Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru stor del deraf den ena eller andra skall hafva, beror således icke på den värde talarens tanke om hvad som är lämpligt att tilldela den ena eller den andra. Jag tror således, att den deduktion, som han anfört, att man förbehållit det mera vigtiga åt den ena och det mindre vigtiga åt den andra, icke är riktig. Kedan förut är tillräckligt visadt det mindre lämpliga uti att tillskapa två särskilda tjenster derföre, att en person, som är afsedd för allmänheten, skall sitta i sessions-rummet, och således skiljd från den han skall betjena. Jag yrkar bifall till Utskis förslag. Hr Gripenstedt: Hr Printzensköld har tillvitat mig en inkonseqvens, som skulle ligga mig till last deruti, att jag, då fråga var om KammarColl., åberopade dess yttrande såsom ett stöd för min mening, hvaremot jag nu, i fråga om KammarR:n, afvikit från det yttrande, densamma afgifvit. Det förefaller mig oväntadt, att man skall fordra det Regeringen, äfven med det stora afs:de den bör fästa vid embetsverkens utlåtande i frågor, der de måste anses ega den största erfarenheten och insigten, likväl skall vara förbunden att till den grad slafviskt följa de förslag, som af dessa embetsverk upgifvas, att han, till och med om det skulle innefatta en uppenbar inkonseqvens emot hvad som i ett annat likartadt fall blifvit beslutadt, skulle till nämnde förslag ovillkorligen lemna sitt bifall. Sådant bör väl dock i allmänhet icke fordras, utan man måste väl tillerkänna Regeringen en fri pröfningsrätt med hänseende till hvad hon anser lämpligt eller icke, och att ett sammanhang eger rum i det hela. Hvad Hr Printzensköld sagt om det olämpliga uti att icke Aktuarien utan Registratorn erhållit den föreslagna lönetillökningen, förefaller mig högst besynnerligt, då Hr Printzensköld vet att Aktuarieu och Registratorn är samma person. Man kan väl då icke säga, att det är en löneförhöjning, hvarken för den ena eller andra. Att det finnes ett biträde är en sak, som icke hör hit, emedan detta biträde har fått särskild aflöning.
Hvad som dock främst skall bevara Elisabeth Nyströms namn i tacksamt minne är den stiftelse, som utan tvekan kan betraktas som hennes förnämsta lifsgerning — den af henne i hufvudstaden grundade » Föreningen för sömmerskor »; I åtta år har nu föreningen utöfvat sin verksamhet och har under denna tid hunnit göra mycket godt för en klass Idun utkommer I hufvudsfaden hvarje helgfri fredag och kottar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — af arbetande qvinnor, hvilkas lott torde höra till de minst tacksamma och mest tunga. I n:r 2 af Idun för i år hade vi i denna filantropiska fråga infört ett upprop af Mathilda Langlet, hvilket utgör ett ytterligare bevis på, att härvidlag föreligger en ömmande och behjertansvärd sak, som ock mångenstädes i vårt land väckt ädla qvinnors beaktan. Deras Med dessa ord vilja vi här blott ytterligare pointera den betydelse, fru Nyströms stiftelse och dess verksamhet ega. Enligt senaste årets berättelse räknade föreningen då 166 medlemmar och delegare i sjukkassan samt ett hundratal hedersledamöter, hvilka lemna bidrag till lånoch hjelpfonderna. Föreningens uppgift är » att genom fri lä- karevård, fri medicinooh penningeunderstöd gifva sina medlemmar hjelp under sjukdom, understödja dem som konvalescenter, försträcka dem smärre lån samt slutligen att genom personlig omvårdnad, bildande samqväm, föredrag och boklån inverka stödjande och förädlande äfven i inre hänseende. Ändock Från och med 1886 har föreningen beredt de sjukligaste tillfälle till en månads sommarferier på landet med fullständig hvila, bad och andra landtlifvets fördelar. I allmänhet hafva af läkare 20 flickor rekommenderats till dylik rekreation. De ha sedan fördelats på två afdelningar med 10 i hvarje. Hvar afdelning har kostnadsfritt fått tillbringa en månad på landet i föreningens (under en särskild husmoders ledning stälda) sommarhem i Stockholms skärgård. Ofta samlade fru Nyström de fattiga sömmerskorna omkring sig i sitt eget hem till angenäma samqväm med fägnad för kropp som själ. Föredrag höllos äfven då understundom och tycktes lifligt intressera.
Vid S.-e Puncten är anmärkt dels Los Ridd. och Adeln dels hos BorgareStåndet : att låntagarne i RiksgäldsContoiret, vid afbördandet af ränteoch capilalprocent, ej borde blifva mera gynnade än äldre Fastighets-ISntagare i Ranken, eller ock desse senare få samma rättighet, att vid Ii - 536 Stats-Utskottets qviderhe kostnadsfritt få gora sine inbetalningar i LnndtRänteriernei att tydeligen utsättas borde, att, örn inbetalningen skedde i LandtRänteriet, den skulle ske så tidigt, att medlen kunde på förfallotiden vara i Banken För RiksgäldsContoirets räkning insatte, och ingen ränta anses betald förr än den vore i Banken inlefvererad: att Ränteoch Capital-afbetalningar borde få ske äfven till RiksgäldsContoiret directe, samt att remisslage å de från Ränterierne, till RiksgäldsContoiret ingående Ränteoch Capital-afbetalningar ej borde äga rum, såsom medförande en ökad utgift. Enär syftemålet med ifrågavarande lån ar, att göra dem för inneliafvarne så fördelaktige som möjligt, Under iakttagande, å andra sidan, af Statens säkerhet; lära hvarken de Vilkor, som för Bankens lån och liqviden af desamma blifvit föreskrifne, böra lägga hinder i vägen för de fördelar som till lättnad vid betalningen kunna beredas desse RiksgäldsContoirets gäldenärer, eller de böra förläggas, att förr än på förfallotiden sine skulder afbörda; hvadan med iakttagande endast af den förändring i redactionen af förevarande Punct, sorn ansetts nödig för utmärkandet, att betalningen skall ske hälst i RiksgäldsContoiret, fastän den äfven får verkställas i LandtRänterierne, Utskottet ansett Punctens innehåll böra blifva oförändradt; jemväl i afseende på beräkningen af remisslage, som för desse, likasom för andre allmänna medel, icke synts böra LandRäntmästarne frånkännas.
Gossen ropade allt häftigare. »Är det bättre för mig, menar du, att jag dödat just henne, som varit god mot mig, henne, som höll af mig? Hade det ej varit bättre, om jag mördat någon, som jag ville mörda. Jag måste godtgöra. Jag måste frälsa hennes lif. Nu kan jag ej tänka på arbete.» »Å, din galning,» sade fru Fasta, »försoningens fest, som du vill fira, är det största öfverdåd af alla. Då gjorde Petter Nord fullt uppror mot sin mångåriga vän. Han rent af hånskrattade åt henne. »Hvad har du inbillat mig?» sade han. »Att du var en tråkig och knarrig gammal fru med famnen full af små beskedliga ris. Du är ett troll, lif. Du är ett vidunder. Du är skönt, och du är förskräckligt. Du vet ej själf af mått eller gräns, hvarför skulle jag då veta det? Hur kan du predika fasta, du, som vill hvälfva öfver mig ett sådant öfvermått af sorg? Hvad äro de fester jag firat mot dem du ständigt bereder dig! Gå du, med din gulbleka måttlighet! Nu vill jag vara galen liksom du själf.» Ej ett steg kunde han taga mot den stora fabriksstaden. Ej heller kunde han vända rätt om och åter gå nedför den långa gatan in i småstaden, utan han tog vägen uppåt bergen, steg upp till den förtrollade barrskogen och irrade omkring bland de styfva, stickande ungträden, till dess en vänlig stig förde honom till kyrkogården. Där sökte han upp åt sig ett gömställe i det hörn, där granarna nått mastträds höjd, och där kastade han sig dödstrött till marken. Han visste ej till sig. Han förstod ej om tiden gick eller om allt nu stod stilla. Men om en stund hördes steg, och han vaknade upp till ett svagt medvetande. Det var, som om han varit länge, länge borta. Nu såg han ett liktåg närma sig, och genast uppsteg hos honom en förvirrad tanke. Hur länge hade han legat här? Var Edith redan död? Sökte hon upp honom här? Var den döda i kistan ute på jakt efter sin mördare? Han skalf och svettades. Han låg väl gömd i det mörka gransnåret; men han bäfvade för hvad som skulle händt, om liket funnit honom.
Uti de anmärkningar, på grund hvaraf detta Utlåtande blifvit åtelremitteiadt, är hufvudsakligen deremot erinradlt att, enligt uttryckliga innehållet af 24 §. Riksdags-Ordningen, den i Riks-Ståndens Canzlier biträdande bt tji ning skall vid Riksdagens slut erhålla en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning; alt ett förutgående bestämmande af denna vedergällning således icke vore ovilkorligt; att tvärtom en pröfning häraf vid slutet af Riksdagen vore i åberopade Grundlagsstadgande förutsatt; alt göromålen lör nu ifrågavarande tjenstemän under denna långvariga Riksdag val it så oafbrutet ti agna ocb mödosamma, alt de, oagtadt all använd arbetsamhet och skyndsamhet vid fullgörandet af sina åligganden, omöjligen kunde, inom 8 dagar efter Riksdagens afslutande, medhinna Protocollens fullständiga uppsättande och handlingarnes ordnande m, m.; att det vore obilligt fordra, att desse personer, efter att hafva, så vidt i deras förmåga stått, sökt under Riksdagens lopp förrätta sina göromål, skulle derefter sådant oagtadt arbeta utan alf ersättning;; att den väckta frågan om serskilde gratificalioners beviljande icke afsåg något uppbäfvande af Rikets Ständers utaf Utskottet åberopade beslut, utan mdast ett tillägg dertill; samt att, om ej berörde a rfvoden skulle anses böra n edgifvas fören hel månad, disamma ålminsloi e måtte beviljas för något längre tid än 8 dagar; varande derjemte yrkadt, att den ifrågaslälhle förlängningen af tiden för aflöningens åtnjutande efter Riksdagens slut måtte i första rummet tillgodokomma Riks-Ståndens Secreleiare och serdeles Secreteraren hos PresteStåndet.
Finnes någon eller flere af de utaf Riksgtts Ständer förordnade Directeurer vid Discont-Contoiren i Götheborg eller Malmö hafva af försummelse underlåtit, öfverskrida ellet afvikit från de föreskrifter, hvilka, dels det vid denna Riksdag upprättade Reglemente för nämnde Discont-Contoir innehåller, dels ock Riksens Stän~ ders Fullmägtige i Banquen, på sätt samma Reglemente i vissa fall medgifver, ega att meddela, eller Riksens Ständers till öfverseende och granskning af samma Contoirs förvaltning och räkenskaper utsedde Revisoter finna nödigt att stadga, vare en sådan eller sådane af Directeurerne från denne befattning skiljde, och gälde dessutom all derigenom timad skada och förlust, §. 2. Betrades en eller flere af DireCteUrerné, att af egennytta eller väld ett slikt underlåtande, 144 Underdåniga Skrifvelseri öfverskridande eller avvikande från Reglementet, Fullrnägtiges i Fsnquen , eller Revisorernea föreskrifter, sig tillätit, skall den eller de sålunda brottslige, utom de i nästföregående §. stadgade påföljder, förklaras förlustige, så väl Riksens Ständers, som ock annat allmänt medborg gerligt förtroende. §• 3- Reser Ordföranden eller någon annan af Directeurerne borrt, utan behörigen skedd ant malan, af den förre hos Directionen och af den senare hos Ordföranden eller Directionen, och derigenom försummar något ordinarie sammanträde, eller annorledes afhåller sig från Di rectionens sammanträden, utan uppgifvet förfall, vare han för hvarje försummad sammankomst förfallen till lo R:drs böter. Ar han under åtta dagars tid eller deröfver frånvarande, bote ao R:d , hvilka böter afdragas arfvodet och tillfalla Stadens fattige. Uteblifver han frenne veckor, utan anmäldt laga förfall, skall han dessutom från sin befattning såsom Directeur skiljas. §. 4.
Skulle någon ökad skatt på jorden möjligen behöfvas, i händelse en förhöjning af allm. bevillningen ifrågakommer, så bör den naturligtvis vara i möjligaste måtto jemn, på det att förhöjningen icke må blifva obillig. Icke blott såsom t. f. landsh., utan äfven såsom president i kammarrätten har jag kommit i erfarenhet om taxeringens ojemnhet. För att få begagna större bränvinspannor eller få betydligare lån klaga jordägare hos kammarrätten deröfver, att deras egendomar icke blifvit nog högt taxerade, och det har gått så långt, att uti ett fall en person be - 64 Den 20 Maj. gärde 8fi,000 r:dr förhöjning i taxeringsvärdet på sina egendomar. För kammar-rätten är då icke annat att göra, än alt åberopa del särskilda stadgande i bevilln:s-förordn:n, som säger, alt egendomar inora ett län skola, så vidt möjligt är, bibehållas vid ett med hvarandra jemnförligt taxeringsvärde. Om kammar-rätten annorlunda förfore, skulle följden blifva, att de, som utlåna penningar efter taxeringsvärdet, blefve bedragna pä sina beräkningar. Det är således både för rättvisans och för allmänna säkerhetens skull jag anser nödigt, att rättelse göres uti nuvar. missförhållande och då fråga derom blifvit väckt, tillstyrker jag att R. o. Ad. mätte fatta sitt beslut i enlighet med den upplästa reservationen. Hr Aminoff, Joli. Fredr., anförde dels skriftligen dels muntligen. Uti de anföranden, som blifvit aflemnade i della ämne inom RiksSt:n, hafva en del ledamöter yttrat sig, att Bevilln.Utsk. bordt fästa mer afseende vid de gjorda motionerne och cnmiléens förslag till förenkling af beskattningsväsendet samt uppbördsoch redogörelseverket inom riket; och pä den grund yrkat återremiss af betänk.
I afseende på Herrar Revisorers förmenande, att de hvilsjudne eller så kallade hvita plattornes halt på åtskillige ställen uti Räkenska perne - — 229 — peine är för högt uppgifven i jemförelse med de icke hvitsjndne eller så kallade svarta plattornas, då man tar i betraktande dea vid hvitsjudningen inträffade vigtförlust, får jag upplysa, att för de svarta plattorna väl blifvit, enligt gammal praxis och Nådig föreskrift, i Räkenskaperna uppförd A4A delars halt, såsom den, hvilken godset vid insättning i degel bör hafva, för alt kunna beräknas blifva fullhaltigt efter bortbränning af en del koppar under smältningen och öfrige myntningsoperationer, men att redan Mynttenarne, eller godset, sådant det lemnäs till Valsverket, per medium hållit nära 7491 tusendedelar. Detta bestyrkes utaf de i Kongl. Myntreglementet af år 1836 anbefallde Tenprofven, som likväl redan förut börjat att göras, och hvilka, jemförde med profven på färdige penningar, för de 5 sista åren lemna följande resultat: Tenprofyens medelhalt. Penningeprofvena medelhalt. år 1835 749A tusendedelar. 750A tusendedelar. Det skenbart stridiga förhållandet emellan vigtafgången vid hvitsjudningen och hvitplattornas haltförbättring ligger således ej i en för högt antagen finhet hos dessa, utan i en för lågt beräknad halt hos de svarta plattorna.
Hans Excellence Herr Grefwe sk O ^ nla 8 yttrade stg, att dessa handlingar innebära fullkomliga och tilfridsställandc uplpsningar, i afseende pä töfwer-Oirecteuren Orervesmökisng TullOirectionen och Hans Excellence gjorda tillmäle». Hans Excellence trodde för öfrigt honom tilkomma säsom en rättighet att fä deni upläste, likasom det wore Ridderskapcts och Adclns rättighet att sedan deröfwer discuLera. Herr Grefwenoch L andt-Ma rsk alk cn erindrade Hans Excellence, det Herr LandtMarskalkcn, dä han gifwit honom tillkänna Ridderff-pcts och Adelns yttrade önskan, att han mätte widtaga något lagligt steg till sitt urskuldande, tillika nämnt, att Riddcrskapet och Adeln ingalunda äskat-el, !rr ansett stg kunna äska af Hans Excellence nägon justi - Den 22 September. ?lZ justification inför Ständct, ledande till pröfning as be Han» Excellcncc gjorda tillwitelser; och funné pä sädan grund Herr Landt-Marskalken uppläsningen af dessa förklaringar nu icke behörig, och dessutom bear wara af en widlyftighet, att denna uppläsning ickulle borrttaga hela förmiddagen, som till mänga andra och angelägna göromål behdfvcs. Härtill yttrades mycket bifall. HansCxcellenceHerrGrefwe »k lst § a 8 yrkade ytterligare pä ben rättighet att fä dessa handlingar uppläste, yttrandes, att det more pä HögLofligc Ridderskapcts och Adelns egen ästundan och för sin egen heder han nu hitkommit att förklara sig, försäkrandes, att Niddcrskapct och Adeln utur dem skulle inhämta aldeles nöjaktiga upplysningar, och om fåken ett helt annat begrepp, äll dem 6ravesmo!i!tzns ihrlflcr kunnat bibringa.
Uti meddelte krolocolls-Utdrag af den IZ,I4 och 15 i denna mänad, hafwa de äesxeLive RiksSränden förordnat, at som i fragan om anwändandet eller förwaltningen af de ledigwarande eller framdeles ledigblifwande Kongsoch KongsLadugardar, 2 Stand stadnat i det besiur, ar de böra styckas och til Skatte försäljas, och 2:ne Ständ derenm förklarar, ar Ye höra ut-arrenderas. sä borde ro88 Den 24 Mars. borde detta ärende af Stats-Utssottet med den L 7z §. af Riksdags-Ordningen stadgade förstärkning af Ledamöter, och pä fatt samma §. omförmäler, med Riksens Ständers rätt afgöras. Til full örande häraf, har Stats-Utssottet, lil 120 Ledamöter förstärkt, i dag sammanträdt, och efter der Utssottet lärit sig handlingarne föreläfas, samt en Ledamot pä wanligt sätt dlifwit utlottad, hafwa de öfrige röstat öfwer följande framställde Votering proportion: Den som wil, ar de nu eller framdeles ledige blifwande Kongsoch Kongs-Ladugärdar mäge försäljas, hwartil grunderne och wilkoren blifwa et särssildt öfwerläggnings-ämne, ssrifwer Ja, den det ej wil ssrifwer Nej, _ winner Nej, sä komma de hädanefter ar pä öppen ^nätton til den högstbjudande Ut-arren6erg8, och komma i bada fallen de dir anflagne Krono-dagswerken at til Kongl. Maj:c och Kronan indragas, och efter Markegängspris lösas. Sedan Voterings-sedlar blifwit utdelte, äterUphämtade och öppnade, befunnos 70 Ja, och 49 Nej, och som Ja således wunnit, sä komma de nu eller framdeles ledige blifwande KongsochKongsLadugärdar, at försäljas efter de grunder och wiktor, som af Nikfens Högloft. Ständer närmare komma at bestämmas.
Blyertspennor höra delas i timmermans och alla andra slag, med bibehållande å det förstnämnda slaget af de derå utaf Utskottet föreslagne värdesoch tullbestämmelser, samt antagande å det senare eller alla andra slag af det värde och de tullbeslämmelser, som Utskottet föreslagit för de fina. Det hör härvid icke lemnäs obemäldt, alt Utskottet för dess del anser berörde af Ridderskapet och Adeln antagna redaction ega ett afgjordt företräde framför Utskottets senaste al de öfrige Irenne Riks-Stånden godkända förslag; men för det fall att dessa tre Stånd icke vilja biträda Ridderskapets och Adelns beslut, ej eller sistnämnde Riksstånd anser sig böra frångå sin och instämma i de andra Ståndens mening, får Utskottet, som anser tull-in!radens belopp vara af de olika lydelserna beroende, och alltså deröfver böra röstas, föreslå följande voterings-proposition: 21:0. Den, som gillar Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 3o, att Blyertspennor böra classificeras i Fina med ett tull värde af 3 R:dr per W 3o sk. tull vid inoch tullfrihet vid utförsel samt i Timmermans med 20 sk. värde W, 4 sk. försels-afgift och frihet från utförselstull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer artikeln Blyertspennor att delas i timmermans med ett värde af 20 sk. per W, 4 sk. införselstull och tullfrihet vid utförsel, samt i alla andra slag med 3 R:dr tullvärde per W, 3o sk. afgift vid införsel och frihet vid utförsel. Blår: Bevillnings-Utskottets MemorialN.o 41, 17 Biar: Hamp Blår: Lin - Bokstafsstamplar Sfc. förslitne och obrukbare eller stilskrot.
Här dansades nationaldansar och baletter i skånska bonddrägter. För sådant ändamål hade man från Stockholm efterskickat dansande af begge könen: tre till fyra gardesofficerare, grefvinnan Hamilton och fröken Koskull, äfvensom Gallodier, hvilken ordnade det hela. Derefter började egentliga kalaset, fransyskt skådespel, aftonmåltid och bal hela natten. Monvel hade författat fransyska vers, passande för tillfället. Den lilla kronprinsen, som under inöfningarna till festen åt prinsessan, fått en särdeles benägenhet för dans, i hvilken han, för sina år, hade mycken hållning och förde sig särdeles väl, dansade nu ett pas de quatre med hertiginnan, grefvinnan Löwenhjelm och baron Wachtmeister, samtlige klädda i bonddrägt, hvarefter Gustaf Adolf, med utsökt behag, som intog hela sällskapskretsen, öfverlemnade åt prinsessan en korg med utvalda friska blomster, bland hvilka låg kronprinsens egen afbildning, rikt infattad i juveler. Denna fest ägde rum den 23 Oktober 1782. Gustaf vann sitt ändamål. För första gången efter Lovisa Ulrikas död fann prinsessan sig road och glömde sin sorg, åtminstone så länge festen räckte. Sjelf deltog hon likväl icke i dansen: af vördnad för sin så nyligen aflidna moders minne, påstod en del; af vårdnad om sin helsa, hviskade andra. Alla de öfrige gästerna voro upprymde öfver all beskrifning, och glädjen stod högt i taket. Endast hertigen af Östergöthland såg sluten, obelåten och tankspridd ut. Detta undföll icke konungen, hvilken broderns surmulenhet förtröt. Han ansåg den innebära ett klander af sin muntra tillställning, och tog derföre hertigen afsides och förehöll honom, att han vid detta tillfälle uppträdde som en glädjestörare. «Kan det på fullt allvar vara din mening,« – frågade konungen – «att ej unna någon oskyldig förströelse åt Sophie?« – «Sophie Ha « svarade hertigen och drog en djup suck. – «Hvad, i himlens namn, fattas dig, Fredrik? Foi de gentilhomme! jag begriper det ringaste hvarken af ditt uppförande eller anledningen dertill.«
Komitén erkände sjelf, att detta antal var det minsta möjliga, som erfordrades; en åsigt som biträddes så väl af medicinalstyrelsen, som äfven af den komité, hvilken 1842 nedsattes för granskning af de förslag, som blifvit framställde till förbättrad anordning af arméens sjukvårdsväsende. Då emellertid andra beräknings Landförsvarskomit, Bet. IV. 2 10 grunder än de, hvilka 1839 års komité i förberörde afseende följt, sedermera blifvit, till följd af från Kongl. Sundhetskollegium gjord framställning, af Kongl. Majit godkände, utber sig Landförsvarskomitén, som instämmer i hvad Sundhetskollegium, dels i dess underdåniga förslag till fältläkare-corpsens organisation den 19 Juni 1850, dels i dess underdåniga skrifvelse den 50 December 1854, angående grunderna för ordnaudet af arméens sjukvård i fält, i delta hänseende anfört, att här få meddela, hvad en af Franska arméens mest framstående och crfarne militärläkare, doktor Vaidy, i denna fråga yttrat, samt att derefter få tillägga några sifferuppgifter, hvilka skola ytterligare bekräfta den åsigt, kommitterade, för sin del, med hänseende till en fältarmées behof af läkare, redan haft tillfälle att i underdånighet inför Eders Kongl. Majit framställa. För en armée af 100,000 man uppskattas läkarebehofvet af doktor Vaidy till 275 öfverläkare och 400 underläkare; oberäknadt de läkare, som äro afsedde att åtfölja sina regementen. Sjukprocenten af en på krigsfot ställd armée antages af honom komma att under de mest gynnande omständigheter uppgå till to af den effektiva styrkan, på så sätt att af dessa 10,000 sjuke 6,000 beräknas såsom lidande af invertes sjukdom och återstoden af yttre åkommor; men han tillägger, att förhållandet mellan antalet invertes sjuke och dem, som erfordra kirurgisk behandling, blir efter en drabbning omvändt, emedan de sårades antal då kan utgöra 10 till 12,000.