Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag döljer icke eller mina tvifvelsmål, att, derest en lag för dessa bolagsinrättningar icke kommer lill stånd, vi troligen ej eller vidare här i Sverige få se sådana associationer uppstå. Blot de missbruk, som obestridligen kunna vara alt vid dem be fara. torde likväl en icke obetydlig verksam garanti finnas, dels uti Regeringens, under constilutionel ansvarighet, ägande pröfningspligt och beslutanderätt i afseende å de reglor och föreskrifter, hvilka skola för ifrågavar. bolagsinrättningar gälla, dels uti det allmänna kungörandet af deras reglementen, hvarigenom allmänheten blir i tillfälle att sjelf bedomina, i hvad mån de kunna beräknas vara solida och förtjena förtroende. Genom en särskild författning är i Frankrike stadgadt, alt ansökningen om tillåtelse alt stifta actiebolag, hvilken skall ingifvas till prefecleu i departementet, skall innehålla uppgift å de affärer bolaget vill företaga, tiden på hvilket conlractet är afslutadt, beloppet af capitalet, grunderna för förvaltningen m. m. Innan prefecten insänder denna ansökning till ministern, bör han skaffa sig alla nödiga upplysningar ang:de egenskaperna och moraliteten (Tes qualiles et la moralite) vare sig hos förslagets upphofsman, eller petitionärerne; han bör tillika gifva sitt yttrande ang-.de sakens nytta och sannolikheten af dess framgång, 550 Den 25 Augusti. äfvensom huruvida företaget synes strida emot sederna, mot redligheten i handel eller god ordning i öfrigt. Jag förmodar, att om K. St. för sin del besluta en lag i ämnet, och K. M. skulle densamma bifalla, nyssnämnde eller likartade föreskrifter i afseende på formen och behandlingen af ansökningarne till stiftande af i fråga var. bolag komma att i sammanhang dermed af K. M. meddelas. Jag anhåller, alt denna min motion må varda till H. lagUtsk. remitterad. Dessa Hr Dalmans motioner lades på bordet. Hr von Döbeln, Ernst Georg, hade ingifvit en motion af följande innehåll:
Stats-Utskottet har låtit sig föreläsas de detta ämne rörande Handlingar och Protocoll, tillika med Herrar Fullmägtiges utlåtande, hvars innehåll, såsom upptaget uti Stats-Utskottets Betänkanden. 265 Herrar Revisorernes berättelse, bär icke torde behöfva upprepas; och, lika med Herrar Revisorerne, samt på de af dem andragne skäl, funnit samma utlåtande till alla delar nöjaktigt; äfvensom, enär Herrar Revisorerne i sammanhang härmed anmodat Herrar Fullmägtige, att, genom vägran till omsättning af förfallande Obligationer i detta Lån, ej allenast återföra Lånebeloppet till af Rikets Ständer föreskrifvit förhållande, utan äfven, så vidt möjligt vore, genom Lånens betalning minska denna räntebärande gäld, Stats-Utskottet, i anledning häraf får upplysa, att, på sätt Herrar Fullmägtiges Protocoll den 29 Januarii iSar innehåller, Herrar Fullmägtige, vid då företagen öfverläggning, angående inställande, äfven af omsättningar å fem proCents Lånet, funnit, vid jemnförelse af det belopp, som utaf de för samma Lån, utfärdade Obligationer inom den 1 Januarii 1823 komme att till betalning förfalla och den summa, som Riksgälds-Gontoiret under samma tid till deras inlösen kunnat påräkna, att Riksgälds-Conloiret, efter hvad då sig visade, var i tillfälle, att med egne tillgångar. besörja inlösen af de till 1822 års slut förfallande Obligationerne; hvarföre ock Herrar Fullmägtige beslöto, att omsättning af Riksgälds -Contoirets Obligationer med 5 proCents ränta icke tills vidare komme att ega rum. 306 Stats-Utskotlets Betänkanden. 2:0) Revisorernes hemställan till Rikets Högloft.
Enligt hvad Utskottet vid flera föregående tillfällen yttrat, äro StatsVerkets disponible tillgångar utan undantag behöflige för de oundgängligaste Statsutgifternes bestridande; och då Utskottet, ur sådant skäl, redan afstyrkt flera med denne likartade framställningar, samt i öfrigt anskaffning af ett lån af 5ooo Iidr icke synes böra öfverstiga äfven en mindre Stads förmåga, kan Utskottet icke tillstyrka något låneunderstöd af allmänna medel åt Staden Falkenberg; hvarom, i händelse af bifall härtill, underdånig skrifvelse lärer böraaflåtas. Stockholm den i3 Junii 1854. N;o i(54 Ank. till Exp.
75 hvartill en underlåren vaksamhet, vid 1800 års Riksdag föranledde; då Ständerne, som antagit Realisations Planen, deruti en fråga, angående Bevillningen var, som Allmänheten trodde sig begripa , blott i förbigående eller raisonements vis, omtalad; efteråt, när de skulle afgöra B@- vilinings-frågan, fingo erfara den, för dem sjelfva okända besynnerlighet, art de hade i ReaIis3tions-frågans beslut, på förhand, afgjordt äfven en angelägen del af Bevillnings-frågan; anser jag mig böra hos Högloflige Ridderskapet och Adeln ödmjukast förelå , att, genom formligt Beslut, ali ovisshet i denna del må undanrödjas^ och jag anhåller alltså, det täcktes Hrrr Grefven och LandtMarskalken göra denna Proposition: Bifaller Ridderskapet och Adeln att de beslut, som nu komma att meddelas, uppå förevarande Betänkande af StatsUtskottet, måga blott äga provisorisk Kraft, intill dess det Beslut, som Riksens Ständer framdeles komma att antaga, angående FinancePlanen och Discont-regleringen i det hela, varder i Verket satt. Vidare utbeder jag mig att få, på det närmaste fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet, som uppväckt allmänt ogillande.
Domstolen mellan riksdagarne är mäktigare än både Konung och Ständer tillsammans, och till äfventyrs genom en sådan förklaringsrätt skulle kunna tillvägabringa en lag, som möjligen kunde komma att äfven för framtiden gälla, då det nemi. fordras 3 Stånds beslut för att få en sådan förklaring vid riksdag upphäfven och ogillad, hvarföre Högsta Domstolen, i förening med 2 Stånd, kan 3CC Den 21 September f. m. tillintetgöra hvad Konung och 3 Stånd vid en föreg:de riksdag beslutat. Man har sagt, att borttagandet af detta grundlagsstadgande skulle föranleda inconseqvenser och olikheter i lagskipningen. Om detta vore förhållandet, så fruktar jag, att en sådan olägenhet icke kan undanrödjas genom en lagförklaring af Högsta Domstolen. Ty då man ser, att Högsta Domstolens egna ledamöter i nästan hvart enda mål hysa skiljaktiga åsigter i fråga om lagarnes rätta förstånd, såväl de criminellas som de civilas, så kan man tryggt antaga, att äfven lagförklaringarne komma att tydas på olika sätt. Och skulle hvarje lag, som i underdomstolarne eller i Högsta Domstolen anses otydlig och på olika sätt af olika domare tillämpas, föranleda till utfärdande af en lagförklaring, sä linge Högsta Domstolen föga göra annat, än att författa lagförklaringar, och delta skulle dels onödigtvis upptaga en tid, som väl behöfdes för all skipa lagen, dels kunde det blifva ganska farligt att lemna en sådan makt åt en institution i landet, som är snart sagdt oåtkomlig af både domaremakten och den politiska. För öfrigt har det förundrat mig, att både Gr. Mörner och andra talare fästat sä liten vigt vid det förhållande, att en lagförklaring, den K. M. ogillat och hvars ogillande Högsldensamme kan finna sig föranlåten att vid blifvande riksdag hos R. St. yrka, likväl skall lagligen kunna i Konungens höga namn utgå oell måste af Honom anbefallas till allmän efterrättelse.
Hermelin tillgodonjntit, enligt 11 Mom. af 4 §• > i8ro års Bevillnings-Förordning, den afskrifning med £ af afgiften å behållen inkomst, efter Tariffen Nto r som nämnde Bevillnings-Förordning föreski ifver. Då icke något bevis blifvit företedt eller åberopadt som moisäger trovärdigheten af detta förhållande och icke ens uti K. M:ts under den 3 Aug. 182b' meddeldte Nåd. Resolution finnes något betyg af motsatt innehåll åberopadt utan lärer det uti samma Resolution influtne yttrande att bemälte Friherres inom Norrbottens Län belägne Egendomar tillgodokommit den af R. St:r beviljade betydliga eftergift af 1810 års Krono-UtskyIder, — af 156 Stats-Utskottets misstag influtit, härrörande förmodeligen ifrån Expeditionshafvandens supposition, att sådant verkeligen blifvit iakttaget och för att begagna såsom skäl emot den sökte ersättningen för den ifrågavarande Luleå Brobyggnad. — Att någon eftergift af 1810 års Kronoutskylder eller rättare sagdt Bevillning ägt rum, kan skäligen desto mindre påstås eller supponeras derföre att förenämnde Bevillnings-summor för åren 1810, i8n och 1812 utgjort mindre belopp än de för år 1809 uti Ilandlingarne uppgifne Krono-Utskylderne 1,692 R:dr i4 sk. 9 r:st. Banco, enär under denne sednare benämning allmänt förstås icke allenast den så kallade temporaira Bevillningen, utan äfven alla ordinarie Utlagor, såsom Hammarskatt, Tionde-Tack jern, Skogs-och llecognitions-Afgifter, Sågverks-Afgift, Mantals-Penningar, o. s. v. Till ytterligare styrka härföre kan jemföras dea bland Handlingarne varande utförliga UppbördsLängd för ett] föregående år för Friherre Hermelins Egendomar i Norrbotten, uppgående till ännu större summa, deraf jemväl finnes att Frih.
Hon känner det, som ville hennes hjärta jublande sprängas, hon slår armarna om hans hals och trycker sitt hufvud tätt mot hans bröst. En ljuf sällhet bemäktigar sig henne. Han älskar — • han älskar henne! Hennes bön har blifvit hörd på deras bröllopsdag. Han gick af och an i sitt arbetsrum. Hvarför hade hans hustru kommit hem i dag? Hade hon månne längtat efter honom? Han hade under hennes frånvaro funnit det mycket tomt och ensligt i hemmet, men att han hade saknat henne, det ville han inte tillstå för sig själf. Men glad hade han dock blifvit, när han så fick hennes telegram, att hon skulle komma dagen därpå. Nu var hon hos honom, och hon skulle åter se på honom med sina klara, frägande ögon. Han ämnade gå in till henne, men stannade framför dörren till hennes rum. Skulle han stiga på? Sakta knackade han på dörren: ingen svarade. Han knackade åter: intet svar. Då steg han likväl in. Iklädd en hvit peignoir och med det lockigt mörka håret utbredt öfver skuldrorna, låg hans unga hustru djupt sofvande på soffan. Restrött, stackars liten! Han stannade slagen. Hvad hon såg innerligt täck och älsklig ut, där hon låg! Den ena lilla knubbiga armen, hvilken blottades hvit och rund ända upp till armbågen, hängde slappt utmed ena sidan; den andra hade hon böjt under hufvudet. Han kände en underlig värme i sitt hjärta, han böjde sig ned öfver henne och tryckte nästan ofrivilligt en kyss på den hvita pannan — lätt, helt lätt allenast. Nu föll hans fan. Där låg ett de ej motstå sin läste: » Älskade blick på bordet bredvid sofhalfskrifvet bref. Han kunnyfikenhet, utan tog det och lilla mamma! Nyss hemkommen skrifver jag till dig för att omtala, att min resa gick mycket lyckligt, och att Vilhelm var mig till mötes nere vid stationen. Hvad jag blef glad, när jag fick se honom! Hur gärna hade jag ej velat omfamna och kyssa honom, men jag vågade det icke. Vilhelm är mycket vänlig och god mot mig, och jag känner mig sä lycklig öfver att åter vara hemma hos honom.
Uppstår tvist om bränvinets styrka, så insändes prof af detsamma under försegling till vederbörande regeringsdepartement, vid hvars afgörande saken skall förblifva. Förfaller bränvinsafgiften innan departementet afgjort tvisten, så erlägges den förkottsvis i öfverensstämmelse med kontrollörens uppgift om bränvinets styrka. § 27. I städerne skall en af politiets tjenstemän och på landet länsmannen, eller om han är förhindrad, någon annan man, som dertill i hans ställe är af öfverheten antagen, vara kontrollören behjelplig under uppmätningsoch graderingsförrättningarne, till hvilket ändamål han, emot ersättning af 56 sk. för hvarje förrättning, äger att på en bestämd tid af dagen infinna sig i bränneriet. § 28. Ett bränneri anses vara i gång ifrån apparatens öppnande till] dess försegling Så ofta ett bränneri sättes i gång, blir afgiften för detsamma beräknad minst för en tid af -15 dygn och en tillverkning af minst 1500 potter i medeltal för hvarje dygn, om än tiden för begagnandet har varit kortare och tillverkningen per dygn ringare. Härifrån sker blott undantag i det fall att ett bränneris afverkning genom olyckshändelse afstannar i fulla 2 dygn eller derutöfver, i hvilket fall afgiften icke beräknas för så många hela dygn eller delar deraf, under hvilka afverkningen blifvit sålunda hämmad. När ett bränneri afstannar på grund af bestämmelsen i 2:dra g beräknas afgiften icke för större antal dygn, än från bränningens begynnelse till den 15:de April, om än detta vore mindre än 15 dygn. § 29. Skatten för bränvinsbränningen är förfallen sisla dagen af hvarje månad, med undantag af April månad, då afgiften. förfaller den 15^de. Skulle afgiften ej inom cn månad efter förtallotiden‘vara betald, får bränvinsbränning i det bränneri, för hvilket den skall erläggas, icke fortsättas, utan apparaten skall förseglas och sålunda hvila intill dess afgiften är betald, om än valuta derföre i annan egendom är gifven. Denna förseglings-förrättning betalas af den skattskyldige.
Fan tar den vilse far. Arbeta, håll dig ren, var aldrig lat, ty börjar du med det en gång, så... Och mins att djefvulen helst tar dem, som tycka om att ha det smutsigt omkring sig. Svara aldrig, om du får stryk af mästarn, för det är välbekommet... Nästa söndag får du komma hem. Weli gick. Knytet vägde så mycket. Det tycktes honom så tungt, långt mer än nyss. Det var visst för det onda samvetet. Han grät vid vägskilnaden; tänk om han skulle springa hem med fiolen, bekänna allt och få förlåtelse? Men nej, det var för sent, solen började redan sjunka. Knytet vägde förfärligt. Han satte sig, steg upp, gick igen och blef riktigt trött. Ja, det var helt visst det onda samvetet. Om han skulle ta upp repet, veckla upp, borttaga fiolen och gömma den under en ihålig trädrot? Och föra den till mor nästa söndag och få förlåtelse. Om? Han skyndade vidare... Att mista fiolen, den kära fiolen, det kostade på! Skulle han ej försöka ännu ett stycke? Nej! det var ju synd. Bort med den således. Han öppnade. Men hvad! Der fans ingen fiol. I stället tre stora vedklabbar och två små papperspaket. I det ena var nya testamentet, i det andra en hop smörgåsar, präktiga, hårda, svarta hålbrödssmörgåsar med »bondost» på. Weli sväljde med smörgåsarne sin gråt och sina bekymmer och fortsatte vägen med lättare hjerta och utan djupare samvetsagg. Knytet var nu helt lätt. Vedklabbarne lågo qvar i skogen. Men hemma i Torparbackstugan satt Kajsa ensam vaken. Stor-Jaska sof på sin halmkärfve, Nadja i sin säng. Kajsa hade lagt fiolen på bordet, hon låg med hufvudet derpå och grät bittert. Hon hade menat väl, men det hade kostat henne mycket. Det skulle nu gömmas i kistan, detta ondskefulla spelverk, som gjort af hennes man en »latvarg» och som höll på att äfven förderfva sonen. Skulle begrafvas på kistbottnen och hon hade nyckeln, hon ensam. Ja! hon hade handlat rätt . men, det kostade på!
Hvad jag befarade var deremot, alt en så beskaffad förändring i uråldriga förhållanden, som ingripa i sjelfva familjlifvet, skulle komma att medföra andra verkningar, än man till qvinnans förmån åsyftat, om förändringen till en oinskränkt sjelfständighet skedde på en gång och mera hastigt, än att riktningen af hennes uppfostran i ungdomen och utvecklingen af hennes förståndskrafter i en mognad ålder hunnit derefter lämpas, samt hon sålunda, likasom mannen, redan före inträdandet i ett fullständigt myndighetstillstånd haft tillfälle att göra sig förtrogen med den nödvändighet att sjelf vårda sina angelägenheter, hvarifrån lagen hittills mera som en fördel än som ett tvång befriat henne. På grund häraf ansåg jag lossandet af den beroende ställning, hvari vår lag försatt den ogifta qvinnan för hela hennes lefnad, böra småningom tillvägabringas, och jag var med Lagberedningens fleste ledamöter ense om lämpligheten deraf, alt, såsom första steget'på denna bana berättiga ogift qvinna, som fyllt 25 år, att sjelf råda öfver sin årliga inkomst och hänvisa henne att hos domaren söka en större myndighet, om hon deraf fann sig i behof. Detta Lagberedningens förslag har emellertid icke sedermera, vid de flera tillfällen då frågan varit å bane såsom föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, förmått göra sig gällande, såsom en förmedling emellan de olika meningar, af hvilka den ena för qvinnan påyrkat fullständig myndighet och den andra ansett det böra förblifva vid Konungens dispensationsrätt. Det förslag, hvarom Rikets Ständer vid sista riksdagen förenade sig, befanns icke heller af den beskaffenhet, att det kunde af Eders Kongl. Majit antagas, och då frågan härigenom, som det vill synas, kommit i det skick, att den icke vidare kan tillbakavisas, utan måste lösas, samt Eders Kongl. Majit jemväl förklarat sig sinnad att åt dess lösning egna sin upmärksamhet, har det varit min pligt att tillse på hvad sätt denna lösning lämpligast må kunna åstadkommas.
Det är icke skrynkligt och veckigt, detta ansigte; själsstrider och lidelsefullhet ha icke gräft i det med sin grafstickel, det berättar icke om vexlande menniskoöden, upplefda under jagande stämningar. Här ha humorn och satiren icke drifvit sitt spel som kastande vindar, här har godheten aldrig brutit fram med växtgifvande värme, här har ingen hjertats sorg fått skölja undan småsinnet. ”Sjelf nog,” det är nyckeln till denna lifshistoria, som ingen historia har. Bokvetande och mat, socialt anseende och beqvämlighet. Se der allt! Inga slitningar – och så bara djurets motvilja för att dö: han kan bli gammal som Ane. Han måtte sett så ut när han låg och ”didde ur horn” och lät offra sina söner.337 Men det värsta är munnen. Jag har aldrig sett ett sådant gap, hvarken på djur eller på en menniska. Den hängde vidöppen som en förslappad nattsäckslås, visande tomma, svarta intet. Det var en mun så stor och så tandlös, att man tänkte på Jonas och hvalfisken. Det var en port för allting att köra in i, och att så tillslutas när man minst väntade det; med stora, sugande käkar, roflystna i all sin slapphet. — Hu! Jag vill aldrig glömma den gubben. Jag har mött egoismen. Jag känner en lång, djup blygsel öfver mitt uppförande mot Axel – jag menar mitt förfärliga, dumma bref. Ingen menniska har rätt att vara uppriktig så, som jag var det, rörande vid en annans mest smärtande punkt, bara för att se hvad min hand skall göra vid det. Det var brist på takt, brist på finkänslighet – ja värre än det, det var råhet att göra på det sättet. Om det årvis härefter kan sitta qvar ett agg af det, så har jag ingen rätt att undra deröfver. Jag har förtjent det. Hvad som ökat min blygsel är, att jag läst något som jag skrifvit på en af de omstående sidorna. Jag kände lust att skära ut bladet. – Som om man kunde bli qvitt sin egen lumpenhet, bara genom att bränna upp ett pappersblad, der den satt sin smutsiga tass!
Ruben Zevis namn är bekant i hela Europa, och vi räkna oss till denna världsdel, svarade presidenten höfligt, men utan att bedja den nykomne taga plats. Han väntade sig som riksråd någon insinuation om ett statslån till Sveriges krona, och alltför höflig fick man ej vara mot en penningefurste, när man ej nödvändigt behöfde honom. För sexton år sedan täcktes ers nåd visa godhet mot två okända, värnlösa barn och har sedan upptagit i sitt hus det ena af dem, en flicka vid namn Hagar. Hvad? utbrast presidenten öfverraskad. Skulle ni känna Hagar Ring? Hagar Ring är mig obekant, men jag vore ers nåd mycket förbunden för några gunstiga upplysningar om en flicka vid namn Hagar, som ers nåd behagat föra med sig från Åbo till Stockholm. Ers nåd har rätt att fordra en förklaring. Jag önskar för en arfsfråga få visshet om hennes härkomst. Arf? genmälde presidenten med en ny öfverraskning. Denna flicka skulle hafva en härkomst och en arfsfråga? Ni vet då icke ... Jag vet allt, utom innehållet af det skrin, som förvarar hennes mors efterlämnade klenoder. På dem beror mycket. Det är endast de, som kunna bevittna Hagars härkomst, och man har sagt mig, att ers nåd haft godheten taga skrinet i förvar. Är det tillåtet att se det? Jag beklagar, att skrinet förvaras under sigill i Åbo hofrätt såsom omyndigas arf. Och detta sade mig ingen i Åbo! Jag ville gifva hälften af mina få återstående dagar för att se dessa klenoder, men en ny resa öfver hafvet i denna årstid ... Finnes ingen utväg att sända skrinet från Åbo till Stockholm? Inga kostnader skola hindra. Presidenten eftersinnade. Omyndigas arf ... hofrättens sigill ... Är ni beredd att deponera en kaution af 12,000 daler för den händelse att klenoderna ginge förlorade under hitvägen? Å, herr president, smålog penningefursten. Hvarför icke 100,000, om ni anser det nödigt? Den tid jag måste vänta kan ej ersättas med detta belopp.
N:o 2 uttryckte åsigt, erhålla ett sä lydande tillägg: och tillkommer det derföre Just.- ombudsm. att, nar hans öfrige tjenstegöromål sådant medgifva, laga kännedom om Högsta Domstolens prut. uti sådana derstädes afgjorde vigtigare mål, der olika begrepp om lagens (/rund och mening bland Högsta Domstolens ledamöter yppats, samt uti berättelsen angifva de skilja/ctige åsigterne, och tillika meddela yttrande, huruvida Just.ombudsm. anser desamme påkalla förklaring, eller ändring af gällande lagar och författningar. Om remiss till LagUtsk. af denna motion anhälles vördsamligen. Hvarefter Hr Cederschjöld muntligen tilläde: Till undvikande af missförstånd om meningen af den motion jag nu tagit mig friheten att väcka, ber jag fä förklara, att miu afsigt ingalunda är dea, sorn skulle Just.ombudsm. granska alla Högsta Domstolens beslut, ulan endast att han mätte giira det i sådana mål, som på ett eller annat säll kommit lill hans kunskap, eller der parlerne hos honom förete mot hvarandra stridande beslut i frågor af samma beskaifenhet. 2. Ehuru knappt någon af lagens föreskrifter kan äga större inflytelse på medborgares rättigheter i allmänhet, än de som bestämma sältet, huru med död mans yttersta vilja förfaras bör, och ehuru dessa föreskrifter synas vara ganska enkla, finnes dock troligtvis ieke något lagsladgandc, som sä ofta blifvit på olika och mot hvarandra stridande sätt tillämpadt. En till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring i detta afseende synes derföre vara i högsta målto af behofvet påkallad. De ifrågavar. föreskrifterne igenfinnas uti 18 cap. Arfdab:n, der det heter i 1 §: ”Hvar som något testamente fått häfver, vare skyldig, i staden inom sex månader, och å landel sist å det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han gifvarens död och testamentet veta fick, del inför domaren att uppvisa; och gifve in tillika en riktig afskrift, som arfvingarne tillställas skall. Häfver han det ej i handom, läte då rätten veta, alt testamente lill honom gjordt är.
Maits denna dag till nämnde Utskott remitterade Nådiga Proposition, rörande allmänna stadganden och anslag af allmänna medel till folk-undervisningens befrämjande. S. D. Som meddeladt blifvit, dt t Stats-Utskottet vore betänkt att, med görligaste första, till Stånden inkomma med förslag till förskotters utbetalande å den blifvande aflöningen till Ståndens och Utskottens Canzli-personal vid innevarande Riksdag, ville, med afseende härå, Ståndet tillkännagifva, att Ståndet den 20 Januari sistlidne till Secreterare antagit: Kongl. Ordinarie Hofpredikanten, Consistorii-Notarien, Cappellanen vid K. M. O., Magister E. M. Teg7ie'r, till Notarie: Amanuensen vid Dom-Capitlet i Westerås, Theol. Candidaten Magister N. G. Törnstrand, och till ordinarie Canzlister: Häradshöfdingen, t. f. Canzlisten vid Justitias-Revisions-Expeditionen C. J. Thyselius och Collega vid Lärdoms-skolan i Norrköping, Extra-ordinarie Canzlisten vid Kongl. Ecclesiastik-Expeditionen, Magister J. G Schenström, men att Ståndet ock, då ökade göromål sådant påkalla, kommer att antaga Extra-ordinarie Canzlister, hvarom Ståndet då vill underrättelse meddela. Likaledes bör ock Ståndet upplysa, att fyra Vaktbetjenter blifvit för Canzliets och Klubbens räkning anställde, hvilka ock, från den dag, Riksdagen utblåstes, sålunda tjenstgjort, och der förut tillhandagått, på sätt hittills ölligt varit. S. D. Af det hos Ståndets Herrar Eleetorer hållna protocoll, denne dag, inhemtades, att, t'll Suppleant i Expeditions-Utskottet, i Prosten Lahngs ställe, som vore af sjukdom för närvarande hindrad att der fungera, blifvit utsedd Contrafcts-Prosten m. 111. Hallbeck. Bih. till R. St.