Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H. I^ckwaa. Olok kebrrson. O«rl O. 8Loxm,o. U,!>- 70 Den ii October. tior ^Lmrlr^e k^i!c5-8t§sriivn äen rz OÄoder Wördsamt Memorial. 3^iksens Högloft. Ständers Allmänna BeswärS. och Oeconomie-Utskott har till granstning före. haft följande, till dest yttrande remitterade, hand. lingar, angående, dels Allmänna Magazins. Inrättningens Styrelse och förwaltning, dels utwägar till afhjelpande af Spannemälens nu. warande wanpris, neml. 1:0 Ett af Herr Lagmannen Montgomerie, hoS Högloft. Ridderskapet och Adeln uppläst, och derifrän samt af det Högwördige Prest. Ständet remitteradt Memorial. 2:0 Serskillde Memorial och Anföranden af Riksdagsmännen Pehr Oxelberg Pehrsson, Anders Joachimsson, Jan Persson, Jo. naS Andersson och Eric Ohman, uppläste HoS det Hederwärda Bonde. Ständet den zo Augusti och z September, samt Zw Ett af Herr Prosten Lindeström den A sistledne September till sitt Ständ ingifwit Memorial. Hwad uti nägre af förenämde Memorial är anfördt i afseende pä Allmänna Magazins. Inrättningen, har Utskottet funnit wara beswa. rädt genom Statsoch Oeconomie-Utskottens, den Z innewarande mänad, gemensamt afgifne Betänkande i anledning af Kongl. Maj:tS Nädiga Proposition om nämde Inrättning: i följd hwaraf för Utskottet endast äterstär, att wörd. sam - Den n October. 71 sammeligen sig yttra öfwer de i öfrigt wäckta frägor. 1:0 Om underdänig anhällan hos Kongl. Maj:t, att antingen införsel af Utländsk Span. nemäl mä förbjudas, eller ock en lämpelig förhöjning :
Både före och straxt efter utfärdandet af 1798 års bref, fattade K. M. vägrande beslut i detta hänseende. I)e hufvudsakligaste aro: a) K. brefvet den 29 Juli 179J» då K. M. fann betänkligt att lemna nåd. bifall till klockareenkan Söderbergs ansökning (opi 1 extra-nådår) såsom stridande mot författningarna, och b) K. brefvet den 8 Oct. 1799, då K. M., i anledn. af klockareoch organistenkan Hjelmgrens anhållan om samma förmån för sig och 7 omyndiga barn, jemväl fann betänkligt att till berörde und. begäran, såsom saknande grund i författningarna, lemna nådigt bifall. Enär den mening, privilegier och konungabref inneburo till förmån för läsemästare, var öfverensstämmande äfven med församlingarnes fördel , att i sina klockare hafva skolmästare för sina barn; så antog jag den såsom både lagligast och klokast, samt tillstyrkte följaktligen extra-nådåt åt fattiga klockare-enkor eller barn, när den aflidne verkligen varit skolmästare, men afstyrkte i motsatt händelse. Jag trodde nemi. att sådana uppmuntringar till barnaundervisning, hvilka ej kosta Staten några anslag, desto hellre borde begagnas, som inga medel då funnos att i stället använda, och som nådår nästan alltid uro till skada för tjenst och boställe. Jag yrkade, att klockarens enka och barn icke skulle ernå alla presterliga nådårsförmåner, utan att han verkligen fullgjort sin lagliga skyldighet att äfven vara undervisare. För Utsk. synes hafva varit likgiltigt, 0111 klockarne uppfyllt alla deras pligter, blott de samt deras enkor och barn komme i åtnjutande af alla möjliga förmåner. För mig var församlingarnas, för Utsk. var klockarnes bästa det högsta syftet. Om Utsk. för Konungens rådgifvare haft blott en del af den bevågenhet , som det egnat åt Rikets klockare; så hade jag troligen sluppit både denna och alla andra anmärkn:r. Dock, Utsk. kan trösta sig.
Nu äro emellertid i den ifrågravande motionen sammanblandade flera olika frågor, nemi. först om en grundlagsförändring, och sedan om bildande af ett särskildt Utsk. vid denna Riksdag för behandling af frågor rörande kyrkliga angelägenheter. Då så ledes motionen är snörrätt stridande mot det uttryckliga stadgandet i 51 § lt.O., anhåller jag, att den ej måtte föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att Hr Estenberg i sin motion anhållit, att It. o. Ad. skulle till Konst.Utsk. ingå med förslag om bildande af ett särskildt Utsk., under benämning af »KyrkoUtskott», för beredande af de ärenden, som komine att omfatta Kyrkans angelägenheter. På sätt Gr. Hamilton redan anmärkt, kunde emellertid Konst.- Utsk:t icke till behandling uptaga en fråga ang:de ett nytt Utsk:s tillsättande i annat fall, än då i en sådan fråga 5:ne Stånd stannade uti olika beslut emot de 2:ne andra, till följd hvaraf det äfven varit vanligt, att dylika frågor afRiksStånden omedelbarligen handlades. H. Exc. kunde således ej framställa propos. å remiss till Konst.Utsk:t af den ifrågavande motionen, utan komme endast att göra propos. å omedelbart bifall till förslaget om det särskildta utsk:s nedsättande, eller ock att, på sätt af tvenne talare blifvit yrkadt, berörde förslag måtte förfalla och motionen läggas till handlingarne. Sedan H. Exc. härefter först framställt propos. å bifall till jflr Estenberga förslag ang:de det ifrågavande Utskits nedsättande, men denna propos. blifvit med nej besvarad, beslöt R. o. Ad., i enlighet med sedermera framställd propos., att nyssnämnde förslag skulle förfalla och motionen läggas till handlingarne. Hr Ehrenhoff, Gustaf H erman, upläste en motion af följande innehåll: Handeln med fremmande folk kan göra ett land rikt, men äfven fattigt.
Skall man väl tvinga en sådan skogsegare att sönderhugga till ved eller låta ruttna de skogseffekter som han måste afverka. En annan omständighet finnes äfven, som talar emot denna tullbestämmelse, nemi. att en köpman icke kan säkert försälja sin last med mindre än alt den är väl sorterad. Timmerhandlaren i utlandet behöfver icke blott gröfre utan äfven mindre virke, ty del förhåller sig verkligen sä, att utlänningen likasom vi lägger tak på sitt hus och dertill erfordras mindre'träd eller s. k. sparrar. På ruin ort skulle allmogen linna sig förtryckt, om elen icke finge sälja något af dess ymniga förråd på sparrvirke. Såsom jag redan nämnt vore det en stor misshushållning att till ved sönderhugga träd, tjenlige till sparrar, och i min öfvertygelse är åtgången dertill af skog en obetydlighet, jemförd med ali annan skogsförbrukning, dä vår export af sparrar icke upgått lill mera än I94,13ö träd. Denna export är en underordnad sak i jemförelse äfven med det skogsödande, som åstadkommes endast genom underhållet af s. k. liag, der man icke ens klyfver trädet utan lägger stora, länga träd det ena öfver det andra för att dermed stänga. Det förundrar mig i sanning att, då skog nu förstöres på så många sätt, och så många utvägar erbjuda sig att dermed åstadkomma besparing, man med åsidosättande af alla andra utvägar dertill, nu föreslagit ett medel, som skall förtrycka en mängd skogsegare och komma dem alla att anse sig inskränkta i deras egande rätt. Jaganhåller, att dessa anmärknrr måtte få åtfölja remissen till Bevilin.-sUtsk. Hr von Hartmansdorff, Äng. De för Rikets näringar skyddande grundsatser, som uttalas i K. M:s Nådiga Propos., hafva ingifvit mig stor tillfredsställelse. Det ogillande denna Propos. fått röna från frihandelns förfäktare öfvertygar mig än mera om hennes riktighet i det hela.
Han vet nog att handla så, alt han deraf drager den största möjliga fördel, och jag kan icke föreställa mig, att det ligger någon fördel uti alt utvidga det småaktiga krämare-intresset, på del verkliga och för landet ganska vigliga köpmansintressets bekostnad. Detta sednare tillhör naturligtvis de handlande, hvilka drifva sitt yrke i stort, men ingalunda den, som införskrifver några få balar kaffe eller några LU socker för alt dermed un derhålla ett ganska ringa lager; icke heller ligger något ondt deruti att Svenska krämaren tager sina varor af den Svenska köpmannen, då den sednare, just i följd af de existerande tulllindringarne kan sälja varan för lika lågt pris som krämaren skulle få betala på den utländska nederlagsplalsen. Deraf upstår han delsvinst på båda hållen, och att så sker, lärer väl icke vara någon skada. Att, såsom en talare påstått, tull-lindringar icke förekomma smuggling, derföre, alt när denna sker, ingen lullafgift erlägges, hvaremot varorna draga en, ehuru lägre tull, då de inkomma från de Transatlantiska orterna, — det är ett påslående, som jag i sanning icke kan begripa. Importen från orter på andra sidan Atlantiska hafvet, sker endast lill några få handelsplatser i Sverige, der den minsta smugglingen bedrifves; uphörer importen till dessa, fördelande sig i stället på flere smärre platser i landet, då är det säkert, att den ringa tull som kolonialvaror draga, då de direkte importeras från Transatlantiska orter, i alla fall skall upmuntra till smuggling, och då lider landet, såväl som moraliteten, deraf. Man har vidare förespeglat, ali om den större handeln på de Transatlantiska orterne skulle förminskas, eller till och med försvinna, men i stället öfvertlyttades på de Europeiska handelsplalserne, så skulle deraf bli en följd, alt Sverige skulle till dessa senare platser få exportera vida större qvanliteter af Svenska pro - Den 4 Juni e. m. 527 dukter, än som nu vore fallet:
Af de vid 1855 års slut enligt mantalslängderna befintliga 95,629 invånare räknades inom de olika fögderierna: Mankön. Qvinkön. I Medelpad: Skattskrifne 8,845. 8,927. Skattfrie 6,052. 6,508. ^4 097. 19,435. eller tillsammans 30,332 personer, hvadan, då befolkningen vid qvinqvenniets början endast utgjorde 28,685 personer, tillökningen är 1,647 personer, eller omkring 54 procent. I Södra Ångermanland: Skattskrifne Skattfrie eller tillsammans 35,554 personer. Då nu antalet vid 1850 års slut utgjorde 33,497 personer, har en tillökning uppkommit af 2,057 personer, eller vid pass 61 procent. I Norra Ångermanland: Skattskrifne Skattfrie eller tillsammans 29,743 personer; så att, då folkmängden vid 1850 års slut upptogs till 28,416 personer, en tillökning uppkommit af 1,327 personer, eller omkring 4i procent. Qvinkön. Lägges nu härtill städernas och köpingens folkmängd, hvarom mera under §§ 6 och 7, nemligen: Örnsköldsvik 89. 73. så skulle Länet vid 1855 års slut äga en folkstock af ... 48,951. 52,732. eller tillsammans 101,683 personer. Jemför man denna summa med totalsumman för 1850, utgörande för landsbygden 90,598, för städerna 4,841 och för köpingen lil personer, eller tillsammans 95,550 själar, uppgår tillökningen för hela Länet till 6,133 personer, eller cirka 6i procent; tages åter je.mförelsen endast för landsbygden, blifver tillökningen 5,031 personer, eller vid pass 5$ procent; om beräkningen göres endast för städerna och köpingen 1,102 personer, eller 22* procent.
Om man mäste medgifva, att ingen uppoffring kan vara för stor, då det är fråga om försvarandet af rikets sjelfbestånd, och att således, om detta berodde deraf alt vi ägde först de 10 nuvar. linieskeppen och, sedan det nya systemet skulle hinna att blifva af framtiden utbildadt, de 16 ångskeppen och ångfregatterne, sä borde visserligen Svenska folket åtminstone bjuda till att dertill lemna nödiga medel. lag måste derföre härvid utbedja mig, att fä försöka i korthet utreda frågan om och beskaffenheten af denna flottas beståndsdelar samt huruvida fäderneslandet af densamma kan, i behofyets stund, vänta sig något verkligt gagn. En flotta af linieskepp förutsätter att försvaret skall börja i öppna sjön och alt meningen mäste vara alt på sådant sätt hindra fiendens inträngande i vår skärgård eller alt landstiga på de öppna delarna af kusten. För att en skeppsflolta skall, med något hopp om framgång, inlåta sig i striden, får hon åtminstone icke vara betydligt underlägsen fiendens, emedan inga andra fördelar, än deni som den absoluta styrkan gifva, kunna vara att påräkna. För att icke räkna för noga, så antagom till cn början att alla våra 10 linieskepp vore hjelpligt brukbara. Huru många hafva våra presumme rade fiender att sätta deremot? Jo, Ryssland, såsom redan blifvit nämdt 27 och England? Ja, det lönar knappt mödan att nämna, ty någon jemförelse med den Engelska flottan lärer icke ens falla försvararne af linieskepps-systemet in. Ryska flottan har en bestämd, mycket fördelaktig och alltid fortfarande, organisation och en öfning sä stor, att § af dess linieskepp hafva 3 månaders exercis hvarje år, med samma befäl och samma besättning på samma skepp, år ut och år in. Uti Svenska flottan hafva 3:nc linieskepp varit ute på expedition sedan 1814, nemi: ett pä halftannat år, det försålda skeppet Tapperheten, ett pä 6 veckor och eli på en månad.
Mitt skäl härtill är, att det isynnerhet är den dass af medborgare, som af sin knappa inkomst kan hopsamla ett mindre capital, hvilken har svårighet att med trygghet kunna förränta en sålunda besparad mindre summa, och då det är Hypotheks-föreningarnes bestäminalse, att till en viss del uppfylla Sparbankernes ändamål, hvarigenom Hypotheks-föreningarne jemväl erhålla en ökad penninge-tillgång, så synes det mig, alt man bör bereda lättnad åt denna ömsesidiga fördel, då det kan ske utan någon skada.” Häruti har Herr Occelutfvud, G. A., sig förenat; af Prosten östberg: ”Då nu grunderna lör blifvande Hypotheksinrättningar i Riket, såsom vilkor för erhållande af Statens garantie, eller borgen, i Stats-Utskottet äro genomgångna och gillade, samt färdiga att öfverlemnas till Ständernes pröfning, får jag reservera mig, ej emot sjelfva grunderna, som jag tror äro uppgjorda med all möjlig klokhet och varsamhet, för att skydda Staten för förluster, men emot behandlingen af hela denna fråga. Jag har ansett den tillkommen i grundlagsvidrig väg, nemligen genom en reservation från Stats-Utskottet, ehuru den, såsom innehållande en alldeles ny motion, bort väckas inom något af Riks-Stånden. Stats-Utskottets tvänne gånger afgifna Betänkanden öfver Kongl. Majrts Nådiga Proposition om ett utländskt lån för Hypotheks-inrättningars befrämjande, och Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons, om ett inländskt, till förmon för skuldsatte jordbrukare, hafva afslagit både det förra och det Stals-Utskotlet& Memorial Nio 4^4' senare, hvilket af Rikets Ständer samfälldt ock tvänne gånger blifvit gillad tDetta oaktadt fattade 3:no Stånd det beslut, att Herr v. Presidenten af Billberghs det senare Betänkandet åtföljande reservation, ehuru ej yrkande, att Staten skulle upptaga lån för ofvannämnde ändamål, ulan blott biträda med sin borgen, skulle antagas.
Då nemligen det geologiska karteverket utgifves bladvis i enlighet med den rutindelning af landet, som af Topografiska kåren blifvit för dess karteverk uppgjord, så utgifves deremot det ekonomiska karteverket häradsvis. Att härigenom ett spillrum uppkommer pä hvart och ett af de ekonomiska kartebladen äfvensom att kostnaden för hela karteverket blir något större, än den skulle blifva, om hvarje kartas gifna utrymme blefve till fullo upptaget, kan icke förnekas. Om således det ekonomiska karteverket, i likhet med det geologiska, äfven utgåfves bladvis och efter samma rutindelningsplan, så skulle icke allenast den af Revisorerne afsedda öfverensstämmelsen och enheten mellan de båda karteverken inträda, utan äfven en viss besparing i tidens längd för staten sannolikt vara att förvänta. Men då det ekonomiska karteverkets hufvudändamål är att utmärka och beskrifva de särskilda hemmanens relativa egovidd och gränsor, hvart inom sin socken och sitt härad, samt förhållandet mellan åker, äng och skog, så att allt detta vid en blick på kartan genast kan öfverskådas, så torde måhända med skäl kunna invändas, att den nya planen i icke ringa mån komme att oförmånligt inverka på karteverkets ursprungliga ändamål. Ty alla de vid kartans fyra kanter liggande hemmanens egor skulle nu komma att af dessa kanter afskäras, utan att en sluten bild af dessa hemmans egovidder kunde åstadkommas förr än efter en viss följd af år, då vidliggande blad hunnit bearbetas och utgifvas. Och denna olägenhet skulle isynnerhet märkbart framträda för de blad, som äro belägna vid skillnaden mot ett annat län, inom hvars närmast an gränsande delar det blefve nödvändigt att utsträcka arbetet, för att erhålla rutan full, utan att samma län förrän kanhända många år derefter kunde hinna blifva föremål för fortsatt arbete.
Smidesbeloppet under dessa 5 år utgjorde, vid Leufsta med Carlholm, 39,413 Skid. 13 LU.; vid Österby, 13,851 SkU. 5 LU. 8 U; vid Gimo, 7,534 SkU 12 LU. 2 U; vid Strömsberg, y,5g5 SkU 14 LU; vid Ullforss, 7,261 SkU io LU; vid Söderforss, 23,410 SkU 11 LU 5 U; vid Elfkarleön, 7,761 SkU 10 LU och vid Wattholma 7,066 SkU 2 LU, således tillhopa 108,893 SkU 17 LU i5 U, eller i medeltal 20,778 SkU. i5 LU. 11 U. bergsvigt, deraf under alla åren g5,5o6 SkU. \ LU. 19 U. stångjern och ämnesjern blifvit vågförda. Utom den här allmänt begagnade Vallon-smidesproeessen, har äfven Lancashire-smide skett vid Söderforss och Elfkarleön, äfvensom half-Vallonsmidet ännu, för en del jern, begagnas vid Söderforss. ManuJäctur-tillverkning af ankareoch grofsmide, spik och knippjern, sanit stål, skedde vid Söderforss, Wesslands, Åkerby, Österby och Elfkarleöns Bruk, under dessa år, på det sätt, alt vid Söderforss lillverkningsbeloppet var 879 SkU 3 LU. 10 U; vid Wessland 963 SkU. i5 LU; vid Åkerby 6i SkU; vid Österby 322 SkU. 18 LU. De vigtigaste förbättringar i tackjernsliandteringen inom Länet halva skett genom införande af bättre melhoder för Malmrostningen, isynnerhet vid Österby och Söderforss. Malm-rostugnar finnas vid alla Masugnar inom Länet, fastän ännu icke ägande den fullkomliga construclion och skötsel, som vid de bägge sistnämnde Masugnarne.
Sådana kostnader föranleda de beständigt ökade hehofven och högre, bidrag till fattigvårdsoch corrections-anstalternes underhåll, hvilka förr blott till en ringa del varit kända. Örn man besinnar, att mången arbetsam och idog medborgare, som tilläfventyrs sjelf har en talrik famille att försörja, med mycket bekymmer och möda utgör sina contributioner och derjemte äfven måste lägga sin del till vidmagthållandet af förutnämnde anstalter; så blif - 8 Bil. t La"- s. Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Uti. N:o Si. ver det för honom dubbelt tungt, att liderligheten ostraffad skall öka dessa bekymmer, i den mon de växande behofven af allmänt understöd fordra större uppoffringar. Det är allt för möjligt, att något bättre förslag, än det jag afgifvit, kan uppgöras till de nödiga gradationerne af straff, och jag är öfvertygad om, att för Höglofl. Lag-Utskottet faller det sig lätt att sådant uppgöra, hvarföre jag ödmjukt och vördsamt föreslår, att Rikets Höglofl. Ständer täckas för sådant ändamåls vinnande återremittera Betänkandet till Höglofl. Lag-Utskottet. Skulle åter mot förmodan Betänkandet gillas, är jag, för min del, tillfreds dermed att inför Rikets församlade Ständer hafva uttalat min öfvertygelse Öfver ett förhållande, hvilket, ohejdadt i sin fart, skall påskynda de beklagansvärda följderne af det olyckliga öfverhand tagande fylleriet inom Fäderneslandet. Ankom till Exped. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Slals-Utskoltets Memorial, N:o 213. 11 till midfastan 1830, enär det icke vöre möjligt, att ny utarrendering af bostället hunne i laga ordning anställas så tidigt, att detsamma kunde utaf en blifvande arrendator emottagas redan den 14 Mars nästkommande år. Borgare-ståndet har deremot, med ogillande af det ifrågavarande utlåtandet i dess tillstyrkande del, fattat beslut, i enlighet med herr Norins förenämnda reservation.
Kannikenäset måtte beviljas nämnde stad ett lån å 100,000 R:dr R:mt, emot skyldighet att utföra detta företag och framgent underhålla sagde hamnoch kanal-byggnad, har inom inerbemälte Riks-Stånd under den der förefallna diskussionen angående denna punkt hufvudsakligen anmärkts: att då kostnaderna för de ifrågaställa hamnoch kanal-arbetenas utförande, enligt Vägoch Yattenbyggnads-styrelsens beräkning, uppginge till 150,000 R:dr B:ko, och då härtill borde läggas ersättningen till aktie-egarne i nuvarande hamnoch kanal-bolag för det belopp, 67,000 R:dr samma mynt, som, på sätt i det återremitterade yttrandet uppgifvits, blifvit af desse för de förut verkställde arbetena tillskjutet, så syntes de med sagde företag förenade utgifter vara alltför betydliga för att. af staden kunna bestridas, såvida icke det bidrag utaf allmänna medel, som dertill ansåges böra beviljas, lemnades i egenskap af anslag utan återbctalnings-skyldighet: att för detta företags verkställande endast anvisa ett lån komme derföre sannolikt att medföra samma påföljd, som vägrandet af allt statsbidrag, eller att den föreslagna särdeles vigtiga och nödvändiga kommunikations-förbättringen icke åstadkommes, helst det ansenliga belopp, öfverstigande 10,000 R:dr, som hamnoch sluss-afgifterna vid Carlstad, enligt de i Utskottets Utlåtande meddelade upplysningar, under år 1856 utgjort, icke kunde under vanliga förhållanden påräknas; att dessa afgifter således ej heller kunde lemna tillgång till ränteoch amorterings-liqvider för de medel, som för företagets utförande erfordrades i händelse dessa måste i låneväg anskaffas; att den enda utvägen att betrygga verkställigheten och framtida underhållandet af den nya kanaloch hamnanläggningen visserligen skulle vara, att det statsbidrag, som dertill anvisades, blefve tillerkändt staden Carlstad, för hvilken det med detta bidrag understödda företagets ändamålsenliga fullbordande vore af den största vigt, men denna stad förmodades icke våga emottaga ett sådant bidrag och underkasta sig öfriga dermed förenade åligganden, med mindre densamma befriades från skyldigheten att återbetala de erhållna medlen; samt att följaktligen, för vinnande af det med ifrågavarande statsbidrag åsyftade ändamål, detta borde beviljas i egenskap af .anslag utan återbetalnings-skyldighet och tillerkännas meranämnde stad, med förbindelse att låta utföra arbetena samt framgent underhålla hamnoch kanal - 6 Siats-Utskottets Memorial N:o US. byggnaden, hvaremot staden också borde ega att uppbära de hamn-afgifter, som enligt gällande, af Kongl. Maj:t fastställd, taxa skulle erläggas.
St:r en djupt intresserande fråga, att utan ringaste dröjsmål anordna om att Bankens låneanstalt icke blott fortfarande måtte hållas öppen för dem, hvilka, mot sedlars erhållande, vilja ställa 548 J)en 30 November e. m. metallisk valuta, utan äfven med det snaraste anställa en revision med det sistlidne Riksdag utfärdade reglementet för »belåning mot pant i guld och silfver.» På det att de, hvilka allramest kunna vara i behof af lån, d. v. s. de, som hafva litet, måtte komma i tillfälle att draga nytta af samma inrättning, som de, hvilka hafva mera, så anser jag nödigt, att minimum för låns erhållande i Banken måtte bestämmas så lågt som möjligt, således en alldeles motsatt åsigt följas till den, som vid sista Riksdagen gjorde sig gällande. Att man då, när det var snart sagdt allmänna meningen, att landet var i det mest florerande tillstånd, och att öfverallt fanns godt om pengar, icke trodde sig behöfva belasta Bankens tjenstemän med ett minutiöst fördelande af penningelån, kan hafva sin mer eller mindre giltiga orsak, men nu, då tillståndet i landet bevisat sig vara och ännu är alldeles motsatt, är det orättvist mot de behöfvande och oklokt för Banken sjelf. Jag får derföre anhålla om remiss till BankoUtsk:t på denna min motion, med särskild begäran, att den, såsom brådskande, måtte tagas i öfvervägande, på det att icke lånerörelsen i Banken måtte tvärt afstadna och derigenom inträffa en stockning och förvirring i mångas affärer, hvilka, i fullt förlitande på att denna anstalt icke någonsin kan, bör eller behöfver ens uphöra, icke tänka på att i tid eller nu ens kunna anskaffa penningar för innestående panters utlösande. Särskildt torde äfven tillåtas mig anmärka det för lånebehöfvande alltför hårda beslutet i ofvannämnda Reglemente, att då »pant icke inlöses på bestämd dag, så skall den hemfalla till Banken.»