Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att rättvisan fordrar, att man med ali aktning för Revisorerne, äfven äger den aktning för de Embetsverk, som äro deras granskning underkastade, att man för dessas fördömelse granskar, huruvida anmärkningarne varit rigtige. Revisorerne äro i detta hänseende endast att anse såsom actorer, de der skola uppfylla de pligter, som åligga dem. StatsUtskottet är Rikets Ständers nf\o Den 5 Mars f. m. referent. Jag vill ej undersöka, huruvida icke Revisorerne, såsom actorer, snarare Röra anmärka förmycket än förlitet, men jag utbeder mig att få anföra 2:ne exempel, huru bestämdt de missförstått Ständers beslut, hvarpå de grundat anmärkningar; ty jag bör ej kunna förutsätta, att de uraktlålit att förut taga af dessa beslut full kännedom. Bland anmärkningarne finnes, att Konungen har af besparingarne anslagit 5oo R:dr såsom löne-tillökning åt Chefen för 2:dra LifGrenadier-Regementet. Man bar ansett detta stridande mot Rikets Ständers beslut, som afslagitett hegardt anslag för detta behof. I Rikets Ständers skrifvelse om 3:dje HufvudTiteln af år 1823 säga Rikets Ständer, efter föregången recit af Konungens begäran om anslag till detta ändamål: Efter öfvervägande af hvad i detta ämne anfördt blifvit, hafva Riksens Ständer hvarken kunnat bifalla den af Öfversten Hallencreutz yttrade önskan, att ettdera af f. d. Ryttmästare-boställena Bleckenstad eller Stora Lund måtte honom tilldelas, helst Riksens Ständer anse, det afkastningen af samma boställen bör till Statsverket ingå, och att en sådan disposition altså skulle åstadkomma en minskning i Statens påräknade inkomster, eller funnit skäl, att bevilja något särskilt anslag å Stat till förbättring i Lönen för Chefen vid 2:dra LifGrenadier-Regementet.
Universiteten iiro bundna af traditioner och stadgar, och lmniigonting gjorts i det senare syftet, s&amp; iir det atminstolie icke p&amp; något iiiitiativ från statens sida. I hvad mån har antydda försuiumelser återverkat på samhallsskick och nationdanda är jn sv&amp;rt, om ej omöjligt, att säga. Af den allmänna opinionen kan dock något läras. Så klagas t. ex., att vårt politiska lif uppgir i partitvister, utan att någon af de stora frågor, som de första folkvalda riksdagarue satte p i dagordningen, blifvit lösta; att husbönders och arbetsgifvares inflytande p&amp; arbetarile förspillts och öfvergått dels i radikala partiledares, dels i hänsynslöse uppviglares hiinder; att i valrt politiska lif de stora personligheternas led glesna och att de utprägladt fosterländska Iraraktherna börja tryta, allt medan antalet af dem, som taga del i vårt offentliga lif, vare sig såsom väljande eller valda, står i jämnt stigande. Kvaiititativt, säger man, hafva saledes de krafter, som i vårt offentliga, lif medelbart eller omedelbart deltaga, ökats, men kvalitativt h a h a de försvagats. Och hvem vigar påstå att man har orätt? Men om vi salunda nödgas inför oss sjafva erkanna att vår nationdanda försvagas och att vår medborgerliga utvecklin.g, likasoin vårt politiska framätgående, äro lika med hvad man brukar kalla ap6 stallet marsch,! - ett ordspråk, som ypperligt illustreras af den nu, 2 5 år efter den första folkvalda riksdagen, pågående folkförsamlingen - s&amp; hafva vi clock ingen att att Idagra. Vi hafva sjalfva vållat vår ofärd, ty %i 7~6jkcc ingenting gjo~t for citt utbilcia medborpae .för r&amp;rt a p statssIa ' c7;. Skulden &amp; r stor och drabbar i synnerhet dem, som drefvo reformen igenom, utan säkerhet för att den skulle itföljas af nödiga itgärder i f~lknp~fostrande syfte.
Det är således blott i afseende på den, enligt min tanka, Konungen och Rikets Ständer gemensamt tillhöriga rätt, att vara vårdare af Grundlagen, som jag anser, att instructionen för Revisorerne bör öfverlemnas till Konungen att utfärdas, på samma sätt som den för Rikets Ständers JuslitiaaOmbudsman; ty jag hemställer, om denna sammanstämmelse i åtgärder kunde finnas; i händelse Rikets Ständer skulle uppdraga åt sine Revisorer att göra hvad Konungen ansåge sig ej kunna befalla sine Embetsman. När meningarne sammansmälta, så är det vigtiga ändamålet vunnit, att förvaltningen skall undergå granskning, och då Den 9 Februarii f. ni. blir äfven denna granskning fullständig. Det är visserligen i denna mening, som Rikets Ständer år 1812, med den deni ensamt förbehållne rätt att utfärda Instructionen, likväl öfverlemnade den till Konungens utfärdande. I afseende på de speciella anmärkningar, Herr von Hartmansdorff gjort mot det nu inlemnade förslaget till inslruction, torde jag blott med några ord få yttra mig. Herr von Hartmansdorff anmärker först (jvalificationen af allmänna cassör, som i det nya förslaget är utbytt mot det i Rikets Ständers förslag sista Riksdagen nyttjade uttryck af särskilta cassör. Jag tror, att, vid jemförelse med Kongl. Majrts förslaget åtföljande skrifvelse, torde meningen upplysa, att med allmänna cassör menas alla särskilta cassör. För öfrigt visar slutet af g §., som förutsätter tillkomsten af nya cassör, tillräckligt meningen. Herr von Hartmansdorff tyckes ej vilja, att någon specifieation af de granskningen underkastade cassorna bor äga rum. Orsaken, hvarföre den blifvit intagen i denna instruction, är verkligen den af Herr von Hartmansdorff förmodade, att dervid af Kongl. Maj:t blifvit följdt, hvad Rikets Ständers förslag vid sista Riksdagen innefattade. Att någon våda derigenom kunde uppstå, kan jag ej inse, i afseende på hvad jag förut nämnt, Den 9 Februarii f. m. 49 rörande slutmeningen af 9 §.
Af den 2, 5, 9, ir, i3, 16, 19, 23, 26 och 3o sistlidne Martii, innehållande: 1:0 Remisser till ConstitutionsUtskottet: Af Herr Grönhagens, Gustaf, från LagUtskottet återlemnade Motion, om ändring i Instructionen för Rikets Ständers JustitiseOmbudsman, i det afseende 44 §• Riksdagsordningen bestämmer. StatsUtskottel : Af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående anslag till förmon för Läroverken i Riket; af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Inqvarteringsbesväret; af Hr Ålunds anförande, med hemställan , att Utskottens Tjenstemän och Betjening under innevarande Riksmöte måtte vid hvarje må - 374 Den 29 Maji. nads slut utbekomma de dem beviljade arfvoden och tractamenten; och af Hr Ståhles i anledning deraf gjorde framställning, att Ståndens Secreterare, Canzlier och Vaktbetjente må af enahanda förmon blifva i åtnjutande. Statsoch BevillningsUtskotten: Af Kongl. Ma:jts Nådiga Skrifvelse, rörande BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljande år, i frågah om Heminansvärdets nedsättning i vissa Län. Statsoch BancoUtskotten: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoret till Hjelmare Canaloch Slussverks byggnad lemnade låneunderstöd. Stats-j Bancooch Lag-Utskotten: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändring och tillägg uti ansvarighetslagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, samt Directeurerne vid LåneContoren i Götheborg och Malmö.
Har man nu gifvit med ena handen, bör man väl icke få återtaga det med den andra, hvadan rättvisan mot de små, fordrar, att om §:n kan tydas så, att den medgifver fri destillationsrätt för de större, samma förmån äfven bör beviljas för de mindre. Jag yrkar återremiss. Gr. Posse: Jag har icke önskat, att alla 37,000 småpan norna skulle få användas lill deslillering och förses med kontrollörer, utan min afsigt var endast, att det skulle finnas sådane fabriker, som voro byggde på verkliga vetenskapliga grunder, och jag tror den af Gr. Lewenhaupt anlagda fabrik kan hit hänföras, hvilken fabrik, om jag icke misstager mig, K. M. oktrojerat, och det torde väl blifva svårt att uphäfva en sådan oktroj. Frih. von Kraemer: Jag kan icke instämma i den tolkning Frih. Raab velat gifva §, men deremot i den af Gr. Lagerbjelke lemnade, hvilken enl. min åsigt är ganska riktig. Om jag t. ex. anmäler mig till bränvinsbränning med 300 k:r i dygnet under en månad, men jag tillverkar det af mig påräknade beloppet under en kortare tid, så måste jag få använda återstoden af tiden lill dest il - lering af det bränvin, jag tillverkar, och då måste afgiflen härför vara inbegripen i den för bränvinsbränningen. Det är dessutom klart att derför, alt jag eger rättighet att inrätta min redskap huru jag behagar, jag icke ovilkorligen skall vara tvungen att använda hela tiden för tillverkning af bränvin, ty kan jag t. ex. under 20 dagar Den 29 April f. m. 577 dagar åstadkomma det qvantum, till hvilket jag anmält mig, eger jag val ostridigt rättighet att använda de öfriga 14 dagarne till distillering. Jag anhåller om bifall till §:n med det tillägg Hr Braunerhjelm gjort, med anhållan, att detsamma mätte blifva upläst, emedan jag tror, att många af R. o. Ad:s ledamöter npkommit på detta rum, sedan förslaget förra gången upläsles. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke finna skäl vara för handen för R. St. alt till K. M. afgifva en sä beskaffad luid. skrifvelse som den Ulsk. här föreslagit. Detta förslag innebär i dess första punkt en anhållan att K. M. måtte ”täckas låta i nåder utarbeta och för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landel pä säkrare, och mera beslående grunder må kunna så ordnas, att, vid de nu stadgade oktroj-tidernes slut, privatbankerne, utan olägenhet för det allmänna, må kunna upphöra,” d. v. s. att i st. f. de enskilda bankerna skulle Statsinrättningar uppslå som uppfyllde samma ändamål. För min del kan jag dock icke inse möjligheten deraf, att dylika statsinrättningar skola kunna uppnå detta ändamål likaså väl som privat-bankerna nu göra. Vi hafva i mänga är haft en sä beskaffad statsinrättning för penningerörelsen, nemi. R. Sl:s bank. Vi hafva äfven haft till fälle att se på hvilket ofullständigt sätt denna bank befordrat penninge-rörelsen. Det är också naturligt, alt statsinrättningar, för hvilka man mäste stadga så mänga kontroller och reglementen, icke kunna skötas så väl och med samma fördel för allmänheten som enskilda personer kunna göra det i fråga om förvaltningen af deras egne penningar. Handhafvandet af dylika statsinstitutioner mäste nemi. uppdragas åt t. f. embetsmål), som icke dervid ledas af det enskildta intresset, icke af deras egen fördel uppmanas att rörelsen väl sköta, såsom förhållandet är med enskilde banker. Vi hafva också sett huru R. Sl:s Den 9 Juni. 5 bank under långliga lider stannat på en och samma punkt, huru rörelsen stelnat i vissa former, hvilka icke rättats elter tidens kraf; huruledes, oaktadt privathanker nu snart 18 år existerat i Sverige och dessa från början af deras stiftelse gifvit exempel af en på ett beqvämt sätt ordnad pennirigerörelse, 11. Slas bank likväl icke förr än på sednare tider kunnat komma derhän alt införa en sä simpel sak som kreditivrörelse.
CJ __ S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ulskottets den 25 sistlidne November på bordet lagde Memorial N:o 374, i anledning af återremiss å 52 punkten af Memorialet N:o 301, fann Ridderskapet och Adeln för godt att lägga memorialet N:o 374 lili handlingarna och godkänna den uti 52 punkten af memorialet N:o 301 föreslagna vuterings-proposition. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Stats-Ulskottets den 2 dennes på bordet lagde Utlåtande N.o 385, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Öfverflyttning å Allmänna Indragnings-staten af de å Numer-Lotteriets stat uppförda löner och ständiga arfvoden. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banco-Utskoltets den 18 sisth November på bordet lagde Utlåtande N:o 115, i anledning af väckt motion, alt i stället för Konungens Befallningshafvandes eller domhafvandens, Kronofogdens i orten vederhäflighets-betyg för lånsökande mätte i Banco-Discont-verket antagas. S. D. Kades till handlingarna Banco-Utskottels den 18 sisth November på bordet lagde Memorial: N:o 116, i anledning af Högv. Preste-Ståndets återremisser å Utskottets under N:ris 93, 95 och 96 afgifne Utlåtanden.
M. denne makt, och således böra väl Biskoparne taga skeden i vackra handen, som man säger, och icke få vara enrådande. Jag anser således, att Utsk:s mot min motion anförda skäl äro fullkomligt underhaltiga, hvarföre jag fortfarande vidhåller densamma. Afven får jag föreslå, att Utsk. vid besvarandet af återremissen måtte föreslå R. St:r antagande af Hr Lallerstedts reservation så lydande: »att K. St:r, med åberopande af den underd. begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver elementar-läroverken, som II. St:r redan är 1848 framställde, och af den ytterligare anledn. till förnyandet af denna begäran, som upkommit genom den nya läroverksstadgan och det derigenom skedda uphäfvandet af revisionen öfver Rikets elementar-läroverk, måtte till K. M. ingå med en ny ttnderd. begäran, att K. M. måtte i Nåder upfylla den önskan, som R. St:r 147 i detta hänseende vid beviljandet af de ökade anslagen för elementar-läroverken förut framställt, samt till Rikets härnäst sammankommande St:r göra nådig framställning i ämnet», samt att detta förslag matte sättas i sammanhang med återremissen af den punkt, som angår läse-ordningen. Den först till bifall å förev:de punkt framställda propos. besvarades med starka Nej jemte åtskilliga Ja och efter sedermera gjord hemställan om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, hvarvid ropades starka Ja jemte några Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg ja nu hafva varit öfvervägande. Härvid företogs först Utsk:s hemställan i afs:de på Hr Cederschiölds under litt. A, B, 0 och D uptage yrkanden; och yttrade sig derom: Hr Cederschiöld: Jag har begärt ordet i anledn. af Hr Tersmedens yttrande, att desse punkter voro orimliga och icke sammanhang ägande.
Hon brast i skratt. Hon hade alltifrån början låtsat som om hon utmärkt väl kände till William Zimmermanns literära produktion. »Hvad vill ni jag skulle säga? Jag vet ju hur fåfänga herrar författare äro.» »Än sen? Hvem har bedt er fjeska för min fåfänga?» »Det roade mig nu.» »Och man ska' göra allt hvad som roar en?» »Ja.» »Det ska' jag komma ihåg.» De satte sig på en soffa midtför springvattnet med guldbollarne; han frågade henne om hon läst moderns bok. »Ja, naturligtvis.» »På samma sätt som ni hade läst min?» Hon skrattade; men svarade icke. »Jag köpte denhär för att ge er den; men om ni redan läst den så » han räckte den till hälften fram och hon tog emot den med en liten nick och ett ogeneradt, skrattsjukt ögonkast som tycktes säga: herregud, kan ni inte förstå att jag ljuger! Men ser ni jag är inte rädd för att tillstå det. William hade efterhand kommit att vänja sig till fröken Hagbergs sällskap så att han numera knappast kunde undvara det. Han skämtade sjelf deröfver: »Man kan vänja sig till det otroligaste», sade han till henne med en blick som just sade motsatsen och som hon mycket väl senterade. Hon hade nemligen också hunnit att vänja sig till hans jargong och hon uppfattade nu allt hvad han sade just på rätta sättet »psykologiskt, inte efter orden. Hvem frågar efter orden? Orden äro till för att dölja tankarne». Detta gaf William en frihet att tumla sig med paradoxer, som han sjelf ansåg vara grunden till det välbehag han kände i hennes sällskap. Hon å sin sida blef också dag efter dag mera intresserad af denna lek med ord, detta ständiga fäktande, som fick sin spänning deraf att hon aldrig visste hvad han menade, endast att han icke menade just det, som han sade. Han hade en vana att taga allt en bagatelle, att tala om allt med den lätt sarkastiska ton, som intet förrådde af hans egne tankar och känslor, men lemnade hennes fantasi fritt spelrum. Tiden försvann så spårlöst som den försvinner, under behagligt sommardrifveri, när den ena dagen är den andra lik.
Hon kan då fara med eder, och sålunda ha säker eskort af de ryttare som följa eder, och hvilka jag nu ställt under herr Enevald Finckes befäl. De tre fanor ryttare, som förföljt bönderne öfver en del af Tavastskogen, hvilken sträckte sig framåt i tolfmila ödslighet, hade återkommit och det var några af dem, som nu under Enevalds befäl återsändes till Åbo. Fleming hade mycket att ordna innan han kunde lemna Tavastland, och många bref sedan denna tid, bevittna hans verksamhet der. Af dem är det blott en enda liten såkallad sedel till ett bref, som angår vår berättelse, den lyder så: "Jag kan eder icke förhålla, Erik Olofsson, att min vilja är att J sägen Hans Fordeels hustru till att hon drager till Björneborg. Hon skall icke vara der mera, den onda djefvulen, för hennes praktiker som hon brukar på den förrädarens Hans Fordeels vägnar och beder henne straxt draga dädan, om hon icke vill, så skall hon dädan. Jacob Illka bekände i fjol i godtfolks närvaro att hon hafver förmanat dem till uppror så väl som mannen. Klas Fleming, Friherre till Wik o. s. v." Herr Erik jemte sitt följe anlände till Tannila, och med ett gladt utrop sprang Sigrid emot honom på gården; men när hon varsnade Enevald Fincke, som just kastade sig af hästen, rodnade hon och stannade ett ögonblick och gick sedan med sedesamma steg fram till sin far. Äfven fru Metta var snart ute för att välkomna sina gäster. Herr Erik meddelade nu hustru och dotter sin afsigt att medföra den sednare till Åbo, och ehuru tiden var kort att hinna få henne som sig borde i ordning, lät det dock sig göra. Det mesta af hennes kläder hade ock blifvit förstördt af plundrarne, men skulle väl icke heller varit nog galant för att begagnas i Flemingska huset. Herr Erik lofvade sörja för att sådant i Åbo blefve afhjelpt. "Så lemnar jag dig nu åter, kära min Metta, och med allt detta oskicket till. Huru monne du nu här kan reda dig ens med föda åt folket?"
Förordningen den 7 Junii Z. 8 samt den n Maji 1774 i motsatt händelse stadgar, samt i stöd af lagens analogis tili GifrermälS-Balkens 6 Cap. 4 15 Cap. i, 2 §. synes wara en gcnare, mindre kostsam, och saker ntwag. Den^ät Domarens beslut mistnöjde äge frihet att söka Ofwer-Domare. §ro» Den 2- November, i7Zl 2:0. Det samma synes äfwen VM underäng yngling kunna stadgas. Z.v, Samma lag, som nu gäller om laga alder till äktenskapet för Allmoge, kan ju ulsträckaS till de öfrige Folk: closter, 4:0. Utt genom hwilkcn ätgärd som hälst, till y mannder förkorna EnkorS sa kallade sorgetid, wägar för min del, jag icke tillstyrka; Behofwei af denna algard tyckes förutsätta en förlida omtanka Hos någon Enka och dest walde Brudgummen med ärbara tänkesätt och Samhällsordning löga förenlig. En Enka finnes sällan sa destituerad af Släalingar, bekante och gode grannar, att icke någon är som kan biträda wid angelägenheter af hennes hushållning Under en eller annan manad: Da wägen fran Tronen deremot frän en aflägsen Landsort plägar medföra större tidy utdrägt, Utom dest är högeligen att befara, att der kön, som warit wär BarndomS rvärdnad, ^lngdoms glädje, MandomS lättnad och Äldcrdoms flöd, skulle med blygsamhercnö nnsthag och rodnad, anse denna projecterade frihet mera för ett förolämpande än för en erkänsla, Staiidagkighet uti den ömaste förbindelse anses af ett Kön, födr för ömheten, för dest wackraste dygd: och lagstiftaren bör icke förrädq okunnighet om menniskohjertat. Frihet är dest lis och element: Men det höjer sig med skollhet öfwer en frihet, som sörmsäller hos detsamma någon brist eller mindre kraft att warda och bc gag: - i7zr
Den 11 August?. 916 tvär, en aktningswärd Ledamot af detta för en särdeles Fosterlands-kansta altid kända Ständ, öfwerlemnat til Statens hjelp det Wederlag, som åtföljer hans innehafwande Pastorat, med tttlngg at fortfara med detsamma; i händelse af transport til et annat, fast ock Wederlaget derwid more större än det han nu innehafwer. Det lärer hwarken wara eller blifwa honom sörundt, at ensam novara en rättwis löfsäng, ärkansia och hedern för en sädan upoffring, dä cn sa allmän täflan wisar sig i alla Clatzer til den allmänna dristcns afhjelpande, sä längt möjeligt är. Lika wördsamt har jag den äran föreställa Högloft. Nidderskapet och Aveln at dä jag betragtar detta Hvgwördigste Ständets BiskopsLöner, de mästa äro ansenlige, och hederligt tiltagna; i stöd hwaraf jag wördsammeligen önskade, at enär en gäng det täckes den Högste Guden hädankalla en Biffopp, Fäderneslandet dä kunde fä den ljufwa hugswalelsen at kalla Biskoppö-lönen til sig, och derefter äldsta Dom-Prosten, i framtiden kunna Biskops - tjenste» förrätta, emedan Dom-Prostar lära innehaft den graden, innan de blefwo Biskoppar och upnädde den förmänligare wärdigheten; men skulle sa hända at Domprosteri-lägenheten more för mager, kunde ju af den första indrag, ningen en Lönetilökning arrangeras, utom hwad Församlingens ömma hjertelag derjemte för honom dicterade, de där alltid sätta wärde pä at wara genereusa. Skulle detta agreeras.
någon, men jag känner kapten Björnklo tillräckligt för att dela det allmänna omdömet, att han är en verklig gentleman. VALBORG. I botten kan man ju inte säga sig känna drar inte ljuger inte! Han är ingen gentleman. En gentleman beHILMA (lugnt). VALBORG. Är det om vår blifvande svärson ni talar? Ja. Förlåt mig! Jag kommer att göra er mycken smärta men ändå! Gud ske lof, att jag fick tala i tid. Ert barn ska' åtminstone bli' räddadt! HILMA. Jag är inte skicklig i konsten att tyda gåtor. Så må det då sägas. Kapten Björnklo är VALBORG. med de heligaste band fängslad vid en annan qvinna. HILMA (mildt). fall skulle han aldrig ha tillåtit sig att begära Förlåt att jag afbryter er. Men i sådant vår dotters hand. Jag menar, om han varit fängmin af att tala, Hilma hejdar henne med en geste). Det är möjligt, att vår blifvande måg, lik de flesta män, som uppnått hans ålder, haft någon liaison derom känner jag ingenting, och vill del qvinnor inte voro så snabba med sina yn slad af lagliga märk, lagliga band. (Valborg gör heller ingenting känna men visst är, att om en nestbevis och inte så villiga att glömma allt hvad nens syndaregister i det afseendet vara betydligt mindre än det är. VALBORG. HILMA. qvinlig blygsamhet och heder kräfver, skulle män Ni försvarar honom! Ingalunda. Jag framhåller endast facta. Om ni, fröken Lindén, känner en sådan der qvinna, så säg henne, att tystnad är det enda man begär af henne, och att hon gör klokt uti att antaga erbjudas henne. Och nu antar jag, att vi talat den uppgörelse, den enda uppgörelse, som kan slut . Ack, det var sant! Fröken Hellgren är nu fullkomligt återstäld, hvarför min man och och med i dag se oss nödsakade att afsäga oss fröken Lindéns vidare tjenster. Och som det jag alldeles nyss kommit öfverens om, att vi från troligen är några små anordningar att göra i och vis inte hoppas att få se fröken bland våra gäster i qväll. (Går mot venster). Men ! VALBORG.
"Uti underdånig skrifvelse den 28 Juni 1848 (N:o 121) hafva Rikets Ständer vid sistförflutna Riksmöte anmält, att, i anseende till de olägenheter, hvilka in"om de norra orterne, såsom Norrbottens och Westerbottens län, der is låge qvar i "sjöar och åar till början af Juni månad, föranleddes deraf att, jemlikt 20 kapitlet 8 ”§ Byggninga-balken samt Kongl, förordningen den 3 September 1755, dammlucka "skall öppnas senast den 10 Maj hvarje år, genom iakttagande af hvilken föreskrift ”skulle, till skr da för enskilda, inträffa, dels att ängarne ej blefvo behörigen vattnade, dels ock att sågverksoch qvarn-egare ofta nödgades i förtid utsläppa vat"tenförråden, så att verken icke vidare kunde bedrifvas, förslag hos Rikets Ständer ”blifvit gjordt om det tillägg till åberopade lagens rum att, inom förenämnde län, ”dammluckor icke böra öppnas före den 1 Juni hvarje år; hvarjemte Rikets Ständer "i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit täcktes, för utrönande deraf, huruvida den Bih. till R. St. Trot. IS50 <?