Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, sorn vid öfvervägande af de väckta föreslagna jemte nyss anförda omständigheter icke funnit tillräcklig anledning till ett olika förfarande vid granskning af de nämnda länens kyrkoräkenskaper med det, som i enahanda afseende är eljest i riket gällande, kan icke undgå att fästa uppmärksamhet vid de omvägar och vidlyftigheter, som onekligen äro förenade med det ifrågavarande särskilda redovisnings-sättet, äfvensom vid det olämpliga deruti, att församlingarne, af hvilka kyrkornas medel i allmänhet hufvudsakligen bestå och hvilka följaktligen företrädesvis böra ega intresse deraf, att dessa medel rigtigt användas, äro från all granskningsrätt uteslutne. Då det deremot synes vara af vigt, för medlens behöriga förvaltning att, såsom fallet är i det öfriga Sverige, sockenstämman i första hand granskar densamma, vid hvilket förhållande jemväl inskränkande föreskrifter rörande beloppen i fråga om medlens användande torde vara öfverflödiga, samt Utskottet anser den öfversigt af kyrkomedlens förvaltning, som, efter det sockenstämma granskat densamma, Landshöfding och Biskop, enligt ofvanomförmälda Kongl. Bref den 6 April 1695, har sig uppdragen, tillfyllestgörande äfven i afseende å ifrågavarande kyrkoräkenskaper, får Utskottet, under förutsättning att, så vidt Kronans medel i dessa räkenskaper ingå, den strängare redovisning, som för sådana medels användande bör ega rum, i allt fall iakttages, med anledning af de väckla förslagen vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Göteborgs och Bohus län måtte, i afseende å så väl användande sorn redovisning af kyrkomedel, ställas i lika förhållande med det öfriga Sverige. Stockholm den 19 Juni 1860. 12 AUmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ion. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Juni 18fi0, kl. 12 midd. Betänkande, t anledning af ruick t motion om upphäfvande af förbudet mot skådespels uppförande i en del städer ander vissa tider af året.
Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Sådan författningen nu är medgifves icke på de aldra flesta ställen i riket, på grund af densamma, rösträtt åt någon annan än den, som inom församlingen har rösträtt eller är derinom boende. Från denna regel har man dock nu velat göra ett undantag, man har nemi. insett att, då t. ex. vid bruk eller andra stora egendomar, som sträcka sig till Hera socknar, allt ifrån den tid dä den första sockneslämmolag utfärdades, det varit vanligt, all förvaltaren upplrädt såsom fullmäktig för den frånvarsde husbonden, men detta likväl pä sednare tider blifvit dem förnekadt, på grund af författningen, så vore ett bestämmande i detta hänseende nödvändigt. Om man läser della stadgande i sin helhet och bedömer det efter den tydning som språkbruket fordrar, så torde man finna att med det ordet annan som der står, icke rättligen kan förstås annat än annan röstberättigad, åtminstone icke förr än en ny ordställning der införes. Del var på dessa skäl som detta förslag, efter en läng öfverläggning, genom en knapp pluralitet tillkom. Alt deremot tillåta hvem som helst att vara ombud vid sockenstämma ansåg Utskm, på sätt Gr. Sparre anfört, lämpligt, emedan vederbörande der hafva att besluta öfver enskilta angelägenheter och öfver intressen, som dem närmast röra. Exempel blefvo också uppgifne för att visa huru stor förargelse och obehag åstadkommits deraf att till sockenstämmorna skickats personer som vid tillfället fungerat utan att det i deras ställning till församlingen låg någonting, som utgjorde en anledning för deni att så uppföra sig att de kunde vinna och bibehålla de öfriges aktning, vänskap och förtroende. När det nu är fråga om att tlere personer skola sitta i en fortgående styrelse, såsom denna kommunal-inrältning är all. anse, bör man väl tillse att inga olägenheter dervid uppkomma, sockenstämman är icke att anse såsom en domstol, inför hvilken man skall bevaka enskilda rättigheter och der man kan lill ombud få begagna nästan hvem som helst. Emot domstolens beslut kunna besvär anföras och dessa beslut gälla icke om de äro olagliga. Men längre må man icke tillåta advokaluren att sträcka sig.
Utom hvad ofvan redan är anfördt, har Utskottet ytterligare, rörande nämnde inrättning, fått sig meddeladt, alt densamma har till ändamål, att genom en mindre styrkas sammanhållande och undervisande årligen en längre tid, icke allenast i hvad till exercice, utan äfven i hvad till fälttjenst hörer, bereda truppens tjenstbarhet; att en sådan inrättning genast efter krig visserligen är mindre behöflig, då soldaterne derunder haft tillfälle inhemta hvad som i detta hänseende erfordras, men, att i samma mon, som i krig bildade soldater afgå, det blir nödvändigt, att de i deras ställe inträdande ega tillfälle till en längre tids öfning, och att, då antalet af de i Svenska Armeen qvarvarande Befäl och manskap, som deltagit i krig, redan är ganska inskränkt och årligen förminskas, samt någon möjlighet icke är att, på de nuvarande korta mötestiderne, kunna bibringa truppen annan öfning, än den som för exercicen och någon maneuvrering oundgängligen erfordras, den nu föreslagna anstalten med exercice-compagniers inrättande för Infanteriet likasom exercice-sqvadroner för Cavalleriet, hvilka senare redan visat ganska nyttiga följder, icke längre kan fördröjas, såvida Svenska Linie-Armeen skall hållas i fullt tjenstbar! skick. Utskottet inser och erkänner viglen af de skäl, som för förslaget ligi till grund, äfvensom rigtigheten af den sats, att då en Aimee är behöflig och finnes, utvägar jemväl böra beredas för densammas vidmaglhållunde i tjenstburt skick. Med afseende härå, tillstyrker Utskottet, att lill Exercice-Compagniers bildande vid Indelta Infanteriet, ett årligt anslag må beviljas, det Utskottet likväl, då öfningstideil inskränkes lill arne månader, och nödig sparsamhet iakttages, tror kunna nedsättas Lill 3o,ooo R:dr.
Men ehuru Kongl. Majit, under förklarande, att de af kommittén föreslagna löneförhöjningarne i allmänhet voro för löntagarnes bergning behöflige, icke ansett sig, med afseende å summans betydlighet, böra föreslå Rikets Ständer hvad kommittén hemställt, torde dock, vid betraktande deraf att denna lön utgör målet för de flesta artilleri-officerarnes sträfvanden, och att de först uppnå den efter en circa 27:årig tjenstemannabana, jemte iakttagande deraf, alt den nu varande lönen för ifrågavarande kaptener (se bifogade uppgift) ej lemnar innehafvaren en större behållning än 1,028 Ridr 24 sk., billigheten kräfva, att Rikets Ständer med afseende å den nu varande lönens otillräcklighet för de oundgängligaste lefnadsbehofven, bevilja den af kommittén föreslagna lönetillökningen. Hvad nu löneförhöjningarne för det befäl beträffar, som Utskottet ansett böra erhålla några sådane, så har Utskottet, hvilket ansett sig »i Kongl. Majits Nådiga »proposition finna den säkraste ledningen för bedömmandet af det belopp, som till »förbättringar i det öfriga befälets samt tygstats-handtverkarnes löner tarfvas», tillstyrkt hvad Kongl. Majit för dem föreslagit. Enligt detta tillstyrkande skulle depötoch yngre kaptener erhålla, de förra en löneförhöjning af 100 R:dr och de sednare en af 200 Ridr, hvarigenom, då (se den bifogade uppgiften härå) behållningen för depöt-kaptener för närvarande är 602 Ridr 42 sk. och för de yngre kaptenerne 505 Ridr, deras blifvande behållning skulle uppgå till circa 700 Ridr. Kommittén har föreslagit att depöt-kaptenerne skulle Slals-Ulslcollets Ullålande, M 85. 57 skulle erhålla en förhöjning af 260 R:dr, och att de yngre kaptenerne skulle få 320 R:dr eller att de skulle erhålla i behållen lön en summa af circa 850 R:dr.
Pr.st-Slan och Adelns »vägnar, dets wä> nar, ^olr. läl. V. klo 860 sr 6 in. Pa Wällofl. BorgarePa Hederw. Bonde Ståndets wägnar, Ståndets magnar, O lo k 8) öLie clr. Ol. kl. 8ollL>?6. sllex. kaZerZren. Utdrag af protscsllet hället »Riksens HAg« loft Ständers Allmänna Beswärs. och Ekonomie-Utstott den 8 Junii »812. SD. Inlemnade Ordföranden Herr Grefwe Gyllenborg ett sa lydande anförande: "Med Högloft.
BorgareStåndet skulle behaga lemna sitt beslut. P ) 1 é Ull, grof, isländsk eller okam« ? inad och okastad y s 5 2 , 5 2 X ■Då en förändring i Utskottets förslag skulle kunna öppna tillfälle till underslef vid förtullningen af inkommande ull, hoppas Utskottet att den föreslagna f r 3 Enligt Utskottets Förslag. Enligt H. Ridderskapets oell A delns Beslut. Enligt Vallofl.BorgareStåndets Beslut. Jemnknings Förslag. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. j Inkommande. CJ c/ä Dio rt> 5- CD Inkommande. Utgående. — Fin Portugisisk, Iransk ) och Spansk med fleia slag J 15 5 2 0 8 15 1 förändringen torde af Be spective Stånden afstas och vid första förslaget få förblifva. Deremot tillstyrker Utskottet bifall till Välloflige BorgareStandets beslut, rörande utgående ull ) u ! 1 1 — Grof Isländsk eller kammad 3 5 10 10 5 5 i 25 1 Uhr, fick - ■ “ 3° 1 10 30 1 — Studsare och Väggur 30 1 50 30 1 ' ■— Taflor - *“ 25 25 Den af Utskottet föreslagne Tullen,öfverensstämmer med de uppgifne grunderne för Tullbevillningen , hvarföre Vallofl. BorgareStåndet torde benäget instämma i ett 3:ne öfrige Ståndens beslut i 1 Vanille r 10 5 , Då Utskottet ej kan hos de öfrige Stånden föreslå nedsättning i denna, endast vid finare matredning använda, artikel, hoppas Utskottet att Uöglofl. Ridderskapet och Adelil frånträder dess beslut. ; 10 ( i Vatten, mineral eller hälso 10 Fritt. so Harvid åberopas hvad bär ofvan rörande Mineralvatten anfördt är. J„ Fritt. Vaxduk af Siden - • - 15 1 25 Lärer i Sverige kunna gö- ras. t 155 -— alla andra slag 5° 1 30 En del jlärer ej kunna gö- ras i Sverige.
Då denna föreskrift torde hafva gifvit anledning dertill, att redogörelse öfver Kommisariatets förvaltning ej blifvit för hvarje år upprättad och afslutad, hafva Revisorerne funnit sig böra anmärka, att, enligt deras tanke, högstberörde nådiga stadgande, efter dess ordalydelse, ej ovilkorligen föranleder till en sådan-tolkning, hvilken för öfrigt ej öfverensstämmer med hvad, i afseende å de offentliga räkenskapernas afslutande, i allmänhet är gällande, och äfvenledes står i strid med ofvan anförda stadgande, uti § 1 af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer, som förutsätter, att räkenskaperna öfver alla allmänna medel, af hvad beskaffenhet som helst, skola årsvis afslutas. — Att ett motsatt förfarande äfven kan leda till ganska väsendtliga olägenheter, är lätt att inse; — och torde, i sådant afseende, endast böra erinras, att, om Krigskommisariatets förvaltning komme att under en längre tid fortfara, men räkenskaperna ej afslutades förr, än alla på Kommisariatets åtgärd beroende frågor blifvit bragta till slut, skulle derigenom redovisningen för ifrågavarande vigtiga och omfattande förvaltning till en aflägsen framtid fördröjas. Då dessutom så betydliga ansträngningar blifvit gjorda för att på ändamålsenligt sätt ordna försvarsverket, torde det endast vara en billig fordran, att nationen skyndsamt underrättas om sättet huru härtill anslagna summor blifvit använda. En dylik redogörelse se Revisorerne sig dock, i följd af ofvannämnde förhållande, urståndsatte att nu afgifva. Sedan Revisorerne anmält denna, i deras tanke, an - — 102 — märkningsvärda omständighet, tro de sig dock böra tillägga, att så väl Krigs-kommissariatets som Krigs-kollegii förråds-förslag utvisa, det försvars-verket vunnit en stor, för national-känslan serdeles tillfredsställande, utveckling och förkofran. Om än lätt förklarliga skäl förhindra Revisorerne att offentliggöra dessa uppgifter i sin helhet, torde dock en kort öfversigt deraf böra meddelas. —•
IDUNS JULNUMMER NÄR PATIENCEN GÅR UT. GREFVINNAN DÄR. » MEN GAMLE BARON HÄGERSKÖLD BÖJDE SIG AURORA HADE VARIT ULRIKA ELEONORAS HOFDAM OCH S T O R A FAVORIT. DET BRILINTE, HAN HADE EN SÅDAN STYF, S T E L FIGUR, A T T JANTERADE UR, HON VID SITT G I F T E R M Å L E R H Å L L I T AF DROTTNINGEN, LÅG ÄNNU OCH DET SÅG UT SOM OM DET SVÅRLIGEN L Ä T E SIG GÖRA. PICKADE PÅ BOULEMÖBELN, SOM EN G Å N G T I L L H Ö R T HENNES SONHUSTRU, GREFSLÄDEN HADE ÄNDTLIGEN HUNNIT UT U R SKOGEN, OCH DET GICK NU L U G N T VINNAN MARTHA. DÄR L Å G O OCKSÅ A N D R A PRETIOSA, SMYCKEN OCH FAMILJEOCH LÅNGSAMT GENOM DE HOPADE DRIFVORNA F R A M Å T VÄGEN, SOM LEDDE NER KLENODER. FRÅN GREFVINNAN MARTHAS O C H G R E F MAURICES TID VAR OCKSÅ T I L L DEN ISBELAGDA SJÖN. UTSIKTEN HADE PÅ EN GÅNG BLIFVIT VID OCH STOR, DEN SPENSLIGA FINA ROCOCO-MÖBELN MED SITT Ö F Y E R D R A G AF LJUSA BLOMSTEROCH GENOM DEN HVITA, DISIGA VINTERSKYMNINGEN OCH DE F A L L A N D E SNÖFLINSLINGOR PÅ HVITT V A T T R A D T SIDEN.
Då någon bestämmelse i berörda hänseende för närvarande ej finnes i lag, Lag-Utskottets Betänkande, N:o 32. 3 men en sådan bestämmelse likväl skall vara behöflig, enär erfarenheten visade, huruledes fästehjon mången gång dröja flere år med vigsel efter skedd lysning, hvilket åter föranleder osedlighet; har herr prosten Tranceus, uti ett hos högv. Presteståndet ingifvet samt till Lagutskottet remitteradt memorial, föreslagit, att 7 kap. Giftermåls-balken måtte tillökas med en ny g af följande lydelse: Äktenskap, till hvilket i laga ordning lyst är utan jäf, bör, inom ett år efter tredje lysningen, med vigsel fullbordas. Underlåtes detta utan skäl, som af domaren godkännes, böle den af fästehjonen, som uppskofvet vållat, 20 daler till tveskifte emellan kyrkan och de fattige. Utskottet, som tagit detta förslag i öfvervägande, får i anledning deraf anmärka, att, då 5 g 1 kap. Giftermåls-balken stadgar, att icke någon må till äktenskap tvingas, utan att »så qvinnans som mannens frivilliga ja och samtycke bör giftermålet fästa» , ett påbud för fästehjon att inom viss tid vid ansvar fullborda deras tillämnade äktenskap skulle stå i uppenbar strid med berörda lagrum. Olämpligheten af tvångsmedel uti omförmäldte hänseende har lagstiftaren jemväl insett, och han har derföre bemödat sig att på annan väg förekomma de olägenheter, hvartill långa dröjsmål med fullbordan af äktenskap kunna föranleda. Så har han i 13 kap. af 1686 års kyrkolag ålagt presterskapet att förmana folket mot «i lång tid anstående trolofningar» och i Allmänna Lagen (3 g 12 kap. Giftermåls-balken) vid ansvar förbjudit fästehjon att före vigseln «flvtta i hus och bo samman». Och härmed har den frihet, som utgör hufvudvilkoret vid ingåendet af äktenskap, blifvit af lagen bevarad.
Deremot och då en tillräckligare aflöning, än den uti kommendants-staten bestådda, med allt skäl kan fordras af de mili tär-personer, åt hvilka vården och försvaret af rikets hufvudfästningar i nåder anförtros, samt jag anser detta ändamål vara möjligt att vinna medelst en sådan reglering af kommendants-staten, hvarigenom aflöningarnes belopp blefve bestämdt efter ett riktigare förhållande till den olika vigt, de särskilda kommendants-platserna kunna pröfvas ega, hemställer jag underdånigst, huruvida icke Eders Kongl. Majit skulle i nåder finna lämpligt att nu begära Rikets Ständers medgifvande till en så beskaffad reglering, när Eders Kongl. Majit pröfvar tiden vara inne att densamma företaga. lndelda Armeen: Enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 6 November 1834 och nådiga brefvet den 24 Januari 1835, har för PVestgötha regemente blifvit uti kontanta anslaget för indelda arméen upptaget ett förut af öfverskotten på statsverkets inkomster bestridt extra anslag till ersättning Transport 200 200t I Tiansport 200: — -—■ för regementets förut innehafda fördelsräntor efter 1,494 R:dr 35 sk. 4 r:st årligen.
I nämnda hänseende har nemligen blifvit anfördt, att hushållningen vid anskaffandet af varor och persedlar för arméens förråd skulle vara i så måtto bristfällig, att, i anseende till vissa alltför strängt tillämpade formela bestämmelser, den uti författningar ne (Kongl. Reglementet, angående försäljnings-, upphandlingsoch entreprenad-auktioner af den 3 Juni 1824, § 3) åsyftade allmänna täflan i verkligheten blifvit i väsendtlig mån inskränkt, så att endast få spekulanter vågade inlåta sig uti dylika företag, hvarigenom varorna blefvo för Staten dyrare, på samma gång som näringsidkarnes anspråk förnärmades; och skulle härtill isynnerhet bidraga dels att de uti Reglementet (§ 14) föreskrifna prof och modeller å alla varor vore på förhand och för en tid af flera år till de ringaste detaljer fastställda, utan afseende derpå, att mången gång varor af något afvikande beskaffenhet från det bestämda profvot, men billigare till pris, skulle lika väl uppfylla ändamålet; hvaraf följde att endast de personer, som under en längre tid arbetat på att inrätta sina tillverkningar i enlighet med de föreskrifna modellerna, kunde åstadkomma för krigsförvaltningen antagliga varor; dels äfven den omständigheten, att de personer, som hade att verkställa varornas besigtning (Kongl. Förordningen 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. den 20 December 1825) vöre utsedde efter sådana grunder, som icke Jemnade full trygghet derför, att levcrantörernes rätt och fördel blefve behörigen bevakade, hvilket förhållande jemväl måste afskräcka från en allmännare täflan.
Motionairen förmodar, att Tullverkets göromål måtte vara ojemförligt större i flere andra Stater, än hos Oss, men tror, att man der utesluter öfverflödigt skrifveri, sorn i yårt Lant! onödigt begagnas. De i Stockholm, Götheborg, Gefle, Norrköping, Carlshamn, Carlscrona, Calmar* Wisby, Malmö, Ystad, Helsingborg, Landscrona oell Uddevalla varande Tulldistrict-Kammare borde, enligt Motionairens tanka, i egenskap af Hufvud-Tulldistricts orter, ställas direele Under Kongl Commerce Collegii öfverstyrelse, och de öfrige 16 Tullkamrarne fjborde kunna ställas, i mon af deras närbelägenhet, Under någon af de ofvantiämnde HufvudTullkammare. Ytterligare har Herr Friherren anfort, att de sa kallade Tulldistricts Chefeme med deras Secreterare synas vara obehöflige, hvadan deras indragande yrkaS, då controllen 4 Stats-,Bevilln.s.Allm.Besv.o.Oec.-Utsh.Bet.iV:o88* öfver de serskilda Tullkammar-förvaltningarne bättre skulle kunna åstadkommas genom för tillfället förordnade, skicklige personers inspections-resor och oförväntade ankomst, än genom sådana inom hvarje ort bosatte högreTullControlleurer; att till vinnande af säkra Gontroller, i afseende på Utländska varors införande, vore ledande, om våra Consuler och vice Consuler, å främmande handelsplatser, ålades att postdagligen, eller oftare, i händelse af mera magtpåliggande fall, ej mindre till Commerce-Collegium, än tilL den Tullkammare i Sverige, till hvars district någon från utrikes ort afgående last vore destinerad, edler någon farkost kommit, insända afskrifter af Tullbevaknings-handlingarne vid de utländska Tullkamrarne; att I,ots* och JBåkverket borde lyda under TullStyrelserne, äfvensom Dykeri. Verket och Quarantaines.inrättningen under Hufvud-TuIIkamrarnes delaktighet i Chefsskap och förvaltning.
I tro, — ropade flickan skrattande åt mor Kerstin, som med de röde armarne i kors öfver bröstet tronade bakom skänkhyllan. — Han såg ut som han spelat “putte” med sjelfve den onde. Tiden för patrulleringen var nu inne, och mäster Fibiger uppmanade derför sina yrkesbröder att ladda pistolerna och pröfva kolfvarne på sina bardisaner, att det ej komme att hända dem det samma som det hände Erik Lejon, när han ville taga fast Jonas Dunderhake och endast fick halfva skaftet qvar af sin bardisan. En stund derefter lemnade de “Tre tunnor”, för att tillse ordningen i den sofvande staden. Det var temligen mörkt, oaktadt månen stod högt, och det var derför icke underligt, att mäster Värme var mindre nöjd med att Fibiger valde, som han tyckte, den mörkaste vägen, för att komma till Ladugårdslandsbron. — Akta dig magerman, — sade Fibiger skrattande, då han en stund åhört hans mummel. — Akta dig, säger jag, att icke trollpackorna rida i väg med dig! — Lyd mitt råd, vän Fibiger, — svarade Värme allvarsamt, — och håll inne med slikt prat. Månen går nu i nedan, och det kan lätt gå oss, som det gick med Arboga-Lisa i förra veckan. — Och hur gick det med henne? — frågade ett tiotal röster. — Hur det gick med henne? Jo, det var inte bättre än att en vacker natt passade den onde på och brände bort både tunga och gom ur halsen på henne, för hennes onda tals skull. — Vid Guds blod och lungor var det inte det jag sade, gossen min, — återtog Fibiger skrattande. — Den onde håller sig gerna till käringarna. Det torde vara ovisst, hvarthän denna anspelning kunnat leda, om icke i det samma höga rop och skrik om hjelp nått deras öron. Ordvexlingen tystnade derför, och de påskyndade sina steg.
I följd af en sädan reglering af rationernes antal, som, med tillbörlig hänsigt å det verkliga behofvet, äfven äsyftar att bereda någon likstämmighet i detta förhållande Regementena emellan, komme antalet rationer att minskas: vid Lif-Gardet till häst för Sekund-chefen, de bägge Majorerne, alla Sqvadrons-cheferne och Regements-qvartermästaren för hvardera en ration; vid Artilleriet för Regementscheferne, hvilka i stället för nu utgående 750 R:dr R:mt i fouragepenningar, motsvarande ungefär 4 rationer, skulle hvardera erhålla 3 rationer; och vid Kronprinsens Ilussar-regemente, der de nu för Regements-chefer, Majorerne, Sqvadronscheferne och Auditören enligt äldre stat särskilt utgående rationer, en för hvardera, äfvensom den ena rationen för Regements-stallmästaren, skulle indragas, men deremot rations-antalet för hvar och en af Under-löjtnanterne ökas med en ration, såsom i verkligheten redan sker medelst särskild godtgörelse utaf den på staten besparda spanmålen».
Om vi beräkna hvad denna beskattning kan för den enskilde göra, så blifver summan icke så betydlig; alldenstund en förmögenhet af 50,000 r:dr efter bouppteckningsvärde, och som således kanhända är värd 100.000 r:dr, icke skulle komma att beskattas med mera än 125 r:dr, en summa som icke är så stor, att man bör förmoda, det den skulle föranleda till underslef. Det andra vigtiga skälet är, att Adeln ända till 1840 års riksdag betalade proc. af den behållna summan vid bouppteeckningar till Juslitiaestalens aflöning. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derå, att denna förhöjning drabbar alla hus, utom de aldra fattigaste, och innebär således ej någon orättvisa emot vissa individer; den kan icke eller anses särdeles betungande, hvaremot den för Staten kan utgöra en ganska god inkomst. Jag skulle således vördsamligeu hemställa till R. o. Ad., om det icke vore skäl att vidblifva nu gällande författning, med förändring af siffran 8 till 12 sk. Hr von Hartmansdorff: Frih. Raab började med att lala såväl emot Ulsk:s förslag, ali jag icke kunde föreställa mig annat, än att han skulle sluta med en hemställan om fullständigt afslag å den förhöjning, som Utsk. uppgifvit. Om saken i sig sjelf är oriktig, såsom Frih. Raab och llere talare här utvecklat, hvarför skall då R. o. Ad. begagna ett oriktigt 6 H. ' 9 66 Den i Januari e. m. medel för att skaffa Staten inkomster? Om Staten behöfver så» dana till ersättning för de befrielser eller nedsällningar, som Bevilln.Utsk. i vissa fall föreslagit; så bör det väl blifva Bevilln. Utskls omsorg att påfinna utvägar dertill, genom beskattning af inkomst, men icke genom beskattning af capital eller deras förminskning, hvilket är detsamma som att Slaten gör sig till medarfvinge efter den döde. Att Staten så gör både för fattiga och rika, förbättrar icke saken, det gifvcr endast den oriktiga grudsatsen en vidsträcktare tillämpning. Jag skulle lika med Frih.