Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers uppmärksamhet, och öfverlemnades då till handläggning af Serskildta Utskottet, som uti dess Betänkande angående den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Rörelsen och om medlen till dess afhjelpande, jemte förslag till inskränkning af främmande varors införsel och förbrukning, deröfver meddelat yttrande. Till föMd af Kongl. Maj:ts Nådiga Circulairbref till dess Befallningshafvande, den 14 Augusti 1816, hafva sedermera samtlige Uänens invånare blifvit hörde, öfver nyttan och behofvet af en Öfverflödsförordning, och deröfver, genom deputerade, afgifvit underdåniga Utlåtanden; hvarjemte uti Kun» •* Besv. och Ekon. Ut sk. Betänkanden. 407 görelsen flen 30 April 1817, angående nödvändigheten af inskränkning uti införseln och förbrukningen af utländska yppighetsvaror, Rikets Inbyggare erhållit en Nådig uppmaning till iakttagande af tarflighet och enkla Seder. Då denna fråga nu å nyo blifvit väskt och till Ekonomiutskottets pröfning remitterad, har Utskottet, med fästad uppmärksamhet på redan vidtagna åtgärder, efter den sorgfällig» granskning, sorn ämnets vigt påkallar, deröfver stadgat sina tankar, hvilka Utskottet nu får vördsamt meddela. Begreppen om yppighet och öfverflöd, om dess skadlighet eller nytta hafva alltid varit underkastade så skiljaktiga meningar, att en kort utveckling deraf ej torde vara öfverflödig, för ett närmare utredande af sjelfva hufvudfrågan. — Genom Samhällsföreningen sattes menniskorna i stånd att, medelst förenade krafter, lättare tillfredsställa r.äringsomsorgernas fordringar. Sedan de bebofver blifvit uppfyllda, som äro oundgängliga för lifvets bestånd, utvecklades småningom nya behof af beqvämlighet och njutning. Det nödvändiga blef ej mera måttstocken för dessa behof; utan det prydliga, det som fägnade sinnena, utgjorde föremål för gemensamma bemödanden.
Län, hvilken förre Landshöfdingen i WesterNorrlands Län, Frihere Nieroth till träd t efter bemältellr Grefve och General-Lieuteuant, ser - 288 Stats-Utskoltets tleles som sistnämnde Lön öfverstege den för Landshöfdingen i WesterNorrlands Län anslagne; och att disposition af den ena Embetsmannens lönetillgångar till gn annans förmån innefattade oordning och medförde oreda. Utskottet medgifver att en sådan disposition från en Lön sorn den ifrågavarande och hvilken äfven fästat R. Sl:rs år 1827 församlade Revisorers uppmärksamhet, icke är enlig med ordningen inom StatsVerksförvaltningen; men då, enligt hvad Utskottet i dess förra Betänkande ådagalagt, nuvarande innehafvaren af LandshöfdingeEinhetet i WesterNorrlands Län under vilkor af merberörde afdrag samma Embete tilIträdt och ändring af förhållandet, alltså, efter Utskottets tanka, icke hör äga rnm 5 anser Utskottet, med åberopande af dess förra utlåtande i ämnet, sig icke kunna tillstyrka R. Strrs gillande af hvad deremot anföidt blifvit, utan får samma dess yttrande till R. H. Sttrs bifall härmed ytterligare anmäla. Slutebgen och till införande af den ordning, som, i afseende på behandlingen hos R. St:r af frågor rörande Pensioners beviljande , torde böra följas, har Utskottet trott sig böra framställa det förslag: att R. Stamå för framtiden besluta, att ingen i Statens tjenst qvarstående Embetsman eller Oilicerare bör för denna sin tjenst af R. St:r Pensioneras, utan framställning derom af K. M:t, såsom alla Ellike tsmäns Högste Chef, eller Utöfver det belopp, som K. M:t honom beviljat.
Mörners namn förekommer på en af betydligare personerna vid den Riksdagen, kunde vara för eller mot lagen, deröfver tillåter jag mig icke någon anmärkning. Reia denna fråga, mine Hrr, synes mig hafva vändt sig mera omkring tryckfrihetsförordnin och hurudan den borde blifva. Jag döljer icke, att jag finner det i högsta måtto besynnerligt att Regeringen, med kännedom af de stora b r ist fä 11 ig het er, de stora abnormiteter, som finnas i vår tryckfrihetslag, icke lika väl vid 1854 års Riksdag kunde framlägga ett förslag till en ny tryckfrihetsförordning, i st. f. att preliminärt vilja undandraga tryckfrihetslagen ur grundlags natur. Jag hemställer till det sunda förnuftet och till det sunda omdömet att afgöra, huruvida någon våda varit för handen om d. 26 Juni 1854 ett så beskaffadt förslag inkommit till Constit.Utsk. och blifvit förelagdt Ständerna till afgörande. Det är visserligen sannt, att detta hade fordrat mera lankebesvär, mera omdöme, mera rådfrågande af grundsatser, än blott och bart ett förslag att stryka ut författnrns grundlagsenliga natur, utan att lägga något annat i stället. Och det får jag derjemte förklara, att jag ingalunda anser Styrelsen haft några grundade anledningar till ett sådant folkets förtroende, att folk-ombuden skulle obetingat förlitat sig på antagligheten af det förslag till tryckfrihetsförordning, som Regeringen kunde komma att afgifva, och att det varit möjligt att att aflocka folk-ombuden bifall till det ifrågavarrde förslaget, att beröfva tryckfrihetsförordnrn sin grundlagsnatur. Man har åberopat oenigheten mellan Stånden såsom skäl, hvarföre man icke tillvägagått på det sätt jag nyss nämnt. Jag tror dock att enigheten och samdrägten betydligt ökats, och att den f. n. är i tilltagande, och jag går så långt, att det icke finnes någon oenighet emellan Ständerna, samt förstår icke hvarpå Hr Statsrådet Mörner grundat sjelfva föreställningen. Men äfven deri finner jag, att det varit mera lämpligt om Styrelsen, i förlitande till denna oenighet, lagt fram ett förslag under förväntan att det skulle falla.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt nppläste till justering ett, i enlighet med Kongl Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till nådig Skrifvelse angående väckt fråga om Sala silfververks återgång till Statens disposition. Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, och befallde att. i enlighet dermed, nådig Skrifvelse skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo C. F. Smerling. 14 Kongl. Maf.ts Nåd. Proposition N:o 68, Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1866, kl. 5 e. ra. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, med ytterligare framställning i fråga om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet; Gifven Stockholms Slott den 2 Januari 1866. Vid de två sednaste riksdagarne har Kongl. Maj:t framställt förslag till Rikets Ständer, om åtgärders vidtagande, för att på ändamålsenligt sätt ordna undervisningen för den vigtiga del af landets modernäringar, som afser bergshandteringen.
Vid ett sådant förhållande, och då i 1811 års författning ej var stadgadt det äfventyr , att den, som ej inom viss tid anmälde sig till skattelösen af recognitioneskogen, skulle förlora rättigheten dertill, hvaraf synes att meningen varit det samma rättighet skulle fortfarande stå dem öppen j så tyckes det vara obilligt, att nu vilja anse ti - M>«n il //ugust t •», %gj dea dertill vart försutten. Det man såsom skil, emot Kongl. Maj.ts Nådiga proposition åberopat , att nemligen skattläggning skulle föregå skattelösen, är i sjelfva verket ej af den betydenhet, som det vid första påseendet vill synas. Ty först har Herr Tham ganska riktigt anmärkt beskaffenheten af den mark som är i fråga. För det andra, beror det äfven af den olika skattläggningsmethod som följes. Och sluteligen är det ej blott afgiften till Staten, utan måoga andra onera, som öka tungan af ett sådant skatteköp. Jag har ansett mig böra lemna dessa upplysningar, men bestrider i öfrigt icke, att återremiss må äga rum, i anledning af hvad Herr Danckwardt anfort. Herr Danckwardt: Jsg hade ej ämnat vid detta tillfälle vidare yttra mig i förevarande fråga, om jag ej hört det af Riksens Ständer vid sista Riksdag fattade beslut åberopas såsom billigt och rättvist. Herr von Hartmansdorff har väl uppläst en stor del af Statsutskottets Betänkande, som grundat detta beslut, men jag har ingalunda funnit mig öfvertygad af de deruti anförde skäl. Jag skall deremot anhålla, att fa uppläsa det korta yttrande, Riksens Ständer år 1809 afgofvo, rö. rande grunderne för dispositionen af recognitionsskogarne i allmänhet. Det lyder så: ”Riksens Ständer hafva funnit, att då å ena sidan ”äganderätten till den upplåtne skogstrakten ”alltid blifvit åt Staten för varad, har å den 395 T)en ii 'Augusti t. Tti; ”andra; nyttjanderätten ; emot én öfverenukotri”men vederkänsla eller så kallad recognitions”afgift, alltid blifvit
Men dessutom synes mig Ilr Ribbing hafva anfört åtskilliga andra talande skäl, som torde böra tagas i betraktande, och jag tror i öfrigt, att det verkligen kan blifva en temmeligen äfventyrlig bana man inlåter sig på, om dessa inbjudningar skola komma att så behandlas, att man utan någon föregående granskning ginge in på dem, utom i högst få och väsendtliga fall; ty det kunde absolut leda till alt tillintetgöra bvartenda af R. o. Ad. fattadt beslut, om man blott fick ett annat Stånd, som inkom med inbjudning för att söka vid ett sådant tillfälle genom en inom Ståndet förändrad majoritet komma till det resultat, som vid första beslutets fattande af minoriteten varit önskadt. Det är på dessa grunder jag biträder den mening, som här afslår BorgareSlts inbjudning, och önskar att den måtte blifva lagd till handlingarna. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Grundlagarne omförmäla visserligen inga inbjudningar, men örn R. o. Ad. skulle afsäga sig att upptaga sådana frågor och de andra Stånden icke gjorde sammaledes, så skulle detta Stånd befinna sig i annan ställning, än de öfriga, hvilket jag tror hvarken vore riktigt eller för ärendena nyttigt. Det vore att utesluta R. o. Ad. från den rätt, som af de öfriga Stånden begagnas; det vore att i vissa åtgärder sätta Ståndet utom deltagande med de öfriga. Jag förmodar således, att R. o. Ad. icke, på sådan grund, låter frågan ligga nere. Hvad åter Ståndens olika meningar be trä Ilar, är det ett misstag af Hr von Rosen, om han tror 3 Stånds beslut vara sammanstämmande; ty 0111 så vore, skulle inbjudningen vara öfverflödig. Förhållandet lärer, så vidt jag minnes, vara, ätt 2 Stånd hafva, utan förändringar eller tillsatser, bifallit 1 §:n i Utsktns betänk., men att Bonde.St. tillagt icke blott Konungens samtycke utan äfven R. Sits, d. v. s. BondeSt. har gått ett steg längre, men som tillika är ett steg tillbaka, ty det gör stiftandet af en privatbank omöjligt emellan riksdagarna.
Du skall först stekas i jordisk eld och sedan i de eviga svafvelsjöarne. Du har ingen barmhertighet att vänta. Släpp mina fötter, eländiga, eller jag sparkar dig undan! – Käre bror, hafva vi icke nu hört och sett nog för full bevisning? vågade länsmannen nu hemställa. – Vi hafva erfarit nog. Låtom oss lemna detta ställe, för att slippa höra hennes tandagnislan och fruktlöst spillda böner! Ur vägen, hexa! Den gamla Karin ville emellertid icke släppa prestens ben; hon grep om dem med samma krampaktiga styrka som den drunknande om sin räddares hand. Hon vred sig som en plågad mask och fortfor i hjertslitande ton att bedja om förskoning. – Hon vill icke släppa mig, skrek Suenonius. – Länsman, befria mig från hennes tag! Bryt i nödfall fingrarne af henne! Men då länsmannen tvekande närmade sig Karin, släppte denna frivilligt presten, riktade sin blick på den förre, förde ett finger till tinningen, likasom om hon hastigt erinrat sig något, och utbrast: – Du Ha, nu minnes jag ... Skall icke du hysa medlidande med mig, du som också var med på fästen? Jag såg dig i dina stora stöflor dansa med qvinnorna på berget, och vid bordet satt du bredvid mig. Minnes du det? – Jag! Är du galen, qvinna? ropade länsmannen likblek och tog ett steg tillbaka, hvarvid han föll baklänges öfver sågkubben. – Jo, du! fortfor Karin och uppgaf ett ohyggligt skratt. – Nu har jag dig. Angif mig, om du vågar, och du skall få göra mig sällskap till afrättsplatsen! – O, hvilken lömsk, förfärlig lögn! klagade Askelin, i det han steg upp. – Bror Suenonius, skyndom härifrån! Blodet i mina ådror isas. – Var lugn, broder, sade Suenonius. – Jag inser alltför väl, att detta är en lögn, ämnad att förslöa rättvisans svärd. Der är din käpp, min vän; låtom oss gå! – Ja, låtom oss gå! Hu! Då gumman insåg, att hennes böner vore fruktlösa, slog hon i vansinnets förtviflan öfver i en annan ton.
T y jungfrun hyllade principen » lefva och låta lefva ». » Svettsystemet » skulle ha förekommit henne vidrigt. Därjämte lade hon an på sidenschaletter. Kvinnorna af medelklassen i landsortstä- derna begagnade då allmänt schaletter. Rangskillnaden iakttogs strängt. V e den, som vågade sätta på sig hatt och icke var minst borgaredotter! Allmogen bar ännu i vissa socknar sina s. k. nationaldräkter. Men så lät jungfrun plötsligt de styfvaste nämdemansmuttrarna profva några granna, präktiga schaletter från Almgrenska sidenfabriken i Stockholm. Jungfrun var dessa regioners Lundin. Hon stiftade lagar för moderna i de olika socknarna. Schaletterna slogo an och så kom rusningen. Ah, mina damer, » en ann kan vara så god som en ann »! Naturanlagen förneka sig icke. Snart skimrade landskyrkbänkarna i de grannaste färger. Grön botten med röd bård i den ena socknen, vice versa i den andra o. s. v. Hade vårt land haft många sådana jungfrur, skulle vår sidenindustri allt stått på bättre fötter. Hvad kattunshalsdukarna — • eller rättare hufvuddukarna — angår, voro dessa ännu innan näringsfriheten inträdde hennes största artikel. D e m förde hon i marknaden på ett helt annat sätt. De skulle spridas lika jämnt och allmänt öfver hela det område, hvaröfver hon sträckte sin merkuriistaf. Till följd däraf valde hon några af de brokigaste mönstren. Ingen kände så väl sina naturbarns smak som hon. I dessa högkolorerade dukar uppriggade hon några af socknarnas fagraste tärnor, och sedan gaf hon akt på, hvilket mönster blef det mest efterfrågade. Landsborna äro mycket noga att få plaggen alldeles lika. A r det en kvist, som fått en annan form, duger halsduken platt inte. Den slcatt vara lik Gretas, på- står Kajsa. Annars » får det vara ». När nu jungfrun var på det klara med det » i sann mening » populäraste mönstret, afgaf hon ett anbud till extra pris å ett parti så stort, att grosshandlaren baxnade och trodde henne vara galen. Han hade ej ens så mycket på lager själf.
Men månne väl denna omfattning kunde fortfarande påräknas, månne nitet ej kunde kallna och förtrytelse segra öfver den kloka beräkningen, derest delägarne finge erfara en inkräktning å det gebit, de i århundraden odlat, hägnat och försatt i ett blomstrande läge? Detta synes åtminstone vara ett befarande, som torde förtjena alt tagas i omsorgsfullt betraktande, innan nya åsigter förmå göra sig gällande. Rörande uppgifterna och framställningen af Centonalen och En per mille-afgiften, torde ej böra förbigås oanmärkt, alt centonalen utgick från fordna !ider af Flottans personal, såsom enskildt bidrag, till dess den sedermera, emot ersättning till Kassan, enligt Rikets Ständers beslut, öfver togs af Stats-Verket vid dess räkenskapers reglering år 1835. Det är först vid sista Riksdag, som upphörandet af denna kontribution till Stats-Verket beslutats; hvadan också Rikets Ständer, som dessa åtgärder vidtagit utan Kassa-delägarnes hörande, ålåge hålla Kassan skadeslös för denna vid grundläggningen påräknade inkomst — och någon granskningst ätt öfver Kassans förvaltning lärer väl denna ersättning icke kunna medföra emot delägarnes minne, enär anslaget icke varit i detta afseende villkoradt, eller af delägarne sökt, utan utgått i egenskap af ett rättmätigt anspråk å Kassans sida. Hvad dernäst vidkommer En per mille-afgiften för fastighetsköp, så är uppgiften härom underkastad en felaktighet.
Ja och Nej, I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla andra alternativet i berörde ig:de punkt. Ropades äfven Ja och Nej samt Votering, Herr Grefven och LandtMarfkalken frarns jtållde således följande voterings-proposiiion: nen 13 September /. m. 661 Den som bifaller första alternativet i igtde punkten af Statsoell BancoUtskottens Betänkande, rörande Finance-regleringen, med den ändring, att sådane metall-effecter, hvilka behöfva inom hus förvaras, böra vara braridförsäkrade, voterar Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln hafva bifallit andra alternativet i berörde ig:de punkt. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes samt anslogs. Herr Grefven och Landt Marshalten tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Sedan 43, 44, 45 och 46 §. §. i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan en qvart till 1 eftermiddagen, och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Den det ej vill, voterar Ja 88. 76. Nej 662 Dtn 13 Stpttmbtr j. m. 9 I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt Marjkalken förklarade, att första alternativet i ig:de punkten således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, endast med den ändring, att sådane metall-effecter, hvilka behöfva inom hus förvaras, böra vara brandförsäkrade. HÖgloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan hall till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. y. Lagerheim, Lördagen den 13 September. Plenum kl. half till 6 eftermiddagen.
Glanspunkten nåddes en vår, då Racines » Esther » uppfördes, nästan i sin helhet och med sångkörer. Men då var heller ingen mindre än en biskop bland åskådarne. Förtjusningen var allmän både bland dessa och bland de uppträdande; jag tror ej det föll någon in, att något sådant som kritik kunde existera gentemot teaterpjäser. Och däri låg nog också trefnaden öfver vår i grund och botten så enformiga tillvaro, att enkelheten var så stor och glädjekällorna så anspråkslösa. Jag tror icke det är klokt att, som en del franska föräldrar, sända sina döttrar i klosterpension, när de äro helt små barn och, utom under ferietiderna (8 dagar till nyår, 8 dagar till påsk, 2 sommarmånader samt den första onsdagen i hvar månad) lämna dem där, tills de äro giftasvuxna. Men jag tror, att det för de flesta barn kan vara godt att gå igenom ett par års vistelse i ett sådant hem. Trots den ständiga uppsikten lära de sig mer än i sitt eget hem, att svara för sig själfva, att arbeta för sig själfva och ordna för sig själfva. Jag talar naturligtvis nu egentligen för franska förhållanden, men det kan ju intressera en svensk publik att känna något litet äfven af dem. • Sit år fyar gått den 27 augusti, rfjM år haj ' gått, se ' n jublet steg upp mot vår blåhUiitsouxna teg från Svaneön vid Sundet, se ' n lockig ungmö vackert banden roscnlänk från strand till strand mer ljust, mer däjligt land oid land ej någonsin varåt bundet! Du väna barn från Köpenhamn, vi jubla åter gladt ditt namn — hvad sång det i sig äger! Från Sjosllands bokskog drar en fläkt, med scenska björkars sus i släkt, cn klang från diktens middagscäkt: Tegnér och Oehlonschläger. Den gamla sagan täljdes om, när du i höstetider kom och vardt ibland oss bofast. I blomma stod den bleka ljung, skön Ingborg, rank och vek och ung, hon log mot sina drömmars kung så fagert och så trofast.
BondeStåndet. iN:o T b. 10 Maj b. 13 Maj b. 11 Maj b. 10 Maj b. 27 Maj b. 29 Maj b. 27 j Maj b. 27 Maj b. 18 Mars b. 21 Mars b. 18 Mars b. 15 Mars b. 12 April a. 9 Febr. b. 12 April b. 12 Febr. b. 12 April b. 9 Febr. b. 12 April b. 9 Febr. 20 b. 3 Maj b. 3 Maj b. 3 Maj b. 2 Maj b. 8 April b. 24 Mars a. a. 13 Maj b. 8 April b. 24 Mars a. a. 13 Maj b. 8 April b. 21 Mars a. a. 11 Maj b. 8 April å. 24 Mars a. a. 10 Maj 230 å 26 April b. 26 Aug. å. 26 April b. 26 Aug. å. 22 April b. 30 Aug. b. 22 April 24 Aug. 196 •33 b. 26 April b. 29 Mars a. a. 13 Maj b. 22 April b. 28 Mars a. a. 13 M ij b. 22 April b. 29 Mars a. a. 11 Maj b. 22 April å. 29 Mars a. a. 10 Maj b. 26 Juli b. 29 April b. 25 Juli b. 29 April b. 25 Juli b. 29 April b. ,26 Juli b. 29 April 233 b. 30 Sept. b. 30 Sept. b. 30 Sept. b. 30 Sept. b. 28 Febr. a. a. 29 Mars b. 23 Febr. a. a. 24 Mars b. 23 Febr. a/a. 29 Mars å. 23 Febr. a. a. 29 Alars b. 30 Sept. b. 30 Sept. b. 30 Sept. b. 30 Sept. T. £. 5T 2_ ? * P' ^7o~ Tionde-penning, om upphäfvande af förfallilin ga me angående erläggande deraf lor ari', sorn föres utur stad • • .
krafrösten slöts d e n n a korta, m e n Ström framstående unga de klara tonerna beslöjades vackra konstuärsbana .. Men De hårdt; gjorde resor, förråd från af den Theodor Bilnu vidhvilka de härliga intryck, v a c k r a m i n n e n o c h stark lifsglädje. Billing var själf g o d sångare, o c h i detta älskvärda tidens mest vare af s a m l a d e s ett stort antal af d e n framstående musici och de bildande konsterna. g j o r d e les gästernas utöfVärdinnan - h o n n e u r s p å ett sätt, som lifliga utseaftonen des bad emelhögst Det sitt h e m, tillbragtes. hon På där återstoden kvällen naturligtvis m e d af uppvaktaserenad. Bland deltagarna i denna märktes Beronius, gluntens sångare, och Daniel Af den kungliga Hwasser. scenens denna tid må nämnas Jenny fröknarna Fundin, från Lind (som ju GelErikson, Emelie Högqvist, Österberg och Genom afbröts och " Wideberg hon kom mannens detta i vann och intog af sin Anna beröring, alla, genom död, i december sällsynt lyckliga fru Billing framlefver omhuldad målarinnan artister lämnade, Sverige), fruarna och hvilka beundran, sitt f i n a v ä s e n o c h s i n ä l s k l i g a p e r s o n l i g h e t. o c h för öfrigt ej häller damer — i tid till snart flngo kritiker: den. nes uppträdande allt själf melhaar, Som Hebbé var följd på Karolina-salen henne axflätor. lertid ej eleverna — och göra » Hon Så voro konstnärshem 1844 död, Signe å ofta. pensionstidens starkt som f r å n t. e x. Hvad opera kan få hon och träffar, hon och erhöll scen. de i mottogo sympati 1843 under Vi Agata kritik nämnda mycket » mamsell » som och sångerskan engagement 1842, som Arv. berg för men när m a n hört J e n n y Lind, kan m a n aldrig svensk scen). för roller.
Ut - Den 6 December. zri Utom de grundliga wederläggningar desia dictamina innehålla, mot dek som foranledt dem, innehålla de Liwen sä wacken, sa nplysaaoe, sä grundade tankar och bewis för en National Armerings nödwändjghet, are jag wägar tro, det de märkeligen skola werka bestämmandet af Nationens opinion för venna sä wigli» ga sak. Jag sär derföre hos Högwälborne Herr Greswen och Landt-Marskalken, ödmjukast anställa om proposition, ä hwad jag nu hast äran i ödmjukhek anföra. Friherre äVreäs, kal» ian. Som denna saken pä wihk satt äfwen rörcr wig, 06) jag pä flere skäl, äfwen för Ridderskapet och Adelns räkning, ön» skak art diöcussionen derom hade aldeles förswunnit, och dä i alla fall Protokollet deröfwer kommer att tryckas, skulle dek synas wig öfwerflödigt att Ridderikapet och Adeln beslutar särskildt utgifwa den ät Allmäna helen. Herr ak 8iIILn. Men Ridderskapet och AdelnS Protocoller tryckaö sä långsamt, att^AUmänheten ej förr än längt härefter, genom dem kan crställa del deraf; dcsiutom äga ej alla, som med mycket intresie sknlle läsa denna diäcuösion, räd och lägenhet alt köpa de fullständiga Prorocollen. Härefter blef denna Herr gt 8iIIsns motion be» gärd pä bordet. / Herr 8sr§tlmsn, Ambrosius ^s§nus, upläste följande: Den 6 December. I allmänna Tidningar»? finner man ofia Ane» tioner Utlysas pä. en myckenhet Beklädnings och Proviant persedlar, hwilka ester krigets stur, öswerbiiswit i Anusens och Flottornas förrådshus.