Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i 85 § Regerings-formen, i afseende på Tryckfrihets-förordningens egenskap af Grundlag, äfvensom i sammanhang dermed uti åtskilliga i Regerings-f ormen och Riksdags-Ordningen; Gifven Stockholms Slott den 6 Juni 185 d. I öfverensstämmelse med de grundsatser, hvilka genomgå 1809 års Regeringsform, har en allmän tryckfrihet med skäl blifvit ansedd såsom ett värn för de politiska rättigheter, hvilka i Rikets Grundlagar äro så väl den offentliga makten som hvarje en - Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition} N:o 84 5 skild medborgare tillförsäkrade. Rättigheten till tryckfrihet hvilar likväl ytterst på sanningens rätt att blifva hörd. Smädeisen, förtalet och den försåtligt framsmygande illviljan ega deremot ingen rätt att åberopa. Friheten, urartad till sjelfsvåld, förfjenar ingen aktning, intet hägn. Hvarje god medborgare mäste derföre, med bekymmer för ett älskadt fosterlands framtid, hafva iakttagit pressens med hvarje år stigande missbruk, hvilka hota att undergräfva religionens helgd, samhällets bestånd och det enskilda lifvets trefnad. Önskan, att en gräns för missbruken måtte af lagstiftningen sättas, har blifvit allmän, och Kongl. Maj:t anser sig af en oeftergiflig pligt manad att gå denna önskan till mötes. Väl har erfarenheten ådagalagt, att en lag, som i verkställigheten kan anses innebära en godtycklig behandling af tryckpressen, ingalunda förmår att motverka dess missbruk, hvarföre ock Kongl. Majit medgifvit upphäfvandet af det år 1812 i sådan syftning vidtagna lagstadgande. Emedlertid är det icke mindre uppenbart, att en alltför efterlåten och ofullständig lagstiftning ej kan uppfylla sitt ändamål. Kongl. Majit anser derföre nödigt, att nu gällande Tryckfrihets-lag undergår förändring ej blott i hvad som rörer straff-bestämmelser, utan i flera andra väsendtliga delar, hvaribland hufvudsakligen i afseende på sammansättningen af den nämnd, som skall bedöma om åtalad tryckt skrift är brottslig, samt i fråga om ansvarigheten för tidningar.
Ut supra. Friherre Anckarswärds Carl Henrik„ Medan ifrån långliga tider tillbaka har frågan om införandet af en allmän Passevolance-inrättning, i stället för Soldatens underhåll vid Exercitiemöten , medelst egen, eller från Roten medförd kost, lenmat anledning lill delade tankeyttringar inom detta rum. De oförgätlige män, hvilka, då Passevolence-frågan 1786 med så mycken värma behandlades, bestredo införandet af denna inrättning, kunde näppeligen föreställa sig, att deras meningar, genom en eftertids missbruk af Passevolance-inrältningen, skulle blifva mera rättfärdigade, än genom de skäl, hvilka såsom hinder emot bifall till inrättningens införande vid den tiden anfördes. Folkens öfvergång ifrån ett länge frånträdt deltagande uti sambälls-angelägenhelernas styrelse och förvaltning till en åter - Ex Ptotocollo, Carl D. Forsberg. Den 26 Octo ber f. ni. eröfrad fri het, åstadkommer gemenligen, till en början, en tid af lugnt oell förtröstansfullt förtroende Lill den sjelflédning, hvaråt de allmänna äreudernas gång ej sällan blifvit lemnad, efter de kraftansträngningar, hvilkas natur måtte påkalla en slags politisk dvala, emedan historien så ofta visar den hafva varit närmaste följeslagaren af nationernes ansträngningar, då de afskuddat något ok, för att återvinna frihet. Ibland andra fenomener af denna art, torde 1812 års Riksdag, med dess förhandlingar, intaga ett bland de mest Ögönskenliga rum; och jag finner åtminstone icke någon annan utväg, att förklara hvarken de grunder, hvarefter Passevolance-inrältningen vid denna Riksdag af Riksens Ständer infördes; eller det sätt, hvarå dessa grunders tillämpning gjordes gällande.
Genom den erfarenhet åtskilige af Utskottets Ledamöter och äfven jag äga, att pyndare, ehuru de, då vigten är liten, slå in på lodet, likväl, då det är fråga om flere skeppund, missvisa på flere lispund, hafva Utskottets Ledamöter icke ansett sig böra föreslå ett sådant vägningssätt af hö; hälst våg är ett säkert instrument och lika lätt att begagna, hvilket förhållande icke eller kan förgätas, då frågan om mått, mål och vigt förekommer. Jag finner derföre intet hinder, att nu till afgörande företaga detta ärende. Grefve Posse: Jag vill nu icke ingå uti jemförelse emellan pyndare och vågar, så - 158 Den 5 Mars f. m. sorn förekommande i den allmänna frågan om Mått, Mål och Vigt, men jag har, genom min framställning, endast velat förekomma ett beslut, som möjligen kunde lägga hinder i vägen, för åtgärder af större vigt och omfattning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att, på sätt Grefve Posse föreslagit, Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets ifrågavarande Utlåtande borde ytterligare hvila på bordet. Ropades Ja. Anmältes och emottogs HofCanzleren m. m. Herr D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts höga vägnar, öfverlemnade Kongl. Maj:ts den 24 sistlidne Februarii till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition angående den såkallade MötesPassevolancen för Indelta Infanteriet och Cavalleriet, samt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af samma dag angående Inqvarteringsbesväret. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken anmodade Herr HofCanzleren , att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, alt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och Skrifvelse skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln löredragne. Den 5 Mars f. m.
Denna punkt har blifvit afslagen af Bonde-Ståndet, men deremot af öfrige Stånden godkänd, dervid likväl Borgare-Ståndet beslutat att samma punkt borde erhålla ett så lydande tillägg: ”dock med undantag af de regementen, inom hvilkas rotedistrikt större allmänna arbeten äro under utförande. ” Enär Utskottets förslag blifvit af 2:ne Riks-Stånd nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndct utan förändring godkändt, och Utskottet icke af de inom Borgare-Ståndet afgifne yttranden kunnat öfvertygas om behöfligheten af det tillägg, sorn af sistnämnda Riks-stånd beslutats, helst Kongl. Maj:t icke lärer underlåta, att vid besluten om kommenderingar af manskap till arbeten å Statens jernvägar taga i betraktande jemväl de omständigheter, som det omförmälda tilllägget afser, anser sig Utskottet böra hemställa: att hvad Utskottet i förenämnda hänseende tillstyrkt och föreslagit måtte äfven af Borgare-Ståndet oförändradt antagas. I anledning af de hos Rikets Ständer, af Utskottet anmälda sockenstämmobeslut inom Sunnerbo härad i Kronobergs län, rörande upplåtelse af jord för södra stambanan m. nr., äfvensom på grund af den förbindelse i enahanda hänseende, som åtskillige jordegare inom Östbo härad af Jönköpings län sig åtagit, hade Utskottet, under förutsättning att Utskottets förslag, rörande södra stambanans sträckning genom Småland, skulle af Rikets Ständer godkännas, i sjuttonde punkten hemställt att de till Utskottet ingifne sockeustärnmo-protokollcn och dervid fogade teckningslistor, jemte ofvanhemälde jordegares skriftliga förbindelse, mätte blifva till Kongl. Maj:t öfverlemnade, med underdånig anhållan att Kongl. Maj:t ville i nåder låta foga anstalt, att de utfäste bidragen behörigen komme jernvägsanläggningen tillgodo.
Gunnar kände under denna afton alla svartsjukans klor i sitt hjerta, och hvar enda en af dem var dock olik den andra. En skar djupt, en stack ilskefullt, en ristade häftigt, en sargade fram och åter. När Elin svängde med patronen, hade Gunnar haft den största håg att jaga en kula ur sin säkra bössa genom hans skalle; när hon – mot sin vilja – flängde med Olle, tills han höll på att draga omkull henne, kände Gunnar en brinnande håg att «smörja opp» högstdensamme; när hon gladt och lifligt, och under jemt småprat och skämt dansade med Bengt, som hon var så bekant med, emedan han merändels tillbringade sina söndagseftermiddagar i Viken, så ville Gunnar blunda, och när Elin – såsom Gunnar det tyckte, fast han ej satte det i våra salongsord – något litet koketterade för unga sonen i huset, den fiffiga ungersvennen Oskar, då gick Gunnar sina färde och ställde sig mot ett träd, lutande, som hade han svindlat efter dansen, ty äfven han hade – nästan bara för att glömma hur han led – dansat en förtviflad polska med en ung piga, som han alltid förr i sina glada, lyckliga lekoch lustdagar hade svängt om med, utan att dock någonsin haft särdeles kär. Elin, med all qvinnoblickens förmåga, hade bemärkt denna häftiga, nästan ursinniga dans, bemärkt Gunnars ifver och flickans belåtenhet, och slutligen detta Gunnars lutande mot den något litet aflägsna almen. Utan att besinna sig något, slutade hon tvärt sin dans med unga Oskar, och sprang bort till Gunnar, tog honom sakta på armen, för att han skulle se henne (ty han stod der med slutna ögon) och sade med en ton, så ljuf och så darrande, att man skulle vara af bly, för att icke deruti upptäcka hela kärlekens oro och deltagande: – Gunnar! hur är det med dig? Se upp eller jag tror jag svimmar af förskräckelse, ty du ser så sjuk ut. – Jag sjuk! – svarade Gunnar, sig icke mera mäktig. – O nej! Nu är jag friskare än någonsin! Och ändå friskare skulle allt bli, ville du bara dansa med mig en liten half sväng?
framför oss, hos hvilken i laga ordning och utan qvantiteter efter behag och bör endast undnågra egentliga svårigheter de första framtänderna Glädjande var det att åter få höra hr Conrad vikas i koleratider, då man j u öfver hufvud (de mellersta i nederkäken) infunnit sig med det Behrens, hvars förträffliga bas utomordentligt väl biplägar taga sig till vara för all frakt. Saften första halfåret af hans lif. Nu befinner han sig i behållit sig. Han föredrog sina nummer, bland af en citron i en kopp varmt kaffe är ett nionde lefnadsmånaden. Han har feber, hostar och hvilka vi särskildt vilja framhålla Invalidarian ur förvrider smärtsamt ansigtet vid hvarje hostattack. » Guldkorset » och i synnerhet (utom programmet) förträffligt medel mot hufvudvärk, och huru Samtidigt synes tandköttet i öfverkäken lifligt rodna Lindblads välkända visa » Månn tro, j o j o », med användbara äro ej alla bärsafter som tillsats och svullna och är tydligen ömt, då den lille ängsv; irm känsla och öfverlägsen sångkonst. till vatten i hvarje sjukrum! En saft af björnbär inkokad med socker är ett utmärkt rogifvande och lenande medel mot hosta, likaså en marmelad af svarta häggbär, inkokad med socker och utspädd med varmt vatten, hvilket dricke3 om qvällen, strax innan man går till sängs. F ö r skrofler är ett af slå ?ibär kokadt och, i stället för vatten, kallt drucket te ytterst helsosamt. Smultron, som pressas sönder på huden och få torka in, verka välgörande mot kylknölar. Naturen erbjuder oss således oskattbara rikedomar i angenäma läkemedel, på hvilkas verkan man endast behöfver göras uppmärksam för att med framgång begagna sig af dem. r Manuskript, som 03 antages till Införande, återsändes, såvldaporto fogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. Programmet utfyldes af hr Dik Haagmans, en holländsk pianist af ej synnerligen framstående rang som solist, men som det tycktes god ackompagnatör.
M. icke måtte anse den underd. skrifvelsen hafva sin grund i villrådighet och vanmakt hos R. St:r att kunna utreda frågan, eller att här skulle kunna tillämpas hvad som stod att läsa i 1815 års riksdagsvisa, nemi.: »så tog’ de hela luntan oell skrefvo utanpå: Ers Majestät var nådig och hjelp oss härifrå.» Jag har för öfrigt egentligen begärt ordet i ani. af en talares yttrande, hvilket jag icke kan låta oanmärkt passera. Gr. Björnstjerna sade nemi., att det vore en stor orättvisa om jordbrukare, som äro belagda med en proc:s bevillning, jemfördes med idkare af handel och näringar samt fastighetsägare i städerna, hvarvid Gr:n tilläde, att den af städerne utgående bevillning utgjorde endast 106,000 Rdr. Det är fullkomligt obestridligt, att städernas beskattning är olika med landets eller jordbrukets, och att ensior del af dem, som skatta för handel och rörelse i städerna, upgifva sin inkomst mindre än hvad den verkligen är, men orsaken till städernas ringa bevilln:s-summa på del hela är, om man vill vara rättvis och erkänna det, att de handlande i städerna äro så få. En ledamot af BevillmsOtsk., Komminister Beckman, har i sin reservation yttrat raka motsatsen till Gr. TSjörnstjernas tanka, lian säger nemi.: »Det är i synnerhet jordbruket, som just under de sednaste åren, då jordegendomen och dess alster varit uti ett jemnt stigande genom mindre samvetsgrann tiMämpning af Bevilln:sStadgans sväfvande föreskrifter, förmått undandraga sig en tillbörlig andel af de allmänna bördorna, och på andra medborgares bekostnad göra sig till godo en lindring, hvars verkliga storhet ingen annan kan fatta än den, som gör sig möda att anställa närmare jemförelse.» För mig synes det klart, att man bör söka förvisa från R. St:rs öfverläggningar sådana oformligheter, som att den ena klassen medborgare framställer så svåra anklagelser, som Hr Beckman i sin reservation framkastat, och äfven Gr.
Den 12 Juni. fi 27 Frägan förekommer nu åter; och för närv:de nödgas jag låta grannlagenheten vika, samt anhålla om benägen ursäkt för det jag vågar upptaga tiden med den framställning jag, efter hvad jag tagit mig friheten antyda, för länge sedan (redan den 16 Maj) upj)satt uti detta så vigtiga ämne: räntans frigifvande, enligt mitt förmenande, ett ibland de för landet i dess helhet, således icke blott för serskilda delar, vissa klasser eller individer, mest olycksbringande beslut, ehuru penningemännen, så att säga, representerade af privat-bankerna (ansedda af Gr. Bogislaus von Schwerin, en rörande finansväsendet såsom en stor auktoritet känd man: »såsom de giftigaste svampar uppvexta å fäderneslandets jord» etc.) och dylika låneanstalter, samt köpmännen, såsom vanligt nu för tiden, dervid blifvit gynnade. Räntans frigifvande för s. k. korta papper är redan en fait accompli; detta kan således icke hjclpas (uti Preussen deremot, hvarest man i öfrigt plägar gå raskt'tillväga, har räntan nyligen, blott på försök, för ett år blifvit frigifven); Men att vidare utsträcka detta ockrande, dertill ega vi, hvilka ej gilla detsamma, ännu rättighet att söka förhindra; och har jag ock derföre, så godt jag förmått, sökt göra det vid de tillfällen då frågan förekommit, serdeles som jag befarar att räntans frigörande skall leda till först enskildes och sedan det allmännas ruin; uti hvilket afseende jag tager mig friheten åberopa en artikel uti Nya Dagligt Allehanda för den 31 nästl. Maj: »Ekonomiska funderingar för dagen», hvaraf synes att »Sveriges fastighetsegare på landet mistat sin förmögenhet, eller blifvit fattigare, hvilket man vill, — på ett enda år, med 24 millioner och på de 2 senaste åren med 56 millioner. Detta är då ett af bevisen på den i landet allmänt rådande välmågan, som blomstermålarne — ständigt och jemnt föra på tungan.»
I Utskottets tanka hade forvagns-inrältningarne, såsom verksamma medel för öfvergången till ett förbältradt skjutsväsende, gjort sig förtjenta af nationens uppmärksamhet och deltagande och borde på lämpligt sätt uppmuntras och understödjas, och Utskottet hade antagit, såsom vilkor för möjligheten af sk julsbesvärets upphäfvande under dittills varande förhållanden, ej allenast att skjutsningsbestyret öfverlåtes på frivilliga entreprenader, emot en dem bevisad förhöjning i legan, och i vissa fall tillskott från de skjutsskyldige, utan äfven att, i sammanhang härmed och såsom ledande till det gemensamma ändamålet, forvagns-inrältningar tuä befordras.” I öfverensstämmelse med dessa sålunda yttrade åsigter, föreslog Utskottet genom dess nu åberopade betänkande, att, efter föregångna bestämmelser om det för hvarje skjutsstation erforderliga hästanlalet, och inom hvad tid det borde tillhandahållas ra. ra., skjutsningsbestyret borde utbjudas till entreprenad, med vilkor af ofvanomförmälde stegring af skjutslega!!, och, 1 händelse entreprenader icke ensamt emot en sådan förmon kunde åstadkommas, det skulle af de skjutsskyldige bero, huruvida de, för att befrias från skjutsningsbesväret, ville ikläda sig det tillskott, som ytterligare kunde erfordras. Detta betänkande har vid sista Riksdagen blifvit i de delar, som nu äro omförmälda, gilladt af Borgareoch Bondestånden, men afslaget af Piidderskapet och Adeln samt Presteståndet, och sedan förslaget sålunda förfallit, ingaf Bondeståndet, som frågan närmast rörer, enskildt till Kongl. Majit en underdånig ansökning om vidtagande af de åtgärder, Utskottet föreslagit, och i denna ansökning yttrade sig Ståndet äfven för öfrigt i fullkomlig öfverensstämmelse med Utskottets betänkande. En Allm.
Utfärden et förbud för en stadsbo som älskar stads? lefwernet l den mon, at dan blott af sällskapstwäng, dock sällsynt, besökt landet; han skal sedermera träna af längtan at komma utom tullen, til och med emot upoffring af ansenliga böter. Möjligheten at genom et elakt, wrängt eller otroget förhällande kunna förlora en Maka, ffal, efter min tanka, snarare öka en inbördes täflan at göra hwarannans tid angenäm och säll samt bereda et kraftigare band, än det, nästan mechaniska, som wigseln bereder. Denna möjligheten - Den 9 Iunkk. 653 heten stal werka, at hwar och en wakar öfwer sit egna upförande, och denna försigtighet stal Mesiänga misinöjet. Hwad sällhet för en framtid beredes de olyckliga barn, som upfostras af Föräldrar, hwilka dageligen lefwa i kif och oenighet? Hurudana efterdömen njuta deste böj» lige warelser af föräldrar, som hata hwarannan och inbördes söka förswara en ofta ändä mödosam werld? Sällan finna wi sädane afkomlingar äga nägon moralist bildning, och om än en medfödd styrka i själen ej förmär förswagaö, sa stal ändock den physista delen widkännas et lidande som ej slutas förr än wid grafwen. Hwarje af Naturens Herre inrättad ordning är helig och bör hällas i helgd; följaktligen kan ägta ständet icke annorlunda anses än såsom heligt, hwarifrän bör rensas allt hwad som wanärar denna inrättning, som gör den mindre allmänneligen agtningswärd. Hwarje ordning bör leda til Skaparens ära och mennistans lycksalighet. Men Store Gud! huru helgas dit namn! huru befordras din ära af kifwande Makar? För Ägtenstapets ingäende och waraktighet äro Naturens band de starkaste: Naturen har bestämt en nödig förening emellan Könen: I naturen är lagd den starkaste och ljufwaste af alla känslor för maka och barn:
Ridder»- och Adelsmän sitta till venster om LandtMarskalsbordet, hvarest första Bänken undfår nummer nast i ordningen efter den sista, som af Friherrarne upptages : så att om denna till exempel har Nio 11 får den Första till venster om LandtMarskalksbordet N:o 12 och den andra N:o 13 och så vidare, intill dess Riddersoch Adelsmännen upptagit lika manga Bänkar å den venstra sidan, som Grefvar och Friherrar å dea högra. Derefter fördelas Ridderskapets och Adelns öfrige medlemmar på de ä ömse sidor i RiddarhusSalen återstående Bänkar, af hvilka alla de på ena ae Ben 4 December «, m. sidan betecknas med udda och de på den andra med jemna numer. Sedermera uppslås ep lista vid hvarje Bänk hvarpå de Riksdagsmäns namn uppföras som derå erhålla sine platser; åliggandes RiddarhusFiscalen, att öfver verkställigheten häraf noga hand hålla. §. s 2, Ingen Ledamot må på Riddarhuset inträda, innan han förut för vakthafvande UnderOfficeraren uppvist den honom lemnade inträdespollet. RiddarhusFiscalen åligga att, efter egne anledningar, eller uppå erhållen underrättelse, tillse, det ingen obehörig öfverläggningarne bevistar. Utlånar Ledamot sin pollet åt någon till inträde på Riddarhuset icke berättigad person, för att honom såmedelst inträde förskaffa, vare den, som polletten utlånat, såte och stärne ma den Riksdagen förlustig, hvarom, efter RiddarhusFiscalens anmälan, i RiddarhusUtskottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in pleno afgöras. §. 23. Vid hvarje Riksdag skallj första gången då Ridderskapet och Adeln sammanträder in Pleno, denna Riddarhusordning, äfvensom den serskildta Ordningsstadgan för Ridderskapet och Adelns sammankomster uppläsas. Icke må något beslut fattas i Ståndet, rörande ämnen, Den 4 December e. m. »r hvilka tåla uppskof, innan andra anteckningen för sig gatt.
Vid de underhandlingar, som egde rum i Köpenhamn år 1856 angående Sundska tullens aflösning och i Hannover 1861 i och för S'adetullens kapitalisering, blef Scheldetullens framlida aflösning af de sjöfa r tsid k ande nationerna dem förespeglad; och i slutet af sistnämnda år gjorde Kongl. Belgiska Regeringen hos Kongl. Majlis Regering framställning, huruvida den icke vöre benägen att, i likhet med hvad förut egt rum, i afseende å Sundska tullen och StädetuIlen jemte öfriga intresserade Magter deltaga i en aflösning af Scheldetullen. Enligt det förslag, som då framlades, skulle allöningssumman bestämmas till 41,950,000 Francs, motsvarande 25 gånger medel-inkomsten af 1858—1860 årens uppbörd, och emellan de respektive Staterna fördelas i mån af deras sjöfart på Schöldén, då Sveriges andel komme att uppgå till 816,525 Francs, hvaremot Belgien ville afstå från uppbärande af tonnage-afgifter utaf fartyg som besöka Belgiska hamnar, samt bereda nedsättning i lotsafgilterna på Scheldefloden; och förklarade Kongl. Belgiska Regeringen sig derjemte benägen alt med Sverige afsluta en handels-traktat, hvarigenom det skulle tillerkännas samma förmåner, som, genom en kort förut med Frankrike afslulad dylik traktat, blifvit detta land medgifna och hvilkas beviljande åt andra länder jemväl utgjorde föremål för underhandlingarne. Beträffande den ifrågasatta handels traktaten meddelades det svar, att Kongl. Majlis
Med detza anstalter har inrättningen, der göro»nälen är isrän är ökalS, sedermera warit sä wäl hand« häfd och äswen med en tillökad Aftönings-stat, gifrvit nägre procents afkastning pä det af RikSgäldS-Werkel dertill anwände rörelse capital, moni i förledit är, dä behållningen, genom särMlde af kriger föranledde orsaker, blifwit ganffa obekydelig. Uti ett af Herr Vistkoppen, Ledamot af Kongs. Nordstjerne orden, Doctor Olof Ljurdeclr till Högwördige Preste,Ståndet ingifrvit Memorial, hwilket tillika med Herr Profestoren Doctor 0. 'Mjkmans deremot gjorde crindringar, blifwit till Stats,Utffollet rcmikkeradt, har wä! Herr Vidöppen pä anförde stäk förestagit, akt Assistance-Contoiret mätte ater öfwerlätas till ett bolag as private, eller ock småningom reduceras till dest primitiva inrättning, sa i anseende till dest Stat och Tjenstemän, som räntan för länen och ber fkaffenhctcn af pantpersedlarne; men Stats-Ulffokter har j betraktande af hwad redan om inrättningen blif» wik ansördt, trott sig sä mycket mindre bestyrka till bifall af detta söislag, som detsamma i anseende till der wid Assistance>Contoiret ständigt tilltagande arbetet ej bleswe möstigk, dels sedan läne wilkoren nu me, ra. blifwit pä rigciga grunder för den fattige lindrade äswen wore obilligt och äswemyrligt: Och att nu, utan rubbning af testa i det hela nyttiga anstalter, äterlämna inrättningen ät ett bolag af private, Mille i UtstkollelS tanka wara ett desto »nera fåfängt företag, som de» samina, med de fordne »nera betungande lane wilkoren redan warit enligt 1792 ära Rikets Högloft.