Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som af 2:ne Riks-Stånd godkändes, blifvit af de öfriga Stånden återremitterad!, Utskotten den 13 påföljde Maj afgifvit nytt utlåtande, och deruti anfört, att Utskotten, som ej haft tillgäng till den åberopade 1684 års ekonomiska kommissions handlingar, icke kunnat erhålla upplysning om den särskilda anledning, hvarföre egaren af Hallsnäs hemman då skall Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Als 14. 3 blifvit ålagdt att, emot frihet frän rotering, ensam underhålla färja öfver Hallsnäs sund; att redan genom de före 1734 års lag i fråga om byggandet och underhållandet af broar och vägar gällande lagar och författningar varit föreskrifvet ”att alla äga bro bygga och vägar rödja, sä then, som mindre äger i by, som then mer äger och ingen vare therför fri hvarken frälst eller ofrälst”, och att i 25 kap. 8 § Byggninga-Balken af 1734 års lag stadgades, att ”alla, som å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga”:
Detta yttrande var obegripligt för vår Konstantin, men då han påtagligt fann detta förnärmande talesätt riktadt mot sig, ville han genast begära en förklaring, men Tschukoff — detta var lärarens namn — afhöll honom derifrån. Hemkommen ville han ¯skrifva¯ och affordra den andra en förklaring, oaktadt alla föreställningar, huru lätt ett misstag kunde råda, då flera menniskor, än de, varit i promenaden. Under denna deras strid, stod dörren öppen till det rum der Feodor gick och sysslade. Man plägade ej väga sina ord i hans närvaro, ty man kände hans trohet och tillgifvenhet. Det namn som nämndes, väckte likväl Feodors uppmärksamhet, och så snart han fått reda på hvarom talet handlade, störtade han in, omfattade sin unga husbondes knän och bekände att han varit orsaken till alltsammans, bad honom om att straffa sig, men besvor honom också att sedan förlåta hvad han brutit af oförstånd, men ingalunda af ondt uppsåt. «Jag förlåter dig visst, blott du tillstår hvarföre du behagat smida ihop en sådan osanning,» sade den förvånade Konstantin, som nästan trodde ynglingen vara förryckt. «Ack Herre! Det är ingen osanning. Jag har ju varit i er mors hus från sex års ålder, och jag skulle ej känna vår husbonde grefve * * *, som dagligen kom dit, bara han var i Petersburg. Jag hade ofta sett honom förut, ty mina föräldrar äro hans lifegna. Minnes ni ej Andruschka, som dagligen förde många goda saker till ert hus. Allt detta kom från grefven och Andruschka var min far. Jag var visserligen strängt nekad att omtala för någon detta förhållande, och har äfven aldrig gjort det förr än nu, då högfärds-djefvuln regerade mig.» Man bör kunna uppfatta den djupa aktningsfulla kärlek Konstantin hyste för sin mor, den höga tanken han gjort sig om hennes själs renhet, för att rätt begripa hans smärtsamma känslor vid denna upptäckt. Nu mera var han icke den stolta ynglingen; den oförtjenta vanäran hade förlamat själ och kropp. Han satt dyster och sluten inom sig sjelf. Blott någon gång hörde Tschukoff de orden: «O min mor!
Månne icke detta så mycket mera skall hända uti yrken, som äro främmande för de kunskaper de äga, och uti ärender, som de icke handlagt. BergsDomstolarna hafva hittills alltid varit ett slags Förlikningsdomstolar. Hvar och en, som vet hvad det vill säga att hafva känsla för sitt yrke, må yttra, huruvida icke BergsDomhafvanderna i allmänhet visat känsla för Berslagernas väl. Derföre blir vid dessa Domstolar icke fråga om litet mer eller mindre utslagslösen. Jag har sett mål der bandteras, och sett förlikningar åstadkommas, utan att någon utslagslösen fordrats. Jag kan åberopa flera BergsTing, der jag sjelf varit närvarande, och ett ganska färskt exempel af ett sådant detta år, der af 80 instämda mål på en enda af listorne förliktes inför Domstolen 20 utan utslagslösen. Sådant ser man icke vanligen vid de andra Domstolarne, ty der beror Domarens inkomster förnämligast af utslagslösen. Denna skillnad i behandlingssättet hade man bordt känna, innan man upplöser dessa Den 12 December c. m. 2 i5 Domstolar. Men förkärleken, att drifva den juridiska enheten för laugt, har lagt grunden till det som skett, och hvaraf jag åtminstone icke väntar någon framgång. Det är derföre min känsla sorn uppkallat mig; ty här är icke fråga om en hel Nation, här är fråga om en klass Medborgare, och jag tror att pluraliteten skall gilla och dela mina tankar, och jag anser mig icke hafva talat mot Nationens röst, då jag talat för ett yrke, som ligger i Nationens intresse. Man har talat om vinsten alt föra alla juridiska mål på ett ställe. Här är dock medgifvet, att för detta ändamål kanske behöfvas flere Domare. Månne detta skall ske utan att gifva dem lön. Mycket gerna skulle BergsDomhafvarne se alla brottmål, lagsökningsmål o. s. v. flyttade ifrån sig. Jag har förut nämnt några scientifika namn; kanske det nu skulle vara mig tillåtit, att nämna sjelfva de mål, hvilka fordra annan kunskap, än den rent juridiska.
Hvad sedermera beträffar frågan om fångskjulsens bestridande genom entrepreneurer, så oell då Kongl. Maj t, under den 2 Augusti sistlidne år, utfärdat iNådig Förordning, angående entreprenaders ingående, Lill förändring af skjutsnings-anslalterna med gästgifveri-, båll-, och reserv-skjutsen, m.m., anse Utskotten någon serskild underdånig framställning, rörande entreprenad för fångskjutsen, icke vara af nöden, och få derföre hemställa, att denna del af motionen må lemnäs utan afseende. Vidkommande slutligen motionärens framställning derom, att fångar, då dc forslas, må tagas lill dubbell antal på hvarje häst emot andra personer, sorn begagna skjuts; så hade redan genom Kongl. Brefvet den 8 Juni 1819 det blifvit föreskrifvel, att vid fångforsling två personer, utom den skjutsande, finge åka efter en häst, och fem personer, äfvenledes utom den skjutsande, efter två hästar, så att tre personer alllid påräknades efter hvarje häst; men, med anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda underdåniga anhållan, att berörde föreskrift måtte ändras, balkong!. Maj:t, genom Circulaire af den 7 Juli 1841, stadgat, alt tills vidare och så länge fångars transporterande verkställdes å de skjutsandes egna åkdon, ej mer än en person, utom den skjutsande, finge åka efter en häst, och ej mer ån fyra personer, den skjutsande likaledes oberäknad, efter t.vå hästar. Till stöd för en förändring uti sistberörde
Esra Att han likväl hade så mycket hjärta i sig att han lät anstå därmed, tillade hon med ett vemodsfullt uttryck i sitt aftärda anlete. Ni må säga det, inföll Per Eriksson snickare, som hittils ej yttrat sig, men väl egnat samtalet ett halft öra. En sådan välgärning har han väl ej på länge låtit komma sig till last. Men måhända fann han bytet här så ringa, att han tykte det gärna kunde få förblifva orördt till härnäst. Kanske bland dem också finnes en och annan med hjärta i bröstet, fastän de ej alltid blifva i tillfälle att lämna prof därpå. Nog torde sådana vara mera sällsynta alltid, och det är ej underligt häller, ty göra de ej sin plikt få de sätta sitt eget skinn emellan. Hårda tider är det vi lefva i. Om hälst de rika vore litet mera mänskliga. Ja godt och väl om så vore. Men rik man förstår ej den fattiges bekymmer. Ni lär försökt tala några bevekande ord till herr Klas? Ja. Men däraf vardt intet. Hvad svarade han er? Han hotade näpsa mig för min djärfhet, om jag ej snarast möjligt satte i väg. Var det där hemma på Laukko? Hvarför frågar ni det? Jag tänkte bara, att måhända Kirsti i förtid fått vetskap om edra afsikter. Och intalat honom att handla som han gjorde. Just så. Nej. Den här gången tror jag hon ej fått drifva sitt onda spel. Det var ute på kyrkogården efter hennes nåds jordafärd. Jag hade infunnit mig där bland mängden för att åhöra mässan, predikan och sången och se på de många ljusen och all öfrig ståt och prakt, som härskade där. Jag begrep väl ej mycket af alt detta, våra präster bjuda ju också till att göra Guds ord för oss småfolk så ofattligt som möjligt; men ett så högtidligt tillfälle som detta återkommer ej ofta och därtill hade jag, som ni redan hört, för afsikt att söka lindra vår nödstälda belägenhet. Då sorgen hemsöker en plägar ju ens hjärta alltid blifva mottagligare för vekare känslor. Och ni fullföljde er plan? Ja ute på kyrkogården knäföll jag för honom och bad, att han skulle låta oss bo kvar och antaga Penttu till fars efterträdare. Och han afvisade er kallt? Ja, som jag redan sade.
Jag har trott mig ega grundade skäl för detta yrkande, enär icke en fjerdedel af de ansökningar, som till Vägoch Vattenbyggnäds-styreisen ingått sedan flere år tillbaka om understöd till vattenaftappningar, kunna beviljas, om man skulle stadna vid detta sistnämnda belopp. Af alla föremål för Statens understöd, finnes icke något, som år mera' produktivt än det ifrågavarande, och den lilla ränteförlust, som Statsverket härpå gör, ersattes idkeligen genom en stigande välmåga i landet, och deraf att, i mån af jordens uppodling, bevillningen ökas. Den sats man nu börjar drifva, att sedan hågen blifvit väckt inom landet för verkställande af vattenaftappningar, Staten icke mera behöfde träda emellan såsom förr, vore vigtig, ifall tillräcklig kapitalstyrka funnes, men så länge detta 88 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. icke är förkållandet, måste låneunderstöd lemnäs, såvida man icke vill tillbakahålla landets stigande utveckling. Det är visserligen godt ock väl att landet får jernvägar, men om icke produktionsförmågao af jorden går i jemnbredd med skuldsättningen för dessa dyrbara kommunikationsmedel, så tror jag att de sistnämnde blifva oss till föga gagn. Då nu de sex nordliga länen blifvit så frikostigt tillgodosedda, att 300,000 R:dr beviljats att utgå såsom anslag till vattenaftappningar i dessa trakter, så tyckes det icke vara för mycket hegardt, om de 18 öfriga länen tillsammans blefvo hugnade med åtminstone lika mycket, såsom lån. På grund häraf, föreslår jag att den allmänna fonden för detta ändamål köjes till 390,000 R:dr.“ Häruti har instämt Riksdagsfullmägtigeu Jonas Andersson från Östergötlands län. af Riksdagsfullmägtige C. J. Svensén från Calmar län och Daniel Danielsson från Jönköpings län. Emot 43:dje punkten, angående statsbidrag till Lida-åns upprensning: af Riksdagsfullmägtigen G.
Hennes fjäderskrud är så färgrik, hennes karaktär och lefnadssätt äro så intressanta, att en härvarande uppfödare, så ofta han talar om henne, utropar: » Ju mera man betraktar henne, desto mera håller man af henne. » Mig intresserar hon så lifligt, att studiet af hennes lefnadssätt och fortplantning dagligen utgör föremål för nya iakttagelser. Uppmanad därtill af flera medlemmar af vår förening, isynnerhet af vår ordförande, herr Geoffroy de St Hilaire, vill jag här meddela mina erfarenheter: Sällskapspapegojan, oaktadt hon härstammar från ett klimat, som är mycket varmare äu vårt, trifs dock väl i en lägre temperatur, som kan sjunka ända till 0 grader. Ifrån mars till november har jag henne i det fria i en mot sydost vänd volére (man komme i håg, att det är i Frankrike) och håller henne under vintern i ett föga eldadt rum. Hon lefver af hirs och i synnerhet af kanariefrö och dricker litet. Hon häckar i ihåliga trädstammar, och när jag försökte med ek-, alm, kastanieoch videträ, föredrogo fåglarne alltid det senare. Honan lägger sina ägg hvarannan dag, tillsammans 173 6 ä 8 stycken *. Då hon omedelbart, sedan det första ägget är värpt, börjar rufva, kläckas ungarne likaledes med ett mellanrum af en dag. Endast honan arbetar på boets iordningställande. Hon lägger sina ägg på blotta träet, utan något som helst underlag, sådant som andra fåglar begagna för byggandet af sina bon. Endast litet smårifvet trä, som hon själf med näbbet skrapar utaf, lämnar hon kvar; alla större spåner kastas ut. Rufningen af äggen varar i medeltal 21 dagar, och honan lämnar boet endast, då hon skall verkställa sina uttömningar; aldrig har jag under tiden för rufningen sett henne äta eller dricka, icke en gång förrän ungarne voro fullkomligt fjädrade; hanen måste till dess mata hela familjen. Förra året framkommo 6 ungar, hvilka alla i närvarande ögonblick befinna sig vid god hälsa. De blifva efter kläckningen 30 ä 35 dagar kvar i boet och lämna detsamma först, när deras befjädring är i det närmaste fulländad. Honan använder den yttersta omsorg, för att hålla boet riktigt rent.
Utskottet, som tagit motionen i behörigt öfvervägande, anser, för sin del, att de redan varande privat-banks-bolagen, hvilka för sine utgifna creditsedlar måste anses såsom gäldenärer till innehafvarne, icke kunna förpligtas att på annat sätt, eller utöfver hvad de för dem utfärdade Reglementen derom föreskrifva, inlösa sina utelöpande förbindelser, hvadan Utskottet, som för öfrigt har sig bekant, att utlåtande, rörande privat-bankslagstiftningen i sin helhet, och således omfattande de privat-banker, som komma att inrättas, innan kort blifver från Bancooch Lag-Utskotten afgifvet, får med anledning häraf vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion ej må för närvarande till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 December 1844- Emot detta beslut reserverade sig Herr Boberg. STOCKHOLM, Tryckt hos W. F. DALMAN, 1844. AUm, Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N.o log I N:o 109. Ank. till Exp. Etsk. den to Dec. kl. 2 e. m. Betänkandej i anledning af väckta motioner, angående presterskapets löneinkomster m. m. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets handläggning hafva i della ämne blifvit öfverlemnade följande motioner, nemligen af: l:o Herr Comminister Bergstrandj, med hvilken sig förenat Comministrarne Delin och Hedin: att Kongl.
Det är redan från början sagdt, stt 5oo,coo Ridr bords af RiksgäidsContoiret förskjutas, men dessa måstel väl förmodeligen skola ersättas genom gärd el ler annan bevillning, så framt icke RiksgäidsContoiret är i den lyckliga ställningen, att hafva ett öfverskott elier mera pemringar, än det hittills behöft; med hågkomst af StatsUtskottets manga Nej, och den sorn grund derföre åberopade brist på tillgångar lärer det väl vara gifvit, att dessa 300,000 R:dr måste genom bevillning fyllas och att utvägar dertill alliså böra af Bevillningsutskottet .utses, i sammanhang hvarmed frågan om Saltpeter-fondens ersättning af Bevillningsutskottet finge behandlas jag tillstyrker derföre vördsamt, att Grefve von Schwerins hemställan måtte varda bifallen, och utbeder mig der& Herr Grefvens och LandtMarskalkens pro* position, Herr Lcgtrhjelm, Pehr: Då BondeStåndet hestämdt förklarat, stt de medel som för ifrågavarande ändamål erfordras, icke skola upptagas genom gärd, hvilken mening; ytterligare blifvit af BondeStåndeis Ledamöter i StatsUtskottet antydd, så kan jag för min del ej anse att StatsUtskottet möjebgen kunnat fatta en annan tanka om Ståndets beslut i detta ämne, än Utskottet nu gjort. BondeStåndet' har icke skiljt sig från Prestoch BorgareStånden i annat hänseende, än deruti, att BondeStåndet föreställt sig, att ägare af hemman och jord å landet borde i BevillningsFörordningen få sig till go - Den 6 Juni i f. rn. 103 do ett stadgande, som til ia de elem någon ersättning för hvad SaJpeters fonden till anslaget, förskjuter.
Dernäst ber jag få säga, att om de ledamöter af Konnogens StatsRåd, sorn nu förklarat det vara enligt med deras pligt att bevara Konungens rätt, behagat göra det förr, när, redan före Jul, min motion i ämnet afgafs, eller när LagUtsk. inkom med sitt betänk., eller när frågan förevar hos RiksStm, och då gjort de anmärkntr, för hvilka förslaget blifvit afslaget, då de likväl tvärtom, när en ledamot här bakom mig, hvilken jag nu finnér vara bortgången, ville göra dessa anmärkn:r, enligt hvad flera ledamöter känna, anmodade honom att afstå derifrån, hade det för mig blifvit tillfälle att söka vederlägga dem, och då hade opinionen, som nu ej tänker på annat än alt sluta riksdagen, sannolikt varit helt annorlunda, och man hade ej så lätt bortskänkt sin lagstiftanderätt. ]\u märker jag, att opinionen är alltför mycket bortvriden af längtan alt få slut på riksdagen. Jag är likväl nöjd, att icke samma förhållande äger rum med mina ideer och mitt omdöme. K. M:s nåd. propos. remitterades till LagUtsk. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag anhåller, att Hr Gr. q. Landtm, måtte inhemta R. o. Ad:s tanka, huruvida icke Ståndet medgifver, att K. M;s propos. ensamt till LagUtsk. remitteras, utan att åtföljas af de deröfver i dag afgifna vidlyftiga anföranden, hvilkas uppsättning och utskrifning i annat fall sannolikt kommer aft flera dagar fördröja remissens expedierande. Underteckn. Ridd.Secret.: I anseende lill riksdagens snart förestående slut har jag v’dtagil sådan anstalt, alt jag Den 14 Maj. hoppas, det da i detta ämne hur afgifna yttranden kunna i morgon bittida före ki. io afsändas till LagUtsk. Gi‘. Horn:
Om genott?, intrång på dessas område vi äga en af utländningar för-7 träffas befunnen Skjuts-inrättning, så ersättas vi föga af hans derpå slösäde beröm, dä vi icke äro okunnige om den bedröfliga contrasten i det vitsord, han lemnar åt vårt Jordbruk, som genom nämnde inrättning sä mycket lidit. Under det vi följa Betänkandets gång, anmärka vi derefter det lätta sätt, hvarpå 744 Eesv. och Ekon. Högloft. Utskottet kommit från pröfningen af elen så kallade privilegierade jordens yrleade deltagande i Skjutsningsbesväret. Vi finna denna Jords fritagande icke nog mati vers dt, hvarken af faran att ålägga sådana skyldigheter, ty den förtjenar ej afseende, ej heller af den, att öfverflytta dem på andra, ty det har ing na yrkat. Det ar ännu icke bevisadt, att 6 Skjutsning en såsom ett allmänt Onus någonsin blifvit af jordbrukaren anta~ gen, oeh om det än medföljt hans Hemman i köp, så kan han ej betagas rättigheten att pröfva dess1 grund, och söka efter omständigheterna befrielse eli :r deltagande. Det har ofta handt, att skjutslag blifvit indragna och upprättade, på Hemman, som från ålder ansett sig lika fria för den a s jutcning sorn så kallad privilegierad jord. Vi tro, att denna deruti bör deltaga, och att skjuts ningen ej ensamt åligger den öfriga jorden i Städerna o~h på Landet 5 och den anmärkning. Högloft. Utskottet gör, att äfven vi fä äga privilegierad jord, möta vi med den öppna förklaring, att vi ej skola undandraga oss skjutsning för densamma, då andra ägare deraf lika billigt ingå i detta åtagande. Högloft. Utskottet, som nu kommit till hufvudsaken, antar som en ovedersägelig sanning, att skjutsningen är det tyngsta af Svenska Jordbrukarens bördor, och önskar, att utvägar måtto Annas till hans lindring. Det är trÖ6tande för den betungade, att höra en sådan grundsats, och man tycker sig va - Besv, och Ekon. Utsk. Bctankanden.
Jag yrkar derföre afslag ä Ulsk:s förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lät härefter, lill följd af Frill. Ridderslolpes, vid början af discussionen öfver della betänkande, framställde begäran om uppläsning af Frih. Hamiltons reservation, uppläsa denna nu förevarande punkt rörande reservation. Gr. Den fråga, på hvars afgörande utgången af Utsk:s förslag i första punkten beror, är, huruvida man bör anse fjcrdingsmannabestyret såsom ett communalbeslyr eller ett kronobestyr, och då denna fråga hufvudsakligen inverkar jemväl pä denna punkt, hemställer jag, om icke denna jemväl borde återremitteras, för att gemensamt med den första i ett sammanhang behandlas. Frih. Cederström: Efter de vid 1809 års riksdag gjorda concessioner i de adeliga privilegierna, äger hvarje Svensk man rättighet att besitta hvad slags jord som helst inom Sveriges land. Nu är fjerdingsmannabestyret icke ett jord-onus, ulan ett personligt onus, och det ålåg till och med Adeln före 1809 års riksdag, såsom innehafvare af kronoskaltejord, att utgöra fjerdingsmannabefattningen på alla ställen, der detta onus gick i tur emellan hemmanen. Då nu hvem som helst får besitta säterier, så anser jag, alt R. o. Ad. så mycket mera har skäl att bifalla Utsk:s betänk, i denna punkt. Den 20 November f. m. 375 Gr. Sparre: I händelse R. o. Ad. skulle förklara fjer dingsmannabefaltningen vara ett kronobesvär, så är det efter min tanka uppenbart, att detta onus skall hädanefter såsom hittills utgöras endast af frälseoch skattehemman. Men om R. o. Ad., såsom jag hoppas, skulle anse den såsom ett municipalbestyr, sd är det klart, alt säterier, rå och rörshemman, böra deruti deltaga. Jag går likväl än längre än Utsk., och anser, alt denna befattning borde tillsättas på sockenstämma, och all alla de personer, som äga rösträtt i sockenstämma, böra deltaga i dess aflönande.
RePiforerne baftpa genomgått be utaf förrbemälte ömbub förbe ©ia» rier, broari (fela antecfnas be till bonom öfmerlemnabe £ån»Reoerfal odj an» bre infommanbe ^lanblingar, åtgärberne, forn af Dmbubet roibtagas 09 be» ras refultat; Dcb bafroa RePiforerne ej funnit något att erinbra noib nämnbe ©iarier, få mibt be innefatta reboroiSning för Dmbubets åtgdrber unber ben tib, forn förflutit, feban famina ©iarier af @tatS»Utjfottet roib jtfllibne RifSbag blefmo granjfabe. Söeträffanbe Räfenjfaperne, få bafroa be, för åren 1828 ocb 1829, för broarbera ©isconten ferifilbt afjlutabe «f)ufvt>ubbocfer blifmit meb bertin l)o< ranbe Räfenjfaper, af RePiforerne, utan anmärfning, granjfabe; ocb broar» ipib, i affeenbe på <£> ö t b a kanalbolags f. i>. iDiecont^Werf, befunnits, att unber åren 1828 odj 1829 influtit: 10. ©eremot ar unber famma tib utbetalbt: $or inlöfte Slgignationer, broilfa, n>tD 1827 årå (Tilt, moro ute* lopanbe * * * * 330. 44. 6. SXcftitucrab Slanta * # « < 312. 34. 6. Ötatnererarené §ör(fott till Sppenfcr gobt» gjorbt » # * » f * f 15. 15. 6.
Skaftö nåDiga ^>ropofition, angåenDe reglering af miga fconofiffen; l4:o af beit 8 mats famina år, angåenDe mebeli anvoifanbe till fort» fattning af fäftningébpggnaDerne wiD ^JBapbolm, Sarlften ocb SarloFrona un» Der inneroaranbe år; 15:o af Den 12 tTlars famina år, angåenDe af ^Congf. 9Tlaj:t i nåDer företagen eftergift af Äronani rätt till Danaarf efter Snfan 23. ©anDelin; 16:o af famina Dag, angåenDe anjlag af FronotionDe till SeFroattnetö Fa» peUförfamling i <3BermlanD; 17:o af famina Dar;, angåenDe föränDring i vilForen för ett till jFol» fyufeti i SFpFöping utroiDgning od) reparation beviljaDt lån; 18:o af Den 19 tTlars famina år, angåenDe före|Friftcr röranbe unber» ftöD till branbjFaDabe ftäDerö återuppbpgganDe; 19:o af famina Dag, angåenDe erfättning för utgifter, anroifaDc på öf» merfFotten af ©tatéverFetö inFomjler för år 1845; 20:o af famina Dag, angåenDe förlängning i upplåtet arrenDe af Motala FungiftfFe od) mjölqvarn i DflergötblanDi Sän; 21:o af Den 29 tTiarö famina år, angåenDe förtpDliganbe af förefFriften t Sötigt. 0rFulär»S3refn>et
Ridderskapet öch Adeln änhåller jag om Remiss till Riksens Ständers Lagutskott, samt om tillstånd, att med Riks-Stången cömmuriicera efterföljande FÖrslåg till än* 'dririg i Byggninga - Balkeris af allmänna Laget! <24 Gap. f:te §., förande Brandstod: s’Den å Landet, 'söm för hela dess åbyggnad eller någon del deraf, i Ållmänriå Brandförsäkringsverket ingått, Väte ifrån deri Stund fri från skyldighet att gifva 5 och åge ej rättighet att taga Brandstod för deri Egendom, derå de försäkrade Husen byggde ärö, ändock ge* fiöitt försumrttadt uppfyllande af emot Brand* förSäkrings-Verket åtagen förbiridelseä delaktigheten deri förverkad blifvit. Vare dock pligtig aft vid flästa Lagtima Ting Föfsäkrings>brvf Den i 5 December. uppvisa, och bevis deröfver taga. Gör bandet ej, vare skyldig Brandstod gifva intill dess sår dant skett’^ Så vida Lags iffärens b 'fattning med Medborgares Oeconomiska förhållanden godkännes^ var Brandstod* - Inrättningen nyttig den tid den infördes, och ingen annan anstalt, mera kraftigt ledande tilländamålet, var uppfunnen. Med densamma var ock fullkomlig reciprocitet förknippad, ty den som var skyldig att gifva,-var också berättigad att erhålla Rrandskade-ersättning, antingen enligt värdering eller i kraft af förening.