Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motala dalen och Tjust 37,000 „ Emm-ä dalen, Kalmar och Blekinge 72,000 „ Skåne : 77,000 „ Halland och Bohus-län 37,000 , samt för central försvaret vid Wenernsoch Wetlerns stränder nya krafter af 109,400 man. a) Se Tab. 1—4, 18—26, 28, 30 sami 31 Lil. A och B; af hvilken sistnämnde äfven inhemtas, alt alla kostnader för sä väl öfvergängen till den nya organisationen af landtförsvaret som matcriellens kompletterande, ingalunda komme att medföra nägra tillökade utgifter för Statsverket, i anseende till den kapitalfond af 3,394,692 r:dr b:ko som, i följd af förslaget, till detta ändamål blefve disponibel. b) Se Tab. 3—11 och 32. e) Se Afd. 3, Art. 19, jemte Tab. 32. 42 Den 7 December. Till en hvars omdöme öfverlemnas, om ej en sådan organisation skall erbjuda full trygghet för fosterlandet, alt kunna göra all tanka på landvinning under ett enda fälttåg för fienden outförbar. Skulle det fall inträffa, att en eröfringsplan ifrågakom, af den be skaffenhet, att fienden heräknade, alt genom flera års kampagner underkufva landet, blir det en följd att hvarje organisation måste lemna rum för den, som hela Svenska folkets frihetsoch sjelfständiglietskänsla dä komme att framkalla. Det säkraste sättet, att med vårt lands läge förekomma en sådan plan, är likväl att den allmänna beväpn iiigsp r in c i pen uprätthålles af Regering, Ständer och hela nationen, såsom det enda säkra medlet, alt möta fiendens första anfall, hindra honom att få fast fot, samt således tvinga honom till så ofantliga rustningar, att han i en enda kampagne måste söka underkufva hela landet.
Ollikainen är dem nog för slug!" Medan gumman gick upp till gården, skyndade Thorsten att intaga båten och stöta den ut ifrån stranden. I skygd af några högre tufvor och buskar tyckte han sig tryggt kunna ro bortåt. Han litade helt och hållet på Ollikainen och kände sig lugn, oaktadt hans ställning väl kunde vara egnad att väcka farhågor. Det är en innerligt behaglig känsla att sakta flyta hän i en lätt båt öfver en klar vattenyta. Speglar sig himlen i den stilla vattenspegeln, så förefaller det, liksom sväfvade man på vingar i skyarna. Der Thorsten långsamt halkade fram vexte åtskilliga vilda örter vid stranden, och stora neckblad lågo utbredda öfver bäcken på flere ställen. Just vid den lilla gruppen af tallar, som skymde bort honom och båten från gården, lade han till, och satte sig att gifva akt uppå hvad som föreföll deruppe. Han hade icke länge stirrat uppåt backen, förrän han varseblef några främmande karlar, hvilka tycktes sysselsatta att språka med de små Finngummorna. De pekade åt flere håll, och det blef klart för Thorsten, att det var Länsmannen i orten i sällskap med åtskillig tullbetjening. Bland personerna på gården visade sig snart äfven ett par Lappar. Så mycket Thorsten kunde se, var det Sjaggo och hans hustru. Der rådde mycken oro bland de främmande personerna, tycktes det, och de sökte ganska ifrigt på alla sidor. Slutligen såg Thorsten att Sjaggo med ett par andra karlar nalkades stranden af mossen. Af den elake och förslagne Lappen, som väl måste vara bekant med trakten och dessutom, såsom en slags vilde, säkert hade mycken öfning att spåra upp villbråd och menniskor, trodde sig Thorsten hafva mycket att frukta. Men han beslöt att hålla sig stilla ute på mossen, der det väl icke var så lätt att nalkas honom, då han hade båten i sitt våld. Han hoppades också att icke blifva upptäckt bakom gruppen af tallar. Men deruti var han icke mycket säker. Den sluge Sjaggo saknade genast båten, och som han visste att Anders nyligen var hemkommen med densamma, dömde han att den ej kunde vara långt borta. Gubben Ollikainen visade sig emellertid snart derpå vid stranden.
K. M. förvissas på detta sätt att planen för systemets utförande, i de minsta delar, öfverensstämmer med systemets anda, äfvensom att så väl det föreslagna sättet, som ordningen vid utförandet, i möjligaste mån står tillsammans med Statens bästa, då de på stället närvande lokalauktoriteterna blifva satta i det bästa tillfälle att fullständigt redogöra för skälen till de af dem föreslagna åtgärder, och således K. M:s Rådgifvare iståndsatt att med den fullständigaste detaljkännedom bedöma den jemförelsevis större eller mindre vigt' dessa äga, samt följaktligen, vid föredragningen inför K. M., hafva en säker grund för tillstyrkandet af deras tidigare eller sednare företagande. Med afseende på denna vigtiga angelägenhets skyndsamma behandling befordras detta, såsom lätt inses, ganska betydligt på sätt jag nu föreslagit, då målet, efter en sådan be - 336 Den 4 December e. m. redning, utan vidare omväg är färdigt till underd. föredragning samt således den tidsutdrägt af mångfaldig art, som detta ärendes nuv:de behandling föranleder, alldeles förekommes. Slutligen kan jag icke underlåta att anse en icke ringa fördel vara, genom denna förändring, att hemta uti den moraliska ansvarsskyldighet, hvaruti dessa Chefer skola befinna sig vid utförandet af en plan, uti hvars upgörande de på detta sätt fått deltaga. Jag tror mig med visshet kunna förutse att, så val genom denna, som öfrige af mig föreslagna åtgärder, mera lif och intresse i allt hvad som rörer Flottans ekonomiska angelägenheter skall väckas och underhållas på stationerna, ett förhållande, som, då man känner dessa styrelsers organisation, samt det inflytande de, såsom en följd af densamma, om den fritt får verka, i förutnämnde fall kunna äga, förtjenar den största upmärksamhet. Slutligen skulle det åligga det kontrollerande verket att: 8:0 Upgöra dess egen hufvudbok, granska stationernas samt insända samtliga till KammarRm.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 April 1 86 6. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll. (Sammans. Statsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3.) S. A. K. Enär genom Kongl. iVlaj:ts nådiga Bref den 21 September 1839, angående städernas samfällda båtsmanshåll, dels den grund blifvit fastställd, att delta båtsmanshåll Bilt. till B. St. Skrifvelse, JS-.o 45. skulle fördelas på städernas jord, på hus och tomter samt på borgerlig rörelse efter bevillningsgrund, dels ock stadgats att på städerna sjelfva skulle bero att vid hvarje riksdag hos Rikets Ständer göra anhållan om den förändring i en sådan reglering, hvartill städernas stigande eller sjunkande välstånd eller andra omständigheter kunde föranleda: så, och då, efter utfärdandet af omförmälda nådiga Bref, en icke obetydlig förändring i afseende å flera städers välstånd egt rum; få Rikets Ständer, med anledning af derom hos Rikets Ständer gjord fraftiställning, hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, att E. K. Majit täcktes låta utarbeta och till nästinstundande Riksdag framlägga ett på nuvarande förhållande bygd t förslag till förnyad fördelning af städernas båtsmanshåll. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 April 1866. N:o 45 Uppläst och godkändt hos Eidd. och Adeln den 14 April 186 6. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående särskild föreskrift i afseende på rättigheten till långtägt å hafsstränderna i Halland. (Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 40 och Utlåtande N:o 72 ) S. A. K. Hos Rikets
Dens rättfärdigas läppar lära helsosam ting; men de ogudaktigas mun är vrång. Falsk våg är Herranom en styggelse; men en full vigt är honom behagelig. Der stolthet är, der är ock föraktelse; men vishet är när de ödmjuka. Oskyldighet skall ledade fromma; men ondskan skall förstöra de föraktare. Gods hjelper intet på vredenes dag; men rättfärdighet frälsar ifrå döden. Dens frommas rättfärdighet gör hans väg rättan; men den ogudaktige skall falla genom sitt ogudaktiga väsende. De frommas rättfärdighet skall fria dem; men de föraktare varda fångne uti sine skalkhet. När den ogudaktiga menniskan dör, så är hoppet borto; och det de orättfärdige vänta, blifver omintet. Den rättfärdige varder förlossad utu nöd, och den ogudaktige kommer i hans stad. Genom skrymtarens mun varder hans näste förderfvad; men de rättfärdige märka det, och varda förlossade. En stad gläder sig, när dem rättfärdigom väl går, och der de ogudaktige förgöras varder man glad. Genom de frommas välsignelse varder en stad upphöjd; men genom dens ogudaktigas mun varder han nederbruten. Den som sin nästa skämmer, han är en dåre; men en förståndig man stillar det. En baktalare röjer hvad han hemliga vet; men den som ett trofast hjerta hafver, han döljer det. Der intet råd är, der far folket illa; men der månge rådgifvare äro, der går det väl till. Den som för en annan i borgan går, han får skada; men den sig för borgan vaktar, han är säker. Den qvinna hafver ynnest, som ärona bevarar; men det äro de starke, som rikedomar bevara. En barmhertig man gör sinom kropp godt; men en obarmhertig bedröfvar ock sitt kött och blod. De ogudaktigas verk skall fela; men den som rättfärdighet sår, det är icke fåfängt. Ty rättfärdighet fordrar till lifs; men fara efter ondt, det fordrar till döden. Herren hafver en styggelse till vrång hjerta, och ett behag till de fromma.
I afseende på beskaffenheten af denna mellankomst borde dock den största försigtighet iakttagas, ty nådegäfvor voro fälliga prejudikat och låneunderstöd kunde icke lemnäs dem, som ej förmådde ställa säkerhet för återbetalning. Det återstode derföre ingen annan utväg, än befordrandet af något allmänt nyttigt företag, hvarigenom arbetsförtjenst kunde ät ortens innevånare beredas. Tillfälle härtill erbjödes ock genom en redan för flera år sedan föreslagen omläggning af den synnerligen backiga landsvägen frän Borås till Warberg, hvilken väg genomgår häradet, i hela dess längd. Alltsedan 1856 hade omläggningen af denna väg frän förstnämnde stad till Sundholms gästgifvaregård varit ifrågasatt, med en beräknad kostnad af 105,633 R:dr R:mt, och flera gånger hade Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uppfört den pä sitt underdåniga generalförslag öfver de allmänna arbeten, sorn ansetts förtjenta af statsbidrag, ehuru otillräckligheten af härtill anvisade medel fördröjt utförandet i dess helhet. Under sistlidet år hade dock, dels genom ett bevilja dt statsanslag af 6,000 R:dr, dels genom enskilda bidrag, en del af denna vägsträckning inom Wedens härad blifvit omlagd, hvarför kostnaden beräknats till 9.619 R:dr 50 öre, sä att nu återstode en vägsträcka emellan den s. k. Orrebacken och Sundholms gästgifvaregård, hvartill skulle erfordras 92,686 Hulr 50 öre; och hade Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uti sitt sednast afgifna generalförslag i underdånighet tillstyrkt ett statsbidrag för denna vägomläggning af 60,000 R:dr, under förutsättning att det återstående beloppet af häradet tillskjötes. Stats-Utskottet har icke kunnat undgå att inse det belijertansvärda i motionärens framställning.
runa. Hennes äldste son är riksdagsmannen P. O. Lundeli å Ebbetorp. A f hennes döttrar är den äldsta gift med litteratören J. P. Veländer i Stockholm, som i 11 år var föreståndare för Södra Kalmar läns till Ebbetorp förlagda folkhögskola, och den yngsta gift med lektor E. A. Zetterqvist i Vexiö. Den mellersta, liksom modern en ovanligt begåfvad kvinna, afled ogift på Teneriffa, där hon sökte bot för ett långvarigt bröstlidande. En förkylning i midten af september framkallade en lungkatarr, som bröt Karolina Anderssons verksamma lif. Lugnt och stilla slocknade glöden i hennes lifliga, vackra ögon. Hon var vacker ännu på gamla dagar, och ingen kunde tro, att hon var nära 75 år. Sådan är hennes enkla lefnadssaga. De, som stått henne nära, veta, att hon svårligen kunnat bättre än hon gjort använda sina gåfvor. Som maka, som moder och uppfostrarinna, som husmoder och föredöme för sitt husfolk — i allt var hon en sällsynt helgjuten personlighet. Och troligen finnes det ingen, som lärt känna henne, utan att på samma gång högakta och värdera henne. V. * Då sista lindlöfvet föll ... X kylig oktobermorgon Då sista lindlöfvet föll, Vid kyrkogårdsgrindens galler De fattiges likvagn höll. Jvå karlar buro en kista Af simplaste svarta sort Med vissnade blommor — de sista — Och så körde kusken bort. När vagnen om hörnet svängde, Jag skälfde, ty då jag såg, Vid sidan af kistan den stora En liten barnkista låg. En blomma prydde ej locket — Här slocknat två blomlösa lif. Tre, fyra gatpojkar följde Till gr af v en som tidsfördrif. Och Och Vid Mitt höstens himmel var mulen, duggregnet sakta föll; handen min egen gosse, älskade barn, jag höll. Jag vet ej, men hjärtat krympte Af ordlöst, frätande ve — För skymmande, heta tårar Jag kunde ej längre se. Jag lyfte mitt barn i famnen, Jag kysste dess röda kind — Men luften var våt som af tårar, Och iskall var höstens vind. Nonny Lundberg. 323 1895 Rosor och törnen.
Rosbeck. å nu till afgörande skulle företagas För - Den 16 Juli. 1415 Förslag till Betänkande, i anledning af de från Biks-Stånden t.ill Utskottet remitterade Memorial och Dictarnina, rörande yrkad ändring uti Hålloch Gästgifveri-skjuts inrättningen m. m., anmältes, att Herr Prosten Doctor Ekelund ingifva ett anförande , innehållande dess särskilta mening i detta mål, med anhållan, att detsamma måtte få åtfölja Utskottets i ämnet afgifvande Betänkande till de Respectiva Riks-Stånden; och var nämnde Herr Doctorns anförande af följande lydelse: ”För min del finner jag Beredningens Betänkande, rörande Skjuts-inrättningen, skrif vet med den grundlighet, tydlighet och sanning, att jag förutser, att det till hela sin vidd antages. En enda anmärkning vill jag likväl göra, vid påståendet om tillökning i skjutslegan. Kanske står den redan i Betänkandet, men den kar då undfallit mitt öra. Det Hedervärda Bonde-Ståndet blir kanske det sorn mest skall komma att lida om en sådan tillökning beviljas. Från Nämndemannen till Eagmannen, liar en hvar i Embets-resor skjuts för flera hästar derefter uppgör han sin arfvades-räkning och den blir i samma mån dryg, som skjutslegan blir högre. Länsman, Fogde, Landtmätare, Häradshöfdinge med flera—■ alla dessa, som af Bonden ofta påkallas och behöfvas, måste genast dyrare betalas. Detta gäller äfven för alla andra, sorn af Allmogen, till jRiksdagar, sammanträden, eller hvad sorn heldst, få något särskildt uppdrag, ögonblickets vinst, sorn några få af detta Stånd kunde vinna, skall tungt Dm 16 Juli. tungt återfalla på de flesta , och gå fullkomligen ut igen af alla. Några korta allmänna anmärkningar vid deta 1809 utkornne Förordningen, rörande Skjuts-anstalterna i Riket, torde jag ock få tillägga.: 1:0
— N:o 125- till Eikets Ständer, i Iråga om eftergift af det f. d. Laudshöidingen i Götheborgs och Bohus län General-Majoren Gillis Edeuhjelm ådöruda ersättnings-ansvar för kronans förlust till följd af Läns-bokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande. IX. 108. E. 110. X. B. 359. A. 365. XI. E. 19. — N:o 126. lill Eikets Ständer, angående ändring af 5:teoch6:te §§ Regerings-formen i afseende å Statsrådets sammansättning. IX. E. 108. B. 476. 493. 778. A 788. XI. E. 428- — och IX. B. 500. 759, 795. A. 796. XI. U. 3, 5. — N:o 127. till Rikets Ständer, angående pension för framlidne f. d. Presidenten m. m. Friherre Jakob Cederströms enka. IX. 108, 109. R. 110. X. B. 79, 117, 134. A. 184. XI. E. 401. — N:o 128 till Rikets Stäuder, angående eftergift till förmån för Misterhults sockens fattigvård af kronans rätt till daua-arf efter Lena Hansdotter i Sundsholm. IX. 108. R. 110- X. B. 358. A. 364. XI. E. 19. — N:o 129. till Stats-Utskottet, i anledning af Stats-Rådet Carl Hans Ulners underdånig?
Om föröfrigt hans gröna vallmarsrock icke just kunde lofva stora skatter i sina fickor, tycktes hans rena ansigtsdrag och hans klara ögon förkunna, att det bodde rätt mycket godt och skönt under rocken. En stark helsa och ett friskt mod blomstrade på hans kinder, och hans spelande blickar och leende mun uttryckte en liflig och lekande inbillning, och han tycktes i allmänhet mera beundra och fägna sig öfver folkets sköna gestalter, isynnerhet de vackra flickornas, och deras rena och gästfria seder, än de liflösa blommorna. Thorsten, så hette ynglingen, var son af en Finsk Prest, och nästan ett hittebarn. Hans far hade under Finska kriget visat sig som en ifrig patriot, i det han med sina bönder tagit ett Ryskt ströfparti till fånga. Det är allmänt bekant, med hvilken omensklighet Ryska arméen framfor på flere ställen. Plundring, mord och brand, voro vanliga bedrifter, hvarmed barbarerne utmärkte sig. Thorstens far fick af en vän en varning, då Ryssarna efter slaget vid Orrawais åter framryckte i landet, som de förut måste lemna. Men emedan han icke ansåg sin trohet emot sin Konung och sitt Fädernesland för något brott, dröjde han qvar på sitt boställe, tillika med sin hustru och sina barn. En dag red en flock kossacker in på gården. Utan vidare omständigheter grepo de hvad de öfverkommo och förstörde, med det så vilda nidingssinne, hvarför de äro så fruktansvärdt kände i Finnland, allt hvad som de icke kunde begagna sig af. Med smärta och förbittring såg Pastorn sin mödosamt förvärfvade lilla förmögenhet sköflad och sin hustru och barn, hotade af brist och elände. I harmen ryckte han eldgaffeln ur handen på en af nidingarna, som höll på att slå sönder allt postlin i huset. Men i ögonblicket svängde den ursinnige kossacken sin kantschu och gaf honom några slag öfver den gråhåriga hjessan, jemte en så häftig stöt med knytnäfven för bröstet, att han föll baklänges och krossade sitt hufvud mot hörnet af spiseln.
Morbror själf var dock icke fullt lika road som de andra; han gaf mig till och med en liten tillrättavisning — kanske ej obefogad — både för mitt lättsinne att fö- retaga den långa resan utan tillräcklig reskassa och mitt alltför ' studentikosa ' och uppsluppna sätt under färden, och så lämnade han mig till sist 10 rdr att med omgående sända till brukspatron Gahm. Och sedan, längre fram på sommaren, då han genom frågor hunnit komma bättre underfund med, hur jag användt det gångna läsåret, förklarade han det nödigt, att jag stannade hemma ett år för att ' stadga mig '. Och därvid blef det. * * Men historien är, som ni förstår, inte slut än. Sista delen återstår. Alltså, först på hösten följande år, 1859, var jag åter i Upsala, och nu tog jag i rätt mycket allvarligare med mina studier. En eftermiddag i slutet af november, det vill säga omkring halftannat år efter den där glada hemresan, kom en person inrusande i mitt stilla vindsrum och afbröt mig midt i mina studier af Livius med utropet: » Go ' afton, bokmal, nu skall du få höra något roligt. » Jag såg förströdd upp. Det var min vän medikofilaren Petter Persson, östgöte, ' Lång-Petter ' kallad i hvardagslag för sin respektabla längds skull. » Jag har hälsningar till dig från friherrinnan Nickelhjälm, » fortsatte han omedelbart. » Friherrinnan Nickelhjälm, hvem är det? » svarade jag. » Jo, du är en ljus en att komma ihåg dina vänner. Men så har hon då så m y c - ket bättre minne. Kommer du inte ihåg en glad ångbåtsresa, som du gjorde till Värmland i fjol sommar, då du sjöng och muntrade upp alla passagerarne och icke minst henne. Hon har berättat alltsammans för mig och hur roligt hon hade och att hon till slut bjöd dig att komma och hälsa på henne, när du skulle komma tillbaka till Upsala på hösten.
M:t framläggas, undergått en noggrann pröfning och först efter moget öfverläggande öfverlemnas till landstinget. Jag anhåller således om g:us oförändrade antagande. Gr. af Ugglas: För min del får jag förklara, att jag an ser lämpligast att antaga denna g oförändrad. Utom de skäl för bifall, Frih. Tersmeden anfört, får jag nämna ett ytterligare skäl, nemi. att i 3 2:dra §:n är stadgadt att hvarje fråga, som vid landstinget skall komma under behandling, måste sednast åtta dagar före landstiugets sammanträde vara inlemuadt till sekreteraren. Gr. Sparre: För min del kan jag icke finna, hvarföre man bör hindra antagandet af ett K. M:ts förslag, blott derföre att det icke oförändradt kan bifallas. Det kan t. ex. hända, att förslaget blir antagligt blott med en högst ringa förändring, och hvarföre skall icke en sådan omedelbart kunna vidtagas? Jag vidblifver mitt första yrkande. Frih. Tersmeden: Det är temligen tidsödande och till in tet gagnande att diskutera §§, som redan äro af 2 eller 3 Stånd bifallna, isynnerhet då §§:na innefatta sådana obetydligheter, sorn 190 Den 11 Oktober. den ifrågav:de i sjelfva verket gör. Jag vill fästa upraärksaraheten derpå, att om det skulle hända, att ett K. Mits förslag blir vid ett möte afslaget, olyckan ej är större än att samma förslag vid ett följande ting åter kan uptagas. För min del finner jag således ieke något skäl förefinnas att frångå de öfriga Stms beslut. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc, Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till <§:n och dels att densamma måtte från förslaget uteslutas, framstäide H. Exc. propos på bifall till §:n och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §§ 42—4 5. Tillkännagåfvos vara antagna af PresteSt:t och biföllos. § 46. Tillkännagafs vara antagen af PresteSt:t. Gr. Sparre:
8:0 kör kostverkets läner oeb öfrige omkostnader upptoge nuvarande Hiks8lat ett contant förslagsanslag ak 350,000 R:dr. Il:dr, oell körverkets utgifter i öfrigt, säsom en följd ak 8nsees8ivt vidtagande förbättringar i kostgn8talterne, än ytterligare torde komma att öka8, föreslog kepartements-Lbeken 1 underdänigbet, med äbsropande jenrväl ak bvad kongl. älaj:t» i kragan om beräkningen ak kostverkets inkomster, i Nador förklarat, framställning till Ilikets ständer om upptagande ak ifrågavarande förslagsanslag till ett förböjdt belopp ak 450,000 Il:dr, eller mod en tillökning utöfver det nuvarande anslaget ak Il:dr 100,000. 9:o beträffande utgifter, bade dessa vid sednare .statsreglering beräknats till 562,000 Il:dr, men deremot, enligt Iliksbukvud-böckerne, utgjort:
Således hade jag egentligen Tegnéhr att tacka för alla mina obehag och vedermödor här på heden, ty det var ju tydligt, att han och ingen annan uppeggat konstapeln till att chikanera mig på detta oförskämda sätt. En dag medförde han äfven Emelie för att låta henne se på min förnedring. Och det sårade mig mer än allt annat, att hon, glömsk af all tacksamhetspligt och medkänsla, kunde ställa sig här att skratta ut mig, äfven hon. Men allt har en öfvergång, så äfven denna min pröfvotid på exercisheden. Det var med en suck af oerhörd lättnad, som jag aflade kronans kläder och påtog mina egna »civila». Och jag beslöt att, kosta hvad det ville, till nästa år förskaffa mig en passabel uniform, så att jag åtminstone ej för den sakens skull behöfde lida någon smälek. Ty det kunde jag nogsamt förstå, att för en krigsman är uniformens beskaffenhet det allra vigtigaste; huru det är bestäldt med kunskaperna, karakteren etc. inunder det »lysande eländet» betyder deremot noll eller intet. Jag vill derföre förlikna en »krigsman så båld» vid den skalbagge, som kallas tordyfvel, d. ä. krigsguden Thors dyfvel: Se, hur han lyser, hur grann! Skimrande rustning har han, Sporrarne skina, En sjelfbiografi ur bref och anteckningar FÖRORD. Denna bok handlar mindre om författaren Ernst Ahlgren, än om menniskan Victoria Benedictsson. Det är icke någon minnesteckning; det är en sjelfbekännelse. Victoria Benedictsson var en stämningsmenniska, och dessa bref och anteckningar äro alla stämningens barn. Återspeglande hennes tankar och känslor under olika utvecklingsstadier och i olika lynnets skiftningar, rymma de enstaka detaljerna skenbara motsägelser; men sedan man läst alla dessa vexlande, skiftande fragment skall det ur detaljernas virrvarr så småningom skymta fram ett menniskoansigte, mer sant och mer lefvande än någon minnestecknare skulle förmå att framställa det. Och detta ansigte skall visa sig tillhöra en originell och intressant personlighet, en romanfigur midt i vår realistiska tid.