Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därefter följer brudgummens broder eller närmaste vän, medförande brudgummens presenter, vanligen bestående af halsoch armband, örhängen och brosch. Så komma matronor, hvilka bära ett af bruden stickadt grannt täcke. Efter dem går bruden själf. Tåget afslutas af de båda mödrarna, uppvaktade af en mängd kvinnliga släktingar, smyckade med antika nipper. Under vägen tillropas från alla håll lyckönskningar, ofta blandade med en skarp kritik, men man är vid ypperligt lynne och tager saken humoristiskt. Vid framkomsten ser man brudens fader stå utanför dörren för att emottaga tågets medlemmar, hvilka stiga in, så långt utrymmet tillåter. Därinne bjudes på likör o c h cigarrer. Bruden själf får icke gå in, utan stannar utanför på gatan, pratande och skrattande. I dörren stannar fadren, hostar, snyter sig väldeligen och håller tal, tager fram ur plånboken en hundralire-sedel och tillkännagifver, att en sådan får bruden och lika mycket hans öfriga döttrar. Talet slutas med allmänt hurra för brudgummen. På bröllopsdagen går tåget till kyrkan och därifrån till brudgummens hem eller, om utrymmet är smått o c h gä- sternas antal stort, till ett hotell i närheten. En festmåltid afätes. Bruden sitter mellan sin mor och brudgummen och emottager på nytt gåfvor. Det sj unges, dansas, stojas o c h hurras, och festligheten afslutas med skott och fyrverkeri, något som oundvikligen tillhör en italiensk fest. Musik får ej heller felas; den bestås vanligen af brudens fader. Instrumenten äro trumma, puka, valdthorn och piccola. Luciafolkets mest originella fest firas i vattnet, sista söndagen i augusti månad. Brokigt klädda kvinnor samla sig på balkonger för att åse festen. Brokigt klädda fiskare tåga i procession ned mot stranden. Guirlander af lager och myrten mellan brokiga fanor på höga stänger pryda gatorna. Trummor, trumpeter och pipor ljuda. Midt i tåget ses en färgskimrande fjäderbuske. Musiken är vild, bullrande, beledsagad af skrik frånsett hundratal barfota fiskarpojkar från 6 till 14 år.
Om nu på en gång en realisation, mot t;' åsatt silfvervärde, skulle äga rum af den ii 11 löpande sedelmassan, så tror jag för min t■ detta cj voTé ett riksgagneligt företag, lk«t jag likväl öfverlemnar till hvars och ens n öfvertygelse att afgöra; nien jag är öfygad att tien liflighet i rörelse, och möjtet för speculanten att med producenten göra ömsesidigt förmoniiga affairer, hvilken om privat-Banks associationer åsyftas, skall be irdras derigenom, att mynt kommer i om* i, om projectet vinner det bifall jag ön. och blifva ett befordringsmedel till en framtida möjlig reaiisering, på så sätt, att förndet man och man emellan tillväxer och gas, samt capitalisten öfvertygas det maxi; .-v n af Rancosedlarnes numeraire nu är upp. men, hvars framtida tillökning ej behofdå mynt-representativet ersättes genom aå enskildt förmögenhet hvilande credit;e ; ien. Fördelen af, att cassör finnas som under; i möjligheten för den inhemska piroducen* , att genom deras förskotter bidraga till äljningtn af det producerade, äfven vid tider, det icke med lätthet kan ske i hem■n, är sä påtaglig, att hvar och en som öucerar något, icke lärer kunna bestrida den :märna nyttan häraf. Då den mästa utländhandei, drifves på den enskilta credit da querande äga hos hvarandra, hvilket verkiles genom växlar, och denna praxis i alla der blifvit antagcns samt i sio egenskap af Dea ag Fcbruarii. S mynt-tecken, till förfaliodagen går man o man emellan, försedt med den säkerhet utg varens och acceptantens namn lemnar, så v jag ej hvarföre vi i ett ögonblick då verki förlägenhet på penningar existerar, skulle fösumma att inom värt eget land begagna <- resource, hvari så väl capitalistens, den s kre låntagarens, som producentens interess finnas förenade.
På de ställen, der denna anstalt blifvit försökt, är densamma för det mesta redan åter öfvergifven, sedan skjutsentreprenörerna funnit sig icke utan förlust kunna dermed fortfara, och den skjutsskyldige allmogen ansett alltför mycket betungande att så förhöja entreprenadafgiften, som anstaltens fortfarande erfordrat. Af detta förhållande skulle anledning kunna hämtas till den slutföljd, att uppoffringen för dem, som utgöra hålleller reservskjuts, är lika stor, som förlusten för en entreprenör, hvilken icke erkänner sig skadeslös, med mindre han erhåller utöfver skjutslegan ett tillskott från skjutslaget, stundom uppgående till större belopp än legan. Vore denna slutföljd grundad; så skulle rättvisan fordra, att legan förhöjdes till ett belopp, sorn godtgjorde hvad entreprenören nu fordrar af skjutslaget; och delta vore då den enda rätta utvägen att afhjelpa missförhållandet och befria de skjutsskyldige från en börda, hvilken säkerligen icke lagligen är ämnad att vara en tillökning i allmogens utskylder, eoär från början skjutslegan varit beräknad att fullt gälda skjutsningsbesvär. Denna tankegång skulle dock hvila på falsk grund. En entreprenör kan nemligen knappast någonsin hålla hästar och bestrida skjutsning för samma pris, hvarmed en jord - — 119 — brukare finnér sig belåten; och oftast blifver den förres kostnad så förhöjd utöfver den senares, att skilnadens godtgörande ej med billighet skulle kunna den resande åläggas, derest någon möjlighet gifves att för bättre pris, utan någons betungande, tillvägabringa en skjutsningsanstalt. Det enda försök härtill som förekommit mig hoppgifvande om framgång, skulle bestå uti bibehållande af allmogens på landet skjutsningsskyldighet och dess användande dels såsom medel till en forvagnsinrättning, hvarmed resande på bestämda tider fortskaflades för billigare pris, och dels till extra skjuts mot högre lega för dem, som önskade begagna egna åkdon. Jag har trott mig finna, att en inrättning på sådan grund, fullständigt uttänkt, skulle kunna blifva värd att försökas; men jag kan icke nu inlåta mig i utvicklingen af detta ämne, utan måste inskränka mig till hänvisande på de öfverläggningar derom, hvilka vid 1818 års riksdag förevarit.
Går man nt från den synpunkten, så har alltid domaren atil, att säga: ja, detta är särdeles grymt, men man kan föreställa sig ett ännu grymmare brott, derföre kan icke dödsstraffet tillämpas, utan det mäste nedsättas lill något lindrigare. Jag tror att ett sådant sätt af domaren att resonnera icke är riktigt, ty han måste bedöma den gerning, han har för sig, och icke sätta sig öfver lagen. Grin har sökt updraga en skarp gränsskillnad emellen hvad han kallar individuel och allmän rättvisa, och har trott den förra böra sättas öfver den sednare. Jag har svårt att fatta denna skillnad. Individen skulle således anse sin inskränkta fattningsgåfva, sitt enskildta tycke såsom en säkrare norm för bedömandet af en gernings straffbarhet. än de kännetecken, som i lagen kunna finnas utsatta å densamma. Jag tror att en samvetsgrann domare alltid kommer att finna sig i en svår ställning, då han skall tillämpa en obestämd lag, men ännu svårare blir det för honom i ett sådant fall som Dan 1A Juli f. m 181 detta, der gränserna ligga hvarandra så nära, och der raan sfi lätt kan låta förvilla sig af en blödhjertenhet, som tilläfventyrs är föga på sitt ställe. Man har sagt att den hittills gjorda tillämpningen af lagen skulle verkat förakt för densamma samt likgiltighet både hos domaren och brottslingen. Mot ett sådant yttrande måste jag inlägga min allvarligaste protest. Jag bestrider att domare finnas, för hvilka lagens tillämpning är likgiltig; jag påstår tvertom, att Svenska domare vid utöfningen af sitt, vigtiga kall använda all möjlig samvetsgrannhet. Jag kan icke (ro, att aktningen för lagen kan komma att ökas deraf, att brottslingen hyser förhoppning att för utöfvandet af den grymmaste gerning redan hos första instansen kunna åtnjuta öfverseende till följd af hans skicklighet att framställa gerningen i en förvillande dager.
Den författning, som härvid bör afses, nemi. landsliöfdinge-instruclionen, har Hr Ribbing icke ens nämnt, och den kan icke förändras annorluada, än i den ordning grundlagen bjuder, d. v. s. på det sätt, att R. St. skola hos K. M. anmäla deras önskan, att den eller den §:n i landshöfdingeinstruetionen må erhålla en annan lydelse. Jag bestrider Hr Ribbings rätt att få sin motion remitterad, enär densamma hvarken kan af StatsUtsk., i anseende till motionens innehåll, upptagas, eller kan remitteras till Ekon.Utsk., emedan den är väckt efter motionstidens utgång. Frih. von Kr a; mer, Robert: Jag kan icke föreställa mig, att Hr Ribbing på fullt allvar väckt denna motion. Jag tror att den vederlägger sig sjelf, och att således all vederläggning af andra iir obehöflig. Hr Ribbing har såsom skal för motionen påstått, alt derigenom accorder skulle kunna upphöra eller försvinna. Jag får äran upplysa, att några accorder till länsmanstjensterna icke finnas och ej få existera. Skulle missbruk i detta fall likväl äga rum, så skulle de lättast ifrågakomma, om nämnden finge uppsätta förslaget och föreslå personer, som sågo genom fingrarna med lagstridigheter eller mindre nitiskt beifrade dem. Jag tror, alt bela motionen bör förfalla, såsom på allt sätt olämplig efter min öfvertygelse. Jag skulle dock under ett villkor kunna gå in på förslaget, nemi. ifall landshöfdingarne finge upprätta förslag till härndshöfdinge-beställuingar. Då kunde någon sympati i det hela blifva rådande, men för närvar, måste jag bestrida motionen. Frih. Boye, Ludv.: Jag förbigår den föregående fråga, som Frih. Cederström väckt, huruvida motionen bör remitteras eller icke. Jag ingår ogerna på fältet för bestridande af en remiss, emedan jag icke tror det skada, altUtsk. utlåter sig, då R. St. alltid hafva tillfälle och rättighet alt efteråt afgöra hufvudsaken.
Med iakttagande af de undringar, som af diskussionen i detta ämne möjligen komma att framg2 srisom nödviindiga, ämnar styrelsen den närmaste tiden efter mötet lata förfardiga föreningens modell. Denna kommer att utföras i från Bliinchen införskrifvet s. k. loden-tyg. Denna tygsort iir nämligen eärskildt lämplig för turistdrakter. Tillika med föreningens öfriga modeller exponeras denna dräkt sedermera hos fiöken J. Ohlsson. Af förekommen anledning meddelas har, att draktreformföreningen icke haft nii-got att skaffa med dcn af turistföreningen härstädes exponerade och till chicngoutatallningen afsän (' rn kvinnliga turistdrakten. Under året har styrelsen 1å.tit förfardiga foljande nyn. modeller: byxor för vuxna, byxor för koltbarn, pelerin för vusna och pelerin för barn. Fru Cnrin Scholander, som under tv&amp; as varit styrelsens ordförande, afsade sig i Sept. förlidet år detta uppdrag. Styrelsen anhiiller att % egna och föreningens vagnar f&amp; till fru Scholander uttrycka sin stora tacksamhet för det intresse, den omsorg och det osparda nit fru Scholander iidagalagt vid skötandet af ordförandeskapet. Till ordförande i hennes ställe raldes fru Gurli Linder. Som protokollsförare har fungerat fru Ellen Gflander. All korrespondens har ombesörjts af fröken Elsa Gylditn. Af fru H. Palme har till föreningen skänkts ett nïkivslräp. Styrelsen har under det g h g n a liret haft följande sammansiittning: A. af Fredrika-Bremer-Förbundet valda Ordinarie medlemmar: Fru DiIa~ie-Lou2se Berg. B Gurli Lz ' nder. Fröken Elsa Gyldin. Suppleanter: Fru Ji dia Joliv .. Fröken Etny l.it2dluzge1t .. B. af driiktreformföreningen valda Ordinarie medlemmar: Fru ATanna Bendixson. B Carola Boklund. B &amp; aria Bolin. B Awzélie Cederschiöld. Hanna Pnlme. B Ca~in Seholande ?. Sq) plcant er: Fru Ellen G$lader. s 1tzez Hzrnzble.
Maj, uppgifvit och med bilagor styrkt, att rusthålls-afgiften under de fem år, som förflutit efter dess förvandling till stämpladt papper, skulle inom nämnda fem härader utgjort, enligt förut gällande grunder för beräkningen: år 1852 B:ko R:dr 14,041: 8. — , 1853 „ „ 15,699: „ 1854 o „ „ 17,817: 39. — „ 1855, då ofvanberörda nedsättning i rusthålls-afträdes-afgifter vidtog och denna afgift följaktligen måst i beräkningen upptagas till tiodubbla beloppet för sådana afhandlingar om rusthåll, å hvilka den nya författningen om stämpladt papper var tillämplig 16,569: 3. — samt år 1856, med iakttagande af samma beräkningssätt 24,599: 23, — tillsammans B:ko R:dr 88,726: 25. — 548 Expeditions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 172. hvilken summa genom afdrag af 4 procents uppbörds-provision 3,549: 3. — nedginge till B:ko R:dr 85,177: 22. — och, efter ytterligare minskning med '/8 procent härå, såsom remisslage 106: 22. 1. tillgodokomme Amiralitets-Krigsmans-kassan med återstående B:ko R:dr 85,070: 47. 1. Medeltalet tor de fem åren blefve sålunda 17,014: 9. 7. eller i rundt tal 17,000: För denna kassa, som redan år 1855 genom Stats-kontoret utbekommit tillägg till det för rusthålls-afgiften anvisade ersättnings-anslag: för år 1852 med B:ko R:dr 3,829: 16. 3.
Emot detta betänkande anmäldes följande reservation: af Herr af Klint, E. M.: »Kongl. Maj:t har, genom dess nådiga Stadga angående fjerdingsmän, af den 1 Juni sistlidet år, uti denna Stadgas 2 §, förklarat fjerdingsmansbefattningen vara ett menighetsbestyr. Sjelfva delta ord synes mig gifva tillkänna, att befattningen är personel; den skall af individer inom kommunen bestridas, på sätt och i den ordning kommunen för sig beslutar. Att, genom en författning, direkt eller indirekt, stadga, det kommunen skulle äluggas att, genom legd person, be - 16 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 59. strida fjerdingsmanssysslan, vore, enligt mitt förmenande, att helt oell hållet borttaga begreppet om denna sysslas kommunala beskaffenhet. Man måste låta det vara i de serskilde kommunerries fria val, att härutinnan uppgöra, såsom dem bäst synes. Häremot invänder man säkerligen, att den nu varande nådiga Stadgan för fjerdingsman gifver vid handen en tillåtelse att uppgöra ackord med antaglig person, att bestrida fjerdingsmansbefattningen. Detta är så till vida riktigt, som författningen i 5 § talar om, huru tillgå skall, då denna befattning går i tur inom fjerdingsmansdistriktet, samt då den, på grund af kommunens öfverenskommelse, utöfvas af en utaf kommunen dertill antagen person. Det är dock, under båda dessa förhållanden, samma personer, som häröfver besluta; personer, hvilka — derest öfverenskommelse icke hade blifvit träffad — både kunnat och bordt sjelfva utöfva fjerdingsmansbestyret. Frågans behandling tillhör således i båda fallen kommunen. Jag hemställer, om ett sådant förhållande eger runi, i händelse det betänkande, Utskottet nu afgifvit, af Ständerne bifölles och sedan af Kongl. Maj:tgodkändes? Jag tror det icke. Inom de kommuner, der fjerdiugsmansbefattningen går i tur, der skola de personer, som hittills deltagit uti (jerdingsmansbestyret, äfven hädanefter ensamme detta bestyr utöfva.
B) För Universitetet i Lund. Lön för en ny Profession i Medicin ... 4,500 Förhöjning i lönen för Professoren i Ny-Europeisk linguistik 500 R:mt R:dr 11,125 40 anslaget för Bibliotheket dito för den kemiska Institutionen Dito Dito i Lönförhöjning åt: Förste Amanuensen vid Bibliotheket Andre Amanuensen vid dito . I För inrättandet af en Adjunktur i Ny-Europeisk linguistik : såsom ständigt anslag 1,400: — samt att utgå intilldess nuvarande lönerne för språkmästare-befaltningarne vid Universitetet (till - 2,350: Transp. 1,400: — 10,950: 11,125140 4 Hör till Statslitsle. Uti, år 1859—1860, N:o 123. R:mt R:dr Ö. Transp. 1,400: — 10,950: — sammans 600 R:dr) blifva ledige och kunna såsom tillgång för denna nja Adjunktur beräknas 600: — *>{){)0- 11,125 12,950 40 C) Särskildt Anslag: För inrättande af ett Lärare-Seminarium vid hvartdera universitetet samt till stipendier åt utmärktare lärare-kandidater, årligen 12,000 Summa 36,075 40 hvaraf: — Indelt spanmål med förslagsvärde af 4,925: 40. Hör till StatsUtsJc. Uti, år 1859—1860, N:o 123. Tal». Utt. ö. Elementar-Läroverken. Ny anvisning. Lön för en Adjunkt vid högre Elemenlar-Iäroverkel i Linköping 1,000: — Dito lor en Dito vid dito i Skara 1,000: — Dito för en Dito vid dito i Wexiö 1,000: — Dito för en Dito vid dito i Götheborg 1,000:
Det är bekant, att många sådana pannor i Sverige finnas, hvilka tillverka detta belopp och måhända ändå mera, och då del är kändt, alt brännerier drifvas med ångpannor från 20 till 30 kannor, så ligger det en orimlighet deruti, att så lågt beskatta ångpannorna, som enl. Utskms förslag. Utskm hafva nemi. för en 10 kannors bränvinspanna med ånga i 3:dje 444 Den 3 Juli. klassen upptagit skatten till 100 r:dr, hvilket icke skulle utgöra mera än 5 eller 6 runstycken för hvarje kanna bränvin som dermed tillverkas. Deremot hafva Utsk:n föreslagit mycket hög skatt för större pannor inom samma klass och omåttlig skatt för dem i 4:de och 5:te klassen, men denna slaten tillkommande inkomst finnes icke i verkligheten utan endast på papperet. Vill man gå någorlunda rättvist tillväga, fullkomligt rättvist är omöjligt, åtminstone efter pannerymdsberäkningen, anser jag det nödvändigt, alt utöfver Ulsktns förslag höja skatten för de mindre verken, äfvensom att, sedan man gjort undanlag för den enkla redskapen, hvilken man ansett drifvas endast för husbehof, att höja beskattningen för de medelstora enkla pannorna. Rättvisast vore visserligen, att belägga dem i förhållande till kannerymden fullt ut lika stor beskattning som för de större, men då sådant otvifvelaktig! skulle möta motstånd, har jag icke eller föreslagit något sådant. I den tariff, som finnes införd i min Utsk:ns hetänk. bifogade reservation, har jag uppställt ett förslag till beskattning, som jag anser äga det företräde framför Utskms att mitt är rättvisare, då enl. detsamma en betydligt högre statsinkomst deraf blir en följd och härå bör, vid en jemförelse emellan de olika tarifferne, någon uppmärksamhet fästas.
Vos remercimens me ilatlent 6'autant plus, l^testieurs, c^u'aucune vue pertonelle nest Venuee me cliliraire 6e la noble ambition cle ren6re lloristante ma nouvelle patric; en 6escsnclant au ton^ cle ma contcience, ^e pnis me clire a ve c 78 Den 29 April - avec or^ueii, hus jamais 8ue6ois ne tormLt cle vceux plus vrais pour ta liberte et ton inZepen6ence. jje Mellre ni bonbeur ni ^loire pour moi, le dunkeur et la ^loire 6es 8ue6ois tont mon uni^ue but, et ils teront toujours le mobile <äe mes actions; rette abneZation 6e moi m^ms, je la. communi^ueä mon 6Is, ton ame neuve re^ois ees impreslions, et je vois avee plaitir r^ue ton retpert pour le peuple 8ueäois le renä clejä 6iZne 6e le commsnäer un jour. I>es 6elirs <gue vous ave2 exprimes au piecl clu Irone me tont un nouveau temoiZnaZe 6s votre akkection, je verrai avec tatiskaction t's-, loiZner 1'epoc^ue. eck je terai torre 6e remplir la nouvelle tärks c^ue m'impotent et la conkanre clu koi et la Votre.
Ex Protöcollo J. U, Almqvist, _ S. D. Sedan samtliga Riks - Standen bifallit—- Stats-Utskottets Betänkande angående tillökning 1 de Kongliga 'och Furstliga Hofvens Stats-summor och då Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Vällofl. Borgare - Ståndet icke ännu yttrat sig öfver Hede.rv. Bonde - Ståndets inbjudande till instämmande uti de tillägg, att berörde tillökning för Kongl. Majit och de öfriga Kongl. Personerna, skulle taga sin början ifrån den a Jan. detta år och för H. K. H. Prinsessan fortfara till dess Hon återvunnit Dess fordna inkomster från Stiftet Qvedlingburg, uti hvilka tillägg Prest - Ståndet den 2 dennes med Hederv. Bonde-Ståndet instämt, har Prest-Ståndet, på det att berörde skiljaktighet nu vid Riksdagens instundande slut icke må lägga hinder i vägen för Expeditionen rörande den enhälligt heslutna tillökningen, trott sig böra vördsamt och Sen 7 Juli. och vanligen inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vallöf!. Borgare-Ståndet att sig benäget utlåta, huruvida de vilja uti ofvanberörde tillägg instämma. Ut supra. Ex Protocollo J. U. salmqvist. Utdrag af Vallo fl. Borgare - Ståndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockhohn den 7 Juli Igi5- S. D. Vid' förnyad föredragning biföllos följande Stats-Utskottets Eetänkanden: 1:0 Af den 3 Juli, som samma dag blifvit lagdt på bordet, angående sättet att controllera de till Riksgälds - Contoiret från .Länen inkommande Summariska Redogörelser för Allmänna Bevillningen och öfriga Riksgälds - Contoirets fonder. 2:0
Södra Stambanan från Falköping. Förberedande åtgärder och undersökningar i detalj för denna banas definitiva utstakning mellan Falköping och sjön Stråken, 3jmil sydost från nämnde stad, började redan hösten 1857, sedan Eders Kongl. Majit för detta ändamål anbefallt Dess och Rikets Stats-kontor att af befintliga tillgångar förskottsvis utanordna ett belopp af 15,000 R:dr Knnt, i afräkning å det anslag, Rikets Ständer hade beviljat till arbetenas påbörjande mellan Falköping och Jönköping. Den definitiva utstakningen af denna del af södra stambanan, sådan densamma af Eders Kongl. Majit under den 5:te Februari blifvit nådigst gillad, blef följande: Utgående från Falköpings jernvägs-station, tager banan till en början rigtningen rakt i söder och går derunder förbi Falköpings stad och Luttra kyrka, hvarefter den gör en krökning först till venster omkring de högsta sluttuingarnc af Alleberg och derefter till höger oinkringoden böjning, som Atra-ån här gör. 1 sydostlig rigtning .framgår jernvägen vidare förbi Asaka och Sandhems kyrkor, följer norra delen af sjön Stråkens vestra strand, förbi Olofsborg och Margreteholm, och öfvergår samma sjö i trakten af Rydforss bruk. Detaljundersökningar för jernvägens vidare fortsättning till Jönköping företogos under året i sammanhang med de, som af Jernvägs-kommittéen verkställdes för södra stambanans utstakning emellan Jönköping och Finjasjön. Terrängen emellan Falköping och Sandhem företer inga betydande svårigheter i tekniskt hänseende. De märkligaste arbeten, som förekomma, äro terrasseringarna vid Smeby, på J å i mils afstånd från Falköping, sämt vid Asaka. Vid Sandhem inträder jernvägen i en mera kuperad terräng och emellan nämnde ställe och norra ändan — 134 — af sjön Stråken samt närmast intill öfvergången af denna sjö förekomma de vidlyftigaste jordflyttningarna på den först bearbetade delen af södra stambanan från Falköping.
Äfven jag har delat den tanka, att opinionen icke nu tillåter oss, att gå Konungens önskan i denna fråga till mötes; men jag har trott oss var* skyldige lemna Konungen den tillfredsställelsen , att vi förklara honom hafv* haft rätt, hvad principen beträffar. Att döma efter den ton , som här råder, skulle Ridderskapet och Adeln mö» jeligen vara böjd att adoptera ConstitutionsUtskottets öfvertygelse, och sålunda afslå Kongl. Majtts Nådiga proposition, det vill säga,- att Ridderskapet och Adeln ville låta dagens opinion ensam bestämma beslutet, och ej öfverlemna åt kommande Ständer att derom öfverlägga. Äfven jag tillstyrker första gången , att ConstitutionsUtskottets Betänkande måtte bifallas, njcn jag återkallar nu detta tillstyr - Ben 5 September /, m. kande, och instämmer med dem , «som begärt att samma betänkande må förblifva hvilanda till nästa Riksdag. Utom de skäl , som redan blifvit anförde till stöd för denna tanka, gifves det ännu ett annat. 56 §. i Regeringsformen säger bestämdt : ”Utlåter sig Constitutions”Utskottet med tilleller afstyrkande å en aE ”Konungen , i fråga om Grundlags-förändring ”gjord proposition ; varde Utskottets yttrande ”vid samma Riksdag öfvcrlemnadt till Riksena ”Ständer, hvilke vid densamma må derom klinga öfverlägga ; men icke vid densamma besluta. ” I 81 §. står: ’’Afstyrker Utskottet ”Konungens proposition, då må Riksens Stän”der genast kunna antingen denna proposition ”afslå eller ock afgöra , att de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta”. Jag underställer då , huruvida Ridderskapet och Adeln skulle vilja nu begagna den rättighet , som här händelgvis uti 81 §. blifvit RiksStånden lemnad , att genast afslå Konungens proposition, och huruvida det icke vors lämpligare, att bereda nästblifvande Riksens Ständer tillfälle , att i ämnet besluta.