Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä jag nu hort Friherre Cederströms mening vara, atf förvandla Biksgälds-sedlarne till papper att discontera, stadgas hos mig ännu mera öfvertygelsen om förderfliglieten af ett sådant beslut, och jag förväntar, ej mindre af Bidderskapets och Adelns rättskänsla emot inneliafvarne af dessa Biksgäldssedlar, sorn på god tro mottagit dem, än af dess omsorg för naringarnes förkofran , att den nya planen icke måtte bifallas ; hvarigenom , om den antogs, 1823 års Biksdag, i stället för att gifva lättnad och hjelp emot förra indragningar, skulle sjelf blifya en verklig Indragnings-Biksdag. Friherre Wrangel, Henning l Då det tyckes, att Biksens Ständer pu, mera än förr, ä^ ro ense uti den princip, att skilja Bankens skuld från Blkets, kan jag ej underlåta att förena mig med Friherre Cederström, desto hellre, som äfven Närings-idkaren måste vara mån om, att få en riktig Finance-plan uppgjord. Jag är sjelf Näringsidkare, och får försäkra att det hos mig icke väckt något ögonblicks oro, att jag förmodat Biksens Ständer skolat följa en rättvis grund för sina beslut. Om Biksgälds-sedlarne i och för sig sjelfve äro utaf noll och intet värde, kan sådant hjelpas derigenom, att en viss ränta stadgas för deras inlösen. För öfrigt liar Friherre Cederström anfort så många skäl , att jag ej kan tillägga flera, utan instämmer blott med honom lill alla delar. Den 19 Julli f. nC 909 Herr Grefven och LandtMarskdlken frågade^ om liidderskapet och Adeln ansåg Statsoch BancoUtskottens Utlåtande bora, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återre-i mitteras. Hopades starka Ja jemte några Nej: I anledning hvaraf Heer Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckte sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
minstone åter bli en anstalt för de bildades nöje. Under väntan på denna teater få vi väl skrifva skall. på lager och förbereda den repertoar som komma Jag har gjort ett försök! Har det miss_______ lyckats, så är tid, nog att göra om försöket! FRÖKEN JULIE. _______ PERSONER. FRÖKEN. JULIE, 25 år. JEAN, betjent, 30 år. KRISTIN, kokerska, 35 år. Handlingen i grefvens kök, midsommarnatten. _______ SCENERI. Ett stort kök, hvars tak och sidoväggar döljas af drape rier och suffiter. Fondväggen drar sig snedt inåt och uppåt scenen från venster; på densamma till venster två hyllor med koppar-, malm-, jernoch tennkärl; hyllorna äro garnerade med gauffereradt papper; något till höger tre fjerdedelar af den stora hvälfda utgången med två glasdörrar, genom hvilka stickande pyramidpopplar. ett stycke af kappan. synes en fontän med en amorin, syrenbuskar i blom och uppTill venster på scenen hörnet af en stor kakelspis med Till höger framskjuter ena ändan af tjenstefolkets matSpisen är klädd med björklöfsruskor; golfvet strödt med På bordsändan en stor japansk kryddburk med blomEtt isskåp, ett diskbord, ett tvättställ. bord af hvit furu med några stolar. enris. mande syrener. talrör mynnande på venstra sidan om densamma. _______ En stor gammaldags ringklocka ofvanför dörren och ett Fröken Julie är klädd i ljus bomullsklädning och har ett köksförkläde KRISTIN står vid spisen och steker i en stekpanna; hon framför sig; JEAN kommer in, klädd i livré, bärande ett par stora ridstöflar med sporrar, som han ställer ifrån sig på en synlig plats på golfvet. JEAN. galen! I qväll är fröken Julie galen igen; komplett Så, är han här nu? KRISTIN. JEAN. tillbaka förbi logen, gick jag in och dansade, och så får jag se fröken anföra dansen med skogvaktarn.
Jag tror, att, om en sjöbevakning organiseras så, som den bör och kan organiseras, den både är nödvändig och kan blifva af största nytta. Den skall nemi. icke organiseras, såsom hittills, med stora fartyg, utan bestå af mindre, snällseglände, heleller halfdäckade båtar med 4 a 5 mans besättning, underbefäl af en officer eller underofficer. Om dessa stationeras längst kusterna i samband med hvarandra, tror jag, alt de kunna uppfylla ändamålet, och då är det äfven klart, att det skäl, som man anfört mot sjökustbevakningen, nemi. den dryga kostnaden derför, skall försvinna, enär kostnaden folio båtar, sådana jag ansett dem böra vara, icke uppgår till hvad en enda af de däckade kanonsluparna kostar; och af 10 sådana smärre båtar kan man vänta sig mera nytta, än af ett stort fartyg, som icke kan röra sig, när vinden icke är gynnande, och icke heller så, som de smärre båtarna, kan segla fram i den trånga skärgården. På dessa skäl yrkar jag, lika med Frih. Rantzou, bifall till hvad Utsk. i dess förra betänk, tillstyrkt; och kunde man, såsom ett ytterligare skäl mot Utsk:s tillstyrkande i sednare betänk., anföra den omening, detsamma innehåller, ty jag förstår icke hvad Utsk. menat med de 4 ord, som förekomma i slutmeningen, hvilken lyder sålunda: "får Utsk. vördsamt tillstyrka R.. St. att i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes, efter sig företeende behof och tillgångar, i nåder låta sätta i sammanhang patrullerande controller, ej mindre till sjös än till lands, hvilka ej allenast kunna upptäcka de lagbrott, som försökas, utan än mer afskräcka från de tillämnade.” Dessa ord: sätta i sammanhang patrullerande controller, torde en hvar finna icke kunna inlagas i en skrifvelse till K. M.; likasom det torde vara för mycket begärdt, att K. M. skulle utfinna controller, som genom sin blotta afskräcka nde natur förekomme brott emot tullagarna. Hr Stuart:
Om jag antager, alt spanmålen, efter den kan stiga till i5 å 16 r:dr, äfven steg en half r:dr derutöfver, så verkade detta en obetydlighet i jemförelse med, pin priset nedföll till 839 ridr. Jag vill äfven fästa Ståndets och Utskis uppmärksamhet derpå, att om, som man föreslagit, allin, räntorna skulle betalas contant, vore sådant vådligt, om spanmålen folie i alltför lågt pris. Detta, i förening med den allmännare uttalade åsigten om en fri brännvinsbränning, kunde verka derhän, att man, vid låga spanmålspris, uteslutande sysselsatte sig med tillverkningen af denna vara, oell bestämmer mig till den öfvertygelse, att det är nödvändigt utsätta spanmålstullen något högre än den Ulsk. nu föreslagit eller 1 r:dr 16 sk., hvilket jag vill se bestämdt till 1 rtdr 3s sk.— Hvad kornet beträffar, så skulle jag anse, att det som både inrikes och utrikes står i samina förhållande till rågen, ålades en tull af 1 r:dr 16 sk. Man invänder deremot, att Konungen har i sin skrifvelse af den 4 Febr. antydt sin nåd. vilja vara, att icke någon högre lull än 1 r:dr 16 sk. skulle af honom medgifvas; men sedan den tiden har Konungen ombytt rådgifvare, oell derföre hafva vi anledn. till den förmodan, att ett olika omdöme derifrån kan uppkomma. Beträffande principen af Utsk:s förslag i det hela, får jag förklara, att jag tillhör , dem, som önska frihet, så väl i det ena som andra hänseendet, men tror, alt om denna frihet utsträckes äfven till tackjernet, vore sådant vådligt. — Jag har inom Ekon.Utsk., der frågan varit å bane, så mycket hört detta ämne ventileras, att jag deraf fattat min öfvertygelse, att det torde vara af nöden alt söka åstadkomma andia utvägar, som tillfredsställa tackjernstillverkarnes fordringar, än den, att lemna en fri utförsel deraf.
Han såg ut som en zigenarpojke. och afundsamma medtjänare slungade också någongång ordet » tattarpojke » efter honom, hvilket väl jagade en hastig rodnad öfver den bruna hyn, men för öfrigt möttes med tystnad och bars med likgiltighet. (Forts.) Om ej hänförelse finnes, slumra vår själs bästa krafter. Hon är ett sköre inom oss, som längtar att tändas. J. G. Herder. H. ^.huru Svenska akademiens den 20 sistl. dee. firade högtidsdag icke som den nästföre(3pp gående tillförde den svenska kvinnan nå- gon ny lager och sålunda ej ger oss särskild anledning att upptaga ofvanstående ämne, ha vi trott, att en återblick — • för öfrigt så kortfattad, som det rika ämnet medgifver — öfver den ställning, nämnda akademi under sin mer än hundraåriga tillvaro intagit till det kvinliga arbetet i vitterhetens tjänst, skulle för våra läsarinnor vara af intresse. Det skall på samma gång visa, hvilka ialägg kvinnan i vårt land gjort uti det arbete, som faller under vår vittra areopags domvärjo. Af de belöningar Svenska akademien har att utdela bland dem, som deltagit i hennes vittra täflingar, är den högsta akademiens stora pris. Den belönade, hvilkens namn tillkännagifves vid akademiens högtidsdag inför den lysande och talrika samlingen af åhörare, bland hvilka sällan saknas medlemmar af vårt konungahus, erhåller en guldmedalj af 50 karoliners vikt, å ena sidan prydd med akademiens valspråk » Snille och smak » inom en lagerkrans, å den andra — om priset vinnes för skaldekonst — med bilden af Apollo med zittran och — om det afser vältalighet — med Merkurius, till hvars flerfaldiga funktioner äfven lär hafva hört den af vältalighetens beskyddare. Det prisbelönta stycket uppläses vid högtidsdagen och tryckes i akademiens handlingar för året. Därnäst kommer — vi förbigå här den belöniDgsgrad, som kallas » heders-accessit », hvilken utdelas endast under vissa undantagsförhållanden och aldrig tillfallit någon kvinlig täflande — det mindre priset.
På meranämnde serskilda Räkning får icke någon invisning af Riksgälds-Contorel, före Rikets Ständers nästa sammankomst utfärdas, såvida icke föi berörde creditiv-summa skulle dessförinnan, i öfverensstämmelse med Regerings-formens föreskrift, varda af Kongl. Majit lyftad. Skulle den, till följd af hvad nu blifvit föreskrilvet, afsatta fond icke komma ali motsvara creditivels af Rikets Ständer fastställda belopp, bör, i händelse af detsammas lyftning, hvad som härutöfver för hela creditiv-sumnians utbetalning erfordras, utgå af de till Riksgälds-Contoret influtna odisponerade öfverskott på Sta Is-verkets inkomster för innevarande och nästkommande år eller af andra i nämnde Conior befintliga samt för sådant ändamål disponibla medel. Skulle ej eller dessa tillgångar vara för bestri dandet af ifrågavarande utbetalning tillräckliga, skall återstoden anskaffas, genom upplåning emot Riksgälds-Conlorets obligationer, ställda att, efter minst ett och högst 3 års förfallotid, inlösas med de medel, som af Rikets näst sammanträdande Ständer varda härtill anvisade. § 3. Den creditiv-summa, som jemväl, enligt ofvanåberopade § i Regeringsformen, bör å Riksgälds-Contoret anvisas, för all, på sätt samma § innehåller, under tiden emellan innevarande och nästkommande Riksdag, vara tillgänglig, då Kongl. Majit till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Slats-Rådels tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer nu bestämt till ett belopp af 5oo,ooo R:dr. §.4-
Således må förskottsvis till Stats-Verket utbetalas emellan den; Förste (1) Mars 1816 och den Förste(i)Mars 1817 hvad Stats-Verket för år 1816 tillkommer; hvaremot någre Förskott till Statsverket, sträckte utöfver det löpande året icke få beviljas, utan äro stränligen förbudne, så att före den Förste (its Mars 1817 något ic får förskjutasmppå 18 års anslag o. s, v. FTvärje år 1 April ms nåd bör ordentlig In qvid imellan Stats-Ve: ket och Riksgälds-Co! toiret upprättas för di garSex(6) r:st. tillStatsRehofvens fyllande. o J A desse Sutnmor må Förskott meddelas, så vidt Riksgälds - Contoirets Penninge-tillgångar det medgifva; dock endast för det löpande året, hvilket räknas från den Förste Mars det ena året och till den Förste Mars det nästpåföljande.
De båda unga resenärerne hade kommit öfverens att sålunda färdas tillsammans, samt att hvar gång de betade hästarne, äfven ombyta dem för kärran, så att desse hvarannan gång finge draga och springa lösa. Som Abraham, när han var framme på herregården med «det vilda», äfven haft ett litet hemligt uppdrag till Bengt att möta Gunnar vid «vägskälet31 i dagbräckninga», men som Abraham ej heller kunnat tiga för bränn-Olle med allt det märkvärdiga, som tilldragit och skulle tilldraga sig, så begaf det sig att icke allenast Bengt, utan äfven Olle gick och patrullerade vid vägskilnaden, när Gunnar och Erik raskt kommo åkande. Gunnar blef genast ond vid denna syn. – Hva’ f .. skulle du ta’ med dig det vraket för? – sade han sakta till Bengt, när de höllo stilla, och medan Olle förgäfves försökte att skrämma hästarne och ruska sönder kärran. – Ja, det va’ den sqvallerbyttan Abra’ms fel – genmälte Bengt. – Ja, så ska’ han det få surt betala – sade Gunnar och bet ihop tänderne, samt gaf sedan Bengt några små uppdrag till den der samma «Anders», hvars gårdsbruk han äfven öfvertagit, och bad Bengt dessutom göra sig ett par andra småtjenster, hvartill denne var hjertans beredvillig. Under allt detta skrek Olle med full hals: – Så-å! Du ska’ sta’, hör jag, och hämta ena ongtös! De’ ä’ bra! Ja, det tycker jag om dig för! Nu ska’ du få mig båd’ tidt och ofta te’ främmate i Vika, för jag tyckte rasande bra om henne, Ellika, eller hur ho’ hette, och en köss fick jag åf ’na när vi skiljdes i julas, och – Det var en förbannad lögn, likasom allt hvad du någonsin säger – afbröt honom Gunnar. – Hon gaf dig intet mer någon kyss än åt sugga’, som går der nere på dikeskanten. Farväl nu, du Bengt! Tack och heder för hvad du lofte mig att uträtta. Låt bli kärran, Olle! eller drar jag dig med pisken tvärs öfver trynet. Hå! Bläsa!
Der står i 49 §:n: ”uppstår frå”ga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott ”för den plenidngen läggas pa bordet; men i nästa plenum ”skall beslut ovägerligen fattas.” Då således den af Hr Bråken - Den ii Mars o. m. 89 kenhjelm framställda fråga, om eller hvart remitteras shall, han hvila till nästa plenum; så måste deraf följa, att äfven hufvudsaken kan hvila, och jag förenar mig med Gr. Frölich i hans anhållan derom. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan nu fråga uppstått om hvart motionen borde remitteras, och skiljaktiga meningar derom yppats, samt denna fråga blifvit af tvänne ledamöter hegard på bordet; koinrne den att der hvila till nästa föredragning. II. Ex. Hr Gr. L öwenhjelm, Gustaf: Ett enskildt samtal hindrade mig att uppstiga för att understödja Hr von Troils motion, angrde anställande af en embetsmanna-corps för communicationer inom landet till lands och vatten. En sådan civi) ingenieur-corps stiftar i Frankrike oberäknelig nytta, upprättas nu i flera länder och skulle storligen gagna lins oss, der otroliga capitnler och arbetsstyrka årligen bortkastas i brist af vettenskaplig ledning vid de allmänna constructioner, som i landsorterna företagas. Detta anförande skulle till StatsUtsk. åtfölja Ilr von Troils till samma Utsk. nyss remitterade motion, om inrättande af ett särskildt embetsverk i och för alla land-och val te ncommunica tioner. Vid förnyad föredragning, remitterades till StatsUtsk. Hr Reutersvärds, Pehr Adam, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de pension för Secreteraren i Musikaliska Academien P. Frigel. Ånyo föredrogs
Nådigt välbehag ansett den anstalt, hvilken invånarne i Malmöhus Län , der berörde brist redan stigit till sin höjd, i detta afseende vidtagit , funnit det vara af vigt, att skydda ett så gagneligt företag ifrån tillgrepp och förstörelse, genom bestämmande af ett emot ändamålet svarande straff; Kongl. Majit förklarat sig vilja, med afseende å hvad sålunda blifvit anmält, derå fästa Riksens Ständers uppmärksamhet och genom öfverlemnande af Landshöfdingen underdåniga hemställan samt de särskildta yttranden, som Stats-Rådets Ledamöter och Högsta Domstolen afgifvit, bereda Riksens Ständer tillfälle att föreslå den författning, som i detta hänseende kan anses nödig , hvarefter Kongl. Majit vill sitt beslut i saken fatta. Högloft. Ridd. och Adeln hat; ock derjemte till Utskottet remitterat det särskildta yttrande Herr Landshöfdingen af Klinteberg i ämnet afgif - Den 7 Juli. afgifvit, hvilket allt, tillika med hvad de Handlingar, dem Kongl. Majit i Nåder låtit vid högstberörde Nådiga skrifvelse foga, innehålla, Utskottet tagit i noga öfvervägande. Efter hvad af Konungens Eefallningshafvandes i Malmöhus Eän underdåniga anmälan och de dertill hörande Handlingar är att hämta, finnes den förstöring, hvarföre de i Skåne verkställda Skogs-planteringar skola vara utsatta, härröra i synnerhet från okynnet, att för tillfredsställandet af hämd, ilska eller afvundsjuka, till intet göra andras gagnande företag, då den nytta, som är att vänta från tillgreppet af några obetydliga trädplantor visserligen icke öfvervägec det äfventyr, hvarföre tillgriparen, jemväl efter de redan gällande strafflagar och vites påbud, sig blottställer.
Klockan fyra körde en läng rad af glänsande vagnar ned till Stjärneholms järnvägsstation, öfver hvars tak, dagen till ära, den artige inspektören låtit hissa en fladdrande flagga. En h o p folk från grannskapet hade samlats på perrongen, nyfikna att bevittna de grefliga gästernas ankomst; mest var det kvinnor och barn. När Sonja, som i en lätt liten jaktvagn själf kört för sin far, vid dennes arm steg ut på perrongen, blef där en allmän uppståndelse. Alla ville se den kära, vackra fröken, och hvar hon gick fram, hördes halfhöga hviskningar och lofprisande ord. Grefven log, stolt och smickrad å Sonjas vägnar, men hon själf syntes ovanligt allvarsam och gick, utan att se sig åt höger eller venster, tyst fram och åter vid hans arm, upptagen af sina egna tankar. Till sist kunde grefven icke undgå att förvånas åt hennes fåordighet o c h frågade i ömt bekymrad ton: » Hvad är det åt min älskling? Du förefaller så underligt tyst o c h allvarsam — au, min alltid muntra lilla fågel — och till på denna dag! » » Jag!? Ahnej, kära pappa, jag endast tänkte på, på ja, just ingenting särskildt —, o m jag skall bekänna », svarade Sonja och tvang sig till att le. Sanningen var den, att den gamla fru Bergs spådomskonster ännu lågo henne i taukarne: » En kvinna, en ond kvinna », men iwilkent — hon grubblade o c h grubblade. » Och min öfverraskning, som i morse ej lemnade din nyfikenhet någon ro — den har du visst alldeles glömt? » » Du är då ingen människokännare, kära lilla pappa! Förslår du då inte, att det är just den, som gör mig tankfull », hakade hon sig fast vid hans ord och slog honom lätt med sitt röda parasoll öfver armen! Och grefven trodde henne. Ty se — han var ingen människokännare. Nen i detsamma hördes lokomotivets gälla hvissling uppe från kurvan påkalla uppmärksamhet, och det dofva bullret, som strömmade fram efter skenonia, växte till brusande dån.
Emedan förhållandet här ej kunde blifva detsamma sorn vid nådårs tilldelande åt IJråstEnkor och Barn, hvilka sjelfve aflöna den Prästman som under nådåren uppfyller den afliflnes ställe, så flck den, till efterträdare utnämnde Tjenstemannen, som ett bestämdt vilkor åtnöja sig med, att under denna tid vara lönlös, hvilket vid närmare eftersinnande, så mycket mindre torde anses o - 220 Den 5 Mar lii. billigt, sorn det år en af allmän erfarenhet känd sak, att de fleste Embetsmån, hvilka under lifstiden skilja sig ifrån sina sysslor, alltid betinga sig särskilta förmåner af sin efterträdare, meråndels tili vida högre belopp, ån hvartill t å 2 års löneinkomster uppgå, då deremot arfvingarne efter en i tjensten afliden slägtinge, sällan eller aldrig kunna påräkna detsamma; och hvad vare då rättvisare, ån att på detta sått jämna ett eljest så olika förhållande, särdeles når ett så godt ändamål vinnes, att fattiga En. kor och Barn blifva tillräckligt skyddade från att lida nöd på det oumbårligaste en menniska behöfver, nemligen kläder och föda. För att till någon mån kunna underhjelpa jordbrukaren i de betryckta omständigheter han för närvarande sig befinner, genom det indragningssystem af penningar, sora i sednare tider blifvit följt, hvars skadliga verkningar för de fleste medborgare, mer ån tillräckligt visat sig, samt nu minskat priserna på jordens produkter, under sista missväxt, till halfva värdet emot hvad för några år sedan under god växt betaltes, utan att räntans belopp, eller befalningsvilkoren för de skulder sorn da iråkades, på något sått blifvit lämpade efter den förändrade conjuncturen, föreslår jag tillika: att af den Pensionsfond som på förenämnde sått grundlädes, utlånas för fyra procents ränta på fast Landtegendom, emot inteckning eller ock annan antaglig säkerhet. Dan ci MartH, 221 N;o j g. Herr Treffenberg, C. G.:
Lag vare, der nd”gon vunnit befrielse, förthy att ”Ed honom ej anf örtros kunnat, "då han eljest pligtig varit att den »aflägga. 3 §• ”JNu kunna Parterne Ömsom vin"na och tappa: pröfvas vinst och ’förlust i det närmaste jemlike va*’ra 1 stånde hvar sin kostnad: *’vinner den ene betydligen mer, "än den andre 5 gånge ersättning ”ut till honom, som mest vunnit} Lagutskottet* Betänkande N:o 38. ”dock med minskning, efter sorn "skäligt prof vas, i mon af hvad ”han i saken förlorat. 4 §• nIIar Svaranden vid Rättegdn"'gens början, eller sedan, medgif*’vit hvad Käranden slutligen vun, Jnit, och har denne ändock sa* ken uppehållit, då skall han ej ”ersättning njuta f ör den kostnad, ”som efteråt använd blifvit; utan ''vare han pligtig, att gälda Sva”randen den kostnad åter, sorn j, iigenom sakens uppehåll, den se5 "nare ådragen är. 5 §, * 'Ehvad räkning ingifven är eller "ej, prof ve Rätten till hvad belopp ”den kostnad skäligen uppgått, ''sorn Parten använda måst på ”resor och hvad mera för Rättey. gångens utförande nödigt varit, 6 §, JiÄr Urtima Ting i saken hållet; f,vare dock den, som saken tap• LagUtskottets Betänkande N:o 38. 29 "pär, ej skyldig att större kostnad ”gälda, än som åtgå. skolat, om "saken vid Lagtima Ting helland. ”lad varit. 1 §•
(Jemf. i8i3 års Banco-Regl. pag. 70 och B:co-Utsk, Bet. JNT:o 94.) it> Banco-Ucsh:s Memorial, N:o lig. §• >3 Spar-Bankerne i Riket, under det t Kongl. RKj:ts Proposition till Rikets Ständer utsatta förbehåll, att de äro med änd, linål;,enhga stadganden dörsedde, erhålla rättighet att hos Banken upptaga Lån, utart omsättning, på högst 12 månader och emot 5 procents årlig ränta, samt emot pant af goda Fordi ings-Documenter, som till ett belopp af minst hälften i värde öfverstiga det utgående Lånet; dock må ej mera i Lån utgifvås, än sammanräknådt 5o,ooo Rdr till Stockholms Sparbank, 20,000 Rdr till Götheborgs oell 10,000 Rdr lill någon af de öli i g a Sparbankerne. (Jemf. Stats-, och Banco-Utskotteris Bet, N:o 6.) §. 14, Med anledning af Kohgl.
Men utom denna stillhet var det en annan känsla öfver Nina, det var som en börjande ånger. Hvad hade hon icke förlorat och förspilt, och för hvem? Hon tänkte på honom i hans vackraste ögonblick, när han var glad, god och öm. Hon kom ihåg hans blick, hans leende och hans kyss, men det ville liksom icke tränga in i hennes hjerta mer. Var det alltsammans blott en afslutad del af hennes lif, och skulle något annat kunna börja? Framtiden låg för henne som ett stort, tomt intet. Hvad skulle lifvet blifva för henne utan honom, som hon hade lefvat för. Dagens timmar gingo långsamt, långsamt. Solen steg mer och mer och kastade de långa blå skuggorna af fjällen på ena sidan dalen uppåt sidorna af fjällen på andra sidan. Horisonten darrade af solrök, de torra granarna och skogsmarken, der linnean blommade, fylde luften med mandeldoftande ångor. Nina brukade vara så trött på sådana dagar, men denna dag var hon vaken, alla hennes själsförmögenheter voro spända, som om det just nu var vigtigt för henne att lefva, och dock visste hon icke hvarför hon gick ut och in, hvarför hon gjorde upp alla slags planer och slog omkull dem igen. Det var ju så hopplöst och ändamålslöst alltsammans. Hon lät hemta sin middag för att undgå alla de menniskor, som naturligtvis denna dag hufvudsakligen skulle sysselsätta sig med att tala om ridpartiet, som man icke väntade hem förrän sent på qvällen. Det var redan mycket prat i gång angående Toftes och Julias oupphörliga promenader och så vidare, men till Nina sade man ingenting. Hon förstod det i alla fall så väl, och det var ingenting hon nu så litet skulle ha tålt som ett beklagande ord eller en medlidsam blick af menniskor, som hon icke skulle vilja visa en skymt af sin sorg. Om eftermiddagen klädde hon sig med omsorg och gick fram och tillbaka i promenaden, helsade på en och annan och talade ett par ord med den gamla grefvinnan, i hvars sällskap Julia hade kommit. Hon var ängslig för »sin lilla flicka», som hon kallade Julia.