Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De till SockenComitte, valde Ledamöter samlas äfven derstädes, samt aflägga, då de äro samlade och före arbetets början, den uti allmänna Lagen utsatta vittnes-eden, hvilken dem af Socknens Prest affordras. Socknens Prest bör under hela arbetet vara närvarande, han aflägge äfven samma Ed. Ledamöterne välje sjelfve en Ordförande och en Protocollist. 3oss Den 3o Mars f. m. Då Socken-Comitteens åliggande är, att i nogaste mån uppgifva och beskrifva hvarje inom Socknen skaltskyldigs förmån, bör denna beskrifning till sin vidd uti Protocollet upptagas, samt uti dertill inrättade Tabeller införas. — Hvar och en skattskyldigs egen uppgift bör handiingarne bifogas. Då Comitteens arbete är fulländadt, utses, genom val bland alla dess Ledamöter, en lili Ledamot af den tillkommande Läns-Comilteen. Till denne öfverlemnas alla de arbetet tillhörande handlingar, hvilka han vid sitt inträde i Läns-ComitteW ovilkorligen skall derstädes uppvisa och öfverlemna. Läns-Comitte/ består af en Ledamot från hvarje Socken-Comite. Den samlas uti Länets Hufvudstad, som alltid blir sätet för dess arbeten. Efter skedd samling och före arbetets början, aflägges af dess Ledamöter den i Lagen utsatta vanliga Domareeden. Socken-Comitte^ns arbeten företagas sedan till granskning, i stöd hvaraf hvarje skattskyldig förmån dess afkastnings-behållning påföres, hvilken sedan den, enligt hvad ofvan sagdt är, blifvit förvandlad lill Capita], uti Tabellen utföres. Alla LänsComitteens beslut samt moliverne, som till desamma föranledt, blifva noga till Protocollet upptagne. Den 3o Mars f. m. 3o3 Dessa Protocoller, jemte både Länsoch SockneComitéernes hela arbeten, öfverlemnas derefter till RiksComitéen. Riks-Comité skall sammansättas och bestå af fyra Ledamöter från hvarje Län, en af hvarje Stånd, hvilka dertill valde äro.
Rösten, hvilken, som vi förut framhållit, ej alltid är välljudande o c h stundom äfven i denna roll härutinnan lemnade åtskilligt öfrigt att önska, adlades så att säga o c h värmdes af den dramatiska färg, sångaren förstod förläna rollen i dess helhet. Röstens nyanser svarade derför ock i allmänhet synnerligen väl mot rollens många olika skiftningar. Af allt framgick, att den lyriska scenen för den stora operan i hr Brun vunnit en talang af högt värde. Jemte hr Brun fästes naturligtvis största intresset vid fröken Ek. Den begåfvade konstnärinnans framställning af denna äkta wagnerianska karaktär är både känd o c h erkänd. Skulle man tillägga något till hvad som förut sagts härom, så vore det endast, att den värderade såagerskan om möjligt såväl i vokalt som i dramatiskt hänseende ännu mera utmejslat rollen, hvarigenom dess många skönheter ännu bättre framträda. En i alla afseenden så förträfflig Venus s o m fröken Klemming torde vara svårt att finna, vare det nog sagdt o m henne. Likaså torde man näppeligen bli i tillfälle att få höra den vackra herdevisan i första akten föredragas mera klockrent än af fröken Karlsohn. Bland de öfriga utmärkte sig särskildt hrr Lundqoist o c h Strandberg som resp. Wolfram och Walter, äfvensom hr Sellergren i landtgrefvens roll, om man ock beträffande den senare gerna skulle vilja se något mera lif i framställningen. — Orkestern o c h körerna skötte sin sak förträffligt, den förra under kofkapellmästare Nordqeists eget anförande o c h den senare under kormästare Edgrens ledning. Ingen, s o m vill hafva en synnerligen angenäm operaafton, b ö r försumma att bevista en Tannhäuserföreställning, j a, icke en, utan flere. Ytterligare hafva vi att från denna scen o m - nämna en ny repris, nämligen Ambroise T h o m a s ' melodiösa opera » Mignon » med delvis ny rollbesättning. Sålunda utfördes Lotharios roll af en hr Hansson, hvars präktiga basbaryton torde vara rätt användbar, sedan sångaren blifvit något mer hemmavan å denna scen.
Gyzanders enkas och sterbhusdelägares ansökning om befrielse från ådömd betalningsskyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B. Carlssons uppbörd; N:o 515, i anledn. af f. d. Kronofogden A. Hellbergs ansökning örn eftergift af Kronans andel i honom ådömda anmärkningsmedel; Kho 5a3, i anledn. af återremiss och meddella beslut å mern. N:o 483, ang:de handelsoch sjöfartsfonden; BancoUtskottet: N:o 174, innefattande förslag till åtskilliga förändrade reglementariska stadganden för bancoverkets styrelse och förvaltning. Upplästes ankomna prol.utdr. från de öfriga RiksStrn, nemi. från PresteSt. af den 3o sisth April oell den 5 dennes; frän BorgareSt. af den 5 och 8 dennes; samt från BondeSt, af den 5 och 8 dennes. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -J till 1 på dagen. In fidem protocolli, FO. Silfverstolpe• D«n i5 Maj f. m. >47 Lördagen den i5 Maj (84 * • Plenum kl. 9 f. m. Justerades i prot.utdr. för den 11:te och io prot.utdr. för den 12 dennes. Justerades pleni-prot. för den 3i sisth Mars. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 3^7, ang:de local för Riksarchivet samt Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-academien; N:o 338, i anledn. af Krigscommissarien E. G. Lallersledts ansökning om förlängdt arrende å Starby kungsladugård ; !N:o 33g, ang:de pension för afl.
Bårandes, i händelse Contract derefrter upprättas, Lärlingen fä. till godo räk''na pro/månaderna genom afdrag på den "conlraherade lärotiden, men deremot, och Vom Contractet meblifver, Lego-Stadgan än ”vidare, liksom under profvotiden, bestäm3’ma Mästares och Lärlings fårhållanden till "hvarandra,33 c) Uti 3 Art. 3 /. HandtverksOrdningen: "att Gesäller må städslas på minst 3'fjerdedels är, och att de, inom 8 dagar ef •* 3'ter afflyttning ur en tjenst, bora får'3 skaf fa sig en annan. Men skulle Gesäll, "med Åldermans och Embetets bevis, gitta ”styrka, att han icke inom Staden kun-, r*nat tjenst erhålla, ege Kongl. Maj-.ts Befällning skaf vande eller Magistrater att honom Pass meddela, f ör att resa till an '. 3'nan ort, samt dervid, med afseende på af"ståndet, bestämma en lämplig tid, högst en "månad, inom hvilken den förpassade Ge'3sällen bor hafva sig tjenst förskaffat fl Log-tamt Allm.Besv.o.Oec. Ulsk. Bet. N:o 5^. ja d) "att , som den föreslagna Handt"verks-O fårängen ännu icke blifvit i sin hel”het antagen, och således några Handels9'
Sjön Nisten i Konga härad har på slrandegarnes bekostnad blifvit utlappad, ett arbete som kostat omkring 3,333 R:dr 16 sk., äfvensom Rinkaby sjön i Kinnevalds härad nu är under uttappning. Till sänkning af sjön Elen i Allbo härad har Eders Kongl. Maj:t anslagit 2,661 R:dr 20 sk. 1 rst. Inom detta Län hafva endast strandegarne kring nämnde sjö erhållit anslag af de medel, Rikets Ständer för dylika förelag vid sednaste Riksdag bestämt. Undersökning om sjön Möckelns sänkning är ock anställd, och som härigenom betydliga sträckor af nu vattensjuk jord skulle uttorkas, lära strandegarne söka göra sina anspråk gällande om Statsanslag till företagets utförande. Egarne af Bergqvara, Huseby och Lässebo Bruksoch Landl-egeiulomar hafva derå nedlagt betydliga kostnader under sednare åren genom mossars utdikning och andra större odlingslägenheters upparbetande: och i mån af förmåga och jordrymd följes detta efterdöme öfverallt. — Boställsinnehafvare Sto icke mindre nitiske att förbättra sina boställen, hvarvid jag företrädesvis bör omnämna Kyrkoherdelägenheterne i Nottebeck, Östra Thorsås och Täfvelsås, hvilkas innehafvare uppoffra betydliga summor på stenbrytning och odling. — Innehafva ren af det förstnämnde, Kyrkoherden PeIreen, bar vunnit en viss ryktbarhet för sina oerhörda och kostsamma slenbrylningar och är högt förtjent af uppmuntran derför. Såsom äfven förtjent af uppmärksamhet för vackra odlingar och betydlig slenbrylning bör ock egaren af Gåfvetorp anföras, utom ilere andre för landels odling nitälskande män. 3 Under loppet af ur 1843 hafva, enligt detta Läns Hushulluings-Sällskaps till L a 11 d l b r u k s - A k a de m i e 11 afgifne årsberättelse, 1,362 tunneland jord blifvit till åker uppodlade, oberäknadt de flere sjöar, sorn äro under uttappuing.
Deremot och enär Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län upplyst, att de fleste hemman inom detta lån grunda sitt höbord på tredje klassens äng eller så kallade myr-ängar, hvilka i allmänhet ej kunde afbergas oftare än kvartannat år, samt då tillika kändt vore, hvad äfven Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län vitsordat, att, i anseende till den utaf klimatet vållade nödvändigheten, att under en längre tid af året föda kreaturen inomhus, en större qvantitet foder, än i de flesta andra orter af riket, är inom hegge nyssnämnda län behöflig för kreaturens underhåll; hvaraf följer att, emedan åkerjorden inom dessa län tillika är af svag beskaffenhet och erfordrar stark gödning, en större höafkastning utgör det hufvudsakliga vilkoret för hemmanens bestånd; har Kammar-kollegium, på grund af desse förhållanden, i underdånighet tillstyrkt den ändring i 4 § af 1773 års skattläggnings-metod, att värdet å en parm hö må beräknas, i första klassen till 6 öro, i andra klassen till 5 öre och i tredje klassen till 3 öre, genom hvilken förändring hö-afkastningen för ett hemman hädanefter kunde höjas, utan att någon väsendtlig olikhet i beskattningen uppkomme emellan gamla och nya hemman. Med fästadt afseende å hvad Kammar-kollegium sålunda i underdånighet upplyst och anfört, har Kongl. Maj:t vid pröfning af detta ärende, funnit någon annan förändring uti den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggningå-motod af den 23 Augusti 1773 icke böra, med anledning af Rikets Ständers i detta ämne gjorda framställning, ega rum, ån att det uti 4:de§afnyssberörda skattläggnings-metod upptagna värde å en parm hö må beräknas: i törsta klassen till 6 öre, i stället för 8, i andra klassen till 5 öre i stället för 6, och i tredje klassen till 3 öre i stället för 5 öre silfvermynt; och vill Kongl. Maj:t härmed, till Rikets Ständers samtycke i nåder föreslå denna ändring i nämnda författning.
Efter en inre strid återfann han en gång under bar himmel en höstafton sin själsfrid, erinrande sig sin moders innerliga gudsfruktan, hennes varma böner och klara * religiösa ståndpunkt, enligt hvilken lefnad betydde mera än lära och dogmer. » Jag begynte ana menniskoförnuftets oförmåga att lösa alla lifvets och dödens gåtor », säger han sjelf, efter det han berättat denna tilldragelse. Men den spekulativa filosofien kunde Fryxell icke sedermera fördraga. Någon gång frågade han: » kan någon säga mig hvad de berömda tyska filosoferna uträttat for godt under de sista 100 åren? » Snart nog visade sig denna hans öfvertvgelse äfven praktiskt ute i lifvet. Den unge skolläraren egnade sig med hela sitt intresse åt sitt sjelfvalda kall och sökte der-jemte såsom medborgare draga sitt strå till förbättrande af samhällsförhållandena. Han såg framfor sig mycket föråldradt, som var i behof af förnyelse: klassicitetens sekelgamla förhållanden tycktes vara stelnade. 1 särskilda broschyrer framställde han sina tankar, och i afsigt att reformera Sveriges undervisningsväsende föreslog han åtgärder, hvilka helt ochhållet stredo emot det, hvarvid man var van. Han fordrade alla läroverks organiserande efter en plan, yrkade folkskolors grundläggande, latinets uppskjutande till högre klass, till förmån för nyttigare ämnen, modersmålets upphöjande till ett sjelfständigt ämne, lärareverksamhetens fördelande efter ämnena och icke efter klasser, o. s. v. Nya grundsatser trängde sig synbarligen fram i stället för de gamla; emot det gamla klassiska systemet höjde sig den realistiska riktningen och nya tidens liberalism till strid. Med blandade känslor hörde man på dessa reformförslag. Sveriges dåvarande erkebiskop Rosenstein förklarade uppbragt, att skolmannabanan, såväl som den kyrkliga sedermera skulle för alltid vara stängd för den djerfve författaren. Hvarken han som fick, än mindre han som gaf förebråelsen anade, att kyrkans högsta förtroendevärf inom ett par årtiondens förlopp skulle stå den förre till blids, så att han endast med bevekliga föreställningar kunde slippa den äran. Och uti de lärdes krets mottogos Fryxells fordringar föga blidare.
Då sålunda härmed torde vara ådagalagdt, att Rikets Ständer, vid bestämmande af södra stambanans riktning norr om Finjasjön upp genom Småland, icke äro bundna af något föregående beslut, böra följaktligen — oberoende af de meningar, som möjligen uttalades, innan ännu ett sammanhängande jernvägs-system blifvit genomtänkt — inga andra skäl för den ena eller andra riktningen vidare åberopas, än de, som äro att hemta från hvardera sträckningens ömsesidiga företräden. Utgående från denna synpunkt och tänkande mig icke en eller annan bit af jernvägar, ungefärligen såsom saken sågs, då frågan om Laga-linien först bragtes å bane, ut8n ett jernvägs-system, sådant detsamma under de sednare åren blifvit utbildadt, gör jag mig, vid bestämmande af min mening för Lagaeller Nässjölinien, helt naturligt den frågan : hvad skulle väl Ständernas beslut nu blifvit, om, utan alla andra antecedentia än Jernvägs-kommittéens undersökningar, frågan om bansträckningen genom Småland först nu kommit under öfverläggning, sedan de banor, som dermed skola förenas, blifvit till sin ungefärliga riktning bestämda? De mångå och öfvervägande skäl, som, enligt min och fleres åsigt, tala för Nässjö-liniens företräde, tror jag skulle då hafva trädt bättre fram i dagen och flik. (ill R. St. 4 Sami. 1 Afd. 31 Haft. 11 Stats-Utskottets Utlåtande M 86. fallit till och med dem mera i ögonen, som, efter alt i åtskilliga år hafva hört Laga-linieu nämnas såsom den kortaste och följaktligen äfven den bästa vägen, låtit göra sig en trosartikel af hvad som eljest endast var en sägen. Det är jemväl måhända några andra frågor, dem jag, efter genomläsning af Utskottets Utlåtande, känner mig manad att framställa. Sålanda skulle jag vilja fråga, huruvida den inom
Zetr ff.andt-^7ärskalkett anmälte ytterligark i sammanhang härmed, ali som Friherre Ltael von klolltiein hade gjort anmärkning rörande Revisionen af Skars Förwaltningen frän 78oo till och med 1809, hade han sökt de uplysningar derom kunde afhämtas, och ktinde nu tillkännagifwa, akt Kongl. Maj:t redan under d. 22 Febrliarii 18 H anbefalt Sratsberedningcn att sä föranstalta, att den af Riksens Ständer begärda Revision af Stats medlen sör oswannämde tid mätte kunna werkställas. Herr Landt-Marskalken kunde äfwen nu meddela det betänkande Stalsbercdmiigeii i följe af den - Deri Zo IiMiu 64Z henna Nådiga befallning »tider de» 2S Maji t 81 t kfgtftvik, hwilkel han »» upläste sä lhdande; Ässtrist. , Stormägkiasie Allernädigste KöNUNgi Ilti underdånig strifwelse af den sy Mats Nästlidit är, föl» de» Z2 FebrUani detta äk i näs ber blifwit till StatsberedNingens NNderdäniga ut. tätande remitterad» anhålla Riksens Ständer, dek täckes Eder -Kongl. Majit, i anseende till Nödmändigheten af en repistou osmer förtvattningen af ai-> ta Rikets Medel sedan t8vo ärs Riksdals, i näs ber förordna, samt med lämplig instrtictiö» sötse p» särskild Eomilo af allmänt aktade öjäfwige mätt, Mare stg Embetsmän eller, andre dertill stickelige persotter, söm Edet Kongl Majit t noder bäst sy»es, ät hwitken äslven vett specielle Ztanskttittgett af de allmänna medlens förMaliNfttg, Mid hwarje Upköp, löNförbetniNg öch enskild afhandling, ktlttdö Updragas Med åliggande, att i den
"Lrub8egaren ^e/vec/^o»>r i 8:dje punbten 1 mom. gjorda underdäniga anlläilan, all Ortala Lrub oell Norrtelje Oevars-faetori, 8edan det 8i8tnämncla, etter träffad öm868>dig ökv6r6N8bomnlel86, nedlagdt blifvit, mätte lä an868 vara frän bvarannan alldel68 ät8biljcla, oell utföra tvänne ak' livarannan oberoende po88e88ioner, finner jag mig bunna oell böra till Näcligt. bifall under8töclja; oeb torcle Kongl. lV1aj:t, 8eclan Kibet8 8täncler egt tillfälle 8ig i bufvudkrägan ^ttra, clet begärda lXädiga förblarandet läts lill 8öbanclen utfärda." "I anclra momentet af 8i8tnämncle punbt bär Drub86ggren i underdänigbet begärt, clet täebte8 Kongl. Naj:t libalede8 i Naclér förblara, att nägon in8bränlining (för framtiden) ej eger rum i cle privilegier, förmoner oeb rättigbeter, 80m, enligt 1760 är8 8battebref 8amt 8er8bilda Körfattningar oeb lle8nlutioner, äro Ortala Drub tillerbände oeb dertill begagnar" "Det är i 8^nnerll6t i clenna punbt, 80m meningarve inom Oollegierna yttrat 8ig 8biljagtige. De lle8ta rÖ8terna bafva förenat 8ig om clen l clet unclercläniga
Möjligheten att, såsom motionen innehåller, vid särdeles ömmande fall. kunna få inlösa 100 barn årligen efter högst 100 rdr för hvarje barn, har tvärtom åsyftat att, om icke att kunna hämma osedligheten eller förseelsen, åtminstone förekomma barnamorden eller brottet: att således underlätta det af Frälsaren uttalade budet: »Låter barnen komma till mig», hvilka af Barnavännen framställda ord, särdeles med hänseende till slutet : »ty sådana höra himmelriket till», möjligen till den grad missförstås af armodet eller andlig förtviflan att de föranleda till barnamord, ehuru de, enligt mitt förmenande, böra så tolkas, att vi. genom vårdandet och skyddandet af de små barnen, skola bereda dem till denna herrliga lott. Lifligt intagen af ämnets djupa vigt, är jag således glad att hafva afgifvit denna motion och att genom densamma hafva bragt å bane en fråga, som så djupt ingriper i fäderneslandets sociala förhållanden. Frågan om sedlighetsförhållandena inom landet, en gång hos representationen väckt, samt med beredvillighet upptagen ai pressen, hvars stora vigt ej af någon kan förnekas, kan, såsom man plägar säga, icke falla; och det är derför synnerligen tillfredsställande för mig, att efter att hafva väckt uppmärksamheten på detta vigtiga ämne, afsluta den riksdagsmannaverksamhet, sorn, pä grund af snart upphörande representativa förhållanden, under en lång följd af år varit mig beskärd. Mitt hopp är äfven fast och innerligt, att, då motionären med dess ringa förmåga, men varma Den I Maj.
Det är den i7tde punkten, sorn anmärker den stränghet, hvarmed Konungens rådgifvare ansett den år 1Ö12 medgifna indragningsmakten böra utöfvas; såsom exempel hvarpå Ulsk. nämnt, "att på en enda dag under år 18 353, t. f. Hofcancelleren föreslog förbud af fortsätt utgifning för icke mindre än sex tidningar, utan att t. f. Hofcancelleren ens väckte fråga om laga rättegång emot de tryckfrihetens missbruk, hvilka dock, enligt hans egen framställning, syntes just påkalla åtgärder, som på en gång eftertryckligare och mera öfvertygande, än indragningsmakten, kunnat bidraga att återföra den sans och måtta, roan trodde sig sakna. Den Konungens rådgifvare, som varit närmaste föremålet för denna anmärkn., har, besynnerligt nog, haft den dristigheten att till och med rakna sig denna punkt i Utskts betänk, till godo, pä så sätt, som skulle Utsk. förmenat, alt han icke nog strängt förfarit mot tryckfrihetens missbruk, utan att han bort anställa flera åtal än han gjort. Om man läser betänk., finner man dock, att den värde ledamoten smickrat sig med en alldeles oriktig föreställning; ty Utsk. säger: "utan att t. f. Hofcancelleren ens väckte fråga om "laga rättegång emot de tryckfrihetens missbruk , hvilka "dock, enligt hans egen framställning, syntes just "påkalla åtgärder etc.” Utsk. utgår således från talarens egen förutsättning om de missbruk, som skulle hafva ägt rum med yttranderätten; och Utsk. lägger honom till last, att han icke anlitat lagen utan godtycket, om han ansåg missbruk verkligen vara för handen. Utsk:s mening, så vidt jag kunnat finna, är derföre ingalunda, att yttranderätten vid dessa tillfallen blifvit missbrukad.
Stadens belägenhet, på endast |:dels mils afstånd från Skånska gränsen» vid en sjövik, som lemnar god hamn för 10 å 11 fot djupgående fartyg, erbjuder ett fördelaktigt tillfälle för bandel med den omgifvande sädesrika ortens producter, hufvudsakligen bestående i bränvin, som till betydlig mängd uppköpes och exporteras i synnerhet på Stockholm. Stadens 10 köpmän, af hvilka några äro kända för förmögenhet, äga för närvarande Nio större och mindre fartyg, hvilka utöfver stadens egen handel, sysselsättas med fragter äfven på aflägsnare utländska orter, men förnämligast emellan inrikes östersjöhamnar. Handtverkerierna idkas af En Bokbindare, Tre Garfvare, En Gördelmakare, Tre Guldsmeder, Nio Handskmakare, Tio Hattmakare, Fyra Kopparslagare, Två Krukmakare, Två Murare, Två Målare, En Repslagare, Två Sadelmakare, Fem Skomakare, Fem Skräddare, Tre Smeder, Tre Snickare, Tre Svarfvare, Två Timmermän, Tre Tunnbindare och En Vagnmakare. Deras rörelse är grundad på ortens behof och afsättning vid kringliggande släders marknader. Dessutom finnas Sju Bagare, Två Bryggare, Åtta Fiskare, En Mjölnare, En Gästgifvare, En Källarmästare och Tre Krögare. Bland stadens näringsutvägar ingår äfven jordbruket, helst staden äger betydlig jord, svarande mot 3 J mantal, hvaraf skogen å omkring 3oo tunneland gagnas gemensamt, men de odlade andelarne, fördelade i smärre afstängda skiften eller så kallade lyckor, dels upplåtna till löningsjord och dels liufvudsakligast komna i enskildtas ägo. Stadens Styrelse är sammansatt på ett nog eget sätt. Den består af Kämners-Praeses med tvänne bisittare, som i judiciella mål betraktas såSOftv en Kämners-Rätt, under Carlshams Rådstufvu-Rätt, men deremot uti Econotuiska och administrativa ärender handlar med samma myndighet sorn Magistrat.
Det sednare synes vara tydligt deraf, att betjeningen vid Ståndsoch UtskottsCanzlierne haft ifrån 10 till 2* Riksdaler på man om dagen, det är mera än mången vald Riksdagsman har af sina committenter, mera än många sjelfskrifna kunna bestå sig, och mera än som behöfves, emedan den stora skaran af sökande vitsordat, att man kan få biträde för mycket bättre köp, isynnerhet, som arbetet till en 6tor del består af renskrifning. StåndsCanzlierni kostade under loppet af sista Riksdag 42,750 R*.dr, hvaraf ÉondeStåndets Canzli allena 15,930 R:dr eller omkring Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. 1 Afd, é. 82 Den i Februarii, 5,000 R;dr i månaden för dem samtelige. Ut~ skottsCanzlierne kostade 37,280 R:dr, hvaraf StatsUtskottet 12,750 och OecoHomieUtskottet 7,280 R:dr; det är för det förra Utskottet omkring 50 R;dr Banco om dagen, eller efter det pris, af S skillingar Banco arket, som nu är gällande för renskrifning, valuta för 300 ark. Dyhka kostnader synas i närvarande om* ständigheter, då de skattdragande så högljudt beklaga sig öfver utskyldernas tyngd, kunna och böra förminskas. Riksdagsordningen har gått så långt i omständighet, att dess 24 §. till och med upptager antalet af den betjening, som i Ståndsoch UtskottsCanzlier må användas. Bestämmelserna i detta l2grum böra dock icke kunna anses annorlunda än såsom en gräns, hvarutöfver man ej bör gå, och följagtligen ej såsom en befallning till vederbörande, att antaga så talrik betjening, antingen man behöfver den eller icke. Är denna förutsättning rigtig: så bör det stå hvarje Riksstånd, eler Utskott fritt att antaga en så fåtalig betjening, sorn de kunna inskränka sig till.