Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Bonde-Ståndet har Iliksdags-fullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län, uti motion som blifvit till Utskottet öfvcrlcinuad, gjort framställning om beviljande af en årlig pension å 1,500 Ralr åt Öfverste-löjtnanten m. m. Jolian Gustaf Hjerta; — men då, enligt hvad upplyst är, bemälde Ofverstelöjtnant numera aflidit, torde Rikets Ständer finna, att denna motion förfallit, 24:o. Till Utskottets handläggning är vidare från Ridderskapet och Adeln remitterad en af Friherre C. JI. Leuhusen väckt motion, deruti förmäles, att Direktionen öfver Arméens Pensionskassa, på grund af Kongl. Brefvet den 12 Maj 1857 och 65 § i Reglementet för Arméens Pensionskassa, förklarat sig icke kunna till pensionstagare utbetala förut innehafda pensioner för den tid pensionärerne åtnjöte aflönings-förmåner, uppgående till 3,000 R:dr Riksmynt årligen. Nyssnämnde § af Pensions-reglemcutet, hvars ordalag vore i närmaste öfverensstämmelse med Rikets sist församlade Ständers, jemlikt förberörda nådiga Bref, afgifna yttrande i fråga om vilkoren vid den nya pensions-regleringen för Arméens embetsoch tjenstemän, innehölle likväl: ”att pensionsberättigade delegare i Armöens Pensionskassa, sorn hädanefter erhåller civil eller annan tjenst med aflöning på Ri”kets stat eller ock uppföres på allmänna lndragnings-staten, eller på annat sätt ”af Staten pensioneras, icke är berättigad att, så länge han innehar sådane aflö”ningseller pensions-förmåner, som uppgå till Tretusen R:dr Riksmynt, åtnjuta ”den honom från Arméens Pensionskassa tillkommande pension, deras rätt likväl ”oförkränkt, hvilka redan innehafva pension i nämnde kassa och, såsom nu anställde i civil tjenst, framdeles kunna tillträda pension å allmänna Indragnings”staten.
Stats-kontoret, som, efter granskning af dem, utarbetade och Kongl, Maj:ts nådiga pröfning underställde de anbefallda nya räkenskaps-formularen, hvarigenom sålunda full likstämmighet kunde beredas i sättet för redovisningen vid alla förvaltningar från dess lägsta till dess högsta delar; kunnande Revisorerne, i sammanhang härmed, ej återhålla den önskan, att alla statens räkenskaper måtte komma att uppställas efter kalender-år. Då, såsom ofvan nämndt är, nytt formulär fastställdes för landsboken, förordnade Kongl. Majd, i sammanhang dermed, att vederbörande skulle åt de i landsböckerna förekommande äldre balanser egna den utredning och handläggning, hvarigenom desamma måtte blifva till slut befordrade. Efter hvad Revisorerne inhemtat, qvarstå dock i flera län, enligt landsböckerna bifogade special-räkningar, äldre poster, en del till högst ringa belopp. Exempelvis kan nämnas, att inom Götheborgs och Bohus län balanseras från äldre år, under titel »öfverlevereringar», en mängd dylika poster, deraf de flesta å blott runstycksoch skillingtal. Revisorerne hemta deraf anledning till den framställning, att sådana äldre balans-poster, hvilka ej öfverstiga ett visst mindre belopp, borde efter någon bestämd tid, t. ex. 10 år, få i räkenskaperna afskrifvas. För öfrigt har vid granskningen af sistnämnde läns landsbok förekommit, att för utbetalningen af den pension, 600 R:dr årligen, som, genom Kongl, brefvet den 20 Januari 1824, blifvit i nåder tillagd Dykeri-kommissarien O. J, Westbeck, emot vilkor, att han icke — 173 allenast hvarje år skulle undervisa och tilldana fyra elever i den af honom uppfunna konsten att verkställa bergningar å djupet, utan ock till trycket befordra en fullständig beskrifning å berörde konst med alla dertill hörande ritningar, annan verifikation icke finnes räkenskapen bilagd, än WesJ|)ecks qvittenser å de qvartaliter ,uppburna medlen; hvaremot bevis, att berörde undervisnings-skyldighet af Westbeck fortfarande fullgöres, saknas, likasom upplysning om det föreskrifna arbetet blifvit utgifvet. Norrbottens liins arbetshus-fond.
Derjemte hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit, med afseende på Rikets Ständers vid förra Riksdagen gjorda framställning i fråga om salpeterväsendets ordnande, täcktes hos Rikets nu sammanträdande Ständer föreslå: att, emot det att salpeterfonden, sådan deu vid 1866 års utgång, efter afslutad hufvudbok, befinnes, till Rikets Ständers disposition öfverlemna», Rikets Ständer i stället måtte på Riksstatens 4:de hufvud titel, såsom ordinarie anslag, till »Salpeteruppköp» uppföra ett förslagsanslag af 110,000 rdr, att Irån 1867 års början utgå samt användas till förefallande dylika utgifter, hvilka förut bestridts från salpeterfonden; äfvensom att Statsverket ölvertager fondens nuvaiande eller i följd al indragningen blifvande expektans , pensionseller indragnings-stater. Härefter torde Eders Kongl. Majit vilja taga i Nådigt öfvervägande, huruvida Komitén för salpelerärendena må kunna upphöra och befattningen med den återstående salpetertillverkningen inom riket, tillika med salpeteruppköp, må öfverflytta» på Arméförvaltningen. Diverse anslag. Ridskola. — Så väl vid 1856—1858 års, som vid 1862 och 1863 års riksdag, har Kongl. Majit hos Rikets Ständer gjort framställning derom, att medel måtte anvisas för inrättande af ridskolor, hvarest det vid kavalleriet och artilleriet - Bil. N:o 5 a. till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, ont Statsverket 1865. 89 riet äfvensom vid Generalstaben inträdande befäl kunde ega tillfälle att förvärfva nödig färdighet i ridkonsten, och der äfven passande elever skulle kunna utbildas till beridare och stallmästare vid regementena. Vid förstnämnda Riksdag föreslog Kongl. Majit sådana ridskolors tillvägabringande i Malmö och vid Stömsholm; men vid sistförflutna Riksdag inskränkte Kongl Majit förslaget till endast en ridskolas inrättande på det sednare stället.
Detta har äfven skett år 1839, genom de från Kongl. Krigs-Kollegium levererade 30,543 Rdr 12 sk. x rst.; hvaraf det bristen öfverskjutande beloppet tillgodokommit 3:dje Hufvudtiteln för år 1839 med 802 Rdr 4 sk. 10 rst.; men ytterligare hafva å samma Hufvudtitel uppstått brister: år i838 med 34.597: 16. 11. „ 1829 „ 27,516: 35.. 5. så att sammanräknade bristen vid sistnämde års slut utgör .. 62,1x4: 4- 4- b) Till följd af Kongl. Brefvet den 11 Aug. 1837, hvarigenom Herr General-Löjtnanten m. m. Lorichs förordnats till Ordförande i Kongl. Krigs-Hof-Rätten, med åtnjutande af ett arfvode, 100 Rdr B:co i månaden, hafva, under åren i838 och 1839, af denna Titels besparingar utgått 1,200 Rdr hvartdera året. c) — 17 c) För tillförordnade Presidenten i Kongl. Ki igs-Kollegium hafva, under hvarcdera af revisions-åren, utgått af Lesparingarne 2,000 Rdr, hvilket blott antecknas, enär frågan om anslag lör detta embetes förvaltning är öfverlemnad till Riks-Rätten. d) Staten för Generaliletet, 54,700 Rdr, bar öfverskridits år i838 med i36 Rdr 31 sk. 2 rst., som anvisats till utgående af besparingarne, ehuru några sådana, på sätt ofvan nämdt är, egentligen icke funnits; men år 1839 har en besparing af 1,5.82 Rdr 16 sk. 10 rst. å nämde Stat uppkommit. e) Uti 1839 års Revisionsberättelse är anmärkt, att Majoren C. M. Montelius fått sig tillagd en gratifikation af 600 Rdr årligen i flera år af anslaget till oförutsedda Militärbehof.
0111 en hos afdeliiingen deponerad inteckning genoni iinclerlhten förnyelse skulle förfalla, ersiitter Stockliolins Eiiskildic Bank cliirigenoin uppkomrilen skada. Förvnringsufgift: 50 öre för &amp; r pr 1,000 kronor af depositionens värde, dock ej under två kronor. Laderplastik. Alla slags verktyg för laderplastik säljas billigast hos PER FROM, Stockholm, 26 M2i~fer8amnazc.eZ8gata~ 26. OBS. Slcxnr, knifvar och skridskor slipas. ianolektion gifvas af underteckiiad, elev af fru Dina Edling och fröken Sigrid CarlKommendörsgotan 39. lieim-Gyllensköld. A n n a Åfe~dt. af ylle och bomull, Linnegarn f Almedahls till fabrikspris, Kostymgarn, Mattvarp CrQmef Wgadt Fiskegarn till Gardiner; Fislrredskapsgarn, Vätskedar m. m., allt till lagsta priser AXEL HINDERSONS Garnbod, H i i t o &gt; * g e t 13. Fzlinl: G.dtgutccn 18. A P~ * edrikn-~~ * emer-P6~ * bz~zdets. (etablerad 1860) 46 48 Vesteriangpatan Försäljningslokaler: n e d ~ a hotten, 46 48 e$ %, två och t w tr. upp STOCKHOLM. Observera! Genom direkta förbindelser med inocli utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda i ofvaooämda artiklar bättre och billigare än någon an/ genom naii och torde en livar genom besök i mina lokaler eller reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver1 i i i. tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar. Viktor Rydberg och 80-talet s ungdom. Åren skola flyta som förr och alltjämt spegla nya bilder. E n ungdomssyn skall stå kvar i min sjal: villan på den lilla kullen mellan Djiwsholms susande trädkronor.
Således tror jag att om icke Hr Thams motion mellankommit, hade Regeringen tvifvelsutan i sitt förslag uptagit denne tjensteman till samma pensionsrätt som blifvit för Landsh:ne föreslagen, på den grund att hans embete är fullt jemförligt med en Landsh:s embetsbefattning och måhända i flera fall af vida kinkigare och bekymmerfullare beskaffenhet; och anser jag det vara så mycket mera skäl härtill som man icke bör lemna ur sigte det förhållande, att han utöfvar sitt embete på en plats, der klimatet är af högst menligt inflytande på helsan för hvarje person som är född i Norden och sedan förflyttas för en längre tid till denna ort, hvaraf blir en naturlig och klar följd att när Guvernören en gång, då hans pensionsålder inträder, ifall han lefver så länge, återvänder till fäderneslandet, är hans helsa, jemförelsevis med deras hvilka framlefvat sin tid här i fäderneslandet, så försvagad, att han måhända just för den skull är mera förtjent af Statens välvilja än andra Hrr embetsman. Jag tillstyrker således vördsammast att Hr Thams motion måtte af R. o. Ad. godkännas. Hr Prytz: Den åsigt jag förut yttrat att nemi. det var fullt skäl anse Guvernören på S:t Barthelemy stå i jembredd med våra Landsh:r stöder jag på hvad Utsk. sjelf anfört eller att K. M, i sin Nåd. Propos. till R. St:r vid föreg:de Riksdag förklarat att Guvernörs-embetet på S:t Barthelemy, »som i sig förenade både militär, befäl, civil, administration och diplomatiska göromål kunde anses jemförligt med K. M:s inom Riket varande Befhides embeten.
Oct. 3 A. P. 171. — angående ett tillägg uti nu gällande StorskiftesFörfattningar. Oct. 2 A. P. 171. — om undsättning för sådaXie Jordbrukare, hvilkas växande gröda skadas af frost eller hagel. Oct. 2 A. P. 171. — i anledning af Konungens Proposition, om StatsVerkets tillstånd och behof i hvad den rörer Allmänna IndragningsStaten. Oct. 2 A. P. i83. — med anhållan alt Riksens Ständers beslut, angående Capitations-, Fyllnadsoch Öfverflödsafgifterne, måtte genast kungöras. Oct. 2 A. P. 235. — i anledning af Konungens Proposition om årlig pension till f. d. Landshöfdingen m. m. Hans Järta. Oct. 2 A. P. 235. — i anledning af Konungens Remiss på RiksdagsFullmäktigens för Hernösands Stad ansökning, angående Landshöfdinge-Residence» huset derstädes. Oct. 2 A. P. 235. 134 Expeditioner lill Konungen, Riksens Ständers, 1 anledning af Konungens Remiss på Eefälhafvarens för Konungens Lifoch Hustrupper Memorial, rörande anslag lill reparationskostnad å Svea LifGardets Cassern. Oct. 2 A. P. 235. — i anledning af verkställd granskning af Wadstena KrigsmanshusCassas räkenskaper. Oct. 2 A. P. 235. — i anledning af den vid innevarande Riksdag verkställde granskning af Allmänna MagazinsXnrättningens förvaltning. Oct. 2 Å. P. 236. — i anledning af Konungens Remiss uppå Consistorii i Calmar underdåniga anmälan, rörande det vid sednasle Riksdag beviljade lånebiträde för uppbyggande af ett Gymnasiioch Skolehus derstädes m. m. Oct. 2 A. P. 203. — i anledning af Konungens Remiss uppå f. d. Handlanden Bergs ansökning, i afseende på liqvi deran det af dess skuld till Götha CanalBolags f. d. DiscontVerk.
Kollegierna icke skäl att understödja sökandenas i berörda hänseende gjorda anhållan. Hvad åter anginge den sökta löneförhöjningen för ifrågavarande slags tjenstemän, så förekomme härvid, att aflöningen för dem vid löneregleringen upptagits till ett jemförelsevis ringa belopp, af skäl, dels att desse tjenstemän vore på de flesta ställen nära nog sjelfskrifne ombud för orternas invånare vid Länsstyrelserne och äfven i högre instanser samt kunde deraf hemta åtskilliga bi-inkomster, dels att de i allmänhet blott en kortare tid vid sina tjenster qvarstode, innan de till mera indrägtiga platser befordrades, och på enahanda skäl ansåge Kollegierna sig icke heller nu böra sökandenas anhållan i denna del förorda; hvadan Kollegierna i underdånighet hemställde, att ansökningen såväl i fråga om 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 76. tillökning i antalet af meranämnde tjenstemän, som rörande förhöjning af deras löner icke mätte bifallas. 2:o. Om. förbätKongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Blekinge län underdåniga skrifvelse af träde isneviiden 11 Augusti sist! år, deruti öfverlemnats en af Kronofogden och Häradsskriftwfögdar och ^aren i Bräkne och Listers häraders fögderi J.
En timme därefter stannade vagnen framför stationshuset, och hon steg af. Hennes figur var ännu ungdomligt smärt, snarare spenslig än fyllig. Hon gick ut på perrongen. Den var öde och tom. Några godsvagnar stodo som sofvande djur, orörliga på det yttersta spåret. Utanför en vaktstuga satt en stationskarl, klädd i blårandiga sommarkläder, också han utan tecken till lif, lik en hinduisk afgud utanför sin pagod. Svalorna susade genom luften, ut och in i de bo, som de byggt sig under stationshusets tak. Ännu skulle det dröja mer än en half timme innan tåget kunde vara framme. Alfhild Johnson gick in i väntsalen. Genom dess fönster, som vette utåt vägen, såg hon den lilla korg-trillan från Aspinge köra upp till trappan, med betjänt på hundsvotten. Unga baronen släppte tömmarne och hjälpte sin syster ur vagnen. De kommo in i väntsalen. Gerda du Camp var nu en ståtlig ungmö på nitton år, så utvecklad, som en mogen frukt. Hvarje blodkärl tycktes fylldt i hennes kropp, och hon förde sig med utsökt behag. En smula högdragen föreföll hållningen, liksom ansiktets uttryck, hvilket fick sin prägel af näsans hårda böjning. Ögonen voro mörkbruna, håret glänsande svart, benadt midt öfver den låga pannan. — Hon hälsade med en stel böjning på hufvudet, men stelheten försvann, så snart hon började tala. Hon talade lifligt, och hela ansiktets uttryck förändrades därvid: »Jag kunde inte styra mig hemma, när jag visste, att Mia skulle komma Jag är ju hennes bästa vän.» Det flög en skugga öfver Alfhild Johnsons ansikte; det var som om hon funnit en hemlig förebråelse dold under de alldagliga orden. Men hon svarade med ett småleende: »Jag vet, det skall glädja Maria att se sin bästa vän här.» »Det hoppas jag också. Därför bad jag min snälla bror låta spänna för, och så följde han själf med, för sällskaps skull.» Hon klappade sin snälla bror beskyddande på skuldran, och han steg nu fram, hälsande med den fjäderprydda hatten i hand. Han var af medelhöjd och väl proportionerad. Den gröna jägardräkten med blanka knappar satt ledigt på hans breda axlar och slöt sig tätt kring hans midja.
Om nu det icke kan bestridas, att ju den äldre brodern må kunna hafva erhållit någon fördel genom den ökade styrka, som bolaget vunnit genom den yngre broderns nptagande deri, så måste dock medgifvas, att den vida öfvervägande fördelen af föreningen kommit denne sednare till del, enär lian fått räkna sig till godo ej allenast förmånen af den äldre broderns redan under en lång tid i utlandet kända och aktade namn, utan äfven hälften i bolagets vinst, ehuru han deri insatt endast ett obetydligt kapital i förhållande till den äldre broderns. Jag antager att den yngre brodern fordrar den ena eftergiften efter den andra uti de modifikationer, som bolagskontrakt till förmån för den äldre innehåller, och att dessa eftergifter af svaghet eller ridderlighet lemnäs; men, om nu den yngre brodern, upmuutrud af dessa sina framgångar, slutligen gick ända derhän uti sina påståenden, att han, under åberopande deraf att han vore en sjelfständig och lika berättigad medlem i bolaget och att det derföre vore för honom förödmjukande att ständigt se sitt namn i bolagets firma vara stäldt efter broderns, fordrade, att, för erhållande af fullkomlig likställighet, hans, den yngre broderns namn ställdes framför den äldre broderns uti halfva antalet af de i bolagets firma utgående handlingar, månne det skulle kunna förundra någon, om den äldre brodern nu förlorade tålamodet och förklarade det vara nödigt att deras bolagskontrakt komme att undergå revision? Jag antager att den äldre brodern härvid skulle säga till den yngre ungefär så här: vill du lemna lika stort bidrag som jag för drifvande af bolagets affärer, så må du gerna för öfrigt med mig erhålla till alla delar full likställighet deri; ett kan jag dock icke medgifva, och det är, att du, såsom varande den yngre brodern, någonsin må uti 264 Den 17 Mars e. m. bolagets firma sätta ditt namn framför mitt, ty, om så skedde, skulle både jag och bolaget i utlandet förlora all aktning, emedan man skulle anse mig vara satt under min yngre broders förmynderskap, men för -öfrigt torde du finna, att, äfven om jag vore nog svag att det vilja, det i allt fall ej stöde i min makt att. förvandla den yngre brodern till den äldre.
Jag är också öfvertygad derom, att icke någon elak afsigt låg deruti ; men afsigten må våra god eller elak, är det likväl R. St:s pligt att tillse det grundlagen följes. Det synes jemväl af StatsUtsk:s betänk., att Utsk. icke ansett någon elak afsigt ligga uti ifrågavar. åtgärd, ty då hade väl LJtsk. framställt den såsom en anmärkn.anledn. emot Statsrådets ledamöter. Utsk. har blott velat återföra saken på en grundlagsenlig väg. Jag tillstyrker bifall. Hr Ribbing: Den värde ledamoten, som trodde sig behöfva tillrättavisa mig, är 1111 utgången. Jag tackar honom icke derför, ty det var onödigt. Om han vore här, skulle jag hemställa till honom, huruvida icke han tror, att 80 §:n Reg.Ftn, ehuru den icke varit gällande från hedenhös, nu likväl bör gälla. Frih. Tersmeden har tillräckligt utvecklat förhållandet, så att jag icke behöfver uppehålla mig med att säga om detsamma. Jag utber mig dock att få upprepa, det indelningsverkets hufvudgrunder bestå just deruti att de upprättade eontracten få vara orubbade. Jag får således, under åberopande af hvad jag förut yttrat, begära bifall lill detta betänkande. Gr. Horn: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Tersmeden; men jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att, i strid med hvad Frih. Gederström yttrat, hela Westgötha cavalleri-i eg:le veikligen suttit af efter år 1809. jag tror det var 1811. R. St. hördes icke deröfver, men gjorde intet dervid, förmodligen emed n de iusågo att åtgärden skedde till Statens fördel och sannskyldiga nytta. Det är just på grund af samma åsigt, som SlatsUtsk. tillstyrkt R. St. att för deras del medgifva sådana contracts förlängning, beroende det ensamt af K. M. att handla som Han härutinnan för godt finner.
Qi kallar, så vidt med resornas angelägenhet och Kongl. Majtts af Regeringsärenderna upptagna tid star att förena, utan ock att den onödigtvis hårda medfart af de skjutsandes hästkreatur, som genom någras af suiten förvållande skulle ^kunna inträffa, skall, så vida den af Målseganderne eller vederbörande Ämbetsmän i underdånighet anmäles, lika säkert som andra afvikelser från lag och ordning, fästa Kongl. Majus Nådiga uppmärksamhet, till vinnande af behörig rättelse; äfvensom Utskottet anser betänkligt, att söka betaga de Ämbetsmän i orterne, sorn under Kong). Majus resor, med eller utan föranledande af ovillkorlig skyldighet, uppvakta Hans Maju, och hvilkas medfölje det beror af Kongl. Majus eget Nådiga godtfinnande, att antingen begagna eller aflägsna, den rättighet till erhållande af skjuts, som tillkommer en hvar resande, utan behof att för den skjutsskyldige göra reda för beskaffenheten af det ärende, i hvilket han färdas. Då Utskottet sålunda icke ansett sig kunna eller böra tillstyrka de at Herr Doctor Stenhammar föreslagna åtgärder, har Utskottet likväl, angeläget derom, att icke någon skjutsskyldig må i och för ifrågavarande skjutsningar vidkännas något lidande, utan motsvarande rättighet tili skyndsam ersättning, och med kännedom deraf, att. Bihang till RiksSt. Prot, i$23, Q:de Sami. N:r 6. {]2 Best)* och Ekon. Ut sk, Betänkanäeh• vid de tillfällen då hästar under Kungs» skjutser antingen stupat eller blifvit i större eller mindre man skadade, mycken omgång och tidsutdrägt icke sällan egt rum, innan den derföre uppskattade ersättningen efter bref växling emellan Kongl. Maj:ts BefalK isingshafvande samt Ämbetsverken i Stock* holm kommit vederbörande tillhanda, skolat föreslå Riksens Höglo!!. Ständer, alt hos Kongl.
Hvar och en, sorn rest i främmande länder, der endast klingande mynt kan begagnas, vet huru obeqväm! det är, i jemförelse med föi hållandet i Sverige, särdeles då man reser från hufvudstaden försedd med nya sedlar, hvilka med begärlighet emotlagas och spridas i landsorterna. l)e äro lättare att medföra och förvara både för den resande och skjutsbonden. Skall man nu hafva ej allenats en slantpåse för kopparpenningar, utan äfven en påse för siifvermyntel, hvar skall den sednare förvaras ? I andra länder , hvarest k tingande mynt begagnas, ärman nödsakad att medhafva guldmynt. Huru skulle det under närvar, förhållanden tillgå hos oss? Och huru skall bonden förvara de små silfvermynten? Han tappar troligen bort dem, dels emedan de äro så små, att han ej kan hålla dem med sina stela fingrar, och dels derföre alt de lättare rinna ur hans fickor, än sedlarna, hvilka säkrare der qvarligga. Jag skulle således tro, att betänk, snarare borde återremitteras, med 7 H. 3o Den a3 Maj, afseende på Biskop Tegners reservation, än på de här gjorda anmärkningarna. Han har önskat, att icke allenast de ifrågavar. 16, 12 och 8 sk:s-sedlarne må bibehållas, utan äfven alt det förråd af 14 och 10 sk:s-sedlar, sorn redan finnes i banken, ina ntgifvas och förbrukas, men icke förstöras lill skada för banken och nvtta för ingen. Jag bestrider således ingalunda återremiss, särdeles som man derigenom får tillfälle att yttra sig i ämnet, sedan frågan 0111 inyntenhelen är afhandlad, och måhända sedan äfven frågorna örn användandet af baneovinsten samt om privatbankernas rörelse hos RiksSltn förevarit. BaneoUlslus utlåt. N:o 21 återremitterades. Ånyo föredrogs BancoUtskts den g oell 16 dennes på bordet lagda betänk. N:o 24, i anledn. af väckt fråga om pension för Pappersmästare!! 1. E.
Hon lefde uteslutande för sitt arbete, men det är aldrig exempel på, att hon gjorde något väsen af sin person. Som hon sjelf en gång yttrade, var det hennes diktade eller från verkligheten till dikten öfverflyttade personer, som lefde, medan hennes eget jag allt mer och mer uppgick i dem. Det var först hennes död och de ofullbordade eller outgifna arbeten, hon lemnade efter sig, som läto hennes karaktär träda fullt fram i dagsljuset. Det var ej blott en tom nyfikenhet, som kastade sig öfver den bortgångna och ville ha svar på frågan, hvarför hon dö- dade sig, — det var ett helt naturligt begär att lära känna denna ovanliga, skarpt utmejslade karaktär, hvilken dolt sig så väl för verlden, som gjorde deltagandet så allmänt. Ernst Ahlgren hörde ej till dem, som dö i och med det de upphöra att lefva. Hennes djupaste inre lif, hennes karaktärs möjligheter, hennes sträfvan och hennes ensidighet, hela hennes inre lif, den strid, som kämpades ut inom den skenbart lugna ytan, i — allt detta fick sig det starkaste uttryck först i de skrifter, hon lemnade efter sig, i hennes bref och anteckningar liksom i ett och annat utkast, ett och annat ofullbordadt arbete. Sluten i sitt uppträdande, var Ernst Ahlgren i bref till sina närmaste öppenheten sjelf. Man fick ibland intrycket af, att hon var rädd att bli missförstådd af dem — eller ock rädd för att sjelf bli svag, och att hon derför kände denna ständiga håg att klargöra för andra de grundsatser, som ledt hennes lif Hon ville, att hennes vänner skulle känna henne, och hon afslöjade för dem sitt tankeoch känslolif temligen hänsynslöst. Det jag här har att meddela, utgör endast några få och spridda drag till Ernst Ahlgrens karakteristik. De förutsätta, att läsaren känner de yttre grunddragen af hennes lif samt äfven hennes arbeten. Den som skref » Pengar » var en energisk natur, som hoppades mycket af framtiden och som sträfvade efter ett enda ting: frihet, frihet att lefva och frihet att arbeta.