Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs meddeladt Utdrag, N:o 296, af Vällofliga Borgare-Ståndets Protokoll den 20 dennes, hvaraf inhemtades, alt bemälde Riks—Stånd, som, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 96, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Instruktionen för Förmyndare-kammaren i Stockholm den 9 April 1856, med underkännande af Betänkandet, för sin del beslulit, alt Pikets Ständer måtte hos Kongl. Maj.t anhålla, att Kongl. Maj-.t täckes låta den år 1856 utfärdade Instruktionen för Förmyndare-kammaren i Stockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller förändring, hvartill omständigheterna och billighetens kraf kunna föranleda, inbjudit de öfriga Riks-Ståndcn att detta beslut biträda; och som Presle-Ståndet i frågan fattat hufvudsakligen enahanda beslut, fann Ståndet ifrågavarande Protokolls-utdrag icke föranleda till annan åtgärd, än att detsamma skulle läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskotlels Betänkande N:o 10, angående tull-bevillningen och dermed sammanhang egande ämnen, fann Ståndet, som biföll yttrandet sid. 8, angående Herr Bodells motion, för godt återremittera Utskottets å sidd. 10, 11 och 12 framställda förslag, och blefvo, under åberopande af de skäl, öfriga delar, såsom egande närmaste sammanhang med berörde förslag, jemväl till Utskottet. återremitterade. S. D. Föredrogos ånyo Stats-VIskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 80, angående väckt fråga om löne-förhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän m. fl. för år 1857.
Majrts Embeteoch Tjenstemän skulle kunna inträffa; utan ock Utsyningssökande? någon gång kunde betungas med en utgift, sorn öfvevstege värdet af hvad i Skogsfång blifvit dem tilldeldt, vågade jag till Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande underdånigst hemställa, orri icke, till förekommande af vidare misstydniogar, Kongl. Main skulle täckas i Nådet låta utfärda en J)en 8 Mars. a43 kungörelse, Sora i likhet med hvad 4 §. af 1805, ars Kongl. Skogs-Ordning innehåller, bestämdt föreskrifvpr sättet, huru påbud till bevillning och utsyning af Kronoskogar och Allmänningar böra utfärdas, och för hvilka Lösen lika litet vid LandsCanzlier, som vid Härads Katter, bpr fordras eller uppbäras i annat fall, än då någon Sökande, §om mäste vidkännas afkortning eller uteslutande, hvartill skälen bora uti Utslaget innefattas, deraf del begär, då äfven detsamma bör innehålla anvisning till besvärs anförande inom den tid och på det ställe, sorn Högstberörde Kongl, Skogs-Ordning utstakar, Sedan det kommit till min kunskap, att Riksens Höglofl. Ständers Fullmägtige i Riksgäld-, Opntoiret under den 5 April och 15 Sept. 1813 genom bref anmodat Ronungens Befallningshafvande i Nyköpings Län, att i följd af gjorde anmärkningar, rörande Testaments-bevillning, låta tpfntdra vederbörandes förklaringar och deni jemte felande rapporter öfver samma Bevillning för de föregående åren till Herrar Fullmägtige insända: Att restantie-försjaget för Sr 181? ifrån Nyköpings Län uti sistnämnde skrifvelse blifvit jnfordradt, och att summariska räkningen äfven för berörde år, hvilken innan den första Juni bordt vara till Riksgälds-Contoiret inlemnad, genom dess Comissarriers skrifvelser till Konungens ofvanbemälte
— Det förefaller mig likväl, som om hennes man, lord Hawerfield, i sin kärlek icke egt en tillräcklig ursäkt för att så der narra sig till hennes hand, — sade jag, som med lifligt interesse åhörde denna kärlekshistoria ifrån en förgången tid, hvilken inverkade så olyckligt på min egen. — Nej, det kan väl tyckas så. Också tror jag icke, att den stackars hederlige och vekhjertade lorden hade mycket skäl att prisa den lycka, han så obetänksamt förskaffat sig, han lefde endast några år och vistades endast sällan tillsammans med sin fru. — Men squire Hochtintons son, min far, Mary? — Ja, han var också vacker; till sättet liknade han mycket sin far, men han hade sin mors svarta smäktande ögon, alldeles som ni har, miss Agnes, och kanske är det dessa er farmors italienska ögon, som också misshaga er mormor. Imellertid hade er far långt flera goda egenskaper än er farfar, och jag tror, att er mor aldrig ångrade sitt val. — Ack nej! Mina föräldrar älskade hvarandra, tills döden skilde dem åt. Jag tror, att de till och med älskade hvarandra för mycket, för att kunna älska eller interessera sig för sitt barn, — sade jag suckande. — Men i alla fall inser ni väl nu, att er mormor har skäl att afsky det namn ni bär, som både far och son gjort för henne förhatligt. — Jag inser det nog, men jag tycker, att den gamla frun väl förtjent ett straff för sin dubbelhet att låtsa en kärlek, som hon icke kände. — Akta er, miss Agnes, att döma för hårdt; ett vackert fruntimmer är utsatt för många frestelser, och det säges, att nöjet är mycket lockande att lägga för sina fötter äfven de hjertan, som man aldrig ämnar upptaga, — sade Mary med ett leende och en ton, som tyckes vara vida öfver hennes stånd. Hennes man, den halte grindvaktaren, syntes i detsamme på landsvägen; hon gick att öppna för honom, och vi skildes åt.
Och skulle utdrag af detta Protokoll till Finans-Departementet öfverlemnas, på det att berörda framställning må vid förslaget till reglering af Nionde Hufvudtiteln iakttagas. Fx protocollo G. W. Westberg. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Kådet å Stockholms Slott Tisdagen den 26 September 1865, i närvaro af: Hans Fxcellerts Herr Justitie-Stats-Ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredderg, Thulstrup, Reuterskiöld. 15:o. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern hemställde i underdånighet att, — sedan, efter Expeditions Sekreteraren m. m. Johan Gabriel Richerts den 2 Januari 1864 timade död, Kongl. Maj:t under den 5 i samma månad behagat, såsom ett erkännande af Richerts förtjenster om det allmänna, tillåta att till hans efterlemnade enka, Sofia Schönherr, finge, intilldess en sådan förbindelse hunne af Rikets Ständer öfvertagas, af tillgängliga medel tillsvidare utbetalas ett belopp, motsvarande den pension, som varit åt Richert å allmänna Indragnings-staten af Rikets Ständer anvisad; samt Kongl. Maj:t, Som anbefallt Statskontoret att af under händer hafvande medel qvartaliter från och med Februari månad sistlidne år förskjuta nämnda belopp, uppgående för helt år tili 8000 Riksdaler Riksmynt, seder - 16 Bil.
i Utskottets förslag, som nu skulle, blifva den g:de, har Herr Cederschjöld anmärkt en möjlighet af ordalagens förtydning; och sorn, Utskottet inser det grundade i denna anmärk-, ning äfvensom, vid rn närmare granskning, förmånen af den fördelning i tvenne Moment, sorn i 12 §. af nu gällande Riddarhusordning förekommer, får Utskottet föreslå bibehållandet i hufvudsaken af den redaktion samma §. nu åger, hvarvid Utskottet likväl, i stället för införandet i §;n af det utaf Herr Cederschjöld föreslagne ordet, oafbrutet, tror sig böra göra det tillägg, att en utifrån inkommande Adelsman , icke må undfå Såte på Riddarhuset , utan att under de 5:ne sistledne åren före Riksdagen hafva varit i Sverige Mantalsskrifven. Friherre Boije har, i afseende på Utskottets förslag till gidej §:n , hvilken nu skulle blifva den io;de, anmärkt, att det gamla budet fullständigare uttryckte meningen. Utskottet får i anledning deraf upplysa, att det tillkomna stadgandet, om upphörande, redan vid andra generationen af all rått till deltagande i Adelig» representationen, innan Konungen dertill leuuiat Sitt särskildta Nådiga tillstånd, år af Utskottet ansedt nödigt, i anseende till svårigheten, att pröfva huru personer i tredje och fjerde led Utrikes sig förhållit och till hvad grad af noggranhet {lerås genealogier blifvit förde; oelj är lör öf - 256 Den iR Augusti e, m. rigt sjelfva stadgandet håmtadt från 1626 års Riddarhusordning, hvilket utan förändring år bibehållit i den förnyade af år 1778. Vid io:de §:n, som nu blifver den n:te , har vål inom Ridderskapet och Adeln anmärkning icke blifvit gjord, men Utskottet har på grund af det i anledning af Herr Cederschjölds yttrande gjorde tillägg vid g:de §:n, ansett sig böra föreslå ett lika beskaffadt vid denna §.
Denna anklagelse har visserligen med rätta blifvit gjord mot en och annan af de judar, som varit i Sverige bosatte, jag medgifver det, men den kan likväl icke framställas mot hela den i värt land befintliga judiska folkstammen. Frih. Cederström, Claes Rud. har sagt, alt icke någon orättvisa vederfarits judarne. Frilen säger, att judarne blifvit i Sverige inkallade hvarigenom en stor bevågenhet blifvit dem visad, och att de under vissa vilkor och med vissa rättigheter här fått bosätta sig, och Frilen har derförutan tillagt, att de löften hvilka blifvit dem gifna uti de författningar som lillälo deras inflyttning, städse blifvit uppfyllda. Jag får härvid erinra, att det varit högst beklagligt, om löften, gifna af Svenska regeringen, icke blifvit uppfyllde. Det är något som aldrig bör förutsättas och derföre icke heller omnämnas. Det är väl icke nog, för att kunna säga, alt rättvisa blifvit utöfvad, om man i någon sak gjort, hvad man aldrig med heder kunnat uraktlåta. Den rättvisa, som nu med skäl kan af judarne i Sverige fordras och Konung och Ständer böra dem bevilja, ligger just deruti att judarne, hvilka hafva samma skyldigheter, sorn andra Svenska medborgare, äfven böra komma i åtnjutande af de sednares rättigheter och det måtte vara en orättvisa, om så icke komma att ske. Sverige är det enda land, dit judarne formligen blifvit inbjudne att bosätta sig. Har man kallat dem hit, för att sedan, om icke förfölja, åtminstone missakta dem? Jag kan icke låta min öfvertygelse ändras af de skäl, som bär blifvit anförda till bifall å Utsk:s förslag, ty de hvila allt för mycket på fördomar, och jag vägar säga, alt de grunda sig helt och hållet på en af gammalt inrotad känsla, för hvilken man icke gjort sig fullkomlig reda. linder århundraden hafva medlemmar af mosaiska trosbekännelsen undergått otaliga förföljelser. Det bar tillhört en sednare tid, alt försona hvad forntiden brutit, och oss Svenskar egnar det äfven att i försoningen deltaga.
Allmänna Lagen och Stadgarne om Ägvdelningar, jemte mänga flere Författningar, gifwa lika säker öfvertygelse om Lagstiftarens välgörande afsigt dermed, som Domstolarncs Handlingar, att den till Allmänhetens sanna fördel blifvit och blir vunnen i den mohn, att ofta en tredjedel, understundom hälften och deröfver af instämde Ärendrr sä medelst biläggrs. Enär ock härtill dessutom läggcs de j detta och mängfalldiga flere hänseenden högst nyttige serskildt By-Ordningar, hvarom Kongl. Maj:t är 1742 läkit till Herrar Landshöfdingen' utfärda Nädig skrifvelse och projcct, och hwilkc mer allmänt antagne, skulle i högsta mätto bidraga till sämja och enighet; anser Lag-Utskottet sä mycket re, dan till förlikningars befrämjande wara ätgjordt, att ytterligare anstalter'för afsiglcn icke äro nödige. Att sädant oagladt RättegängsmälcnS antal ej uti alla, säsom dock i somlige Orter och Härader be« visligen skcdt, under sednare tider blifvit förminskadt, dertill finnes orsaken tydligt uti Folkmängdens, Bergsoch Jordbrukets, Handelns samt andre Näringsgrenars, Waruoch Penninge-rörclscns förökande, jemte Hemmansklyfning, Nybyggens och Torps inrättning, Ägostiften och mera dylikt. Det ligger i sakens egen natur, att flere personer, fferes anspräk pä förr okände eller värdflisade rättigheter, flere med utvidgade speculationer oskiljaktigt förenade Interesse», skola väcka mängfaldige twistigheter eller ätminstone anledningar dertill, som uti ett till Folkets antal och yrken mer inskränkt tidehvarf ej warit ens pätänkte.
— Consistorium anmärker härvid, att, ehuru vid Universitetet, i sednare tider liera nya lärostolar blifvit inrättade, och vetenskapernas, serdeles naturvetenskapernas, fortgående utveckling snart torde påkalla ytterligare fördelniug af de vidsträckta kunskapsomfång, som nu skola af hvarje serskild lärare vårdas och uppehållas, antalet al adjunkturer, hvilkas innehafvare vid ordinarie professorers bortgång eller förfall skola uppfylla dessas skyldigheter, likväl icke i lika män blifvit ökadt; och, ehuru vid Universitetet en talrik klass yngre lärare, och bland dem många ganska hoppgifvande finnas, som för nämnde ändamål understundom kunna anlitas, nödgas dock de liesta af dessa, då de icke genom någon slags lön äro vid Universitetet fästade, inom få år söka sin utkomst vid de lägre läroverken. En Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Prop. 1830 om Statsverk. 1 Sami. 1 Afd. l Hafi. 2 10 Kongl. MajUs Prop. om Statsverk. 1830. framställning härom hade redan under sist hållna riksdag blifvit gjord, och forekomme nu ytterligare skäl till dess förnyande deruti, att, sedan lönerne vid Elementar-Iäroverken blifvit förbättrade, ny anledning sålunda för yngre lönlösa lärare vid Universitetet uppkomme, att vid de lägre läroverken söka anställning, och ökad svårighet alltså för Universitetet att fästa dem vid sig, derest ej nödiga anslag stå att vinna. Af liknande skäl har Consistorium Academicum i Lund funnit sig föranlåtet i underdånighet anhålla om ett anslag af 1,300 R:dr B:co årligen till understöd åt utmärkta docenter vid Universitetet derstädes; och har Hans Kongl. Höghet
TJtsk. tag borde göras med vissa hemman, såsom Ecciesiastique-boställen och lägenheter, äfvensom de af Kyrkovärdar bebodda hemman, enar sådane vore genom författningar från Gästgifveri-skjuts-skyldighet befriade; likasom ock slutligen, att Släderne sjelfve, ulan bidrag ifrån Landet, annorlunda än efter öfverenskommelse, borde utgöra sin skjuts, och att Nämndemän och Boställsliafvare borde befrias från allt skjutsningsbesvär. Vid öfvervägande af dessa anmärkningar har Utskottet ansett sig böra förblifva vid dess förut yttrade tanka, alt, i fråga om Gästgifveri-skjuts-väsendets förbättring, uppmärksamheten främst borde fästas på hållskjutsen, såsom den i hvarje hänseende skadligaste, och fortfar derföre i det tillstyrkande, att hållskjutsen bör upphora på alla de Stationer, der densamma, efter skedd undersökning, finnes kunna af Reservlaget jemte dess förut åliggande skjuts-skyldighet, utan för stora olägenheter bestridas, enär, till lättnad för reserven, densamma ökas, dels genom de hållskjuts-skyldige hemmanens anslående dertill, så vidt locala förhållanden sådant medgifva, dels genom andra hemmans tilldelande, som dertill, vid skeende undersökningar, kunna finnas att tillgå. '2Q Besv. och Oecon. Utsk.
Om förmågan hos den Utsk:s personal, af hvilken det förevar:de Utlät, blifvit utarbeladt, af Hr Hjärne betviflas, sä kan den trösten vinnas, att Utsk:s personal är sä mycket ombytt, sedan detta Utlåt, utarbetades, sä att jag på den grunden icke vill motsätta mig återremiss. Hr Flach: Jag ber om ursägt att jag nödgas åter uptaga B. o. Ad:s tid, men jag har måst, i anledn. af Gr. Sparres yttrande, ånyo upträda. Jag torde då få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, all; mitt förslag icke' varit på något sätt bindande för Utsk., utan att det berott af Utsk. att antaga detsamma eller att upfinna något annat. Jag har icke absolut yrkat, att det skulle vara en skyldighet för en Handlande, att, vid anfordran, förete sina böcker, ty det vore ganska äfventyrlig!, ehuru det i vissa fall vore ganska nyttigt, men jag har föreställt mig, att den, som vill söka ändring i Taxerings-Komitéens beslut, borde vara pligtig att genom företeende af sina böcker visa sin verkliga inkomst._ Om 306 Den 27 Maj e. m. nu t. ex. en Handlande icke vill visa sina böcker af det skäl, att han för det året, hvarom fråga är, ligger uti en spekulation, som han icke vill offentliggöra, och hvars framgång möjligen helt och hållet beror derpå, att hans böcker hållas hemliga, så är det klart, att han icke då använder detta bevisningsmedel, utan utgör sin bevilln. för nämnde år, enl. Taxerings-Komitéens bepröfvande; hvilket han destoheldre utan äfventyr kan göra, som han nästkommande år med sin bok för förra året är i tillfälle visa, att han icke med samma fördel som Taxerings-Komitéen förutsatt, drifvit sin rörelse under det ifrågavarde året och att han således bordt få nedsättning; då han ock utan tvifvel vinner en sådan nedsättning genom den, på grund af dessa hans styrkte afgifter, nedsatta medel-beräkningen af hans inkomster för nästföljde år.
Sålunda vill jag för det första fästa uppmärksamheten på den nytta, som ofvannämnde comitéers verksamhet redan medfört för landet. De comitéer, som här i landet under de sednare tiotalen af år varit nedsatte, hafva utgjort sammanhållningspunkten för den juridiska bildningen inom vårt land. Vidare får jag fästa uppmärksamhet derpå, att våra domare ofta haft en god ledning af lagcomiléens lagförslag med ty åtföljande motiver, då de skolat__tillämpa 1734 års lags ofta dunkla och ofullständiga stadganden. Afven bör man erinra sig alt vid de diskussioner som inom RiksStin under flere föregtde riksd:r ägt rum ang:de speciella lagfrågor, har man ofta hört lagcomitéens förslag åberopas lill stöd för de åsigter som gjort sig gällande. Att sådana frågor ännu ofta skola förekomma till dess vi fä ett nytt lagverk, ligger i sakens natur, ty tidehvarfvets framskridna utveckling fordrar lagarnes omskapande. Ett tydligt bevis derpå lemnar sista riksd:s-beslutet. Det innehåller 81 §§, hvaraf öfver 4 angå lagstiftningsfrågor. Jag tror mig sålunda hafva nöjaktigt utredt, det comitéens verksamhet redan haft stor nytta med sig. Det återstår nu för mig att framställa den 2:dra kategorien hvarunder frågan, enligt min förmening, bör betraktas; nemi. nyttan för framtiden deraf, att lagberedningen får fortsätta och afsluta sitt arbete. Såsom ett bevis för behofvet af en ny systematiskt ordnad lag, torde jag endast böra fästa uppmärksamheten på den allmänna klagan som föres öfver brist på sammanhang emellan de många särskilda författningar, som efter år 1734 utkommit, och hvilka dels upphäfva, dels förändra eller förklara den nu gällande lagen. Orsaken till detta sistnämnda förhållande ligger tydlig för den som besinnar att de tillkommit under tidehvarf af olika politiska förhållanden, ity att en del äro gillade och antagne under den s. k. frihetstiden, andra åter under det envåldsmakten vär herrskande i Sverige, samt en del slutligen tinder värt nuvar. konstitutionella samhällsskick. Slutligen anhåller jag få fästa mig vid den tillvitelse Hr 25 G Den 2 Februari f. m.
BondeStåndct Casper BVijkman och Eric Carlsson frän Upsala Län m. fl. ansett onödigt att öka lönernes antal; emedan Folknumern i Provincen ej så tilltagit, att det förut bestådde Befälet nu, mer än förr, kunde vara otillräckligt, hälst en stor del af Ortens Beväringsskyldiga Ungdom antecknar sig till sjötjenst, och emedan, i händelse för Reväringens Exercice ett större Befäl, än nu finnes på Stat, klefve nödigt , tillräckligt antal dertill kunde under Exercicetiden inkallas från närmast varande Regemente, emot åtnjutande af Reseoch Tractamentspenningar; Betänkande n, N:o 239. i4g hvarjemte, hos H. R. o. A., Herr v. Troil, Em., ansett de för denna Bataillons Befäl föreslagne löner, utan något skäl, vara större än Befälets vid Wermlands FältJägareRegemente, hvilket sistnämnde hade sig det besvär framför BeväringsBefälet, ålagdt, att emellan mölen äfven föra en expedition. Utskottet får här, likasom i förra Betänkandet, yttra, att Utskottet ej kunnat bestrida behofvet af den ifrågasatte tillökningen i Befälets Personal; hvilkens completterande genom comruenderingar af Indeldte Regementers Befäl från andra Provincer torde möta svårigheter; och i afseende på Lönernes belopp, får Utskottet hänvisa till en jemförelse emellan i6:de och 2a:dje Puncterne af förra Betänkandet, hvaraf skall synas, att lönerne för CompagnieBefälet vid Wermlands FältJägareRegemente och Hallands BeväringsBataillon är o aldeles lika, med undantag af Capitainernes, af hvilka vid förra Corpsen Coinpagnie-revenue åtnjules, som säkerligen öfvers t iger Lönedifferencen. 24:0 Anslaget för Bev arinas Manskapets Vapenöfning, är af IJ. BondeStandet bifallet och af de öfriga Respective RiksStånden utan anmärkning lemnadt.
Della är i viss mån sanni, men det är just häruppå, som jag grundat min anmärkn. Förslaget går ut på alt underlätta låne-utvägarne för de länesökande, men jag på min sida anser det vara af större vigt för allmänna krediten alt betrygga de långifvandes rätt, och den tror jag äfventyras genom el t sådant stadgande, hvarigenom möjlighet kan upstå för bedragare att långifvarne ovetande bedrifva vinglerier med deras dokumenter ehuru de hafva dem under lås och nyckel väl förvarade. Man kan antaga det förhållande, att ett falskt dokument presenteras för Rätten på en fremmande ort, der ingen känner till förhållandet; att på den grund ett prot.-utdrag om inteckningens dödande eller postposition utfärdas, hvilket sedermera kommer domstolen i orten, der jorden ligger, tillhanda, och att till följd häraf inteckningsrätlen varder annullerad eller postponerad, och detta allt på grund af ett falskt dokument. Svårligen kan deremot något sådant ske, så länge sjelfva skuldebrefvet måste i hufvudskrift upvisas för Domstolen inom den ort der egendomen är belägen. Uti föreskriften härom ligger en ganska stor säkerhet och jag önskade icke för min del att den skulle utbytas mot den ifrågasatta beqvämlighets-åtgärden. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Då jag inom Utsk. biträdde detta betänk, i den del hvaruti bifall tillstyrkes lill Konungens nåd. propos., gjorde jag det på den grund, att jag ansåg att de anmärkmr, som härutinnan mot det Kongl, förslaget kunde göras, voro af jemförelsevis ringa vigt, samt att afseende äfven borde fä - Den 15 Juli. 415 stas derpå, alt sedan Ständerne vid näst föregående riksdag, för sin del godkänt just de i nu föreslagne lagförändringar framställde, af Konungen gillade äsigter; begge statsmakterne, om jag så må uttrycka mig, synas vara ense om riktigheten deraf. Då jag deremot biträdde Utsk:s betänk, i den del hvaruti det skiljer sig från Konungens propos., gjorde jag det hufvudsakligen på de skäl som Utsk:s betänk, innehåller.
Remisshandlingen återställes underdånigst, och Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, W. STRÅLE. R. TH. CEDERSCHIÖLD. VICTOR LJUNGSTEDT. Stockholm den 8 Januari 1861. E. A. Lindencrona. - 391 - Uiiirng af Ecklesiastikdepartementets protokoll, angående åtskilliga af Rikets Ständers Revisorer år 1860 gjorda anmärkningar. Utdrag ur protokollet, (ifver JScktesiimtik-urender, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-vudet å Stockholms slott den 12 Januari 1861. Departements-chefen Stats-rådet Thyselius anmälde i underdånighet, att sedan, vid underdånig föredragning genom Finans-departementet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse med berättelse om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, Kongl. Maj:t den 26 Oktober sistlidne år i nåder förordnat, bland annat, att transsumt af samma berättelse skulle tillställas vederbörande Stats-departement för att, så vidt berättelsen innefattade anmärkningar eller framställningar rörande de under dessa Departement hörande verks och myndigheters förvaltning, deröfver infordra vederbörandes underdåniga utlåtanden; så och efter det omförmälte transsumt till Ecklesiasik-departementet inkommit, hade i anledning af ifrågakomne anmärkningar utlåtanden blifvit infordrade från a) Suudhets-koIIegium, b) Stockholms stads Konsistorium, c) Erkebiskopen, d) Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk, e) Direktionen öfver Allmänna Barnhuset i Stockholm, f) Direktionen öfver Veterinär-inrättningen i Stockholm, g) Direktionen öfver Serafimer-ordens-lazarettet, h) Konsistorierna i Carlstad, Upsala, Götheborg, Wisby, Hernösand, Strengnäs och Linköping samt i) Chefen för National-museibyggnaden.