Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerne öfverlemna något annat förslag i dylikt hänseende. Hr Rosenblad: Då det år fråga om en utgift för Svenska statsverket, som kan komma att stiga till 10 mill. r:dr b:co, den största som i fäderneslandet någonsin blifvit för något företag, utom krig, utgifven, borde jag förmoda alt många betänkligheter egt rum, innan man förmått sig att bifalla ett sådant förslag. Jag skulle hafva trott, ali Ulsk. bordt taga uti allvarligare öfvervägande de många och vigtiga anmärkn:r, hvilka finnes framställda i Frih. Palmstjernas förträffliga reservation, hvilken sjelfva motslåndarne, 424 Den 27 Augusti f. m. sjelfva (le fanatiska anhängarne af förslaget måste tillerkänna denna egenskap. Ehuru jag ganska väl vet, att dessa fanatiserade anhängare af det projekterade företaget icke skola underlåta att i granna och skimrande bilder framhålla de stora och ovärderliga förmånerne af denna saks lyckliga genomförande samt att med dessa ur luften hemtade förespeglingar bemöta alla de inkast, som vid en lugnare pröfning af förslagets nytta och ändamålsenlighet måste göras, kan jag likväl icke underlåta att i en fråga, sä vigtig som denna, söka alt för min ringa del motarbeta antagandet af ett i min tanke så förderfligt förslag, samt mäste jag tillika beklaga, alt vid delta tillfälle på detta rum de kraftfulle män saknas, hvilka vid sisth riksdag, då fråga förevar om att Staten skulle för en läng framtid belasta sig med en stor årlig afgift bör samma ändamål som nu, så kraftigt talade för de skattdragandes bästa, nemi. Gr. Anckarsvärd och Hr v. Hartmansdorff, de ulmärktasie ledamölerne af de 2:ue politiska partier, hvilka ansets hafva delat detta hus. Dessa framstående män förenade sig vid nyssnämnde tillfälle för att bekämpa det då upgjorda förslaget uti ifrågavarule hänseende, men detta oaktadt, misslyckades de.
Bör en”samt drabba Rustoch Rotehållaren, Bvil”ken fastmer kunde anses Bafva sin rustnings”och roteringsskyldighet fullgjort, enär vid ”Infanteriet Soldaten och vid Cavalleriet karldén och hästen voro Behörigen utrustade och ”inmönstrade; så funno StatsSecre ter arén och ”StatsRådet sig af dessa skäl äga anledning ”att tillstyrka, det Kongl. Maj:t ej måtte uteslutande föreslå Rikets Ständer Passevolance”afgiftens utgående hädanefter som hittills en”samt af Rustoch Rotehållare, utan att till ”Rikets Ständer måtte alternativt öfverlem”nas, att Bestämma antingen Passevolance - Den 17 J u I i i f. ro. 39 "afgiften, hvars sammanlagde Belopp hittills ”årligen, i medeltal räknadt, uppgått till ”omkring 23o,ooo R:dr, och hvilken summa ”torde, genom UnderhållsDepartementets i ”KrigsCollegium och; PassevolanceCommissa”riatens indragning samt vidtagande af me*’ra ändamålsenliga och mindre kostsamma ”anstalter för samma ändamål, kunna till ”200,000 R:dr nedsättas, hör, jemte andra "utgifter för försvarsyerket i allmänhet, vid ”skeende Statsreglering upptagas, och sålun*’da, lika med annan Bevillning, af samte”lige medborgareklasser vidkännas, helst om, ”såsom anledning är att förmoda, den vid ”sednaste Riksdag åtagne Bevillning i alla ”fall ej behöfver ökas.” Huruledes med sådane åsigter af ämnet (dem jag väl icke i allo gillar), det likväl varit möjligt för samma Rådgifvare, att tillstyrka de ofvannämde CirculaireBrefven den 7 Nov. 1827 samt den i3 Fehr. och 8 Maji 1828, derom borde ConstitutionsUtskottet kunna lemna en upplysande förklaring.
Sl:r kan pröfva, om ineranamude hemman enligt Förlättningarne måga till Sö - 336 Stats-Utskottets kanderne öfverlemnas i betalning för deras fastställde fordringar; och jag tror det så mycket mera, som St:rne dels sjelfve och innan Sökanderne uppgåfvo desse hemman, gaf anvisning på dem såsom användbare till detta ändamål, dels förklarat, att med desse hemman de åtgärder borde vidtagas, som äro föreskrifne för öfrige ledige Krono-lägenheter, dels slutligen 1823 gillat StatsUtskottets yttrande i anledning af gjorde motioner angtde Guldverket, hvaruti, under åberopande af R. St:rs första yttrande, öfverlemnas till K. M:t, att vid pröfningen af målet, å R. St:rs förut gjorde framställning fästa det nådiga afseende, hvartill förhållandet föranleder, vid hvilket allt R. St:r ej förbehållit sig att i granskningen om egendomens användande deltaga.” Det kan visserligen icke undfalla äfven mig, att Kronan möjligen kan på ett mera fördelaktigt sätt använda egendomen antingen genom försäljning eller arrende, och alt Sökanderne som 1782 begärde, att den förlorade qvarnen skulle inköpas för 666 R:dr 32 sk., hvarföre den då var såld, men hvarå afslag följde, skulle, om de vinna deras önskan få en vinst, som andra icke erhålla; men emedlertid är Statens skyldighet gifven att betala sin skuld, verkställigheten deraf hvad Sökanderne angår redan länge uppehållen, och för öfrigt vederbörande Embetsverks skyldighet att tillse, det Sökanderne ej få mer af dessa hemman än som svarar mot hvad de hafva att fordra.” ”På alla dessa skäl skulle jag för min del tillstyrka, att Sökanderne för deras godkända och nu B e t ä n k a n cl c n , N:o 275.
I sådant fall skulle hvarje förslag till ändring af civiloell crimiual-lag tillhöra nämnde Ulsk.; ty man vet alt Ständerna ieke äga att ensamme deröfver besluta, leke eller kan jag dela den farhåga, sorn talaren yttrat för penningeväseudels bestånd i vårt land. Jag anser detta vara grundadt pä den allmänna upplysning och de redigare begrepp af förhållandena, sorn nationen numera äger, oell jag kan ej öfverlygas, alt någon farhåga derföre kan uppkomma genom framställande af ett och annat förfluget förslag. Sådana framkomma i alla länder och behandlas som sig bör. Vöre förslaget nyttigt, så borde det understödjas; mendet är just denna nytta af förslaget i sin helhet, som jag bestrider. Ingen vinst kail genom detsamma för Slaten såsom bolag betraktad uppkomma, icke eller någon tillökning i nationalförmögenheten. Det är i denna sista punkt, som en villfarelse måhända ulbredt sig. Det är redan mera än ett tiotal af år sedan en berömd författare dlgaf ett arbete, deruti han föreslog upphäfvande af alla grundskatter, flan beräknade, att jorden genom grundräntornas upphäfvande skulle fä ett i samma män ökadt värde, sorn denna räntas capital, och han slöt deraf, alt hela nationell skulle blifva lika mycket rikare; men han glömde, alt om en del blifver rikare, sä blifver en annan del fattigare. Grundskatterna gå visserligen ej till ulländningeii; de gå till en gemensam cassa, i hvilken hvar och en Svensk man är delägare. Bortskänker denna cassa sin lagliga egendom, så är det obestridligt, att de medborgare, som erhålla dessa gåfvor, blifva rikare, men statscassan, i hvilken hvarje statsborgare är delägare, blifver i samma män fattigare, och nya allmänna tillskott blifva nödvändiga, eller ock förhindras sådaue skaltenedsätlningar, som skulle hafva kommit alla till godo. Fördelarne af skaltenedsättning lärer ej bestridas. A andra sidan är lika ovedersägligt, att Staten icke kan utan skatter uppfylla 136 Den 10 Augusti. sitt ändamål. Frågan är således att bestämma skatterna så, att de icke utgöra mer än hvad som erfordras För
Nästföljande punkt af samma § eller den, som begynner med orden: »Från utgörande» och slutar med ordet »grunder». Med alslag å Utskottets yttrande, sid 12, öfver Herr Gahns motion i ämnet, godkände Ståndet ifrågavarande punkt med tillägg, näst efter orden »för dem tillhöriga byggnader», af följande ord: »Regementens och Officerskorpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilde personer tillhöriga kyrkor och bönehus». Sista punkten af § 2, angående frälseränta. Återremitterades. Utskottets hemställan, sid. 13, i fråga om ett tillägg i § 4 af instruktionen för taxering sförr ät t ning ar ne. Bifölls med den förändring i redaktionen af det tillagda momentet (sid. 77), att de på sista raden förekommande orden: »annan» samt »enligt Bevillnings-stadgans 2:dra § punkten 2:o» uteslutas. § 9 i Bevillning!-stadgan. Återremitterades. Utskottets anmälan midt på sidan 18. Lades till handlingarne. Förslaget, sidan 21, om upphäfvande af stadgandena rörande bevillning af kar akter sfallmag t er. Afslogs med bibehållande a( nu gällande stadgande!) i ämnet. Prot.-Utdrag den 10 Juni 1863. 407 Utskottets hemställan nederst å sid. 22. Med afslag derå beslöt Ståndet att ifrågavarande sista moment-af § 28 i Bevillnings-stadgan skall utgå. Hvad sidan 34 anmäles angående § 92 i Bevillnings-stadgan. Lades tilt handlingarne. Yttrandet, sid. 39, angående uteslutande af rubriken »karaktersfullmagter». Afslogs med bibehållande af nämnda rubrik i de formulär, der densamma förekommer. Yttrandet näst derefter rörande formuläret JM 14. Återremitterades jemte formuläret. Utskottets första hemställan, sid. 42, tillika med 4, 5 och 7 §§ af instruktionen för taxeringsförrättningarne, utom 4 §:s sista (nya) moment, hvarom ofvan förmäles. Återremitterades.
Äfven i detta afseende anser Utskottet en förändring af befordringslagarne vara af behofvet påkallad, och att den bör verkställes, så snart omständigheterna sådant medgifva; men Utskottet får erinra, att denna fråga på det aldra närmaste sammanhänger med frågan om pastoralexamen vid Konsistorierna. Så länge det tillhör Konsistorierna att genom dessa pröfningar kontrollera det underlydande presterskapets förkofran i studier, lärer det äfven allt fortfarande inträffa, att Konsistorierna i sådant afseende hafva sins emellan olika fordringar, och att de betyg, de hvar för sig afgifva, tjena till uttryck för kunskapsmått, som, vid jemförelse mellan förhållandena i särskilda stift, icke motsvara hvarandra. Då nu emellertid förslagsrum vid tillsättande af pastorat bestämmas till en väsendtlig del efter de sökandes pastoralexamens-betyg, och det är nödigt, om man ej skall ytterligare förvärra följderna af denna befordringsgrund, alt, så vidt möjligt är, bibehålla enhet i jemförelsegrunden, lärer detta skäl för indigenatstvånget, hvilket dock icke är det enda, böra anses vara tillfyllestgörande för att uppskjuta tanken på hvarje förändring i detta afseende, till dess, under en för sådant ändamål gynsammare tidpunkt, såväl prestbildningen sorn befordringsväsendet kunna i ett sammanhang reformeras. Utskottet får alltså vördsamt hemställa: att icke heller denna del af Kyrkoherden Wennerströms motion för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 22 September 1863. Reservationer: Af Herr Henschen: »Såsom en bland de väseudtligare anledningarne till den nu rådande prestbristen» har Utskottet omförmält »de särskilda förhållanden, hvilka för närvarande till andra mera lockande banor draga unge mäns håg och arbetskrafter. » Berörda förhållanden skulle, enligt fleres förmenande, bestå deri, att ynglingar kunde på »andra banor», än den s. k. »prestvägen», lättare förtjena penningar - Sammans. Lagsamt Alim.
Försäkringsgifvaren ansvarar för faran under den dag försäkringen börjar och don dag, då den slutar. Tiden beräknas efter den ort, der fartyget sig befinner. § 242. Nu måste försäkradt gods, för sådan fartyget åkommen skada, som i § 114 sägs, i annat fartyg, ett eller flera, omlastas; svare ändå försäkringsgifvare för godset och ersätte försäkringstagaren all genom godsets omlastning förorsakad skada och kostnad, så ock den förhöjning i frakt emot den förut betingade, som han för godsets fortskaflände kan få vidkännas. Försäkringstagare vare dock skyldig att, vid det ansvar i § 221 sägs, genast efter erhållen kunskap om den skedda omlastningen, densamma försäkringsgifvaren kungöra. § 243. Har man, vid anmälan om försäkring å fartyg och gods, som skall gå under konvoj, tillkännagifvit hvar konvojen stationerad är; svare försäkringsgifvaren för all skada, äfven i den händelse att fartyg och gods varder uppbringadt innan det till konvojen ankommit. Chn skadans bestämmande. § 244. Total förlust af fartyg eller gods anses ega rum, då dessa gått helt och hållet förlorade, eller blifvit till sin ursprungliga beskaffenhet förstörda, eller Expeditions-Ut^koltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 464. 71 förklarade för god pris, äfven om delar af fartyget oller dess tillbehör blifvit räddade. § 245. Total förlust af frakt anses ega rum, då hela frakten gått förlorad. § 246. Total förlust af förmodad vinst eller af provision anses ega rum, då det gods, hvaraf vinsten eller provisionen skulle utgå, icke ankommer till bestämmolseorten. § 247. Total förlust af bodmerielior haveripenningar anses ega rum, då af de föremål, hvilka äro förbodmade, eller för hvilka haveripenningar blifvit utgifna, ej något finnes öfrigt till bodmerilånets eller haveripenningarnes gäldande. § 248. Eger total förlust rum, betalar försäkringshafvareu hela försäkringssumman, med rättighet att öfvertaga hvad räddadt blifvit eller dess behållna värde.
Afven på denna karneval kommer att anordnas en tombola, till hvilken många värdefulla saker redan influtit. Bland de förnämligare vinsterna bör nämnas ett pianino, värdt 900 kr. Biljetterna hafva redan rönt en strykande åtgång; den som önskar deltaga torde därför passa på i tid. Karl v. Linnés dotter dottersdotter, prostinnan Sofia Lovisa Ärre, född Martin, änka efter kyrkoherden i Vätö af Upsala stift Per Olof Arre, afled i hufvudstaden den 8 dennes i den höga åldern af 92 / 4 år. o 3 Charmanta lysningspresenter kan man med skäl kalla de ståtliga gåfvor, som utställdes vid det för några dagar sedan firade bröllopet mellan fröken Anna Rosenblad, dotter af framlidne ryttmästaren F. E. J. Rosenblad och hans efterlämnade maka, född friherrinna Bennet, samt kabinettskammarherren grefve Hans " Waehtmeister. Vigseln ägde rum i S:t Petri kyrka i Malmö. Kungen hade sändt ett juvelsmycke till bruden, och bland de skatter, som öfverlämnades till henne från brudgummens sida, må i främsta rummet nämnas en sexradig collier af stora äkta pärlor, ett praktstycke bland Trolle-Wachtmeisterska familjejuvelerna, samt en ålderdomlig briljanterad ring, som allt sedan fiedeikommiss-stiftarinnans tid skolat följa arftagerskan till Trolle-Ljungby. * Teater och musik. Kungl. operan uppförde den 10 dennes, såsom vi i förra numret meddelade, A. Ponchiellis 4 aktsopera » Gioconda ». Att detta arbete, som måhända utgör nämnde tonsättares förnämsta, tillika kan räknas bland de båda senaste årtiondenas märkligare operaverk, torde ej kunna förnekas. Det är därför alldeles på sin plats, att k. operan upptagit det på sin repertoar, så mycket mer som den ju för titelpartiet förfogar öfver en konstnärinna, som hvilken som helst af utlandets bästa scener skulle afundas oss. Ensamt fru Caroline Ostbergs utförande af Giocondas tacksamma, ehuru ingalunda lätta parti är både i vokalt och dramatiskt hänseende sådant, att det borde tillförsäkra operan framgång.
Då det är upplyst att Carlscrona Stad saknar tillgång på friskt vatten, och dermed måste förses på ett afstånd, af 3 4:de Sam]. 5 13 a 11 d. 02 4*/S Stal s-T’t sköde ir» .B e lii a i a ti vv. * 4ldels mil från Staden, hvilket för ÖrJoggs-Ftett. iit medför icke obetydliga årliga kostnader, saint iiHräffande krigshändelser isynnerhet forn Våren under islossningen, då Flottan skulle insända friskt vallén, Skulle fördubbla kosUurderne och bereda sjukdomar, har denna angelägenhet visserligen håkadal den uppmärksalri* het Kongl-. Majit deråt i Auder behagat lemna, äfvensom it! förandet af fbi elaget svats böra ipgeiUefige.u vara ett Statens åliggande enär ett behof, sorn med Rikets Sjöförsvar har 'oskiljaktigt sammanhang, derigenom skolie afhjelpa*, hvaremot skäligen bör kunna fordras, att Carlscrona Stad, .såsom den sig jemväl erbjudit, skall vidkännas underhållskostnaden.
Sådant, hvarmed Svenska Fartyg varit nödsakade, att, i stället för bcvisligen förloradt, sig å utrikes ort förse, då samma tågvirke vid hemkomsten linnes R:dr s. r. R:dr s. r. 4 — obrukadt Ull, okammad eller kammad: 1 lisp. — 36 20 — Grof Jutsk och Isländsk 1 skålp. 2 .1 — - all annan l skålp. 12 — F r i. 40 —• — Ur_, Fick-, med Guldboöte 1 st. 2 10 andra slag Väggoch Stutsare: al Bronz, tullbehandlas som Bronz, arbetad, förgylld. 1 st. 32 ■ Blå eller Koppar1 skålp. 1 fi \ — 7 — hult eller Zink l skålp. 1 — - Tågvirke af förolyckade främmande fartyg, se Inventarier, gammalt sönderhugget, se Drefmat. Tälgstcn, se Sten, ej specificerad. Urglas, se Glas, Urband och Urkedjor, af sammansatta eller såarbetade ej specificerade ämnen, se SlöjL’or, ej specificerade, Viol-sirop, se Sirop. Vitriol-olja, se Svafvelsyra. som devai 44 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, IV.-o 21. Tullvärde. Qvantitet för Tu liber. Inf.-Tull. Utf.- Tull. R:dr s. r. JVagnar och Åkdon: R:dr s. r. R:dr s. r. Rese-, Resandes, synbart brukade, sorn af dera sjelfve begagnas . F ri a. andra: Tvåhjuliga, saint Trillor, ■ F r i a. 200 Droskor och Slädor 1 St. 40 500 öfriga slag . IValten, Mineraleller Hälso-, krusen och bouteillerne inberäk1 St. 100 — 40 - nade l kanna — 4 — F r i tt. 3G — FVax:
Det lönar sig icke att gå in, ty det inre svarar fullkomligt emot det yttre: ett jordgolf, der vattnet står i pussar, när det regnar ned genom det otäta taket, en säng eller ett ide, med smutsiga paltor, ett omåladt bord, två rankiga stolar, en yxa, ett skrin, ett skåp och två träskor, se der bohaget, familjens hela egendom, alla dess tillgångar. Invånarne får ni väl näppeligen se, ty om sommaren äro de sällan hemma annat än om nätterna. Barnen få sitt förråd af svart grofbröd, kanske några kalla potatis och, om ställningen för tillfället är riktigt god, en slump sur mjölk i ett lerskrälle. Och så få de sköta sig sjelfva bäst de vilja, d. v. s. de äldre taga vård om de mindre. Der ser ni tre af dem ligga på marken och leka. Fula, smutsiga ungar med breda munnar och smala ben. Den äldsta af dem har ett förfärligt ärr på ena kinden, hvilket vanställer hela ansigtet. När hon var liten, hade modern en gång gått ifrån henne, och hon hade fallit på kakelugnen. Det var på vintern, och ugnen var het. Till hvilket lif skola dessa barn växa upp? Pojkarne till släp och dryckenskap, flickorna till det som är ännu sämre. Men deras yttre är så motbjudande, att man känner mera vedervilja än medlidande. Det hela gör ett obehagligt intryck. Det är, som tyngdes man sjelf af en skuld. Bry er icke om att ge dem penningar, ty det tjenar ingenting till. Kan ni icke taga dem ifrån föräldrarne, är ingenting vunnet, och vi kunna ändå icke med en allmosa köpa oss från tanken på deras framtid; den skall ihärdigt förfölja oss under hemvägen, ända tills det rörliga lifvet åter utplånar den. Kom, låt oss gå. Der möta vi ju modern. Hon har varit i byn och sålt qvastar, nu kommer hon igen med bröd. En tung, men kraftfull gestalt, ett själlöst uttryck. Brunstekt, osnygg, vämjelig. Hon känner mig, och jag måste gifva henne något, men jag vet att . Ja, är det inte otäckt, när de böja sig ned för att i krypande ödmjukhet kyssa en på handen!
Den enskilda medborgaren vare dock tillåtet, att, då ’’behöfligheten af national-representationens om bildning allmänligen och klart är insedd”, samt ”både Regering och folk otvifvelaktigt nitälska derför, att den vigtiga reformfrågan icke må falla, utan bringas till önskligt slut,” för sin ringa del äfven instämma deri, under varmaste önskningar, att, genom denna lifsfrågas slutliga afgörande, ett älskadt Fäderneslands frihet och sällhet mätte lyckligen befästas. Stockholm den 15 November 1847. C. L. Landin. J. N. Söllscher. Bilagor till B. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den i5 November /847• Ank. den 25 September 1847. Till Rikets Ständers Justitie-ombudsman. Enligt hvad en till Kongl. Bergskollegium aflåten skrifvelse af den 4 uli innevarande månad innehåller, har llr Justitie-ombudsmannens uppmärksamhet blifvit fästad derå, att, ehuru 1845 års Riksdagsbeslut uti 81 §, jemte kallelsen till lagtima Riksdag i Stockholm den 15 November detta är, tillika innefattar föreskrift derom, att valen till Riksdagsmän, der sådane val äga rum, i allmänhet borde under loppet af nästförutgående Augusti månad i laglig ordning verkställas; så utvisade likväl Kongl. Bergskollegii den 31 i förra månaden utfärdade kungörelse om Bruksoch Bergverksägarnes sammanträden för utväljande af fullmäktige till Borgare-Ståndet, att desse valförrättningar då blifvit till den 30 innevarande September utsatte.
Båten, hvilken hittills drifvit omkring ett ställe, började nu att raskt drifva emot hemmet. Anna, som märkte att stormen blifvit regelbunden, gjorde nu en rask svängning och i full förlig vind styrde hon till den udde, som bortskymde viken. Nu hördes ångestrop ifrån hemmets strand det var ifrån en båt, hvilken sökte komma ut åt sjön, för att om möjligt rädda de båda flickorna, men emedan stormen var för stark, kunde denna båt icke komma det ringaste fram. Anna och Celia svarade med ett gladt »hollah! Vi komma straxt. Varen icke rädda!« och icke många minuter derefter nådde de redden, och sprungo, som om de fått vingar, till det ställe af stranden, som var i jemnbredd med den båt, hvilken skulle rädda dem. Då styrde båten äfven emot dem, och ut ifrån båten hoppade Annas far och omfamnade sin dotter och Celia med den hänryckning, som den saliga stunden bjöd. Strida glädjetårar greto de tre och skyndade upp till herrgården, der de välkomnades af Annas moder och syskon på samma sätt. Inga obehagliga följder hade i öfrigt vikingatåget (så kallades flickornas äfventyr af kaptenen, Annas far); tvertom tycktes hafsfrun ha skänkt dem en del af sina rosor. Så gladt, som de första dagarna härefter, hade lifvet måhända aldrig varit på Mainola. Anna och Celia voro mer än nånsin oskiljaktiga; ja, Anna sade skämtande, att Celia höll af henne mera än af sin fästman; till straff för hvilka ord Celia slog Anna med sin parasoll. Anna sprang undan i parken, men som Celia var mera »lik en hind« än Anna, så blef denna snart fasttagen och kysste då Celia, som låtsat vara mycket ond. Tusende skämt och oskyldiga upptåg hade de begge unga flickorna för sig, men ingen kom och manade dem till arbete. Sjelfva kaptenskan, en älskvärd, huslig matmoder, som ansåg fliten för en nödvändig krydda i lifvet, nändes ej störa flickorna, så förtjust var hon att se dem vid lif, hennes eget barn och Celia, som blifvit anförtrodd i hennes vård. »I fantasins och hoppets egna trakt Bor ungdomen; ej hetta, snö och storm
St:s gjorda und. anhållan alt hittills påbjudna sporlel-afgifter måga upphöra och att tullverks-personalen i stället tilldelas bestämda löner af tullmedlen, så är härtill beräknadt ett belopp af minst ioo^ooo r;dr, och då blifva de återstående 19 H. 3 i8 D en 9 Januari f. ra. omkring 3oo,ooo rtdr fullt behöfliga för att lioja de lägre tjenstegradernas nuvar. i inga löner med åtminstone 5o proc. och för att kunna förslå till en mängd erforderliga nya löner och utrustningskostnader. Om remiss af detta milt mern., i förening med den af 11. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm nu väckta motion, till IL Sta IsTJlskls pröfning och benägna bifall, får jag äran anhålla. Gr. Frölich: Jag kan visst icke, för min del, neka, att då R. St. gå alt stadga sådana tull-lagar, som vi nu genom RiksSt:ns beslut veta vara att förutse, så är det conseqvent att vederbör, finna det lämpligt att föreslå förökade anslag till tullbevakning; men då jag, för min del, icke kan annat än hoppas, att vid en blifvande riksdag ett motsatt förhållande kommer att äga rum, och i följd deraf den storn och förökade tullbevakning, som nu kunde inrättas, blefve öfverflödig, så kan jag ej annat än, så vidt jag förmår, söka motarbeta en sådan förökning i tullbevakningen, hvilken skulle medföra en så oerhörd kostnad, som vi af den siste talarens motion kunna få begrepp örn. Det skulle otvifvelaktigt bända, alt, vid en förändring till ett nytt systerne, Staten skulle blifva belastad med en dryg pensionsstat, och efter all rim och reson är det klart, att en sådan icke behöfves, derest klokare grunder blifva följda i lulllägstiftningen. Jag måste således vid den remiss, som R, o. Ad. troligen går att bevilja å Gr. Löwenhjelms och Hr Prytz’s motioner, för min del begära att få detta yttrande Jjifogadt remissen till vederbör. Utsk., på det att åtminstone något motstånd deremot må från Riddarhuset synas. Frih.