Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, det inqvarteringen för Stockholms stad blifvit genom senare Författningar reglerad, och alt således i afseende derå bör för närvarande vid nu gällande sladganden förblifva;, alltså och då, med afseende å koslnadsbeloppet för inqvarteringen i hufvudstaden, samt beskaffenheten af de, tillgångar, hvilka för berörde ändamål blifvit anvånde, ny reglering af inqvafteringsbesväret i Stockholm, f händelse den skulle ega rum, barde, i Utskottens, tanka, ske partieit, utan sammanhang, med de öfrige städerne; kommer Stockholms stad icke att innefattas i det förslag till jemkning uti inqvarterings-besväret, som nu kan varda afgifvet;: dock att Stockholms stad härigenom icke må, anses utesluten ifrån rättighet lill den lindring i inqvarterings-besväret,. som för städerne framdeles kan beslutas.. Beträffande alltså städerne utom Stockholm, så inhemtas, af hvad Utskotten här ofvan anfört, att målet ingalunda: erhållit den utredning, sorn Rikets Ständer å föria Riksdagen åsyftat. Utskotten fästa sig dock icke vid det ofullständiga i upplysnirigarne, angående ”hvarje stads af Staten erhållne förläningar och förmon er samt derföre bestämda vilkor och ändamål;” ty så vida för fast måste antagas, dels att inqvarteringstolagen är den enda förmon, sorn till betäckande af inqvarteringen blifvit gifven, dels att slädernes öfrige inkomster icke aro till bestridande af deras öfrige utgifter tillräck 1 ige; lära de omförmälde upplysningarne icke inverka på utgången af förevarande fråga.
Då Matros-korpsen pä här förut föreslagna sätt ökas, blir det desto mer angeläget, alt äfven Skeppsgosse-korpsen, såsom nu ifrågaställdt blifvit, förstärkes, som det är från denna sednare korps, som den förra hufvudsakligen skall rekryteras, och jag tillstyrker derföre i underdånighet hvad Befälhafvande Amiralen i Carlskrona och Förvaltningen af Sjö-Ärendena i detta afseende föreslagit, äfvensom den af förbemälde kommitterade gjorda hemställan om förbättrade utspisningsvilkor för Skeppsgossarne, såsom, i min lanke, på ovedersägliga skäl grundad. Under förutsättning af Eders Kongl. Majtts Nådiga bifall härtill, har jag på ofvan antydda grunder och med iakttagande, att det afEders Kongl. Majit under den 26 sistlidne Augusti tills vidare Nådigst beviljade arfvode af 450 R:dr R:mt åt en vid Skeppsgosseskolan, för befrämjande af undervisningen derstädes, anställd Duplikant blifvit uppfördt och arfvodet för en förut vid undervisningen biträdande Under-Officer i stället besparats, låtit upprätta det förslag till aflöning för Skeppsgosse-korpsen, Litt. /., jag nu får Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställa och hvilket slutar på R.dr R.mt 5,856: 80. hvartill bör läggas: dels värdet af natura-underhållet med „ „ 27,375: — (som skulle påföras merberörda nya förslags-anslag för dylika utgifter) dels ock den af Förvaltningen beräknade inkaserneringskostnad med „ „ 2,000: (hvarmed anslaget till diverse behof skulle ökas) då hela utgiftssumman blir R:dr R:int 35,231: 80. samt, efter afdrag af hvad nu är i Stat beslådt, eller „ „ 15,371: 14. behofvet af anslagstillökning för korpsen skulle blifva R:dr R:mt 19,860r66.
Det är efter min öfvertygelse ganska naturligt, alt StatsUtsk. vidtagit den åtgärd att söka undvika ali collision med konungamakten, emedan 68 §:n Riksd.Ordn. innehåller, att revisorerne skola, enl. af Ständerna utfärdad instruetion, öfverse statsverkets ställning; men den värde ledamoten, som sist yttrade sig, sade, att hvarje revision skall omfatta minst två års afslutade räkenskaper. §:n innehåller icke det der ordet "minst,” utan §:ns lydelse är helt enkelt denna: ”Desse revisorer, som skola vara sex af hvarje RiksSt., böra emellan riksdagarna sammanträda så ofta, alt hvarje revision må kunna omfatta (vänne års afslutade räkenskaper.” Således icke minst tvänne, utan blott två Något vidare än hvad detta stadgande innefattar, må således icke i instruetionen kunna inflyta, så framt Ständerne önska, att den instruetion, de fastställa, skall blifva gällande; ty 0111 Ständerne söka Den a3 September e. ra. öfverträda hvad grundlagen bjuder, så lärer väl konungamakten komma emellan och säga: stanna här. I afseende åter på den behöfliga kungörelsen för revisorernes sammanträde, får jag fästa Gr. Horns och Utsk:s uppmärksamhet derpå, att då till revisorer väljas embetsman, så faller det af sig sjelft, att desse embetsman icke kunna frånträda sina innehafvande befattningar utan att Konungen utfärdat kungörelsen, emedan tjenstledighet erfordras för revisionsarbetet, och den vinnes just i följd af alt kungörelsen om revisorernes sammanträde emanerat från Konungen. Det är klart, att om Ständerne hafva förtroende för embetsmännen och vilja begagna sig af embetsmannadugligheten, så måste desse genom nämnda kungörelses utfärdande af Konungen erhålla rättighet att afhålla sig från ulöfningen af sina embeten under revisionstiden. Det är således nödvändigt, att i instructionen utsättes kungörelse, hvilken naturligtvis genom Konungen bör utfärdas. Jag förnyar min begäran om återremiss. Hr von Hartmansdorff:
Bolstervaret lägges afvigt på ett bord, hvarefter vaxet jemt och tunnt ingniR e f l e k t e r a n d e härå t o r d e sända afskrift des. Varet glattas sedan med en butelj, fyld af b e t y g j e m t e uppgift å löneanspråk med varmt vatten. Helst bör man begagna till » M. Se råd till Lisa 21 år i n:r 7. ett undervar af domestik e. d., som fastsys i hörnen med det yttre varet. Detta torde vara Tora. En badkur i sommar är for er högst tillräckligt. Det är nämligen alltid risk med önskvärd. — Hvad hypnotiseringen beträffar, vaxningen, som kan slå igenom fläckar. Ytterså är det nog möjligt, att den skulle medföra varet bur förses med skinnhörn. önskadt resultat, men osäkert är, om dermed Onämd, Cananina, Aina, Göteborgska, mycket vore vunnet: orsaken vore ej dermed L. L., B. W. m. fl. häfd. FleraJörlofvade prenumeranter beB. finnar, utan för hudmaskar. Huru finnar kan delgifva dem det första poetiska svaret på träsnjderi ö n s k a r e n u n g flicka k o m m a skola behandlas, kan ni se i svar till Elsa i deras fråga, enär det är för långt att återgifn:r 7. Red. af Idun. de deri föreskrifna tvättningarna. fritt v i v r e. Tvätta händerna med finrifven Signe V. 1) Om de ej äro för stora, kunna pimsten och stryk öfver dem med glycerin, hjelpa till i hushållet, o m så önskas. de skåras bort. Äfven brännmedel kunna ansedan de torkat. Onämd. vändas, men dessa efterlemna ärr. Por— Två å tre gånger dagligen bållas händerna [309] maskarna böra tryckas ut, och ansigtet en gäng dagligen tvättas med Hebras såpsprii. 5 — 8 minuter i varmt vatten — 45 — 50 grader Celcius. På vintern får man ej gå ut strax Viola R.
Ofvanberörda domslut syntes mig vara emot lag uppenbarligen stridande i så måtto, som Englund, ehuru, enligt Bråbo Häradsrätts förena milda utslag, öfvertygad om inbrott och derför förklarad skyldig till det i lag utsatta straff, likväl är vorden för innehafvande af dyrkar utaf Kämnersrätten ådömd särskild bestraffning. Då Englund, under samma lagsökning tilltalad för berörde brott, blifvit af Häradsrätten, som endast ägde att upptaga frågan om inbrottsstölden, i denna del förklarad sakfälld, hade Kämnersrätten, hvars upptagande det emot Englund jemväl angifna brott, att hafva olofligen innehaft dyrkar, - tillhört och som äfven ansåg honom till detta brott saker, samt alltså borde slutligen bestämma det straff, hvilket å hans förbrytelse lagligen skolat följa, i sådant hänseende ålegat öfverväga hvartdera brottets beskaffenhet och utan hinder af Häradsrättens föregångna pröfningsutslag tillse, att icke, emot hvad lag stadgade, likartade brott särskildt bestraffades. Med iakttagande häraf och i öfverensstämmelse med de af mig uti nästföregående mål åberopade grunder, hade ofvanbemälde persons bestraffning rätteligen bort bestämmas på det sätt, att han, som gjort sig förfallen att böta för sabbatsbrott 3 R:dr 16 sk. och för af honom begångna stölder 39 R:dr 18 sk., samt derjemte för inbrott och olofligt innehafvande af dyrkar var skyldig till straff af nio dagars fängelse vid vatten och bröd, skulle umgälla sina förbrytelser i en bot med tjugu dagars enahanda fängelse.
Karantänskomrnissionens kungörelse den 22 September 1834 berättigade hvarje mindre samhälle, samt derförutan de af Karantänsbe - — 19 — fälhafvaren vidtagne åtgärder blifvit af en stor del utaf just de personer, *) hvilka tillämpningen af sistnämnde lagstadgande närmast angått, med tacksamhet erkände; alltså och då vid det af Watterston (målsiigaren) jemväl medgifnä förhållande, att den sjukdom, hvaraf hans son aflidit, verkligen varit cholera morbus, Kar-aatänsbefälhafvaren för öfverklagade åtgärderna haft särskildt stöd uti så väl K. Bfhdes den 3 Aug. 1848 utfärdade, i Rådst.rättens protokoll intagna Kungörelse, som ock uti 37 § i Kongl. Kungörelsen den 12 Nov. 1831 om hvad i hänseende till farsoten cholera iakttagas borde, förklarades, i förmågo af detta och ofvan åberopade lagrum, förutom hvilka något annat hvarken vore för i fråga varande fall lämpligt eller ens blifvit till stöd för åtalet åberopadt, Karantänsbefälhafvaren icke kunna till ansvar i målet fällas; hvarförutan Rådst.rätten ogillat dennes yrkande att, på grund af 7 § i förrberörde Instruktion, af mig undfå ersättning för sina i målethafda kostnader; så har Kongl. Hofrätten, efter vederbörandes hörande öfver de ömsesidiga besvären, funnit i anledning af Karantänsbefälhafvarens klagan öfver beslutet rörande hans invändning mot .lust.Ombudsmannens behörighet att åtalet anställa, jemlikt 1 § i den för Just.Ombudsmannen utfärdade instruktion, ej skäl att i Rådst.- rättens beslut ändring göra; hvaremot beträffande Advokatfiskalens (å mina vägnar) förda talan, Kongl.
Propositionen yrkat: att i fråga om alla sådana pastorater, som bestå af flere församlingar, desse må ega rätt, om de så öfverenskomma, att fördela sig i särskilda pastorat, till det omfång, hvartill omständigheterne kunna föranleda och att den inom hvarje sålunda afskildt pastorat antagne Pastor der må ega uppbära de till presterskapet anslagna, derifrån utgående löneförmåner; samt att i de pastorater, der ingen komministratur finnes, men hvars folkmängd och omfång är af den betydenhet, att själavården ej behörigen kan af en prestman skötas, sådan fördelning till sjelfständiga pastorater, som nu nämnd är, äfven der må kunna ske. I detta ämne hafva Rikets Ständer den 19 Mars 1851 till Kongl. Majit aflåtit underdånig skrifvelse, samt deruti andragit: att, sedan hos Rikets Ständer förekommit framställningar, åsyftande förändring af pastoralens indelning, på grund af deras allt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jtä 61. 43 för stora folkrikhet eller vidd, hade Rikets Ständer, vid öfvervägande af detta vigtiga ämne och med antagande deraf, att personlig kännedom är ett vilkor för möjligheten af en verksam själavård, funnit, hurusom, genom folkmängdens ständiga tillvext, förhållanden oundvikligen inträffa, hvilka göra denna vård omöjlig, så vida icke åtgärder för deras undanrödjande vidtagas.
Maj:ts låter utgå Nådig Kungörelse derom , med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätl, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken, inom Två år från Kungörelsens dato; börande densamma två gånger under hvartdera af dessa tvänne år från predikslolarne uppläsas. !9 §• Directionen vare skyldig så väl att, efter hvarje qvartals slut, till Kongl. Maj:l insända en öfversigt af Bankens ställning, sorn ock alt hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, som Kongl. Maj:t möjligen kan finna för godt låta anställa, likväl utan att enskildes förhållanden till Banken dervid få för allmänheten yppas. 20 §. Ilar Banken i ett eller annat afseende afvikit från de föreskrifter, sorn uti denna Lag äro gifne, eller i fastställde Bolagsreglor öfverenskomne, ankomme på Kongl. Maj:t att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, eller, uti svårare fall, vid förlust af det till Bankrörelsens bedrifvande erhållna tillstånd, tillhålla Bank-Styrelsen alt det felaktiga rätta. 21 §. I afseende på enskilde Banker, hvilka icke utgifva egne credit-sedlar, Bih, till B. St. Fröt. 1S4S. 6 Sami, 2 Afd, 2 Haft, 3 18 Bancooch Lag-Utskollens Utlåtande, N:o 2. galle hvad om Bolag i allmänhet uti Lag och Författningar nu är eller framdeles varder stadgadt. Der dylik Bank, på sätt i 1 §. af denna Lag bestämdt blifvit, sökt och vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd till Bankrörelses bedrifvande, må de i 11 och 12 §§. bestämde förmoner sådan Bank jemväl tillgodokomma.
De hinder vi hitintills öfverlefva!, hafva icke visat sig qväfvande för denna känsla, men väl för sjelfkänslan. Om, såsom här är sagdi, vi lefva i en stiltje, tror jag att denna riksdags Const.Utsk. mera än något annat varit skyldigt, att på vederbörligt sätt begagna denna stiltje. Erfarenheten har nogsamt visat, ali hitintills framlagda förslag till representationens ombildning utgjort misslyckade försök. Const.Utsk. har icke velat fortgå på samma bana, ty sådant hade varit med andra ord att säga, att Const.Utsk. icke vill åstadkomma någon förändring i vår representation, Const.Utsk. har upfattat ställningen sålunda, ali under nuvande tidpunkt och måhända icke under någon annan inga andra förslag borde framläggas än dem, om hvars nytta och nödvänighet R. St. kunde i det närmaste vara ense. De förändringar, Utsk. här framlagt, har Utsk. ansett innebära desse egenskaper. Om någon anledn. till anmärkn. emot förslaget förefinnes, så är det väl den föreslagna förändringen med R. o. Ad., ty den innebär en reform vida större än något annat land har att framvisa. R. o. Ad. har vid flere föreg:de tillfällen ådagalagt, att den önskar en reform, och den nu föreslagne synes mig ganska stor och genomgripande. Lika med en annan talare i början af denna debatt påstår jag, att man kan dagtinga med 7 H. 14 210 Den 27 Maj f. m. sina anspråk, men icke med sin öfvertygelse. De vigtigaste af de här gjorde anmärkntr röra just R. o. Ad:s representationssätt, men enl. milt omdöme leder det till en förbättring. Vid en föreg:de riksdag har R. o. Ad. efterskänkt den s. k. sjelfsktifvenheten med förbehåll likväl af Ståndsförfaltningens bibehållande, och Utsk. har ansett tiden vara inne för att göra denna eftergift till en sanning.
Kronan icke på stället äger någon för ändamålet passande lägenhet, har en sådan måst af enskild person hyras. Stockholm den 10 December 1860. Under Chefens frånvaro: C. STÅL, Ofverste vid Ingeniör-korpsen. 39 Rich. Moberg. — 30<5 — SeKimd-CIiefs-cmbetcts vid Kolig?. Andra Lif-gardet underdåniga utlåtande, i anledning af en utaf 1860 års Revisorer framställd anmärkning vid Kongl. Krigs-kollegii Fortifikations-afdelnings räkenskaper. Underdånigéte Memorial. Kongl. Maj:ts oell rikets Krigs-kollegium har, uti skrifvelse den 4 dennes, anmodat Sekund-chefs-embetet att, med anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, i hvad densamma rörer Kongl. Krigs-kollegium, inkomma med underdånigt utlåtande angående en anmärkning i förenämnde berättelse, af följande lydelse: »Uti Kongl. Andra Lif-gardets kasern-byggnads-kassa fanns vid 1858 års sluten kontant behållning af 2,222 R:dr 76 öre, samtidigt hvarmed kassan ägde en skuld till Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan Josephinas pension s-inrättning å 2,250 R:dr R:mt. Enär beloppet af denna behållning, i förhållande till skuldsumman, synes hafva varit större, än som med kassans verkliga behof af kontant tillgång för nödiga utgifters bestridande erfordrades, hade, enligt Revisorernes åsigt, det varit för nämnde kassa fördelaktigare om ifrågavarande skuld åtminstone till någon del genom afbetalning minskats.» Till följd häraf får Sekund-chefs-embetet underdånigst anföra:
Detta ord betydde ursprungligen sång-stroph (eller stroph för sång); men sedan betecknades dermed ett så beskaffadt sammanhang af dylika stropher, som ej tillhörde något större helt, utan för sig sjelft utgjorde ett eget mindre; hvars uppkomst oftare härledde sig från sjelfva menigheten, än från de egentliga och konstmessiga skalderna. – Men härvid få vi nu ej uppehålla oss; också hade det techniska af de visor, om hvilka här talas, föga eller ingen betydenhet för deras qvädare. I sjelfva verket: hvilken vigt kunde desse fästa vid versen, då de i allmänhet vid orden, såsom ord, fästade en så liten? Onekligt är, att orden i deras qväden voro endast contourer, som sökte sin fyllnad utom sig, eller i något annat, än ord; och detta andra funno de – i de melodier, med hvilka orden äro sammansmälta. Lätt skönjes, att de förevarande visornas innersta själ uttrycker sig långt fullständigare och fullkomligare i dessa, än i de mestadels blott löst antydande och lösligt hopfogade verserna. Men ingen poesi är utvecklad och sjelfbestående, utan så vida, som hon förmår tolka sitt innersta genom sin egen musik. Det språkmusikaliska framklingar icke i de gamla folksångs-rhythmerna: det anklingar blott. Detta skick, om ock i sin art förtjusande, står likväl ännu nedom den utbildningsgrad, der det uppnår egentlig konstform och med detsamma den högre skönhet, som ej utan slikt uppnående vinnes. Det är till sådan form förmycket flygtigt eller flödigt; det måste fastgöras, måste förtätas, att kunna sedan vara skaldediktens egendomliga och för alltid oförytterliga tillhörighet. Detta syftemål åter förutsätter en särskild bearbetning, så väl lingvistisk, som prosodisk, till en viss afgränsad, afrundad, jemnmåttad språk-gestalt; hvars första villkor är, att den inre klangen blifver tillika en yttre, och att hela den fria rörligheten ingår sjelfvillig förening med en strängt lagbunden hållning, gedigenhet, slutenhet. Ända dittills möter oss ett skaldskap, hvars yttringar, så behagliga de än må vara, snarare tillkännagifva naturdrift än konstdrift.
Samma §:s 22 Moment deremot utsätter en helt annan och olika grund för Uppskattning af StångjernsBruken, då, utan afseende på försäljnings-pris, verkligt värde eller behållen Inkomst der stadgas, alt högst f:del och minst ^:del af årets Hammarskatts-pris skall ovilkorligen anses för BruksÄgarens behållna Inkomst af hvarje Skeppund, han äger rättighet alt utsmida, hvilket skall uträknas till Capitalet efter 5 Procent, som åter blir Smidesrättighetens värde, blottad på alla Hemman eller andra tillhörigheter, som dertill lyda och serskilt skola uppskattas: Enär således 100 Skeppund Smides-rättighet, efter i5 R:dr B:co Hammarskatts-pris, minst anses afkasta a5o R:dr B :co, blir dess värde 5ooo R:dr B:co, då likvisst ett Skeppund Hammar-skatt eller 100 Skeppund Smides-rättighet, grundad på KöpeTackjern, aldrig lärer vara betald med mer än 2000 R:dr B:co, men väl mindre; och utan egna Hemman och Skogar samt andra förmåner, för hvilka Bevillning serskild skall betalas, lärer afkaslningen af Smides-rättighet på KöpeTackjern vara värd litet eller intet. Efter dylik, emot all annan Egendoms Taxeriug, olika, serskilt Methode, skall äfven Den 5 Jannar ii. 343 Uppskattningen verkställas af Jern-ManufaclurYerken.
Utskottets tillstyrkande har varit föranledt dels af nämnde Remisser från BorgareStåndet, dels också af inkommen Rapport ifrån Götha Canal Discont Direction, ait den, efter Lagsökning, blifvit ålagd att till Personer, hvilka aflemnadt Discontens Assignationer och 3 proCents Sedlar, återställa deras Reversaler och qvittat deras Skuld i Disconten. Det har således visat sig , att Banco-Full-’ mägtiges ifrågavarande åtgärd icke blifvit gillad al Vederbörande Domare eller Executorer, hvilka titan afseende derpå följt Lagens tydliga bud, atr gäld får emot gäld qvitteras. Ranco-Utskottet har i en sådan ställning ansett sig böra skyndsamt upphäfva en Föreskrift af Banco Fullmägtige, hvilken äfven otn 650 Den 30 December. den blifvit af Banco Utskottet och Riksens Stander godkänd, Lagligen icke bordt hindra Domarens pröfning af Disconternas och deras Låntagares ömsesidiga rätt. Banco-Utskottet har således icke, på sätt Herr Grefve von Platen föreställt sig, vid fattande af sitt Beslut, afsett upprätthållande af Götha Canal-Discont, utanpå sätt nämnt är iagttagit den Utskottet åliggande pligt, att uti en till dess granskning höiande fråga undanrödja en lagstridig Föreskrift utan afseende på de nyttiga eller skadliga följder , som deraf kunde härleda sig. Dervid borde likväl Banco Utskottet såsom Vårdare af Banquen bevaka dess rätt och ålägga Fullmäg, tige att densamma lagligen iagttaga. Härvid hade äfven i min tanka Utskottets åtgärd för det närvarande bort stadna, och jag har icke instämt uti tillägget vid den Banco-Fullmägtige lemnade Föreskriften. Jag anser likväl ipke de i detta afseende gjorda anmärk, ningar böra till Åter-remiss föranleda. — T afseende på Omsättningar af Discont-Lån har Utskottet för det närvarande icke derom lemnat ovillkorlig Föreskrift.
Det är visserligen sannt, att representationen arbetar på 3 särskilta rum, men det är lika visst, att hvar och en af representationens särskildta afdelningar bör fatta sina beslut så, att det ena öfverensstämmer med det andra. Det åligger sedermera StatsUtslc. att söka sammanjemka RiksStms olika beslut, men om ett Stånd skulle vid första föredragningen af en fråga upskjuta sitt beslut i anseende till möjlig heten deraf, att något eller några af de andra Stånden komme att fatta olika beslut, kunde ju följden blifva den, att intet beslut blefve fattadt, ty alla Stånden kunde ju besluta att afvakta de andras beslut, att intaga, som man säger, en afvaktaude ställning. Jag tror således, att R. o. Ad. i detta läll icke kan eller bör handla annorlunda än i öfverensstämmelse med vårt redan fattade beslut, och att Ståndet således bör afslå anslag till bangårdar i Stockholm. Ett annat ganska vigtigt skäl för ett sådant beslut är det, att den ifrågasatta platsen för bangården icke, såsom jag tror mig veta, lyckats vinna den allmänna meningen för sig och att, om denna åsigt delas af representationen, det vore önskllgt, att denna representationens mening ju förr desto heldre öppet uttalades. Slutligen hemställer jag till de Hrr, som icke vilja afslå punkten, hvad man egentligen skulle vinna med ett bifall dertill. Det är kändt, att de 2 Stånd, som beslutat att en jernväg skulle anläggas ifrån Stockholm genom Södermanland, lör denna anläggning beviljat en anslagssumma af endast 5 millioner Edr. Det är således icke möjligt att denna jernbana under nästa statsreglerings-period kan öpnas för trafiken, enär de förberedande arbetena på den särdeles svåra terrängen troligtvis komme att medtaga största delen af anslaget, och det är följaktligen troligt, att om än bangårds arbetet f. n. upskjutes, det dock hinner blifva lika fort färdigt som jernvägen emellan Stockholm och Katrineholm.