Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under stojet klöf en slup, rodd af sex båtsmän och styrd af en civilt klädd officer vid flottan, med hastig fart, Djurgårdsfjerdens salta bölja och landade vid skeppshvarfvet, en liten bit från Runstycksgrinden. Ur slupen stego tre personer: morianen, som ej böd till att dölja sitt utseende, samt tvänne herrar, insvepta i vida bruna kappor, med kragarna uppskjutna ända till näsan och de stora hattarna med slokiga brätten nedtryckta djupt i pannan. Det var knappt att ögonen syntes. Den ena var storväxt och tjock; den andra något mindre både i längd och fetma. Morianen gick förut och de andra begge följde efter. När de kommit till platsen utanför huset, hvilken var uppfylld af folk, hvars käbbel borttog uppmärksamheten från de ankommande, vände Badin sig till sina följeslagare, yttrande: «Här är det. Detta är Gröna Lund.« Knappt hade folkhopens oljud upphört, då en bleklagd yngling, af reslig växt, med stor näsa, spetsig haka, hög, öfver ögonen framskjutande panna, uppstruket hår, med stora af konsten gjorda bucklor vid öronen och långt hår i nacken, omknutet med ett svart sidenband, raglade fram på gården. Den slocknande blicken och klädselns oordning gåfvo tillkänna ett rusigt tillstånd. – «Herre Gud! Det är ju Lidner!« utbrast den tjocke herrn i bruna kappan; men med låg röst. – «Skönt! Och det är honom, du velat anbefalla i min ynnest?« tillade den mindre, på samma sätt. – «Värdes skänka honom uppmärksamhet, när han icke hemtat sina ingifvelser från första Maj« – återtog den förre. Imedlertid pekade någon ur hopen på Lidner och ropade, skrattande: «Den der, han är, min själ, riktig!« – «Ja, visst är jag rik tig« – svarade skalden, sväfvande på målet – «så riktig, att jag kan göra en in promptu om det bä sta Gud ska pat. Vill ni h öra kanske? – «Åh ja, hvarföre icke?«
St. med säkerhet kunna lemna lill svar ä den K. skrifvelsen, emedan de kunna grunda det pä sakkännedom. Men derjemte böra de hos Konungen anhålla, att Han, sä vidt pä Honom beror, måtte befria landet från en sådan olycka. Jag återkommer således till mitt första yrkande att R. St. böra noga taga sig till vara, att under sä vidt utseende omständigheter, afgifva en förklaring, som ålägger dem ett ansvar, hvilket dem icke tillhör. Vill Konungen börja krig, så tillkommer Honom allena beslutande-rätten härutinnan, och han har för sådant ändamål stora krediti vet att anlita. Utan att på ringaste sätt, bestrida beviljandet af de 2,000,000 r:dr, anhåller jag om återremiss, på det att R. St. mätte uti sitt und. svar kunna undandraga sig allt yttrande om fredsbrottet, och endast erinra om följderna af rustningar, som sträckas utom de förenade rikenas egna områden. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Uti första delen af sitt yttrande yrkade Hr von Hartmansdorff återremiss af skäl, som möjligen kunde äga någon grund, men sedermera trodde jag mig finna, att den värde talaren framdrog alla skäl, som kunde upptänkas, för afslag å ifrågavar. kreditiv, ehuru han slutade med tillstyrkande af detsamma, likväl med det förbehåll, att R. St. skulle frånsäga sig allt ansvar, i händelse af en krigsförklaring. Jag kan icke af StatsUlsk:s utlät, finna, att R. St. genom ett bifall till samma utlät., skola åtaga sig något ansvar i fråga om en krigsförklaring, ty Utsk:s utlåt, är icke affattadt uti sådana ordalag. Hvar och en af eder, mine Hrr! har hört dessa ordalag uppläsas och ett återupprepande af dem torde sålunda vara öfverflödigt. Af Utsk:s utlåt, kan jag icke finna annat, än att R. St. blott till bestridande af kostnaderne för rustningar och andra åtgärder, som af politiska förhållanden blifva nödiga, tillstyrka, att till Konungens disposition anvisa 2,000,000 r:dr.
Landsbygden, hvartill äfven räknas köpingar och städer, som icke hafva egen jurisdiktion, väljer etthundratjugu, och de städer, som hafva egen jurisdiktion, öfrige trettio ledamöter i denna kammare. § 7. Riksförsamlingens ledamöter väljas efter de grunder och på det sätt, som i serskild Vallag äro föresluifna. Riksdags början. § 8. Riksdagarne skola hållas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt. Konungen tillkommer då, på sätt Regeringsformen i § 49 stadgar, att annan riksdagsort utsätta och kungöra. § 9. Riksdagsmännen skola dagen efter den, hvartill riksdagen utsatt är, inför Justitie-statsministern, eller den Konungen i hans ställe förordnar, sina fullmakter lill granskning uppvisa, hvarvid tre bland Riksförsamlingens ledamöter i rikets bank och tre af fullmäktige i riksgäldskontoret böra vara tillstädes. Fullmakternas granskning, hvars föremål är att undersöka, huruvida de blifvit i föreskrifven form utfärdade, skall sist inom fyra dagar vara fulländad. Hvardera kammaren tillkommer sedan att pröfva behörigheten till riksdagsmannakallets utöfvande, ej mindre för sådana dess medlemmar, hvilkas fullmakter ej blifvit godkända, än ock för dem, emot hvilka eljest, till följd af denna grund - u Konslitulions-Utsholtels Memorial, M 7. lag, anmärkning feger rum. I sednare fallet bör frågan, så framt den är ostridig, afgöras af kammaren, men, då nödiga upplysningar saknas, till laglig åtgärd förvisas. § 10. Så snart riksdagsmanna-fullmakterne undergått den i 1 mom. af nästförutstående § föreskrifna granskning, bör derom hos Konungen anmälan göras af Justitie-statsministern eller den i hans ställe förordnad är. Konungen utnämner då, bland hvardera kammarens ledamöter, dess talman och vice talman.
Nyttan, af mindre format på de nya Båncosediarne erkän» nes utan tvifvel, äfvensom att lika fint papper som till de Engelska BancoNoterna, må användas. Hos Herr Grefven och JLandtMarskalken får jag ödmjukast anhålla att denna motion må till BancoUtskottet blifva remitterad. Grefve von Rojen, Axel: Vid beslutet o rade mia punkt tror jag det vara lått att, utan ö£- verskridande af den utaf Utskotten föreslagne summa, afsätta en del till fastighets-lån, såsom i går föreslogs. Jag sätter ej ifråga, att ju detta Stånd ömmar för jordbrukarens betryck, sorni behöfver hjelp, då han år skuldsatt. Jag årock öfvertygad, att hvar och en, så mycket sorn möjligt år, vill gå hans önskningar tiil mötes. Denna sak har hittills endast partiejt varit fram* ståld genom enskifta motioner, ända till dess BondeStåndet i går genom deputation anmälte, 8tt det till tastighets-lån anslagit i million om året med 2 procents silfver ränta. Jag tror, att denna summa år högre, ån Bankens säkerhettnedgi. fver, men något bör göras, och det kunde lättast ske, örn den summa i,200,000 R;dr för belåningen af exportable effecter, hvilken hittills, varit ståndig, beräknades som eventuel. Den åcock verkeligen sådan, ty den utgår blott vissa månader, och d« sednare åren, då skeppningea varit god , har den ej blifvit begagnad till fulltbelopp. I öfrigt begagnas nästan fem sjettedelar deral på. Stockholms våg, så att landsorter - W>en 12 Septemiac. nt, g§5 ne deraf hafva föga gagni Denna belåning skiljer sig således så ifrån andre anstalter, att dert ej kan komma under samma cathegorie.
Jernvägssystem icke behöfver vidkännas den aldra ringaste kostnad. Det är endast Statens trädande emellan med dess kredit, som till en mindre del kommer i fråga för beredande af det kapital, som till företagets utförande erfordras. Det är, innan kostnadsförslaget för de genom Hrr Peto & C.' redan undersökte linierne hunnit fullbordas och af dem granskas, icke möjligt att nu upgifva hvarken den summa per Svensk mil, som de vilja föreslå, att Svenska Staten skulle genom sina obligationer betacka, eller den tid, inom hvilken de anse sig kunna de serskilda liniernes anläggning utföra; men ifrågav:de Hrns kända kapitalstyrka, verksamhet och drift förvissa om, att i sistnämnde hänseende den minsta möjliga tid skall för arbetets fullbordande åtgå. — Jag förbehåller mig att framdeles få förelägga R. St:r förenämnde Herrars erbjudanden i de punkter, som nu äro obestämde. Emedlertid vill jag, hvad beträffar linien emellan Stockholm och Götheborg, nämna, att de anse sig kunna densamma utföra på en tid af 3 å 4 år ifrån det uplåtelsen deraf blifvit dem beviljad. Hrr Peto, Beths, Brassey och Geach äro beredvillige att på de bär upgifne vilkor åtaga sig utförandet af hvilka jernvägslinier inom de mera odlade och befolkade delarne af riket, som K. M. kan finna ändamålsenligt att låta verkställa. Serskildt anser jag mig dock böra nämna följande:
Coui rt sora förvandlad i Svenskt B:co uppgick till 84,069 tl:dr 32 sk. 6 r. samt ett belopp af 85,goS R:dr 26 sk. 2 r:st. som f. d. MagazinsDirectionen inbetalt efter verkställd försäljning af den för en tredjedel uppköpta och hitskickade spannmål, eller tillsammans 169,978 R:dr 10 sk. 8 r:st. Utskottet har äfven emottagit en af numera Stats - Ministern för Utrikes Ärenderna Hr Grefve af Wetterstedt inför K. M:t afgifven och godkänd redogörel - Betnnkanden, N:o 327. 29 se på 172,190 R:dr 22 sk. hvilken specifikt upptager hvarje utgift, och enligt hvilken berörde summa, på sätt redan blifvit omnämndt, åtgått i aflöningar och pensioner åt Pomerska Embetsoch Tjenstemän som till Sverige öfverkommit då Pommern occuperades af Franska Trupperna , samt till tractamenten åt de personer som å Svenska Regeringens vägnar dels deltagit i fredsunderbandlingarne å serskilte orter, dels åtföljt de allierade Monarkerna under Fältlåget, och till Kurirkostnader m. m. Betraktad ur samma synpunkt som redogörelser för bestämda anslag, lemnar berörde räkning visserligen rum för den anmärkning, att densamma icke är egentligen hvad resekostnader beträffar, nog fullständigt verificerad. Men då i betraktande tages svårigheten och någon gång omöjligheten att under krigsförhållanden anskaffa vederbörlig verification för hvarje utgift samt då med nu antaget redovisningsoch bokföringssätt, medel icke vidare kunna för Statens räkning inflyta och användas utan att tillika å behöriga ställen ingå och synas både såsom inkomst och utgtft, och ovedersägligt är att, utan den genom varuförsäljningen i Stralsund beredda tillgång, de utoraordenslige kostnaderne i diplomatisk väg under åren 1813 onh 1814 måst genom anskaffning i annan väg fyllas, lära R.
ej heller kunde blifva det i BondeSt., och att således den representerade classen skulle minskas, då likväl dess förökande varit syftemålet med de flesta förändringar i Representationen, som i sednare tider blifvit antagna. Jag tillstyrker således afslag å förevarande förslag, och anhåller om proposition derpå. Detta förslag blef af R. o. Ad. afslaget. irsta period, af iö §. Riksd.Ordn.: Allmogen i hvart härad väljc, efter hemmantalet, till Riksdagsman af BondeSt. en, inom häradet boende och besuten krono-, kronoskatte-, frälse eller frälse-skatte hemmansägare, hvilken icke tillförene i Rikets tjenst innehaft Underteckn. Ridd.Secret. anmälde, att detta förslag blifvit af alla tre de öfriga RiksStm bifallet. Gr. von Fersen, Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande: Förslaget till förändring af Riksd.Ordnrs i5 §. företer i irsta perioden ett jemnkningsförsök emellan tidens fordringar af representationsrätt för hitintills orepresenterade och Ståndsgenuitetens oförkränkta bibehållande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pro t o coll, hållna hos H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapct och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 oell 182g. Nionde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. ' . - t . I v,; . i(S,>;! '.5 i-1 - ■' ' \ ;i;i ux; , > - V• ■■•V. y ® ■v - ,— - Måndagen den 5 Januarii 1829. Plenum klockan 5 Eftermiddagen. Cj refve Lefvenhaupt, Gustaf, tog såsom alste närvarande Grefven klubban. Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den i3 sistlidne
Bonde-ståndet har äfven återremitterat denna punkt, i afseende hvarå de ledamöter, som inom nämnde Stånd sig yttrat, yrkat, att anslaget mätte bibehållas vid det belopp, hvartill det finnes i den förra Riks-staten uppfördt, eller 562,000 R:dr, hvaremot Presteoch Borgare-stånden gillat Utskottets förslag; och anser sig Utskottet, i följd af hvad sålunda förekommit, ega skäl att vidblifva sitt redan afgifne yttrande. De i utlåtandet härefter följande litt. aj och b) äro af samtlige Riksstånden godkände. Litt c), angående ifrågaställd sammanslagning af de tvänne anslagen till byggnader och reparationer i Stockholm och i landsorten, har af Ridderskapet och Adeln återremitterats, men enär utlåtandet i denna del blifvit af de öfrige Riks-slånden bifallet, linner Utskottet, jemlikt 75 §:n Riksdags-ordningen, återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. O o Likaledes och då trenne Riks-slånd bifallit Utskottets yttrande litt. cl), i fråga om anslaget för Jägeri-staten, kan, jemlikt nyss åberopade Grundlags-§, Bonde-ståndets beslutade återremiss af denna punkt icke till någon åtgärd föranleda. O O Litt. ej är af samtlige Riks-slånden bifallen. Litt. f), angående anslag för Kongl. Theatern, är af Bonde-ståndet återremitterad, men af de öfrige Riks-slånden bifallen> hvadan, jemlikt 75 §:n Riksdags-ordningen, denna återremiss ej påkallar vidare åtgärd. Litt. g) är af samtlige Riks-stånden bifallen. Stockholm den 21 November 1844. STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Bero, 1844. \ Slals-Vtskottcls Utlåtande j IV-o j5 l N:o 75. Ank. lill.
Lät nu vara att Sillfisket balancerade, denna import , men så kommer räntan å utländska skulden oss till godo och nu är Banken» SilfverFond som 1 till 25; jag ser således ingen fara vara, om Banken inoch utvexlar Silfver efter 126 sk. cours. Men då ropssr Ftnnarne uttaga genaft [lifver för fina 5 Millioner i Sedlar, för att dermed etablera en Bank i Finnland. Detta later förstörande för vår Vexelbank, men faran torde ej vara särdeles stor; ty om Finnarn® bestämt ämnade detta, så ser jag icke hvad som hindnde dem köpa Silfver på alla Börser genom Vexlar för sine Bancosedlar, så vida de ej äga ett bestämdt tycke för Silfret i Banken, mot allt annat Silfver, men som vi hafva stark handel på Finnland , finna Finnarne sin fördel af att äga våra Bancosedlar till bedrifvandet af deuna handel. Finnarne förtjena på ossarligen efter de uppgifter jag förskaffat mig circa en half million i Sedlar, derföre köpa de sig Vexlar på Hamburg hvarmed de vidare trasera på andrs orter. Blifver här Creditupplag torde hända att denna halfva Million äfven stadnar här. I dessa speculationer kunna de icke begagna Silfvermyntet; dessutom tror jag att om myntvärdet kunds bestämmas, skulle Finnarne lika gerna hafva sine hypotek i Stockholms Bank som annoistädes. Handelshistorien lemnar många exempel på, att ej vinsten af handelen bestämdt skall utgå i Silfver der, hvarest den visar sig, ty vår Finska underb»lance corrigeras på annan naturlig väg 526 Den 19 Jul ii e. m. genom öfverbilancen på annat håll, eljest skulj le ju FinDarne på 60 år äga hela vårt Rörel»eCap'tal, och härpå tviflar jag ganska mycket. Vidare säges, att om Banken nu /kulle utvexla Silfver mot Sedlar /hille fåker ligen allt Silfver utvexlas. Jag anser detta för en omöjlighet.
I sammanhang härmed hafva Riksens Ständer fästat uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att beräkningen af de dagaböter, som Under-Domstolarne i allmänhet för försummelse vid Lagfarts-Intecknings-Ägtenskaps-Förordsoch Förmyndare-ProtocolIs insändande till Öfver-Domstolarne kunna sig ådraga, varder till någon viss tid inskränkt, på det icke sådane böter, genom fordröjdt 4tal a* vederbörande Fiscaler, må upp - Underdtniga Skriffeiser. 331 gå till en öfverdrifven höjd. Riksens Ständer, som anse tiden för ofvannämnde Protocolls insändande från Under - Domstolarne lämpeligast kunna fastställas till 3 månader , räknad från den dag berörde försummelse inträffat , och, inom hvilken tid den bör kunna hinna hos OfverDomstolen till laga påföljd anmälas, få alltså till E. K. Mits Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna det förslag, att, lill allmän efterrättelse, förordnas kunde, det beräkningen af dagaböter för försumtnadl insändande af ifrågavarande Protocoll må för framtiden upphöra, när tre månader förflutit, från den dag. då Protocollen sist bordt vara till Ofver-Domstolen insände, ehvad försummelsen inom berörde tid blifvit till ansvar anmäld eller icke; hvarefter den försumlige bör, genom förelagd tid och vitén, eller andre laglige utvägar, tillhållas, att sin pligt fullgöra Riksens Ständer framhärda etc. 33* Underdåniga Skrif velter. Uppl. c. godk. hos Ridd. och Ad. d. 6 Dec, i82{. Preste-Ståndet d. 6 Borgare-Ståndet d. 6 Bonde-Ståndet d. 8 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående foreslagne ändringar uti Concours -Lagen af den 18 Julii 1818. s. a: k.
Nöjd, att således hafva uppfyllt min pligt, lefver jag i det glada hopp, att, om de öfrige recpective RiksStånden gå härutinnan Höglofl. Ridderskapet och Adeln till möte, skall ändamålet ej förfelas. Anmärkningar: Den åberopade och nu uppläste 22 § af 1812 års Riksdags-Beslut hänskjuter frågan om en ny Representation till Rikets nuvarande Ständer, men ingalunda directe till deras Constitutions-Utskott. I följd häraf anser jag, att Riks-Stånden tillkommer besluta om sättet att befordra verkställigheten af Riksdags-Beslutet härom, och att Remissen bör ifrån Ståndens Plena afgå till Constitutions-Utskottet. Med den rätt, 56 § af 1809 års Regerings-Form lemnar en hvar Ledamot af Riks-Stånden, att der framställa allmänna ämnen, som då höra till behöriga Utskott hänskjutas, har jag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln anhållit, att ifrågavarande, från 1812 års Riksdag uppskjutne mål måtte till en snar handläggning hos Höglofl. Constitutions-Utskottet förvisas; hvadan ock jag, som ingalunda afgifvit något hufvudsakligt förslag till ändring i Grundlagen, ej heller kunnat hemta minsta anledning af 81 § i Regerings-Formen att omedelbart derom hos Höglofl. Constitutions-Utskottet göra anmälan». Ofverlemnades till Beredningen. Bilaga B till Meia. N:o M. Den 3 Julii 1815. Sammanträdde den Beredning af ConstitutionsUtskottet, som fått sig uppdraget att föreslå de åtgärder, Utskottet borde vidtaga i afseende på Representationsfrågan. Beredningens Ledamöter förklarade sig alla hafva inhemtat kännedom af de förslag, som rörande denna fråga förut varit till Riksens Ständer ingifna. De trodde Utskottet ännu vara i samma belägenhet som deras Bilaga B till Meni. N:o 14.
För min del tror jag icke att Utsk. saknat skäl för behandlingen af denna punkt pä sätt som skett. Saken beror nemi. hufvudsakligen derpå, om man vill inskränka landthandeln, eller om man del icke vill. Som jag för min del icke är bland deras antal, som önska åstadkomma någon slags inskränkning härutinnan, så måste jag äfven önska att denna punkt förblifver sådan som Utsk. densamma föreslagit. Den rättighet, som Landshme ega alt vägra personer tillåtelse att inrätta handelsbodar endast i det fall alt någon omständighet som lagen i nämnde hänseende föreskrifver, vore förbisedd eller uraktlåten, anser jag vara grundad derpå, att som en grundsats genomgår hela nya näringsförfalluingen, friheten för hvar och en att bosätta och försörja sig hvarhelst honom lämpligast synes; och derföre har, efter mitt förmenande, det stadgande tillkommit alt K. Beflude icke skulle ega vidsträcktare rättighet än alt härtill kunna vägra tillåtelse, endast i det fall, alt någre eller något af de vilkor, som för tillåtelsen erfordrades, icke voro upfyllde. Alt nu åt K. Beflnde öfverlemna afgörande! huruvida en ansökning om rättigheten att anlägga en handelsbod på landet bör bifallas eller icke, derföre att kommunen, inom hvars område den skulle upsällas, icke velat sådant medgifva, det tror jag aldrig blifver öfverensstämmande med förutnämnde, i författningen uttalade princip. Som detta innehåller ett undantag från hvad som gäller för all annan rörelse, tillstyrker jag att vi må förblifva vid del som Utsk. föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Orsaken, hvarföre jag hittills tegat, är icke likgiltighet för saken, utan farhåga, alt yt terligare framställningar af mig i delta ämne skulle vara frugllösa. När jag likväl hör så många värde ledamöter tala för återremiss, och då jag önskar alt man må rädda allt hvad räddas kan: så, och enär det icke medgifvits att från landthandel befria de orter, hvarest jernbruk äro belägna, bör man åtminstone söka att derfrån bevara dem, hvarest inga sådana -bruk äro till finnandes.
Thorsdagen den 9 Julii 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Förodrogs ånyo Statsoch BancoUtskottens den io sistl. Junii under N:o 3 algi fn c, och den 26 i samma månad e. m. på hordet lagde, Utlåtande, angående Bankens öfrige förhållanden till Staten, jemte hufvudgrunden för Bankens lånerörelse. Herr Rosenblad -3 Bernhard: Under åberopande af mine vid Utskottens förevarande Utlåtande bifogade Reservationer, anhåller jag, att berörde Utlåtande må till Utskotten återremitteras. Jag uppskjuter i öfrigt allt annat yttrande i ämnet, såsom för närvarande öfverflödigt. Herr SkogmanCarl Davidj anförde skriftligen: En Bank, hvilken, såsom förhållandet troligen ännu länge måste blifva med den Svenska, är den enda i ett Land, har arne lika vigtiga åligganden att uppfylla: det ena, att framgent bevara myntvärdets återställda stadga; det andra, ätt på förmånliga vilkor och i ymnigt mått tillhandahålla det rörelsecapital, som Landets näringar erfordra. Det första af dessa åligganden fullgöres genom en oafbruten utvexling af silfver emot Den g J u 1 i i e. rn. sedlar; det andra genom en på riktiga grunder ordnad lånerörelse. Sedan utvexling af silfver emot Bancosedlar börjat, blir den naturliga Vexelcoursen emellan Sverige oell andra Länder, transportkostnaden af metallisk valuta ifrån den ena Orten till den andra; och Bankens förvaltning måste föras med hänsigt till den inverkan på dess metalliska fond, som coursens omvexlingar gifva anledning att förmoda. Så länge coursell håller sig omkring 128, blir Bankens metalliska fond föga påkänd; och Banken kan då, på bestämde kortare eller längre terminer, utsträcka lånerörelsen med sina sedlar, i mån af näringarnes behof, utan annan begränsning än den, som erbjudna säkerhetens antaglighet föreskrifver.
Den medlersta, inom hvars teritoir Warbergs stad och fästning är belägen, saknar icke eller denna förmån, dels emedan der alltid finnes en Slottsoch StadsLäkare, dels emedan i svårare fall ProvincialLäkaren utan särdeles tidsutdrägt kan tillkallas, oberäknadt att denna del af Länet i anseende till härinom varande städer, Falkenberg och Warberg samt ett större anta! possessionaten erbjuder tillfälle för enskild iäkarepraktik. Ett vida skiljagtigt förhållande inträffar med Hallands norra Jurisdicti.n; ehuru densamma innefattar en ganska betydlig folkmängd, som längesedan kunnat göra ett rättvist anspråk, på enahanda helsovård med andre delar af riket har likväl ortens väntan, att i detta vigtiga h änseende mötas af Regeringens icke opåkallade uppmärksamhet hittills förblifvit fruktlös. Jag kan icke föreställa mig att provincialLäkare äro anställde och på Rikets stat uppförde endast för att figurera vid möjeligen inträffande smittosamma farsoter, eller för att i Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. 1 Band. 3 2 338 Den 15 Februarii,- Länets residens handhafva styrelsen af’ de under Seraphimer-Gillet bestående inrättningar för sjukvården. Jag har trott att en landsfaderlig omsorg för folkets helsa icke bör sträcka sig blott till åberopade allmänna fall, utan att denna omsorg närmast vinner sitt värde likasom sin ijufvaste belöning, då den vid alla inträffande sjukdomstillfälligheter erbjuder en latt tillgängelig läkarevård. Regeringen har också genom flere, tid efter annan i serskildta Län vidtagne messurer, visat sig utgå från denna åsigt. Att deremot norra delen af Halland under långa tider saknat hvad i detta hänseende med lika rätt varit att förvänta deraf må man lika så litet draga den slutsatts att ortens innevånare icke hafva behof af ett närmare läkarebiträde, som dm att folket med liknöjdhet upptager den brist som häri sig företer. Den vissa bekymrande följden är under ett sådant förhållande, att åt ett ovisst öde nödgas anförtro utslaget emellan hopp och fruktan.