Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Klockare-pensioner samt landtgren af klockare-bol, i fråga om de till åtskillga stads-skolor inom Lunds Stift äfvensom Hallands Län utgående —: II. 505; III. 8, R. 8; B. VII. 98, 142, A. 142. E. 265, 286, 335. Klockares och orgelnisters aflöning, i anledning af väckt motion om skyldighet för bruksegare att, i mån af rösträtt, bidraga till —B. lil. 87, 178, 239, A. 239. Klockares löne-inkomster, i anledning af väckt motion örn reg lering deraf: B. I. 574; II, 5, A. 5. Klubb för Ridderskapet och Adeln, angående dess inrättande i f. d. Sekreta Utskottsrummen å Riddarhuset: I. 4. —, Bonde-Ståndets, i Bergstralska huset, angående inbjudning till Med-Stånden att densamma besöka: I. 109. Klämtning, i anledning af väckt motion angående upphäfvande af 12:te kapitlet 3:dje §:n i Kyrko-Lagen, rörande —: B. IV. 84, 136, A. 136; U. VI. 186, 212, A. 212. Kolonisation, i anledning af väckt motion om anvisande af medel för upprättande af en fullständig plan till Norrbottens — : B. VII. 66, 79, A. 81. Kommers-Collegium, Rikets Ständers Revisorers Berättelser om verkställda granskningar af de under nämnde Verk ställda fonder och medel: se Berättelse. Komministrar och Kapellpredikanter, i anledning af vackt motion angående de till nämnde tjenstemäns aflöning anslagna hemmans och lägenheters befrielse från ränta och kronotionde: B. lil. 557, 628, A. 628. Kommitté, angående nedsättande af en sådan för undersökning af arealen och beskaffenheten af statens skogar, samt om anslag till ifrågavarande ändamål; motion af Grefve Claes Magnus Lewenhaupt: se Motioner.
Nå, ändtligen efter mycket besvär har man funnit, hvad man åstundat, man har beräknat möbel efter hvarje vägg, och slutligen står i de ungas rika fantasi hela det lilla dockhemmet färdigmöbleradt. Förmakssoffan skall stå der, pianot der, herrns skrifbord har fått sin plats, och den blifvande fruns toilett sin, kronan hänger redan i det rikt fasonerade taket, och pendylen står på majolikakakelugnen. Hvad kunna lyckliga menniskor begära mer; och derför dansa de också likt barn, med kontraktet på fickan, utför trapporna. Och hvad fantasien skapat, blir väl i vanliga fall en glad verklighet. Nu börja de der angenäma promenaderna till möbeietablissementen och mattbutikerna. Det är förståndigt att söka få » stil » i allt från början och framför allt gediget, så att det kan vara för lifvet. Men det fins många, för hviika framtiden strålar lika gladt, men som dock ej våga och kunna etablera sig från Myrstedt &amp; Sterns och K. M. Lundbergs lysande lager, utan få ordna sina första egna hem på anspråkslösare sätt. Fin möbel då och då — ack, den blir icke mindre kär för det — kärare, ju större ansträngningen varit. Och derför finner ni många af våra förlofvade par nu på hösten flitigt studera annonsspalterna och auktionskungörelserna, och går ni sjelf på en auktion, så kan ni vara viss på att träffa dem der. Lifvet på en auktion kan förefalla hvardagligt och prosaiskt. Mig förefaller det icke så — det är lif och historia i hvarje sak. Han I, mina läsarinnor, aldrig hört, att det gnällt till i en gammal möbel, just när klubbslaget föll —. det lät som en suck, och man vill titta efter, om ryggen på byrån var sönder — åhnej, de gamla äro af godt virke, det var blott ett gammalt minne, som grät der inne. Men till våra unga. De tränga sig hop, de hviska, de göra sina beräkningar, de äro så I rs I U I I kl U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas. ekonomiska — det är de goda föresatsernas tid.
Frågan om skyddsafgiften är visserligen ännu icke afgjord och lärer icke heller kunna blifva det på lång tid, sedan RiksStsn beslutat alt med beslammandet af alla siffi or i bevilln.förordningen skull anstå till dess stalsbristsumman blifvit af StatsUlsk. uppgifven; och då i följd deraf frågan om skyddsafgiften förmodligen icke blir afgjord förr än de aldrasista dagarna af riksdagen, torde det icke vara lämpligt att, i afbidan derpå, uppskjuta Den i3 Februari f. m. afgörandet af denna fråga, emedan följden deraf kunde blifva alt detta vigtiga amne Liefve oafgjordt. Hr von Hartmansdorff: Tvänne Stånd, nemi PresteSt. samt R. o. Ad., hafva ännu icke yttrat sig ang:de skyddsafgiflens nedsättning. Likväl liar nian här föreslagit, att den personella afgiften skall för hvarje mantalsskrifven person inom församlingarna okas med el t belopp af minst två och högst 6 sk. b:co. Men innan man å ena sidan ökar den personliga afgiften, borde man hafva afgjort i hvad mån lion kan nedsättas å den andra. Om R. o. Ad. samt PresteSt. skulle besluta skyddsafgiftens nedsättning, under villkor att en del deraf eller möjligen liela beloppet användes till folkskolornas underhäll inom församlingarna, så skulle man derigenom lättare än på något annat sätt få tillgång för dessa skolor, emedan besvärligheten af en skatt, som man länge burit, mindre kännes, än vidrigheten af en ny. Derför anser jag Hr Ribbings förslag ganska förmånligt, äfven 0111 del skulle draga något på liden med sakens afgörande. Någon skada kan derigenom så mycket mindre uppkomma, som Hr Ribbing blott yrkat, att beslutet mätte lills vidare uppskjutas. Hr von Rosen:
Fonden utgjorde vid sednaste bokslut Tiotusen Fyrahundra Riksdaler Riksmynt, och lemnade under nästförflutne räkenskaps-är en afkastning af Fyrahundrafem Riksdaler samma mynt. 4;o högre elementar-läroverket i Norrköping. Genom testamente af den 9 December 1790 förordnade Grosshandlanden i Stockholm O. M. Nyström, att, sedan vissa dispositioner af tillgängarne i hans efterlenmade bo utgått, skulle r'B:del af återstoden tillfalla ”Norrköpings storskola”, och räntan deraf utdelas ”till fattige i skolan”. Ursprungliga beloppet af det sålunda donerade kapitalet har icke kunnat utrönas: men en i läroverkets arkiv förvarad handling upplyser, att fonden den 15 Februari 1797 uppgick till femtusen tvåhundra Riksdaler Species. Icke långt derefter lärer den hafva utgjort Sextusen Tvåhundratrctio Riksdaler En skilling Banko, hvartill, enligt Kyrkorådets protokoll för den 16 Mars 1850, ytterligare lades ett besparadt kapital af Etthundratre Riksdaler Femton skillingar samma mynt. så att besagde fond numera utgör Sextusen Trehundra Tre tiotre Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse NI 77. Riksdaler sexton skiilingar Banko, utom En Riksdaler Tolf skill ingar Ett runstycke samma mynt, som alltsedan 1840 balancerats från år till är i läroverkets räkenskaper. Betr,äflande användningen af den å kapitalet fallande räntan uppgifver ofvannämnde handling, att samma ränta vid den tidjen utgick dels med Etthundratjugo Riksdaler till tolf stipendier, nemligen fem å Atta Riksdaler, fyra ä Tio Riksdaler, och tre å Tretton Riksdaler Sexton skiilingar, dels till arfvoden vid privatundervisning i tyska, franska och engelska språken, i naturalhistoria, musik, dans. ritning, skrifning och bokhålleri, med en lika summa eller Etthundratjugu Riksdaler, dels till premier och lärobocker åt nämnde privatister med Tretio Riksdaler, dels slutligen till premier åt läroverkets lärjungar i allmänhet med Sjutio Riksdaler, allt Riksgälds-sedlar.
Frölichs; och då fråga således endast är om en opinionsyttring, kan jag icke lemna grundsatsen å sido, såsom mig synes, att Gr. Frölich gjort. Det är sannt, riksdagsarbelet skulle gå lättare, om de nuvar. fyra Stånden kunde organiseras på tvenne kamrar; men föremålet för den allmännaste klagan eller folkets saknade valrätt vore icke härigenom undanröjd. Det är denna allm. valrätt, som jag anser böra i första rummet erkännas, och hvarförutan ropen emot vår Representation , efter min tanka, aldrig kunna nedtystas. Att deremot till en början inskränka valbarheten inom vissa stånd och yrken, på samma sätt som den i andra länder är inskränkt genom vissa andra kategorier af förmögenhet m. m., tror jag möjligen göra det mindre svårt att få de nuvar. RiksStjn att bifalla förändringen, enär dessa fortforo att representera, ehuru de valdes till en del af andra personer och på annat sätt. Folket skulle då tro, att det vore representerad t; och nog finnas bland aila medlemmar af de nuvar. RiksStm i Den |3 October f. m. å 3oo så quatificerade, alt de verkligen kunde anses såsom folkets representanter, blott de blefve valda. Hr Rosenblad har önskat en definition uppå hvad som med sjelfberoende medborgare. Att dermed menas hvarje sådan, sorn erlägger bevillning för lön el. r förmögenhet enligt 2:dra art., torde man med temlig visshet kunna bestämma. Men denna kategori kan visserligen, om man så vill, ytterligare begränsas, när förslaget i de t ail kotnmer att uppgöras. Principen för allman valrätt är ingen annan än den, att man väljer såsom medborgare i samhället, icke blott såsom ledamot af något skrå eller någon Corporation. På detta sätt är således allmän valrätt införd i Frankrike, ehuru af dess 32 millioner invånare endast omkring 23o,ooo äro valmän. Mitt förslag går nu endast ut på, att denna princip af allm. valrätt må erkännas, men valbarheten inskränkas på det sätt, att hvar och en valberättigad antingen omedelbart eller genom electorer väljer lika många representanter af hvart stånd för hvarje valdistrict. Derefter instämmer jag med Gr.
Morgonsvalkan, som slår in genom det öppna fönstret, är mera doftande än förut, vattnet, som han sköljer sig i, friskare, tvållöddret har angenämare parfym, och solskenet på gårdsplanens hvita sand är klarare. Han går spänstig och ung utför trappan, träder in i matsalen och finner den tom. Han är återigen den siste vid bordet och dricker sitt te ensam, men med det tydligaste medvetande, att han aldrig druckit bättre te och ätit smakligare bröd med färskare smör och mer aromatisk honing. I den svala, vackra matsalen strömmar den friska morgonluften in genom öppna dörrar och fönster, han hör fågelsång utanför och tillbringar en skön half timme vid bordet under ett stort och nytt välbefinnande, som han är rädd att afbryta. Ändtligen kommer en vacker tjänstflicka och börjar duka bordet för lunchen. Då stiger han upp, tänder sin cigarrett och beger sig ut i det fria. Våren slår emot honom med doft af okända blommor, ett par stenkast nedanför terrassen sorlar Luganosjön mot kiselstranden, och på andra sidan viken badar den hvita, fredliga och vackra staden i strålande solljus. Alldeles betagen af de nya, friska intryck han känner genomströmma sig, går han ett slag nedåt stranden, fortsätter längs den dammiga vägen vid foten af San Salvatore och dricker östanvinden, som kommer öfver sjön från alpklyftorna på dess andra sida. Han känner sig till mods som en vacker söndagsmorgon fordomdags i skoltiden, när han hade lof för hela dagen och hans enda bekymmer var att den icke skulle räcka till för alla de nöjen han hade i perspektiv. Han har glömt allting, både det förflutna och det dystra tillkommande, han går som i ett rus af ungdom och tillfredsställelse, fullkomligt lycklig öfver att få vandra här och andas denna luft och vara frisk och ung igen. Han sträcker ut sin promenad ända till dess en viss angenäm trötthet gör sig gällande; då viker han af från vägen nedåt stranden, finner en liten grön fläck mellan klipporna och lägger sig där lång rak under nyutslagna almlöf, som vaja för luftdraget.
Ilr von Hartmansdorff har löfval att ådagalägga origligheten af hans motståndares argumenter, men om delta löfte hade afseende på mitt yttrande, så beklagar jag att det icke gått i fullbordan. Hvad nu först beträffar Hr von Hartmansdorffs gensvar å min anmärkn. emot det sätt, hvarpå han velat sönderdela den ifråga valide punkten, så har jag i milt yttrande icke afvikit ett ord från hvad den värde talaren föreslagit. Orden lyda som följer: ”att de på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, måtte lill ett för hvarje i jordeboken serskildt upptagen egendom sammanfördt belopp, bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen d. 1 Mars 1830”. Hvad är meningen med detta förslag? Jo, först att de på skattläggning beroende ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, skola lill ett för hvarje egendom sammanfördt belopp bestämmas och utsättas i r;dr silfver. Det andra stadgandet är, att detta belopp, en gång bestämdt, skall för framtiden beräknas och utgöras enl. mynlbestämningslagen af d. 1 Mars 1830, eller med andra ord, hvarje r:dr silfver löses med 4 r:dr r:gs. Men som myntlagen icke kan bestämma den första här omnämnda reduktionen eller förvandlingsgrunden för räntorna till silfver, så måste naturligtvis, så framt förslaget skall vara tillämpligt äfven för detta, en serskildt norm uppgifvas, och den finnes också i det följande af punkten, nemi. i det stadgande, som säger, att förvandlingen skall ske efter 20 års medelmarkegång. Det torde således vara klart, att den sönderdelning af punkten, Hr von Hartmansdorff begärt, gör bela frågan ofullständig och till intet ledande. Dessutom anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att under öfverläggningen om föreg:de punkt hörde jag Hr Printzensköld, och jag tror alt Hr Den 23 September f. m. Hr von Hartmansdorff med honom instämde, drifva den sats, att verkställigheten af förordningen om skatteköp vore sä absolut sammanhängande med förevande ämne, att det icke kunde derifrån skiljas.
Jag tror icke heller att den, som noga följt med förhållanderna, kan pä samvete säga att af den befolkning, sorn köpt jord, ofta upkommit tiggare eller brottslingar, utan rekryteras dessa förnämligast från ingen jord egande torpare, drängar och inhyseshjon, hvilka arbeta hos andra och, om man försvårar villkoren för besutenhet, dömmas till ständigt beroendé, då de högst sällan få tillfälle att förvärfva en större jorddel, annat än med en ruinerande skuldsättning. Den stora 184 Den 24 N o v emlie r. massan äfven af flitiga och sparsamma jordarbetare blifver genom sådane restriktiva stadganden också för alltid beröfvad den aktning, som egandet af egen torfva medförer. Dä nti första punkten fråga egentligen är om hemmansklyfningen, tror jag, att Ulsk:n, genom insättandet af orden ”uphäfvande af K. Förorda, dea 13 Juli 1S53”, gripit in på den andra frågan, som rörer jordafsöndringen. Jag får derföre vördsamt anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Utsk:ns förslag,'dock med den förändring, att uti första punkten orden ”uphäfvande af K. Förordn. den 13 Juli 1853 eller” uteslutas, äfvensom att, till följe deraf, de i 2:dra punkten förekommande orden ”af berörde Förordna lista §” måtte ändras till ”af lista §m i K. Förordn. den 13 Juli 1853”. Frih. Raab: Då Gr. Liljencrants begärde votering för att i afton få detta vigtiga ärende föredraget, trodde jag visserligen, alt Grin tagit djup kännedom om Betänk., samt tänkt sig in uti frågan, men jag kunde dock icke föreställa mig, att Grin, som i alla afseenden visat sig vara en brödrakärlekens man, skulle uttala satser, hvilka i praktiken åstadkomma snart sagdt motsatsen af dé kärleksfulla åsigter, jag ansåg Grin hysa. Jag hörde nemi.
Det är en egen art bedrägeri, som, upptagen i 4 § af 8 Kap. Handels-balken, likväl der alltför skonsamt bedömes. Men utom Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 7 denna omständighet, har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad på en annan, som gör omförmälda förändring i uppställningen af föreslagna lagen nödig. Man har nemligen uppkastat den fråga: huru skall den straffas, som, utan att kunna öfvertygas om ondt uppsåt, i handel eller eljest, då varor efter mått och vigt skola aflemnas och emottagas, begagnar mått eller vigt, som ej behörigen blifvit stämpladt eller omjusteradt, och som är oriktigt, så att skada derigenom sker? Härtill skulle väl kunna invändas, att, der ondt uppsåt ej är förhanden, ligger gerningen utom den lagstiftning, hvarom nu är fråga; men om sammanhanget i lagstiftningen skall bibehållas, torde berörde fråga ej kunna besvaras utan i sammanhang med den, som innefattas i omförmälda mom. Den förra kan endast anses underordnad den sednare; i båda fallen förutsättas rättskränkningar af enahanda art, om än af olika brottslighet; och dermed erhåller ifrågaställa hahdling en annan karakter, än den, som framstår i den af Utskottet uteslutna 29 § i nådiga förslaget, hvilken, i och för sig betraktad, innefattar bestämmelser, som i sjelfva verket tillhöra poliseller ekonomi-lagarne. Vid ämnets förnyade pröfning har Utskottet ej eller kunnat undgå att taga i betraktande, hurusom ifrågaställa särskilda fall blifvit af 1734 års lagstiftare behandlade i ett sammanhang uti Handels-balkens 8 kap. samt att öfverträdelse af föreskrifterna om skyldighet att i handel och vandel begagna krönt mått och vigt således redan är hänförd under kriminal-lagstiftningen.
Att anskaffa matsäd, hvars behof ingalunda fyllas af årets usla gröda, hälst som potatoes skörden på flere ställen felslagit och i allmänhet gifvit ganska ringa afkastning, ansåg visserligen klokast öfverlämna åt den enskildte om-tanken[?] men befarade tillika att verklig hungersnöd skulle inträffa, derest icke, utom ofvannämnde frökorn, minst 300 tunnor matkorn, genom Konungens befallningshafvandes höggunstliga åtgärd, uppköptes och till Sundsvall transporterades, hvarest den behöfvande sjelf kunde få hämta säden, samt tillgodo njuta lämpligt betalnings anstånd derför. Likaledes befarade socknemännen hungersnöd hos inhyses och annat löst folk, som hvarken hafva jordbruks eller kreatur, att lifnära sig af, och arbetsförtjensten torde blifva ringa eller ingen, då hemmansegarne sjelfva knappast kunna skaffa föda för sig och sitt hushåll, ännu mindre hafva råd, att emot arbete föda andra, hvarföre församlingen yttrade den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t allra nådigst måtte, af undsättningsmedlen, anslå någon lämplig summa, utan betalningsskyldighet, åt här i socknen varande medellösa, som efter noggrann bepröfning, uppgå till icke mindre än 20 hushåll med 60 personer, och hvarå särskild förteckning, detta protocolls utdrag i ödmjukhet bör bifogas. § 4. Till denna sockenstämma voro socknemännen ock kallade samt nu församlade för att öfverenskomma om graderingen och fördelningen af snöplognings skyldigheten inom socknen för kommande 5 år, då alldra först utvaldes följande deputerande, nemligen bönderna Jonas Jonsson yngre och Lars Pärsson i Österåsen, Nathanael Ersson i Stafsgård, Erik Olofsson i Storgård, Jonas Pärsson i Storbränna, Pär Pärsson i Munkflohögen, Olof Hindriksson i Grötom, Anders Fyr i Huse, Nils Svensson i Häggesta och Lars Larsson i Kougsta; hvilka egde, med full beslutande rätt; gemensamt med herr löjtnant Stridsberg, icke allenast indela vägen uti vissa bestämda lämpliga skiften, utan ock bestämma afgiften för plogningen af desamma.
Utskottet afgifne betänkande, men' de warda ledamöter, som förut ralot, hafwa förut anfört de wigkigaste anmärknin-r gar Den z Augusti - gar. Endast ett moment synes hafwä undfallit dem rörande mistbruket af ynglingars tobaks rökning. Tobaksplantan ar warkeligen en giftig waxi, Ingen börjar nyttja densamma, som icke Mär illa deraf, men Man manjer sig efterhand ivid bruket af gift. Alla fä kallade läkemedel, äro icke esculenta eller ätliga ämnen, och således snarare art anse som gift; äfwen wänja mänga sig wid wists sädane medels dagliga bruk, som ehuru icke i lang» den nyttiga, dock ej utan wada pä en gäng uphöras med deras bru ; sä förhällerdet sig ock med tobaks rökning, snusning och tuggning. Icke är nämn ftapad till nägon wist föda eller njutning och betager snusning esker hand den frän lukwm Det underliga infallet, att draga en rök lill sig och bläsa densamma äler ifrän sig, förtager matlustenden sä wäl som tobakstuggningen förvrdsakur mycken spot ning, saliven är dock bäve närande och befordrar ma smältningen. Tobakens bruk är icke dödande, men uttorkar människan, och päjkyndar äldcrdomens och dödens för snara annalkande. Jag kan denna stund icke precist påminna mig huru myckec ärligen ulgär för införffrifwen tobak, blad och snus, men minst stiger summan kill 70 a 30,220 R:dr B:co och huru mycket fertilt land och gödnings ämnen förödas icke, som bärtre till födoämnen anwändas kunde, och om nägre anwända kostnader till tobaksladors och fabriquers anläggning, sä komma de ej akt skadas, dä blott tillkomne personer innan är 1822 stulle uphöra nud tobakens bruk. Den Z1S Den 3 Augusti.
Jag får då ytterligare förklara inför fl. o. Ad., att jag i denna fråga ej allenast undandragit mig att deltaga i betänkts tillkomst, utan äfven ansett det vara alldeles obehörigt att ifrån StalsUtsk:s sida klandra denna sak, utan att äga några grundade orsaker för en sådan behandling, som den Gr. Frölich ansett hafva varit StatsUtsk.-s åliggande. Jag skulle tro, att det icke bör vara främmande för Gr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA ilos HÖGLOFLIGE ÅIDXUSr, VID (fortima Hiköi»agen i ^tackjjolm Åisek 1847 »dt 1848. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1849. Thorsdagen den 7 September 1848. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för gårdagens plenum. Frih. Hamilton, Hugo: Jag anhåller att få till prot. förklara att jag i går af tjensteåligganden var förhindrad att infinna mig i plenum före klockan 12, hvilket jag med afseende på dagens göromål ansåg vara tids nog, hellst jag trodde att den för liela landet maglpåliggande fråga, som då utgjorde föredragningsämnet, skulle diskuteras åtminstone till återremiss, såsom vanligt är vid hvarje större fråga; och förmodade jag derföre att jag skulle kunna hinna upp innan det företogs till beslut. Nu återstår endast för mig alt i prot. nedlägga min reservation emot det beslut som då fattades. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Äfven jag anhåller att få till prot. anmäla det jag icke var närvaride vid H. o. Ad:s plenum sistlidne gårdag då Ståndet fattade sitt beslut öfver LagUtsk:s betänk. Föredrogs ånyo StalsUlsk:s d. 4 och 6 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 312, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 242, ang:de dels K. M:s nåd. propos. om beskattningsväsendets samt uppbörds-och redogörelseverkets förenkling, dels enskilde i samma ämnen väckte motioner.
Hufvudsaken är blott den, alt en gång för alla göra slut på alla missförstånd och tydligen skilja emellan hvad som förstås med målkärl och förvaringskärl. Hvad som här egentligen bör i min tanka utgöra föremål för öfverläggning är bestämmandet af den grundsatsen alt förvaringsoch transportkarl må på intet vis förblandas med målkärl. Jag vill fästa upmärksamheten på den åtskillnad, sorn i detta fall förefinnes emellan den sednare och den äldre Komittéens förslag, nemi. att, ehuruväl det äldre förslaget äfven gjort tydlig skillnad emellan förvaringskärl och målkärl, så har likväl i det äldre förslaget medgifvits att de s. k. förvaringskärlen skulle icke allenast stämplas till sin rymd, utan äfven förses med krona. Vetenskaps-Akademien har nu ansett af serdeles vigt att noga skilja emellan målkärl och förvaringsoch transportkärl och derför föreslagit att kronstämpeln icke under något vilkor må sättas på ett förvaringskärl, utan endast innehållet. Detta är en verklig principfråga. Den frågan deremot huruvida man skall, för att uttrycka transportoch förvaringskärl, till innehållet endast utsätta deras rymd i kannor, eller ock i kub.-fot, kannor och jemna IO-tal af kuh.-tum, eller också i jemna kub.-fot, om kärlets innehåll derigenom kan med noggraithel uttryckas, är en så obetydlig detaljfråga, att jag anser lill och med, alt detta borde få ankomma på justeraren eller åtminstone icke utgöra föremål för R. St:s beslut. Frih. Palmstjerna: Utgående från samma synpunk som den siste värde talaren, anser jag att kub.-fot icke bör serskilt utsättas på förvaringsoch transportkärl, enär kub.-fot är den i) H. 12 178 Den 8 Julie, m egentligen antagna enheten, hvarefter man skall rätta sig. På det att icke ett transportoch förvaringskärl må kunna ega något utseende af att vara målkärl, så böra hufvudenheterna der, i min tanka, icke utsättas vid stämplingar af dessa transportoch förvaringskärl. Något skäl hvarföre hufvudenheter skulle serskilt der nämnas finnes väl icke heller.