Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl har Riks-arkivarien i häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den 9 sistlidne Februari, ansett, att ofvanstående beräkning af Riks-arkivets årliga tillvext med folianter till en längd af 80 alnar icke böra antagas såsom konstant, och att den tid af 42 år, för hvilken Arkivets behof af utrymme skulle, enligt det uppgjorda förslaget, tillfredsställas, påkallade någon nedsättning, äfven om lokalen i Slottets källarhvalf finge bibehållas, hvarom bemälde embetsman yttrat tvifvel; och han har i sitt utlåtande framställt den åsigt, att Kommers-kollegii hus, N:o 11 i Qvarteret Riddarholmen, skulle genom större utrymme och tillfällen till utvidgning, egna sig bättre, än det Geijerska huset, till lokal för Riksarkivet med dess stora samlingar. Men, utom det, att det sålunda föreslagna huset, inköpt och underhållet på bekostnad af fonder under Kommers-kollegii förvaltning, blifvit, enligt föreskriften i Kongl. Bref den 3 Oktober 1811 och den 23 Januari 1830, betraktadt såsom en Manufaktur-diskont-fonden enskildt tillhörig egendom, hvari endast de för Kollegium och Manufaktur-diskont-kontoret icke behöfliga lägenheter upplåtits för andra allmänna verk och ändamål, förekommer, att Kommers-kollegium, hvars verkningskrets och personal nyligen erhållit en tillökning genom öfverflyttande dit af det fordna Bergs-kollegii göromål, följaktligen nu, mera än tillförene, har behof af sina hittills varande ernbetslokaler, oeh att våningen två trappor upp, tills vidare upplåten till boställe åt Chefen för Civil-departementet, sannolikt snart måste tagas i anspråk för beredande af lokaler åt embetsverk, som inom Kronans hus deraf äro i saknad och således nödgas hyra sådana. Huset eger för öfrigt icke i lika grad med Geijerska huset en fördel, som för Riks-arkivet är af synnerlig vigt, nemligen ett fritt läge, utan sammanbyggnad eller eldfarligt grannskap med andra fastigheter.
Orden i 61 §, »under September och Oktober» borå för Stockholms stad, hvarest, debetsedlarne skola utfärdas innan Pröfnings-kommittéen sammanträder, utbytas mot Olden: »Oktober och November». Stadgandet i 64 §, om tid för ändrings sökande i Taxerings-kommittés beslut, är icke lämpligt å Svenska Diplomater och Konsuler i utlandet, hvilka vistas å långt aflägse, orter och derföre icke nog tidigt kunna erhålla kännedom om flem påförd beskattning, för att, om så fordras, hinna inkomma till Pröfnings-kommittéen med, sina besvär öfver Taxerings-kommittéens beslut. För att bereda nämnde personer möjlighet att få en felaktig taxering rättad, stadgades genom Kongl. Brefvet den 14 April 1837, att be - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 120. 24? svar i dylika mål finge anföras hos Öfverståthållare-embetet inom 2:ne månäder efter det debetsedlarne genom Herr Statsministerns för' Utrikes Ärendena försorg kommit vederbörande tillhanda. Men då denna föreskrift lärer få anses genom nu gällande Bevillningsförordning vara uppliäfd, vore det måhända lämpligt att, till undanrödjande af all tvekan i afseende härå, berörda föreskrift upplifvades, hvilket numera så till vida är mindre betänkligt än förr, som, enligt sednaste mantalsskrifnings-förordning af den 20 Juli 1861, förstnämnde personer skola mantalsskrifväs i hufvudstaden och St. Nicolai församling. Med anledning af föreskriften i 80 §, mom. 1, kan med skäl frågas, om alla der uppräknade personer, Krono-ombud, Beredningseller Kommitté-ledamöter eller andra behörige personer äro pligtige att gemensamt eller hvar för sig uppträda såsom åklagare i fråga om tillämpning af bötesansvar för uraktlåtet fullgörande af de i Bevillningsstadgan meddelade föreskrifter? Får den ene lita på den andre, lärer i de flesta fall en sådan anmälan helt och hållet uteblifva.
Redan misstänkt att sjelf i löndom vara en kättare eller ”phosphorist” (liksom så mycket annat ungt folk i den tiden), och derföre gång efter gång med mer eller mindre förtäckta ord varnad, hade han slutligen af husfrun afskedats med en betydningsfullt sarkastisk blick och af förmyndaren med en omarmning under följande tal: ”Min gosse! du lefver i en svärmisk tid; du är ung, och du reser till en ort, der förryckta och förryckande villoandar utsprida de vådligaste irrmeningar. Låt mig räkna på, att du undviker dessa förförares sällskap; men först och sist, gör allt att undvika Atterboms”! – Oskyldig var dock den sistnämnde åtminstone deri, att det gick med denna förmaning, som det plägar gå med oräkneliga andra: den tjenade blott, att ännu mer stegra den förmanades nyfikenhet. Knappt hade ankomlingen i Upsala tillbragt en dag, förrän han uppsökte den villolärare, som företrädesvis var utpekad att undflys. De unga yrhjernor, som då gemensamt roade sig öfver det ena och det andra, skulle tvifvelsutan kommit på ganska allvarsamma betraktelser, om de vetat, att den af dem båda ändock djupt högaktade skaldinnan sedan längre tid hemligen tärdes af lidanden, för hvilka hennes lifstråd snart skulle brista. Medan hon lefde, förhöjdes nöjet af hennes sånger genom den allmänna föreställning, att hon, vid hvars blotta namn allas anleten glädtigt klarnade, sjelf var lycklig. Skaplynnet af hennes sångmö, mestadels leende och skämtsamt, tycktes dymedelst ock fullt motsvaradt af den glada dager, som denna föreställning gjutit öfver hennes lefnadsminne. Men begreppet om hennes enskilda sällhet, i många hänseenden sannt, var det, tyvärr! på långt när ej i alla. Det första, som saknades i dess innehåll, var tillvaron af de ljufvaste föremålen för qvinlig kärlek: barn. Deraf åter föranleddes omsider en särskild sorg, som blef genomgripande och outplånlig. Flera gånger hade hon tagit vård om främmande barns uppfostran, och deraf känt hugnad.
Men i anseende till omöjligheten att vid denna Riksdag medhinna någonting vidare tillgöra, tror jag det vara bäst, att hös Konungen anhålla, det Han, innan nästa Riksdag, täcktes i hela dess vidd granska den föreslagne nya Riddarlius-Ordningen, och antingen sanetionera den utan förändringar, stympningar eller tillsatser, eller ock låta Ståndet behålla den gamla. Herr Rosenblad: Då den siste värde Talaren sagt, att Ridclerskapets ocn Adelns beslut, samt Konungens sanction derå, i afseende på val af Revisorer, suspenderar ali kraft af Riddarhus-Ordningen, så frågar jag om icke således stadgandet derom är till all kraft och verkan upphäfvet, hvadan jag hemställer, om en ny ändring eller återgång till det gamla nu kan äga runu Den 21 December f. mi 249 Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adela behagade gilla Riddarhus-Utskottets Memorial, tillika med det al' Grefve von Schwerin föreslagne tillägg. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff: Jag anhåller hos Herr Grefven och Landt-Marskalken, att proposition först måtte göras å RiddarhusUtskottels förslag, utan någre tillägg. Grefve von Schwerin: Vi torde få medgifva, att det var en försummelse å vår sida, att, i skrifvelsen till Konungen, motiverne till Riddarhus-Ordningens omarbetning icke blifvit uppgifne; hade det skett, så hade ofelbart Konungens uppmärksamhet blifvit derpå låstad, att här icke var fråga om några partiella rättelser, utan att Ridderskapet och Adelli önskade äga en Riddarhus-Ordning, uppgjord efter rigtigt system. Då nu orsakerne till vårt handlingssätt blifva Kongl. Maj:t i underdånighet framställde, böra vi hoppas, att Kongl. Maj:t derå lemna!' Nådigt afseende; och för min del skulle jag Önska, att det förslag till underdånig skrifvelse, som Herr Rosenblad föreslagit, erhölle Ridderskapets och Adelns bifall.
Ton mera än vanligt Engelskt jern, d. v. s. f £ pr Skeppund Tackjernsvigt; att Tack jernet, med 4 fbdrs tull, (så vida Utskottet menar Sk:® Tackjernsvigt, hvilket ej är bestämdt) nu kan skeppas för 12 R:dr B:co, ett pris, som ej är utan exempel inom Sverige. Det förtjenar tilläggas, att Svenska jern till verkningen ingalunda kan uthärda jemnförelse med utlandningens, hvadan rätta tidpunkten icke eller synes vara inne, att sätta utländningen i tillfälle att förädla Svenska råämnet. Yid remissen af Herr von Ilartmansdorffs ofvan åberopade Motion, anförde jag exempel af det skydd, som Engelska TullLagarne gåfvo under nya Engelska jernberedningens uppkomst och utveckling; som de Franska och NordAmerikanska ännu gifva åt jernberedningens utveckling inom dessa länder. De mest industrieusa och capitalrikaste folkslag hafva behöft en skyddstull af omkring n5 procent under utvecklingen af deras jernhandtering; skulle ej Skånska åkerbruket behöfva samma hjelp? Jag ber om återremiss. Herr Marks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm, hade inlemnat följande, som upplästes; 28 H. 26 4oa Ben 19 Junii e. m. Då de Motioner, sorn under denna Riks» dag blifvit väckte rörande Inoch Utförselssystemetj blifvit remitterade både till Ekonomi* och BevillningsUiskotlen, bade jag föreställt mig, att, till åtlydnad af Ståndens remisser, frågan om Införselsoch Ulförselssystemet bordt bli föremål för en gemensam handläggning eller beredning af begge Utskotten, eller åtminstone att Utskottens Betänkanden i ämnet, om ock serskilt afgifne, bär bordt på en och samma gång förekomma till öfverläggning, alldenstund de röra en och samma sak, en och samma fråga. Jag finner emedlertid, att jag misstagit mig i denna föreställning; och om orsaken till en så besynnerlig behandling
Förhållandet i anseende till en vid föregående Riksdag väckt Grundlags förändring, eller en Konungens Proposition är helt annorlunda, emdan Ständerne hafva en ovillkorlig rättighet att deröfver infordra Utskottets yttrande och i sådana fall är 38 § :n lämpelig. Men vid frågan om de af enskild man första gången väckta motioner kan jag i händelse af delade meningar innom Utskottet icke anse något annat stadgande lämpligt än det som innefattas i de nämnde 36 och 75 §§ af Riksdags Ordningen. Den mening som yrkar Grundlagens bestånd måste i sådant fall icke förlora sin kraft, emot den som yrkar dess förändring, emedan Lagens helgd och varagtighet är af större allmänt interesse än måhända obetydliga, åtminstone ej nog utredda olägenheter. Med Herr Grefven och Ordföranden förenade sig Herrar Borgmästarne Nenzén Norström och Egge samt Ledamöterne af Hedervärda Bonde Ståndet. Herr Kammarherren Silverstolpe yttrade sig det han för sin del icke kunde medgifva det yrkande, att sakens genom denna andra votering vundna skick borde underställas Riksens Ständers 348 Den 4 Augusti 1812 Plenorum ompröfning.1 Han nekade ej helgden af det stadgande i Riksd: Ordningens 38 :de § att om vid anställd votering inom Utskott »två Stånd stadna emot två, skola de särskilte meningarne, såsom alternativer, i förslaget intagas». Han ansåge detsamma allenast ej lämpligt till närvarande händelse, eller ens till Constitutions-Utskottets befattning, under det skick hvaruti frågan om af enskilt man vackt förändring i 37 :de § Reg: formen sig hittils befinner; det ville säga, att han ansåge det lämpligt blott till alla de fall där Riksens Ständer redan äro iklädde afgöranderätten, vare sig vid en närvarande eller en kommande Riksdag. Sådan holle han före, att hufvud-principen vore. Exemplet af anmälningen till Riksens Ständers plena af Constitutions-TJtskottets alternativer innefattande förslagen om ett rättegångssätt, i Tryckfrihets-mål, medelst Jury, och ett annat efter den förut antagna ordningen, funne han således vid detta tillfälle icke quadrera.
Den privilegierade Jorden pålägges en lika grundlkatt med ali annan jord, o;do All Kronojord, äfvenfom Kronofkatte ''af hvilka den förftnämnde lkall löfås till Ikatte) Ikall gifva årligen en tunna fäd, utom den ordinarie ränta denfamma åligger att utgöra. Denna fäd lkall på offentelig auction förfäljas, likväl ej under det faftftälda markt gångsprifet, hvilket Kronan vore förbunden att för famma läd betala. De fålunda influtne medel fkola användas till amorterande af den utländfka lkul, den, famt defsutom bokföras i Riksgälds-Contoiret för den nu privilegierade jordens räkning, uppå hvilken räkning de fedennera få» forn befcändiga annuiteter fkola tjena till er fättning för den åtagna grundvatten j men till allt detta hör: 4:to Att en refning af all jord i Riket Ikall genaft begynnas, oph hela Landet indelas i 12 diftrikter af lika florlek. Om denna refning uti det ena Länet efter det andra förrättas, bör den kunna vara verkftälld inom en tid af 20 år. Bedrifves den med riktig * fart, torde ej mer än 10 år dertill åtgå. j 5:to Då förft, när ett Diftrikt genom refning hunnit blifva afdelt, lkall den privile-' gierade jorden inom detfamma börja betala grundränta. Denna Ikall till lika belopp med räntan af Kronofkatte erläggas, med undantag likväl af den tunna fäd forn af Kronofkatte årligen bör till Comper.fationen utgå. RiksgäldsContoiret fkall då afgifva en uträkning på iden annuitets - fordran forn hvar och en inom det upprefvade Diftriktet äger hos Kronan i följe af lin utbetalta Ikatt, men å hvilken fordran Staten ej utbetalar några Intereflen förrän ref* ningen hunnit blifva allmän öfver hela Riket.
Om man ville ingå i några vidare detaljer, skulle svårligen någon enstämmighet kunna åstadkommas emellan de 4 Stånden, — ja! kanske icke ens emellan de 3 Stånden, sorn hittills varit öfverens, ty man kan aldrig beiäkna, huru majoriteten skall utfälla. Jag tror derföre, alt del ej skulle lända till nytta för saken, om man ville gå in i detaljer; och hvad principen beträffar, tror jag, att den är tillräckligen uttalad, ehuru jag måste bekänna, att jag numera har svårt alt vidhålla denna tro, sedan en af Konungens rådgifvare yttrat, att den icke är det. Jag har icke någon anledning att betvifla, alt elt bestämdare utlät, skulle behöfvas, och om derföre Ståndet vill besluta en återreiniss, skall jag visserligen söka göra yttrandet så bestämdt sorn möjligt. Jag ber dock af skyldig grannlagenhet i afseende A den förändring, som målet kunde undergå, om det ytterligare i detalj behandlades, att Ståndet ville tänka på, om icke detta betänk, tillräckligt uttrycker hvad behofvet påkallar. För min del tror jag det och begär derföre bifall till detsamma. Frih Leijonhufvud: Såsom ursägt derför att Utsk. summariskt behandlat denna fråga, får jag lemna den upplysning, att de arne motionärer, hvilka afgifvit de mest skarpa framställningar i frågan om näringsfriheten och yrkat densamma obegränsad, voro ledamöter uti Ekon.Utsk. och funno sig tillfredsställde af förslaget. Den ene af inotio-t Den 17 Juni f. ra. närerna var äfven ledamot i afdelningen, som utarbetade delta betänkande. Ledaniöterne af BorgareSt. funno förslaget vara ett försoningsförslag, som, efter livad de och afven pluraliteten inom Ulsk. trodde, åsyftade alt afleda schismer och missförhållanden. Jag tror således, att Uuk. i sjelfva motionerna haft en anledn. att icke ingå i detaljer.
Om man endast upskattar vår handel och sjöfart efter fartygens antal och lästetal, så är det onekligt, att Sverige på de sednare åren gjort stora framsteg i afseende å handel och sjöfart. Men man kan icke mäta denna handel och sjöfart endast och allenast 220 Den 8 Juli e. tn. efter lästetalet, utan man måste tillika taga i betraktande Sveriges verkliga liandels-transaktioner, och då finna vi det egna förhållandet inträffa, att ehuru vi endast af varan socker importera för ett tullvärde af 9 mill. Rdr, så upgår dock hela värdet af Sveriges import från Asien, Afrika och Amerika till icke mera än 8 mill. Itdr. Detta bevisar tydligen, att vi inom dessa verldsdelar icke hafva de handelsrelationer som vi borde hafva, att våra fartyg befraktas af utländska köpmän, att de införa varorna från produktionsorterna till England eller Hamburg och att vi sedermera få köpa varorna i andra hand för betydligt höjda priser. Orsaken hvarföre vi icke hafva direkta handelsförbindelser med andra verldsdelar är naturligtvis den, att vi icke hafva några Orlogs-fartyg stationerade i dessa aflägsna farvatten till vår handels beskydd, att vi icke utsändt fartyg till de ociviliserade folk, som bebo dessa länder, för att taga kännedom om deras behof och begär och sedermera utbyta våra alster emot deras. Detta är en alldeles motsatt merkantil och politisk bana emot den, sorn England med så mycken framgång beträdt och som obestridligt lyftat England till det välstånd, hvaraf det njuter, till den makt, det innehar och utöfvar. England har utsändt sina skepp till alla jordens delar, tagit kännedom om de olika folkens önskningar, begär och behof, anlagt fabriker för desammas tillfredsställande, och utfört fabrikernas alster till dessa aflägsna afsättningsorter. Dessa storartade fabriksanläggningar, för hvilkas drifvande en stor mängd menniskors arbetskraft tages i anspråk, hafva i sin ordning framkallat ett högt updrifvet åkerbruk, som för sina produkter fått stora och isynnerhet närbelägna konsumtionsorter.
För underhållet af vägen emellan Stockholm och Drottningholm, utgörande något mera än |:dels mil, äro anslagne 670 Rdr Bko och dermed har vägen hittills kunnat underhållas, ehuru den är ganska bred. Häraf ville jag draga den slutsats, att då underhållet af en allmän väg är öfverlemnadt åt en offentlig myndighet och således ej är föremål för spekulationen, såsom händelsen är då vägunderhållet öfverlåtes åt en entreprenör, kan underhållet bestridas för vida bättre pris; men visst är, att underhållet blifver minst kostsamt då det bestrides af jordägarne sjelfva, do der kunna bättra vägarne eller förbereda deras underhåll å de tider då andra göromål dertill lemna rådrum. Af hvad jag nu haft äran anföra, torde R. o Ad. finna att jag icke anser någon anledn. till punktens återremitterande förefinnas, hvarföre jag förnyar min anhållan om afslag derå. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Enl. min åsigt hafva do sammansatta Utsk:n alltför lindrigt afTärdat en fråga, som onekligen är af den största vigt. Ty det torde vara klart för en hvar att det icke är möjligt att fortfarande bibehålla samma föreskrifter om allmänna vägars underhåll, som under en tid af flera hundrade år varit gällande, utan alt desamma måste på ett eller annat sätt modifieras och rättas efter nuv:de, mycket förändrade förhållanden. Man har vid frågans behandling icke tagit i betraktande att lagen föreskrifver, icke allenast att vägarnes underhåll åligger hemmanen i allmänhet, utan äfven att detta underhåll skall bestridas häradsvis och efter hemmantalet. Af detta stadgande kan verkligen upkomma en ganska stor orättvisa för åtskilliga hemman, enär de derigenom kunna blifva betungade med en vida svårare vägunderhållningsskyldighet än de tillförene varit nödsakade att vidkännas.
Ständer underdånig anhållan derom må hos Kongl. Majit göras Detta värder dock Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamt underställd© Stockholm den 1 Juni i 8 i 5» På Riksens Högloft. Ständers Dagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts V signar Ida Högloft. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar H. F Strömfelt. A. Li(ii.)tingshauseni På På Högvördiga Prest*» Slandets Ledamöters Vägnar Joli. Olof Jpallin. J. R. Fellenius, Den 2 4 Juni. i S 0 >L På Vällofliga "BorgarePå Hedervärda Bonde - Ståndets .Ledamöters vägnar E. G. Holm. And„ Fredin, Ståndets Ledamöters Vägnar Petter Jernström. Nils Mittisson. A. J. Wahlstjerna - Uppläst hos samtliga Riks-Ståliden den 2a Juni, Vördsåmt Memorial! Af Höglof], Bidderskapet och Adeln är till Lag. Utskottet remitteradt ett af Herr lagmannen Grefve JoIL Herm. Gyllenborg ingifvet Memorial, innehållande förslag, att den i 5:te Cap. 4 §. Byggninga-Balken föreskrifna tid, då om Sädesgärde och Äng täppt vara bör, måtte förändras och allmänt till den 1 Juni bestämmas, äfvensom att ansvar måtte utstakas för deu sorn vintertiden å andras ägorutsläpper Kreatur. Dessa af oeconomtsk beskaffenhet ,varande ämnen har Lag-Utskottet ansett nödigt, atti förening med Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet till pröfning företaga, i följe hvaraf de ock uti dessa Utskott förekommit. H vad 4:de P, Nio 151, 154. a a o-a Den 2 a Juni.' Hvad således angar den förstnämnde af bs
St:rs särskilda medgifvande, till högre belopp, än som motsvarar hälften af hans lön, med afräkning likväl af det pensionsbelopp, som från allmän pensionsinrättning kan honom tillfalla; c) att han, för det fall att han möjligen framdeles kan blifva i stånd att i tjenst åter inträda, må, vid dervid skeende ansökning, tillgodonjuta den tur och befordringsrätt, som han före afskedet innehaft, men med skyldighet vid återingående i tjenst, hvarmed Den 29 November f. m. 493 lön åtföljer, att frånträda pension, som honom i följd afl afskedet tillerkänts; Hvad sålunda blifvit stadgadt skall icke ega tillämpning å embetsoch tjensteman, hvars lön icke är uptagen å Eikets Stat, eller hvars löneinkomster blott till någon ringa del från samma Stat utgå, såvida ej i sednare fallet den pension, hvartill han är berättigad, kan pröfvas vara för honom tillräcklig; kommande, i afseende på tullverkets personal, att lända till efterrättelse hvad för densamma särskildt är stadgadt.» Detta Nåd. Förslag blef dock ieke af E. St:r antaget, bland andre, af de skäl: »att det är ett kändt förhållande att, oaktadt »vissa tjenstemäns ställning uti ekonomiskt hänseende i sednare tider »blifvit, i följd af lönetillökningar, i någon mån förbättrad, likväl »samtidigt dermed antalet förminskats af dem, som söka inträde på »tjenstemannabanan, äfvensom det med någorlunda säkerhet kan an»tagas, att redan nu öfverflöd ej förefinnes på personer, hvilka, eg»nande sig åt Statens tjenst, dervid ådagalägga en mera utmärkt »embetsmannaskicklighet; och befara E.
Förbryter man sig, såsom i 16 § sägs, mot någon af de persotter, sorn i 37 § äro nämnda; varde, der ing ett skada sker, ändock straffad med fängelse från och med två till och med sex månader. Om våld å annan i eller för honom anförtrodt offentligt värf; så och om våld, hvarigenom fridsbrott sker. § 40. Gör någon våld eller annan misshandel å embetsman, i embetsärende, eller för att honom till någon embetsåtgärd tvinga eller derifrån hindra, eller att å honom för sådan åtgärd hämnas; dötnes till straffarbete från och med två till och med sex år. Med embetsman förstås här den, som med Konungens fullmakt ä emletet försedd är, eller embete af lika värdighet innehafver, eller i sådan embetsmans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå att han ej blifvit af Konungen förordnad. § 41. Hvad i 40 § om sådant brott, som der sägs, stadgadt är, gälle ock för det fall, då Ledamot i Taxeringseller Pr öfning s-kommitté eller i Styrelse öfver allmänt Verk eller allmän Inrättning, eller den, som i Nämnd eller Jury sitter, varder i eller för utöfningen af sådan befattning Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. 41 befattning våldförd; dock må, der omständigheterna i dessa fall är o synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet kunna till sex mannder nedsättas. § 42. Förbryter sig någon, såsom i 40 § sägs, emot tjensteman eller amian, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i samma § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år, eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 43. Gör man våldsgerning å den, som bivistar Gudstjenst; dömes till straffarbete frän och med sex månader till och med två år.