Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru odrägligt länge den mäst enkla sak stundom utdrages på tiden; huru rättegångskostnad på svaga anledningar qvittas; huru besynnerliga skäl användas för att grundlägga ett favorabelt domslut för den ena Parten, i stället för den andra; huru, med ettordsagdt, Lagen kan på mångahanda sätt tydas, allt efter 372 Den 4 December e. m. Domarens. egna åsigter och godtycke* allt detta behöfver jag icke genom exempel bevisa , om det ock skulle vara mig tillåtet, livilket det likväl icke är. Allmänna Lagen, i 1 Cap. 12 §. RätiegångsBalken, stadgar väl ansvar för Domare , som fäller orätt dom, äfvensom Kongl. Brefvet den 10 December 1756 ålägger Öfver-Rätterne att noga tillse, om vederbörande UnderDomare gjort rätt; men då sjelfva Lagen äfven i nyssnämnde §. lemnat åt godtycket att bestämma ansvaret, derest icke visas kan, att den orätta domen tillkommit af hat eller illvilja (och hvem kan visa det), samt det åberopade KongL Brefvet tyckes liksom antyda, att orätt dom icke kan emanera från ÖfverRätt; så får, till tryggande af Medborgares säkerhet att blifva dömde efter Lagens klara ord och tydliga mening, jag vördsamt föreslå, det ofvan åberopade 12 §. i 1 Cap. RättegångsBalken kunde undfå följande lydelse: ”Fäller Domare i UnderRätt orätt dom, vare ”sig antingen af uppenbar vårdslöshet, okunnighet eller oförstånd, eller gitter Parten ”visa, att Domaren antingen genom oriktig ”tillämpning af Lag och Författningar, eller ”ock genom sjelfgjorde skäl och slutföljder, ”tvärtemot den ledning lian af handlingar”ne bordt taga, beredt sig tillfälle till med”delande af Dom eller Utslag, som af Öf”verRätt, utan förekomne nya eller andra Den 4 December e. ra, ”skäl, varder ändradt och ogilladt uppå ”grunder, som i ÖfverRättens
Jernvägs-materiel, om Statens medverkan för åstadkommande af tillverkning i landet af .. — 4 1 156 — b. 1 Sept. b. 29 Aug. b. 25 Aug. b. 22 Aug. 137 25 Jernvägs-skenor, i anledning af återremiss å Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse M 137 angående anställande af jemförelser mellan Svenska och Engelska för Statens räkning inköpta 10 2 13 a. a. 13 Okt. a. a. 15 Okt. a. a. 17 Okt. a. a. 13 Okt. — 37 — SIW 5* »s * CT5 Cfc •*“' CO tö 3 > O? g 2 rt> 3 ~ o ^ a f? Riks-Ståndens Beslut. sr cu 2. CD ►Jj Pj 7? CO Cj fö qq J. < o S »-a 5T g D 5" 7* pr Ej* qq p] pp p &< CD ST p° P crq' W CD CO p1 Kidd. o. PresteBorgareBonde N:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. N:0 § Jernvägs-stambanan, om anvisande af medel för fortsatta arbeten mellan Stockholm och Kathrineholm å Vestra — 4 i 52 — b. 11 Febr. b. 11 Febr. b. 8 Febr. b. 8 Febr. 31 25 » om fullbordande från Stockholm till Töreboda af Vestra 52 4 i 86 1-16 Se Jernvägsbyggnader. » om fortsättning af den Södra 52 4 i 86 18-44 Dito dito. Jernvägs-väsendet, om inrättande af en Öfverstyrelse för .. — 8 — 185 b. 16 Okt. b. 10 Okt. b. 13 Okt. g. 10 Okt. Jerrestads härads kronobr ef bäring, om lindring i, se Kronobrefbä- rings-skyldighet. Jord och skogar inom Norrbottens län, Undersökning om, se Norrbottens län.
(Forts.) fyster och allvarsam stod Nils på aftonen hållande tömmarne invid slädan, i hvilken de båda systrarna satt sig. Just som han tänkte räcka tömmarne åt husbonden, som ställt sig bakpå slädan, ryckte hästen plötsligt till och stegrade sig. Med blixtens hast flög Nils fram och högg tag i betslet, försökande få ned honom på fyra fötter igen. En häftig brollning uppstod mellan drängen och den starka uppskrämda hästen, och ett ögonblick såg det ut, som om denne skulle slå den unge mannen under sig; men med uppbjudande af hela sin styrka lyckades det slutligen Nils få ned ho nom i skaklarne igen. Icke förr kände dock hä- sten marken under sina fötter, än han i vildt sken styrde kosan mot grinden. Nils hade emellertid icke släppt sitt tag, och, släpande vid sidan af det vilda skenande djuret, lyckades han styra det upp i en hög snödrifva och mot den syrenhäck, som omgaf gården. Häradsdomaren hade redan vid den första häftiga knycken förlorat jämnvikten samt tumlat baklänges, Sofi hade under uppgifvande af höga rop kastat sig ur i närmaste drifva, men i slädan satt Ingeborg kvar, blek och stum, följande med ångestfulla blickar den käcke drängens kamp med hästen. Och sedan nu denna flämtande o c h skälfvande stannat framför den täta häcken, alltjämnt fasthållen af den starka handen, ljöd det sakta och bäfvande från flickans läppar: » Har han gjort illa Nils? » Flämtande efter ansträngningen svarade han äfven sakta: » Nej inte alls! Tack för att Ingeborg frågar! » Han log ett vemodigt, sorgset leende och tillade liksom för sig: » Men han kunde gärna ha krossat mig under hofvarne, — det — hade passat så bra — just nu. » Ingeborg sade ej ett ord mer. Hon förstod så väl, hvad han menade. Han visste nog, i hvad ärende de reste, och därför kände han det så där tungt och bittert. Tungt och bittert kändes det äfven inom henne. Helst skulle hon nu velat gå långt, långt bort.
Föredrogs å nyo och bifölls ExpeditionsUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 407 afgifne, och den 26 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, med hemställan om en förnyad underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående regleringen af RiksStatens Tionde HufvudTitel; hvarefter till justering upplästes och godkändes ExpeditionsUtskottets under N:o 4o6 afgifne Förslag till Rikets Ständers förnyade underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående regleringen af RiksStatens Tionde HufvudTitel. Föredrogs å nyo Statsoch LagUtskottens den 16 sistlidne Februarii under N:o i3o afgifne, och den 26 derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt Motion, om upphörande af det för Banken och Riksgäldskontoret nu gällande Domstols-privilegium. Herr von Hartmansdorff, August: Som jag anser det vara förgäfves att yrka återremiss, anhåller jag blott, att för enskild Den i Mars e. ra. 3t del få åberopa min uti Utskotten afgifne, och vid Utlåtandet fogade, reservation. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef Statsoch LagUtskottens ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Vid förnyad föredragning bifölls Statsoch BevillningsUtskottrtis den i3 sistlidne Februarii under N:o 131 afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 97 förut meddeldte Betänkande, angående åtskillige åtgärder till befordrande af en Bergslags inrättande i Norrbottens Län. Företogs till profning
Banken deremot, som minskat sin sedelstock ifrån 34 ‘ millioner, eller, om man derifrån drager Finska sedelskulden, ifrån 30 i millioner, som dess belopp utgjorde år 1834, till 23,283,000 R:dr, som den, enligt uppgift, var den sistlidne 29 October, — således med. 7 millioner, — torde af flere skäl anses höra kunna göra en sådan försträckning, så mycket mera, som Banco-Utskottet uti sin allmänna plan till penningeväsendels reglering, ansett anledning vara för handen, att icke begränsa sedelstocken inom ett mindre maximum, än af 30 millioner. Då nu af Rikets Ständer vid sista Riksdag anslogos medel för spanmåls-undsättningar, hvilka dock ännu icke lära uppgå till erforderligt belopp, nemligen endast 160,000 R:dr B:co, så synes, att de medel, som Banken för ett sådant ändamål skulle utgifva, blott komma att utgöra ett förskott, hvilket småningom kunde åter ingå af de sedermera inflytande medel. Sättet för ett mellanträdande för ett sådant ändamål kan antingen vara det, som vid sednaste missväxter blifvit användt, att genom Landsliöfdingar och communal-myndigheler lemna understöd och förskott för spanmålsuppköp, eller ock att ett sådant förskott meddelas af Banken mera direct, i form af spanmålsbelåning till handlande i städerne mot antaglig säkerhet; en belåning, hvilken icke synes vara mera oförenlig med Svenska Bankens rörelse, än den är för den Danska och Finska, som håda utlemna lån på hypothek af spanmål. 4 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 34■ Skulle åter Utskottet anse, att hvarken det ena eller andra af dessa: förslag, samt icke heller att något annat medel kan ifrån Bankens sida för det vigtiga ändamålet vidgöras, får jag på det allvarligaste yrka, att, så fort sig göra låter, Utskottet derom underrättar Rikets Ständer, på det att de må, löre deras åtskiljande, på annan väg söka lindra det nuvarande betrycket, och förekomma de framtida följderna deraf.”
Jag har begärt ordet icke för att deltaga uti den strid emellan stora och lilla flottans företräde sins emellan, som här åter uppblossat, utan derföre, att jag af en värd talare, Frih. Gyllengranat, hört yttras satser så vådliga och i min tanka så grundfalska, att jag icke stillatigande kan dem förbigå. Frilen har nemi. sagt, att herraväldet på hafvet bereder herraväldet till lands. Jag skulle på det högsta beklaga, om denna sals vore sann, ty i afseende på flottan kan Sverige icke mäta sig med Ryssland eller England, och skall Sveriges sjelfständighet och oberoende derföre vara osäkert, derföre vara af fiender hotadl? Något hvar torde finna, att Sveriges hufvudsakliga försvar måste vara grundadt på landlarméen, och sjöförsvaret eller flottan måste deruti till icke ringa del ingå; men vi må använda huru stora tillgångar som helst på ordnandet af vårt sjöförsvar, så tviflar jag, att vi ensamt med detta försvar kunna afhålla fienden från våra gränsor i händelse af ett krig. Det är då landtarméen skall tillintetgöra hans landstigningsförsök, och jag kan icke annat än på det högsta protestera mot en sats, sådan som denna af Frih. Gyllengranat uttala - 214 Den II Mars e. m. de. I sammanhang härmed har blifvit anmärkt, att England och Skandinavien äro framför alla andra länder mest i behof af stora flottor. Jag erkänner vigten af en så betydlig flotta, som våra tillgångar möjligen kunna tillåta för skyddandet af vår handel och för att så mycket möjligt är bidraga till landets försvar; men jag tvifIar, att i detta fall Sverige kan mäta sig med England i fråga om krigsfartyg. Man har slutligen sagt, att alla krig hädanefter skola blifva sjökrig. Delta kan visserligen vara sannt så till vida, som de makter, hvilka äfven hafva kustländer, komma att till en viss del deltaga uti sjökrigen på kusterne, men att de fleste krigen afgöras på fasta landet och icke på sjön, tror jag ingen vill bestrida.
Att R. o. Ad. icke gillat de skäl, som blifvit framställda emot den underd. anhållan, som vid 20* 308 Den 18 Oktober f. m. förra Batänk. var af Utsk. föreslagen och hvilken äfven i detta Betänk, är af Utsk. gjord, det har R. o. Ad. nyss visat genom votering; men, säger den siste värde talaren, detta förslag är vida värre än det förra, först och främst hvad grundlags-stadgandet beträffar. Att R. o. Ad. äfven i detta afseende mäste vara af olika tankar med den värde talaren, synes deraf, att det är just R. o. Ad., som antagit samma grundlagsändrings-förslag att hvila till nästa Riksdag. Hr von Hartmansdorff har vidare sagi, att om man i afseende pä den fråga, sorn nyss var före, icke borde begära ett förslag af Regeringen, så borde man ännu mindre göra det här, emedan denna fråga går Maj:ts-rättigheterna närmare. Jag är af alldeles motsatt lanke. Då fråga var om uprättande af en naturalisations-lag, så, ehuru det är lämpligt att ett sådant förslag kommer ifrån Regeringen, är det likväl en möjlighet äfven för en enskild eller för ett LagUtsk., att upgöra ett sådant förslag, men här är sådant för den enskilde fullkomligen omöjligt. Det är nemi. här fråga om hvilka besvärsmål, som skola gå till RegeringslUn, och hvilka, som skola af K. M. i StatsRådet afgöras. Jag hemställer till Ståndet, om det kan vara lämpligt att afgöra detta mål genom ett förslag, upgjordt af LagUtsk., och om det vore möjligt för LagUtsk. att sådant utföra. Ar icke K. M. och Regeringen de enda, hvilka kunna uprätta ett sådant förslag, och är det icke då en ganska stor vinst, äfven om förslaget skulle falla, att en sådan utredning blifvit gjord? Ingen enda, som jag hört, har vid öfverläggningen om grundlagsförslaget sagt, alt icke denna frågas lösning är af behofvet högeligen påkallad, men man har varit af olika tankar om sättet, huru förändringen skulle utföras.
Här har blifvit yttradt, att dä i denna §. finnes stadgadt, att muntliga yttranden, som föranleda till ålerremiss, böra inom 8 dagar vara uppsatta och till RiddarhusCanzliet aflemnade, borde äfven Protocollsjusteringen såsom en vigtigare angelägenhet här omförmälas. Jag är af en motsatt öfvertygelse, enär allt hvad som blir föremål för återremiss till Ständernes Utskott, innefattar allmänna Riksdagsangelägenheter, som icke ensamt röra Ridderskapet och Adeln, hvaremot Protocollets förande och justerande måtte vara Ståndets ensak. Jag fortfar derföre i den öfvertygelse, att något stadgande härom icke bör införas i RiddarhusOrdningen, utan endast i Instructionen för RiddarhusSecreteraren , som icke är beroende af någon Kongl. Sanction, utan kan af Ridderskapet och Adeln efter omständigheterne förändras. Herr Crusenstolpe: Herr RiddarhusSecreterarens yttrande var visserligen både upplysande och bevisande, men, som replik emot mig, tror jag, att det bevisade jemt ingenlig. Jag medger, att putsning af muntliga yttranden kan vara nödig, men Den 7 Augusti e. m. 267 påslår, alt den bör ske före eller under justeringen. Såsom sjelf Jurist, vet Herr RiddarhusSecreteraren helt säkert, att det är före eller vid sjelfva justeringstil!fället man eger att putsa eller släda sitt yttrande, och alt hvad då försummas, icke vidare får förändras. Friherre Cederström: Man har behagat yttra, att frågan om Protocollsjustering vore Ståndets ensak, men frågan om de yttranden, som föranleda lill återremiss, en allmän Riksdags angelägenhet. Då ett ojusteradt Protocoll likväl icke är antagligt, emedan det vid justeringsti 11 fället kan ändras, och Protocollet således egentligen och ordningsmässigt borde vara justeradt, innan återremissen expedieras, bör väl stadgandet om Protocollsjusteringen likaväl vara infördt i RiddarhusOrdningen, som bestämmelsen angående återremissers expedierande.
Krono-besiginingar m. m., om upphörande af handtverksmästares skyldighet att dervid biträda. Se Handtverks-mästare. Krono-brefbäringen, angående dels dess öfverlåtande pä entreprenad, dels ersättning för dess utgörande, samt jemnare fördelning deraf. VII. B. 190. A. 227. Kronofisken i Umeå eif, angående optionsrätt för Klabböle och Sörforss byamän till arrende å de vid deras strand belägna. IV. A. 40. E. 174. Krono-fogdetjensterna, angående indragning af. V. B. 39. A. 78. Krono-fogdar, om praslanda för hos dem till biträde antagna personer. VII. B. 79. A. 144. — angående deras åläggande att redovisa vissa af dem uppburne häraderne tillkommande, medel. VII. B. 189. A. 227. Krono-fordringar, rörarde pröfningen och afgörandet af de så kallade äldre. Krono-hemman, angående upplåtande af dylika till bostäder åt Skollärare m. m. II. B. 703. A. 714. — angående försäljning till skatte af vissa. IV. B. 350. A. 372, — angående försäljning eller utarrendeting af. VII. B. 321. VIII. A. 126. Krono-heraman, angående upplåtandet af ett eller två sådane åt hvarje församling för uppförande af fallighusbyggnader. IX. B. 54. A. 316. Krono-holmar, belägne i Bohus Läns skärgård, angående föreskrifters meddelande i afsende på rättigheten lill bosättning å samt begagnande af åtskillige af dem. IV. B. 350. A. 372. Krono-kalkugnen i Wisby, angående skyldighet att leverera ved till densamma. II. B. 243. A. 289. Krono-länsmän, angående utfärdande af fullmakler för dem. VI. B. 106. A. 109. Kronooch krutlransports-skjutsen, angående dess skiljande från jordbruket.
Att allt, hvad till controll å uppbördens behöriga handhafvande och redovisande är i afseende å Summariska Redogörelsen stadgadt, komme att vid SpecialRäkningarnes afgifvande iakttagas; hvarjemte, till vinnande af nödig controll derå, att all intill redovisningsdagen influten uppbörd blefve behörigen redovisad, vid samma tillfälle borde allemnas serskildt af Redogörarne upprättadt och underskrifvet Förslag å sådan uppbörd, som ifrån årets början tillkommit och icke uti föregående årets då allemnade redogörelse kunnat ingå, såsom bötesmedel, afgifter för egendomsköp m. m.; Och borde, efter det SpecialRäkningarne, till controll å uppbördens redovisande, blifvit öfversedde, LandsKamreraren och LandtRäntmästaren gemensamt å dem teckna intyg, huruvida de uti balancen inbegripna levereringar efter Räkenskaps-årets slut funnos med rätta förhållandet instämmande. 4:o. Att, till controll å behörig indrifning af de vid redovisningsdagen, den 1 Maj, utestående medel, Förslag deröfver, utvisande förändringarne intill den 31 Augusti jemte förhållandet sistnämnde dag, borde för hvarje år, inom den 15 påföljande September, till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande allemnas, åtföljdt ej mindre af verificationer för der skedde afföringar, hvilka verificationer sedermera skulle Redogörarne återställas, än ock af sådane handlingar, sorn, i öfverensstämmelse med hvad för närvarande är stadgadt om verificerande af de i SpecialRäkningarne upptagne restantier, utredde och bestyrkte de enligt Förslaget utestående poster. 5:o.
I afseende åter på öfriga i memorialet JV2 319 förekommande voterings propositioner, hafva Riks-ståndens beslut utfallit sålunda, att dessa propositioner blifvit af Borgareoch Bonde-stånden godkända, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet dels ogillade, dels ansedde såsom förfallna. Till fullgörande af Utskottets på stadgandet i 73 § Riksdags-ordningen grundade åliggande att söka sammanjemka Riks-ståndens sålunda yttrade stridiga meningar och tillvägabringa ett Rikets Ständers beslut i frågan, anser sig Utskottet, under förmodan, att en befarad rubbning af Presterskapets privilegier utgjort det väsendtligaste hindret emot godkännandet hos Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet af vissa utaf de föreslagna voterings-propositionerna, böra uti propositionerna angående 3:dje, 18:de, 20:de och 23:dje punkterna af utlåtandet JYs 242 undantaga de räntor och tiondeanslag, som blifvit anvisade åt presterskapet, kyrkor, akademier, gymnasier, skolor och hospitaler; hvadan Utskottet alltså får ånyo framställa förslag till berörde propositioner, med följande i ofvannämnde hänseende förändrade lydelse, nemligen: Bih. lill R. St. Vo tering s-propos it io n e n JY2 2 :
Rån teförsäkrings-, Lif-försäkringsoch Lifrante-anslallernes nytta är af främmande länders erfarenhet fullkomligen bestyrkt, och torde ej eller hos oss kunna förnekas af dem, som vilja närmare undersöka förhållandet. Menniskoälskande fosterlandsvänner hafva på enskild väg sökt bringa denna stora national-angelägenhet å bane, men deras bemödanden hafva strandat emot det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af en omfattning som detta, vanligen röna, och emot det misstroende, som de framlagde beräkningarne hos mången måste uppväcka. Emedlertid har en ränteförsäkr ings-litteratur uppstått, som öfver ämnet spridt en ej ringa dager. Ibland de i detta afseende utgifne skrifter, torde den af Herr Löjtnant Eljgare i första rummet böra åberopas. Den är af Vetenskaps-Academien till beräkningarnes matbematiska riktighet ganska fördelaktigt vitsordad. Att här ingå i en utförligare redovisning för detta arbete, skulle vida öfverstiga gränsen af en reservation. Må det endast tillåtas mig alt ur detsamma anföra ett par lättfatt-: liga exempel. "Anlag, alt en arbetare eller tjenare, sorn förblifver ogift, efter fylld-a i8 och till 5o års ålder, i medeltal gör en besparing af 12 skillingar Rgs i veckan eller i3 R:dr Rgs om året, och att han insätter dessa besparingar, i den mon de uppkomma, i Sparbanken, och flyttar dem derifrån till ränteförsäkrings-anstailen, allt efter som de vexa till slorleken af en insats. Han erhåller då vid 5i års ålder en pension, som årligen ökas, så att den, under förutsättning, att anstaltens medel bära 4 & 5 proeents Fänta, för hans 55:te år blifver io3 k iaö, samt för hans 65?te och följande lefnadsår 135 a 172 R:dr Rgs” eller 4 Allm. Bese.- oek Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89.
Endera delen måtte vara ett miss tag; hvadan jag ånyo tillstyrker R. o. Ad. att bifalla betänk. Gr. Horn: Det är möjligt att min dåliga hörsel har kommit mig att missförstå Hr von Hartmansdorff, men efter min uppfattning af hans ord, skulle jag hafva felat deruti, att jag underskrifvit Fullmäktiges berättelse och nu afstyrker hvad BancoUtsk. tillstyrkt, att nemi. försälja de gamla specieriksdalrarne. Det är sant, att jag underskrifvit Fullmäktiges berättelse, men det är också sant, att jag motsatt mig det förhållande, som Hr von Hartmansdorff ansett vara det rätta, nemi. att försälja dem inom landet. Vöre det fråga om att försälja dem utom landet, skulle jag detta så mycket hellre tillstyrka, som det varit min åsigt, att man borde söka att försälja hela det guldhaltiga silfverförråd, som Banken äger, emedan jag anser detsamma vara för Banken obrukbart till myntning. Jag har trott, att man möj ligen skulle kunna utbyta detta guldhaltiga silfver, som finnes af panter och gamla speciel’, mot finsilfver, hvarigenom Banken sjelf kunde få komma i åtnjutande af det exportprtemium, hvarom jag nyss nämnde. Hr Gripenstedt: Den farhåga, som den siste talaren yttrat för dessa speeiers spridande inom landet, kan jag ej begripa. Det vore verkligen en curieus speculation att i Banken uttaga en specie för 129 sk., för hvilken man ögonblicket derefter ingenstädes fick mera tillbaka än 128 sk. Jag förmodar, att hvar och en, som behöfver silfver (till inrikes liqvider), hellre löser sig till specier för 128 än 129, när de sedan i handel och vandel gälla lika mycket. Hvad den värde talarens förslag vidkommer, alt hellre smälta ner detta mynt i plantsar, än alt utföra dem sådana de äro, kan jag ej eller inse riktigheten deraf; ty ulländningen beräknar endast vigten, och det är honom för öfrigt alldeles likgilltigt hvad form metallen i öfrigt må äga. Gr. Horn:
Ståndet sig förenat: att egare af bruk och bergverk, mjöloch sågqvarnar, som i och för dessa verk inom församlingarne njuta rösträtt och andra förmoner, måtte förpligtas att, så vidt verken drifvas, deltaga i kostnaden för vägars och broars underhåll, samt alt, såsom norm för bestämmande af deras andel uti kostnaden härför, måtte antagas den grund, hvarefter verkens egare, i förhållande till öfrige väghållnings-skyldige hemmansinnehafvare inom församlingen, vid prestval åtnjuta rösträtt; 4 Ta* samt Allni. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betankande, N.o 43- 7:o af i iksdagsfullmägtigen Pehr Olsson från Upsala län: att, med ändring af föreskriften uti 28 kap. 8 § byggninga-balken, stadgas må: det alla lägenheter, af hvilken natur som helst, skola bygga och underhålla vägar och broas; samt att icke, på sätt nu eger rum, hemmantalet, utan taxeringsvärdet måtte såsom beräkningsgrund i detta hänseende bestämmas; samt 8:o af riksdagsfullmägtigen Elof Andersson från Wermlands län, med hvilken P. Ericsson från samma län, jemte flere det Hederv. Ståndets ledamöter instämt: att genom lag måtte stadgas, huru och i hvad mån jernbruk, sågverk och andra större industriella anläggningar må i vägars och broars byggnad och underhåll deltaga. Öfver dessa motioner, hvilka Lag-utskottet ansett tillhöra Jemväl Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets behandling, få de förenade Utskotten, efter föregången pröfning af desammas innehåll äfvensom af hvad, vid lern issernes meddelande, i ämnet blifvit yltradt, gemensamt utlåtande rnr afgifva.