Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 1840—1841 årens riksdag förordnade Rikets Ständer att af Bankens, enligt 1839 års hufvudbok, utöfver grundfonden varande vinstoch kapital-öfverskott, bildadt under de föregående 5 åren eller från och med 1835 till och med 1839, en million riksdaler skulle till Bankens förstärkande reserveras och återstoden 2,311,216 R:dr 41 sk. 5 r:st., från och med 1841, till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, med en femtedel årligen af Banken utbetalas. Bankens behållning i säkra tillgångar och fordringar utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarade samt utan beräkning af densammas fasta egendomar och inventarier, var då bestämd att utgöra 5 millioner riksdaler, hvartill dock borde läggas den afsatta reservfonden, en million riksdaler, hvilken sistnämnde summa under tiden till nästpåföljande riksdag skulle få i Bankens lånerörelsegrenar användas till det belopp, som icke vore för metalliska kassans tillfälliga förstärkning erforderligt. Ehuru den del af ofvanberörde vinstmedel, som skulle till Riksgäkls-kontoret allemnas, var i Bankens lånerörelse använd, hvilket ock föranledde det beslut, att nämnde andel borde i 5 på hvarandra följande år, hvarunder nya vinstmedel till motsvarande belopp förmodades inflyta, till Riksgälds-kontoret utbetalas, och ehuru åtskilliga förslag om utsträckning af Bankens lånerörelse blifvit vid ifrågavarande riksdag väckte; synes Utskottet hafva grundat det tillstyrkande, som gaf anledning till Rikets Ständers ofvanåberopade beslut om allemnandet till Riksgälds-kontoret af största delen af de då samlade vinstmedlen, på farhågan att om Rikets Ständer vid en eller liera riksdagar fortfarande ökade grundfonden, fråga sedan kunde uppstå om densammas successiva förminskning och att om behofven då blefve trängande, man på denna nya bana icke stadnade inom den af sträng försigtighet anvisade gräns.
Kronobrefbäringen, om dess öfverlagande af staten — Bd. 239 ) » om förändrade grunder för dess 8 63 — b. 14 Febr. b. 18 Febr. b. 18 Febr. b. 18 Febr. utgörande — Bd. 327 j Kron lif og dar nes i Jemtland bohemman, angående indragning af, se Bohemman. Kronofogdetjensterna, om indrag77 ning af, m. m. — Bd. 235 8 — b. 18 Febr. b. 18 Febr. b. 21 Febr. g. 21 Febr. Kronohemman på Oland, om rätt till skatteköp af vissa, se Oland. Kronojord, om upplåtelse af kronans mindre jordrymder åt hemman och nybyggen i Norrbottens län, se Hemman och Nybyggen. Kronolaxfiske vid Ljusne i Gefleborgs län, se Ljusne. Krononybyggare, som åtnjuta fri69 £. * “ 1 m 5 ** CfQ 02 5* jf ä Ä ® ' g* o H. 3! ? ö n> -3 sr o cd 22. r* r* f, ép jEi § EL 1 — •CD Kronouppbörd, om förenklad! redovisningssätt för, se Kronofogdetjenster. Krook, om pension åt Regementskommissarien J 7 Kruskopf, om pension å Allmänna Indragningsstaten för Kameraldepartementscbelen i Kongl. Fångvårdsstyrelsen Carl Mauritz 107 Krut, om ändring i 20 och 21 §§ af Kongl. Förordningen den 1 Oktober 1858, angående tillverkning, vård och försäljning af — Bd. 128 Kungsh a ekar ö församling, om upplåtelse af en del af kronoängen Tyskhagen åt, se Tyskhagen. Kungsskjuts, seSkjutsningsbesväret.
En engelsk författare, Marryat, yttrar någonstädes, att man ofta nog i lifvet är i tillfälle att iakttaga tvänne slags osanningar, » hvita » och » svarta », och att de hvita äro sådana, som hafva sin grund i bristande kännedom om verkliga förhållandena och framkomma utan afsigt att vilse-. leda. Med de svarta osanningarna menar han åter sådana, som tillkommit i akt och mening att förvilla. Herr grefve Erik Sparres yttrande i kam-maren den 27 Januari, att han eger och besitter egendom i Järlåsa socken, men det oaktadt icke kan förorda Upsala — Sala-linien, emedan den går genom en ödemark, kan jag icke undgå att hänföra till det senare slaget af osanningar, nämligen sådana, som uppsåtligen söka förvilla den med verkliga förhållandet obekante ». Sedermera uppläste han intyg: i) af ortens härads-skrifvare, att Sparre hvarken var eller under den senaste tio åren varit antecknad såsom egare inom Tibble eller Järlåsa socken; 2) af Järlåsa kommunalnämd, i och för tillbakavisande af Sparres sanningslösa uppgift att i Järlåsa icke funnes annat än ödemarker, att Sparre aldrig egt egendom i socknen eller var delegare i några dervarande verk ' eller inrättningar; 3) ett liknande intyg af pastor loci. Vidare anförde han med stöd från landskontoret i Upsala, att Sparre egde flera egendomar i närheten af Tureberg — Se-valla-linien till ett taxeringsvärde af 430,000 kronor och att Sparreska sterbhusdelegarne derstädes egde flere egendomar, taxerade till 300,000 kr. (Se Andra kam. prot. » Det är visserligen ett tämligen ovanligt förhållande inom denna representantkammare », svarar nu Sparre, » att af sina motståndare mötas med beskyllningar att man talat osanning och behöfva hvarje gång man uppträder i en fråga vara försedd med officiella dokument, som betyga sanningen af hvad man har att anföra ». Var dock beredd derpå och läste upp nu i sin tur intyg, ett af den 27 febr.
Utskottet, som Öfver de sålunda af Justitie-ombudsmannen framställda lagstiftningsfrågor, hvilka, den förra genom Kongl. Maj:ls nådiga proposition och den senare genom af enskild person väckt motion, äfven blifvit gjorda lill föremål för Rikets Ständers pröfning, framdeles kommer alt afgifva serskilda betänkande!], har härmed yttrat sig öfver de väsentligaste föremålen för J uslilie-ombudsmannens embetsförvallning; och får Utskottet, efter noggrann granskning af samma embetsförvaltning under ifrågavarande tid, uttala det omdöme, att Justitie-ombudsmannen fortfarande motsva - rat det vigtiga förtroende honom varit lemnadt. Stockholm den 16 December 1847. k Högl. Ridderskapets och Adelns vagnar J, K. Cederstråhle. A Välluf].. Borgare Ståndets vägnar J. F. Eklund. Å Högv. Preste-Ståndets vägnar J. H. W.illman. A Hederv. Bondeståndets vägnar Pehr Sahlström. A. von Feilitzen. 4 Lag-Vtsliottcts Betänkande, N:o 2. jn2. Ank, till Exp, Utsk, den 13 Jan. kl, 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring af den i Kongl, förordningen den 16 November r84> för fylleri och dryckenskap bestämda påföljd. Uli ett hos Hög v. Presleslåndet ingifvet, och den 8 i denna månad lill Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial, har herr prosten Gellerstedt anmärkt, hurusom den lagstiftning till dryckenskapslastens hämmande, som innefattas i Kongl, förordningen den 16 November 1841, vore ej allenast ändamålslös, utan äfven olämplig. Erfarenheten hade nemligen ådagalagt, att begäret efter starka drycker, hvilket till en början vore ringa, småningom genom att ofta tillfredställas så tillväxte, alt det slutligen öfverginge till en passion, den der förnuftet ej mäktade besegra. Vid detta förhållande kunde dryckenskapen ej eller betraktas annorlunda än såsom en sjuklig företeelse eller något ofrivilligt, samt följaktligen icke hänföras till brott.
Då de så kallade stämmo-höterna, enligt hvad sjelfva benämningen antyder, utgöra en tillökning i beskattningen för den, som uraktlåter att sina utskylder vid uppbördsstämma erlägga, hvadan ock med dessa böter, då tillgång brister, naturligen bör förfaras på enahanda sätt, sorn om den skattskyidige saknar förmåga att gälda det egentliga skattebeloppet, eller att desamma afskrifvas, men de böter deremot, som äro bestämda i de ifrågavarande paragraferna af bevillnings-föiordningen och hvilka utgöra ansvarspåföljd för bristande eller oriktiga uppgifter till mantalsoch skattskrifning samt taxerings-kommitté, eller för förfallolöst uteblifva n de derifrån, hvilket ansvar det städse bör anses hafva berott på den felande sjelf att förekomma, följaktligen äro af helt annan beskaffenhet, än stärnmo-böterna, och icke skäligen kunna betraktas annoilunda, än vitesböter i allmänhet, så och då i flere andra fall bötesbestämmelser i bevilinings-förordningen förekomma, i afseende å hvilka med lika skäl kunde ifrågasättas serskilda föreskrifter för deras förvandling, men sådant hvarken blifvit yrkadt eller i allmänhet lärer vara lämpligt eller af något behof påkalladt; så kan Utskottet icke frångå hvad det förut i denna fråga yttrat, utan hemställer, att hvad deremot sålunda blifvit anmärkt och yrkadt må för falla. §§ 43 och 46; pag. 32 och 106.
Jag kan icke inse, att någon skada upslår derigenom, att bränvin icke får distilleras utan serskild afgift, då för det första i de större brännerierne, ulan distillation, kan åstadkommas 22-gradig sprit, och denna sprit är användbar för hvarjehanda lechniska behof, samt för det andra alla de 30,000 små bränvinspannorne, som nu finnas, kunna distillera. De skatta icke Ren 27 A pr il f. m. b63 efter produktion, utan efter afverkningsförmågan. Intet hindrar deras egare alt uphöra roed bränvinsbränningen och i stället distillera. Renadt blir dock icke bränvinet ensamt genom distilleringen, utan dertill fordras en serskild process, som beslår deri, att bränvinet rinner genom ett ämne, hvilket upsuper finkeloljan, nemi. kol. Jag är äfven öfverlygad, all inom kort hvarje bränvinsbrännare skall kunna lemna renad sprit, helst de apparater, sorn dertill foidras, kunna ganska lätt tillsättas de större bränvinsverken, der redskapen får göras eller inrättas efter behag. Sålunda tror jag mig hafva visat, att den serskilda distilleringen är obehöflig. Jag vill nu visa, att den äfven är olämplig. Frilen har sagt, alt bränvinsbrännare borde få i serskild panna distillera sitt bränvin under 2 eller 3 dagar efter hvarje lofgifven månad för bränvinsbränningen. Detta skulle leda derhän, att någon afgift icke komme att erläggas för denna serskilda distillering, och att roan således beredde bränneriegaren en laglig väg till undansnillning för Slaten af 4 sk. pä hvarje kanna. Mig synes alltså, alt någon annan ändring i Ulsk:s förslag icke är behöflig än den, som blir en följd af R. o. Ad:ns beslut rörtde de små pannorna, nemi. alt de icke skola få begagnas i städerne, hvarigenom desse få distillera endast i större pannor. Jag föreslår alltså, att
Säd att bränna af eller med alt bränna med, och dä dct beror of deras walberg att underkasta sig den rller ej, böra de »kwäl ej läckas dertill af en förringa afgift, som wid den allmänna tankan att bllfma rik pä Bräntvlns-branning kunde inleda dem j kostsamma försök, och för Jordägaren och Hemmansbrukaren hafva mänga olägenheter! dä han ej alltid torde kunna neka del hwarnll Författningen gifwit anledning. De nu upplästa handlingar innefatta tmenne husmudsakeliga srägor,d-n ena rörande Husbehossoränwins-bränningen i allmänhet, sch den andra rörande Bränninö-afgisten derföre: men 928 Den 20 Januarit. men som den sednare icke för denna gängen Imer kunna komma under nägonst:gs öswerläggnrng, emedan densamma jemte de, i ärende de a, at öttksSkändm, gjorde anmärknjngar, blifwit äterremitkerad rju Högloft. Bcwiiinjnqs.' samt Mma-.na Belwärsoch DeconomieUtffottenS w-dsruiiaku -de; sä tror jag mig wid sadglit sörhällandr, nu böra inskränka mitt till cstgstwande yttronde, bott tili dcn ssörro frägan, elier lörondkHusbehv'§dränwli s-bränningen l allmänhet; och derwrd fi in.r j g, kör mui del, syra hmwudfrägor egeiir^lgen förekomma -ongäende, nemligen: i v Husvcho^dräiirvins drännings-rä tigheken pä Lander: 2:0 Bränwms bränningen 1 Städerna: 2:0 Vränningstiden och 4:0 Bränwinspanne-.ymdkn. Hwod nu först widkomm-r B änwins-bränninyen pä L noer, jä hajma Högloft.
Och landet! Allt, som blifvit uppräknadt, är ju redan en vinst för landet! Men vinsten är ännu större. Om en landstorm införes, vet man, hvarest befäl och stam för denna Den 10 Januari f. m. 57 landstorm skall tagas — och befäl och stam, för hvilka landet kan hysa förtroende. Ja, man kan, genom att på detta sätt och medelst materiella bidrag uppmuntra skarpskytteföreningarna, så småningom bringa det derhän, attén så stor del af landets manliga befolkning, rustad och öfvad, kan träda under vapen, att den är fullt tillräcklig att mot hvilken fiende, som helst, värna vårt oberoende och tillförsäkra Sverige en aktningsbjude plats ej allenast bland Nordens, utan bland Europas stater. Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte till samma Utsk. remitteras, som K. M:s Nåd. Propos. N:o 2, för att i sammanhang med denna af Utskit behandlas. Uppå härefter framställd propos , blef detta anförande till Lag-Utsk:t rernitteradt. Upplästes och godkändes nedannämnde, från Exped.-Utsk:t inkomne förslag till R. Stms und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 5, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. jordafsöndring från kaptens-hostället Bredaryd Norregården för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård; N:o 6, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. upplåtelse åt Eskilstuna öfre kanal-bolag af plats pä Carl Gustafs stads gevärs-faktoris område för en slussanläggning; N:o 7, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; N:o 8, ang. ändring i 2:dra §:n Usta monut af K.
För ett bevillningsbelopp af 2 R:dr 24 sk., »hvarunder ingen rösträtt, utom för hemman å landet, eger rum, beräknas lika »rösträtt med Vie hemman, för ä till 7'/> R:dr lika med Vg hemman, för 7V2 till 8 Allm. B t sv.- o. Ekon,-Utskottets Utlåtande, JY? 69. »10 R:dr lika med 3/ie hemman, för 10 R:drs bevillning lika med V4 hemman och »så vidare i samma proportion för högre bevillningsbelopp enligt 2:dra Artikeln. »Den rösträtt, som på nämnda grund af bevillning tillkommer socknens invånare, »skall hvarje år vid den sockenstämma, som i Maj eller .Tuni månad bör hållas, »bestämmas och i motsvarande hemmantal utsättas.» »3 Mom. I stad beräknas rösträttigheten efter den bevillning, som den »röstberättigade för fastighet inom församlingen och, då han der bosatte sig, för »borgerligt yrke, löneinkomst, eller eljest, enligt Bevillningsförordningens 2:dra Art. »till staten erlägger, sålunda att bevillningsbelopp, icke öfverstigande 10 R:dr »banko, gifver åt röstberättigad person en röst, bevillning öfver 10 till och med »20 R:dr två röster, deröfver till och med 30 R:dr tre röster, deröfver till och »med 40 R:dr fyra röster, deröfver till och med 50 R:dr fem röster, och på »lika sätt vidare, så att hvarje nytt tiotal af R:dr i bevillning berättigar till en »röst; i följd hvaraf den, som i bevillning skattar 190 R:dr till och med 200 R:dr »banko eger tjugo röster, dock vare detta det högsta röstetal, som någon inom »en församling må tillkomma, huru mycket än bevillningssumman öfverstiger sist»nämnde belopp.» »4 Mom.
I följd häraf och enär, efter motionärens omdöme,' de auktoriteter, åt hvilka kyrkans styrelse är uppdragen, måste så vidt ske kan, på ett organiskt sätt utgå från kyrkan sjelf, helst man då torde kunna antaga att de vinna församlingarnes förtroende, har motionären, med åberopande derjemte af hvad Kyrkolags-kommittéen i ämnet tillstyrkt, föreslagit: att domkapitlet må bestå af Biskop och fem af stiftets presterskap valda ledamöter; att tre af dessa skola för 6 år väljas vid prestmöte bland personer, hvilka bo i stifts-staden och der tjenstgöra vid församlingarne eller läroverket, utan att de i sednare fallet behöfva vara prestman, med hemställan tillika om icke valet må utsträckas äfven till andra vetenskapligt bildade i stifts-staden boende män; att val af öfrige två ledamöter skola årligen anställas så i stifts-staden, som i prosterierne, minst tre månader innan deras tjenstgöring i kapitlet börjar; att dessa ledamöter, hvilka väljas för ett år bland stiftets Kyrkoherdar, dock må, efter ett halft års förlopp, befrias från omförmälte tjenstgöring, derest de så åstunda; samt att återval må ske af förstnämnde tre ledamöter, sedan de i 6 år tjenstgjort, om de sjelfva medgifva, men af de öfriga endast i den händelse, att de äro i stifts-staden bosatte; hvarförutan motionären öfverlemnat till det Utskott, som kunde komma att behandla omförmälde motion att i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687 om rättegången i domkapitlen föreslå de förändringar, hvilka, i den mån ofvanstående förslag kunde godkännas, blifva nödiga. Denna motion har blifvit remitterad till Lag-Utskottet, som derjemte erhållit del af de särskilta yttranden, hvilka med anledning af motionen, före remissen deraf, blifvit inom Preste-ståndet afgifna; och får nu Utskottet, efter att hafva tagit väckta frågan i öfvervägande, deröfver sig utlåta.
Den 29 februari. yrkanden, som här blifvit af ITr von Kraemer framstäljda; meli tiå i det förra afs. ännu mycket återstår alt önska, oell då della verks utgifter under de sednare åren betydligt öfverstiga inkomsterna, samt verket f. n. balanserar en icke ringa skuld, anser jag räfla tiden icke ännu vara inne för vidtagande af de förändringar, som blifvit yrkade. En äldre skicklig tjensteman jinom Postverket har på begäran till Ulsk:t inlemnat en uträkning, sorn visar huru det skulle gestalta sig, om man, enl. Hr Palanders förslag, nedsatte portot från 12 till 10 öre. För denna beräkning är lagd till grund korrespondensen för år 1858; oell det visar sig då, att Postverket skulle på den ifrågasatta nedsatt ningen göra eli ytterligare förlust, af 250,000 rdr. Man har sagt, att en sådan nedsättning skulle medföra tillväxt i korrespondensen, men jag tror för min del, att enhvar, som skrifver bref, vare sig för sitt nöje eller för affärer, gör det utan att fästa särdeles vigt vid, om hans bref kostar 10 eller 12 öre. Någon allmän klagan öfver det nuvarande portots belopp har icke heller försports. Hr von Krtemer har här bland andra prof nämnt ett bref, bestående af ett skrilpappersark, vägande 4 ort, 12 korn. Fetta bevisar dock ingenting, ty det kunde äfven under niivtde förhållanden icke gå för enkelt porto. Deremot tror jag de af Frih. Leuhusen anförda exempel vara fullkomligt bevisande. Dt-t är ett misstag, eller rättare sagdt ett tryckfel, då det i UtskUs Betänk, står konceptpapper; det bör i stället vara hamppapper. Jag har hört Sekreteraren i LTtsk:t sjelf yttra sin ledsnad öfver detta tryckfel, som jag ber att nu få på detta sätt rätta.
Statsmakterna för litet påaktat att frammana en medelklass bland jordbrukarne, men deremot för mycket befrämjat ytterligheterna bland dem. Två ting äro nödvändiga för jordbrukets rätta bedrifvande, och de äro: Kunskaper och Kapital. Beggedera måste, i större eller mindre mått, förefinnas, om framgång skall blifva möjlig. Huru ofta saknas dock icke endera af dessa vilkor, ja stundom begge!! Genom tillkomsten af en jordbruksidkande medelklass kunna deremot Den 15 November f. m. 209 deremot kunskaper mera allmänt spridas och större tillgång på kapitaler beredas och komma jordbruket till godo. Denna klass benämna vi Arrendatorer. Nyttan och styrkan för ett land att ega en sådan klass, visar sig i StorBritannien och isynnerhet i Skottland, der den är mest utbildad. Skottska jordbruket intager den mest frejdade ställning och har nått den höjd, att väl hälften af jordens bruttoafkastning kan numera lemnäs jordegaren i arrende, och resten likväl förslå att betacka brukarens utgifter, samt gifva honom ränta ooh skälig vinst på rörelsekapitalet och lön för hans idoghet och omtanka. *) Hade en sådan klass funnits i vårt land, så skulle jorden icke så ofta fått ombyta egare, hvarvid den lika litet vinner, som husbonden att ombyta tjenare. Ja, mången familj skulle varit jordbesuten, som nu icke är det mera. Större kapitalister måste alltid finnas eller upstå i ett land, som går framåt i uplysning och kultur; det är helt naturligt att de söka bästa säkerhet för sina kapitaler och derföre oftast nedlägga dem i fast egendom. Men just på desse sålunda blefne egendomsegare har samhället helt andra fordringar, än att de uteslutande egna deras tid åt blotta egendomsskötsel; dessutom ställa tidigare förhållanden dem vanligen utom denna verkningsbana, och att sedan vid äldre år blott kunna göra det till hälften, det bringar oftast förlust. Ingen liar bättre råd eller är mera egnad — ja samhället skyldig — att omfatta kommunala värf eller erbjuda Staten sin tjenst, än just den större jordegaren, som blifvit upfödd i den lyckliga ställning, att han från späda barnåren fått inandas ädlare känslor och kunnat förvärfva sig kunskaper.
En mellanstation är i beräkningen intagen. Ballasten 1,5 fot djup. 4,83 fots spårvidd. 4,1 fots spårvidd. 3, fots spårvidd. Beräkningarne äro gjorda öfver I mil af en jernväg, som inalles är flera eller minst 4 mil lång. Alla kostnadssummorna äro aproximativt beräknade i runda tal. En bana, lika M 1, har i verkligheten kostat c:ca 700,000 R:dr; en dylik JVs 4 kostar £00,000 och en lika JVs 7 i Norrige c:ca 400,000 B:dr, allt pr mil med alla tillbehör. Antalet lokomotiver och vagnar äro upptaget enligt den kolumn i tabellen M 2, som upptager relativa antalet lokomotiver. Hör till Stals-Ulskoltets Memorial, 1862—1863, M 77. C. Adelsköld. Litt. Ä. N:o 2. Jemförelse-Tabell öfver Jernvägar, byggde med olika spårvidder och styrka, Beräkningar»e gjorde öfver en bana om 10 mils antagande af en godstrafik af 1,000,000 centner årligen etter hela längden, <L v. s. längd å ordinär terräng med stigningar 1:100 och 10,000,000 centner torde 1 mil. Spårvidd. Banans konstruktion och kostnad. a " c a as s s -a — P>-t Lokornoti venia. td cr<? ä s,re ^ B •-1 II?' cr<5 * p, 3 5 * 5! » p: re 2. Bruttolast. Nettolast. Fot. R:dr R:mt. td re H P: O tt* 3 Ö B Si Öppna (jods vagn ar. Väga. Tons. cent ner. Lasta. Tons. cent - > B 5- re P ►3 — 2 pö S B 09 ö t3 it(5 ? Oj g! p re “ g* C: o 23 S B 2: ?r '-2 o f B § 0Sg 2To § ca re Pre ~ re -1 3 O 3 O B Cu P po g tb c ca 0
Signill och hennes tärnor sitta och sy, och tärnan Elin anmärker, att den främmande i stället för att sy, skär elgar och hjortar af trä och låter sina ögon ständigt ”gå i lek” på Signill; men hon tillrättavisas af både Elska och Signill. — Sc. 4. Elska och Signill skola lägga sig; Signill vill att den förra skall ligga med kläderna på, men ger efter för hennes vägran332. — Sc. 5. Elska och Signill ligga till sängs, och Elska frågar, om Signill har någon kär, emedan hon så suckar, och då Signill omtalar sin kärlek till Habor, svarar denne: ”Mijn hiertans vän, förglöm qvijda! Habor ligger widh tijn sijda.” Signill igenkänner honom och förebrår honom, att han ej kommit med hök på arm och fört henne ut af fadrens gård; men han lugnar henne, och de svära att dö tillsammans. Signill varnar att ej tala så högt, ty derute ligger den falska tärnan. Men Habor fruktar ej, ty han har sin brynja blå under hufvudgärden. — Sc. 6. Tärnan Elin har hört samtalet och vill nu gå till konungen och förråda Habor. Sjette akten. Elin väcker upp kung Sigar med underrättelsen, att Habor sofver hos hans dotter; Sigar rådfrågar sina rådgifvare, och Boolwijs anbefaller att taga Habor fast och hänga honom, men Bilwijs råder att skona honom och taga honom till måg. Sigar besluter sig för att följa Boolwijs’ råd och kallar sina hofmän till vapen. — Sc. 2. Signill vaknar upp; hon har haft en svår dröm och hör nu buller i salen och på gården af sin faders stålklädda krigare. Habor märker, att tärnan stulit undan hans brynja, och besluter sälja sitt lif dyrt. — Sc. 3. Habor försvarar sig mot kung Sigars män, men gifver sig på Starkotters uppmaning; han söndersliter de kedjor, profossen lägger på honom, men på tärnan Elins råd bindes han med ett af Signills hufvudhår, och heller vill han sjelf huggas i stycken, än sönderrycka detta.