Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af Herr Grefwe vIs (tsillie wäckte fräga, om borttagande af stiljemurarne i de under Riddarhus-Salcn belägne rummen, synes i Utskottets tanka böra blifwa lika nyttig med den ofmannämnde eldningen genom immrör, men deremot troligen den minst kostsamma af alla deM, som i detta afseende kunna förestås. Härwid möter dock den omständighet till betänkande, att de z:ne rum, som derigenom stulle blifwa sammanflagne till deras widd icke tillfullo innehälla lika storlek med Riddarhus-Salen och säledcs wid tillfälle af Nidderstapets och Adelns talrikare församlade ej eller lemna sä tillrackeligt utrymme. Wid ett noggrant öfwerwägande af dessa Förslag och de större eller mindre betänkligheter, som i afseende pä deras Verkställande i mer och mindre män fig förete pH rmd«r ett sorgfälligt bemödande, attkunna utfinna det som wsre 644 Den 16 April. more till desi beskaffenhet mast t/enligt, att till Högloft. Niddersiapets och Adelns gillande och antagande framställa, samt besinnande af den, innan Riksdagens snart inträffande uphörande, förmodeligen korta tid, som ej lämnar anledning, att Niddarhus-Utsiottet nied utförandet af någondera kan komma till befattning och stuteligcn afwen för att kunna tillstyrka i detta fall ett widtagande, sa litet vbestamdt, sym förutnämnde omständigheter det medgifwit, har Utsiottct ansett sig böra till Högloft. Riddcrsiapets och Adelns uplystare ompröfwandc hemställa, att Högloft.
Råda i Östergöthland, måtte, efter nu ingångna arrendens slut, till skatte försäljas, eller, i annat fall, helt och hållet ställas under Kongl. Mujlts vederbörande Befallningsliafvandes tillsyn, på sätt 5a §. i nu gällande Militiae-Boställs-Ordning innehöll. Siats-Utskottet, lill hvars utlåtande nu anförda motion blifvit remitterad, får i sådant afseende äran yttra, att Utskottet anser sig för närvarande icke kunna tillstyrka något serskildt undantag, för ofvan uppgifna hemman, från hvad förfatlningarne i allmänhet stadga, rörande boställens försäljande till skatte; hvadan Utskottet alltså hemställer, att den härom nu väckta fråga må förfalla. Beträffande deremot motionärens alternativt gjorda framställning, angående ifrågavarande hemmans ställande under Kongl. Majlis Befallningsbafvandes tillsyn; så enär det, enligt 62 §. i Militiae-Boslälls-Ordningen af den Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 23. 7 23 Januari 1836, åligger Kongl. Majrts Befallningshafvande, att, under Kongl. Kammur-Collegii inseende, serskildt genom Kronobetjeningen handlialva tillsynen öfver alla till Siats-Verket indragna boställen, hvilkas afkastning tillfaller Kongl. Maj:t och Kronan, anser Utskottet sig, med anledning af berörde framställning, böra föreslå, att, till vinnande af enhet i behandlingen af härvid förekommande frågor och större säkerhet för behörigt bevakande och vårdande af det allmännas rätt, Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förklara, att den, genom nu gällande Mditiae-Boställs-Ordning, Kongl.
Med tillfredsställelse märker jag, alt denna nedsättning icke mött det motstånd, som man kunnat befara, ehuru åtskilliga modificationer deruti blifvit framställda, bland annat af Gr. Hamilton, att den icke borde helt och hållet borttagas utan användas till communala ändamål. Jag inser vissei ligen den stora vigten deraf, men skulle önska att medel dertill anskaffades på annat sätt; ty efter min åsigt är en lindring i skyddsafgiften af behofvet högeligen påkallad. Först och främst anser jag beskattningssättet orättvist till sin natur: det kun ej kallas billigt, att den fattige erlägger en afgift till lika stort belopp med den rika, utan hvar och en bör betala efter de förmåner han i samhället njuter. Man har emot den föreslagna lindringen framkastat, att den för den betalande af arbetsclassen icke vore särdeles tryckande, emedan den sammanlagd ej utgjorde mer än värdet nfajne dags? verken; huru liten än denna nedsättning må anses, skall den dock säkerligen kännas välgörande för denna dass, dels derföre att det väl icke alltid inträffar, att arbetskarlen behöfver betala ensamt för sig sjelf — han har oftast hushåll, då summan naturligen blir vida större — dels ock derföre att, i bredd med en stigande folkmängd, arbetsförtjensten blir allt svårare och svårare, särdeles genom den af statsekonomer så mycket beprisade arbetsbesparingen. Denna verkar hos den fattiga förtviflan om sin ekonomiska ställning, och deruti igenfinnes orsaken till ökade brottmål och corrections-anstalter; och huru svårt de fattige hafva att betala dessa afgifter, det skönjes bäst af de ständiga eflerlysningarna. Man hur sagt att Sveriges tillgångar icke skulle medgifva oftanämnda nedsättning: om så verkligen skulle förhålla sig, så erkänner jag öppet, att jag ändå tillstyrker samma nedsättning, och att en densamma motsvarande förhöjning sker på allm. bevillnm särdeles å fast egendom. Likaledes har man anmärkt såsom orätt, att Bevilln.Ulsk. fattat del beslut, alt Pröfn.comi!e'en skulle utgöra den högsta instansen för upptagandet af besvär \ bevillningsmål.
– Danmark är ju den lilla landtungan mellan Hamburg och Novaja-Zembla. Efter middagen håller Helvetius en föreläsning öfver den engelska teatern och Shakespeare. Kung Kristian somnar stilla i sin stol, men applåderar entusiastiskt efter föredragets slut. Det ansträngande lifvet tröttar honom, de öfverspända nerverna slappas mer och mer. Ännu kunna de dock stimuleras, och ännu uppträder konungen offentligen med värdighet och glans. Man beundrar hans kvickhet och citerar hans repliker. Enhvar, som haft nåden att tala med H. M., anstränger sin fantasi för att komma underfund med den hemliga udden i hans ord. Finns den icke, måste den uppfinnas, ty att den främmande monarken är lika spirituell som populär, vet hela Paris. – Och man talar om hans kärleksäfventyr som om han varit en Herakles. Oräkneligt är redan antalet af hans älskarinnor, ty han kan icke växla ett ord med en dam, utan att hon anar en maskerad giljan, och för att rädda skenet, låter m:lle Clairon utsprida det ryktet, att den främmande monarken misshagat henne. Men mattighet och opasslighet påkomma oftare och oftare, och med den allmänna kroppsliga förslappningen följer en växande själsångest, som slår ut i hemlängtan. Då växer inom honom ett instinktlikt agg mot Holck, en hemlig ovilja mot den robusta hälsan, som tycks tåla allt. Då är kung Kristian kinkig som ett barn, och ingen annan än lifläkaren kan trösta honom. Om nätterna, då anfäktelserna oftast komma på, får Struensee sitta i timmar hos monarken, hålla hans hand i sin och tala om allt mellan himmel och jord. Detta verkar lugnande. H. M. har ett oinskränkt förtroende till sin läkare och lyder honom nästan blindt. Mot slutet af november börjar Bernstorff tala om, att resan, som efter den ursprungliga bestämmelsen bort räcka i två år, möjligen kan komma att afbrytas redan efter några månader. Den har kostat oerhörda summor, och konungen längtar efter ro. Dock, ännu följa festerna på hvarandra, och lifvet är en dröm af ljus och rasslande siden, gnistrande juveler och bländande skuldror, exotiska vällukter, puder och doft af mänskliga kroppar.
Jag får dock dervid fästa det förbehåll, att jag instämmer i Hr von Hartmansdorff* förslag, under den förutsättning alt R. o. Ad. gillar sjelfva stadgandet, som är inlaget i sednare delen af förevar. §, ehuru R. o. Ad. naturligtvis anser, att så val detta stadgande, sorn de dermed likartade, skola, i händelse af bifall till Hr von Hai tmansdorlfs förslag, komma alt införas i det särskildta hillänget till bevilln förordningen. Hr von Hartmansdorff: Jag är alldeles ense med. Hr Rosenblad i lians önskan, att Hr Landtm, täcktes skilja de båda frågorna åt. Derom, att det H. Ståndet mätte godkänna innehållet af Bevilln.Utsk:s förslag, är jag jemväl ense med Hr Rosenblad. Jag har ingenting emot innehållet, men det är i sättet att framställa detta till K. M., som jag önskade en förändring i betänk , på satt jag för Ståndet haft äran uppgifva. Frih. Cederström, Thure: Jag får blott erinra derom, att jag vid den propos., sorn kommer att meddelas i fråga huruvida R. o. Ad. godkänner innehållet af de här föreslagna §§:ua, får förklara, alt jag åtminstone för min del önskade att det icke må blifva föremål för godkännande, som finnes i sednare morn. af 33 §;n, nemi. det stadgande, som der är inlaget för domare och executorer, att de, då rättegång uppstår, skola pröfva, huruvida bevilln.afdraget blifvit alltid lill godo beräknadl. Ett sådant stadgande skulle, på sätt jag förut anfört, leda till grufligt många svårigheter vid lagsökningen för domaren. Det skulle gifva anledn. till att många onödiga uppskofsutshig skulle behöfva meddelas; uien det skulle medföra ännu en påföljd, nemi. den olägenhet alt en skuldsedel af löpande egenskap ej kunde executivt behandlas, emedan, då en person för en sådan sedel blefve lagsökt, han alltid skulle invända: 'jag har icke fått åtnjuta behörigt bevilln.afdrag.”
De intagna få bo i hemmet under tre månader; och tiden kan i svårare fall förlängas. a79 Bilaga till Dagny, 3: dje årgångens sista häfte. Handarbetets Yänner på KöpenhamnsutstBllningen. Sedan Riksdagen nekat anslag för deltagande från svensk sida i årets stora Nordiska utställning i Köpenhamn, och det sålunda åt den enskilda företagsamheten öfverlemnades att tillgodose våra intressen vid den af grannlandet anordnade täflingen, blef det en helt naturlig sak, att vår industri hvarken kunde bli tillräckligt väl eller tillräckligt mångsidigt representerad. Att resultatet af vårt deltagande i utställningen dock blef j emförelsevis särdeles tillfredsställande må tillsk rifvas intresset och offervilligheten hos de enskilde utställarne. Det var på den stora industriens, särskildt j ernoch rnaskintillverkningens område, som det svenska namnet häf ' dade sitt gamla anseende, inom konstindustrien deremot måste vi - med flere märkliga undantag visserligen - i åtskilligt stå tillbaka för andra. Det var dock en art af konstslöjd i hvilken den svenska afdelningen på ett alldeles särskildt sätt utmärkte sig, och det var den textila konsten. E j nog att denna del af vår utställning hade att u pvisa en mängd i och för sig förträffliga saker, den framträd e i sin helhet såsom något oväntadt och nytt och ingaf främlingen förvåning och beundran öfver att finna en högt uppdrifven textilkonst, hvarom han f6rut torde haft ganska ringa begrepp. Att vår textilkonst med så lyckligt resultat företräddes på Köpenhamnsutställningen beror i främsta rummet på den utmärkta beskaffenheten af de kollektioner som exponerades af Handarbetets Vänner i Stockholm, af Skånes kulturhistoriska förening och af Fru Thora, Kulle i Lund. B Den qvinliga konstslöjden qvarstår ännu i Danmark på den ståndpunkt som den intog hos oss för ett tjugutal år sedan. I konstsömnaden är den naturalistiska stilen eller ostilen allena herrskande. Att i korsstygn, plattsöm, applikation o. s. v. efterbilda naturföremål och söka göra det så troget som möjligt d. v. s. utan en af sjelfva materialets beskaffenhet med nödvändighet gifven stilisering, se der de effekter för hvilkas frambringande den danska qvinnan ännu i dag öfvar sin konstfärdighet.
Jag har blott talat om den curs, som var gällande de sista inånaderne af förra året. Den var då en tid icke öfver 120 sk. och ännu lägre, åtminstone i Götheborg. På samma tid afslutade Banken contracter om silfveruppköp efter 128 sk. Då cursen i år ej varit under 122 sk. och Banken icke destomin* dre fått köpa för 128 sk., och äfven något derunder, till och med utan förskott, kan jag ej frångå, att detta pris synes hafva varit nog högt, när kursen varit vida under 122, och man ändå lämnat säljaren förskott. Herr Rosenblad: Det är visserligen sannt, att cursen i December månad förlidet år var nedsjunken i Stockholm till 120 och i Götheborg till 117 sk. Men redan i September månad var den för silfverupphandling anslagne summan använd, så att intet uppköp vidare skedde, utan blott invexling, och för densamma fanns serskildte föreskrifter, som bestämde, att den skulle ske efter ett visst pris för året, beräknadt efter föregående årets medelcurs, som dock icke fick öfverstiga 128 sk. Då nu medelcursen för 1827 var öfver i36 sk., kunde, oaktadt cursens stora fall mot slutet af förlidne år, invexlingspriset ej blifva under Den 6 April f. in. 2l5 128 sk., som var det bestämda maximum. Det stod således icke i Fullmägtiges förmåga, att hindra begagnandet af den fördelaktiga conjuncturen, som för invexling var i December månad. Men jag tror, att för det enda Handelshus, som begagnade sig häraf, vinsten i alla fall blef obetydlig, då man besinnar, att silfret måste transporteras med åkande post öfver Danmark och vidare landvågen från Helsingborg. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUtskottets Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja.
Af Ridderffapcts och Adelns privilegier, en benämning, som jag önskar detta Ständs fri - och rättigheter aldrig erhällit, lärer nu e) mycket äterstä att bortgifwa, ätminstone icke nägot af betydenhet; cn^omständighct som ej lärer kunna räknas Ridderffapet och Adeln till last: men som, ehuru med möda, ännu torde kunna upsökas en och annan förmän Ridderffapet och Adeln fbrbchällcn, som kunde anses böra erhälla rn mera allmän utsträckning eller helt och hällit afstäs; sä bör hwarje Ledamot, ulan att behöfwa anställa en mödosam granskning af wära stora privilegier och jemföra de gjorda cessioncrna med privilegiernas hittils gällande innehäll, äga tilfälle att i ett sammandrag med lätthet och bcqwämlighet inhämta hwilka uteslutande firmäner ännu tilhöra Ridderffapet och Adeln och derefter inrätta stna beslut. Man torde-derigenom blifwa fullkomligt underrättad i fall något twifwelsmal ftulle upstä, att detta Ständ, som sä wäl i Swerige alltid ägt, som i andra lika uplysta Stater ännu, äger wista uteslutande rättigheter, säsom en wälförtjent belöning för stora förtjenster emot Fäderneslandet, nu mera ej innehafwer nägra sädana, utom dest Ledamöters medfödda Riksdagsmanna.rätt; och om detta warit ändamälct, sä är det ju ljuft och tillfredsställande att nu se detsamma sä wäl och lyckligt wara upfyldt.
På den tiden slog Menahem Thiphsah, med alla de som derinne voro, och dess gränsor, allt ifrå Thirza; derföre att de icke ville låta honom in; och slog alla deras hafvande qvinnor, och sönderref dem. Uti nionde och tretionde årena Asaria, Juda Konungs, vardt Menahem, Gadi son, Konung öfver Israel i tio år, i Samarien; Och gjorde det ondt var för Herranom, och öfvergaf icke i sin lifstid Jerobeams synder, Nebats sons, den Israel kom till att synda. Och Phul, Konungen i Assyrien, kom i landet; och Menahem gaf Phul tusende centener silfver, på det han skulle hålla med honom, och befästa honom i rikena. Och Menahem lade en skatt i Israel uppå de rikesta, femtio siklar silfver på hvar man, att han skulle gifva det Konungenom i Assyrien. Alltså drog Konungen af Assyrien hem igen, och blef icke i landena. Hvad nu mer af Menahem sägandes är, och allt det han gjort hafver, si, det är skrifvet i Israels Konungars Chrönico. Och Menahem afsomnade med sina fader; och Pekahia hans son vardt Konung i hans stad. Uti femtionde årena Asaria, Juda Konungs, vardt Pekahia, Menahems son, Konung öfver Israel i Samarien, i tu år; Och gjorde det ondt var för Herranom; ty han vände icke åter af Jerobeams, Nebats sons, synder, den Israel kom till att synda. Och Pekah, Remalia son, hans riddare, gjorde ett förbund emot honom, och slog honom i Samarien, uti Konungshusets palats, med Argob, och Arie, och femtio män med honom af Gileads barn; och drap honom, och vardt Konung i hans stad. Hvad mer af Pekahia; sägandes är, och allt det han gjort hafver, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico.
4 § Borgenärerna skall uppgiva beloppet eller beskaffenheten av sina fordringar och så vitt ske kan förete handlingar som styrker fordringarna. Allt antecknas i rättens protokoll. 5 § Görs invändning mot rättens behörighet eller finner de att saken inte hör till deras upptagande ger de genast utslag om detta och den missnöjde har rätt att söka ändringen enligt Rättegångsbalken. Sedan kan inte sådana invändningar göras. 6 § Skulle saken höra till annan rätt prövar överrätten och ger genast den rätten tillkänna som saken upptagit. 8 § Har gäldenären inte genast kunnat upprätta förteckning talar han om vad mera boet kan innehålla. Är han förhindrad av sjukdom fäster han med ed bouppteckningens riktighet och försäkrar att han inte vidtagit någon åtgärd som kan bli till förfång för borgenärerna. Gäldenärens hustru avlägger samma ed om borgenärerna det önskar 9 § Sedan borgenärerna är hörda utfärdar rådstugan och hovrätten offentlig stämning. Anslag på dörren kallar alla borgenärer att före klockan 12 dagen efter 6 månader infinna sig och bevaka sina fordringar. Anslaget skall kungöras i Allmänna tidningar 3 gånger. 11 § Kronans ombudsman i orten och samtliga borgenärer skall särskilt underrättas om stämningen. 15 § På inställelsedagen skall gäldenären personligen infinna sig och om han menar sig ha avträdesförmån skriftligen uppge skälen. Handlingarna är offentliga. 16 § Allmoge som inte kan skriva har rätt att muntligen anmäla sina fordringar. 17 § Den borgenär som inte inställer sig i tid har förverkat sin rätt. Skulle han förmå visa att han inte känt till konkursen eller varit hindrad av något hastigt ofall har han rätt att begära resning inom 1 månad. 18 § När alla inlagor är ingivna skall borgenärerna med hand på bok svära eden som är föreskriven. 19 § Dör borgenär innan hans fordran är med ed besannad, skall den som hans rätt företräder svära eden. 20 § Vill borgenär inte svära eden på inställelsedagen får han göra det inför den rätt som har konkursen om hand eller inför annan domstol. Bevis på edsavläggelsen sänds då till rätten. 22 § Den borgenär som inte avlägger eden är kvitt sin fordran. 23 § Har borgenären en annan lära, att han inte gitter avlägga eden på föreskrivet sätt, förfar rätten på sätt som stadgat är.
Här nedan meddelas efter den tyska tidskriften " Die Lehrerin ", ett litet urval af sådana svar, som icke äro beroende af sprakets egenheter. På frågan: Hvad menas med en parasit? svarades att det är ett slags paraplui; en annan elev protesterade häremot och förklarade parasit vara liktydig ined - burnamord! Alias är en gudfruktig man i bibeln, nmmoniak - en gudaspis, och demagog en tunna full af öl eller andra viitvaror. Matematiken erbjuder de mest öfverraskande nyheter. Sa förklaras paraleller vara sådana linier, som aldrig kunna träffas förr än de löpa in i hvarandra. En ~ c t k linie ä r afståndet mellan tvänne orter. Cirkeliz är en slät rund linie med ett liål i niidten. Inom den vetenskapliga terminologien förekomma dråpliga förvecklingar. Så har en ungdom påstått att i de teologiska trädgsrdarne förekomma flera olika slag af åsnor, samt i de teologiska museerna några af verldens allra märkvärdigaste försteningar. I granimatiken erfara vi med förvåning att ett z e r b ä r något äthart samt att adjektir alltid användas som adverb och a d r e d som ii djekt i I *, 234 De största upptäckterna göras dock inom geografi och historia: Aiiierika består från norr till söder af ungefär 500 mil. Förenta staterna är ett litet land i jemförelse med många andra. inen ungefär lika industrielt. Hufvudstaden i Förenta staterna är Long Island. De fem stapelstäderna i Förenta staterna äro ' ' Newfunland " och ' Sanfranzisko ". Gibraltar är en ö, som är bygd på en klippa. Ryssland är ganska kallt och tyranniskt. Sizilien " är en af Sandwichsöarna. De båda ryktbaraste vulkanerna i Europa äro Sodoin och Gomorra o. s. v. Nätta äro de båda definitionerna: klimatet varar alltid, vädret blott några dagar. Till talet 1492 synes den amerikanska ungdomen hänföra alla märkligare tilldragelser och förhållanden. 1492 föddes Washington. 1492 blef St. Bartholomeus massakrerad. Jorden är 1492 mil i omkrets.
Spöslitning och andra vanhediande stiaff slampa den straffade med outplånlig vanära, och genom det förra isynnerhet Litlintetgöres nära nog möjligheten af lians förbättring. Dessutom leda c essa straff tänkesättet på den farliga afvägen, att mindre afse brottets beskaffenhet, än sjelfva straffet. Den menskliga naturen förnedrande straff halva jemväl allt mer och mer ur lagstiftningarna försvunnit, i bredd med en stigande kultur. Redan 1734 års lagstiftare borttogo en del af dessa straff, men bibehöllo kroppsstraffen, ehuru något mildrade. Det tala användande! af dödsstraffet och sättet för verkställigheten af så väl detta som kroppsstraffen svnes emedlertid antyda, som om nämnde lagstiftare ansett straffets uteslutande ändamål vara att afskräcka från brott, samt trott detta syftemål endast kunna vinnas genom ytterligt stränga och förnedrande straff, ehuru alla tiders och alla länders erfarenhet utvisar motsatsen, eller att dylika straff, genom det misskännande de innebära af menniskans natur och samhällets pligler, äfven mot brottslingen, bidraga att snaiaie minska afskyn för brott, väcka deltagande för den brottslige och hat emot lagstiftningen, samt sålunda mera förhärda, än afskräcka.
Det stycke rimsaltadt fläsk för 25 öre, som vi koka i våra torsdagsärtor (då vi hafva sådana, men det hafva vi icke hvarje vecka), har varit fullt tillräckligt för oss att äta till denna supanmat, och våra pannkakor äro icke dåliga; vi hafva ibland en tjock pannkaka, hvartill ett mitt recept är: 3 knappa kvarter mjölk, hvaraf grädde för 15 öre, 1 kvarter mjöl, 3 ägg, några droppar smält smör, litet salt och rifven citron; stekes i ugn i låg panna. Men människors aptit är så olika, liksom sättet att utföra en sak — • den må vara af hvad slag som helst — är mycket olika. Hvad fisken på lördagen beträffar, som gifver eder » Gubbe » anledning att uttrycka sin motvilja för sillen, så vill jag påpeka, att man under långa tider får köpa gädda ganska billigt och dessemellan har flere sorters rätt bra saltsjöfisk — däribland flere sorters flundra — att välja på. Vi för vår del använda sällan sill, emedan min man ej tycker sig må väl däraf; men icke är väl annars detta en så föraktlig mat, och jag känner flere fina och välbergade familjer, där det vanligen en gång i veckan ätes sill och potatis till middag. Edert och eder gubbes tvifvel vill jag endast bemöta med den försäkran, att min ifrågavarande lilla redogörelse icke är någon humbug, utan fullkomligt sanningsenlig, och att vi under de många år vi fört denna diet, befunnit oss väl däraf; ja, efter hvad som synes, mycket bättre än många af dem, som lefvat på en mycket rikligare och läckrare kost. På edert pikanta yttrande, att ni skulle vilja se min man och tala vid min jungfru vill jag icke svara annat, än att min man blef från barndomen i sitt hem, oaktadt hans föräldrar voro mycket välbergade och af en ansedd samhällsställning, vand vid en mycket enkel och måttlig diet, hvarför det är alldeles efter hans egen smak, som vi inrättat vår matordning. Och hvad vår jungfru beträffar, som nu tjänat hos oss i mer än 10 år, så har hon tjänati flere familjer, innan hon kom till oss, och som hon med skäl kan räknas till den bättre sorten af tjäna