Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommitteens pluralitet hade derföre ansett lämpligast» att endast mäskvärmare af det enkla slag, som i medlersta och södra detarne af landet allmännast användes, hnge vid redskap för bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket begagnas. Användandet af mäskvärmarevore emedlertid ändamålsenligt, enär derigenom ved och arbete besparades, vidbränning lättare undvekes och pannornas botten ej så blottställdes för glödgning och deraf följande förstöring, som då mäsken slås kall i pannan. På grund häraf hade kommitteens pluralitet, sorn ansett mäskvärmare af denna form icke åstadkomma högre tillökning i a Verkning än 331 procent, trott sig ej böra hindra dess begagnande genom en högre uppskattning. Efter detta antagande hade pannor, försedda med mäskvärmare, blifvit i tariffen ansedda lika med enkla pannor af 33' procent större rymd, utan mäskvärmare. Äfven för denna bränvinsbränningsredskap hade kommitteens pluralitet ansett af nöden att icke allenast så noggrant som möjligt beskrifva formen» utan också att, genom bifogande till förordningen af ritningar» åskådliggöra Kongl. Majlis Nåd. Proposition, Nio 26. 21 denna beskrifning och utstaka de gränsor, hvaröfver den ej finge gå i form eller inrättning. Vid bestämmandet af ziffran för beskattningen, hade kormnitleen, sorn, på ofvanupptagna skäl, ansett omöjligt att, så länge husbeliofshränningen, för en nedsatt skatt, finge fortfara, uttaga en hög skatt af salubränningen, ej trott sig kunna föreslå den högre, än att salubränningen må, under vanliga prisförhållanden, genom sin större afverkning, och jemförelsevis mindre omkostnader, kunna, i täflan med husbehofskränningen, tillverka bränvinet med lika förmån, som denna. Kommitteen hade antagit denna ziffra lill 2 sk. banko för hvarje tillverkad kanna sexgradigt bränvin, hvadan kommitteens pluralitet uppgjort härpå grundad tariff för beräknandet af det belopp, hvilket de olika pannerymderna borde i afgift erlägga.
Sin förut yttrade öfvertygelse om ändamålsenligheten, att, mot ersättning, i penningar, till Statsverket indraga de, till vissa embetsoch tjenstemän indeldta, löneanslag. Verkställigheten inskränkes och upskjutes dock i det hela; men början göres både med räntepersedlars förvandling till ständig, en gäng för alla bestämd, penningeskatt, och med liqvid mellan räntegifvaren och indelningshafvare!). Småpersedlarne skola förvandlas lill ständig penningeskatt, och den indeldta spanmål, som räntegifvarne vilja in natura erlägga, skall kronan emottaga, men indelningshafvaren godtgöra. Hvad är det Konungen åsyftar med Sitt förslag? det har Han, i begge Sina propos:r, uttalat, nemi. att göra upbördens påföring och redovisning enklare, att sätta den skaltskyldige i stånd alt lättare kontrollera påföringens riktighet; att mindska höjningen af räntepersedlarnes lösningspris, och lindra skattebördans deraf följande förtyngning under missväxtår, att undanrödja olikheten i lefvereringsskyldighet och skattebelopp för den, hvars ränta är kronan behållen och för den, hvars ränta är indeld, samt alt förekomma det prejeri på räntepersedlarnes beskaffenhet och forsling, för hvilket den sednare räntegifvaren är blottställd. Hvad vilja de bland Rikets Ständer, förnämligast Borgareoch BondeStm, vinna, hvilka ifra för denna ändring och hennes utförande i det stora hela? — deras nitälskan var, vid sisth riksdag, så stor och sakens framgång bedrefs med så förtänksam beräkning alt dessa omständigheter sammanlagda häntyda på vidsträcktare syften, än de vanligtvis uttalade. Redan i StalsUtsk:s Inkomst-betänk., N:o 37, af d. 31 Jan. 1848, infördes ett af Inkomst-afdelnm icke föreslaget, men i Ulsk:s plenum tillagdt förbehåll, att beräkningen af indelningarnes värden icke skulle af Ständerna definitift fastställas förr, än frågan, om indelningarnes indragning till Statsverket, blifvit af R. St. slutligen pröfvad och afgjord.
Vid hvart och ett vittert alster, är den enda naturliga frågan om, hvad som der är gjordt; och således icke om, hvad det kunde vara (efter vår föreställning eller de högaste mönster), utan hvad det är. Genom tanken på allt det högre, som saken möjligtvis kunde vara, får den visserligen ett ringare värde; men den får sitt värde. Hos ett slägte, sådant som menniskornas, som börjar från intet och med alla sin styrkas stora försök stannar vid litet, måste det Ofullkomliga vara så naturligt, att det icke kan annat än finnas i alla grader och arter. Men Naturen – sjelf, eller genom Menniskans snille – gör icke något, för det, som deri felas; utan för det, som deri är eller som det har. Eken har icke rosens behag, rosen har icke ekens kraft: en sådan kritik är oändlig, men oändlig i villervalla. Ty uti Naturen är det likaså naturligt för något att vara mindre, som för något att vara mer. Alltså bör aldrig om någonting frågas, hvad det icke har? utan, hvad det har; aldrig, hvad det icke är? utan, hvad det är. Sätter en liten dödlig sig ned att skrifva, med fullt allvar eller uppsåt att skrifva det mest sanna och sköna, det mest ljufva och höga, det hans lilla verld mest värdiga, som han förmår: så är det första, som vid hans verk bör tagas i betraktan, just det, hvari hans afsigt är uttryckt. Det är omöjligt för någon dödlig, i sin krets (eller i förhållande till denna), att vilja göra en skönhet, och dock göra en fulhet. Äfven en ursinnig, fastän i en verld af vilda inbillningar, gör ingenting litet, när han vill göra något stort. Så har t. ex. Bjugg sökt det Majestätliga och Vigtiga; och funnit det på ett sätt, i sin art så både originalt och fullkomligt, att alla verldens genier förenade ej skulle kunna göra en enda Bjugg. Men allt detta är misslyckadt! ropar man. Ja! men då bör åtminstone sägas, på hvad sätt, och i hvad mening. Ty här gifvas fel vida märkligare, större, vigtigare för både vår upplysning och vårt nöje, än många dygder.
Majoren vid flottan, Riddaren af Svärds-orden med Svensksunds-medaljen, Sivert Roland Öbergs enka måtte tilläggas en årlig pension; varande till stöd härför anfördt, att framlidne Majoren Öberg, som den 28 Augusti 1851, 86 år gammal, aflidit, hade oafbrutet i 63 år tjenat Konung och fädernesland, och under sin verksamma krigarebana bevistat 1788, 1808 Och 1813 årens krig samt deltagit i 15 sjödrabbningar, derunderhan varit blesserad och fången, äfvensom att hans i fattigdom eftnrlemnade enka och 2:ne barn endast egde att ur Arméens enkeoch pupill-kassa uppbära ett belopp äf 100 R:dr om året, hvartill mannen genom ärliga insättningar under sin ovanligt långa tjenstetid väsendtligen bidragit. Hvad sålunda blifvit anfördt hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och såsom en gärd af aktning för Majoren Öbergs minne, samt med afseende derå att det ringa bidrag, hans enka från Arméens pensions-inrättning åtnjuter, ej kan anses tillräckligt för hennes eget jemte dottrens underhåll, å Allmänna lndragnings-Staten beviljat bemälda enka, Gustafva Aurora Öberg, född örnflycht, en årlig pension af 300 R:dr. 29:o.
Men lagen har dervid fasthållit den grundsats, att förlikningen skulle vara frivillig och de lemnade föreskrifterna hafva derföre till sitt ändamål endast att genom förekommande af missförstånd och otydlighet vid förlikningars ingående bereda visshet om de ömsesidiga parternas frivilliga samtycke, samt att med afseende på tredje mans eller samhällets rätt begränsa rättigheten att träffa förlikning. Det frivilliga samtycket kan härleda sig från en tredje persons, förlikningsmans eller kompromissariers medlande verksamhet; och — ehuru man härvid kunde göra en skilnad emellan en verksamhet, som har till ändamål att öfvertyga parterna om hvarderas rätt och en medlares bemödanden att öfvertala ena parten till eftergifvande af sin rätt, i hvilket sednare fäll rättvisans fordringar ej alltid tillfredsställas — så har dock lagen grundat förlikningens verkan endast på vissheten om det frivilliga samtycket, utan allt afseende på motiverna för detsamma, och dermed gynnat förliknings - af väckt motion om inrättande af för - Lag-Utskottets Betänkande N:o 28. mäns verksamhet så mycket som skäligen kan begäras. Följden har också blifvit, att förlikningsinstitutioner i åtskilliga orter uppkommit. Men gåfvan att med framgång verka såsom förlikningsman är icke alla gifven; den torde snarare få anses såsom ett sällsynt undantag. Ehvad förlikningsmannen begagnar endast de öfvertygande skälen eller äfven anlitar öfvertalningsförmågan, så fordras dock alltid hos honom en öfverlägsenhet, hvilken ingifver förtroende hos dem, som skola inför honom framlägga sina stridiga anspråk. Det ligger i sakens natur att, der en dylik förmåga finnes, der gör den sig gällande; men der den saknas, der kan den icke heller genom några lagbud eller någon organisation framkallas. Derför måste de flesta orter umbära den obestridliga förmånen, att ega lämpliga förlikningsman; och derför kan man icke i detta fäll påstå, att hvad som låter sig verkställas på ett ställe, ej bör vara någon omöjlighet på ett annat. Det är just emot denna omöjlighet, som alla förslag om en allmän organisation af förlikningskomitéer måste stranda.
Jag afstyrker således alt detta Betänk, må till Utsk. återremitteras; men skulle återremiss likväl af R. o. Ad. beslutas, utbeder jag mig att Utsk. ville taga i betraktande Gr. Lagerbjelkes förslag, och torde i sådant fall jemväl detta mitt yttrande få till Utsk. åtfölja, kleist ser jag att R. o. Ad. ville bifalla nyssnämnde förslag, utan att vidtaga omgången af en återremiss. Hr Braunerhjelm: Man har sagt, att jag medgifvit bränvinsbrännarnes rätt att tillverka bränvin, derföre att jag påstått att Utsk. för tidigt framkommit med ifrågavar:de förslag. Jag har icke yttrat något dylikt, emedan jag bestämdt bestrider, att de ega en sådan rättighet ovilkorligen. Jag hänvisar i detta hänseende till Usla §:n i nu gällande bränvins-förordning. Jag har sagt, att Utsk:s förslag kommit för tidigt, derföre att, när R. St:r skola ingå till K. M. med en underd. framställning, så bör denna framställning vara byggd på någon bestämd grund. Utsk. har antagit denna grund i den till 16 sk. förhöjda skatten på tillverkning af bränvin. Jag har sagt, att Den 1 Maj. 43 denna skatt ännu icke vore antagen, och derföre har jag påstått, att Utskis förslag kommit för tidigt. Jag har icke dermed velat säga, att icke K. M., när Han så finner för godt, eger rättighet att inställa'bran vinsbränningen. Vidare har man yttrat, att jag skulle hafva sagt, att om ett bränvins-förbud flux skulle utfärdas, komme landtbrukarne icke alt lida derigenom. Della har jag aldrig sagt; jag har endast påstått, att förmånligare tidpunkt än nu för en sådan åtgärd finnes icke, emedan man nu kan ställa sin hushållning så, att man icke är beroende af drankfodringen, och emedan landtbrukarne eger de största förhoppningar att icke behöfva sälja sin spanmål till eli alltför lågt pris. Jag har äfven sagt, att om ett sådant förbud tillkommer, så kan landtbrukaren, lätt använda den jord, som han bestämt till potatis-odling, till annat.
Föredrogos å nyo C onstitzztions-Utskottets Memorial: fljlo 73, till Preste-Slåndet, angående återremisser på Memorialet, N:o 67, med föreslaget tillägg vid 16 §. Riksdags-Ordningen. Ståndet gillade Memorialet N:o 67, till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag och lade Memo» rialet Nro 73 till handlingarne; N:o 74, till Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Ståndet, i anledning af deras återremisser på Memorialet, Nio 5o, rörande förekomne anmärkningar vid Betänkandet, rinder N:o 35, om National-Reprcsentationen, lades till handlingarne. * Från Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Stat s-Utskottets Memorial: N:o 3g6, i frågan om en militair-post till bevakning af Låne-Contorets hus i Malmö: lades till handlingarne; N:o 397, i anledning af Kongl. Maj.*ts Nådiga Remiss å Svea Hof-Rätts underdåniga hemställan om arfvodes anslag för • den person hvilken, såsom adjungerad Ledamot, biträder Hof-Rätten i Justitieombudsmannen C. L. Landius ställe, bifölls; och A:0 3c8, i anledning af väckt motion, att en del af de till Armeens materiel utaf Rikets Ständer nu å Stat anvisade 70,000 Rdr må användas till förstärkande af Gevärs-förråden, bifölls. Troi. Utdr. d19 Jan. 1835. 19 S. D.
Domstolens förhandlingar, blifvit föremål för offentlig granskning; och jag har deraf erfarit, att jag uti två af de rättsfrågor, jag behandlat, icke nog fullständigt utvicklat grunderna för min mening. Jag är skyldig att söka fylla, hvad deruti felar; och detta supplement ställer jag främst, såsom egentligen hörande till den föregående berättelsen. Den första af nämnde rättsfrågor är den, huruvida en person, som står under förmynderskap, skall förpligtas att betala den gäld, han sjelf såsom fullmyndig gjort. l)et liar blifvit anmärkt, att jag felaktigt upptagit den handlagda tvisten, såsom skulle frågan deri ej varit, huruvida den under myndighetstillstånd åsamkade gälden vore betalningsgill äfven sedan gäldenären blifvit omyndig förklarad, utan huruvida fordringsägaren bevisat, att han försträckt penningar åt den myndiga personen eller fått fordran hos honom) förrän han försattes i oimndighetstillstånd. — Så skulle jag önskat frågan verkligen upptagen i Kongl. Maj:ts dom; och jag vore ännu nyfiken att se, om sakens slut då kunnat blifva, livad det blef. Men frågan är icke så upptagen i den nådiga Domen, och krafvet ogillas icke på grund af bristande bevis om gäldens (försträckningens) verklighet; utan krafvet ogillas derföre, att skuldförbindelsen, utgifven under myndighetstillståndet och till verkligheten obestridd, ansågs, för brist i dess lagliga form (bristande egenhändighet i texten), icke hafva varit i och för sig eller redan under myndighetstillståndet gällande, och ej heller hafva kunnat blifva det genom ett af gäldenären efteråt, under omyndighetstillståndet, gifvet och med vittnen styrkt erkännande. Min tanke är, att ett sådant erkännande äfven af en omyndig förklarad person (så framt ej särskildt saknande tillförlitlighet i följd af galenskap, ärelöshet o. d.) äger bevisande kraft, samt att då gäldens verklighet sålunda var bevisad, annan grund för dess giltighet icke behöfdes; hvaremot den nådiga Domen, utan förnekande af gäldens verklighet, endast innehåller, att erkännandet icke innebar egenskap af förbindelse, såsom af omyndig person gifvet.
Jemlikt 33 § Riksdags-ordningen tillkommer det Lag-Utskottet att granska Justitie-ombudsmannens vid hvarje riksdag afgifvande allmänna redogörelse samt årliga berättelser, äfvensom hans embets-diarier och registratur samt att med utlåtande deröfver till Rikets Ständer inkomma; och hafva, för berörda gransknings verkställande, ej mindre Justitie-ombudsmannens sistlidne år utgifna embetsberättelse och bans embets-berättelse till innevarande riksdag blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet remitterade, än äfven Justitie-ombudsmannen till Utskottet öfverlemnat sina diarier och registratur för den tid, som ifrågavarande granskning omfattar. Efter fullbordad granskning har Utskottet nu att afgifva sitt utlåtande i detta ämne. Det åligger Justitie-ombudsmannen, enligt 96 § Regeringsformen och 63 § 1 mom. Riksdags-ordningen, att, såsom Rikets Ständers ombud, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, samt att vid vederbörliga domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begå eller underlåta att sina embetspligter behörigen fullgöra; hvarjemte Justitie-ombudsmannen, enligt Regeringsformens 100 §, skall uti sin embetsberättelse till Rikets Ständer utreda lagskipningens tillstånd i riket. Huru Justitie-ombudsmannen fullgjort detta sitt väcktarekall, inhemtas dels af hans diarier och registratur, som innefatta upplysning angående alla de fall, då Justitie-ombudsmannens embetsåtgärd påkallats, dels af hans tryckta berättelser, deri fullständig redogörelse är lemnad för de åtal, som af Justitie-ombudsmannen blifvit anställda. Såvidt Utskottet vid granskningen kunnat finna, har Justitie-ombudsmannen hvarken lemnat. någon i saknad af sitt embetsbiträde, då det med goda skäl påkallats, eller utan anledning användt den honom anförtrodda åklagare - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 2. 3 magt.
Medgifvande! af bränvins tillverkning under hela året kommer otvifvelaktig^ att medföra en stor hvälfning af bränvinshandteringen. De mindre bränvinsbrännarne kunna nemligen icke i täflan med de större bestå. Den första verkan af förändringen blifver nemligen ett prisfall å bränvinet, åstadkommet genom ökad tillverkning. Man har sagt att utsträckning af tiden ej behöfde medföra denna, enär man kunde inskränka den dagliga tillverkningen. Detta kommer dock endast på färre ställen att ske. Såsom grund för den dagliga tillverkningen står nemligen i de flesta fall det behof af drankfodring, som skall fyllas. Då ett ibland de skäl, som för utsträckning af tiden framhållits, varit att för den tid stallutfodringen räcker fortfarande kunna gifva drank, och ej behöfva ombyta foderordning, — ett skäl, som kan vara rigtigt — följer äfven derutaf att om för längre tid än hittills drank skall gifvas åt det antal kreatur, som landtbrukaren nu eger och för sin egendoms skötsel behöfver — och då drankqvantiteten pr dag härutaf betingas — detta, genom utsträckning till tid, ökade behof af drank måste föranleda en motsvarande ökad bränning. Att genom sådan öfverproduktion ett prisfall inträffar är gifvet; ett prisfall, som för den mindre tillverkaren gifver förlust. Han tvingas sålunda att antingen genast upphöra med tillverkningen eller att drifva denna i större skala, för att härigenom nedsätta tillverkningskostnaden pr k:na. Då nu emedlertid samma tillverkning af konsumtionen begrän O o sas, följer derutaf att ju större tillverkningen i medium för bränvin blifver, ju mera måste antalet brännerier inskränkas. Af allt detta framstår för mig klart, att utsträckningen af bränningstiden redan i och för sig måste åstadkomma en betydlig rubbning uti mångas ekonomi, hvil - Den 12 Maj f. m. 261 ken försigtigheten bjuder att icke, genom ytterligare steg i samma rigtning, brådstörta. Jag vidblifver mitt yrkande om bibehållande af det nuv:de maximum af 1,000 k:r. Gr. Sparre: Jag anhåller blott få nämna att mellan Hr Tornerhjelm och Frih.
Hade åter Fullmäktige en association att rådföra sig med, såsom förhållandet är vid associationsbankerne i England och annorstädes, så kunde de underrätta associationen, att den metalliska cassan behöfde ökas, att ett anbud skett, att man kan betala så och så mycket m. m., samt begära associationens bifall dertill. Associationens ledamöter lingö svara ja, om de funno det vara af behof. Här har man farhåga att dessa uppköp skulle kunna föranleda särskilda speculationer och att det skulle kunna tillgå så, att man pä ena hållet toge ut silfver ifrån luckan och lät betala sig derför på det andra hållet. Att hopsmälta mynt i klump, medför icke någon stor kostnad. Det är för att förekomma allt sådant, som BancoUtsk. icke har medgifvit hvarken att köpa vexlar eller depositionsbevis eller att köpa silfver till högre curs än 128 sk., eller dä det icke medför större utgift för Banken, jin som fordras för silfrets transport ifrån uppköpsorten lill Banken. Detta stadgande är såldes nödvändigt i anseende lill sättet för vår Banks styrelse; men för att sätta Banken i tillfälle att vid ett trängande behof kunna skaffa silfver, har man tillåtit Bancofullm. att, med iakttagande af säkerhet emot underslef, upptaga län. Alltså äro de icke strandsatta i afseende på ulvägarne att anskaffa silfver. Det förslag, som jag här gjort, hvilket jag vid min reservation vid betänk. N:o 29 har antydt, och som af PresteSt. nu blifvit gilladt och antaget, grundar sig derpå, att det bör vara Banken medgifvel att begagna det bästa sätt, som kan yppa sig att anskaffa silfver. Nu har man deremot velat ställa Banken under förmynderskap af köpmän i Hamburg, då det stadgas, att endast vexlar eller disposition i Hamburg få begagnas; men man får väl vara angelägen att lemna Fullmäktige rättighet att anskaffa silfret från den ort, der det kan erhållas på bästa villkor. Hr Rosenblad har sagt, att den farhåga, jag har härutinnan, delas af mången.
Herr Hjerta har vidare yttrat, att då ämnet vore af en så serskild beskaffenhet, att deruti involverade flera frågor, som höra till andre Utskotts pröfning, det derföre vöre af nöden att tillskapa ett Särskildt Utskott. Giltigheten af detta skäl kan jag omöjligen medgifva. Näppeligen göres här någon motion af vigt, som ej involverar i eller har ett fjermare eller närmare sammanhang med Statsekonomien; och skulle man för hvarje sådan motion afvika från Grundlagens stadgande om Utskotten och alltid rycka målet från dem till ett Särskildt Utskott? Man har äfven sagt, att den önskade taflan öfver Rikets belägenhet bättre skulle uppgöras och framställas af det Särskildta Utskottet. Jag haner icke någon anledning dertill och linner yttrandet innebära en föga smickrande opinion om de öfrige Ordinarie Utskotten, hvilka torde vara så väl besatte, att man af dem kan förvänta erforderlig insigt i ämnet. — Herr Hjerta har slutcligen biträdt Herr von Hartmansdorff^ förslag, att till det blifvande Utskottet lana en Ledamot från hvarje af de öfrige Utskotten. _ Åter en ny afvikelse ifrån constitutionen! Den ger icke någon anledning till dylike lån» Hos Ridderskapet och Adeln har del icke varit bru - 58o Deri 10 Felruarii. keligt, att samma person ar Ledamot i tvenne eller flera Utskott, oell detta ensamt är ett till-, räckligt skäl emot förslaget. För öfrigt under-* ställer jag Herr Grefven och LandtMarskalken j om icke, då discussionen så länge fortfarit, pro* position i frågan kunde af Herr LandtMarskalken göras. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Huruvida det kan vara constitutionelt eller icke constitutionelt, att tillsätta det Särskildta Utskott, hvarom motion blifvit gjord, det kommer att snart genom votering afgÖras.
Jag hnr; blott framställt den sanningen, att eli sådant finnes, men jag har så mycket mindre kunnat hafva för afsigt alt talu derför, som jag aldrig kant detsamma förr, än jag nyss förut hörde det af Hr Edenhjelm omnämnas. Jag är färdig alt tro hvad Gr. Frölich säger, nemi. alt detta intresse är af intet värde; men jag ber om ursägt att jag icke på något vis går öfver till ett särdeles stort intresse för Uddeholms bolag. Jag talar för intetdera intresset. Jag trodde mig blott uppfylla min pligt såsom representant, då jag önskar, att, genom en af Regeringen föranstaltad åtgärd, de enskildta intressena må undanfalla från det allmänna intresset. I öfrigt får jag förklara, alt jag för ingen del kan instämma uti Gr. Frölichs yttrade klander mot den assosiationsanda lill bolags formerande, som Hr af Wingård ansåg gagnelig och böra befrämjas. Jag anser det vara en axiomatisk sanning, att uti alla stora statsekonomiska företag medför flere enskildes förenade förmåga hastigare och kraftigare resultat, än om desse enskilde handla hvar för sig. Jag tror, alt der ligger mycket berömvärdt, i åstadkommandet af sådana bolag, som Hr af Wingård önskar mätte äga rum; och, icke annat jag kunnat förstå, har den tanken äfven blifvit delad å andra sidan, då man yrkat, alt Uddeholms-bolaget och orten, som skall draga fördel af dessa slussanläggningar, alltför väl kunde sjelfva åstadkomma densamma. Jag har icke något enskildt intresse uti saken. Jag anhåller blott, att de enskilda frågorna malte skiljas från de allmänna, och jag slutar med den vördsamma anhållan, att då Hr Frih. o. Landtm, behagar gifva oss propos. till instämmande uti PresteStts beslut, dervid måtte utsättas villkoret af föregående undersökning, som utreder hvad det allmänna kan eller icke kan vinna af företaget. Hr Lagerhjelm: Jag anhåller alt till besvarande få upptaga några punkter utaf den argumentation, som blifvit använd utaf en värd talare, hvilken i detta ämne mycket vidlyftigt yttrat sig.