Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besluten angående anvisning af medel från anslaget för publika byggnader i Stockholm, till reparationer af Lifgardets till Häst Casern och till anläggning af en Ridbana för samma Regemente. a3.‘o Beslutet angående anvisning af medel från samma anslag till inredning af Kongl. Theaterns salon. 24^0 Beslutet om vägrande af tillåtelse för Hofsecreteraren C. F Berg, att i Ilufvudstaden anlägga enskild Thea ter. a5:o Beslutet om utbyte af i:sta Majors-Bostället Bennebäck. 26:0 Beslutet om försäljning af Carl Gustafs Stads Gevärsfactori tillhöriga vattenverk. 27:0 Beslutet om nedsättning af Riddarhytians koppar-afrad. 28:0 Beslutet angående Stadgans för utrikes vexlar behandling såsom ekonomisk lag. 29:0 Beslutet angående laga Domstol för Gölha Canal-Bolags tvister med dess Direclion eller Kronan. 3o:o Beslutet, att Kongl. Maj:t ville, i hvarje serskild fråga om stiftande af enskilda Bank-associationer eller om stadfästelse af Reglementen för sådana inrättningar, tillse, i hvad mån de af Riksens Ständer i underdånig skrifvelse den 19 Maj 1835 för sådana inrättningar föreslagna grunder skulle kunna tillämpas. 3i:o Åtgärder, i afseende på Cabinetts-Cassans borgensförbindelse för Barthelemy-fondens lån. Redan åberopade 29 § af Riksdags-Ordningen ålägger emellertid, i öfverensstämmelse med Regeringsformens 107 §, Constitutions-Ulskottet jemväl en annan pligt, då den stadgar, att, om Utskottet skulle anmärka, att Stats-Rådets Ledamöter samfäldt, dier en eller flere af dem uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller alt någon Slats-Secrelerare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embele utöfvat, Utskottet då skall sådant för Riksens Ständer tillkännagifva.
Marskalken utdelar befallningar till köksmästaren och till Kringfoot, samt inbjuder ånyo alla till i morgon. Epilogen tackar Gud som sändt sitt ljus till hedningarnes upplysning och prisar det land, hvars öfverhet nitälskar för hans ära och främjar det gemensamma bästa. En sådan konung har nu Sverige. ”Medh Akademien i Ubsala, Hvadh giordt ähr wil iagh nu inthet tala. Academien med sina lemmar all Gläder sigh högeligh i thetta fall, Och är aff hiertat beredd uthsprijda Hans Majestets höge loff så wijda.” Derpå följa lyckönskningar och välsignelser öfver det kungliga brudparet. Detta stycke har funnit en stor beundrare i Dietrich son. Han finner, att öfver hela denna dikt utbreder sig ett välgörande lif, som är så ovanligt i dessa tider, och om än långa delar af dikten upptagas af öknar, så finnas der dock hvilopunkter, vid hvilka man med glädje kan dröja, och liksom få den gamle skalden kär om icke för annat så för den kärlek, hvarmed han omhuldar fädernas minnen. Han betviflar dock, att Prytz studerat ”Nordens Oldtid,” ty om han än framvisar den vildhet och kraft, som varit förfäderna egna, och i korta och kraftiga drag målar deras storhet, står han dock sjelf på ett besynnerligt sätt midt in i tidsåldrens okunnighet, så att arbetet ”synes mere at være et Verk af begeistret Iver end af lærd Sysslen; derfor er det ogsaa, at der over Digtet hviler en vis beaandet Stemning”350. Knappast kan man väl gifva ett drama från dessa tider högre loford. ”Olof Skottkonung” hör onekligen till de mera betydande af våra gamla dramer, ehuru lofordet för teckningen af de gamles vildhet, storhet och kraft dels tål vid någon afprutning, dels kan med lika mycket skäl tilläggas Messenius, från hvilken, såsom vi ofvan sett, motiverna till flertalet af dessa teckningar äro hämtade. Det torde äfven kunna ifrågasättas, om
I den armodets fristad, der hon lyktade sina öden, var det hennes sista nöje, att dagligen, såsnart hennes qvartal utfallit, sammanbjuda på kaffe sina medsystrar, föreläsa sin mans odödliga dikter, och inskörda utropen af deras beundran; oaktadt den ideligen rönta förtreten, att denna enthusiasm hvarje gång upphörde då hennes kaffebjudningar måste inställas, och först vid nästa qvartal återbörjade med dem. –Kanske lefver Dottren ännu. Den långa tidens oförrätt kan icke godtgöras. Men ändå – skulle någon stråle af sen välvilja ej kunna finna en väg till hennes dunkla boning? Jag såg år 1820 Lidners Enka. Arvid Afzelius, boende då ännu i Stockholm, och sysselsatt just som bäst att hjelpa henne med de ”sednare samlade skrifternas” utgifning, hade inbjudit mig att göra hennes bekantskap. Frimodigt kom hon mig till mötes i sin blåa kapott af groft och loggslitet kläde. Åren, fattigdomen, bekymren, den länge fortsatta nödvändigheten att taga sig fram på egen hand eller vara både qvinna och man, hade förhårdnat anletsdragen, gjort blicken skarp, rösten sträf och åtbörderna väl mycket karlavulna. Men såsnart jag angifvit mig som en dyrkare af Lidner, i hvars minne hennes innersta oafbrutet lefde, och hvars skrifter – hennes bibel – hon kunde utantill från perm till perm, förändrades genast allt detta: ögonen återtogo sin ungdoms-blickning, själfull och mildrad genom tårglans, anletet fick ett uttryck blandadt af ömhet och qvickhet, hållningen blef ädel och rösten klangfull. Hon berättade mig om sin fästmö-tid, om sin täcka trägård och dess lusthus, der Lidner, när hon stundom der sökte honom förgäfves, alltid hade i sitt ställe qvarlemnat något gudomligt poem, – ofta den allrasötaste lilla vers, liggande på bordet och rigtad till henne.
Utskottets yttrande i 37 punkten ogillades och beslöt Ståndet, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i Nåder föreslagit, att lärare vid högre Artilleriläroverket, hvilken i denna egenskap tjenstgjort i 20 år eller derutöfver, må, på sätt för lärarne vid Krigs-akademien på Carlberg är vordet medgifvet, efter afskedstagande från lärare-befattningen under sin återstående lifstid, från Allmänna Indragnings-staten erhålla en årlig pension, motsvarande hälften af den aflöning, han vid afgången från Läroverket i egenskap af lärare uppbär. Utskottets hemställan i 38 punkten bifölls, med den ändring, att orden: ”dels att lärare vid rikets Elementar-läroverk hädanefter skola, såvida de ej innehafva präbende eller aman preslerlig lägenhet, komma i åtnjutande af enahanda rättighet till pension å Allmänna lndragnings-staten, som, enligt gällande författningar, tillkommer civile embelsoch tjenstemän”, utbyttes emot orden: ”dels alt lärare, som vid Elementar-läroverket oförvitligen tjenstgjort i 30 år och uppnått 60 års ålder, må vara berättigad att uppföras pä Allmänna lndragnings-staten med sin fulla lön såsom pension”. Den i 39 punkten af Utskottet gjorda hemställan afslogs, och beslöt Ståndet, för sin del, att Gymnastik-lärare, som antingen vid Gymnastiska Gentral-institutet eller vid Elementar-läroverket oförvitligen tjenstgjort i 30 år och uppnått 60 års ålder må vara berättigad att uppföras på Allmänna lndragnings-staten med sin fulla lön såsom pension. 56 punkten bifölls, med tillägg, efter slutordet: ”tillkomma”, af dessa ord: ”med rättighet för honom att sagde belopp sig tillgodoberäkna frän den dag, han sin pension tillträdde”. p§ Med ogillande af Utskottets yttrande i 68 punkten, beslöt Ståndet, att Länsbokhåliaren i Örebro län L. G.
Jag tror således att R. o. Ad. bör af samma skäl, som vid föreg:de beslut uttalats, äfven här underlåta ali göra någon förändring i nu bestående förhållanden. Jag utlroder mig således, äfven vid detta tillfälle, att saken eller satsen måtte skiljas från verkslällighetsåtgärden, samt alt Hr Gr. och Landtm, först ville framställa propos. på den förra delen af förslaget till och med orden: ”förvandlas”, likväl med uteslutande af orden: ”på del sätt”, hvilka höra till det följande. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke förstå huru och på hvad sätt tiondegifvarne skola höras öfver denna punkt, icke kunna R. St., icke kan K. M. höra dem förr än något beslut är faltadt i afseende på hvad man vill höra dem öfver. Således lärer väl denna anmärkn. kunna förfalla enär R. St. ännu icke fattat sitt beslut. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Frih. Palmstjerna har ansett att artikeln smör borde bilrehållas såsom tiondearlikel emedan den är af de persedlar som i allmänhet ansetts böra fortfarande ingå bland ränlepersedlarne. Orsaken hvarföre man icke velat bibehålla den, är att den utgår i särdeles ringa qvantitet. Det är endast i Christianstads Län, som den är något betydligare, men eljest utgår linndén nästan uteslutande i spanmäl. För öfrigt skall jag visserligen icke lägga mig uti hvad beslut R. o. Ad. skulle vilja fatta i detta afseende. Något försök all få bifall lill StalsUlsk:s förslag lärer väl icke tjena till någonting. Hr von Hartmansdorff: Om det lyckats mig att göra min mening förstådd, under de föreg:de öfverläggningarne, så kan Frih. Palmstjerna deraf finna alt jag ansett del R. o. Ad. icke bör på förhand besluta och derefter, sedan saken sålunda vore afgjord, hos K. M. anhålla att han deröfver ville höra vederbönde tiondegifvare. Min tanka har alltid varit att innan K. M. gjorde någon framställning till R.
Dock varder sådant. Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsamt underställdt. Stockholm den 18JN0vember 1834- Eevillnings-Utskottets Memorial N.o /fl - N:o 43. Ankom till Exp.-Utsk. den 18 November. Memorialj i anledning af skiljaktiga beslut inom respective RiksStånden, angående stämplade pappersafgijten. Enligt till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag af den 3o näsllidne October och 6 innevarande månad, hafva Riks-Stånden, vid slutlig föredragning af Utskottets Betänkanden JN:ris 13 och 35, rörande stämplade pappersafgiften, bifallit hvad Utskottet i detta ämne föreslagit, med undantag endast af nedannämnde punkter, hvaröfver Riks-Stånden meddelat olika beslut, till hvilkas sarnmanjemkning Utskottet nu får afgifva förslag, samt tillika uppgifva voteringspropositioner, för den händelse, alt omröstning i förstärkta Stats-Utskoltet kommer att ega rum. Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. Borgare-Ståndet hafva beslutat, att vid rubriken: Borgarebref, skall redactionen: CoopvcerdieSkeppare, Skråhandtverkare och Manufadur ister > samt Andre Borgarej som ej höra under skrä, på alla ställen, der denna redaction förekommer, förändras till följande: Goop v tv rdie-Skeppare, Handtverkare och Manufacturister. Andre Borgare; hvaremot Utskottets förslag i nämnde afseende blifvit gilladt af Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet. Utskottet tillstj^rker vördsamt, alt berörde redactionsförändring måtte bifallas jemväl afPresteoch Bonde-Stånden, helst densamma icke synes vara föremål för afgörande genom omröstning, utan torde, i händelse sistnämnde a:ne Riks-Stånd vidhålla sin mening, böra förblifva vid hvad derom förut är stadgadt, på sätt Utskottet föreslagit.
Med stöd däraf kan han, logiskt sedt, förfäkta, att den erfarenhet, hvars innehåll framträder såsom i sig själft tillfälligt och sålunda alltigenom yttre för det mänskliga medvetandet, d. v. s. den rent sinnliga, är den ursprungliga. Men därmed är alldeles icke sagdt, att erfarenheten skulle sakna betydelse för den filosofiska vetenskapen. Tvärt om är den af väsentlig betydelse såväl i fråga om uppställandet som användningen af principen. Vi betrakta nu först dess betydelse i förra hänseendet. Det har ju förut blifvit framhållet, att det medvetande, genom hvars omedelbara själfuppfattning principen vinnes, har ur olika synpunkter motsatta egenskaper, och att det i sin själfåskådning kan göra hvilken som helst af de i hvarje fall motsatta egenskaperna till den principiella och den andra till en modifikation däraf eller ock fatta båda såsom endast relative gällande. I hvilken riktning själfanalysen kommer att gå, bestämmes gifvetvis af mänsklighetens eget konkreta andliga lif. Nu är erfarenheten, betraktad såsom inneslutande i sig fakta af allmängiltig natur med alla sina olika sidor och riktningar, just detta mänsklighetens andliga lif. Därför kommer den nämnda själfuppfattningens karakter att bestämmas af den erfarenhetssida, som under tiden för den filosofiska principens uppställande gör sig särskildt gällande, och om samtidigt olika sidor bryta sig fram i strid mot hvarandra komma filosofiska principer att uppställas, som stå emot hvarandra. Detta får naturligen icke fattas så, som skulle själfuppfattningen få sin logiska nödvändighet därutaf. Det är här endast fråga om anledningen till, att den eller den sidan hos medvetandet kommer att särskildt träda fram. För utredningen af det sätt, hvarpå detta erfarenhetens inflytande är möjligt, torde det vara lämpligt att anknyta till den ofvan gjorda skillnaden mellan det »uppblandade» och det »rena» filosoferandet hos individen (se s. 14). Det förra är det, som är inmängdt i lifsprocessen och består i hans inåtvända eftertänkande såsom direkt influeradt af allt, som han upplefver, och därigenom erhållande en viss allmän riktning. Det senare är det, som förekommer i hans stilla stunder, då själen ostörd af alla tillfälliga inflytelser öfverblickar så att säga hela den bana, i hvilken dess inåtvända reflexion löper.
Härjemte hade Fullmägtige då anmärkt, att å ifrågavarande egendom icke funnes någon brukbar ulhusbyggnad eller något eldfrilt hvalf till förvarande af Riksgälds-Conlorets redbarheter. Med anledning af denna framställning, har äfvenledes Utskottet tagit omförmälde local jemte dervarande lägenheter i ögonsigte. Dervid har Utskottet, lika med Fullmägtige, funnit en betydligare reparation å detta lius samt några förändringar i dess nuvarande inredning oundvikligen nödvändiga, innan detsamma kan för det af Rikets Ständer bestämda ändamål lämpligen begagnas. Utskottet finner sig således nödsakadt för Rikets Ständer anmäla och vitsorda behofvet af denna reparations företagande samt de af Fullmägtige uppgifna, nu saknade Jägenheternes anskaffande. Men angående beloppet af härmed förenade kostnader, är Utskottet urslåndsatt alt, lill ledning vid denna frågas afgörande, meddela någon tillfredsställande upplysning, enär förslag öfver dessa kostnader icke är uppgjordt och svårligen, före Riksdagens snart förväntade slut, torde kunna i vederbörlig ordning förskaffas. I alli fall lärer kostnadsbeloppet, jemväl vid nu i fråga ställde arbetens utförande, hufvudsakligen komma alt bero af den omtanka och sparsamhet, som dervid varder använd. Och Utskottet förmodar, att Fullmäglige, äfven ulan Stats-Utskottets Memorial N:o 543• 7 några bestämda föreskrifter, i afseende på kostnaden för och beskaffenheten af omförmälde reparationsoch byggnadsarbeten, skola med nit och sorgfällighet söka bereda all lämplig och ändamålsenlig besparing i de härtill erforderliga kostnader. Under denna förutsättning och såsom tillägg till hvad Utskottet i dess Utlåtande N:o 354 Lit.
Men mor henne tål hon inte, när hon ä' på det humöret, och farlig ä' hon att reta. Det ä' bäst man låter henne hållas, så går det öfver på ett par dar. Vi går nu här och väntar ... det kommer väl i draget. Det är därför hon har varit så besynnerlig i dag. Det kan ju komma när som helst, jag är glad, om det inte bryter ut i afton ... ja», gubben ref sig i hufvudet och såg mäkta generad ut, »ja, bara hon håller sig i skinnet, så länge herrskapet ä' här, så ä' det bra. Det ä' därför vi inte ä' så glada åt främmande, som vi eljes skulle vara, si, go'a häradshöfdingen, bara därför...» Vinken var tydlig nog. De unga tu stego upp, tackade gubben för hans meddelsamhet och begåfvo sig åstad. Så fort de nått stigen, sågo de ännu en gång tillbaka på det åldriga huset och dess ålderstigne egare, som alltjämt stod på trappan med sitt långa gråa hår viftande för vinden, lutande och fallfärdig liksom byggnaden, omyndig och hjälplös som ett öfvergifvet barn. Så småningom bortskymdes hans bild för deras blickar, och de lämnade bakom sig den igenvuxna trädgården, parken och skogen. Lena sågo de ej till förrän i det ögonblick, då de stötte båten ut från land. Då kom en liten rund sten susande genom luften och träffade den unga frun på högsta toppen af hennes höga blomsterprydda hatt, som föll i vattnet och till hälften förstörd fiskades upp af häradshöfdingen. På en af klipporna såg man i samma stund fliken af Lenas fladdrande kjol och hörde hennes skratt, som bars af den lätta luften likt ljudet af en sjöfågel. Men gråtande och klagande satt unga frun i båten utan hatt och med de brända lockarne i oordning, under det att den stackars mannen rodde af alla krafter för att i tid komma hem och få henne i säng efter denna ansträngande och äfventyrliga färd.
Det stall derföre åligga den, som LySningsSedlen hos Presterffapet astar, att till bestyrkande af ChartanS storlek, uppte Originalet af dest Fullmagt eller Constitutorial, eller om sadant ej kan ste, med Förmäns eller andre trowärdige Personers ffriftelige Bewis styrka, eller med egenhändig underskrift pä heder och tro uppgifwa Länens belopp i penningar, eller om den utgår i Hemmansrantor och Spannemäl, destas wärde efter gamla Kronowärderingspriset specielt utfördt, sä att, efter vfwanberörde grund, stämpelen till Lysnings-Chartan ma uträknas, och sädan Charta till LySningens pätecknande anffaffas. För dem, som äro försedde med Fullmagter eller Constitukorialer af Riks-Marffalks»Embetet, Öfwer - Stäthallarne, Academie-Cancellererne, Landshöfdingarne, Stäthallarne, Genecal-Tull-Directionen, General-Tull-Arrende-Socleteten, Postwerket, Nummer-Lvtteri-Directlonen och de flere Werk eller Embetsman, som äga att utfärda Fullmagter eller Constitutorialer, men här nedan icke äro ut» tryckeligen utnämnde, förhalles pä lika sätt. Vice Häradshöfdingar, Auscultanter, ExtraOrdinarie Betjente i Werk och Collegier, kommer Skrif - Den. r8 Augustt. 2961 Skrifware Utan Lön och deras wederlikar, Tjugufyra Skillingar. S Trumpetare, Puk» och Hofsiagare wid Negementcrne, Rättegångs-Wäblar, Hautboister, Arstilieoch Rustmästare, Waltmastare, Under-Officerare och den ringare Skaten af de Jndelte och Wärfwade Regememerne, sa ival som Sjö »Skaren, undantagande Trumsiagare och de flere som nedannämnde äro, Tjugufyra Skilimgar.
Justitie-Ombudsmannen ville lemna derhän, huruvida återkallandet, i fall det kommit under pröfning, skulle blifvit af Rådstugurätten åberopadt till skäl för den tilltalades befriande från påföljden af det en gång gjorda erkännandet; men om ock Rådstugurätten skulle tro, det ett sådant domskäl varit användbart; var det dock icke för handen, när beslutet gafs, och kunde följaktligen till dettas urskuldande icke i något fall anföras. Slutligen ansåg Justitie-Ombudsmannen Rådstugurätten hafva olagligen förfarit, då den vägrat att emottaga och öppna den namnsedel, hvilken den 3 November blifvit af Rosenschöld afiemnad. Om än de åtgärder, som dittills föregått, och hvaraf följden blifvit, att Rosenschöld var förpligtad stånda författare-ansvar, icke innehölle någonting oriktigt, och detta beslut så edes ägde sin goda grund; vore det väl ändock ostridigt, att boktryckaren ej kunnat förvägras, under rättegångens lopp och så länge laga kraft vunnet utslag emot honom icke tillkommit, leda ifrån sig ansvaret genom begagnandet af en namnsedel, den han väl bordt i rättegångens början förete, men hvars senare framlemnande dock ej vore förbudet genom någon pålöljd, som skulle drabba försummelsen af dess fullgörande i rättegångens början. De fel Justitie-Ombudsmannen sålunda fört Rådstugurätten till last, kunde desto mindre af honom lemnäs opåtalta, som de iuneburo förnärmelser af tryckfriheten, öfver hvilken Justitie-Ombudsmannen vore ålagdt att företrädesvis vaka i allt hvad på honom ankomme. Handlingarne i målet öfverlemnades derföre till Advokatfiskals-Embetet, med anmodan och bemyndigade att inför Kongl. Hofrätten emot Rådstugurätten anställa och utföra laga åtal för ofvanberörde i Domare-embetet begångna fel, samt derå yrka det ansvar, som lagligen ägde rum; och borde dervid Målsegaren, Boktryckaren Munck af Rosenschölds hörande påfordras.
Afd. 65, 66. $14 Den 29 Maji. förefaller mig, som om en husbonde, när en torpare har skött torpet illa, och således skall bortdrifvas, för att hindra honom ligga qvar i stugan öfver natten, skulle låta förstöra fönster, dörrar och tak. pä lika sätt förefaller det mig nu att, när CommerceCollegii Ledadamöter ej uppfyllt deras skyldighet, att sköta Landets Manufacturer, man skulle fråntaga Manufacturisterne de af dem påräknade förmo* ner, endast för att straffa CommerceCollegium. Jag förenar mig derföre med Baron Cederström, att yrka återremiss, med det tillägg, att om StatsUtskottet linner något bristfälligt i an* svarslagarne mot dem, som skola förvalta ManufacturDisconteme, synes det mig vara bättre alt skärpa dessa lagar, än att göra Fabrikanterna, som icke felat, för andras förvållande, lidande. Grefve Björner, Adolph Göran: Då nu, efter hvad jag förmodar. Betänkandet blifvit återremitteradt, anhåller äfven jag, stt upplysningsvis få meddela några anmärkningar. Som jag fattat Betänkandet, har Utskottet klandrat och ansett såsom origtigt, att undantag ifrån Reglementets ordalydelse blifvit gjorda, i afseende på lån, som Kongl. Maj:t beviljat särskilta utmärkte Fabriksidkare. Man har ansett Reglementet för ManufacturDiscoftten vara en så ovilkorlig lag, att ej det mindsta afsteg deri* från ägde rum, och sagt att, om något undantag gjordes, skulle Revisorerne ålägga BancoFullmägtige, att genast inställa utbetalningen af Creditivsumnian. Hvad detta senat# Den 29 Maji, 515 angar, kan jag visserligen icke invändai att ju Banken ej har rätt disponera sitt anslag, ehuru jag ingalunda finner det billigt, att det skall ske på låntagarens bekostnad.
För fortsättande och fullbordande af södra stambanan „ påbörjande af östra stambanan, det för anläggningen af sträckan mellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga belopp „ norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala . „ vestra stambanans framdragande till Clara sjö och en hangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna „ nordvestra stambanan, nemligen: dels för utförande af förberedande arbeten åsträckan från riksgränsentill trakten af Arvika 600,000: — jemte den blifvande behållningen å statslånefouden, beräknad till omkring 400,000 R:dr, dels för banans framdragande från lämplig punktpå vestra stambanan i trakten af Porla öfver Degerfors och Christinehamn 5,374,000 — Anslag. Lån. Summa. B.: dr. Memorial N:o 225. 29 § och mom. i det —. nya reglementet för RiksgäldsAnslag. Lån. Summa. kontoret. R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. ö. Transport 27,890,000 — 27,896,000 — B) För enskilda jernvägsanlägguingar. § 167, mom. 1.
Jag håller mig vid den första och uther mig att få göra Hr Landtm, och Ståndet uppmärksamma derpå, alt så lange i >4 §:n Reg.- F:n ännu står qvar, så länge R. o. Ad. ännu har sina privilegier orubbade, så länge det ankommer på dem sjelfva att afsäga sig dem, eller upphäfva mer eller mindre deraf; så länge synes mig, att qnoestio an blir flen: afslår R. o. Ad. sin ärfda representationsrätt eller ej? Örn deremot Hr Landtm, först framställer propos. på Utsk:s förslag, så harhan galt förbi qnajsio an, och redan ingått på quaestio quomodo. Uti Reg.Fin, i Landtmarskalks-eden och i den personliga rättskaffenhet, som allmänheten och jag synnerligen erkänner hos Hr Landtm., uti allt detta ser jag en borgen för, att ingen propos. här göres, sorn lemnar någon tvetydighet om svaret, eller icke bestämdt säger hvarpå vi skola svara, så alt vi icke efteråt finna oss hafva besvarat någonting, som vi ej velat besvara. Om Hr Landtm, gör propos. på första punkten, utan att först hafva gjort den föreglde, nemi. den om Ståndet aLäger sig sin representationsrätt elier ej, så svara vi måhända nej; uien derföre anses vi måhända ej fullkomligt hafva bibehållit vår förra rätt. Det vore. alltså bättre, om Hr Landtm, ville framställa proposina i enlighet med ämnets natur, d. v. ». göra den första proposm på quaestio an, och den andra Den j4 Oetober f. m. p5 quoestio quomodo. Om R. o. Ad. svarar ja på den propos. , huruvida R. o. Ad. afstår sin ärfda rättighet eller ej, så är den första frågan i betänk, redan besvarad. Men det är mig angeläget att göra R. o. Ad. uppmärksamt derpå, att derföre att Ståndet svarar nej vid denna fråga, bar Ståndet icke bundit sina liander i fråga örn de modificalioner, sorn sedermera förekomma.