Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det verkligen så förhåller sig, att nämnde stad kommit i den bedröfliga ställning, som den värde talaren velat finna, så är det i allt fall icke anledn. att förmoda, alt de nya tullbestämmelserna vållat sådant, enär under de sednare åren införseln af de artiklar, som egentligen utgöra föremål för Eskilstuna stads tillverkning, för så vidt tull-extrakterne derom lemna upplysning, varit obetydlig; i följd hvaraf, och om en större concurrens med utländska tillverkningar ändock ägt rum, dessa måste antagas hafva inkommit genom smugling, hvaremot ett förbudsstadgande icke innebär ett säkrare värn, än hvilken tullbestämmelse som helst. Samme värde talare har yttrat, att om Gr. Cronhjelms reservation skulle blifva antagen, så komme derigenom en mängd af de i Utsk:s förslag upptagne manufacturartiklar att lemnäs åt sitt öde. Man kunde vara frestad att i följd af detta yttrande förmoda, att ifrågavarande artiklar vore för närvarande tullfria. Jag vet likväl knappt någon af de artiklar, hvarom fråga är, som icke är belagd med 20 å 33Jprocent införselstull. Hr von Hartmansdorff bar i förmiddagens plenum och ytterligare i afton utvecklat den åsigt, att tullafgifterna borde af R. St. bestämmas snarare för högt än för lågt. Jag hade smickrat mig dermed, att mitt förra anförande i detta ämne innefattade tillräcklig bevisning om det orätta i ett sådant påstående; men då jag finner, att delta icke gjort tillfyllest, sä anhåller jag alt den värde talaren måtte tillstädja mig att, för bekämpande af hans mening, låna ett vapen ur hans egen rustkammare. Hr von Hartmansdorff yttrade vid ett tillfälle i medlet af sisllidne November månad, då förslaget till ny författning angående bränvinsbränningen förekom, alt han hade haft en bedröflig erfarenhet, att fylleriets hämmande genom förbud icke vore möjligt, och alt han likaledes vore öfvertygad alt fylleriets minskande genom hög beskattning icke lät sig göra.
Då hela verlden vet att papper ej är mynt, kan ju banken aldrig få kredit. Den kan visserligen hafva kredit så länge som allmänheten kan få silfver; men så snart denna säkerhet vacklar — och detta har inträffat mer än en gång — är det ock slut med krediten. Enligt min tanke bör således antingen hela den sista punkten af 72:dra §:n utgå, eller ock, för att göra båda punkterna oskadliga, i stället gifvas §:n denna redaktion: »R. St:r kunna få rättighet att utgifva sedlar». Då hade man blott ett slags mynt; och, då alla transaktioner man och man emellan skedde med silfver, skulle, derest hinder härföre uppstode, man blott förlora hvad man förlorar i en vanlig konkurs. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag får instämma i den begäran om återremiss, som här har blifvit framställd. Oaktadt jag visserligen anser Finans-komiténs förslag gå längre och kunna åstadkomma en bättre organisation än Hr Åkermans förslag, är i alla fall, enligt min tanka, det sednare förslaget af den vigt att Utsk:t bör taga detsamma i ytterligare öfvervägande i sammanhang med den andra punkten. Att upptaga enskilda personer såsom delegare i banken, är ett bland de större mål, som vi hafva att pftersträfva i afseende på en omorganisation af bankväsendet i vårt land, emedan just en dylik åtgärd bäst kan motsvara de behof, som för närv:de förefinnas. t Gr. Hamilton, Malcolm Walter: De fördelar, sorn, genom att upptaga enskilde delegare i banken, för densamma blifvit förespeglade, äro: l:o att banken skulle komma under allmän civillag; 2:o att bankens grundfond skulle vinna en tillökning; och 3:o att, genom det enskilda intressets inrymmande i banken, detta intresse skulle åstadkomma en mycket vinstgifvande verksamhet. Jag har inom Utsk:t motsatt mig detta förslag, emedan jag anser att alfa dessa fördelar kunna vinnas ändå, utan att antaga förslaget. Att R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 22 November. 301 detta hänseende vaknat hos allmogen sjelf, och exempel, liknande den genomförda planen, felades icke.
Att underkasta sig olagliga, rättsvidriga beslut är lika förödmjukande, som att undertrycka lofgifna medel att deruti bereda rättelse! Aktningen ej mindre för Rikets Grundlagar och för det Riks-Stånd, hvars medborgerliga rättigheter blifvit förnärmade, än för Stals-Utskottets egne förut fattade, sammanstämmande beslut, uppmanar Utskottet alt oafvisligen begagna den i 69 §. RegeringsFormen medgifne rätt att göra föieställningar. Dertill kommer äfven såsom betraktansvärdt, den Stats-Utskottet i första rummet åliggande vård om Riksgälds-Contoret! I det ögonblick, då detta Penningeverks ställning sysselsätter allmänna uppmärksamheten, huru har väl Stats-Utskottet kunnat glömma sin pligt, att för dess bästa iakttaga Regerings-Formens föreskrifter? Grundlagen är den förnämsta Autorilet, under hviken Stats-Utskottet sorterar. Den principal, som hvarje Representant eger inom sitt eget bröst, ålägger honom att tala sanning, som äfven vid Riksdagar mäste vara sanning i ordets ädla bemärkelse, derest icke representationen är demoraliserad."" Bihang till R. St. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktrvckeriet, i 835. Stats-Utsloltels Memorial IV:o 424- i N:o 424* Ankom till Exp.-litsle. d, 20 Mars. Memorial, om förtydligande af Rikets Ständers beslut, angående garantie för Hypotheks-föreningar, jemte förslag till hufvudgrunder för sådane Föreningar. (Rgs A.) Då Stats-Utskoltet, vid uppgörandet af förslag till det förnyade Reglementet för Riksgälds-Contoret, deruti skolat intaga Rikets Ständers under den 31 :sta sistl.
Ständer fann sig böra föreslå de möjliga utvägar, hvarigenom Magazins-Inrättningens Spannmåls-Unger skulle komma att bestå af riad eller torkad säd, blef* detta vigtiga ärende på det nogaste öfvervägt. Stats - Utskottet fann nogsamt, att bästa och rättaste suttet till ändafnålets vinnande skulle vara, att genom tämpelige förhöjningar i prisen uppmuntra Uandtbrukarne, att sjelfve torka sin säd, men ansåg derjemte, att, då de bördigaste Provincerne i Riket just -äro de, som sakna tillgäng på ved och bränsle, vore detta ett oöfvervinneligt hinder för företagets fiaingang i en större omfattning, hvilket afven tillräckligen är ådagalagt, derigenom, att iMigazins Directionen fierfaldige gångor fruktlöst försökt, att -till högre priser erhålla riad eller torkad Spannmål. Utskottet förutsåg dessutom, att, om än Magazins-Directionen bestämde i ä 2 Rfdr högre pris för En tunna torkad eller riad Råg och i proportion för de öfrige Sädesslagen, emot oriad Spannmål, skulle ändock den förnämligaste delen af Intraderne, jemte Kronans Afradsoch Ränte-Säd, komma att bestå af otorkad eller oriad Spannmål, enär ingen allmän användbar Inrättning att torka urtröskad Säd, så, att den bibehåller sin fullkomliga godhet och fröbarhet, ännu är kändt hvilket, i förening med brist på Skog, skulle uj.'- Stats-Utskottets Betänkanden'. 1897 göra sadahe motverkande hinder, att “"de icke kunde häfvas genom en högre betalning, örn den ock något rundeligare, än hittills skett, blefve medgifven.
Vid Riksdagsbeslutets formerande, har Expeditions-Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad dervid, att inledningen till härhos bilagda, och inför de respective RiksStånden redan justerade 4 §• erhållit följande till ordalydelsen nog obestämda period: ”Skolande nedanstående af K. M:t i ■”Nåder bifallna och stadfästade bestämmel - Expeditions-Utskottets Memorial N;o f6i. a3i ”ser, i följd hvaraf jemväl åtskilliga andra i vissa delar lill ali kraft och vergan upphört, hädanefter gälla sorn Grundlag;” och då, serdeles i förevarande fall, den största tydlighet och bestämdhet synas Expeditions-Utskottet angelägne, har Utskottet, jemte anmälan derom, skolat de respective Riks-Ståndens pröfning vördsamt underställa, huruvida det må tillåtas Utskottet, att, då minsta förändring i sak derigenom icke uppkommer, i Riksdagsbeslutet få införa den ifrågavarande perioden, med följande förändrade redaction: ”Skolan de alltså, med upphäf vande till ali kraft och verkan, af hvad, i dessa delar, hittills stadgadt varit, nedanstående af K. M:t i Nåder bifallna och stadf ästaide bestämmelser3 hädanefter gälla som Grundlag STOCKHOLM, tryckt i ÉcKstfetftsKA Tryckeriet» i83ö. Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skri/v. 1 N:o 462* Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 16 Mars i8lo. Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ttpphäfvande af den nu medgifna moderation i Porto för Bref, som väga öfver 8 Lod. S. A. K.’ Genom en till R. St, under den to April sistlidet år, aflåten Nådig Proposition, har E. K. M. till R.
Län och Halland från äldre tider varit försäkrade om rättigheten att, efter inhämtande af pastors råd och under vilkor att tjenlig person valdes, sjelfve utse till klockare den bland de sökande, till hvilken de hyste bästa förtroendet, utan att dervid uttryckligen stadgas, det förslag till klockaretjensterne behöfde upprättas; men att sedermera, nemligen genom de anförde Kongl. Brefven af åren 1820 och 1835, sådane föreskrifter meddelats, som i ena fallet gifvit anledning till, och i det andra uttryckligen anbefallt upprättande af förslag till dessa tjänster; med anledning hvaraf och då berörde uti enskilda tvistemål meddelade Nådiga Bref otvifvelaktig! blott åsyfta tillämpning af de i afseende å klockare befintliga äldre författningar, och icke att tillvägabringa ändring deri, men samma Nådiga Bref synes vara mot de äldre författuingarne stridande, så att ovisshet om hvad uti ifrågavarande afseende rörande Lunds stift, Bohus Län och Halland är gällande, skäligen kan uppstå, anser Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer mätte i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på berörde förhållande, med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes meddela nådig förklaring, som bestämmer, hvilka särskilda rättigheter uti ifrågavarande fall må tillkomma församlingarne inom Lunds stift, Brohus Län och Halland. Stockholm den 10 Februari 1851. Ant. till Exp.-Utsk. den 17 Febr. 1831, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om bestämmande af Klockares i Lunds stift undervisning sskyldighet.
Uti skrifvelse af den 25 sistlidne Januari hade Direktionen för Arméens pensionskassa hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att bristen i kassans inkomster år 1851 utgjort 8,397 R:dr 6 sk. 3 rist, men att åter för år 1852, då genom de till kassan förut anslagna lönebesparingarnes och krigsmanshusinkomsternas utbyte mot kontanta anslag, dessa inkomster mot föregående årets 12 Stalf-Utskollels Utlåtande, N:o 37S. minskats, under den förra tiden med ... 10,272: — 11. och under den sednare med 12,480: 15: 2. eller med tillhopa R:dr 22,752: 16: 1. samt deremot pensions-utgiften stigit med , 12,646: 32: ■— en brist hufvudsakligen genom dessa förhållanden yppats, till belopp af ej mindre än 42,234 R:dr 45 sk. 2 r:st; och då pensions-utgiften under åren 1852 och 1853 visat sig ungefärligen lika, samt förhållandet innevarande år kunde antagas blifva enahanda, skulle kassan för de 3:ne åren 1852, 1853 och 1854, utöfver det hittills bestådda årliga kreditivet, 22,000 R:dr, behöfva ungefärligen 20,000 R:dr om året, eller tillsammans omkring 60.000 Riksdaler, hvilken summa obetydligt öfverstege det belopp af 57,062 Riksdaler 41 skillingar 9 runstycken, som under åren 1849. 1850 och 1851 blifvit å kreditivet besparadt; hvarförutan den minskning i inkomst, pensionskassan fått genom krigsmanshusmedlens utbyte mot statsanslag vidkännas, tillskyndat Statsverket motsvarande vinst, hvilken, för år 1852 utgörande 12,480 R:dr 15 sk. 2 r:st, sannolikt framdeles ökades, i anseende till dessa inkomsters årliga stigande, så att Statsverkets tillskott syntes i verkligheten blifva ringa, om ens något.
Af Hr Grefve von Platen, B.: ”Då jag hufvudsakligen och nästan till alla delar hyser enahanda åsigter, som dem, hvilka Stats-Utskottet vid reglering af /pde Hufvud-Tileln uttalat, och således äfven bi träd t den, att till Styrelsen öfverlemna bestämmandet af styrkan af Svenska Sjöförsvarets hufvudbeståndsdelar, den seglande och Skärgårds-Flottan, samt Ångfartyg, kan jag icke, ehuru fullkomligen inseende det skadliga af att icke anslagen hittills blifvit mellan de båda vapenstyrkorna, vid Hufvud-Titelns fördelning, från hvarannan åtskiljde, likväl låta förleda mig af en möjligen grundad farhåga för personers handlingssätt, att begå en i min öfvertygelse, i princip åtminstone, inconstitutionel inconsequens och instämma i Utskottets beslut att fördela anslagen mellan Flottans olika fartyg, hvarföre jag på denna grund anhåller att blott i denna punkt få reservera mig.” Af Hr Biskop Hedrén: ”På samma grunder, sorn vid Utskottets Betänkande öfver 3:dje Hufvud-Tileln, anhåller jag äfven här få reservera mig, enär jag både ansett med form öfverensstämmande, att Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottet i delta vigtiga ärendes behandling deltagit. Äfvensom i hufvudsaken trott lämpligast att inskränka sig till en allmän, hos Kongl. Maj:t framställande begäran, om frågans fullständiga utarbetande och framläggande till Rikets Ständers pröfning och beslut vid deras nästa sammanträde, ulan alt ingå i så bestämd omständlighet, som i närvarande Betänkande mera liknar ett afgörande, än en önskan. Intilldess må äfven Kongl. Majit vara oförhindrad att använda den för Sjöförsvaret beviljade ansia gs-summa, på sätt för Rikets säkerhet lämpligast pröfvas.’” Tabell ofver Contante Anslagen å Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titcl. Militaireoch Försvars-Verket till Sjös. Aflonings-Staterne , . R. St. Stat för 1835 och följande åren upptager.
Sådant kommer troligen deraf, att dessa män, oaktadt sin lärdom, hvarken hafva kunskap om den nya melhoden eller vilja befatta sig med att inhemta den. Framlidne Ärkebiskop Wallin var ock en man, som något gällde inom det lärda ståndet. Ifrån början var äfven han emot det nya lärosättet; men sedan han inträdt i skolans direction och lärt känna henne, så kom han på andra tankar. Följden var dels det offentliga yttrande, sorn han i detta ämne afgaf, och som på den tiden väckte mycket uppseende, och dels det förslag till en förändrad skola i pelle, hvilket han uppgjorde. För skolan och undervisningsverket i allmänhet var det en stor förlust, att denne man så tidigt föll ifrån. Man säger: hvad skall Konungen göra, om R. St. förorda, men Skolrevisionen är emot den ifrågavar. förändringen? Jag medgifver, att valet är svårt; men det förhåller sig så, mine Hrr, med alla reformer. Det är blott eu eller annan, som yrkar dem, och män - 54 Den 1 Februari e. m. nen af yrket sätta sig särdeles deremot. Huru var det väl med den stora s. k. reformationen i kyrkan; månne det var Påfvedöme t, som hjelpte Luther oell förklarade honom hafva räll? Jag har hört del man talat om en Påfve för det nya undervisningssystemet. Jag skulle önska, alt en Päfves makt läge i deras händer, som vilja förbättra undervisningen och ej i deras, som vilja qvarhålla henne på sin gamla ståndpunkt. Man säger, att besparingen på den nya inrättningen är oviss. Det är möjligt, men nog är hon sannolik, efter den erfarenhet man redan äger. Jemförelsen bör dock icke rättas efter de synbara och pä mångå ställen verkliga lönerna vid de gamla läroverken, emedan dessa böra, enligt Skolrevisionens förslag, betydligen ökas, om dessa skolor må kunna uppfylla hvad Skolrevisionen åsyftat.
Vissa områden af landet bestämmas till utgörande af bevärings-r manskap för armeens och vissa för flottans behof, så väl i freds-som i krigstid, sålunda, att flottans beväringsområden komme att utgöras af hela Blekinge och Wester-norr lands län, Öland, Södra Möre fögderi af Calmar län , de socknar i såväl återstående delen af sistnämnda län, som öfriga kustlän, med undantag af Norrbottens och "Westerbottens län, hvilka antingen omedelbart gränsa till hafvet eller äro belägna i skärgårdarne, och slutligen alla vid hafvet belägna städer, Slockholm, Götheborg, Umeå, Piteå, Luleå och Haparanda likväl undantagne; samt armeens beväringsområden åter upptaga alla delar af riket, som icke, enligt det föregående, skulle utgöra sjöbeväringsmanskap; 6:0 Beväringsmanskapets uttagande, såväl lill vapenöfning som till krigstjenst, verkslälles efter enahanda hufvudgrunder inom armeens och inom flottans beväringsområden, hvarvid iakttages; aatt årliga mönstringar, förrättade på lika sätt sorn hittills, verkställas serskildt för släderne och landet samt serskildt inom armeens och flottans beväringsområden, hvarvid mönsterrullor öfver beväringsmanskapet upprättas serskildt för hvarje stad och hvarje fögderi, hvilket likväl ej må hindra mönstringsförrättande serskildt med en eljer flera delar af fögderiet; b) alt, sedan alla vid mönstringen tiifslädeskomne beväringsskyldige blifvit, på sätt serskildt föreskrifvet är, besigligade, de approberade införas i stadens eller fögderiels mönsterrulla efter manskapets längd sålunda, att elen längsta erhåller forsla rummet, den, som slår honom närmast i längd, del andra, och så vidare, med iakttagande dervid att, om två eller flere äro af lika längd, ordningen dem emellan afgöres efter åldern, så att den äldste erhåller första rummet, den, som dernäst är äldst, det andra och så vidare, men, om någons födelsedag ej vore känd, eller flere af dem vore födde på samma dag, genom lottning; 11,ik. till R. St.
LX. B. 275. LXI. A. 107. Afskrifning, angående, af ett Directeuren Steffens beviljadt Odlingslån. Se Steffens. *— angående, af åtskillige anmärkningsmedel. Se Anmärkningsmedel. —- angående, af ett Anders Andersson (Dahlin) lemnadt odlingslån. Se Anders Andersson. — af några i Bankens räkenskaper vid 1827 års slut balancerade summor. XVI. B. io5. A. 295. — och eftergift, angående, för en summa som genom inbrottsstöld förkommit utur ett, i Småsedels-Commissarierrummet, inom Banken befintligt skåp. XV. B. i55. XVI. A. 123. *— och eftergift för en summa, motsvarande värdet af en bortkommen inlöst Transportsedel, hvilken måst för andra gången infrias. XV. B. i56. XVI. A. i23, — angående, af NummerLotteriets fordran . hos Helsingborgs HamnbyggnadsDirection. Se Helsingborg. Afskrifningar, angående åtskilliga föreslagna, i RiksgäldsContorets räkenskaper. XLIX. 228. LIV. R. 111. LX. B. 274. LXI. A. 107. Afsöndring af jord. Se Jords afsöndrande, AfvittringsVerket i Rikets Norra Provincer, om medel till fortskvndande af. I. 234, 239. R, 338. P.U. 357. XXIV. B. 3g5, XXVI. A. 217. XXXII. E. 323. AfvittringsVerket i Luleå Lappmark, angå^ ende tillägg till föreskrifterne om. Se Lap-, parne, Ahlbom, C, H, angående dess underdåniga anhållan oro nedsättning af arrende-afgiften för Kungsöhrs KungsLadugårds södra del. XLIII. B. io3. XLVI. E, 119, XLVIII. A. 214.
Nådiga uppmärksamhet på den under den 28 sistlidne Augusti utkomna Författning; hvilken medgifver allmogen en nära obegränsad slöjdefrihet och att, utan motsvarande afgifter, inom städerne, uti öppna bodar till Lagsamt Allm, Besv.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 33. ir salu hålla sine slöjdealster, hvilket utan tvifvel ingriper uti BorgareStåndets egande frioch rättigheter, enär detta Stånd aldrig medgifvit andre medborgare begagnandet af lika förmoner med sig, än deni sorn. derföre erlägga motsvarande borgerlig tunga. Alt bemälde Författning, om den fortfarande blifver gällande, ska 1L föranleda Slädernes undergång, utan att landet deraf hemtar någon sann och varaktig nytta, lärer, vid ett närmare granskande deraf, lätt inses, och torde af erfarenheten snart blifva bekräftadt. Jag vågar tro, att de af öfrige Riks-Stånden, sorn rättvisligen, i det längsta, söka att vårda egna privilegier, borde äfven vara mone derom, att Borgare-Ståndet får tillgodonjuta de sina; och att Rikets Högloll. Ständer, till följe deraf, täckts hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla derom: att bemälde Författning, afden 28 Augusti, måtte blifva antingen helt och hållet in h i beråd, intills dess hufvudfrågan om näringsfriheten blifver afgjord, eller oek finge undergå den förändring, som är nödig för ett närmare bestämmande af gränserne emellan stadsoch landlmanna-näringarne, än som nu deruti finnes, på det att de båda't må kunna fortgå, utan att skada hvarandra. — Slutligen får jag förklara, att jag förenar mig med den Reservation, som Herr Rådman Holm afgifvit och som åtföljer Betänkandet.” 5:o af Hans Jansson: ”De omständigheteter, som synas mest tala emot bifall lill sammansatta Utskottens Betänkande, eller, som är detsamma, emot i8a3 års förslag, äro, efter min tanka: 1:0
Visar erfarenheten att den fridlysningstid, hvarom här ofvan sagdt är, behöfver i något fall för hela riket eller viss del deraf utsträckas eller inskränkas, eller ock ortförhållanden eller andra omständigheter framdeles påkalla stadgande angående jagt å annat vildt, än förut i denna § omnämndt är, vare Oss förbehållet, att derom särskildt förordna. § 12- Ägg af de i nästföregående § fridlysta foglar må icke ur deras bon tagas eller förstöras den tid, jagt efter fogelarten förbjuden är; och vare det icke heller tillåtet att från annan nyttig hafseller sjöfogel före den 10 Juli, eller från annat nyttigt vildt, som icke fridlyst är, före den 10 Augusti taga ungar eller ägg eller dem förstöra. § 13. [ hägnad jagtpark eller djurgård må den, som jagträtt der eger, alla tider af året jagt idka. § 14. Den tid, då jagt efter något djur förbjuden är, må sådant vildbråd icke till salu utbjudas, köpas eller från ort lill annan forslas, så framt ej lagligen visas kan, att djuret blifvit under lofgifven lid fångadt, eller vildbrådet på annat lofligt sätt förvärfvadt. § 15. Spjut eller skjutgevär må icke gillrade användas såsom jagtmedel; ej heller må elg under skidlöpande jagas. Grop, sax, snara, stäng eller annan för menniskor och husdjur mer eller mindre lifsfarlig jagtanstalt må icke ulan tillstånd af den, som jagträtt eger, begagnas å annans mark, och ej heller under tiden emellan den 31 Maj och den 1 Oktober utsättas eller, derförinnan utsatt, qvarlemnas på samfälld mark, så framt icke alla delegarne dertill gifvit lof samt anstalten är med fällda träd eller annan stängsel så omgärdad, att kreatur derifrån afhållas. Den som vill begagna jagtanstalt af nyssnämnda slag eller utlägga förgiftadl lockbete, vare skyldig att låta derom söndagen förut uppläsa kungörelse i närmaste kyrkor. Nyttjas sådan anstalt längre tid fortfarande på samma ställe, skall kungörandet en gång i hvarje månad förnyas.
R:dr, högre summa icke eller borde, i saknad af tillförlitliga upplysningar om dess behöflighet, af Rikets Ständer anslås; —- att, med antagande af Utskottens förslag, medlens fördelning blefve ojemn och icke motsvarande de serskilde Församlingarnes behof, emedan somliga fingo för mycket, andra för litet; — att de Församlingar, som redan hafva ordnadt Skolväsende, måtte, efter vederbörlig anmälan, få använda ofverskottsmedlen till andra communala behof, Stattsamt Bevillnings-Utskottens Utlåtandej N.o 33 hoF, såsom slöjdskolor, arbetsinrättningar, m. m; —• att redan bevilljade anslag till församlingarne borde fortfara, jemte de nu föreslagne afgifter;— alt, i sammanhang med nu ifrågavarande föreskrifter, uttryckligen måtte bestämmas, att den i 4 §. af 1842 års Kongl. Stadga omförmälda personliga afgift kommer att försvinna; — att till undvikande af de olägenheter, som kunde uppkomma derigenom, att Uppbördsmännen skulle directe till Skoistyrelserne öfverlemna influtne medlen, det måtte föreskrifvas, att medlen inlevereras till Landtränterien och derstädes få af Skolstyrelserna lyftas; — äfvensom att ifrågavarande medel måtte ingå till Stats-Verket och sedermera fördelas emellan de församlingar, hvilka af understöd till Skolväsendets ordnande vore i behof. Utskotten hafva tagit dessa anmärkningar under sorgfälligt öfvervägande; och ehuru till stöd för Utskottens åsigt, att ifrågavarande förslag icke står i strid mot förenämnde §§. Regerings-Formen, förekommit, att BondeStåndet godkänt samma förslag och att proposition till bifall å detsamma blifvit inom Borgare-Ståndet af Talmannen framställd, hafva Utskotten likväl, till undvikande af all tvätydighet i detta hänseende och på det ändamålet icke måtte förfelas, trott sig böra så vida frångå det formella af förslaget, att detsamma icke i något hänseende må, såsom Grundlagsvidrigt, kunna förkastas.