Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I stället för att granska de olika meningarna och söka samman-jemka dem, hade man förspilt nära sextio år med ett hnfvudlöst motstånd. Kom så den tid, då allt vidare motstånd var omöjligt. De, som då hade öfvertaget och hade lyckats att sätta sinnena i rörelse utöfver hela landet, voro naturligt nog ickebenägna att medgifva ytterligare uppskof. Reformförslaget skalle tagas sådant det var, ocb ingen ändring eller rättelse var längre möjlig. Den grandlag, som på det sättet tillkom, bär ännu i dag märke både af de intressen, som bragte den till stånd, och af den brådska hvarmed detta skedde. Man hade ingen annan princip att tillgå än de samfälda valens, men som de om reformen mest angelägna intressena ingalunda utgjorde majoritet bland folket, måste ett sätt utfinnas, hvarigenom en » jemnvigt » åstadkoms. Man stod i begrepp att öfvergifva ståndsvalen och hade redan för länge sedan funnit alla slags klassval omöjliga, som man sade, men detta hindrade dock icke, att man delade folket i två klasser, och för den vida talrikaste af dessa gjorde det till ett fel, att den bodde på landsbygden och idkade landets modernäring, och detta fel bestraffades med en inskränkning i representationsrätten intill eventuelt en fjerdedel af hvad den blef för städerna, der reformens egentliga tillskyndare skulle så långt ske kunde tillgodoses. Med en öppenhet, som verkligen förtjänar erkännande, förklarade man detta vara » af praktisk omtanke på * kalladt ». Samma praktiska omtanke påkallade förmodligen också, att stora massor af förut valberättigade medborgare, hvilkas antal i vissa län kunde räknas i tusental, för framtiden förverkade denna rätt endast genom att gifva sitt bifall till den nya ordningens genomförande. I andra land har man likväl vetat att gå till väga på ett annat och med rättvisan något mera öfverens-s Läm mande sätt. 1 England finnes t. ex. ännu en klass-valmän, som fortfarande utöfva denna rätt endast derför att de innehade den före den stora valreformen 1832, och detta tyckes också vara det enda rätta. Men skulle man 1865 gått till väga på det sättet hos oss, hade ju med detsamma också reformens närmaste tillskyndare kommit att befinna sig i en ännu ofördelaktigare minoritet.
Ett undantag ägde likväl rum vid 1809 års Riksdag, då man öfvergick till den rättvisaste och naturligaste af alla beskattningsgrundsatser, den nemligen, att den mera har, bör mera skatta, och den mindre har, bör mindre skatta. Men olyckligtvis hade i en af verkställighetens detailfrågor ett misstag insmugit sig, bestående deri, att man åt pröfnings-committe'erna lemnat för mycken magt att tillämpa författningen, hvaraf hände, att på flera orter tillämpningen blef orättvis, iför hård tyngd på dem, hvilka ansågos vara förmögnare, än de voro. Vid 1812 års Riksdag hade ingen ting varit lättare, än att rätta och afhjelpa misstaget blott med att inskränka pröfnings-committe'ernas magt; men, i stället, öfvergaf man systemet, för att återgå till de Den i Mar» f. m. 47 grunder, som sedermera varit följda och mera tryckande för de mindre förmögna klasserna, och särdeles på jordägarnas bekostnad. Denna orättvisa framstår starkast, då man jemnför den förvånande olikhet i beskattning, som nu är gällande emellan jordnäringen och alia andra näringar, samt emellan de bördor, som äro lagda på fastighetsägaren på landet och fastighetsägaren i städerna. Man har nemligen glömt de mångfaldiga utlagor och servituter, som åtfölja sjelfva jorden och med hvilka ägare af hus i städerna icke vidkännas några jemnförliga, och man har i denna glömska icke ålagt husägaren i staden högre bevillning, än samma två per mille, som tillhöra jordägaren, en orättvisa, som tillkommit i sednare tider; ty efter 1789 års bevillningsgrunder var vid husen i städerna fästad en bevillningsafgift af 5 eller 6 proc. af årliga hyresafkastningen, såsom svarande emot de bördor, som jorden hade att, utöfver 2 per mille, utgöra.
Hon höll i handen en bricka, på hvilken stodo två koppar uppslaget kaffe, dem hon nedsatte på bordet, en vid hvarderas plats. “Seså, min brudgum,“ sade hon, “se nu så vackert vi sitta här på ömse sidor ... Jag dricker för din välgång och du för min!“ “Ja, ja, det göra vi, men jag tröstar mig icke öfver att ej ha bröllop i dag, då du bär sjelfva kronan. Underligt var det ändå att du band den nu ... I alla fall nekar du ju icke att det blir lysning om söndag?“ Hin Ondes hus Det var en tid, då alla menniskor vurmade för antiqviteter; det är just icke så länge sedan och något hvar torde väl minnas hur gamla invalider bland kistor och skåp drogos fram ur dammet, glömskan och mörkret, för att till sin egen oändliga förvåning – i fall nemligen gamla möbler kunna bli förvånade – helsas med loford, bifallsrop och förtjusning. Man torkade smutsen och dammet af dem, man sökte med ifver och outtröttlig möda rätt på deras stympade och frånskiljda ben, sirater eller hörn, och om det var omöjligt att finna dem, så försökte man att med beundransvärd noggrannhet härma de klumpiga dimensionerna af dessa förkomna rariteter; med ett ord, man föraktade allt hvad nytt eller nymodigt hette, och trodde sig hafva afsvurit allt modernt, då man nyttjade ordet ”antikt” i stället. Det var en gyldene tid för gammalt skräp; man trängdes på auktionerna och i ”Fru Walls bod” för att få tag i en gammal klumpfotad ländstol, ett skåp så stort att det kunde begagnas till ”sommarnöje” om man ställt det på Djurgården, eller en pulpet som räknade sina anor ifrån Carl XII:s tid, och som kunde antagas ha blifvit beröfvad sina ben af ryssarne. Emellertid tror jag icke att antiqvitets-vurmen sträckte sig längre än till möbler; åtminstone vet jag med visshet att gamla skor, gamla flickor och gamla hus icke voro inbegripna deri.
De betänkligheter, som Hr Silf verstolpe mot Utsk:s Betänk, andragit, hafva icke kunnat öfvertyga mig derom, att detta Betänk, icke innehåller en särdeles förtjenstfull syftning. Hr Silfverstolpe har trott det innebära en inskränkning i nu medgifna rättigheter; men jag vågar bestrida denna hans åsigt, ty jag kan ej finna, det de medgifna rältigheterne lida någon förminskning, derföre att man föreslagit kontroller mot deras missbruk. Om BondeSt., såsom här blifvit upgifvit, återremitterat Betänk, på den grund, alt man trott det motionen endast åsyftade förhållandernes jemkning inom någon viss ort, så förefaller det mig, som om man deruti begått ett misstag. Man kan nemi. mycket väl skildra förhållanderna inom sin hemort så, att de kunna tjena till en utgångspunkt att derifrån leda sig till en hemställan om förhållandernas ordnande i allmänhet. Sä måtte här vara förhållandet. Jag tror icke heller, att någon svårighet i praktiskt hänseende bör möta mot förslagets tillämpning, i thy att det omöjligen kan för en sockennämnd vara svårt att veta, hvilka tillverkningar, som inom orten äro de allmännast förekommande. Gr. Mörner har redan på eli öfverlygande sätt framställt de verkliga olägenheter, som vidlåda nuvande förhållanden, och det synes mig otvifvelaktig!, att rättelse och förbättring derutinnan skola i någon mån kunna tillvägbringas genom de föreslagna kontrollerna. Jag hemställer slutligen till det höglofl. Ståndet, att det måtte gilla ifrågavande Betänk., hvilket äfven Gr. Mörner förmält sig helst önska; och då jag för öfrigt icke inser återremiss vara i detta mål erforderlig, får jag således vördsamt anhålla om propos. på bifall. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Mig synes det som om Ekon.Utsk. något öfverskrida sin befogenhet, när det, med anledn. af en motion, som blifvit väckt för att förekomma ett ondt, som man ansett vara gängse i Sunnerbo härad af Kronobergs län, funnit sig föranlåtet att föreslå ett geuerelt stadgande för hela Riket.
Jag beklagar de embetsverk, sorn blifva så behandlade, och Staten beklagar jag ännu mera, emedan den kommer mest att lida derpå. Det är icke så illa bestäldt med Riksg:s-kont., alt icke det kan bestrida sina utgifter, äfven om ett eller annat anslag skulle, såsom här påstås, blifva för tidigt reqvireradl, och om Hiksg:s-kont. skulle vara nödsakadl, att jemväl anlita sitt kreditiv å Banken, eftersom de hafva fått sig ålagdt, att procenta med sina egna tillgångar för att bereda Staten ökad inkomst, så är detta vida bättre, än att K. M-.s och Rikets tjenst och gagn sättas tillbaka, derigenom att utgifter, som äro öfverhängande, icke blifva bestridda. Jag förblifver vid den åsigt jag yttrat om nödvändigheten af en återremiss. Hr Lefrén: Jag hade icke ämnat ytterligare begära ordet, men måste göra det för alt nedlägga min protest mot den tillvitelse, som en talare nyligen gjort, alt nemi. ett embetsverk, jag talar om det, som jag tillhör, skulle hafva tillåtit sig använda medel, tvärt emot det ändamål, hvartill de äro anslagna. Jag fortsätter mitt yrkande om bifall till betänk., ty det är bättre att stå inför Justititc-kansleren, än att stå inför personer, som hafva fattat en bestämd mening om saken, frän hvilken de icke synas vilja vika. Jag har hört insinueras vid föregrde riksdagar, jag kan icke säga vid denna, alt embetsverken skolat vilja hafva större kassor för att dermed procenta för egen vinning. Krigs-colhm har 3 a 4 mill. r:dr årligen att disponera, men blott 1500 r:dr hos colltii kassor såsom reservkassa, på hvilken mindre utgifter, som ej tåla upskof, anordnas, och denna revideras hvarje vecka. Hr Tersmeden, Nils:
Doctor Wallin, om anslag till bildande af ett Skollärare-seminarium för folk-undervisningen inom hufvudstaden; 3:o Prosten Stenhammar, om anslag lill Kongl. Wetenskaps-Academiens Botaniska Museum, jemte det af Stats-Rådet Poppius afgifna yttrande, hvari liera instämt; 4:o Prosten Stenhammar, om inrättande af de olfenlliga Verkens räkenskaper till öfverensstämmelse med de för dessa Verk bestämda anslagsstater; 5:o Professorn m. m. Doctor Bexell, om ett stats-anslag af 1,000 R:dr Banco föy hvarje af de, åren 1840, 1842 och 1844, bestämda sammanträden af Scandinaviska Naturforskare och Läkare; Gro Professorn m. m. Doctor Retzius, i samma ämne, som det nästföregående, och förslag till sättet för fördelningen af det sålunda begärda Statsanslaget, jemte hvad Biskopen m. m. Hedre'n i ämnet anfört; '7:o Contracts-Prosten Doctor Agrell, örn högre aflöning för ProvincialLäkaren i Ljusdals districl; 8:0 Domprosten, Doctor Bruhn om anslag till Hof-Marskalken Leijonmark för hans befattning med Tabellverket; 9:o Prosten Sidner, om anslag till upphjelpande af åkerbruket i WesterNorrlands fjelltrakter, jemte ett af Gontracls-Prosten P. G. Svedelius, i anledning häraf, gjordt tillägg; 10:o Prosten Ahlqvist, om anslag till iståndsättande och inredning af ett Carolinska Institutet tillhörigt hus; liro ContractS-Prosten Nibelius, om lönförhöjning för Provincial-Läkaren i Lif-gedinget i Södermanlands Län; 12:o Contracts-Prosten Sandberg, om anslag af medel till upprensning af Emmån och Stångån i Calmar Län; 13ro Professorn m. m. Bolmeer, om anslag för idkande af sådana studier, som egentligen icke tillhöra Academiska examens-äinnen; 14:o Biskopen m. m.
Då konst, litteratur och vetenskap, det offentliga och privata dEiirslifvets h e t s a r nu beredvilligt och med glädje mottaga kvinnans samarbete, dii kvinnorna sj&amp;l£va, väclrts till insikt on1 sin stallning, då lagstiftningen mer. och mer börjat taga hänsyn till hennes kraf och då hela det bildade 1pg8ngeslifvet mellan man o ~ h lrvinna reformerats, så hade ingen här i norden .fog att med mera, beriittigad stplthet tänka på sitt arbete i denna utveclrlingsstrid än Camilla Collett. P En efterskörd från Chicagoutstallningen. Det ar oss en sann tillfredsställelse a t t Iia blifvit satta i till. Fälle a t t liar nedan meddela ett utdrag iir den berättelse, som svenska statens enda kvinliga stipendiat, fröken Hulda Landin, afgifvit till koiiinierskollegiiini om sin resa till Chicago det märkliga iitstëllningsgret 1893. ~ ~ s o statens m stipendiat och en af representanterna för Svenska Danikomitén vid den i saminanliang ined världsexpositionen anordnade kviniiokongressen, tog fröken Lundin en verksam del. i lcongressförliandlingarn~~. Hon beklëdde dessiitoin, som bekant, den viktiga posten af medlem i utställningsjuryn. Dessa befattningar, som livar för sig öppnade för innehafsarinnan de rikaste tillfallen a t t. studera vërlds~~tst %ll~iingen i dess olika faser, gifva fröken Lundins iittalanden i liithörande ämnen t~etydelse, särskildt gäller detta oin ' kvinnoarbetet, å t hvai ' s så val teoretiska soni praktiska sida hon agnat ett djupgående studium. Den efterskörd från den. sen aste vai.ldsexpositionen, som liar lainiias, skall darfisre, hoppas vi, mottagas med intresse. Red. \ Om kvinnoarbetet på v~rldsutstallningen: i Chicago. Oni sättet för Itvinnornas deltagande i varldsutställningeii i Cliicago hade damerna i Amerika haft svårt a t t enas.
Riksdags-Ordningen, på sätt Memorial: N:o 55 den 5o:de Junii, N;ris 4i och 42 den i8:de Julii, N:o 44 den ig:de Augusti, samt N:ris 53 och 55, den 24:de September, utvisa. 4:o Till smärre redactions-jemkningar, föranledda af det inom Utskotten införda omröstningssätt, vid 56, 69, 97, io3 och 108 §. Partiella och af hvarandra oberoende Förslag: 1:0 129 i:o Regerings-Forrnen. Vid $. 37 enl. Mera. 102 •—- •—• Vid §. i5 enl. Mern. Vid Ingressen, enl. Mern. N:o 26 afd. Sålunda håfve vi fulländat de värf, hvilka Oss, såsom Svenska Folkets Representanter, ålegat; och med den i Grundlagarne Oss förbehållne rätt, att uti detta Riksdags-Beslut bestämma dagen , då Riksens Ständer åter skola sammanträda, håfve Vi härmedelst velat kalla dem, som vid nästkommande Lagtima Riksdag, i grund af laglig rätt, eller efter föregånget ordentligt val, böra i rådslagen och besluten deltaga, att här i Hufvudstaden, den 4;de November 1828, sig infinna; åliggande vederbörande, att ställa sig till noggrann efterrättelse, hvad ji, 12, 10, i4, i5, 18, 22 och 77 $. §. Riksdags-Ordningen, samting. Regerings-Formen, i afseende på Riksdagsmanna-valen, Fullmagternes behörighet och öfrige hit hörande omständigheter, stadga och förmå. Till yttermera visso, att Vi allt detta, som här förrut skrifver står, beslutit, förafskedat och beviljat, håfve Vi, Sveriges Rikes samtelige Ständer, velat, med Väre Namns och Insegels un-? i3i dersättande, sådant styrka och bekräfta, som skedde i Stockholm den Tjugonde Andra dagen i December månad, Året efter Christi börd det Ett Tusende Åtta Hundrade och på det Tjugonde Tredje.
Så mångårig erfarenhet bade likväl bordt kunna lära att göra fullkomligt rigtiga beräkningar, och jag tror säkert, att de kunna göras; men då en del af medlen och i följd deraf många personer måste användas på annat än sjelfva Canalen, jag menar egentligen Motala Verkstad, så skall brist uppkomma. Att nu begynna med beviljandet af de i förskott begärda 100,000 R:dr tycker jag Den a3 December. vara alldeles omvändt förhållande; man hör väl först företaga hufvudfrågan, som är, vilja Rikets Ständer återkalla sitt vid 1823 års Riksdag fattade beslut? Jag för min del finnér ej skäl dertill, så mycket mer som den Nådiga Propositionen gifver anledning till misstanka, att det nu gifna löftet ej eller torde uppfyllas, enär det står, så framt ej oförutsedda hinder inträffa. Vi kunna således vänta, att det nu begärda äfven är otillräckligt, eller hvad säkerhet hafva vi för, när och för hvilket pris blifver Canalen färdig, ty detta borde ej vara gränslöst; jag medgifver allt för gerna att det är påkostande alt, genom ett afslag af den begärda summan, se Canalens fullbordande afstadna; men af slaget är förestafvadt af föregående Ständer, och vi böra ej så plötsligt åsidosätta RiksdagsBeslutet. Det begärda anslaget skall väl också ofördelaktigt verka på den föreslagna MyntRegleringen. Då till denna summans förhöjning kommer Wanäs Fästnings-byggnads-biträde, som utom Canalen visst aldrig blifvit satt i fråga eller varit behöfligt, så är det så mycket mera betänkligt att bevilja omnämnde anslag. Jag anhåller, att dessa mina tankar måtte få åtfölja den Nådiga Propositionen till Stats-Utskottet, om den dit remitteras. <-*■ ' 33o Den 23 December. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: anförde skriftligen:
Ad. fann ifrågavande motion böra öfverlemnas lill StalsUtsk:s behandling. Anmäldes och lades pä bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne mern.: JM G, ang:de bestridandet af kostnadcrne för nuvarande Riksdag; JM 7, ang:de godtgörande af Riksdagskostnaderne för Landtmarskalken och Talmännen; ♦ JM 8, an:gde förskott å adöningen för den hos RiksSt:n och Utsk:n anställda betjening; samt JM 9, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. JM 4. H. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. f till 9 på aftonen. In fidem protocolli, /libert Munck. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2 prot.utdr. för gårdagens plenum. Uplästes ett af Frih. Åkerhjelm, Knut Georg, inlemnadt sålydande mern.: Härmed får undertecknad afsäga sig förtroendet att vara ledamot af StatsUtsk. i permitterad Ledamots ställe, hvartill R. o. Ad:s H:rr Elektorer behagat utse mig. Hr Gr. o. Landtm, anmodade H:rr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i StatsUtsk. i st. f. Frih. Åkerhjelm, Knut Georg, under Hr af Wirsén beviljad ledjghet, samt att derjemte utse en ledamot i samma Utsk. under Frih. Åkerhjelm, Carl, beviljad ledighet från denna dag lill d. 8 nästk. Januari, samt en ledamot i BankoUtsk. under ledighet, som från 3:ne veckor ifrån d. 27 dennes, blifvit beviljad Hr Mannerskantz, Carl Axel. Föredrogs Gr. af Ugglas’s, Carl Fredr. Ludvig, d. 23 dennes på bordet lagda motion, ang:de kommunalstyrelsens ordnande och utvidgande, medelst inrättande af Häradsoch Länsnämnder. Gr. Hamilton, Hugo Bengt Archibald:
Ridderskapet oell Adeln härtill behagade lämna sitt bifall, torde det blifva nödigt, att Ståndets beslut communiceras de öfrige Stånden, samt att Ridderskapet och Adeln inbjuder deni att sig uti detsamma förena; då det af mig nu afgifna yttrande äfven torde få åtfölja det afgående ProtocollsUtdraget, på det de respective Med-Stånden måtte erhålla kännedom om otillräckligheten af de 1000 R:dr, hvilka blifvit af RiddarhusDirectionen uppburne, och nu skulle, enligt Stats-Utskottets förslag, till ifrågavarande ändamål användas. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af Stats-Utskottets förevarande Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landi-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Utlåtande med den förändring, att, enär de af Riddärhus-Dircctionen iyftade 1000 R:dr, dels till en del redan blifvit använde, dels ytterligare borde, enligt det dermed afsedde ändamål, oförryckt Den 17 December. 41 användas till fulländande af tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll jemte Register deröfver, Riksens Ständer horde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att Kongl. Majit täcktes af Extra Utgiftsmedlen låta anordna och Riddarhus-Directionen tillhandahålla de 881 Rid 12 sk. Råneo, hvilka för liqviderandet af Boktryckarne Grahns och Gadelii obetalte Räkningar erfordrades, hvilket belopp sedermera borde af den, som vid den blifvande undersökningen dertill kunde förklaras skyldig, ersättas. Bifölls. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade om Ridderskapet och Adeln önskade att de öfrige Riks-Stånden skulle inbjudas, att uti detta Beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena, samt 'att Herr Ribens i detta ämne afgifne yttrande skulle de öfrige Riks-Stånden meddelas. Ropades Ja. Herr Riben:
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls Stats-Utsk:ts d. 24 och 27 dennes på bordet lagde Mern. N:o 199, om anvisande af de i R. F:s 63:dje § föreskrifna kreditiv-summor. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 207, ang:de verkstäld omröstning öfver åtskilliga, 6:te och 8:de hufvudtitlarne tillhörande anslagsfrågor. Vid föredragning af Stats-Utsk:ts den 27 dennes bordlagde Meni. N:o 209, i ani. äf Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om statsbidrag för upprensning af Lida-ån, blef den föreslagna voterings-propos:n af R. o. Ad. godkänd. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Särskilda Utsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 4, med förslag till voterings-propos:r, i följd af Riks-Ståndens olika beslut vid behandlingen af Utsktts Utlåt. N:o 3, i ani. af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar och fattade skiljaktiga beslut, i afseende å Utsk:ts Betänk. N:o 2, öfver K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r med förslag till ny Sjölag. § 38 samt voterings-propos:n N:o 1. Frih. Leijonhufvud, Carl: Som R. o. Ad. torde finna, är Sjölagen nu afgjord med undantag af två §§, och äro desamma af temmeligen obetydlig beskaffenhet, synnerligen detta morn., hvilket kan vara likgiltigt om det qvarstår eller icke. Men då K. M. i sin Propos. infört detta stadgande, var jag både i Utsk:t och på detta rum af den åsigt att det skulle finnas. Här blef dock beslutadt att det borde utgå, hvari Preste-St. äfven sig förenat. De begge andra Stånden hafva bibehållit inom:t.
Secreterare» Silwerstolpe hos Utskottet gjord anmälan om sättet wid be. handlingen af Grundlags.frägorne, ffulle hwila till nästa Riksdag att af kommande Ständer pröswas och bedömmas, vt supra. klx ?rotocollo 6abrisl k)ämallv. V??- ZZo Den 18 October. r/xpim ock xoäkjnc! 6en ; Novemksr r8lS, Stormägtigste Allernädrgste Konung. ^)ä i följe af Riksens Ständers ivid sista Riksdag fattade Beslut, att gamla, sjukliga, orklösa och till tjenstgöring oförmögna Embets. och Tjenstemän, hwilka undfätt afsked eller tjenst, frihet med Lönens bibehällande, borde flyttas pä Allmänna Indragnings. Staten, till lika stor Pension med Lönen, pä det Lönen mätte äter» komma till Werket, och hivar och en komma i ätnjutande af den Lön, till bans Embete eller Sysila hörer, och Riksens Ständer nu, i enlighet dermed, beflutit, att Bokhällaren i Kongl. Räntekammaren Fabian Norberg, hwilken, genom sin älderdom till tjenstgöring oförmögen, erhällit afsked, mätte till erhällande af sine med den förra Sysilan ätföljande inkomster till ett belopp af i8Z: Rchr. 16. H. pä Allmänna Indragnings. Staten öfwerflyttas, och den Ordi. narie. Lönen hans efterträdare till godo komma, fä Riksens Ständer hos Eder Masit i undcrdänighet anhälla, det täcktes Eder Masit om denna flyttning, nödige Ordres till Stats. Conloire! i Räder afgifwa. Riksens Ständer framhärda rc. v??- Den 18 October. ZZr ock kos ismlel, R.ik5-8tän<4en elen 0<^ob. iZio. Stormägtigste Allernädigste Konung. ^->edan Riksens Ständer beflutit att pä allmän bekostnad läta trycka sä wäl
För att nu återkomma till öfverläggningens egentliga ämne eller den föreslagna nya redactionen, så har jig efter åtskilliga gångers genomläsning deraf, ändteligen hunnit så långt, att jag funnit densamma bättre än den gamla, men då jag förmodar att Betänkandet blir återremitteradt, så skulle jag önska att Utskottet så vidt möjligt är, ville gifva den föreslagna rya §. något mera lätt fattlighet än den i sin nuvarande skepnad äger; jag säger likväl, fä vidt möjligt är ty det är visst icke lätt att skrifva något tydligt i en sak, som blifvit så intrasslad. Sluteligen utbeder jag mig att få instämma uti Herr von Hartmansdorffs anmärkning emot det alternativa förslag Utskottet behagat inlemna. Sådant tillkommer endast Riksens Ständers Utskott, och harrörer från voteringssättet Ståndsvis; men ifrån RiddarhusUtskottet, detta Ridderskapets och Adelns enskilta Utskott, böra vi förskonas från alternativer, i synnerhet som minoriteten inom Utskottet alltid äger att låta ett Betänkande åtföljas af de reservationer, hvartill de af sin öfvertygelse kunna finoa sig uppmanade ; hvilket ock alldeles icke strider emot den §. Herr Rosenblad åberopat, som 6töd för Utskottets förfarande. Friherre Ceder from: Jag är alldeles af sam. ma tanke som Herr Cederschjöld om rätta för - Dea ii Jun ii c. m. 247 ståndet af 37 §.n Regeringsformen och det var ingen 1809 som ej delade den, men det hindrar icke att den tolkning som åt^densamma blifvit gifven och hvilken visserligen varit ett missförstånd uti RiddarhusOrdningen, ej annorlunda kan förändras än genom det Regeringsformen förtydligas. Detia förtydligande är hegardt hos ConsiitutionsUtskottet och det är således anledning förmoda att Utskottet yttrar sig. Men RiddarhusUtskoUet hade emedlertid kunnat rätta §:n utan att ingå uti någon förklaring af Grundlagen , hvilken ej tillkommer Utskottet. Med uteslutande nemligen af allt som uti 2 §. är taladt om förhållandet emellan ättemän, hade det endast behöft åberopa; att för den