Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Sitter ej 2dngifrearen meb fdtant qoitto ener annat laga bernis flprfa, att 33ereianingd.aftrog reib flrearje rdnteliquib Sdntagaren reerfdigen tflgobofommit, dge bd ben febnare, reib flutliga liqbibcn för Idnet, föra flonom bet tia lafl, för ada te dr, bet icfe förut fdtt dt» njutaS; reare ecf Sdntagaren i betta faa berdltigab tia laga rduta för beloppet af flrearje drd afbrag, ftdn ben tib, bd bet rätteligen borbt flonom tiagotordfnad. domare ocfl ©yfecutorer dligger, ett, bd rötte» gdng ener lagföfning uppfld, fidna ftg flatgantet fldrem tia noga efter, rdttelfe; ocfl md ©om ener tltflag icfe utfdrtad förr, dn fdfer upplpd» ning om reerfjldnigfleten af föregdenbe flabganbe fllifreit inflemtab. Utföfed dter forbran i Soncourd, dligge bet 33orgendr, att beflörigen ffprFa, bet 23ereianingd-afbragen af ©dlbendren fufleligcn fdtt dtnjutad. 2Cdgrar Söngifreare betta afbrag, ener blir betrdbb meb fdbane un# berflef efler tinfldnningar, forn dfpfta ©dlbendrend betunganbe i betta af» feenbe, rearbe flan bd, enligt IX. ©ap. 6. §. $anbeld*23alFen, anfebb lifa meb ben, forn täger flögre rönta, dn lag bjuber; t foljb flrearaf flela interefet ocfl £ionbebelen af £ufreubf!olen be fattige tiafaaa. §. 38.
Vid föredragning af Stats-Utskottets den 12 dennes på bordet lagda Memorial N:o 226, i anledning af erhålla återremisser å Utlåtandet N:o 163, angående ifrågaställda extra satsanslag till föremål, tillhörande Civil-Departementetets handläggning, fann Prot.- Utdrag den 15 Juli 1851. 383 Ridderskapet oell Adeln för godt att, med afslag å det af Utskottet nu tillstyrkta anslag till Hamnbyggnad vid Kalmar, vidblifva sina förut rörande 3, 5, 7, 8 12 och 15 punkterna af nämnde Utlåtande fattade beslut; samt lades förevarande Memorial i öfrigt till handiingarne. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 12 dennes på bordet lagda Memorial N:o 327, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet Nio 165, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Finans-Departementets handläggning, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut rörande lista punkten af nämnde Utlåtande fattade beslut; och lades förevarande Memorial till handiingarne. S. D. Vid föredragning af Stats-Vtslwttets den 12 dennes på bordet lagda Memorial Nio 228, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet Nio 166, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-Departementets handläggning, fann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla Utskottets nu vidblifna yttrande i ölte punkten af nämnda Utlåtande; samt lades förevarande Memorial i öfrigt till handiingarne. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, LagUtskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 29, i anledning af Kongl. Majlts nådiga proposition om ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli, 1818, ingående inteckning i fast egendom. S. D.
Banken lill dess förstärkande, beror, som mig synes, hufvudsakligen på besvarandet af en annan fråga eller den, huruvida under nuvar. förhållanden någon fara verkligen är för handen för Bankens säkerhet och bestånd. Denna sednare fråga har redan ander öfverläggningen blifvit mångsidigt behandlad. Dervid har Bankens ställning i afseende på dess metalliska valuta blifvit ganska skiljaktigt bedömd. För att endast tala om yllerligheterne, har man å ena sidan ansett att det närvar, förhållandet borde jemföras med året 1848, då ställningen var lysande, och å den andra, med året 1844, då ställningen var högst ofördelaktig. Jag tror att man gör rättast, då man updrager jemförelsen emellan det närvar, förhållandet och det, som utvisas i medeltal under en följd af föregtde år. Den tiel, som förflutit, sedan Svenska bankosedlarne utträngdes ur allmänna rörelsen i Finland, egnar sig, efter mitt omdöme, bäst till en sådan jemförelse. Denna föranleder visserligen det resultat alt metalliska valutan, nu är ^ mill. mindre än årliga medeltalet deraf sedan år 1843, men Mine Hrr! vi vete, att på de sista åren ett icke obetydligt qvantum silfver utgått i allmänna rörelsen som gångbart mynt, och månne det vore för öfverdrifvet beräknadt, om man antoge alt denna \ ni'Hligger i våra fickor. Om så är, och då det mätte vara likgiltigt om silfret är i enskildt ego inom landet eller ligger i Bankens hvalf, under det mot svarande representativer äro utelöpande, så synes man med fog kunna antaga, att förhållandet i sjelfva verket icke är ofördelaktigare nu, än det varit i medeltal under åren efter 1843. Frågan har för öfrigt blifvit betraktad under tvänne hufvud sakliga synpunkter: den ena, som afser verkningarne af den utrikes handeln, den andra, som rörer sammanhanget med de kredit-anstalter, som under sednare tid genom enskilda bolagssstiftelser kommit lill stånd.
I afseende å tillkomsten af denna anteckning, som, efter hvad numera vore upplyst, icke funnits i ofvanberörde Protokoll, när detsamma i vanlig ordning justerades, utan sedermera blifvit, emot sanna förhållandet, tillagd, helst Grefve Cronstedts derom omförmälda tillkännagifvande ej ägt rum, hade Protokollsföranden Kanslisten Holm uppgifvit att då en dag i början af Februari månad år 1837, uppå Grefve Cronstedts genom KammarRådet Widin meddelade befallning, Holm infunnit sig i Grefvens hemvist, denne sistnämnde tillfrågat Holm, om han i förvaltningens protokoll för någon dag i förutgångne Januari månad infört något angående återsändande till Kongl. Maj:ts KrigsExpedition af det derifrån utbekomna Reglementet för Flottan, samt vidare, när Holm dertill svarat, det någon så beskaffad anteckning icke blifvit af honom gjord, låtit förstå, att sådant vore en uraktlåtenhet: att, enligt Grefve Cronstedts tillika gifna tillsägelse, och sedan Holm af KammarRådet Widin erhållit underrättelse, det Regie - R. St. fjfust. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 ,J'an. 1840. 61 mentet blifvit till KrigsExpeditionen återsändt den iq Januari, Holm ånyo inställt sig hos Grefven och dervid medhaft
Den der Zusette är hans älskarinna och, efter hvad jag fruktar, en dålig varelse; jag har aldrig sett henne, men ständigt hört den stackars Gordon beklaga sig öfver henne på ett eller annat sätt, och nu kände jag verklig harm emot henne, då jag frågade hvad som händt. — Jo, — sade han med låg och hastig röst, — jag har icke fått träffa henne, man har sagt, att hon var sjuk, sängliggande, och just i dag, för ett par timmar sedan, får jag se ett fruntimmer på gatan, hvari jag tror mig igenkänna henne. Hon var så väl insvept i sin kappa och hade ett tjockt svart flor neddraget för ansigtet, att jag icke genast var säker på, om det verkligen var hon. Jag följde imellertid efter henne och ser henne hastigt gå in i porten af ett stort vackert hus. Hon hade icke märkt mig, och just då hon lyfte handen till klocksträngen, blåste slöjan åt sidan, och jag igenkände henne fullkomligt, ehuru hon såg mycket blek och affallen ut. Jag störtade fram, men en vagn körde i detsamma förbi och uppehöll mig ett ögonblick, porten öppnades, och hon försvann derinom. Jag har nu väntat der utanför ett par timmar, hon har icke kommit ut igen, hon är qvar der inne ännu. — Men hvad ser du väl för oroande häruti? — sade jag för att lugna honom, ehuru jag mycket väl begrep hans tankar och äfven delade dem. — Hvad skulle Zusette göra der, och hvarför bedrar man mig, hvarför har man sagt, att hon var sjuk, att jag icke kunde få se henne? Jag kan icke längre tvifla, jag är förrådd, hon älskar mig icke längre, det är någon annan; men jag går nu hem till henne, jag skall invänta henne der. Jag skall veta allt, och ... farväl, jag måste skynda! Den stackars karlen var förvirrad och utom sig. Jag ångrar, att jag icke stannade qvar och följde honom, jag fruktar, att han begått någon dårskap eller kanske något ännu värre.
Hvad tillgångarne beträffar så har jag visserligen ansett att de icke medgifva de många vidtutsträfvande anslag som här varit i fråga, men jag tror likväl att Staten aldrig bör undandraga sig att betala de utgifter som äro Statens skyldighet att betala. Dessa Domkyrkor, både denna och Linköpings,' äro historiska monumenter, som man icke kan begära att församlingarna sjelfva skola underhålla; så mycket mindre som församlingarna åtagit sig att bekosta inre reparationer, betala bänkrum, med en mängd utgifter som äro betydliga, och med Domkyrkans egna medel förmår man knappt att underhålla det som är i ordning, men icke att verkställa sådana i grunden gående reparationer som de ifrågav:de. Det har icke heller varit endast på grund af en enskild motion som detta för \ - Den 6 februari. slag blifvit af StatsUtsk. understödt, det väcktes väl vid början af Riksdagen af flere dess ledamöter, men samtidigt ingick äfven Biskopen och Consistorium i Westerås till K. M. med förslag hvilka Han pröfvat och öfverlemnat med förord till StatsUtsk., oaktadt ingen Propos. i ämnet afgifvits. Jag tror således alt om man icke jäfvar alla de auktoriteters smak och tycke som öfverensstämt med hvad StatsUtsk. här trott sig böra föreslå, kan man åtminstone deri hafva någon grundval för det omdöme som R. St:r kommer att uttala. Jag anhåller, på de skäl som i Utslcs Utlåt, blifvit omförmälde och de nu anförde, om bifall till förslaget. Hr Cederström, Rud.: Det skulle enligt min tanke på ett högst ofördelaktigt sätt vittna om den närv:de tidens likgiltighet för de monumentala minnesmärken, hvilkas storartade karakter borde fasthe 11 ro utgöra föremål för vår stolthet och omvårdnad, derest, på nu framkastade skäl, afslag skulle gifvas å Utsk:s hemställan i förevtde afstde. Utsk. har på ett utförligt och förtjenstful lt sätt framlagt skälen, hvarföre R. St:r böra understödja Westerås
Den, som bifaller Hr v. Troils förslag, att för nordligare delen af södra stambanan må beviljas ett anslag af 1,300,000 Edr Ernt, röstar Ja; VI H. 12 178 Den 12 Juni t. m. den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår E. o. Ad. allt anslag för nämnde del af södra stambanan. Yid voteringens slut befunnos röster hafva utfallit som följer: Ja — 65. Nej — 45. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, i fråga om 9:de punkten af förev:de Utlåt., ännu återstode att besluta om såväl sjelfva redaktionen, som Frih. Eaabs förslag till underd. skrifvelse; men att Gr. Sparre hemställt, att med ytterligare beslut i detta ämne måtte få anstå till nästa plenum, samt Hr Gr. o. Landtm, i anledn. deraf finge hemställa om E. o. Ad. nu behagade åtskiljas. Härvid ropades Ja, i följd hvaraf Höglofl. E. o. Ad. åtskiljdes kl. | 1 på natten. In fidem protocolli, Alberl Munck. Fredagen den 12 Juni 1857. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleniprot. för d 9 sisth Maj. Uplästes ett af Gr. Lewenhaupt, Erik Au g., inlemnadt så lydande memorial: I anseende till bortresa från hufvudstaden nödgas jag afsäga mig min plats som elektor, anhållandes om att få blifva vid min riksdagsmannarätt bibehållen. E. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr bänkman att sammanträda till val af en elektor efter Gr. Lewenhaupt. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att K.
Bondc-St"ndet hafva Utskotten fått till gemensam behandling emottaga en af Riksdagsfullmägligen Fr. von Zweigbergk väckt motion, deruti linn, under förmälan, att Kongl. Hofjaktvarfvet i Stockholm, äfvensom de der förvarade fartyg och båtar, numera vore utan all nytta för staten, ehuru inrättningen medförde en icke obetydlig årlig kostnad, föreslagit, att nämnde varf måtte indragas, de dertill hörande ”uppruttnade” fartyg’ skjul och öfriga inventarier för Statens räkning försäljas och sjelfva lägenheten jemte derå befintlige boningshus utarrenderas. Efter öfvervägande häraf, få Utskotten anmäla, alt, enligt hvad berättelserne öfver den af Rikets Ständers Revisorer åren 1841 och 1843 verkställde granskning af Statsverkets förvaltning och räkenskaper innehålla, kostnaderne för aflöning samt inventariers och effecters underhållande vid det å Staten för Kongl. Flottans Stockholms Station upptagne Hofjaktvarfvet utgjort, år 1838 B:co Rdr 3206: 4o. 3. „ 183.9 3o43: 3. 8. j, i84o 2716: 3o. 6. , 1841 2oo3: 8. 5. Då dessa kostnader synas vara nog höga i förhållande till den nytta, som Staten må kunna hemta af ifrågavarande varfs-etablissement; då vidare de slupar och andre farkoster, som der förvaras, torde finna plats å Skeppsholmen eller annorstädes, hvarigenom jaktvarfslägenheten kunde utarrenderas eller på annat sätt till förmon för Statsverket disponeras, samt då 4 Statssamt Allm, Bcsv, o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 99.
Den andra hade kommit ut i förstugan helt tyst, der ute var det skumt, han gick fram och tillbaka och vred sina händer; hon smög sig undan utan att han märkte det. Men det hördes ned hur du skrattade der inne bland gästerna.» »Unga flickor se då en olycklig passion i hvar vrå!» »Ja men sedan kom jag sjelf ut på verandan. Det var en sådan ruskig höstqväll, du mins, och jag gick ut bara för det jag trodde Kristofer var der. Det var han också, – satt ensam på en bänk. Det dansades derinne, och dörrarna voro stängda, man kunde se er, men ute hos oss var det mörkt. Jag satt på hans knä och tryckte mig intill honom. Det var kallt, och hans ytterrock fick räcka till åt oss båda.» »Och så sade han...?» »Ja...» »Nej, nej, säg ingenting!» Emmy såg hastigt upp. Hade hon nu gjort henne ledsen igen? »Och han sade dig att han hållit af mig?» »Ja». Maria hade tagit handen från ögonen, den hvilade slappt på stolskarmen, och hon stödde nacken mot ryggstödet, så att det döende skenet belyste hennes ansigte. Blicken såg ut i rymden, djup och glänsande; läpparne logo, stilla, liksom i smyg. – En glädje, för stor att finna ord. Emmy blef allt mer förvånad; detta kunde hon icke förstå. »Blef du glad för det?» sade hon dröjande. »Glad?» Maria log inåtvändt och varmt. »Jag vet inte.» »Men huru kan du vara glad nu, – när det är för sent?» »Ah, bara tänka sig att jag kunde sagt ja!» »Men det skulle du väl önskat?» »Jag kunde ha gjort det; det vet gud att jag kunde! När jag stod i min brudklädning, behöfde han bara sagt ett ord, och jag hade rifvit den af mig och gått, gått så fattig som jag var, gått igenom skammen och alltihop – utan en tanke på annat än honom.» »Och du kan vara glad att du inte gjorde det?» »Ack barn, jag vill inte röra vid dina illusioner. Det vore kanske synd. Men det – att gifta sig – det är så helt annat än att tycka om hvarandra.
Sedan innehållet af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse blifvit uti denna Författning anfördt, och Riksens Ständer uti ingressen af denna skrifvelse förklarat sig hafva sökt utreda, ”ge - 224 Den 18 Junit e. ra. nom hvilka medel Staten skulle af sin ägande rätt kunna draga den största fördel, samt utan Bruksägarens undergång den för det allmänna mest nyttiga Författning kunna vidtagas,” och sedan de vilkor och föreskrifter Riksens Stander i detta afseende föreslagit, blifvit punktevis uppräknade, förekommer sedermera, alt Kongl. Maj:t funnit till verkställigheten af allt detta höra: i) Skogarnes affattning: 2) undersökning huru mycket af Recognitionsskogarne kunde vara nödigt för Brukens underhållande med kol och andra Skogs-förnödenheter; 3) indelande af denna skog och mark, som för Bruken bibehålles, till hemmantal och dess skattläggande; 4) skatte köp; och 5) disposition af ofverl opps-marken af RecognitionsSkogarne. I följe af denna sakernas naturliga ordning, har Kongl. Maj:t vidare förordnat, att Bruksägaren skulle förskjuta kostnaden vid afmätningen, men få ersättning för hvad som efter skedd delning af Skogen kunde Staten tillfalla; att Konungens Befallningshafvande ålåg att, sedan de ifrån Bergscollegium erhållit uppgift på de ännu oafmätte RecognitionsSkogar, genast förordna Landtmätare till afmätningen, och sedan vederbörande blifvit hörde, densamma utan invändning företaga; att beträffande undersökningen till utrönande af Brukens behof af RecognitionsSkogarne, skulle densamma genast, och så fort som möjligt, företagas, samt förrättas af Bergmästaren och Öfver Jägmästaren inom hvarje ort, med biträde af Ordinarie Landt» Den 18 Junti e. m. 225 Landtmätaren med flere; att
Att vi skola regeras af en Kung , samt äga att beskatta oss sjelfva , att deltaga i lagstiftningen, och att fritt yttra våra tankar 5 se der Constitutionens anda. Att längre utsträcka detta begrepp, vore att förklara ali Grundlags-ändring omöjlig. Likväl hafva vi 56 §. Regerings-Formen , som föreskrifver, huru en sådan ändring skall ske. Såsom den värde Talaren fattat sitt Utskotts åligganden , vore denna §. meningslös, och hela denna öfverläggning hade ju uteblifvit, ty. vi tala nu idkeligen om ändring i Grundlagen, och de 11 redactions-förändringar Utskottet sjelf öfverlemnat till vår pröfning vittna bäst derom , att Utskottet ansett dessa ändringar icke allenast lagliga , då de enligt 56 §. handläggas , utan äfven lämplige att verkställa. Utskottets åtgärd innebär ju en bestämd tillstyrkan af desse ändringar, och huru skulle denna kunna stå tillsammans med Utskottets skyldighet , 58 Den 1 December f. m. att alla ändringar afstyrka? Några ord må jag tillägga om föreningen af Conseiloch Föredragnings-målen , efter frågan derom åter blifvit upptagen. Endast valet af mängden bland exempel , tjenlige att utveckla min tanka , skulle kunna göra mig förlägen. General-Adjutanterne för Arméen och Flottan äro ju bestämdt de, till hvilka opinionen håller sig vid ett utbristande krig. Arméens recrutering och remontering m. m. qqh skeppens construction och utredning äro ju lika bestämdt Conseii-mål. Nå väl, med hvad rättvisa vill man för en olycklig utgång haila sig till General-Adjutanterne, om de måste skicka mot fienden 10 qvarters Drängar , 8 qvarters krattor och illa byggda eiler ruttna skepp? Om föredragning har i allmänhet blifvit taladt , som om en åtgärd af mindre vigt. I denna tanka kan jag aldrig förena mig , men jag vet och beklagar djupt, att föredragning af många sä anses. Jag håller den för en tjenstförrättning af dnn vigtigaste inflytelse, ty på densamma grundas ju besluten.
Utskottet, som här ofvan tillstyrkt betydliga anslag till förbättrande af lönevilkorcn för de under Sjöförsvars-departemenlet hörande stater och korpser, anser den väckta motionen vara derigenom besvarad och hemställer, att densamma icke må till någon särskild åtgärd föranleda. 32:o. Under, åberopande af de grunder Chefen för Sjöförsvars-departe mentet, uti sitt betänkande, framställt för tillvägabringande af utsträckning i öfningarne med flottans befäl och manskap, har Kongl. Maj:t äskat en tillökning af 150,787 R.dr 50 öre i anslaget till exercis med flottans bemanning. Bih. till R. St. Utgående från den åsigt, att en fullständig utbildning i sjökrigstjensten i allmänhet icke vunnes utan en tidigt börjad och sedermera fortsatt öfning, och öf verlygad derom att bristen på öfningstillfällen menligast verkade på officers-korpsen, har Departements-Chefen, som ansett denna brist rättast kunna afhjelpas och flottans personal mera allmänt och säkrast bringas till behöflig tjenstbarhet om ett visst öfnings-system antogs och följdes, uppgjort förslag till ett sådant system samt till stöd för den af honom i berörda hänseende framlagda plan, bland annat, anfört : att då undervisningen vid Krigs-akademieu på Karlberg, från hvilken undervisningsanstalt flottans officers-korps till största delen vore utgången, hufvudsakligen afsåge att bibringa kadetten det föreskrifna måttet af theoretiska kunskaper, den tid af 12 tili 16 månader, han för öfningen till Sjös vanligen fått använda, vore alltför inskränkt för att medföra annat gagn, än att kadetten finge erfara om han egde de för en blifvande sjöman erforderliga anlag för yrket. Den egentliga öfningsliden började således för honom först efter utnämningen till sekund-löjtnant.
Jag får ej säga verldsligt. – Jag talar här endast för att upplysa eder, mina vänner. Det kan vara eder lika mycket om I veten eldsvådan förut eller icke. Jag får icke säga mera än jag redan sagt. — Mitt kall är att ännu en kort tid vaka för allas säkerhet här i staden, att ingen ofredas i sitt hus. De öfriga affärerna bryr jag mig ej om. – Jag får ej tala om mig sjelf. Det här enda bör jag veta för att rätta mig derefter. (Efter en stunds tystnad:) En sak till skall jag säga till min egen upplysning, nämligen att jag ej får blanda mig i riksdagssaker, hvarken hvitt eller svart, utan vara helt passiv. Men skulle våldsamheter förefalla, skall jag deremot göra föreställningar och sedan vara helt passiv vid allt hvad som händer. Detta bör ord ifrån ord skrifvas upp till min upplysning, när jag vaknar. Silfverhjelm. Skulle icke hertigen göra föreställningarne emot våldsamheterna till konungen? Hertigen. Jag sade jag borde göra föreställningar emot våld. Dessa föreställningar skall jag helt ensammen göra till konungen, med försäkran att jag ingen del vill taga i något sådant; men sker det icke destomindre, så skall jag genast draga mig undan och hålla mig tyst i mina rum så länge. Jag vet att ni skrifver upp detta, men läs det nu upp för mig, att jag får höra om det är allt riktigt skrifvet. (Häruppå uppläste först Reuterholm, som förde protokollet, ofvanstående artikel; men som hertigen det ej hörde, upplästes den sedan af Silfverhjelm, då her tigen genast hörde hvart ord och yttrade sig slutligen.) Silfverhjelm. Har hertigen för öfrigt några råd och förmaningar att gifva sina vänner? Hertigen. Ja – Reuterholm skall ej vara het. – Han skall akta sig för högfärd, på det han ej må falla i samma fel, som de, hvilka varit utkorade, men blifvit förbannade. De Geer skall akta sig för att vara het – skall sätta i ordning sina affärer, ty af ordning kommer lycksalighet. Han skall sätta i ordning för sina små barn.
Majit icke vara af den beskallenbet, alt sådan förändring, som nu är i fråga, med dem kan vidtagas. lO.o. Flginge Stuteris medel. 1 likhet med hvad, angående Strömsholms Stuteris inkomster, här ofvan är vordet anfördt, anser Kongl. Majit annan förändring i afseende å dessa medel icke höra ifrågakomma, än alt den lösen, som för de så kallade Hofveri-dagsverkena årligen skall efter markegångspris erläggas, för framtiden ingår bland Statsverkets inkomster, emot det att till Stuteriet anvisas ett deremot svarande anslag, samt att på enahanda sätt förfares med de räntedngsverken, hvilka äro Stuteriet anslagna och uti det å Riksstatens Sjette Ilufvudtitel, under rubriken ”Ilästafvelris förbättrande” för Stuteriet uppförda anslag upptages till 4 ridr 4 sk. i kronovärdi, med ett markegångsvärde af KonqV. MajUs Nåd. Prop. N:o 27. 28 ridr 28 sk. som således böra från Riksstaten uteslutas. På grund häraf föreslår Kongl. Majit i Nåder, alt en dylik förändring må vidtagas, samt. att, då den till Stuteriet influtna dagsverkslösen, enligt Stats-kontorels uppgift, i medeltal utgjort 1,970 r:dr 40 sk. 9 rst., ersättnings-anslaget måtte bestämmas till 1,975 r:dr 40 sk., hvarigenom, enär Stuteriet under nyssnämnde titel förut åtnjuter, såsom godfgörelse för upphörd dagsverksskyldighet, ett belopp af 1,584 r:dr 8 sk., Stuteriet skulle komma att å Stat erhålla ett sammanlagdt. anslag af 3,560 ridr.. ll:o. Spinnhus-medlen. Dessa medel äro redan till Statsverket indragne och upptagas uti Rikshufvudboken bland inkomster i Riksstaten ej påräknade, så att i delta afseende någon åtgärd numera icke erfordras; och synes af den uppgift, Statskontoret meddelat, att de böter för olofligt spel, hvilka förr ingått under denna uppbördstitel, nu upptagas bland öfriga bötesmedel.