Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uå emellertid de behof, för hvilka anslagen blifvit beviljade, ej vore afhulpna, utan medlen derföre behöfde användas, syntes det, vid bedömande af Statsverkets ställning, vara vilseledande, att dessa medel inginge bland allmänna besparingarne, fastän de icke vore disponibla för sådana behof, hvarföre besparingarne afsåges. Enligt nådigt Bref till Förvaltningen af sjö-ärendena af den 17 April 1860 hade E. K. Maj:t ansett följande anslag å Riksstatens Femte Hufvudtitel vara af beskaffenhet att böra såsom reservationsanslag behandlas, nemligen: till Flottans underhåll; nybyggnad; 14 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JS 91. till båtsmäns förseende med kojer och täcken; „ beklädnad åt mariner, kanonierer m. fl.; „ exercis af Flottans bemanning; „ spanmålsupphandling och bagerikostnader. Då likväl dessa anslag i Riks-staten icke vore upptagna såsom reservationsanslag, inginge besparingarne derå uti rikshufvudboken till Hufvudtitelns allmänna besparingsfond, hvilken derigenom betydligt förökades, och som uti denna fond, enligt Revisorernes tanke, ej borde ingå andra medel, än sådana, som vore disponibla för tillfälliga utgifter af oundgänglig beskaffenhet, hemställde Revisorerne, huruvida icke till vinnande deraf, nämnda anslag å Femte Hufvudtiteln jemväl kunde i Riks-staten såsom reservationsanslag uppföras. Ett olika förhållande egde rum i afseende å åtskilliga andra allmänna anslag, hvilka, ehuru de å Riks-staten icke heller vore upptagna såsom reservationsanslag, likväl uti rikshufvudboken, i enlighet med derför i nåder faststäldt formulär, blifvit såsom sådana anslag behandlade, i följd hvaraf besparingarne eller behållningarne å dessa anslag icke tillgodoförts Hufvudtitelns allmänna besparingsfond, utan för hvarje anslag särskildt reserverats.
Drag af ftwaD font utaf Defte ESReDel blifwit från ERiFä# gålDS#€ontoreté €afta omeDelbart utanorDnaDt, ER:Dr 2,302,148. 47. 9. 3)ito <£iDning$#0tempel# Afgift, efter afDrag af omFoft# naDer, #»»»#### 8,168. 33. liv CapitabSlfbetafningar på utlånte Stebel * » 61,992. 15. 6. Snteveften å £)ito famt UtDelning å Slctier » 14,567. 9. 5. Ståndört ER;br 2,386,877. io, 7. brandport 9l:br 2,386,877. 10. 7. grän SRifctd ©tånberd SSanl! lepercrabc 2lnflagd*©um» mot: * » * * » * * * 357,901. 24. 4. "grän Äongl. ©tatd*£ontoret lepereraDe éftperjFottd.SKeDel för åt 1826 t t * t t t t 609,633. 26. 6. göt tia §umba ^appcrd^ruf förfålDt, få faUabt ©tempel* papper ****** 78. grått ©eneral*$lgiftance> kontoret återleweraDt utaf görlagd*gonDen ****** 10,000.
Enligt lagförslaget bestämmes straffet i alla händelser till fängelse från 2 lill 4 år, samt då begge förut varit gifte, ett fall som förut icke särskildt varit afsedt, till dylikt fängelse från 4 till 6 år. Nedflyttandet från gamla dödsstraffet för dubbelt hor, som Hr Rääf förmodat nu vara på en gång lillvägabragdt, skedde redan 1779; sedan har straffet endast varit bestämdt till högsta kroppsplikt, som i dylika mål förklarats alltid böra utsättas till fängelse vid vatten och bröd; nya lagförslaget utsätter straff af fängelse, som väl kan nedgå till 1 månad, men också uppstiga lill 2 år. Vid enkelt hor botar den gifte enligt gamla lagen 80 daler; enligt lagförslaget kan äfven straffas med fängelse. Lönskaläget är ingalunda enligt förslaget strafflöst, utan böter derföre kunna ådöraas mannen till 25 r:dr i silfver, ehuru endast i de fall, dä efter lagsökning tillika ålägges utgifvande af barnföda. Efter nu gällande lag äro böterne 3 r:dr 16 sk. b:co, förutan en afgift till kyrkan af 1 r:dr 16 sk.; och åtal ske nu vanligen ej heller i annat fall än det omförmälda. Tydligast visar sig dock skillnaden i följande exempel: enligt 1734 års lag kan man uppsåtligen ”afhugga eller förderfva” sin nästas ”näsa, öra, hand, arm eller fot” och ”slå ut hans öga”, utan att böta mera än 80 daler silfvermynt för hvardera lemmen, i en summa 240 r:dr b:co för näsan, öronen, händerne, fötterne och ögonen. Enligt lagförslaget skulle en sådan svår misshandel straffas aldraminst med fängelse i 6 år. — Men, oaktadt allt hvad sålunda vid jemförelse emellan det gamla och nya visar sig, fortfares dock med skränet om den nya lagens mildhet, ”ty straffet genom fängelse är ju icke något straff, utan endast en inbjudning alt må väl”.
Vid sådant förlnde hemställer jag, om det skulle vara kljkt att genom uphandling af statsobligationer, syunerligast med någon restriktion i als. på Bankens rätt att dem realisera, beröfva Banken möjligheten att i rätter tid använda desamma till myntvärdets uprätthållande. Man har väl sagt att en sfi utomordentlig skyndsamhet erfordras för att under nuv:de gynsammare penningekonjunktur hinna negociera jernvägsiånet. Jag tror visserligen att skyndsamhet erfordras; men ingalunda anser jag deraf följa, att Banken direkt göres beroende af låneoperationen, enär jag föreställer mig, att likaväl som Riksg.Kont. förut uptagit det erforderliga lånebeloppet utomlands, och sedermera låtit Banken köfra af de indrague vexlarne för att dermed förstärka den metalliska kassan, likaså skulle samma åtgärd nu vara den alidia säkraste för att slippa Bankens inblandning i de förestående lånetransaktionerna af Riksg.Kontoret, hvars omsorgsfulla och redbara förvaltning jag innerligen respekterar, äfven då jag, med hogkomst af Bankens fordna garanti för Riksg.Kontorets kreditsedlar, skyr hvarje åtgärd, som genom sina följder kan t framtiden leda till förnyande af samma finauciella vågspel. 2<SO Deli 1 Februari. Frih. Tersmeden: I början al' sitt yttrande nämnde Hr Flach att denna fråga skulle hafva kommit till behandling i BankoUtsk. på grund af väckt motion. Hr Flach visade derigenom, att han icke känner, hvilka åtgärder som äro vidtagne i anledn. af den motion jag väckte. Denna åtgärd var att R. o. Ad. i anledn. deraf fattade beslut, som meddelades de öfriga Stånden. Något yttrande öfver densamma nr icke af Utskit hegardt; mende beslut, som R. o. Ad. samt PresteSt. fattade i afs:de på de inom begge Stånden väckte motionerna, gaf BankoUtsk. anledning att inkomma med detta förslag, för att få ett lika beslut inom de olika Stånden. Det har äfven lyckats, hvad 2:ne Stånd beträffar, nemi.
Kl. 9.30 företogo studenterna ett fackeltåg till författarinnans ära, hvarjämte de för henne utbragte ett » lefvel » Fru Collett hälsade de förbipasserande studenterna från sitt fönster. Vid Wergelandsmonumentet, förbi hvilket fackeltåget äfven passerade, fortsattes ovationerna. * AFLIDEN KONSTNÄRINNA. 1 lördags på förmiddagen afled å Sofiahemmet härstädes efter en genomgången operation genreoch landskapsmå- larinnan VIRGINIA LARSSON, uti en ålder af 48 år. Hon var född i Stockholm 1844 och studerade vid konstakademien härstädes, men erhöll äfven privat undervisning i landskapsmålning af E. Bergh och i akvarellteknik af Egron Lundgren. Hon uppträdde första gången 1868 med ett landskap på akademiens utställning; härefter begaf hon sig till Frankrike och Italien samt uppehöll sig i,fem år i R o m, ifrigt sysselsatt med konststudier. Återkommen till fäderneslandet utställde hon flere utsikter i akvarell från denna sin färd. Ar 1884 besökte hon Spanien. Hon har utfört ett stort antal landskap, genrer och karaktärshufvuden i akvarell. Af dessa hafva många varit exponerade i våra ' konstföreningar. 1 DEN HÖGA ÅLDERN af 99 år har i Paris aflidit mrs Tevis, mormoder till härvarande engelske minister sir Francis Plunketts fru. KVINNOFRÅGAN I ÖSTERRIKE. En kvinnosakförening har bildats i Österrike. Enligt österrikiska lagen får icke någon förening existera utan regeringens sanktion. Efter många svårigheter hafva stiftarna af den nämnda föreningen lyckats erhålla denna sanktion, o c h den höll den 21 dennes sitt första möte i Wien. 31 uppstyltning, o c h hans dramatik visade sig hålla dessas lofven. » Grefvinnan Sarah » är för öfrigt endast en direkt dramatisering af romanen med samma namn. Den tröttsamt långrandiga anrättningen — på premieren drog den ut till kl. 11,15 — fick emellertid en mycket vårdad framställning på Dramatiska teatern både hvad spel o c h uppsättning angår; man vore frestad att säga: allt för vårdad, i hvarje fall oförtjänt.
” Jag frågar: är det ingen obillighet, att delningen ej kan ske, derföre att grunderne äro så oriktige och orättvisa, att ingen delning kan af de egentlige Interessenter medges? Icke kan en högre afkomst af skogen ersätta deras förlust i denna del och derföre förmå den till delningen. 138 Den 10 September e. 111. I följd af hvad jag nu anfört, yrkar jag afslag å Utskottens Utlåtande, och gillande af KammarCollegii grunder för delningen med den tilläggning jag föreslagit, att det må bero på Kongl. Maj:ts pröfning att, i följd af särskildte förhållanden, deri göra jemkning. Grefve Posse, Arvid: Jag har deltagit i det beslut, sorn Utlåtandet innehåller, tror det vara riktigt, och kan således ej förena mig med Herr Danckwardt. Utlåtandet upptager de skäl, hvarpå det grundar sig, och det torde då göra tillfyllest, om jag i korthet besvarar hvad Herr Danckwardt anfört. Först har han fästat sig dervid, att genom särskilta domar och resolutioner särskilta förhållanden kunde vara föreskrifne, samt att Utskotten ej trott, att något hinder mot dessas gilltighet genom Utskottens förslag uppkommit; och Herr Danckwardt har ansett såsom sannolikt, att Utskotten varit okunnige om tillvaron af dessa resolutioner. Jag, såsom Landshöfding i ett Län, hvarest flere SkogSregleringar de sednare åren blifvit verkställde, kunde åtminstone ej vara i okunnighet derom; och jag är ännu qvar vid den öfvertygelse, att Utskottens första yttrande ej lade något hinder i vägen för inneliafvarne af sådana domar eller resolutioner att få dem gällande. För min del tror jag, att Herr Dauckwardts anmärkning denna gång varit Den jo September e. m. mindre behöflig, emedan han bordt vara nöjd, sedan Utskotten gifvit en förklaring, som är öfverensstämmande med hans mening. I sjelfva saken har Herr Danckwardt först gjort anmärkning vid Utskottens yttrande, att de skoglösa hemmanen endast ägde företrädesrätt, men ej uteslutande rätt, till Allmänningarne.
Tiondeoch Hammarskatts-Jern Alun-tionde Kalkugns-afgift Mantalspenningar • • ; • • 1 ' * ' ‘ ’ * ' Lagmansoch Häradshöfdinge-ränta Gernings-ören * Sterbhus-afgift • • r • • * • * • • j* Bötcs-medel • • • • ' lT,.’ * ' Indragne och Bespardc Militia: Lömngsoch Bostalls-rantor luat UgUb U « Caval leri-Regemen ter nes Hästvacance-Spanmäl Ständige Vacancc-afgifter vid Skånska Infanteri-Rcgementernc Tillfällige Rotevacanceoch Mötes-afgifter Kneckte-Rotefrihets-medel Båtsmans-vacancc-afgift Krutoch Salpeter-försäljnings-medel Controll-Stämpel dito Numer-Lotteri dito Båkoch Lotsdito Danska Fyrings dito Ersättningar Interesse-medel - Extraordinarie Inkomster SjöTulls-medel Salu-accis af Städerne Post-medel Chartae-Sigillatae dito Bränvins-afgift Inkomster, i Riks-Staten ej påräknade S:r S:r Summa Bristerne afgå „ , ... Återstå netto Öfverskott Summa Öfverskott. För år 182a. Föi år 1826. För år 1827. För år 1828 Brister. Öfverskott. Brister. Öfverskott. Brister. Antager man dertill, att de af 1823 års R:s St:r, för Försvarsverket, af Öfverskotterne anviste 233,333: 16. årligen, hädanefter, enl. K:gl. Propositionen, blefve å Stat uppförde, och således icke vidare gravera de blifvande Öfverskotten, så minskas derigenom ytterligare den disponibla summan till 4p48o: 23. 2. Ett särskildt Betänkande öfver tillkomsten af de sedan 1823 års Riksdag, enl.
För att befordra själens och kroppens verksamhet hos barnen bör man gå förståndigt till väga. Man börjar m e l det lätta, öfvergår sedan till något svå- rare, och slutligen kan man förelägga barnen rätt svåra uppgifter. Början är alltid värst, all den stund krafterna då ännu äro svaga, men genom öfning stärkas de, och hågen väckes till ständigt ny verksamhet. Man begår en orätt mot barnen, om man ej lär dem uppskatta arbetet. Själ och kropp böra samtidigt utbildas, på det krafterna måtte stärkas och mod och sjeffförtroende derigenom skänkas. Ett barn kan ej nog tidigt förberedas för den kommande kampen för tillvaron, och väl den, som ur denna framgår som segrare! H. En litfsuppgift. Berättelse af Ernst Lundquist. 9. länder de närmaste dagarne gick Ingrid omkring med ett inåtvändt uttryck i sitt ansigte; hon talade föga, satt långa stunder försjunken i tankar, spratt sedan upp med en frånvarande min, liksom harmsen öfver att finna, att den yttre verlden omkring henne ännu existerade och hade sina kraf på henne. Henrika lät henne hållas; .hon anade, att det var det nattliga samtalets utsäde, som höll på att rotfasta sig, och hon aktade sig noga för att störa denna dolda alstringsprocess. Då och då bar hon in böcker och småskrifter på Ingrids rum och lade dem på bordet, utan att säga ett ord, och de blefvo lästa, det visste hon, ty Ingrid gjorde henne stundom frågor öfver innehållet, då det var något hon icke förstod. Det var mest väckelseskrifter, skarpa, ljungande bannstrålar mot den naturliga menniskan, skoningslösa skildringar af hennes medfödda ondska och fullständiga vanmakt att af egen kraft arbeta sig upp ur dyn. Ingrid läste, men fast än hon ansträngde sig af alla krafter, var det henne alldeles omöjligt att känna igen sig sjelf i det vanskapliga och af syndens spetälska frätta och sönderbuloade ansigte, som grinade emot henne ur dessa skildringar. Så usel var hon icke! Och så eländigt svag hade hon aldrig varit! Något godt hade hon likväl, om än i det lilla, uträttat här i verlden af egen kraft. Men — så stod det inte i böckerna; det var väl blott en ingifvelse af hennes egenkärlek.
När derjemte öfverväges, att, enligt Frih. Wredes förslag, utom sjelfva enheten, äfven 2.'ne mindre silfvermynt skulle utmyntas, det ena, utgörande af enheten, det andra ± af densamma, det förra således jemnt svarande mot 18 sk., det sednare mot 12 sk. riksg sedlar, hvarigenom allmänheten erhölle 3:ne silfvermy ntslycken, jemnt svarande emot de nu gångbara s. k. skillingsscdlarna, nemi. 1 krona Återstår att öfverväga förhållandet mellan den föreslagna myntenheten och de länders räknemynt, med hvilka vi befinna oss i närmare eller fjermare handelsförhållanden. Som Norrska speciedalern silfver är alldeles lika med 1 r:dr Hamburger broo, samt 1 Dansk riksbankdaler alldeles lika med £ r:dr Hamburger b:co, samt denna sistnämnda är helt obetydligt mindre än en Svensk r:dr silfver, enligt nu gällande myntfot; så synes häraf, att 1 r:dr Hamburger b:co är i det närmaste lika med 8 kronor, 1 Norrsk species silfver 8 kronor, 1 Dansk riksbankdaler 4 kronor. Som en Nederländsk Holländsk gulden är jemnt lika men 1 rtdr Sv. b:co; så är 1 Holländsk gulden 3 kronor. Som en Ryssk rubel silfver är nära lika med 1 Preussisk thaler, samt jemnt lika med 3o4 Den aj Maj c. m. 4 Franska francs, och denna åter nära lika med r:dr Sv. silfver; så är i nil>el föga öfver i Preussisk thaler dilo . i Tysk r:dr nära lika med i Tysk gyllen dilo 5 kronor. 5 kronor. 6 kronor. 4 kronor. Som i £ sterling är Vidare må ock nämnas, att om denna myntenhet antoges, derigenom ytterligare den fördel vunnes, alt den öfverensstämde med de redan slagna mynten, samt att räkenskaper, som blifvit förda antingen i b:co eller riksg.mynf, med stor lätthet kunna omsättas i den nya myntenheten , i förra fallet genom multiplication med 3, i sednare fallet med 2.
St:r, med bifall Den 17 Maj e. m. 395 i öfrigt till hvad Stats-Utsk:t hemställt, måtte hos K. M:t i underdånighet anhålla, att ehuru de i fråga om beviljande af lån till föreslagen jern vägsanläggning mellan Frövi och Falun visserligen icke ansett sig för närv:de böra sådant bevilja, men dock funnit den ifrågasatta kommunikationen vara af synnerligen stor vigt för utvidgande af Sveriges bergshandtering samt för befrämjande i öfrigt af landets industriella utveckling och ekonomiska välstånd, K. M:t måtte täckas åt denna kommunikationsfråga egna nådig uppmärksamhet samt vid den tid och på det sätt K. M:t tjenligast finner, göra nådig framställning till en kommande riksdag. Hr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon: Jag inskränker mig till att på det varmaste förorda Hr Ehrenborgs hemställan. Gr. Posse, Arvid: Då Utsk:t i sitt Betänk, har framställt den af R. o. Ad. icke jäfvade sats, att den ifrågav:de jernvägen framför alla andra vid denna riksdag föreslagna är förtjent af understöd, och derigenom fästat K. M:ts uppmärksamhet på önskligheten af att undersökningar ang:de denna jernväg genom regeringens försorg vidtagas, så torde väl, i händelse det visar sig, att den verkligen är så förmånlig, som man här uppgifvit, icke kunna betviflas, att icke K. M:t skall finna sig föranlåten att till riksdagen framlägga förslag beträffande densamma. Af detta skäl och då K. M:t redan är bemyndigad att af anslagen för jernvägs byggnader använda medel till undersökning af nya bansträckningar, yrkar jag afslag å Hr Ehrenborgs förslag och bifall tilt Utsk:ts hemställan. Frih. af Ugglas, Gustaf: Ibland alla de enskilda jernvägsanläggningar, som varit föremål för Stats-Utsk:ts behandling, har ingen förefallit mig vara så mycket värd uppmärksamhet som den ifrågav:de, och vid sådant förhållande kan jag icke annat än instämma i den af Hr Ehrenborg uttryckta önskan, att denna jernväg måtte fortfarande utgöra föremål för K.
Adlerbrant för sine godkände Skatteråtts-fordringar erhålla ersättning, i de af dem dertill uppgifne Hemman under Ådelforss, till så stor del, som, efter i allmänhet stadgade grunder, emot fordringarne belöper; anhållande R. St. i underdånighet, att KammarCollegium må erhålla Nådig befallning, att verkställigheten häraf låta skyndsamt besörja. I afseende på användandet af den del af så vål Ådelforss som Pauliströms Jernbruk med underlydande Hemman, som återstår, sedan CancelliRådet af Wetterstedt och HofRåttsRådet Adlerbrant blifvit för deras fordringar förnöjde; så instämma R. St. uti den af E. K. M. yttrade åsigt, att bibehållandet af dessa Egendomar icke kan vara för Statsverket förmonligt, hvarföre ock R. St., i likhet med hvad E. K. M. föreslagit, anse återstoden af dessa Egendomar, med alla derunder lydande, uti E. K. M:ts ofvanhögstberörde Nådiga Proposition uppräknade Hemman och Lågenheter, böra, efter föregången värdering, för Kronans räkning, på öppen Auction till den mestbjudande försäljas, Frälseoch Kronohemman, såsom Kronoskatte med åsätta rånior, och köpeskillingen, emot ställd och godkänd säkerhet under 6 år, med |:del om året utgå, samt antagandet af de skeende anbuden på E. K. M:ts Nådiga pröfning bero; dock att, om ett eller flere af dessa Hemman, till Boställen för Civile eller Landtstats Tjenstemän i orten, sorn deraf åro i behof och 100 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrift). N;o 335, 336- böra med sådana förses, lämpligen kunna anslås, sådant må förut, efter E. K. M:ts Nådiga pröfning, kunna ega rum.
Hwad nu det förra af desta sure Läne-sätt angar, sa more det onekeligen mycket wäl och lyckligt, om det kunde medföra päräknad framgång och werkan, men min twifwelagtighet härutinnan Ayöra Bandet 188,139. ^Og8 Den 2! Fugustk nan, grundad pä betraktelsen. Af den förestagne langa betalnings liden: Af owitzheten, om Penninge - ^stn kets fcrhällande, linder samma tick Af Statens annu icke äterwundne Credit: Af uarwarande högst trängande behof, som icke medgifwer tids utdrägt med negotiaticnerne; och ändteligen deraf, al dä 2.ne Upplänings willor framställas, bet ena, mot och det andra mot 7 Procents Ranta, troligen det sednare af Längifwaren, wäljas; icke allenast gör för mig mindre betankeligt, at i ödmjukhet tilstyrka Räiuans förhöjande fran 7 til 6 Procent, uppå detza, a Riksgälds Contoirets Reverser, til görande Län; utan jag wägar jämwäl än en gäng yttra min fruktan, at ty hor utan, i vFNna uppläningswag, andamälet icke winnes; med den tiilagde önskan, at, genom den af mig före-agne ränteförhöjningen, om den bifalles,'Rikets Panningeman mätte finna rakning wid, at utan afseende pä betalnings tidens längd, biträda, med Statens Penninge. behof, och det sä mycket mera, som, i samma mon penningar i denna wag eller emot 6 Procents Ränta arhällas Upläningea emot 7 Procent kan minskas och en icke sä obetydlig Ranta besparing winnås.
utan utgjorde öfverskolt å bemälde lärares löner, samt att en hushyresersättning, som iörr utgått till Rector Scholae med 225 R:dr, men numera, enligt nådiga Brefvet den 23 Juli 1856, till Statsverket levererades, borde genast till domkyrkan återgå; alt de kyrkan tillhöriga tre gårdar under N:ris 18, 26 och 29 i stadens norra qvarter, hvilka af de tre äldste Lektorerne såsem boställen begagnades, men icke upptagits i beräkningen af deras löner enligt stat, utan för dem utgjorde en förmån utöfver hvad deras vederlikar på andra ställen åtnjöte, fördenskull borde, sedan nuvarande innehafvarne afgålt, till kyrkans fria disposition återgå; samt att tomterna under Niris 31 och 32 äfven i stadens norra qvarter, kallade gymnasii trädgård, jemte ett derintill gränsande för 1 R:dr utarrenderadt planteringsland, N:o 118, anslagna till f. d. Gymnasii-adjunkten och i dennes lön på stat upptagna till en inkomst af 42 R:dr, samt af honom upplåtna till läroverkets disposition för den naturhistoriska undervisningen emot arrende af 75 R:dr R:mt, äfven borde vid innehafvarens afgång tillerkännas domkyrkan. Sedan derefter ej mindre Konsistorium i Westerås stift och Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i länet, än äfven Kammar-kollegium och Stats-kontoret med underdåniga utlåtanden i ämnet inkommit, dervid Konsistorium påyrkat rättighet för elementarläroverkets lärare att för all framtid bibehållas vid de nu med deras befattningar förenade förmåner, men de öfriga myndigheterne hufvudsakligen tillstyrkt nådigt bifall till
Riksdagen begärde visserligen 1884, att gift kvinna borde berättigas att själf förvalta den egendom, som vore henne enskildt tillhörig, utan att.behöfva genom äktenskapsförord förbehålla sig sådan rätt, men härpå har hvarken regeringen eller riksdagen i år velat ingå. Ej heller har någondera statsmakten i år velat vara med om hvad riksdagen likaledes år 1884 var villig till, nämligen att mannen icke skulle hafva makt att utan hustruns samtycke bortskifta, panta eller sälja boets fasta egendom, hvadan dessa viktiga önskemål till tryggande af den gifta kvinnans ställning i förmögenhetsrättsligt afseende ännu alltjämt äro ouppnådda. Däremot har mannen nu förbjudits att skingra, sälja eller panta hustruns enskilda egendom eller låta afverka henne tillhörig skog, såvida han ej därtill har hennes frivilliga ja och underskrift i två gode mäns närvaro, ej heller är hustrun längre skyldig att med sin enskilda egendom ansvara för gäld, som mannen under äktenskapet åsamkat boet, därest hon ej uttryckligen förbundit sig därtill. Vidare får mannens rätt att bestämma öfver nyttjanderätten till hustruns enskilda egendom ej sträcka sig en dag utöfver den tid han innehaft målsmansrätt, hvarjämte hustrun erhållit bestämd befogenhet att själfständigt ikläda sig gäld; dock kunna dylika förbindelser icke under några förhållanden medföra rätt för borgenären att påyrka boets sättande i konkurs. Slutligen har i fråga om boskillnad bestämts, att sådan skulle erhållas, då båda makarna därom äro eniga, utan att skäl behöfva uppgifvas. Hittills torde mången hustru hafva afhållits från att söka boskillnad, enär de skäl, som berättigat henne att erhålla dylik, varit af sådan beskaffenhet att deras framdragande inför offentligheten måst förefalla henne förhatligt och motbjudande. Nu bortfaller denna skyldighet, då makarne äro ense, och därmed har den gifta kvinnan erhållit ett verksamt skydd i sak, där hon eljes af hänsyn till mannen och IDUN 1898 för att ej blotta ömtåliga familjeförhållanden stått värnlös. Likaledes har hustruns rätt att ensam söka boskillnad utvidgats och förfarandet vid boskillnad förenklats så till vida, att makarna slippa gå och aflägga ed inför domstolen, därest det ej yrkas af andra maken eller borgenär.