Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom berörda tillåtelse blifva kostnaderna och olägenheterna af de sammanblandade egornes skiftande i dé flesta läll föga öfverstigande dem, som lill följd af desse egors blotta utbrytning skulle tillskyndas jordegarne, och af ringa betydenhet i jemförelse ined de fördelar, som i allmänhet genom elt laga skifte beredas, — fördelar, hvilka genom elt sådant ego-ulhyte, motionären föreslagit, ingalunda torde vara alt med lika säkerhet påräkna, helst detsamma icke, ulan frångående af den i Skiftes-Stadgan uttalade allmänna grundsats, alt deri skall ega vitsord, som skifta vill, kunde, åberopas såsom hinder mot egornes framtida skiftande, då framställning derom göres; i hvilket fall kostnaderne, i stället för att, såsom med ego-utbytet alsedt varit, blifva förminskade, kommo all i ännu högre grad, än eljest, drabba jordegarne. Efter Utskottens öfvertygelse bör, vid det af motionären förutsatta förhållande, som emedlertid högst sällan torde inträffa, det uteslutande bero på delegarnes egen pröfning och öfverenskommelse, huruvida utbrytning allenast af de spridda egorne må kunna verkställas med mera förmån, än om laga skifte de ifrågavarande hemmansdelarne öfverginge; hvadan Utskotten vördsamt hemställa, ull berörde motion icke må bifallas. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, N:o 30. 3 2 liap. 2 §. af Nils Nilsson, dels att det i nämnde §. stadgade vite mot skogs användande lill afsalu eller svedjande under det skifte pågår måtte bestämmas lill 10 procent af den otillbörligen huggna,skogens värde, och följande föreskrift §. tilläggas: »Vid första sammanträdet om skifte eller ego-utbyte å skogbeväxt mark varde det belopp skog, som en livar derå under förrältningstiden eger ärligen afbruka, af jordegarne eller, i händelse af stridighet dem emellan, af Landtmätaren och Gode Männen bestämdt.
Jag gillar de grunder, som nu äro gällande, och anhåller, det Utsk. ingalunda frångår det gifna utlåt, som anser, att öfverflödseller consumtionsafgiften icke bör såsom bevillning ånyo upptagas. Jag anhålt ler om återremiss, Hr von Hohenhausen: Jag anser olämpligt för en Utsk:s ledamot att, när ett betänk, kommer att återremitte-! ras, borttaga tiden med upptagande af de särskilda anmärkt ningarna, hvilka han kan besvara, då återremissen till Utsk, ankommer. Jag har endast begärt ordet för att, till undt vikande af misstag, närmare få förklara, hvad jag föreslagit, Den 12 Maj f. m. 45 Det liar icke varit så mycket med afseende på inkomsterna* belopp, hvilka genom en afgift på brännvinsproduetionen och genom en stämpelafgift kunde betydligen höjas, som icke mera ur den moraliska synpunkten, som jag i reservationen framställt mitt förslag. Jag ar öfvertygad, att den beskattning, jag yrkat, skall hafva sin goda följd, och äfven, att den skall lemna inkomst. Hvad tullen beträffar, kan man göra lika stort misstag der genom förhöjda afgifter, som vid andra beskattningar. Den erfarenhet, man har i andra länder, der tullen ej följes med den skarpa uppmärksamhet som i Frankrike och England, visar, att bristen i beräkningarna hufvudsakl. ej uppkommer genom lurendrejeri utan genom tullförsnillning, så att, när man införskrifver varor för 5ooo r:dr, förtullar man t. ex. endast för 3ooo. Sådant har väl äfven handt här, men andra orsaker hafva dertill verkat. Män har hos oss funnit, att när kustbevakningen blef starkare och utgifterna för densamma ökades, blefvo ändå inkomsterna större; men man vet, att ofta importen kan vara betydligt större det ena året än det andra, och detta torde äfven varit orsaken. Hvad stäinpel-afgiften på kort angår, lär den saken vara lätt att hjelpa. Jag har hort i södra orterna, att kort haft Svensk stämpel, som likväl kommit fi ån andra orter, Det är j moraliskt afseende jag framställt mjtt förslag
At iagh så i hans snaro stalp. Thz giorde ormsens sueck, Nådige herre se mildelig til migh. Quinnan bedrogh migh mz sit ordh, Aff nådennes skep, och vt för bordh. Titt bodhord iagh sent betenckte, Från tigh iag migh nedersenckte. Framdeles fölgdhe iagh kuinnonnes vilia, Förty monde iagh migh från tigh skilia. O herre benadhe migh, Förty iagh gick ey sielffuer från tigh. Iagh bidher tigh så mildeligh, Bar migh herre miskunderligh. Gudh suarar. Plict varder ey någon sönt, Och inthz gott bliffuer olönt. Tu får tig ey en väll orsakat, Förty tu haffuer fulkomnat något. Te som tilstädia och te som bryta, Te skolla alla ena pina niuta. Hon illa giorde och tu samtyckte, Förty ären i aff paradis lyckte. I himmelen eller i tessa roo, Mågen i ther ingalunda boo. Nu skall diäffuulen le ther vidher, At i varden körde aff paradis nedher. Tu skalt tigh födha mz tinom suet, Medh mykyn nödh att tu thz vett. Alt thz kön som tigh är lickt, Thz skall leffua mz sinne fickt. Tina soner skola haffua arbete, Och tiäna sigh brödh mz sinom suette. Gudh till Guam. Huad sack var thz att tu sueck mannen, Medan tu haffuer ey stalbroder annan, Fulle viste tu wäll att tu skulle honom lisa Och honom till retta wägen visa. Att han mit bodh öffuergaff, Ther till tu honom en lärare var. Tu haffuer honom kommit till en vrånghuisa, Beggias idra gärningar thz beuisa. För huilket iagh skall sättia tigh plickt, Arbete tunge och mykyt fickt. 22 Födh tin barn medh sorgh och gråått, Förty tu lydde migh icke ått. Gudh till ormen.
Han undrade så hvad det kunde vara. Han, som känner hela hennes lif och alla hennes bekanta, borde kunna gissa det, tyckte han. Det var honom omöjligt att upptäcka något annat än att Josephas bror kanske icke ville hjelpa modern, som råkat i händerna på ockrare. Men detta tyckte han å andra sidan måste vara en omöjlighet. Skulle en son kunna neka att hjelpa sin egen mor! Josephas syster är yngre än hon sjelf. Hon är visst 21 år. Hennes barndom och ungdom har varit annorlunda än Josephas uppväxtår. Den yngre systern har mycket tidigare fått se lifvets mindre soliga sida. Hon är ojemn till lynnet. Ömsom är hon öfverspänd i sin ifver efter nöjen, vill bara dansa natt efter natt och fara omkring på baler tills hon är färdig att störta, ömsom vill hon resa till Paris och bli nunna, icke af någon religiös öfvertygelse, ty hon är ateist, utan blott för att slippa från menniskorna och för att få ro; allt är så uselt, tycker hon, och hon vämjes vid all denna tomhet och halfhet. Ännu en tredje ung qvinna finnes i huset. Hon är moster (tante åtminstone) till båda flickorna och är uppfostrad precis som deras syster. Hon är 28 år, god – en fullkomlig Cordelia. Modern är visst en god men tom verldsdam. Hon håller mycket på det passande. Det kan aldrig komma i frågan att B. och Josephine skulle få träffas utan att något förkläde fins inom synhåll. Flickorna i Warschau äro lika strängt bevakade som i Frankrike. (Det behöfs nog.) Josephine får aldrig gå ut på gatan utan i sällskap med någon annan, hon har icke en gång ett ensamt rum. Språk kan hon alla möjliga och till förvåning väl. Hon är intelligent och har lätt för att emottaga, men hon är fullkomligt oproduktiv. Hon har icke något riktigt arbete att helt egna sina krafter åt. Och så är hon ofri. Hon ville så gerna resa till norden, men det får hon naturligtvis icke, eftersom Brandes är här. Hennes mors mormor var gift med en af de vid Gustaf III mord komprometterade, så att det lär flyta något svenskt blod i hennes ådror.228 Knudtzons.
Äfven om det kunde antagas, att sex klasser beväring under vanliga förhållanden vore tillräckliga, för att underhålla den krigsstyrka, med hvilken vi kunna och böra i fält uppträda, visar dock erfarenheten, hvilka stora tillgångar af folk det under ogynsamma omständigheter erfordrats, för att hålla äfven måttliga arméer någorlunda fulltaliga. Vårt försvar kan möjligen också fordra utomordentliga ansträngningar, hvilkas mått svårligen kunna på förhand beräknas, men hvilka åtminstone icke böra begränsas af den tillgång på försvarare, några få årsklasser lemnar. Härtill kommer den väsendtliga omständigheten, att det vid många tillfällen vore en stor misshushållning med tid och folk, att i vårt vidsträckta land sammandraga alla beväringsklasser från vidt afskiljda landskap till några färre punkter. Vida rigtigare måste det vara, att i de hotade delarne af landet hålla under vapen flera beväringsklasser, än i de derifrån aflägsnare. Så t. ex. kari, vid ett krig i mellersta Sverige, det icke vara skäl att från början utblotta Norrland och Skåne på framdeles möjligen der behöfliga stridskrafter, under det att i en stor del af det öfriga landet allt hvad vid arméen kan användas behöfver uppkallas. Ett befästadt Stockholm, detta vigtiga stöd för mellersta Sveriges försvar, tager också i anspråk allt hvad dess egen och kringliggande trakters befolkning kan till försvaret lemna. Knappast kan det heller försvaras, att, då Norge har sig ålagd en beväringspligt af tio år, nemligen sju år i linien och tre år i landvärnet, samt Danmark sexton år, hvaraf åtta i linien och åtta i förstärkningen, Sverige skall stå med ett mindre antal beväringsklasser, än åtminstone det med oss förenade brödralandet. - —- 20 Santmans. Lagsamt A llm. Bese.- och Ekon.- Utskottets Utlåtande N:o 5. En tillökning af fyra reser v k lasser, då dermed ieke följer vapenöfningar under fred, kan ieke eller anses såsom en ökad tunga.
Allt hvad i ämnet finnes att efterlefva, läge uti de ord, konkurs-lagens 132 § innehåller: »att borgenärerna skola kallas, offentlig stämning utfärdas och med målet vidare förfaras, »som i denna lag om annan konkurs stadgadt är.» Lagens fordran syntes sålunda, fastän icke bokstafligen utsagd, dock ej heller för någon del vara tvetydig, utan så nödvändig och klar, att man visserligen icke derom före vilse, när man noga pröfvade lagens rätta mening och grund. Till nådig pröfning öfverlemnades alltså, huruvida iög saknats att lägga Rådstugurätten till last, såsom uppenbar vårdslöshet eller oförstånd, att, emot föreskriften i 65 § Konkurs-lagen, anstånd ända till inställelsedagen med bouppteknings-edens afläggande blifvit lemnadt, och om icke, med ändring af Kongl. Hofrättens utslag Rådstufvurättens tilltalade Ledamöter borde för detta fel i Domare-embetets utöfning fällas till det ansvar, Kongl. Majit i nåder funne skäligt. Uti utslag den 11 Februari 1857 har Kongl. Majit i nåder förklarat sig finna skäl icke vara anfördt, som i Hofrättens öfverklaga de utslag kunde verka ändring. Berättelsen för år 1854 (sid. 44) upptager ett hos Kongl. Majit då fullföljdt åtal emot Domhafvanden i Botheå Tingslags Häradsrätt angående oriktig sammanläggning af straff för inbrott och första resan stöld.
S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Ex:- peditions-Utskotlets Memorial, angående uteslut; Prot. Utdr. d. 27 Juni 181#} 541 tande af åtskillige Handlingar vid tryckningen ai Bihanget till Riks - Ståndens Protokoller. Fran Hedervärda Bonde-Ståndet.'' S. D. Till hvad Expeditions-Utskottet, uti nu uppläst Memorial af den 23 i denne månad hemställt, att, till besparande i den dryga kostnaden , åtskillige serskildt tryckta och kringspridda, i Memorialet uppräknade sex Handlingar, kunde från tryckning i Bihanget uteslutas, fann Bondeg Ståndet godt lemna bifall, Protokolls-Utdrag d. 29 Juni 1818. Fi 'ån Hoglofliga Ridderskapet och Adeln'. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Expeditions-Utskottets den 33 dennes aflåtne samt den 27:de derpåföljde f. m. på bordet lagde Memorial, innefattande förfrågan om tryckning af någre Handlingar, som tillhöra Bihanget till Riks-Stån^ dens Protokoll. Från Högvördiga Prest-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Expeditions2 TJtskottets Förfrågan N:o 217, om tryckning af några Handlingar, som tillhöra Bihanget till IiiksStåndens Protokoll. Nu 218. Uppläst oell godkänd hos Saint], Riks-St. den 2 Juli 18* S Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Nådig Proposition om Gö - IhiihrJilnlr.i Skrifv elser'. tha Kanal-Arbetets fortgång och befrämjande.
Herr Grefve Taube har jemväl, af ofvanuppgifne skäl, eller för att bereda rättegångars skyndsammare afgörande, föreslagit, att den i 8 § af expeditions-taxan meddelade föreskrift att vid stads-domstolar protokoll för h arje rättegångsdag må utfärdas till den, som är skyldig att expedition uttaga, borde utbytas »mot det äldre stadgandet, att protokoll vid Rådstufvu-rätter icke måtte särskildt för hvarje dag ulskrtfvas, utan parten sådant begär,» och hvarom i sådant fall anteckning skalle ske på första sidan invid anteckningen om lösen. Något äldre stadgande, hvarigenom det varit éxpeditions-hafvande vid stadsdomstol förbjudet att för hvarje rättegångsdag utskrifva protokoll till den, som hade skyldighet att lösa detsamma, ehvad han begärt det eller ej, känner Utskottet icke, och att sådant förbud icke heller varit åsvftadt i 1821 års taxa, finnes af den deri förekommande föreskrift, att expeditioner och handlingar i alla mål vid Domstolar i städer skola inom tredje dagen efter handläggningen skriftligen utgifvas. Motionärens uppgift om tillvaron af ett äldre stadgande härutinnan, synes härleda sig från oriktig uppfattning af hvad som förekommer i nyssnämnde taxa derom, dels att vid Häradsrätt dom med rubrik ej finge utfärdas, utan skulle protokollet, derest parten det ej särskildt för hvarje dag begärde, i ett sammanhang med domen eller utslaget utskrif vas, dels att Kämners-rätts dom ej skulle annorledes än i sammanhang med proto kollet .utfärdas, såsom för Härads-rätt föreskrifvet vore De särskilda rättegångsdagarne vid stads-domstöiar äro äfven jemförlige med tingen ä landet, och uppskof från den ena dagen till deri andra meddelas vanligen antingen för fullgörande af något partens åtagande elier af någon Domstolens föreskrift, eller för afgifvande af slutliga. på föregående förhandlingar grundade, anföranden.
Den som icke vill begagna sig af den fördelaktigaste proportion i detta afseende, den må då begagna en sämre och betala lika skatt i alla fall. Huruvida just \ af diametern är den rätta höjden folden ändamålsenligaste konstruktion af pannan, det förstår Frih. Raab säkert bättre än jag, och jag vägar icke yttra mig derom; men att något i detta afseende må bestämmas, det anser jag vara riktigt, af de skäl, som Frih. Raab anfört, nemi. att man bör komma till en beskattning, proportionerad emot den afverkning, som pannorna förmå att åstadkomma. Om pannans höjd, i jemförelse med diametern göres allt för liten sä har det säkert någon ofördelaktig följd med sig, i afseende på redskapets hastigare förbränning, och äfven, såsom jag tror, pä bränvinets egenskap, emedan detsamma derigenom gerna blifver hvad man kallar vedbrändt; men jag har icke nog erfarenhet för att yttra mig om dimensionerna, utan refererar mig i delta fall till Frih. Raabs anförande. Frih. Raab: Om man kastar ett öga pä de tabeller med hvilka prof. Pasch beledsagat komitéens för bränvinslagstiftningen förslag, så linner man deraf att bottenvidden i pannan har så betydligt inflytande på afverkningsförmägan, sä att t. ex. då en panna, som har höjden 1 emot bottenvidden 4 afverkar 456 kannor, så afverkar en panna, med samma pannerymd men med en bottenvidd såsom 8 emot höjden 1,604 kannor således omkring 40 procent mera. Detta är den ledning som vetenskapen lemnar för bedömande af denna sak. Dessutom får jag erinra om hvad som är ett factum, alt dä i Skottland beskattning gjordes efter pannerymden så tillverkades med kannors pannor ända till 480 kannor bränvin i dygnet, hvilket tyckes vara alldeles en orimlighet. Det ligger klart att man verkligen kan genom ökande af pannornas vidd emot dess höjd ofantligt utsträcka afverkningen, men det beror på huru hög skatten är om det kan löna sig, ty det är klart alt man förlorar både genom redskapens slitning och i produktens värde; så att det sker icke med en låg beskattning, men det skulle ske med en högre.
Krono»jordens försäljande till beständig ägande rätt är en inkräktning pä efterkomma», demas rättigheter, en minstning af deras tillgängar, als Ocr: -r6 Oec^nb.-r. att ca, .7 och s..7!. r ,.1aN>, ffadar tch:av? / o 7), .-07: !!! i.st-7. ?ch ! :7 ;o!d bttr. k r-U^l - 7..'! 7 .7.) ch70.— :7-::;l7 i.','! 7s.'.ttv70jar0rtt, os kt! ! ^ v ' :wch7v !.)-.! 0.-7 U w: .->".- k.', beq >a»a den, af -. 7- ^-7 pa !.'77;''7 ^ > - , ! si7'c>' sorchl gas, sa :> j-> > ror. desi r st bäst kunna d« stvaras. Gr c.-, hchnttsts -c.s tornNö-r.-» os sin grönstjard h,7. ili^obisin' i dil sicka »n simad drn js'ol:k siaiw«. y7! -'vi, -ä!u > !vv 77:i d 'na jord w r skak!!»'-) '->:: cnbctt .'ckjsM; upkur,-!!. I rnr.-t as Sta« trns rrä-7-,i har således än-iu K sno >-.'r. e-i urgje-kr någon ea-utckig lvstnad sdr.Dst; behof.
Sedan jag en liten stund setat samt uppgjort min liqvid med bonden, men af inquietude ej trifdes att sitta stilla, reste jag mig åter, upphöjde med skrufven i messingsstaken den i pipan med en lång veke brinnande ljusstumpen, och spatserade derefter fram och åter på golfvet. – Ond i mitt sinne på allt som omgaf mig, och förnämligast på den rökande herrn, hvars sura pipa fräste af tobaksolja, stadnade jag snart midt för honom med båda armarna satta i sidorna, och yttrade: du har en så infam tobak att det vore bättre du sparade den att röka ut Ryssar med! (jag vill minnas att Ryska Tartarerna, i anledning af deras heliga skrifter, hysa så stor fruktan för tobak, den de tro djefvulen lärt Noak röka, på det intet annat än ohyra skulle trifvas i arken, att de mangrant fly ur sina hus så snart någon der påtänder en pipa.) ”Du kan du vara sjelf,” yttrade den förfördelade, förmodligen så kallade Stallmästaren, strök sig om sina bruna mustacher och reste sig ur sängen. – ”Jag har intet druckit brorskål med dig,” fortfor han och tycktes vilja komma mig på lifvet, då i detsamma dörren öppnades och den förr omnämnda lakejen inträdde, med helsning ifrån Hennes nåd, att hon ej toge emot så sent på aftonen, hvarföre hon gifvit order att jag skulle visas till mitt rum, dit lakejen tillsade mig att följa sig. Vi åtföljdes i bredd (lakejen gick till och med på högra sidan) från drängkammarbyggningen till en midt öfver stallgården belägen flygel; der lemnade min ledsagare mig vid porten, medan, som han sade, han skulle befalla ljus ur köket.
497 djupa forskningar i ämnet, gifva styrka ät mitt anförande, så vil! jag nämna, att benämningen civilt äktenskap, till motsats mot det uniforma prest-äktenskapet, härleder sig frän den nyare tidens tolerans, hvilken bär aktning för olika öfvertygelser, sedan den stränga vidhängsenheten vid den katholska kyrko-enheten alltmera sjunkit, och erkänner naturens förhållanden såsom grundvalen för de verldsliga institutionerna, bildande en återgång till den apostoliska tidens sanna uppfattning, der det borgerliga eller civila äktenskapet aktades såsom det enda rätta. Detta visar 1 Cor. 7.10. 11. 12. 13., der det fullkomliga erkännandet af civil-äktenskapets giltighet och dess karakter som institution, bringar till klarhet den ståndpunkt kristendomen redan ifrån dess aldra första begynnelse intog. Äktenskapets yttersta och egentligaste substans och väsende, är kontrahenternas intima, innerliga och hemliga förbund, påbegynt, fortsatt och fulländadt utaf redliga hjertan, hörsamma utaf naturens som nådens gemensamma, alltid öfverensstämmande, hvarandra förklarande lagar. Detta det hemliga äktenskapet, naturens äktenskap, har ingen annan egentlig notorietet, än barnafödelsen. Detta är naturens, och således kristendomens rätta äktenskap, sammanlänkadt af Gud genom troheten, och i kärleken, hvilka äro hemliga ting för verlden, tills de uppenbara sig genom frukterna i gerning och sanning. Ett kärlekens hemliga äktenskap, till motsats mot det uniforma kyrkoäktenskapel, har till sitt enda och egentliga fundament — naturen. Kärlekens samvetsenliga ansvar inför Gud, är dess ledstjerna för lifvet, och har detta äktenskap i alla tider varit erkändt och vunnit legitimitet, till och med under den klerikala orthodoxiens strängaste tider. Det är äfven kristendomsenligt, och i sin uppkomst det enda rätta, ty kristendomen har till uppgift, att till en sann trohet förnya och gifva kraft åt naturen i dess sanna frihet, ej att binda den i formalismens fjettrar. Kristendomen känner icke något socialt äktenskap, den känner endast naturens äktenskap som är kontraheradt i kärlek. Och, sorn Gud är kärleken, så är han detta äktenskapets rätta upphof.
Härvid får jag upplysa, att då Truppens sjukvård under Öfningsmöten och Mönstringar samt marchen dit och dän, enligt Författningarne, åligger Rust-och Rotehållare, samt Kongl. Maj:t och Kronan vid MötesPassevolancens ingående åtagit sig denna förbindelse, följer äfven derafPassevolaneeVerkets skyldighet, att alla dertill hörande 47 H. 6* 84 Den 26 October f. ra. utgifter bestrida, och hvartill fordras ej allenast Läkare-tillsyn och nödige medicamenter, utan äfven erforderlige sjukhus och sjuk vårds-persedlar. Det har blifvit anfördt, att portionsprisen kunde förslagsvis antagas till 8 sk. Banco. I anledning häraf får jag upplysa, att då de vid offentliga Auctioner under sednast förflutne 5 år erhållne portionspris sammanläggas för alla Regementerne, och medium deraf tages, utgör en portions värde iof sk, hvartill kommer den i FältStaten beslådde £:dels portion, eller så kallade Tobaksskillingen, som utgått med 1 skilling kontant och en half jungfru Bränvin, värd omkring 6 r:st., då hela portionen utgör omkring 12 sk. B:co. Slutligen har äfven blifvit anmärkt, att Pavilloner blifvit å vissa större Öfningsplatser uppförde och möblerade på PassevolanceCassaus bekostnad, samt Drottningberget å Ladugårdsgärdet planeradt. Härvid får jag upplysa, att icke en enda skilling blifvit till dessa ändamål af Rustoch Rotehåliarnes årsafgifter använd. Hvad härtill erfordrats, bar blifvit bestridt af den ränta, som influtit, då Passevolance-medlen blifvit utlånte emellan de tider de till sitt ändamål skulle användas, och hvarå Rustoch Rotehållare ej kunna äga något anspråk, emedan års-afgif'en af Rikets Ständer vid 1812 års
I anledning häraf och med ledning af de öfriga Handlingar Eders Kongl. Maj:t till Riksens Ständer öfverlemnar, hafva Riksens Ständer tagit detta mål under pröfning; och hafva deröfver stadnat i följande beslut: att bifalla interessenternas ansökan i afseende på praemierna, dock på det sätt, att i stället för exportations-prsemier till högre belopp för det qvantum Stenkol, som skulle utföras än för hvad sorn afsättes inom Riket, må beståa till verknings-praenner å 6 sk. Banco för hvarje tunna Stenkol, sorn ifrån den vid Grufvan belägne Höganäs hamn afsändes, vare sig uteller inrikes, hvilka prasmier för den af Interessenterna uppgifna qvantiteten af 120, 000 tunnor komma, att utgöra lika summa eller 15,000 Ridr Banco årligen, som efter de föreslagna beräknings-grunder, såsom exporta* tions-prtemier, erhölles. Henna förmån hafva Riksens Ständer medgifvit för fern år, ifrån och med 1816 till och med 1820, då Riksens Ständer komma i tillfälle att sig deröfver vidare utlåta; och bör, på sätt de af Eders Kong'. Majit Ven 29 Juli. 477 Maj:t Nådigst tillförordnade Comiterade hemställt, controll föras öfver Stenkols-afsättningen och utförseln från Höganäs hamn, samt Tullen för inkommande Engelska Stenkol oafkortad tillfalla Staten och gå till ersättning för dessa tillverknings-praemier, som, inom den nu bestämda tiden af fern år, icke torde kunna komma att berörde tullinkomst öfverstiga. Hvad åter angår det af Interessenterna sökte Penninge-Eån, hafva Riksens Ständer dertill ej funnit någon tillgång, emedan inga odisponerade fonder, sorn tillböra Statsoch Riksgälds-Verken finnas, att i sådant ändamål anvisa: hvilket allt Riksens Ständer .härmed i underdånighet få tillkännagifva. Riksens Ständer framhärda med djup unr dersåtlig vördnad, trohet och nit Stormagtigste Allernådigste Konung!