Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej eller må brott, som i 32 § sägs, åtalas af an nan än den, som brefvet afsändt eller till hvilken det skrifvet är, eller af den, sorn eger, i vård häfver eller emottaga skulle det, som eljest brutet eller öppnadt blifvit. Brott, som i 30 § 2 och 3 mom. omförmälas, må ej eller af allmän åklagare åtalas, der ej förthy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, målsegaren brottet till åtal angifvit. I afseende å delaktighet i brott, som i denna förordning omförmälas, komma, der annat ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. Böter, som i denna förordning stadgade finnas, beräknas i Riksmynt. Saknar den bötfällde tillgång till böterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötes-beloppet. Den, som till straff-arbete enligt denna förordning dömd är, skall insättas i länseller kronohäkte eller å fästning eller annan straff-inrättning; och varde hållen till det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes. Går tiden för ådömdt straff-arbete ej öfver sex månader, bör detsamma i länseller kronohäkte verkställas. Skall någon, som till dylikt arbete förfallen är, derjemte för annat brott hållas till arbete å fästning, bör hela arbets straffet å fästning verkställas Gemensamma bestämmelser. 45. Lag-Utskottets Utlåtande M 52. § 47- Hafva två år förflutit, sedan brott, hvarom i denna förordning stadgas, blef föröfvadt, må talan om ansvar derför ej anställas, der ej straff-arbete å brottet följa kan. § 48- Genom denna förordning sker ej någon ändring af de i krigslag förekommande bestämmelser i afseende på dem, som till krigsmakten höra.
Sistnämnda kostnad bör först bestridas af möjligen disponibla besparingar å artilleriregementenas nuvarande anslag samt hvad deruti brister, af första årens anslag för underhållet derigenom att uppsättningen endast småningom verkställes i den mån tillgångarne sådant medgifva. Enligt mobiliseringsförslaget fordras, då alla 198 kanonerna jemte de i samma förslag upptagne staber, parker och tross sättas i marschfärdigt stånd, eller hela fåltartilleriet utrustas för krig, emellan 7 ä 8,000 hästar. Mobiliseras endast de 150 kanonerna, eller den som lämplig antagna artilleristyrka för en armée-corps af 60—70,000 man, jemte de i förslaget upptagne staber, parker och tross, erfordras härtill omkring 6,000 hästar. Då kommitterade antagit att 50,000 man af alla vapen böra kunna genast ställas på krigsfot, bör äfven uppgifvas det minsta möjliga antal hästar, som böra finnas i beredskap för att i första ögonblicket utrusta den för en sådan armée behöfliga artilleristyrka. Denna är i det föregående antagen vara 16 batterier eller 96 kanoner. Halfva antalet, eller 8 batterier, *) batteri. Batterichefen 1 ridhäst. Reserv 4 » Summa 45 hästar. “) b'-fl:</t batteri. Batterichefen 1 ridhäst. Reserv 3 » Summa 32 hästar. kunna antagas vara åkande och halfva antalet vara fotartilleri samt vidare halfva artilleristyrkan vara sexpundig. Härvid är ingen häst beräknad till de i mobiliseringsförslaget upptagne staber och parker med tross, hvilka således måste, intill dess hästar hinna uppköpas, fortskaffas med uppbådade hästar. Dessa 2,188 hästar är således det minsta antal, som genast bör vara till hands för att 16 batterier skola kunna försättas på krigsfot. Af dessa 2,188 hästar eger svenska artilleriet 372 egne och 390 s. k. rusthållshästar. Återstoden, eller 1,426 hästar, böra således ytterligare vid ett sådant tillfälle kunna ställas till artilleriets förfogande.
Af Kongl. Brefvet den 24 December 1692 och flere handlingar vid riksdagarne efter 1718, då Halländska allmogen åberopade detta kontrakt till stöd för sina anspråk om befrielse från roteringspligten, inhemtas, att allmogen i detta kontrakt eljest åtagit sig att betala hvad än vidare kunde påläggas.” Genom Malmö Recess (/13:de punkten) beviljade Adeln i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län kungsskatt, 41 daler silfvermynt för hvarje hel frälsegård, vekudagsbönderne undantagne. Enligt riksdagsbeslutet 1661 beviljade Adeln från dessa landskaper, att allt frälse skulle blifva lika gjordt i båtsmanshållet, och det sålunda, att inom rå och rör af 12 gårdar och utom af 8 gifves en båtsman, att af hvarje hel gård utsockne erlägga 1 daler silfvermynt i penningar, samt att, för den händelse krig skulle inträffa, komma Kongl. Majtt till hjelp med folk och manskap likasom Ridderskapet och Adeln i det öfriga Sverige och fördenskull lika proportion med detsamma uti knecktehållet bevilja.” För skatte och krono stadgades, att de skulle ”undergå utskrifning på lika vilkor, som öfver hela riket sker,” hvilket i riksdagsbeslutet 1668 upprepas. Det är redan anfördt, huru detta på landtdagen i Malmö 1669 bekräftades för all framtid genom Adelns då gifna försäkran, att underkasta frälset samma manér för utskrifning, som kunde blifva antaget j det öfriga riket. Likaledes är anfördt, att tillämpning af denna öfverenskommelse gjordes vid den nästföljande riksdagen 1672. Härtill må läggas, att Adeln i Skåne, Halland och Blekinge jemväl deltog i utskrifning för insockne-hemman, då den af Ständerna beviljades, såsom vid riksdagen 1675.
Enligt Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 räknas tiden för underdåniga besvärs anförande i underställnings-mål från den dag part, vare sig att han är på fri fot eller ej, af Hof-rättens utslag bevisligen undfått del; och i andra brottmål, som röra häktad person, har en af rikets Hof-rätter från långliga tider tillbaka, ehuru i min tanke utan stöd af lag, följt och följer ännu den praxis, att förfara på enahanda sätt och meddela alldeles enahanda besvärshänvisning, som i underställningsmål, d. v. s. att utslaget icke anslås, utan sändes till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för att delgifvas äfven målsegarne, hvilka få räkna sin besvärstid från delfåendet. Följderna häraf äro högst menliga för målens behandling hos Konungen. Ty då målet ej kan föredragas förr än besvärstiden för alla vederbörande är ute och en mängd målsegare ofta finnas, som äro spridda i olika trakter af riket, måste utslaget tillsändas en hvar af dessa, hvilket alltid, fördröjer målens afgörande hos Kongl. Majit i månader och stundom äfven ett helt år, och under hela denna tid förblifver den tilltalade, om han är häktad, fortfarande i fängelse. Det obehöriga lidande, som honom härigenom tillskyndas, är dock uppenbart, och då jag ej inser något skäl hvarföre åklagare och målsegare skola ega större privilegier i det fall att målet är af underställnings-egenskap eller att den tilltalade är häktad än eljest, utan det tvärtom torde kunna antagas att deras intresse i dessa fall oftast är ringare, hemställer jag vördsamt, att, med upphäfvande af hvad Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 i ofvanberörda måtto innehåller, stadgas måtte, att Hof-rätts utslag i mål som äro Hof-rättens pröfning underställda, skola utfärdas på enahanda sätt, som angående Hof-rätts utslag i andra brottmål är föreskrifvet, och besvärstiden för part, som vistas på fri fot, således beräknas från den dag, utslaget efter anslag är utgifvet.
Kronohemman merendels warit i äldre tider i tillfälle at utwidga deras hemmans gräntsor, och sedermera genom hemmanens klyfning sine ägor til widsträcktare nyodlingar begagnat, nu innehafwa hemman, efter beräkningen af hemmantal, af lika, om ej större wärde af Frälsehemmanen med dest dermed sammanbundns frälserätt, samt at i följd deraf, om hemmans förmänligare beskaffenhet 744 Dcn 15 Imrik. och större wärde stulle tjena til grund för cn framtida bestattning, en flik bestallning stulle i jänmferelse til Frälse ägendomarne, aflöpa til Skattehemmanens förlust i almänhet, sä at de sednare mera än de förre ädrogo sig tilökning i almänna styldigbetcr. Om det anses lämpeligt, at jämte el lil Bonde ^ Ständel meddeldt wägrande sivar, framställa desie consillLiLtjoneo, torde de bereda deras fränträde ifrän et pästäende likasä vrättwist til sin grund som wädeligt, i anseende til den i ägande rätten därmed äsyftadc stafning. Skulle äter Bonde-Ständet, urstränka sig til den enstan, at i krigstid Ranch Ners och insockne Henrman mäge i Kronoffjutsningarne deltaga, will jag för min del bertil lemna bifall/med det förbehäll, at hwar och cn äbo pä mindre hemman än fjerdedels mantal, mäge utan afseende pä större eller mindre hemmansdelundcr fjerdedels Mantal,deltaga i silke Krono stutsningar, efter nratlag, och icke efter bemmantals beräkning, under den säkra förmodan, at en författning kan förwäntas, som sä bestämmer hemmanens förbindelse i afseende pä Krono stjutsningar, at Hemmansbrukaren kan tryggas för den genom denna tidens Kronostjutsningar dem hotande undergäng.
Län motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i alla 'flotta och farba-? ra sjöar och flqder m, m, ; Prof. Utdrag den u December 1829. 39 N:o 144, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande; N:o 75, ofver Riksdags-Fullmägtigen från Örebro Län Anders Ericssons motion om stadgande, att den, som beträdes med stöld utur täckt jord* graf, der jordfrugter förvaras, skall straffas enligt 6 (). i 4o Cap. Missgernings-Balken; N:o i4Ö, öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr C. Lewtons motion om Konungens Befallningshafvandes förständigande, att ställa sig 4 Cap. 2 Utsöknings-Balken till noggrann efterrättelse; N:o 146, öfver Riksdags-Fullmägtigen Andreas Hdkanssons från Elfsborgs Län motion om föreskrifter för utmätnings-kostnads berak-; nande; N‘-o 147, öfver Riksdags-Fullmägtigeu Herr UL E. Richerts samt Eric Svenssons från Bohus Län motioner om verkställighet af Under-Rätts beslut i Skuldfordrings-mål, när Gäldenär skulden erkänt; N:o 148, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johannes Anderssons från Calmar Län motion om åtskilliga förändringar i nu gällande Stadganden om räitegangsBälteti Skuldfordringsmål, samt om utmätning och hvad dermed eger gemenskap; och N:o 149, öfver Riksdags-Fullmägtigen från Halland Peter Anderssons motion om rättighet för fordringsegare, att uppdraga verkställigheten af laga kraflvU|ina Domar och 4o Prat. Utdrag deri 11 December 182g. Utslag åt den Tjensteman, eller enskild person, för hvilken de hafva förtroende, och som vill sådant uppdrag emottaga. S. D.
Boskapsskötseln i Nyköpings Län har under sednare tider blifvit bedrifven till större utsträckning, än fordom, hvilket är en naturlig följd af den ökade fodertillgången, som uppkommit genom det här förut omförmälda cirkulationsbrukets införande på de större egendomarne, samt af allmogens mer och mer vedertagna bruk att å en del af åkerjorden odla foderväxter. Den har dock ännu icke vunnit det afseende den torde förtjena, så att för Länets behof årligen en mängd boskap, synnerligen oxar, uppköpes från närliggande provinser. Ladugårdsafkaslningen förslår väl för Länets eget behof, men lemnar derutöfver icke, utom å de större egendomarne, synnerligen stora öfverskott till afsalu på andra orter. För kreatursracernes förädlande finnes ett stamholländeri på egendomen Lindholmen, och har possessionater från utlandet införskrifvit boskapskreatur och får, hvarförutan en af enskilda personer bildad förening har uppstått, som genom egna bidrag har förskaffat 8 Norska hingstar, hvilka finnas spridda åt olika håll inom Länet. Det kan dock ännu icke anses vara afgjordt, att utländsk oblandad kreatursrace är den, som i förhållande till den högre inköpsoch underhållskostnaden är den förmånligaste, utan torde det fastheldre kunna antagas att ortens afvel, väl skött och vårdad samt lämpligen croiserad, är den för provinsen mest fördelaktiga. Inom Länet finnas 2:ne djurläkare stationerade, en i Nyköping och en i Eskilstuna, med någon ringa lön af statsmedlen, samt derförutan 4 stycken, af kommunerne ensamt aflönade, bosatte på olika håll i Länet. Skogarne äro inom detta Län från längre tider tillbaka betydligt minskade genom misshushållning, och ehuru föredömen vid en del, till trakthuggning indelade kronooch boställsskogar samt allmänningar, i förening med det högre saluvärde träd varor i sednare tider erhållit, bidragit dertill, att några större egendomsinnehafvare låtit för nyssnämnde ändamål indela sina skogar och vinnlägga sig om en mera rationell hushållning, är dock vården af skogarne i allmänhet inom Länet icke sådan man skäligen kan fordra.
Det är vidare Fredrika Stenbock med en världsdams drifnaste förmåga att smickra sig in i ett karlhjärta, med ett termometerlynne växlande från ena dagen till den andra, på måndagen »gracieuse» nog att taga emot i negligée, opasslig i sin bädd, och på tisdag knappast svarande med en ryckning af de höga hvita skuldrorna på adorateurens artigheter. Det är den indolenta fröken von Dyben, som vill åstadkomma förödande eldsvåda blott med sina oeillader utan att gitta tala, på sin höjd »gnolande något tendert», och fröken Kurck, som spelar »la dame invisible» men i all tysthet drifver en kärlekshandel med en löjtnant vid drabanterna och så vidare. Till hoffröknarnas krets hörde deras systrar – fröknarna Ulla och Lotta Mörner, den förra intagande lika mycket genom ansikte som karakter, den senare societetens étourdie, ej synnerligen väl bokförd och vitsordad i tidens skandalkrönika, den ståtliga Magdalena Stenbock med flera. Alla dessa damer ägde sin dubbla stat af beundrare och pretendenter – dagboken skiljer med rätt på de båda kategorierna – och här i hoffröknarnas kammare kunde Claës Julius råka ett stort antal af högaristokratiens medlemmar – från så stadgade personer som riksrådet Törnflycht, trots år och ära evigt på kärleksstigen, ända ner till den glada ungdomens yngsta brushufvuden, som den blifvande hofjägmästaren Axel Oxenstjerna, nu en ung skrytsam snobb, som ej kunde tala om annat än »kärlek, hyrvagn och löpare». Här förekomma hofmän och militärer, som kämpade för »eröfringar», partimän, som lade ut minor och kontraminor, diplomatiska kårens unga lejon, som den vackre spanske ambassadören Puente och hans efterföljare den galante Lacy, grefvinnan Meyerfelts cavalier servente, båda mästare i att säga »fleuretter», och högt afhållna af de svenska damerna.
Vid den sålunda blifvande utvidgningen af ofvannämnda läroverk hafva Rikets Ständer funnit sig böra fästa det vilkor, alt läroverkshusens byggnad och underhäll ej af Staten bekostas. I sammanhang härmpd hafva Rikets Ständer, enligt E. K. Maj:ts nådiga förslag, medgifvit att de vid sistlidna riksdag lill arfvoden ät gymnastik-lärare vid de lägre Elemenlar-läroverken anvisade 9,000 R:dr årligen, äfvensom de till arfvoden åt lärare i musik och sång samt i teckning vid samma läroverk beviljade 10,000 R:dr, jemväl förgår räknadt, skola under nästa statsreglerings-period oförminskade utgå. 32:o. I afseende på det reservations-anslag, 2,000 R:dr, som af Rikets sednast församlade Ständer beviljades till aflöning åt Ribliothekarier vid Elemenlar-läroverken, meddelas uti förenämnde Statsråds-protokoll, hurusom detta anslag icke medgifvit arfvodens anvisande ät sådane tjenstemän vid andra än de läroverk, hvilkas boksamlingar varit af särdeles betydenhet. Då likväl flera af de öfriga högre Eletnen tar-läroverken redan egde boksamlingar af ganska stort värde, hvilka, sedan den förut till Statsverket ingående skol-afgilten blifvit anslagen till anskaffande af höcker och undervisningsmedel eller eljest behöflig materiel, komma alt oafbrutet tillväxa, och dä det vore af vigt, att dessa bildningsmedel i möjligaste måtto komme läroverken och allmänheten lill gagn, i hvilket fall Bibliothekarie-befatlningen måste upptaga så mycken lid, att svårligen någon torde finnas villig att utan ersättning åtaga sig densamma, har E. K. Majit föreslagi t Rikets Ständer ofvanberörda anslags förhöjande från 2,000 till 3,000 R.dr, att, ställdt till E. K. Maj:ts disposition, användas till arfvoden åt Bibliothekarier vid de högre Elemenlar-läroverken, med vilkor att boksamiingarne vissa timmar i veckan hållas för allmänheten tillgängliga.
När han vet, alt han annars försitter ett vile af 3oo r:dr för första gången denna uraktlåtenhet inträffar, så fruktar han att åsidosätta sin skyldighet. Skulle deremot böterna blott utsättas till 5o r:dr, så kunde del blifva en speculation att åsidosätta sådana skyldigheter, hvarpå allmänna säkerheten någon gång kan vara beroende. Jag afstyrker jemväl förslaget. Frih. von Schulzenheim: Jag är förekommen af Frih. Cederström i hvad jag ville svara Hr Lefren, och vill endast tillägga, att, enl. Tryckfr.förordn., äio boktryckare icke skyldige att utsatta namn och tryckningsort på så alldeles påtagligt oskyldiga skrifter som visitkort, anuoncer och sorgebref, 111. 111. d. D e n 28 Mats f. m. oBq Uppå derefter framställd propos., blef förslaget i a5 punkten af R. o. Ad. afslaget. Angrde ansvar för skrifters föryttrande, å hvilka boktryckares namn, årtalet och tryckningsorten ej åro utsatta. i:sta §:n Tryckfrih.förorda. ia:te momentet. (Tillagg vid slutet.) Förytlrar någon en tryckt skrift, hvarå boktryckarens namn, tryckningsorten eller årtalet icke finnas utsatta, böle för hvarje gång femtio riksdaler och staude derjemte, i händelse skriften åtalas, förf altare-ansvar, derest icke boktryckaren eller författaren kan upptäckas. 4:de §:» *4;Je momentet, irsta perioden. Till ordningsmål icke aflemnar, eller om, emot 1 § 12 moni., tryckta skrifter, hvarå boktryckare-namn, tryckningsort t Iler årtal ej äro utsatta, fory tirås. I dessa fall Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att detta förslag blifvit bifallet af både Borgareoch Bonde-Strn. Gr. Horn,Claes Fr edif:
S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 5 dennes e. m. på bordet lagda Betänkanden: N:o 18 i anledning af väckt motion om ändring af gällande författningar angående understöd af allmänna medel till utflyttningar, i följd af verkställda laga skiften; N:o 19, i anledning af väckt motion om ändring af 21 § i Kongl. Taxan på arfvode för landtmäteri-förrättningar den 18 October 1834; samt N:o 20, i anledning af väckt motion om underdånig framställning hos Kongl. Maj:t, att åtgärder måtte vidtagas till befordrande af skiftesärendens skyndsammare afgörande i Högsta Domstolen. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o lil, i anledning af väckt motion om reorganisation af Bergs-kollegium. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets den 5 dennes e. m. på bordet lagde memorial: N:o 112, i anledning af återremiss utaf Utskottets Utlåtandet N:o 97; och N:o 113, i anledning af återremiss utaf Utlåtandet N:o 103. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Sedan Ståndet beslutat att dennå dag anställa val till ledamöter i förstärkt Stats-Utskott, företogs nu samma val; och befunnos efter valsedlarnes öppnande och rösternas summering till ledamöter af nämnde förstärkta Utskott vara utsedde: 366 förslag Prot.-Utdrag den 9 Juli 1851.
N:o 27 borde till pröfning företagas nästa Lördag. Bifölls. Uppå derefter af Hr Frih. o. Landtm, gjord hemställan, och med afseende derpå, alt Bevilln.Utskts betänk. N:o 28 står i närmaste sammanhang med utlåt. N:o 27, beslöt R. o. Ad., att pröfningen af betänk. N:o 28 skulle uppskjutas tills utlåt. N:o 27 blifvit pröfvadt. Föredrogs ånyo Gr. Frölichs, David, den 26 dennes på bordet lagda motion om åtgärders vidtagande i afseende å den år 1817 ännu icke inlösta andelen af Brabantska lånen, m. ca. Hr D e n 3o September. G8y Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han för sin del ieke kunde finna, att 56 §:n Riksd.Ordn. berättigade lill framställande af en sådan motion, som Gr. Frölich afgifvit, enär 56 §:n innehÖlle, att icke nya ämnen af riksdagsmän må väckas sedan en månad från riksdagens början, enl. 27 §:n, tilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan faltade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas. Denna motion kunde icke Hr Landtm, anse såsom omedelbarligen föranledd af något förut faltadt beslut, ulan tvertom helt och hållet inbegripen i del beslut R. o. Ad. fattat vid föredragningen af StatsTJtsk:s utlåt. N:o 319, hvilket utlåt, föreslagit en und. anhållan hos K. M., på det att all anledn. till vidare undersökningar om de ifråga var. skulderna och deras liqviderande må för framtiden upphöra. Således hade Ståndets genom bifall till betänk, fattade beslut afsett, att denna und. anhållan till K. M., om den bifölles, skulle undanrödja behofvet af all vidare undersökning om skulderna och deras liqviderande. Gr. Frölich, David:
Och bamaläppars ljufva löjen Blott spegla Edens ljusa nöjen. Till deras läger himlen sänder En underbar, en vingad vakt På dessa liljors blad och stänglar Än morgondaggens droppar le, Och ständigt, ständigt barnens englar I himlen Fadrens anlet se, Då våra måste ned från ljuset Att rädda, rädda oss ur gruset. Du vet ej, du, att barnen höra Ett inre orgelspel allt jemt, Musik från ijerran syskonandar ». Till att böija med får jag bekänna min glädje öfver cle sista tre raderna. Denna teori om det inre orgelspelet har, så vidt mig är bekant, icke förut blifvit framstäld, och som det var det första originella jag fann i dikterna, öfvade den på mig samma berusande och uppfriskande verkan som oasen på ökenvandraren. För öfrigt är hela bamhistorien något oklar. Jag menar icke det, att barnensenglar omsväfva deras läger men ändock aldrig lemna himlen, medan vuxna menniskor icke äro så väl försörjda: man kan ju nemligen alltid tänka sig, att bamengels-rollema liksom mera betydande operaroller äro dubblerade, och jag är ej nog hemmastadd på detta område för att jäfva diktarens mening. Men barnens ställning synes mig oriktigt angifven. Jesus, som andra reformatorer både före och efter honom, stälde barnasinnets enkelhet emot den religiösa förkonstlingen. Kyrkan har under sin utveckling kommit till det resultat, framträdande icke minst bjert inom luteranismen — att barnen äro syndiga varelser, ailade och födde i synd, hvilka genom nådemedlen och den helige andes verksamhet skola förbättras och göras värdiga Guds rike. Häremot står den andra uppfattningen, att barnen äro menniskor i vardande, outvecklade möjligheter till menniskor. Wirséns mening, att de nyss kommit ned från himmelen för att här förderfvas, hör deremot ingenstädes hemma. Det för författaren mest karaktäristiska framträder i en dikt med titel: » Hvad säger man om honom? * Man säger om Jesus af Nasareth, att han var blott en menniska, en ädel svärmare, men, säger herr W., — » fbir ’ n du dömer, Till kojan gå, der nöden bor, Till uslingen, som verlden glömmer,