Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Körerna gingo friska och jemna. Abonnementsföreställningar gifvas härefter hvarje helgfri m å n d a g. F r u L. Fru Litimarck var bra som den gamla hushållerskan S t a f v a o c h hr Olsson en snäll gardeslöjtnant. Iscensättningen är g o d. Utförandet är o c k, s o m v i förut påpekat, godt. af Harald Moland e r. mien sin bebådade stora konsert. Detta framgick tydligt a f tisdagens konsert. Utförandet var naturligtvis det bästa. Den 17 oktober. F. lilla frun ej i andra radens fond, o c h huru glänste hennes bruna denna stund salongen, spelade applådsalvorna hur hörde sig icke band för FFPSILL ' ^s^ * s t i gick fulla dock dagen i af tölpiga hans dignaste en regnmättad, gråkall honom i det mjuka ningsskumma var han fladdrade ut Under mastix suffletten af i han, med det vatten o c h tryckte ned öfver de tio tusen staden, så att skorstenarnes den sam i skymPappa Rebolledo, räknas till stunds sömn med de den i lagerkransar, underligt När klockan de timmens en emellertid, odjur, som kallades och sammanpå enligt morgonen i regndusket senare fru Norrbro olidligt långa väntans knappast som Lundstedts upp i ekipaget rens o c h den tidiga till till till högt och fatta; de — den gjorde om qvällen operahuset; och den sidenklädning sidenklädningen regnpussar men den vadade fram stora öfver rulöfver högtrottoao c h försvann i folkströmmen, böljade i vestibulen. Sälla afton! Huru stolt ej den — en så alldeles var upp emot h o n o m, så målet på hans största oeh sken. minnesvärda öfverraskningen hon hans D e t borde stego in — måltid en bred flod den vädret, ligt sirad o c h rutten stod en spred ett hvita men intet. o c h se, der stekta Ur a f ljus ha förvånat h o n o m, silfverstake Den o c h den gångiern. dukad m i d t på golfvet, sken. dag återstod.
Uppå härefter framställd propos., afslogs Utskis inbjudning samt vidblef R. o. Ad. sitt förut i detta ämne fattade beslnt. 3:dje punkten, innehållande inbjudning till Borgareoch BondeSt:n, att medgifva, det frågan örn voterings anställande i förstärkt StatsUtsk. an g: de Handelsoch SjöJ artsfondens tillgångars inlevererande till Biksg.cont., måtte få förfalla. Lades till handlingarne. Föredrogs och lades till hanlingarne StatsUtskis d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern. Nio 270, i anledn. af RiksStins skiljaktiga beslut, angide omröstnings anställande uti förstärkt StatsUtk., i frågan om samtlige bevillningsmedlens inlevererande lill Riksg.cont. Vid D«n 22 Apuil. 665 Vid föredragning af StatsUlsk:s d. 12 dennes e. m. bordlagda meni. N:o 271, i anledn. af RiksStms skiijakliga beslut i afseende på dels K. M:s nåd. propos., ang:de bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordäganderätt till de s. k. kyrkohemmanen i Halland, dels särskilde i detta ämne inom RiksSt:n väckte motioner, yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Äng.: Så framt mitt minne ej felar, så blef den und. skrifvelsen till K. M. i detta ämne redan för 8 dagar sedan justerad. Jag hemställer derföre om det kan vara lämpligt, att nu framställa propos. å ett annat beslut. StatsUtsk:s mern. N:o 271 lades af R. o. Ad. till handlingarne. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 272, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd för staden Sölvitsborg, för befordrande af den redan påbörjade quaibyggnaden derstädes samt upprensning af stadens hamn.
Med anledning häraf, och dä Utskottet har sig bekant, att sådana missbruk, sorn Herr Lektor Sondén omförmäll, verkligen egt ruin, utan att domare ansett sig kunna ådöma ansvar för desamma, tillstyrker Utskottet, det mätte eli stadgande i förutnämnde syftning i § 25 (26) införas och §:n jemväl för öfrigt erhålla den lydelse, förslaget innefattar. § 26 (27). Förändringar i denna § hafva blifvit föreslagne dels af Herr Ehrenborg, Bickard, som yrkal, att all utskänkning af bränvin under sönoch helgedag, sä i stad sorn på landel, måtte förbjudas, samt dels af Herr Lektor Sondén, hvilken ansett den gästgifvare å landet medgifna rättighet att under sådana dagar vid måltider åt resande ulskänka bränvin böra upphöra; hvilken sednare åsigt Prosten Metander samt Doklorerne Nordlander och Smidberg bit rädt. Till stöd för förslagen hafva vis erligen blifvit anförde ganska olika skäl, men molionärerne synas båda hafva utgått från den synpunkt, att lagstiftningen borde undanrödja tillfällen till dryckenskapslastens ulöfvande på sönoch helgedagar och derigenom jemväl befrämja sabbathens hällande i helgd; och som bränvinslörsäljningssläilenas tillstängande under sönoch helgedagar, då, just till följd af den ledighet från vanliga arbeten och sysselsättningar, som eger rum, spritdrycker vanligen till öfverflöd förtäras, skulle synnerligen befordra nykterhet och ett sedligare lefnadssätt på dessa dagar, än nu i allmänhet iaktlages, hai" Utskottet trott sig böra tillstyrka bifall till Herr Ehrenborgs och Herr Lektor Sondéns omlöimälde motioner, hvarjemte redaktionen af § 26 (27) blifvit i öfverensstämmelse med denna åsigt förändrad; hemställande Utskottet, att denna ändring mätte vinna Rikets Ständers bifall. § 33 (34).
Men flygande fram på jernvägens vingar upptäcka vi, till vår förundran och förtjusning, att Skåne är rikt på täcka insjöar med romantiska stränder, och vi få reda på att det eger några storartade naturscener, som kunna slå oss med bestörtning öfver – framförallt vår okunnighet. Ty min bästa Kongl. sekter, min nådigaste fröken, nog torde ni väl något litet känna till Kullens granitklippa och Romeleklint, veta åtminstone att de ligga i Skåne ... men säg mig på samvete, hvad vet ni om Söderås och om dess naturunder, Skära-Lie, Klövehallar m. m.? Helt visst intet! Så pass mycket visste äfven jag, då jag för ett par somrar sedan, dragen af begäret att lära något närmare känna Skåne, dess natur, folk, borgar och spökhistorier, lät mig på ångans vingar föras till Helsingborg. Här hörde jag för första gången talas om »Klövehallar», »Skära-Lie» och »Odensjö» såsom naturmärkvärdigheter i denna trakt af Skåne, hvilka borde ses, om det stode till. Men detta var frågan. Ifrågavarande skånska underverk lågo några mil från kusten. Jernväg förde icke till dem, ej heller landsväg, ej heller någon annan väg, ehuru en eller annan byväg väl ledde till deras närhet, så sades det; och icke mera vägledande voro de goda kustbornas uppgifter om trakten hvarest de voro belägna. Man trodde: »inom norra Wram eller deromkring». Huru man skulle komma dit kunde ingen säga mig. Men jag har, som resande, fått för många prof på mina medmenniskors vänlighet och tjenstvillighet att låta den frågan bekymra mig. Jag fortsatte lugnt mina bad i Helsingborg och tänkte: »Kommer tid, kommer råd!» Rådet kom helt oförtänkt, då en äldre, högväxt, något fetlagd herre med patriarkaliskt utseende, på en gång värdigt och vänligt, en dag inträdde i mitt rum, och med finsk brytning i den djupa, välljudande rösten helsade mig välkommen till Skåne. Många år hade gått sedan jag sist sammanträffade med denne man. Jag kände dock genast igen skalden G. H.
Widare och til besparande af öfrige förekom» ne anmärkningar wid den föreflagne bränwins-afgiften, företager nu Utstottet har desamma under granstmni, i den ordning de blifwir anförde, och hwarwid följande förekommit hos Wallof!. Bor» gare-Scandet: 1:0. "Ak den pro^Äeraäe pannerymden är pa "de större pannvrne för dryg och an mera olämpe"lig pa de sa kallade Skottsta pannor; hwarföre "yrkas, at afgiften för dem matte nedsattas frän "z til 1 gang sa myckel som för Swensta pannor." Hwad första omständigheten beträffar, tror Utstoktet den föreflagne afgiften desto mindre wara för hög, som den ar lampad efter den fördel och winst man hämtar af tilwerkningen genom sa be» staffade pannor i förhällande til de mindre; hwarföre Ucstorrer icke kan tilstyrka någon ändring uti der härom förut afgifne Widkommande äter de Skottsta pannorna; sä enär bruket af dem medförer är detz ägare bäve besparing af wed och arbete, samt ändä lemna wida större tilwerknings»afkomst an andra wanli» ge pannor af lika storlek; kan Ulstotter icke finna skäl ar frängä hwad i denna del redan blifwit föreslagit. 2:0. "Ar om den dryga progressiva afgiften ''skulle kunna paföras de större Brännerier som hädan» - Den 29 Mars. 1211 'danefter inrättas, 'wore det likwäl i högsta grad "obilligt och orärrwist, i afseende pä de större sam» "mansatte Bränneriet', som i stöd af förra Författningar uti en del Stader ärv inrattade."
Hekk 4IamttlLr8köI6, Uorsnr:o, UNdek^- siödde Friherre dl§glL8 tilstprkande. Riddarhtts-^ecrcterLi-en utbad sig fä uplpsningswis nämna, huruledes wid de förflutue Riksdagar manligt warit, at intil desi kr oiocoll8 Utdrag om et förehafdt ärende hunnit blifwa upsatt ochju-uenllt, nagra bufwudsakliga pä et papper upteknade, uridcr stundom blifwit kemnade Ordföranden för u-c xutLtionen för at tjena honom til rättelse wid ärendets framförande til de andra Ständcn. I anledning häraf förblef Ridderskapet och Adeln wid sit redan tagna beslut. Dä Herr llaron och Landtmarskalken härefter tilkännagaf, at Ridderskapets och Adelns, af Friherre kleming anförda OLputLtion til de andra Ständen, wore äterkommen, begärde Hans Lxcellence Herr Grefwe Uuutli at Herr L.-rrori och Landtmarskalken täcktes proxonerL Ridderskapet och Adeln, at täta sig föreläsas Friherre kleming, till de andra Ständen hällne tal, hwilka Hans Lxcsllsnce wore öfwertpgad skulle med nöje afhöras. Uhpä härtill af Ridderskapet och Adeln lemnadt bifall, uplästes af Friherre dllLmluZ sjelf Vesta tal, fä lpdande: Til Präfte-Ständet. Högwördigfte Herr Ärke - Biskop och Taleman och samtelige Ledamöter af det Högwördige Präste-Ständet. Ridderskapet och Adeln, församladt til detta Riksmöte, upfpller en angenäm pligt, Lä det Den 5 Maj 25 det med wänffapens och förtroendets känslor beswarar det Högwördige Preste-Ständets första hälsning.
Bore har återtagit de delar af sitt inbjudningsförslag, som angå RainniarColItm och Statseont. hvilka blifvit upptagna i hans förslag och icke Särskildt af mig framställda, på det icke flera inbjudntsfrågor skulle uppkomma. Jag kan icke finna anledningen, hvarföre ett sådant frånträdande skulle ske; ty den uppgifna anledningen, att de öfriga Stånden redan derom beslutat, förfaller, då det blifvit upplyst, att oriktiga uppgifter i StatsUtsk:s betänk, legat till grund för dess afstyrkande och Ståndens beslut i afseende å KammarColhm. Hvad åter Stalscont. beträffar, lärer PresteSt. beslutat bifall till K. M:s propos. , och således hafva i denna fråga a:ne Stånd fattat emot StatsTJtsk:s betänk, stridande beslut, som möjligen behöfva jemnkas. Jag kan icke afstå från min begäran om inbjudning i fråga om KannnarCollan, emedan jag är öfvertygad, att de öfriga Ståndens rättskänsla skall föra dem till besinning, att de blifvit förda bakom ljuset. Hvad åter angår denna frågas fö/Argande nu eller i den ordning, föredragningslistan utvisar, får jag erinra, att frågan nu förekommit i anledn. deraf, att prot.utdraget, rör:de R. o. Ad:s om a:dra hufvudliteln fattade beslut, vid början af delta plenum upplästes till justering. Hade detta prot.utdr. blifvit uppläst, när denna inbjudn:sfråga först uppkom, hade fråga ej kunnat uppstå derom, att densamma ej skulle i sammanhang med sjelfva saken afgöras. Det var hvarken Frih. Boyes eller min rättighet att förhindra prot:sjusteringen, och denna justering måste medföra den följd, att frågan 0111 inbjudning omedelbart derefter måste företagas. Jag kan således icke förmoda, att sedan R. o. Ad oanmärkt låtit justera prot.utdr. om a:dra liufvudtiteln, R. o. Ad. icke skulle företaga den af Frih.
En gång skulle den dag komma, då han fick tala ut, hur bittert han blifvit kränkt, när han tvang sina läppar att viga sitt lif till en lögn. Förhållandet mellan fadern och Kristian hade varit rätt egendomligt. Det låg något reserveradt i deras sätt mot hvar andra, och lektorn var i det hela ej klok på sin son. Han kunde aldrig begripa sonens ordkarga, tysta och dess emellan, när han någon gång tog eld, häftiga och passionerade väsen. Att Kristian slutat upp att gå i kyrkan och efter den första nattvardsgången ej gått till skrift, var honom en stor sorg, men när han ett par gånger slagit på den strängen, hade det ledt till uppträden, som hvarken fader eller son önskade att förnya. I början af sin studenttid hade dock Kristian gärna talat vid fadern om de tankar och idéer, som under fortsatta studier föddes inom honom. Han hade talat lifligt, öfvertygadt, öfvermodigt, som ungdomen gör. Fadern hade farit ut mot ungdomlighet, talat om gamla, länge sedan öfvervunna ståndpunkter, fritänkeri och modern otro, som den äldre gör. Och båda hade börjat att blifva mera tillbakadragna i sina yttranden. En dag hade de dock samtalat om olika åsigter i religion. Fadern gick och klädde sig till middagen. Kristian satt i soffan. Han talade lifligt. Fadern hörde mest på, gjorde då och då ett inkast eller gaf motskäl. Så sade lektorn till sist med ovanlig skärpa: »Inte må du tro, att du kan öfvertyga mig. Jag är en gammal karl och har dessutom en gång i lifvet tänkt det samma som du.» »Jag vet det», sade Kristian kort. Fadern såg opp. »Men jag har återvändt till min barndoms tro, och det var min lycka.» »Säg snarare motsatsen», sade Kristian. »Nej», sade lektorn häftigt. »När jag var vid din ålder, skulle jag ha sagt det samma som du, men nu är det annorlunda. Och jag vet också, att hvar och en, som går egna vägar, skall, om han är ärlig mot sig själf, erkänna sin orätt och vända om.» Kristian teg. Men efter den stunden var det något spändt, oroligt mellan dem. De sökte båda ett föreningsband.
Med föranledande af allt detta har Kongl. Majit behagat föreslå Rikets Ständer : Att Kongl. Maj:t må ega att, för utförandet af nu ifrågastälda byggnadsföretag, försälja icke allenast de åt Sundhets-kotlegium och General-Iandtmäteri-kontoret nu upplåtne hus, utan ock, derest omständigheterna sådant föranleda och medgifva, det så kallade Preigiska huset vid Drottninggatan här i staden, samt de inflytande köpeskiilingarne för nämnde ändamål använda, under vilkor, att för de behof, hvartill desse byggnader nu äro upplåtne, erforderliga lokaler varda anvisade, antingen uti den nya byggnaden, eller, derest någon omflyttning skulle finnas erférdcriig, uti andra kronans byggnader, samt att, emot det att den del af kostnaden för nya mynthusbyggnaden, hvartill, enligt Rikets Ständers vid sednasle riksdagen leranade begifvande, köpeskillingen för försålde f. d. hofbageri-egendomen blifvit an - 6 Stats-Utsk. Utlåtande N:o 10. vänd, varder af myntverkets tillgångar godtgjord, berörde köpeskilling får ingå till anslaget för byggnader och reparationer i hufvudstaden, för'att sålunda kunna till nu föreslagna byggnadsföretag disponeras; hvarjemte, i den händelse högstberörde framställning bifölles, Kongl. Majit ville erbjuda Rikets Ständer att till gemensamma klubboch samlingsrum uti den först tiilämnade delen af den nya byggnaden, eller fasaden ät Carl XIIIis torg och södra flygeln, använda hela öfversta våningen, hvilken Kongl. Majit förmodade blifva för detta ändamål tillräcklig, under vilkor likväl, att, sedan huset med alla nödiga mellanväggar blifvit uppfördt och med fönster försedt, Rikets Ständer serskildt bekosta våningens inredning i öfrigt, jemte rummens framtida underhåll, i hvilka afseenden Kongl. Majit täckts till Rikets Ständer öfverlemna att nödiga föreskrifter meddela.
Derföre instämmer jag i Herr Hjertås för - Ben 13 J111 i i f. m. 223 slag, att de må upphöra, och ersättning för deni af Statsverket utgifvas till Consistorierne. Herr Tham, Wolrath: Ännu är ej det begärdta anslaget till LäroVerken beviljadt. Tvertom har förslaget dertill blifvit återremitteradt; och det är osäkert, om detta anslag kommer att äga rum. Yid ett sådant förhållande synes det mig vara något för bittida, att derå assignera den ersättning, som skulle till Consistorierne utgå, ifall Djeknepenningarne indragas. Det förefaller mig för öfrigt orätt, alt med Djeknepenningarne borttaga den lilla uppmuntran de Studerande häraf njuta, och det synes mig icke stå väl tillsammans med Ridderskapets och Adelns yttrade önskan, att upphjelpa och befordra undervisningen. En sådan åtgärd tror jag ej eller skulle bidraga, alt lätta Häradskrifvarnes göromål. De äro vane att upprätta räkenskaperne eldigt nuvarande förhållande, och ändring deri skulle föga föranleda till mindre besvär för dem. Dessutom är detta Utlåtande redan bifallet af Två Stånd; och då vet jag icke, hvad det tjenar till, att vi stanna i ett motsatt beslut. Jag anhåller således om proposition till bifall å Utskottets Utlåtande. Friherre Cederström ^ Jacob: Jag skulle med nöje tillstyrka upphörande af Djeknepenningarne, såsom inkomst, om man kun - 224 Den i3 Julii f. m. de uppföra dem på en enkel beskattning; men det möter svårighet, att på någon af BevillningsTittlarna fördela en sådan skatt, ty det blir nästan omöjligt, att den ej skulle göra mera eller mindre, förrän totalbeloppet af Bevillnings-summan är bestämdt, då först vore det möjligt att beräkna den, men hvilket onyttigt och vidlyftigt arbete skulle det ej medföra. Här har blifvit yttradt, att svårigheten för Häradsskrifvarne, vid deras räkenskapers uppgörande, vore en af orsakerna, att upphäfva denna beskattning. I det afseendet är svårigheten högst obetydlig. Denna afgift är så gammal, och formerna för densamma så kände, att den ej åstadkommer någon svårighet.
Men mor Berg kunde icke se med blida ögon, att hennes Jan Nils skulle ha en fattig flicka, och när hon därför tyckte, att förhållandet varat nog länge för att kunna blifva vådligt, så sade hon till en vacker dag, att Karin skulle flytta. Och så kom Karin hem igen till sin mor, som bodde i torpet på andra sidan skogen. Hennes far hade dött under den tid, hon tjänade hos Bergens. Karin sörjde emellertid inte för det. Hon var så viss, att Jan skulle vara henne trogen, och om sommaraftnarna träffades de altid vid den stora stenen som låg under de höga granarna midt emellan hennes och Jans hem. Ty hem till henne var han rädd för att komma. Det kunde snart spörjas ut öfver bygden, och så kunde det ryktas om det, så att hans mor också fick höra det, och det var han rädd för. Karin hade märkt på en tid, att Jan såg modstulen ut, och hon förstod, att det kom sig af, att de voro elaka vid honom i hemmet, och det gjorde henne så ondt, men hon kunde ej göra annat än att vara dubbelt kärlig vid honom i stället. Och hon bad honom många gånger, att han skulle inte tänka på henne, men då svarade han altid, att han blef olycklig för hela sitt lif, om han inte fick henne. Så var det en Söndag. De hade tagit af ny råg och bakat Lördagen förut, och hon var ensam i kyrkan. Och när hon kom ut i solskenet på kyrkbacken, hörde hon, i det hon gick genom folkhopen, som långsamt skred utför de skrofliga stentrapporna ned mot vägen, en bondflicka, som i hviskande ton sade till en annan, att Jan Nilses fästmö skulle komma från socken bredvid i nästa vecka med sin mor för att se sig före, och att giftet var så godt som afslutadt. Hon kunde inte få tala vid Nils, för han hölls med att sela på hästarna. Men när han fick se henne, lät han hästarna stå och gick fram till henne och bad henne möta sig vid stenen nästa morgon. Och så gick han ifrån henne igen, och hon gick hem. Men hon tänkte inte als på det hon hade hört, och när morgonen kom, kände hon sig inte ens ängslig till mods.
Jag snser del högst wigrigt, nödwändigt och nyttigt, att Kongsa-^rdar och Kronn-jordar warda statllagde samt ä öpne Auctioner frän Kongl. Majtt Kronan för ewärldeliga tider abalienerade och till enstrldle med full ägande rätt försålde, sä fort och i den ordning De om samma Lägenheter uprätkade Arrende-Contracter till ända lupit. Swerige efter ett fulländadt olyckligt Krig, hrvarwid äfwen en tredjedel af desi förut statt dra, gam - Den 27 ZebrnKni. 142? gande innebyggare blifwit fran Riket afsöndrade, bcfinnes ty warr, ui skulder sä sördjupadt, akt det warder föga trolig?, att de återstående lwä tredjedelar Imwwänare hwaraf flere genom samma olyckliga Krig bläs,vit sselwe utarmade, kunna i längre tider uthärda en sä dryg Bewistning, som oumgängeligen erfordras lill Statens behof till räntans godtgörande a Riks - Skulden och Amorkistements - Fond för samma Skuld eiler ärlig afbetalning derä. Högst nödigt är det således, att alla utwägar nu npsölas, hwilka kunna leda till det Riksgagncliga ändamål ari lätta Nationens betryck, sa wida en allmän Ban, queroukke skall undwikas; och lUa öklost hushälla! det är af hwarje enstilot Postestionat, som blifwir sa fördjupad i Skulder akt ärliga inkomsten af dest
Horn såsom ordförande inom det förstärkta StatsUtsk. äfven delade denna åsigt, så ägde han icke rätt att låta voteringen gå tillbaka, om också -Jdelar af Utskts ledamöter derom anmodat honom. Hr Nordensköld: Det är redan så mycket sagdt i denna fråga, att jag är öfvertygad, att hvar och en af Ståndet redan inom sig afgjort hvilket beslut han ämnar fatta, och jag anhåller derför att vi med första måtte få propos. till sakens afgörande. Jag ber likväl att få återtaga den propos., som jag begärde då jag förra gången hade ordet, eller alt R. o. Ad. måtte förklara den ifrågavar. voteringen öfverensstämmande med grundlagen. Jag önskar att R. o. Ad:s beslut måtte blifva att lägga förstärkta StalsUtsk:s mern. N:o 449 handlingarna. Frih. Den ii Maj. ni Frih. Hamilton, Hugo: Då discussionen redan varat så länge, behöfver jag endast anhålla att få förena mig med de ledamöter, som anse att grundlagens ordalydelse icke bjuder ogillandet af en votering inom förstärkt StatsUtsk., deruti icke alla ledamöter deltagit. Jag uppmanar dem, som påstå något sådant, att läsa grundlagen med uppmärksamhet och utan begär att vilja tolka den. De skola då finna, att grundlagen på intet enda ställe hvarken bjuder eller förbjuder någonting i afseende på det antal ledamöter, som böra vara närvar, vid voteringar inom förstärkta Utskott. Detta hvad sjelfva ordalydelsen beträffar. Hvad åter angår praxis, så rår jag icke för, att jag icke tror den praxis alltid varit fullt iakttagen, att röstantalet inom ett förstärkt TJtsk. måste uppgå lill 120, såvida voteringen skulle anses gilltig. Hvilka följder af en sådan tolkning skulle uppstå hafva redan af Hr von Hartmansdorff och åtskilliga andra talare så fullständigt blifvit utveckladt, att jag endast anser mig behöfva instämma i det resultat, hvartill desse herrar kommit. Frih. Sprengtporten: Med anledning af den an märk n. Frih.
Hr L efre'n: Hr Ribbing påstår att mitt förslag skulle innefatta upphäfvande af ett redan taget beslut. R. o. Ad. liar vid 5 §:n 6 mom. stadgat, att minst 23 proc. af grundfonden skall bestå uti reda penningar, innan bankrörelse får Den ao Februari e. m. 54, öppnas, men ingenstädes är stadgadt att dessa penningar må anvandas till cassans förstärkning. I förevar, mom. omtalas, huru och på hvad sätt den i allmänt förvar nedsatta grundfonden skall administreras; att den icke må genom utdelning minskas. Nu ser jag icke något hinder utaf förut fattadt beslut, att här äfven stadga att grundfonden icke får minskas mer än med 25 proc., på det att icke de öfriga j5 procm må utsugas och grundfonden befinna sig lika med noll. Hvad åter vidkommer nekande eller icke af propos., så ar det något som helt och hållet beror af Hr Frih. o. Landtm., och jag skall icke med ett enda ord försöka att sätta mig deremot, ifall Hr Landtm, skulle anse det af mig föreslagna tillägget innefatta upphäfvande af ett redan fatladt beslut. Om Hr Ribbing behagar kasta ögat på 7 §:n morn. d, så torde han finna, att vi ännu en gang komma att discutera frågan om de i5 proc. af grundfonden, sorn skola i r eda penningar insättas; ty der omtalas, huru många proc. i reda penningar minst skola vara till hands, då banken börjar sin rörelse; och således skulle vi genom Hr Ribbings förslag hafva afklippt rättigheten att disculera åtskilligt, som förekommer i efterföljande paragrafer. Hr Ribbing: Jag fortfar att påstå hvad jag förut yr kat, och hemställer lill en hvar, 0111 icke Hr Le Trens tillstyrkande att cassan icke skulle få förstärkas med mer än 25 proc. af grundfonden innefattar upphäfvande af R. o. Ad:s på förmiddagen Ingna beslut, alt icke utbyta ordet ”minst” uti mom.