig, och efter ytterligare derpå erhållne flere Kongl, stadfästelser har stadens inoch utrikes handelsrörelse varit i tilltagande, och staden är nu såsom handelsstad den tredje, såsom skeppsredande näst Stockholm och såsom skeppsbyggande den första i riket. Under staden lyda 5,250 tunnland jord, i hemmantal uppskattade till 84X mantal och utgörande dels jord af fri oell fast natur, samt dels sådan, sorn genom Kongl. Brefven den 24 Juni 1602 och den 15 Februari 1605 blifvit af framfarne konungar till staden donerad, samt bestående, förutom af skog och utmark, utaf egentlig så kallad stadsjord, stubbrättighetsjord och odlingsjord.
Någon nämnvärd varutransport transito genom hufvudstaden emellan de i norr och söderom 12 densamma belägna orter har hitintills ieke kunnat spåras, och några antagliga skäl, hvarföre detta förhållande skulle komma att förändras efter det norra stambanan blefve anlagd, äro icke anförda. Svårligen kan väl behofvet af en transito-bana genom Stockholm anses bevisadt deraf, att ännu ingen jernvägskommunikation finnes öfver Mälarens och Hjelmarens vatten. Bereder då icke sjelfva vattnet en lätt och billig kommunikation? Af föregående följer, att för Stockholm, såsom handelsort, måste det i första rummet vara af vigt, att dess jernvägskommunikationer med det inre af landet måtte få sina utgångspunkter så bestämda, att såväl lastning som lossning af varor för vidare transport i möjligaste måtto underlättas och göras beqväma. Då nu kändt är, att Stockholm äger långt flera och vidsträcktare handelsförbindelser med de i norr, än de i söder belägna orter, så inses väl, hurusom det måste vara önskvärdt att framför allt den stamjernbana, hvilken är ämnad att sträcka sig i nordlig riktning ifrån hufvudstaäen, sättes i omedelbar beröring med saltsjöhamn. Till bangård för den norra stambanan har af 1856 års jernvägs-kommitté blifvit föreslagen en plats i närheten af Nybrohamnen, hvaremot 1859 års jernvägs-undersöknings-kommitté antagit, att bangården bör anläggas invid Klara sjö — och detta senare med företrädesvis fästad vigt på såväl persontrafikens och torgtillförselns underlättande, som ock möjligheten af vestra och norra stambanornas sammanbindning genom hufvudstadeu. Sitt förord för Nybrohamnen såsom utgångspunkt har 1856 års jernvägs-kommitté motiverat sålunda: »Såsom banans utgångspunkter ifrån hufvudstaden hafva 2:ne platser kommit i fråga, den ena »vid Klara sjö och den andra vid Nybrohamnen.
Själv ägde han en bokfabrik, som översvämmade världen med skrifter, icke blott av de gamla klassiska författarne, utan även av åtskilliga nya, sådana som Hierokles, Porfyrios och Jamblikos. Han hade icke länge sedan i sin egenskap av bokhandlare lidit en ansenlig förlust genom kejsar Konstantius' påbud, att alla skrifter av Porfyrios skulle brännas. Porfyrios hade nämligen skrivit emot kristendomen Hierokles och Jamblikos likaledes. Spridningen av sådana böcker var ensam tillräcklig grund för det namn av ärkehedning, som Atens kristianer givit Krysanteus, men varav han icke fann sig det ringaste sårad. Frände med hans kärlek till litteraturen var den för teatern. Han hade i sin ungdom offrat summor, som vi blygas omtala, blott för att låta atenarne än en gång skåda ett sorgespel av Sofokles, uppfört med samma glans som fordom. Han själv hade avlönat skådespelarne och uppsatt de lysande dekorationerna, han själv inövat körerna, till vilka Aten på hans uppmaning lämnat sin förnämsta ungdom. Också belönade honom staden med en lagerkrans och en bildstod. Men den senare var som konstverk ovärdig en plats vid sidan av de forntida koragernas, och lagerkransen förtjänte han verkligen så stora offer? Vi lämna denna fråga därhän och fortsätta med oblidkelig stränghet vår förteckning över arkontens svagheter. Hans kärlek för teatern höll sig icke strängt inom sorgespelets gränser: den lade stundom bort koturnen och strövade in på komediens område. Krysanteus hade funnit en ung komediförfattare, den ende talangfulle konstnär i hela Aten. Krysanteus uppmuntrade honom och satte honom i stånd att uppföra sina komedier. De vunno åskådare i tusental. I början voro de harmlösa eller gjorde på sin höjd maskerade, tokroliga utfall mot prokonsuln Annжus Domitius. Men författarens djärvhet växte med hans lycka.
»Så vackra armar du har, Lovisa», sa han i detsamma han stack fram hufvudet. »Äsch», sa jag. »Och så vacker hals sedan!» Mamsellen, nej fröken med spelmarkerna må säga just hvad hon vill, så tyckte jag om Gustafs lilla komplimang ändå. Och hvarför man inte i all anständighet kan få visa en hygglig hals lika så väl som ett hyggligt ansikte, kan jag då rakt inte begripa. Emellertid hittade jag kammkoftan till sist under Gustafs egen rock; hur den kommit dit, vet han bäst själf, den skälmen, och strax därpå knackade hårfrisörskan på dörren. Först hade jag alls inte velat höra talas om, att jag inte skulle kunna kamma mig själf, men Ville hade varit envis, och när jag nu såg hur bra de hvita spetsarna tog sig ut på mitt finurligt krusade mörka hår – ännu har jag inte ett grått strå, Gud ske lof–var jag riktigt glad, att jag gifvit vika. När hon slutat, så sa den hyggliga människan: »Kanske får jag bjuda på litet puder?» Därmed for hon öfver ansiktet på mig med en mjuk sudd doppad i litet mjöl, och dämpad var min väl höga färg med ens. »Det var bra», sa Gustaf belåtet. »Nej du», sa jag, »inte något fusk. Sådan Vår Herre skapat Lovisa Petterkvist, sådan visar hon sig också.» Därmed tog jag min spetsnäsduk och slog bort mjölet, fast bra försiktigt, det måste jag erkänna, ty nog såg jag, att mörjan klädde mig, och man är väl ändå inte mer än en svag syndig människa! Gustaf, som var klädd i ytterrock presis 20 minuter före 5, sa ingenting, men han hade ett sätt att se på klockan som höll på att jäkta ihjäl mig, och man vet väl hur det går, när man ska skynda sig! Som jag sa! Hade jag fått vara i fred, hade jag varit färdig mycket förr. Nu gick allt på tok! Ett par handskar sprack, och tre gånger knäppte jag klädningslifvet snedt. Men lyckligtvis måtte det ha varit fler som haft samma äfventyr, ty när vi kom in i doktorns tambur, fann vi den full af folk, men så var också klockan bara 5 minuter öfver tiden, hur mycket Gustaf än hade tittat!
Detta, tillika med de skäl som i Utskts betänk, äro anförda , bestämmer min öfvertygelse, såsom jag redan nämnt, till fördel för den allmänna valprincipen, men för att göra en öfvergång möjlig, iGo Den 24 October f. m. tror jag en modification i den syftning, sora Prosten Ödmann föreslagit, vara den lämpligaste; ty nog finnas capaciteter inora de 4 eller 5 varande eller blifvande RiksSttn, och jag betviflar ej att inom dem dugliga riksdagsmän kunna utses. Då jag nämnde 5 Stånd, så var det under förutsättning, alt ett 5:te Stånd skulle tillkomma, och jag tror det vara nödvändigt, att detta blifver ett särskildt Stånd för sig, och att icke dess ledamöter instickas uti de nuvar. Stånden, på så sätt som Frih. Hamilton anfört; ty om embetsmannapersonalen t. ex. skulle komma att representeras ibland R. o. Ad., så tror jag, att proportionen icke vore rätt bibehållen, då säkerligen bland ståndspersoner deras antal, som varit embetsman, är öfvervägande; och skulle alla dessa komma att representeras inom R. o. Ad., så skulle en alltför stor del af detta Stånds representanter derigenom bortgå. Om deremot, som här blifvit föreslaget, endast eft visst antal af denna dass skulle ingå bland R. o. Ad., så skulle åter de blifva alltför få i jemförelse med de öfriga Ståndens medlemmar. Då jag icke ämnar gå utom denna del af förslaget till vallag, så har jag nu icke mycket annat att härtill lägga, än att jag emot Const.Utskts mern. tror mig hafva skäl att göra 2:ne anmärkntr. Jag tror nemi. för det första, att åldern för de valberättigade bör vara 25 år, af skäl sorn af åtskilliga reservanter blifvit framställda. Vidare har man velat neka valrätt för dem, som utan dom och ransakning kunnat från embete och lön skiljas.
År 1815 öfverlemnade Rikets Ständer helt och hållit åt Kongl. Maj:t, att utfärda en Tulltaxa, hvilken äfven utkom år 1816, och fortfor ända till i8a3. Af detta öfverlåtande kunna inga olägenheter uppslå, emedan det blott innefattar ett correctif på de olägenheter, som möjligen yppa sig emellan Riksdagarne. Jag anhåller således om proposition derpå, att Ridderskapet och Adeln må medgifva Kongl. Maj:t, alt med högst 33^ procent förhöja afgifterne å alla inkommande varor. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Det gifves för moraliska personer, likasom för individen, vissa rättigheter, som dc icke kunna afhända sig. Till dessa räknar jag Svenska Folkets urgamla rätt, att genom Rikets Ständer allena beskatta sig sjelf vid allmän Riksdag. Denna rättighet kan icke åt Kongl. Majit uppdragas. Jag tror icke ens, med den siste Talaren, det vara så 3t>4 Den 28 Oetober e. ra. alldeles gifvit enligt Grundlagen, att Kongl. Majit äger rätt sänka dessa afgifter, enär de slå i sammanhang med Rikets Ständers öfriga rättigheter, att beskatta Svenska Folket. Herr Rosenblad Bernhard: Jag instämmer med den siste Talaren, att det icke är så alldeles klart, huruvida Konungen äger rätt sänka tullafgifterne. I afseende på rättigheten att höja tullen, kan jag icke instämma deruti, alt en öfverlåtelse af denna rättighet skulle innefatta ett afsägande af något, som Rikets Ständer icke äga rätt att afsäga sig; hälst en sådan omständighet redan finnes i Grundlagen upptagen, angående tullen på spannemål. En annan sak är, huruvida i sjelfva verket en sådan rättighet bör lemnäs, och dervid finner jag många betänkligheter. Jag skulle tro, alt man snarare borde sätta Tulltaxan högre, och lemna Konungen oinskränkt rättighet att sänka den. Vill man nödvändigt äfven öfverlemna rättigheten till förhöjning, synes den mig böra inskränkas till 161 procent. Herr Lefre'n_, Johan Pehr:
Bref d. 30 Juli 1831 påbjudna afgift till Hof-Kapellets Pensionskassa utaf kringresande skådespelare m. fl.; samt JVe 62, i håga om anställande af en Agronom för Norrbottens län. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af de uti Const.Utsk:s Mern. JM 4 anmäldte hvilande förslag till ändringar i grundlagarne. 5:te punkten, innehållande förslag till ändring i 69 § lteg.F:n, ang:de behandlingen af SlatsUlsk:s Betänk.-n uti de i nämnde § omförmäld a frågor. Hr von Hartmansdorff, Aug: Jag anhåller, att Hr Riddarh. -Sekret, måtte uplysa, huruvida de öfriga Stånden afgjort denna punkt. Sedan i anledn. häraf undert. Riddar h.-Se k re t. uplyst, att underrättelse om af de öfriga RiksSt:n fattade beslut vid pröfningen af de uti Const.Utsk:s förevande Mern. uptagne förslag till grundlags-förändringar, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde Hr von Hartmansdorff: Const.Utsk. har föreslagit, att återremissen af StatsUtsk:s Utlåt:n rör:de de i denna punkt omförmälda frågor skola försvinna. Om deraf följer, att RiksStm, vid föredragning af sådana Utlåt:n, ega att desamma med förändring afgöra, hvilket hittills icke varit fallet, så har jag icke något emot förslaget. Skulle deremot meningen vara, att Stånden blefve tvungna att vid första behandlingen af dylika Utlåt:n deröfver besluta, utan att kunna hvarken dem ändra eller återförvisa, anser jag punkten vara förkastlig. Jag erkänner att jag icke kunnat af förslaget utröna, huru sig härmed förhåller. Jag skulle derföre' önska, att någon af Const.Utsk:s ledamöter behagade uplysa mig om meningen. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Att alla frågor, som hafva afseende på allmänna arbeten, hvilka antingen af Slaten eller med understöd af statsmedel samt under offentlig uppsigt och kontroll verkställas för kommunikationernas befrämjande eller landels uppodling eller andra industriella ändamål till allmänt gagn, hänföras under en egen gemensam styrelse och ledning, vore desto angelägnare, ju mera omfånget af dessa företag vidgas. Enligt den vid Stats-Rådets förändrade organisation den 16 Maj 1840 utfärdade stadga, angående ärendenas fördelning emellan de särskilda Stats-departemenlen tillkomme det Civil-departementet, bland annat, att handlägga frågor, som afse skjutsväsendet, gästgifveriet allmänna vägar, broar, färjor, kanaler och andra kommunikationsanstalter, med undantag af postoch telegraf-inrältningarne. Alla dessa frågor utgjorde dock, genom sin beskaffenhet, en särskild afdelning af förvaltningsären - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:0 3. 5 dena, hvars mångfald och betydenhet otvifvelaktig! innan kort komme att till vexa i den grad, att deras handläggning med erforderlig drift och sakkännedom icke stöde att förena med öfriga hvar för sig vigtiga föremål, som dessutom tillhörde nämnde Departement, der ärendenas mängd så lillvext, att E. K. Maj:t deruti funne ett ytterligare skäl att under ett särskildt Departement sammanföra de deribland, hvilka angå kommunikations-anslalterna i allmänhet tillika med alla sådana af Staten bekostade eller understödde arbeten, som hade industriens befordrande till ändamål. I afseende åter å behofvet af ett ytterligare konsullatift Stats-råd är i högstberörde nådiga Proposition yttradt, att då, vid Departemental-styrelsens införande år 1840, antalet af Stals-Rådets ledamöter bestämdes lill tio, hvaraf tre utan Departement, ändamålet med dessa sistnämnde konsultativa Stals-Råds-embeten varit icke blott alt, vid inträffadl förfall för en