Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En af de värda talarne, som äfven anförde detta motiv, yttrade sjelf, att om ett bantåg afgår, då gudstjenst börjar, och alla rusa ut ur kyrkan, hvar skall då preste» göra af Guds ord? Skall han kasta ut det på landsvägen ? Jag tror deremot, att om man tillsluter kyrkan och, så att säga, innestänger folket deruti, då skall Guds ord icke göra mycken verkan, utan då blir det i sanning utkastadt på landsvägen. Utskst har tänkt sig, att då inom ganska många församlingar missförhållanden egde rum einellen pastor och församlingsboarne, hvilka missförhållanden till stor del äro en följd af aflönings-sättet, församl i ngarne, ju mera de voro fästade vid sin» prester, desto större begär skulle de få att af dem höra Guds ord predikas. Här har blifvit nämndt att sabbatslagarne skulle gälla hela dagen och att till följd deraf jernbantågen skulle inställas för liela söndagen. Men så är icke förhållandet, ty i 8 g 3:dje kap. Kyrkolagen är det förbjudet att under gudstjenst på söndagen företag» resor, till lands eller sjös, men, som nu gudstjenst icke hålles hela dagen, så måste det ej vara förbjudet att resa på mellantiderna. Då nu jemväl af en talare blifvit uplyst att vid södra stambanan tjenstemiinnen hafva ledighet hvar 3:dje söndag och hinder Den 14 Mars e. m. 151 således icke möter för dem att helighålla söndagen, så torde det icke vara något skal att åstadkomma ett hämmande af rörelsen på dessa banor. Här har blifvit, så vä! i motioner, som i utgifna brochyrer anfördt, att i England celi Skottland år 1851 utkommit en författa, i enahanda syltning, sim den här i frågast ii llda; och stiger man, då man i dessa länder, der större religiositet finnes än hos oss, kan göra detta, så bör man äfven kunna göra det i Sverige. Men jag ber att få fästa upmärksamhet på att förhållandena äro helt olika i detta afsule. Inom England, Skottland och Irland finnas nemi.
Under de tider, då Riksens Ständer befattade sig härmed, och VäxelContoir i sådant afseende inrättades, erfor man tydeligt, att ändamålet icke kunde genom financiella operationer ernås, utan att det enda och säkra medlet var ökad production och ö^ 458 Den g Junii /, m. kad export. Om, såsom StatsUtskoftet 1815 föreslog, Bankens functioner blifvit skilide från ali låne-rörelse, och återförde till deras primitiva egenskap, hvarigenom Bankens inkomster kunnat till ziffran bestämmas, och endast till inlösen af Bankens sedlar användas; så är jag öfvertygad, att, om Coursen stigit aldrig så mycket, det likväl icke skolat medföra något inflytande på inrikes värdet af Bancosedlarne; och hvad åter utrikes värdet angår, är förhållandet dermed alldeles likgiltigt. Jag anser således ett beslut, hvarigenom man skulle till Kongl. Maj:t öfverlemna någon summa till Coursens styrande, alldeles icke lämpeligt. Ehuru jag, på sätt jag förut yttrat, finner formen fordra, att ärendet först till BancoUtskottet remitteras, vill jag likväl icke, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle önska, att nu genast afgöra frågan, vara envis, hälst uppställningen af det reglementariska sedermera kunde till BancoUtskoftet öfverlemna»*
Vill man jäfva giftoman, förty att han ej skicklig är, eller af annat skäl; varde ock det jäf hos Rätten anmäldt: gillas det, vare giftoman den, sorn närmast den jäfvade är, efter ty i 2 och 3 §§ skils: samma lag vare, der rätt giftoman ej är i tillstånd att giftomannarätten utöfva. Finnes ej veterlig giftoman; då skall Rätten giftoman nämna. Stockholm den 24 Januari 1857. Lag-Vlsk. Betänkande N:o 9. 5 N:o f>. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1857, kl. 1 e. m. Belaukande, i anledning af vackt motion om förändring af 13 Kap. 4 § GiftermålsB al ken. Bland de orsaker, som enligt gällande lag föranleda till skillnad i äktenskap, är äfven den, att den ena makan af ondsko och motvilja öfvergifver och förlöper den andra, samt far utrikes i det uppsåt, att ej mera bygga och bo med den öfvergifna. Detta förhållande afses i det lagrum, hvars förändring nu blifvit ifrågaställd, eller 4 § i Giftermåls-Balkens 13 Kap. Den lyder nemligen sålunda: »Öfvergifver och förlöper mannen af ondsko och motvilja sin hustru, »och får utrikes i det uppsåt, att ej mera blifva och bo med henne; håfve in»gen rätt sin lott i boet, eller fasta gods sitt, att råda. Vill hustrun ifrån ho»nom skiljas; tage då stemning hos domaren. Vet man ej hvar mannen sig »uppehåller; läte domaren å predikstolarne lysa efter honom öfver hela häradet »eller i staden, om han der boende varit, så ock i de närmaste socknar der in»till, och förelägge honom natt och år. Kommer han ej inom föresattan tid; »döme då domaren till skillnad, och håfve mannen förverkat hela sin lott i boet. »Samma lag vare, der hustru förlöper mannen.» Nu har Hr Komminister Beckman, i en till Högv.
H^rr Grefwen och Landtmarffal ken utbad sig fä uplysa Riddcrskapet och Adeln, at detta mäl ej torde här kanna uptagas til Lfwerläggning, emedan so tz. i Regerings-Fermen tydeligen stadgade, at: under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfwerläggmngsr och pröfning ma icke uti nägot annat fall, eller pa något annat sätt, än denna Grund-Lag bokstafwc-rgen forefkrifwcr, komma frägsr om Ämbetsmäns ti!-och affättande, LcIeringsoch Domaremagtcrnas Bestut, Resotutjoner och Utslag, ensktlta meöborgsres och Lsrporationers förhållanden m. m. Grefwe vobna anmärkte, det desi anförande grundade sia helt och hällit pä Herr käll!- M3N8, hwilket redan före Regerings-Formens antagande blifwit hos Nidderffapet och Adeln upläst, och trodde, at wälet pä sädan grund af» roen nu mätte kunna fullföljas. Mänge ropade härli! Ja. Herr Grefwen och Landtmarffa lken ermdrade, at något sädant fullföljande icke lunde äga rum, emedan Herr kLlckman sedermera sjelf ätertagit sit prkande. Herr kLbimsn, Otto I^reäric, bestridde, at han nägonsin tilbaka tagit eller äterkallat nägot af hwad han för Höglostige Nidderffapet och Adeln hast den äran anföra, samt äbero padL - Den 8 pade sig, at den i Iunii, dä denna fräga, rörande en noggrann och specifique redowisning för allmänna medlens förwaltning, af honom wäktes war dcn nya Csnstitutionen ännu icke antagen, och trodde yan den samma säledes icke kunna lägga hinder i wägen för denna sakens fullkomliga wcrkställighet.
Länsmannens befattning, i och för sig mindre angenäm, måate, till följd af ett stadgande, som ställer honom utan det skydd, andra tjenstemän af lagen ega, blifva än mindre eftersökt af personer, hvilkas duglighet kunde tillföra befattningen anseende; och då Länsmännen numera hafva lön på stat, synas de hänförlige till dem, på hvilka syftas i förenämnda lagrum, 1 Kap. 7 § Rättegångsbalken, hvilket lyder sålunda: « De, sorn. af Konungens Befallningshafvande i bud och ärender brukas, skola vara edsvurne och beskedlige, öfverskrida de af sjelftagen myndighet, eller eftersätta det, som dem i hvarje mål befaldt är, eller för väld och vinning någon sak lindra; ege då Konungens Befallningshafvande magt att dem med ord och varning näpsa eller i böter af dem taga två eller tre månaders lön tili nästa fattighus, eller ock, der brottet svårare är, det hos Rätten angifva.n Att, såsom i 1855 års instruktion skett, medgifva åt Konungens Befallningshafvande rätt att afsätta Länsman från tjensten, synes ej heller af något skäl verkligen behöflig!, enär det kunde varit tillräckligt att, liksom hvad i fråga om Kronofogde 66 § innehåller, medgifva Länsmans skiljande tills vidare från tjensteutöfning, på samma gång åtal emot honom föranstaltas; hvarigenom och då hans förseelse alltså komme under domstols pröfning, allt sken af godtycke vore undanröjdt, i stället att nu författningen lemnar rum för anmärkning beträffande möjligheten deraf. I händelse åter bestämmelsen skulle befinnas nödig och sålunda komma att qvarstå, måste Utskottet likväl såsom en högst väsendtlig brist anmärka det förhållande, att Författningen ej meddelar tydlig föreskrift, på livad sätt ändring i beslut angående Länsmans afsättning skall sökas.
Fördenskull, och då, enligt den upplysning, som i Betänkandet meddelas, pröfningen af en sådan myckenhet intecknings-handlingar icke kan verkställas med Diskont-direktionernes nuvarande sammansättning, utan att dertill fordras en tillökning i tjenstemanna-personalen, så hemställer jag vördsamt, att det må förblifva vid hvad som nu finnes stadgadt i gällande Banko-reglemente, § 171 mom. 1, eller att utlåning från denna fond sker mot lånsökandens förbindelse, försedd med borgen eller åtföljd af hypothek, bestående af enskildes skuldsedlar af löpande egenskap. Uti denna föreskrift innehålles också rättigheten för en lånsökande, att, i stället för borgen, bilägga den löpande förskrifningen med en inteckning såsom säkerhet, utan att denna likväl erhåller en företrädesrätt, som skulle uttränga alla andra lånebehöfvande, och utan att erfordra någon större förvaltningskostnad i Banken.» af Herr G. Lallerstedt. Vid 46 punkten 1 morn., angående försträcknings meddelande till Filial-banker endast i form af kreditiv: af Herr Doktor Björkman: »Det förslag, som af Kanslioch Finans-afdelningen först uppgjordes och som hufvudsakligen öfverensstämmer med hittills gällande stadganden för Filial-banker, vill synas mig vida förmånligare för dessa Banker, än det af Höglofl. Banko-Utskottet nu antagna. Det förra befrämjar, efter mitt förmenande, bättre Filial-bankers uppkomst, fortfarande bestånd och nyttiga verksamhet, Banko-Utskottets Betänkande M 25. 87 iin det sednare. Nuvarande Filial-banker erhålla af Riks-banken mot 3 procent en låneförsträckning af ända till 800,000 R:dr och derjemte krediliv-rättighet för 280,000 R:dr, men den förra af dessa förmåner skulle, enligt Höglofl. Utskottets förslag, hädanefter för alla nya eller ny oktroj sökande dylika Banker ovilkorlig! upphöra och endast kreditiv dem beviljas mot 4 procent för hvad å kreditivet lyftes; dock så, att Riksbankens ränte-inkomst af hela kreditiv-beloppet skulle bestämmas till minst 2 procent.
Scherdin, ingifven räkning å R:mt 32 R:dr 5 öre, beslöts, att nämnde belopp, utgörande ersättning för hans resa från Alnö till tjenstgöring i Tåsjö enligt erhållet förordnande, skall till honom utbetalas af årets inkomster af lediga komministerstjensten i Tåsjö; hvarom Notarien eger att draga försorg. Ut supra. In fidem: And. Sidner. — 351 - Wisby stifts Konsistor» underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af stiftets emeriti-kassas räkenskap för år 1863. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti nådig remiss af den 20 nästlidne Oktober har Eders Kongl. Majit anbefallt Domkapitlet inkomma med underdånigt utlåtande öfver den uti transsumerad afskrift bifogade, af Rikets Ständers Revisorer, uti afgifven underdånig berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, vid Konsistorii räkenskaper för samma år gjorda anmärkning, att uti stiftets emeriti-kassa skulle under hela revisionsåret hafva förefunnits kontanta tillgångar, hvilka, enligt Revisorernes åsigt, bort åtminstone i någon mån göras för kassan fruktbärande; och hafva Rikets Ständers Revisorer till stöd för sin anmärkning upplyst, att samma kassas kontanta behållning, som vid början af året utgjorde 5,159 Ridr 9 öre, ännu vid årets slut uppgick till ett belopp af 4,560 Ridr 5 öre, under det att kassan endast haft att bestrida en obetydlig utgiftspost, och någon betydligare utgift under årets lopp ej heller skäligen varit att förvänta. i Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl.
Det finnes i riket tillsammans 670 brännerier, sorn bedrifvas med ånga; deraf är det 199, som man med all säkerhet kan antaga icke skola tillverka det föreslagna minimum af 300 k:r. Det finnes äfven de, sorn hafva emellan 15 och 20 k.-rs pannor, till antalet 371. Ibland dessa äro hälften eller 186 af beskaffenhet alt icke kunna tillverka 300 k:r på dygnet. Om man då sammanlägger dessa 186 brännerier med förenämnde 199, så skulle man få ett antal af 385 sådana brännerier. Således äro 385 brännerier, af de i riket befintliga, af den beskaffenhet att de efter all sannolikhet icke kunna tillverka del af Ulsk. föreslagna minimum. Vid ett så beskaffadt förhållande tager jag mig friheten hemställa, huruvida man skulle kunna antaga, att dessa 385 brännerier skulle komma att drifva en större handtering än f. n. Såsom skäl för verkställande af det höga maximum har blifvit anfördt, att det vore ganska lätt alt förändra dessa brännerier och att drifva upp tillverkningen. Det är visserligen sanni, att detta pä ett oell annat ställe kunde så vara, men på de flesta ställen skulle karen förändras och byggnaderne ombyggas, hvilket förorsakar vida större kostnader än pannans förändring. Nu hemställer jag, om det är rättvist, alt göra en lagstiftning, som förorsakar så många personer en ekonomisk förlust, då man dermed endast åsyftar att förmå dem lill att tillverka mera af den vara, som är ansedd för skadlig. Då jag deremot tror mig känna, att det skulle gå för sig för dessa brännerier att utan allt för stor kostnad updrifva sin tillverkning till 200 k:r, så anhåller jag om propos. på alt miuimum måtte bestämmas till 200 k:r. Man har anfört såsom skäl, att det skulle vara svårt att erhålla nog många kontrollanter. Del kan väl icke vara svårt att erhålla 200 kontrollanter öfver hela riket, och beträffande kostnaden för Staten, så bör man laga i betraktande att ett bränneri, som skall tillverka minst 200 k:r dagligen skall i skatt erlägga 66 R:dr 32 sk. b:ko per dag.
Ml. Betänkande, och kostnadsförslag till en jernväg emellan Sala • • oell Örsundsbro öfver Sevalla. Längd. Ifrågavarande jernvägslinia börjar straxt på södra sidan om Sala mellan de två landsvägarne, som leda till Kila och Kumla kyrkor. Utanför Sala är linien utstakad i en sådan rigtning, att dess förlängning sammanträffar med den redan år 1858 undersökta jernvägslinien emellan Sala och Hedemora. Från Sala sträcker sigjernvägslinien förbi Kumla kyrka och Westerby till Sevalla kyrka, hvarest Sag-ån öfvergås, linien sträcker sig vidare förbi Grefby i Simtuna socken, går straxt söder om Frösthults kyrka, följer södra stranden af Orsunds-ån i granskapet af Hernevi kyrka, skär sistnämnda å vid Nysätra kyrka, går norr om Alstasjön samt skär ännu en gång samma å vid Örsundsbro, hvarefter linien på slätten nordvest om Giresta kyrka förenar sig med den vester om Sigtuna-fjärden utstakade jernvägslinien emellan Stockholm och Upsala. Som linien framgår öfver en särdeles jemn mark, äro lutningarne i allmänhet svaga. De, som hafva ett större fall än 1:200, äro jemförelsevis af en obetydlig längd, så att af hela våglängden, de upptaga endast omkring 18 proc. På endast fyra ställen förekomma lutningar 1:100 med en sammanräknad längd af 7,360 fot. Lutningarne mellan 1:200 och 1:2,000 upptaga 44 proc. och de horisontel sträc korna upptaga 38 proc. af hela våglängden. På linien, sådan len nu är utstakad, finnas 21 kurvor, af hvilka den vid Sala har 2,500 fots radie och den vid Sevalla 2,000 fots radie. Af de öfriga hafva 12 kurvor radier med 5,000 fot samt 7 kurvor radier med 10,000 fot.
Ridderskapet och Adeln har beslutat, att Utskottets tillstyrkande, pag. 4 i Betänkandet N:o n, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt föreslå vidtagandet af de ytterligare åtgärder och anstalter, som för ändamålets befrämjande kunde pröfvas nödige och lämplige, så vål till veneriska smittans hämmande i allmänhet, som i afseende på ifrån utrikes orter ankommande skeppsbesättningar, om hvilkas behöriga besigtning mera bestämda föreskrifter syntes erforderlige, ån de, som innefattas uti Kongl. Commerce-Collegii, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, under den 6 Maji i83y, derom utfärdade Kungörelse, skulle förfalla; men som de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallit Utskottets förslag, lärer dervid få förblifva. Utskottets yttrande, i anledning af Herr Mollerhjelins, Axel, motion, angående Curhus-afgiften inom Stockholms stad, år godkåndt af Bonde-Ståndet', hvaremot de öfrige Riks-Stånden beslutat, nemligen: Ridderslcapet och Adeln, att Curhus-afgiften för Stockholm må beståmmas, efter behofvet, till minst en och högst tolf skilling för hvarje mantalsskrifven person; Preste-Slåndet, det må ståderne Stockholm och Götheborg vara öfverlåtet alt öfverenskomma hvar för sig om beloppet af denna afgift, motsvarande behofvet, äfven utöfver maximum för landet i allmänhet; samt Borgare-Ståndet, att en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande inom Stockholms stad må med högst åtta och minst en skilling utgå af hvarje derstädes mantalsskrifven person.
I fråga om den särskilda ersättning, som bör bestämmas för korrektur-läsningen vid den efter riksdagens slut skeende tryckning af Riks-Ståndens protokoller, jemte register, äfvensom för upprättandet af sagde register, hvarom Herr Landtmarskalken ock Herrar Talmän jemväl gjort framställning, skall Utskottet framdeles meddela sitt yttrande i sammanhang med sitt utlåtande, rörande kostnaderna för sagde protokollers tryckning, jemte några andra dermed sammanhängande ämnen. Stockholm den 22 Maj 1860. STOCKHOLM, tryckt kos Isaae Marcus, 1860. Stats-Utslcottets Memorial N:o lil. 1 N O lil. Arik. till Exp.-Utsk. deri 29 Maj liten, kl. 2 e. rn. Memorial, angående det af slutade nya lånet för Statens jernvågsbyggnader och det för samma lån erforderliga ränteoch amortering s-anslag. (R-A.) Uti skrifvelse till Stats-Utskottet dea 30 nästlidne April hafva Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor tillkännagifvit, att, sedan det af Rikets nu församlade Ständer fattade och genom Stats-Utskottet Fullmägtige meddelade beslut, att, för beredande af tillgång till fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader, genom Fullmägtige upptaga ett fonderadt amorteringslån emot Svenska statsobligationer å utländskt mynt och språk, blifvit af Kongl. Majit, enligt Dess derom under den 13:de i sistförfluten Mars månad utfärdade nådiga kungörelse, gilladt och faststäldt, samt underrättelse om detta Iåns upptagning och tillfallet för hugade långifvare att till Fullmägtige inlemna anbud å detsammas öfvertagande införts i både Svenska och utländska tidningar; hafva Fullmägtige, till fullgörande af sitt i sagde hänseende erhållna uppdrag, på ömsesidigt godkända och antagna vilkor, öfverenskommit med Bankirhusen Raphael Erlanger och bröderne Bethmann i Frankfurt arn Main samt H. J. Merck &
Skrif v. N:o 108,109- 24l ders Stals-Utskott öfverlemna, på det Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att tillse, huruvida af Robsahms gjorda anbud kunde bifallas, och afskrifning utaf återstoden af ofvanberörde Borgens-förbindelse följaktligen i Statsverkets räkenskaper ega rum; och hafva Rikets Ständer, med afseende å det om tillgångarne i Capitainen af Robsahms Concursmassa upplysta förhållande, samt å de för Gäldenären tillika förekomna serskilda omständigheter, velat antaga det gjorda anbudet af 33 procent för Statsverkets hos bemälte Capitaine, såsom löftesman för ofvanberörde R:dr B:co, egande fordran, då denna sistnämnda således anses godtgjord, efter skedd inbetalning af de erbudne a5o R:dr, så att återstoden, 5oo R:dr, derefter må i Räkenskaperne afskrifvas. Hvilket, till svar å E. K. M:ts i ämnet aflåtna Nådiga Remiss, Rikets Ständer härigenom skolat i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda etc. N:o tog. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 16 Julii 1829- Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 27 Bondé-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stadgandet om Läste Bihang i. R. S:s Prof. 10:de Sami. 31 242 Exp. Ut sk. Förslag till und. Shrifp, NiO 109. afgift för Fartyg, som förses med Turkiska passj m. m. S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad på olämpligheten af det vite, 2 R:dr Specie per läst, som, uti E. K.
Ridderskåpet och Adeln samt Wällöf], BorgareStåndet, med vänlig anhållan, att bemäldte tvänne Riksstånd, af hvilka Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 27 sistlidne August} Bikane, till R. S. Prat, Sami. Trot. Vtår. i. 9 October. 18*®. och Wällofl. BorgareStåndnt den f September ansett det ifrågavarande stadgandet i 49 §. Riksdagsordningen vara så tydligt, att vidare yttrande i omförmäldte afseende! icke vore behöflig!, numera behagade, i anseende till StatsUtskottets sist vidtagne åtgärd, bestämdt förklara, huruvida BondeStåndets eller StatsUtskottets åsigt anses vara med Grundlagen* berörde Stadgande förenlig; yarandes ett sådant förklarande så mycket mera nödigt, som slutliga handläggningen af åtskilige hos BondeStändet emedlertid hvilande mål derpå beror. Från Högloft, Ridderska-pet och Adelfi. S. D, f. m. Wid förnyad föredragning af LagUtskottets den 26 sistlidne September under N:o 186 Litt. C. msddeite, samt den 30 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut aflåtne Betänkande, angående föreslagen ändring uti 24 §. af Kgl. Förordningen den 13 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande Prat. Utdr: d. 9 October. ifiaj. »087 gilla; likväl med iakttagande af den förän, öring som uti Herr Ribbings, Arvid, till Utskottets Protokoll afgifne, och vid Utlåtandet fogade särskilda tanka, innefattas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStänden skulle inbjuias att sig med Uidderskapet och Adeln förena.
» Det kan nu så vara, att min lilla fjäril i dag lemnar puppan; men unga vingar äro svaga, och att alldeles ensam ge dig ut på långtur med den kapriciösa Daphne — ja, vet d u. » » Se så, min lilla pappa, nu är j u allt bra, o c h du får inte vara butter och ond längre på din Sonja — • allra minst i dag, min dag, sommarens första dag! » » Jag önskar, jag lärt mig den konsten bättre, du lilla sprakfåle, » log grefven besegrad, under det han med en stolt blick mätte den unga flickans smidiga gestalt, som skyndade framför honom uppför den breda ektrappan. » Men förfärligt hungrig har jag hunnit blifva, må du tro, och jag hoppas, att Jakob har frukosten i ordning; om en minut har jag bytt ridklädningen af mig. » — Från den ståtliga matsalen en trappa upp hade man en vidsträckt och hänförande utsikt. Blicken kunde där ohindradt nå ut öfver de resliga lindarnas toppar på den lågt liggande terrassen till långfärd öfver det vida vattnet därutom. Själfva salen var helt hållen i ek, med manshöga panelningar och blanka panoplier, som hotande läto yxornas och hellebardernas eggar glimma fram bakom ciselerade sköldar och bröstpansar. Genom de fem höga fönstren silade den strålande majsolen breda strömmar mellan de tunga persiska gardinernas fransar, som delade det bonade golfvet i breda bälten af skugga och ljus. Midt i salen var frukosten dukad, två ensamma stackars kuverter på ena ändan af det långa, massiva bordet, hvilka sågo helt bortkomna ut som ett blygsamt appendix till den långa silfvergnistrande raden af imposanta borduppsatser. Framför Sonjas kuvert stod en rikblommig mörkröd provenceros, hvars doft simmade som en fin parfym genom hela rummet. Och bakom hennes stol Jakob, allvarsam och högtidlig i sin hvita halsduk och sitt välborstade livré. S ö n d a g: Puré af selleri; njurkalfstek; knäckpannkakor. Måndag: Pärlgrynssoppa; njurbullar. T i s d a g: Späckad oxhare med grönsaker; soppa på torra äpplen.