Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han höll sig en stund bakom henne, så gick han förbi och stannade på något afstånd, till dess hon hade passerat. Derpå följde han efter henne igen. Han var klädd som en bättre arbetare, och Elin tyckte, att hon hade sett honom förr. Men hon kunde inte erinra sig hvar eller när. Han följde henne öfver Norrbro och en bit uppåt Regeringsgatan. Ett ögonblick vände hon sig om och såg efter, om han ännu gick efter henne. Han kom närmare och tog tafatt af sig hatten. – God dag, Elin, sade han. Det var Fredrik. Elin hade ej känt igen honom genast. Hon betraktade honom. Hans hufvud var rundt, hans käkar lika breda, hans ögon lika mörkt glansfulla och hans hår lika okammadt som förr. Hon kände igen omkring läpparne de små bruna mustacherna och det drag, hvilket förr gjort henne så rädd. Och hon undrade, om hon skulle få se den ljungande brungrå blixten i hans ögon, som hon sett så många gånger. Men han var sig inte lik riktigt. Han såg lugnare eller slappare ut. För resten hade han fått skägg, och hyn hade blifvit mörkare. De följdes åt en stund utan att säga ett ord. Till sist frågade han: Nå, hur har du det nu för tiden? – Jo, jag har det nog bra. Jag syr. – Jaså. Han teg en stund. – Det var länge sedan vi två sågo hvarandra. – Ja, det är det. – Det har händt mycket på den tiden. Elin nickade. Visste han något om det med Gottfrid? Hon kände sig ängslig och gick fortare förr att komma förr fram. – Jag har aldrig glömt bort dig, fortfor han. Elin stannade framför en mörk port med bruna ekdörrar. – Jag ska’ opp här, sade hon utan att se på honom. Jag får lof att skynda mig. – Hvar bor du? sade han. Jag kunde väl få helsa på dig någon gång. Utan att tänka närmare på det, nämde hon husnumret och beskref, hur han skulle gå. – Adjö, sade hon och drog hastigt handen till sig. Hon kände, att han stod stilla och såg efter henne, när hon sprang uppför trappan. Samma afton, när de båda flickorna sutto ensamma hemma, medan gossen redan sof, knackade det på dörren. Hilma, väninnan gick fram till dörren.
Frän Konungen, som, enligt gällande grundlag och kyrkolag, har makt att af 3 valde tillsätta, äfvensom att afsätta biskopar, måste tillsynen genom Hans Regering å desse högviglige embeten och å konsistorierne utgå. Det är emellertid efter erfarenheten om den nog allmänt störda friden i våra hus och från desse beräkningar om hvad som i materielt hänseende är oss angeläget, säkerhet till vår egendom, som vi intvingas till tanken på samhällets högsta mål. Nå väl! Af fäderneslandets historia hafva vi fått lära att endast under de Konungar, som haft detta högsta syfte för deras regering, under våra store Konungar, då nationen framskridit till upplysning och sann tro på Gud och på hans ord, har allt detta öfriga goda af borgerlig säkerhet och förkofran fallit oss till. Ehuru Gustaf d. l:ste och hans sonson Gustaf Adolf hade inre strider och yttre krig, så steg dock riket i makt och anseende under bådas Regering, ty det var för reformationen och religionsfriheten som kampen fördes. Carl d. ll:te skref vår kyrkolag och sonen den 12:teCarl utgaf vår bästa boks bästa upplaga med förläggarens bild på lista bladet. Hanfortlefver i minnet som en föresyn af renlefnad och mannamod; men det höga målet för striderne hade försvunnit och de utföllo ej eller till fäderneslandets bästa. Efter honom vidtog qvinlig regering och 235 Den 29 Januari. hvad har väl sedan dess gjorts för upprätthållande af Carl d. ll:tes kyrkolag? Hvad i motsatt rigtnirig skett är redan anmärkt. Vid 1809 års regementsförändring då kyrkolagen i 87 § Reg.F. upptogs bland rikets gällande lagar, ehuru i sista rummet, förordnades en R. St:s just.ombudsman att bevaka deras efterlefnad, men kyrkolagen synes äfven härvid hafva kommit i sista rummet, likasom tillsynen å presterne vid den eljest honom i allmänhet anbefallda ä embetsoch tjenste-män, derifrån likets högste och således förmodeligen icke eller presterne böra anses undantagna.
Cronhjelm, ordförande i den committé', som utarbetat förslaget till 1734. års lag, afsade sig allt arfvode; men Ständerna slogo öfver honom en medalj, som förevigade hans namn och hans fortjenster af lagverket. Något sådant har här icke kommit i fråga, och jag vill ej heller nu sätta det i fråga, då min rost säkert vore för svag att åstadkomma detta rättvisa minne åt den, som närmast ledt Lagcommitteens öfverläggningar och arbeten. Men 1731 års Stän - 58 Den 2 Juni «. m. der, som anslogo ganska stora pensioner St de arbetande ledamöterna i Lagcommitteen, ansågo sig icke böra aftacka dessa ledamöter, innan arbetet var granskadt. Jag hade önskat, att man tagit exempel från denna tid; jag hade önskat, att committe'en icke blifvit upplöst, förrän den kommit i tillfälle att inför R. St. redogöra för sitt arbete. Ehvad tanke man kan hysa om detta arbete, kan det likväl icke vara mer än en röst derom, att det varit mödosamt och fordrat allvarlig ihärdighet. Ledamöterna hafva derpå i 20 år egnat sin bästa tid och jag skulle icke anse R. St. värdigt att bestämma åt dem annan pension än den, som kan i någon mån anses motsvara den möda och det besvär, som för detta arbete blifvit använd; men såsom sådan kan jag icke betrakta den, som TJtsk. föreslagit. Jag anser det opassande att pruta på några hundrade r:dr i fråga om pension åt män, hvilka uppoffrat sin bästa tid för ett arbete, sådant som det ifrågavar.; och jag skulle derföre önska, att, som statens utgifter derigenom icke ökas, emedan anslagen redan finnas, de ledamöter, som haft med detta arbete att göra, måtte under deras öfriga lifstid i pension få uppbära det arfvode, de under arbetstiden tillgodonjutit. Jag vill dertill lägga, att jag önskar, att R. St. inginge till K. M. med und. anhållan, alt med denna pension måtte förenas skyldighet för dessa Hrr att, intilldess lagarbetet blifvit granskadt, qvarstå för att gå R. St. till handa med de upplysningar, som vid granskningen kunna erfordras.
Hvad angår de missbruk, hvarföre en del räntetagare bär blifvit beskylde, anser jag mig väl pligtig medgifva sådana, men kan icke underlåta att anmärka, det äfven räntegifvare ofta gjort sig skyldige till missbruk, då de på flere år ej betalt annat än slö och oren säd, elier allsingen; och dessa borde ej eller härvid hafva kommit i förgätenhet. Emellertid är det onekligt, att en billig reciprocitet i räntegifvare? och räntetagares inbördes förhållande i det afgifne förslaget icke blifvit iakttagen. För öfrigt anser jag mig pligtig, att å mine kamraters vid Lunds Academi vägnar bestrida antagandet af ett löningssätt, hvarigenom de, till största delen redan förut nog illa lönte, hädanefter skulle erhålla än mindre; äfvensom jag får anmärka, att detta skulle i det hela blifva ofördelaktigt jemväl för det allmänna, ty en skicklig Adjunct eller Docens, i stället för att vänta på befordran till profession med trägna göromål och ringa utsigt för sin utkomst, söker i sådant fall häldre ett Pastorat; och om härigenom än skulle tillskyndas räntegifvaren någon fördel, hemställer jag dock dessa upplysningar till Ridderskapets och Adelns granlaga öfvervägande, på det Dess beslut ej må grunda sig på origtiga uppgifter. Grefve von Fersen: Om den siste värde Talaren hade varit närvarande i Utskotten, Den i Mars e. m. bade han säkerligen skolat få en motsatt tafla emot de historiska uppgifter han meddelat. Jag hörde icke någon antaga, hvad han nu upplyst, men deremot hörde jag, i synnerhet af Ledamöter utaf BondeStåndet, öfverklagas en mängd missbruk af räntetagare, hvilka jag nu ej erinrar mig, och hvilka jag önskat glömma. Jag vill ej eller upptaga tiden med försök alt vederlägga Herr Munck af Rosensehölds uppgifter. Men i anledning af Herr Nordenanckar emot mig gjorde anmärkning, att Utskottens första Betänkande icke kunde begäras till Contra-proposition, torde jag få erinra, att det icke blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget, utan endast återremitteradt.
FAGERSTRÖM. A. MELANDER. J. LUNDBERG. ERNST RIETZ. JOH. VICT. ABOM. PEHR STAAFF. Vällöfl. Borgare-ståndets ledamöter: CARL O. KJELLBERG. J. WAHLSTRÖM. J. SUNDWALLSON. C. G. HAVERMAN. J. ANDERSSON. OLOF LINDSTRÖM. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: OL. PEHRSSON. PEHR ÖSTMAN. NILS SVENSSON. ERIC ERSSON. timna Johansson. - 284 - Reservationer t l:mo vid berättelseu angående Kongl. Stats-koutoret, § 12. af Herr Kontrakts-prosten Rietz: »Emot Rikets Ständers Herrar Revisorers beslut att tillstyrka, det hädanefter af stats-medel ej något bidrag lemnäs till aflöning åt en Svensk brunns-predikant i Carlsbad, anser jag mig böra anmäla reservation. Då Kongl. Maj:t, på underdånig ansökan af Herrar A. von Hartmansdorff, grefve v. Platen m. fl., för några år sedan beslöt, att en predikant skulle tills vidare årligen förordnas att, under sommaren, tjenstgöra i Carlsbad, skedde det under den förutsättning, hvilken äfven sökanderne antydt, att brunnsgästerne sjelfve skulle bestrida kostnad såväl för gudstjeustens upprätthållande som för predikantens aflöning. Den förra kostnaden innefattar frivillig afgift för kyrkans begagnande (50 floriner årligen), aflöning till orgelnisten, kyrkobetjeningen m. m. För att anskaffa det härtill erforderliga beloppet, beslöts å sockenstämma, att en frivillig afgift skulle af hvarje Svensk brunnsgäst tecknas å en för ändamålet tillgänglig lista, äfvensom kollekt upptagas vid hvarje gudstjenst. Öfverskottet, sedan den af Svenska stats-verket icke garanterade kostnaden var ersatt, skulle tillfalla predikanten.
I anledning af Konungens Nådiga proposition till Riksens Höglofliga Stander, alt anstasia medel till extra Löner för de Officerare af Finsta Armeen som genom krigets högst olyckliga följder förlott de. ras Indelningar, wägar jag wördsamt förestå, att, dä detze extra löner, med Statswerkets nuwarcmde knappa tillgängar, förmodeligm ej lunna blifwa sä tilltagne, att de smara emot hwad nämnde Herrar Officerare förut ätnjulit; häldst de fleste bland dem i Fin - Den 4 November. 245 i Finland efterlämnat sine Familler, hwilka de med mera lätthet kunna underhälia uti ett Land ber de redan arv etablerade, och hwarest priserne pä nödrvändighets waror äro mycket lindrigare, walet mätts dem lemnäs, emellan den föresiagne Lönen, eller erfa-ining efter Accords - Reglementet till det belopp detsamma ör första äret, utstakar. Hwilken Linde pä wiste Terminer af Stats-Conkoiret utbetalas, med ränta för hwad fom ej genast utfölle. Dä Herrar Officerare af Finsta Armeen i allmänhet erlagt dryge Accorder för sine Beställningar, fynes det ej wara obi igt om de åtminstone härigenom till någon del wunno ersättning; äfwen torde det för Kronan blifwa en ej sä obetydlig fördel, akt i stället för ett mängärigt utbetalande af nämnde extra Löner, pä en gäng slippa med en gifwen mättelig summa. Finsta Armeens Herrar Officerare hofwa pä det mäst utmärkta sätt gjort sig förtjente af Fäderneslandets tacksamhet. Jag inser rätt wäl akt de olyckligtvis ej kunna tillfullo af Staten hällas stadeslöse för deras lidande, än mindre belönas, men tror likwäl en bland wara förnämste styldigheter blifwa att efter yttersta förmåga dertill bidraga. Således, om detta, mitt wördsamma Förslag winner Högwälborne Herr Grefwen och Landt-Marstalkens samt Höglofliga Ridderstapet och Adelns bifall, torde det fä remitteras till Riksens Ständers Stats Utstött.
Frölich framställa den anhållan, hvaruti den siste värde talaren förekommit mig, nemi. att ordalagen på åtskilliga ställen malte blifva på lämpligt sätt rättade, såsom t. ex. i slutperioden, der det heter: tillkännagifva den förmodan, hvilka oid lämpligen böra utbytas mot ordet anhålla, roen att förslaget i öfrigt, hvad perioderna beträffar, Lomme att ostympadt bibehållas. Frih Cederström: Jag begärde ordet, då Gr. Frölich lemnade den besynnei liga underrättelsen att den första expeditionen skulle vara bifallen af tvänne Stånd. Det vore intressant att få erfara, huru och på hvad sätt den skrifvelsen kommit till de andra Ståndens behandling, då den blifvit af R. o. Ad. återremitterad. Måhända hör det till hemligheten af Exped.Utsk:s sätt att expediera målen vid denna riksdag alt icke rätta sig efter vanligheten, utan lemna skrifvelsen sist till R. o. Ad. Jag kan icke förmoda, att den värde ledamoten, som begärt votering, icke är öfverens med sig sjelf om volerts-propos:n. Om man, på sätt Gr. Ugglas, Frih. Hamilton m. fl. ledamöter yrkat, skulle förändra eller borttaga ett ord här och ett der; så skulle man härmed kunna få sysselsätta sig hela förmiddagen. Gr. Frölich har helt enkelt begärt bifall till första förslaget. Jag anhåller, att vi måtte komma till votering härom. Gr. Frölich: Det vore besynnerligt, om löparen, sedan den passerat R. o. Ad. och PresteSt., icke äfven k omin e till de öfriga Stånden, så att de finge kännedom om de anmärkn:r, som inom dc tvänne förra Stånden blifvit gjorda. Frih. Cederström synes vilja införa en ny behandling Den g Januari f. ni. 39 af sådana ärenden, hvilket jag anmärker, nian att vilja fördjupa mig i vidare undersökning derom, emedan fråga lin är att få conlra-propostn i voteringen.
Dervid borde dock lästas det vilkor, att ingen presterlig årsberäkning för lärarne linge ega rum, att inrättningen ställdes under tillsyn af en direction, och att föreslåndaren blefve tillförbunden att, inom Irenne år, afgifva fullständig berättelse om den i inrättningen använda läromethoden och framgången deraf. Skolans nuvarande föreståndare, Academiae-adjuncten C. O. Ramström, hade i 17 år, hvaraf 12 år vid Upsala Lyceum och sedermera 5 år i Stockholm, egnat sin mesta tid åt pcedagogiska undersökningar och försök, samt för detta ändamål gjort icke obetydliga uppoffringar och försakat tillfällen till befordran i lärareeller presterlig väg. Åberopande motionären slutligen ett af Pastor Primarius, Herr Doctor Pettersson och Kyrkoherden i S:t Claire församling Herr Doctor Wedlin uthändigaclt, motionen bilagdt, betyg, af innehåll, att de funnit undervisningen i Stockholms Lyceum af skicklige lärare vårdad och att den ^ • na läro-iurällning, enligt deras öfvertygelse, både hittills tilllredsslälll och äfven framdeles skulle tillfredsställa föräldrars och målsmäns billiga fordringar och befordra ungdomens sanna fördel. Af hvad motionären sålunda uppgifvit och Utskotten serskildt luli em La t, hafva Utskotten funnit upplyst och styrkt, alt den, under namn af Stockholms Lycemn och Rea I-Gymnasium, af Academite-Adjunclen Ramström inrättade undervisnings-anstalt från början utgjort en experimental-skola, hvaruti föreslåndaren sökt bringa till förening äldre och nyare skolmelhoder, genom begagnande af de fördelar, sorn hvarje method kunnat erbjuda, samt derjemte tillämpat egna rön i denna väg. Under de flera år, Adjuncten Ramström oafbrutet egnat sin verksamhet åt arbeten och forskningar, rörande uppfostringsväsendet, har han efterhand lyckats gifva ifrågavarande läro-inrättning den utbildning, att derifrån, efter genomgången lärocurs, utexaminerats ej allenast en mängd utmärklare lärjungar, af hvilka de, som ernat beträda den lärda eller tjenstemanna-ba - 22 Staissamt Allm.
N:o 44, i anledning af Ståndets Remiss å Herr Edelkergs Memorial, angående tryckning af Utskottets Omröstnings-Protokollj uti frågan 0111 utlemnandet af Handlinearne i anmärkningsmålet rörande meddeldte föreskrifter om Trouppers proviantering under fredstid. S. D. Då nuå nyo föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande , i anledning af Utskottets Betänkande öfver gjordt förslag, att Landshöfdingarne må förpligtas, att till Justitias-Cancelleren och Justi - Prot. Utdr. d. 30 Maji 1818. 527 tise-Ombudsmannen, insända ett Exemplar af de Kungörelser, sorn af dem utlärdas; förblef Borgare-Ståndet vid sitt förut uti detta ämne fattade Beslut. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Con. stitutions-Utskottets Memorialer : 1. Af den 14 Maji, med anmälan rörande upphäfvande af 114 §. Af samma dag, rörande införande på behörige ställen i Regerings-Formen och Riksdags» Ordningen af ett stadgande att väckte och beredde frågor och förslag rörande tillägg och förändringar i Grundlagarne icke må förr än minst 5 år derefter kunna afgöras. 3. Af den 15 Maji, rörande Förslag vid 4 §:n Regerings-Formen ; Blefvo desse Memorialer, med de deruti framställde alternativer, af Borgare-Ståndet antagne såsom hvilande intill nästa Riksdag, för den åtgärd 56 §:n Regerings-Formen föreskrifver. S. D. Biföll Borgare-Ståndet, att serskilta Utskottets Betänkande i frågan om grunderne för en allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster, jemte de i anledning deraf inom Ståndet denne dag gjorde anmärkningar, skulle utan något vidare bedömande, öfverlemnas till den Committé, hvilken Riksens Ständer vid a 815 års Riksdag, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit måtte tillförordnas, och hvarom BotgareStåndet den 21 sistlidne
Träffas &amp; b y r å n k l. Lifsnummerpris: 15 öre. Allm. Telef. (vid kompletteringar). Boktr.-Aktieb. - r a d. Gullmarsfjorden ligger blå och blank, knappast krusad af den vackra sommardagens lätta vind. Klipporna skimra i solens sken i mjuka, fina toner, och blott ett lätt skum och ett hvitt skimmer omkring förråda de små skären där borta åt Fiskebäck: Lilla Tofvan, Rådbergsungarne och skären med och utan namn. Men ät vester, där hafvet synes mellan klipporna, där skummet stänker högt mot » Gubben » och » Gumman » och böljorna gå i långsam takt, fladdrar det af hvita segel, brokiga standertar och blå- gula flaggor. Badsocieteten är till hafs. Därför ligger planen framför societetshuset solstekt och tom, och endast en eller annan enstöring eller någon, som icke tål sjön, mäteri ständigt, enformigt fram-ochåter — fram-och-åter » tram - pens » — badhusbryggans — hundrade steg. Själf sitter jag ensam, drömmande å verandan och blickar ut öfver Gullmarns förtrollande vatten, fördjupande mig i minnen från gångna ungdomstider, då sången i nattsen timma klang därute på skäret, då skämtet sprakade i kapp med raketerna och intet kunde jaga oss bort förr än » floden » kom och vi rodde hem under den glada sångarens tröstetoner till förälskad ungersven: » Lille röde Eönnebär Lille söde Hjertenskj; er. » * Så spritter jag till. Den enformiga tystnaden utanför verandan stores plötsligt. Jag hör en jättelik, godmodig, rullande basröst uppstämma ett skratt mellan ett par franska fraser, och en sonor kvinnostämma svara något därtill. Ännu ett par röster blanda sig däri. Det är ett helt litet sällskap, främlingar, som närmar sig, och jag böjer mig nyfiket fram — för att ögonblicket därpå känna min hand kraftigt tryckt af Conrad Behrens stora näfve, och omedelbart därefter bugande stå inför madame Zelia Trebelli. Madame har nyss anländt till Lysekil på sin afskedstourné i Sverige.
Utsk:t yttrar pag. 23, att »på förvaltningen beror sättet, på hvilket delegarne skola komma i åtnjutande af deras andelar i afkastningen», och anser alt inkomsten, om de ställas under allmän uppsigt, skall fördelas i penningar, då det deremot, om allmänningarne öfverlemnas åt intressenterne, skall bero af dem, huruvida inkomsten skall utgå i penningar eller in natura. Jag hemställer, om icke en sådan åsigt grundar sig på ett misstag. Jag åtminstone kan icke inse hvarföre det icke låter sig göra att intressenterne taga inkomsten, vare sig i penningar eller in natura, ehvad allmänningen står under allmän förvaltning eller icke, och jag kan äfven i detta fall åberopa Östergötland såsom ett exempel, ty der händer det flerestädes att utdelningen sker in natura, oaktadt häradsallmänningarne stå under allmän förvaltning. Hufvudsakligen på den grund, att jag anser häradsallmänningarne ovilkorligen komma att bäst förvaltas, om de ställas under allmän vård, med intressenterne lemnad kontrollerande uppsigt, samt då R. St:r för endast några år sedan, på grund af en K. Propos., uttalat sig för en sådan åsigt, anhåller jag att R. o. Ad. ville vidblifva sitt i afseende å häradsallmänningarne vid 1856 års riksdag fattade beslut. Hr von Koch, Nils Samuel: Frih. af Ugglas har lagt mycken vigt derpå, att R. o. Ad. vid 1856 års riksdag fattat ett från Utsk:ts förev:de förslag afvikande beslut, och på den grund yrkat afslag å punkten. Emellertid har Hr Frih:n sjelf, vid relaterandet af frågans föreg:de behandling, omnämnt att Bonde-St. vid 1856 års riksdag aflåtit en protest mot de öfriga Ståndens beslut och att K. M. funnit de i Bonde-St:s skrifvelse omlörmälda förhållanden vara af beskaffenhet att förtjena särskild uppmärksamhet, hvilket äfven varit Skogsstyrelsens åsigt. Det är icke heller den i R. St:rs beslut uttalade grundsats, som nu är gällande, utan K. M:s beslut af år 1859.
Vid denna punkt likasom vid de följande göres i marginalen hänvisning till motsvarande bilaga. Memorialet är tryckt i C. V. M. 1810—1815, sid. 981. 2 Stycket fr. o. m. orden justerades utskottets utlåtande t. o. m. orden fordra det återfinnes i anf. arbete, sid. 991. 8 Utlåtandet är tryckt i anf. arbete, sid. 986. 4 Här stavas namnet med sch. 5 Memorialet är tryckt i anf. arbete, sid. 993. 6 Protokollsutdraget och Almquists memorial äro tryckta i anf. arbete, sid. 1082 ff. Den 19 Juli 1815 737 märkning i afseende på föreskrifter i den 42. och 94. §.§. Regis formen som nu befinnas vara stridiga, hvilka af Hans Kgl. Maj :t den 14 sistl. Julii å Riks Salen blifvit Riksens Ständer meddelade1 äfvensom angående redactionen af 29. §. Ris formen,2 och förändring i 41. §. Regis formen.3 Utskottet åtskiljdes. In fidem G A Silverstolpe. 1 Utskottets betänkande angående §§ 42 och 94 R. F. och utdrag ur Ridderskapet och Adelns prof. den 17 tillika med konungens tal på rikssalen äro tryckta i C. U. M. 1810—1815, sid. 1002 ff. 2 Betänkandet angående § 29 R.F. är tryckt i anf. arbete, sid. 1007. 3 Betänkandet angående § 41 R. F. återfinnes i anf. arbete, sid. 1010. I betänkandet upplyses, att den föreslagna ändringen berodde på en inom utskottet väckt motion. Det upplyses icke i protokollstexten, vem som väckt densamma, ej heller återfinnes den bland bilagorna. 47 738 Den 20 Juli 1815 115. Justerat Rudolf Cederström. Torsdagen den 20 Julii sammanträdde Constitutions Utskottet in Pleno.
Hon satt och studerade deras mer eller mindre vällyckade profiler och skrattade i sin näsduk åt deras försök att vara intressanta. Också hon hade dansat en dans med Erikson, och Maria Heller kom och frågade hvad hon tyckte om honom. »Det är en begåfvad ung man», svarade Hedvig, »bara han ville låta bli att vara så patetisk. — Han talar hela tiden, som om han spelade i en tragedi.» Dock såg hon efter honom och hoppades nästan, att han skulle bjuda upp henne en gång till. Det var ändå så mycket roligare att tala med honom än med de andra, men Erikson hade endast ögon för Dina. Han dansade två danser med henne och satt under en dans och talade med henne, och för öfrigt stod han i dörren lutad mot dörrposten och följde hvarenda af hennes rörelser, när hon dansade med de andra; — men han stod i dörren på herrsidan. Han ville icke komma nära Maria Heller. Hvad denna unga dam angick, satt hon hela qvällen på sin post, rättade då och då på sin lornjett och stack näsan i vädret för att se bättre. Hon talade blott emellanåt till de förbigående och svarade mycket knappt en och annan fru, som hade slagit sig ned bredvid henne, men för öfrigt såg också hon blott efter Dina, som sväfvade från arm till arm, alltjemt lika vacker. För Maria hade hon alldeles ingen tid. Hon gaf henne blott en nick i förbifarten, när herrarne följde henne in till buffeten. Det hade ju Maria väntat sig, men det var i alla fall mycket svårare, än hon hade tänkt. Berta var öfverallt. Hon uppfattade sin roll som värdinna och hjelpte sin mor. Hon dansade lika gerna med alla, talade aldrig med herrarne, utan stod i första position med händerna kring sin näsduk och sade: »ja!», och »verkligen», och »åh, så roligt!» när de talade till henne, och blinkade med sina långa ögonhår. Hon dansade med några af sin fars gamla herrvänner, som skulle ut och ha sig en sväng, och med sin yngsta brors skolkamrater, som hon nästan måste lyfta upp och svänga rundt. De unga bodherrarne rusade fram för att bjuda upp henne, och hon delade hvarje dans mellan två kavaljerer för att få plats till alla. En misskänd storhet denna afton var Hulda Fransson.