Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser motionen till sin ide', att åstadkomma hypotheksföreningar, ganska god; men jag tror, att förslaget i afseende å tillämpningen är misslyckadt, emedan det ej låter verkställa sig. Hr Gunther: Jag beklagar, att den siste värde talaren icke hört mitt anförande; han skulle då på förhand funnit sig vederlagd uti hvad han nu yttrat. Jag har föreslaget en allmän hypotheksinrättning, icke förening; och jag har, till stöd för mitt förslag, åberopat 1023 års FinanceCommitte's betänkande. Jag har åsyftat, att behofvet för hela landet måtte afses och icke blott för en och annan provins. Säkerheten vore naturligtvis större, då delägarne hemtades från alla provinser i hela Sverige, än då de endast utgjordes af jordbrukarne i hvar och en provins särskildt. Några län kunde väl etablera särskilda föreningar, men de flesta kunde det icke; och jag är säker, att om en allmän inrättning grundades, skulle den blifva flitigt anlitad såväl af den ena provinsens possessionaten som af den andras. Frih. Ehrenborgh, Casp. Vilh.: Jag skulle ej nu höja min röst, om jag icke hört fråga väckas, att det skulle vara omöjligt att verkställa Hr Giinthers förslag. Jag tror att hvarje stor ide' bör ses från alla sidor, betraktas på alla sätt. Jag har sett denna på ett; Hr Gunther på ett annat; Hr v. Troil på ett tredje, som likväl är nära nog öfverensstämmande med Hr Giinthers åsigt. De hafva stödt sig på 1023 års FinanceCommitte's betänkande, och detta är en så stor auetoritet, att jag knappt skulle våga bestrida deras satser, om jag icke i den provins, der jag har min egendom, satt mig i spetsen för en hypoteksförening efter andra åsigter. Det är erfarenheten, som skall visa den ena eller den andra ide'ens företräde; men jag tror, att vi måste visa mycken fördragsamhet emot alla opinioner, för att komma till de säkraste resultater.
Ständer, till förtydligande af deras mening, förklara, att, hvad ornformäldte betjening beträdfar, det jemväl öfverlemnas till Kgl, Maj ts Nådiga åtgärd, alf, vid tillämpningen af de lägde grunderne, tillse hvad billigheten brafver i anseende till förékotnmande omständigheter, så att, i enlighet tued Riksens Ständers ändamål, skä'igt understöd må tilldelas den dertill förtjente, men derutöfver någre personella förmåner icke bestås. Vidkommande för öfrigt Högstsalig EnkeDrottningens enskildte Pensionärer, sotn af dess ädelmod och ömhet för behöfvande varit understödde! så saknade Stats-Utskottet vid ärendets handläggning förre gången all uppgift och underrättelse i denne del, hvarå Utskottet 1 StalS-Vtskottels Uttänkandert, 3063 annat fall icke hade underlåtit, att fästa afseende; Och, sedan Utskottet af hvad som nu blifvit andraget, fått anledning inhämta den närmare upplysning härutinnan, att beloppet utgör 3,654 R:dr 32 sk., hvarutaf likväl utgå dels underhålls-kostnaderne för 2tne vid Institutet för Blinde och Döfstumme intagne Gossar 30a R:dr, som när desse afgå böra upphöra och besparas, dels ock till Stadens fattige 600 Tv.dr och till Hennes Majrt Drottningens Hospital 300, hvilka sistnämnde 2:ne Summor af tillsammans goo R:dr icke kunna Siats-Verket påföras; så, och enär för öfrigt desse Pensioner, utgörande, efter afdrag af berörde goo R:dr, <2-754 R:dr 32 sk., till den del desamma äret anslagne verkligt behöfvande personer, synas böra såsom en tack san; bet igard åt Högstsalig Hermes Majus minne bestås så länge innehafvarne lefva och äro derutaf i behof, hemställer Stats * Utskottet, det Riksens Höglofl.
Utskottens Betänkande, IV 2, s i5o8 — 1511, bif. af PrcstcSlåndet, IX s 4o8, af BorgarcStåndet, IX s \ 14, af BondeStåndet, IX s 43o, af Adeln, IX s 468. — och Correctionshus, 0111 inrättande af ett, i TTufvndstaden. Kongl. Proposition, I 2 s io3— i4°, remit. till Statsoch Ekon. Utskottets Betänkande, IV 5 s 878—• 878, återrem. af BondeStåndet, IX 3 s i4o, bif. af Adeln, IX 3 s Ytterligare Utlåtande, IV 6 s 319, 320, bif. af BondeStåndet, IX s 464- Underd. RikdagsBeslutet, §. 44’ Archivet, Riks-, om Särsk. Utskottets Utlåtande, XI s 151. Arch i vhusels, Banco-, på- och nybyggnad och kostnader dervid, II s 741 —788. BancoUtskottets Betänkande derom, VI , s 572 — 667, bif. af Adeln, IX s 874, af PresteStåndet, IX s 601, af BorgareStåndet, IX s 6o|, af BondeStåndet, IX s Go5. Argus och Argus den andre, indragne, III s 1— i58. Årfvoden, örn slutliga bestämmandet af, för någre Biträdande äfvensom om ersättning för beskrifningskostnader vid åtskilliga Riksens Ständers Utskott. StatsUtskottets Memorial, IV 6 s 45.9—'463, bif. af PresteStåndet, IX 3 s. 351, af BondeStåndet, IX 3 s 35g, af BorgareStåndet, IX 3 s 372, af Adeln, IX 3 s 386. Underd.
Departements-chefen kunna undanrödjas, om både löntagare och löngifvare ville, i stället för konvention, underkasta sig en för femtio år i sender verkställd lönereglering af en nämnd, hvars pluralitet utgjordes af opartiske, länsvis och för en längre tid utsedde personer, och hvilken hade att bestämma det ordinarie Presterskapets löner, med afseende på gällande författningar, förut utgående afgifter inom församlingen, samt de afgifter, som af öfrige Pastorater inom orten under likartade förhållanden utgå. Huruvida vederbörande skulle kunna på ett sådant förslag ingå, måste väsendtligen bero af nämndens sammansättning; hvilken sammansättning Departements-chefen trott lämpligast kunna vara sådan, som den i Kongl. Maj:ts Proposition föreslagna; hvarjemte Departements-chefen ansett Kronofogden eller Länsmannen i orten jemväl böra vid förrättningen vara tillstädes för upplysningars meddelande, dock utan att i besluten deltaga. — En olägenhet af delta förslag vore visserligen, att nämndens ständige ledamöter måste hafva rese-ersältning och traktamente för förrättningarne, men då icke, efter de första årens förlopp, särdeles många löneregleringar årligen kunde förekomma, syntes något synnerligt afseende härå ej vara att fästa. Såsom skäl till den af honom föreslagna förändring i nämndens sammansättning har Gustaf Bjerkander anfört att, vid den af Kongl. Majit föreslagna sammansättning, församlingens intressen syntes allt för illa representerade, ty, noga räknadt, torde församlingen i de flesta fall endast disponera en röst mot fyra, eller, om Hushållnings-sällskapets ledamot kunde anses stå på församlingens sida, i bästa fall, 2 röster mot 3, och således i hvad händelse som helst en afgjord minoritet; hvaremot Bjerkander med sitt framställda förslag åsyftat att åtminstone under hvarje förhållande tillförsäkra församlingen om 2 af de 5 rösterna Det vill synas Utskottet som härflöte de af åtskilliga Bonde-Ståndets ledamöter sålunda yrkade förändringar i nämndens sammansättning från en origtig uppfattning af de pligter en ledamot i en sådan nämnd har att uppfylla.
När man nemi. vet, huru val i allmänhet rätta sig efter ögonblickets opinionsvind, så skulle det vara vådligt att öfverlemna R. o. Ad:s representationsrätt ät en dylik tillfällighet. Jag tror derföre, alt R. o. Ad. icke bör försaka sin sjelfskrifvenhet till representationen, men jag anser deremot nyttigt, att Riddarhuset mätte undergå någon annan reform, och denna vill jag motivera genom anförande af de skäl, som jag hört, isynnerhet i de andra Stånden, mest anföras emot Riddarhusets sammansättning. De säga nemi., att inom detsamma kunna många hafva representationsrätt, som äro i de aldra torftigaste förmögenhetsomsländigheter, hvilket vi tyvärr under de föreg:de riksdagarna äfven hafva sett. Ehuru jag tror och äfven har sökt öfvertyga andra derom, att förmögenhetsomsländigheter alldeles icke äro några säkra villkor för oberoendet, och att den mindre bemedlade kan vara fullt ut lika, ja stundom äfven mera oberoende i sina tänkesätt och sin karakter än den alldra rikaste, så med - Den 19 October. gifver jag likväl, al! det skulle vara nyttigt, om allmänheten linge någon slags garanti för sin tro på K. o. Adis oberoende. Jag får med anledn. häraf vördsamt föreslå, alt representationsrätten på Riddarhuset måtte blifva inskränkt på det sätt, att ingen adelsman derstädes linge säte och stämma, som icke af förmögenhet eller inkomst skattade til Staten någonting visst, t. ex. 15 r:dr b:co. Jag vill ej föreslå en högre census, för att icke utesluta sä många, och emedan jag tror, att densamma kunde vara tillräcklig för sitt ändamål. Som jag sagt, är det likväl icke min erfarenhet, jag repeterar det ännu en gång, hvarken min öfvertygelse eller min erfarenhet, som förestafva denna census, ty jag har sett personer, som, oaktadt de varit i de knappaste omständigheter, likväl derföre ej varit mindre oberoende. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att betänk, malte återremitteras, samt att dessa mina anmärkmr mätte få åtfölja detsamma. Gr. Sandels, Samuel Au g.: Jag är förekommen af Frih.
Resolutionen af är 1770 innehåller, i så måtto varda befriad från inqvartering, att endast vid de tillfällen, då en större Garnizon, eller en större Militair-samling eller Arbets-commendering måste i Staden förläggas, för hvilken tillräckligt utrymme i Fästningen och Kronans hus icke gåfves, Staden komme att vidkännas inqvartering, efter de grunder, som K. Brefvet af den 25 Maji i8o3 bestämmer och med den ersättning för servicen, som kunde pröfvas lämplig; i hvilket afseende K. KrigsCollegium i Nåder anheialldes besörja, det en sadan undersökning, som K. Betänkandet). 37 M:t under den 9 Julii 1811 i Landskrona anbefallt, blefve på stället hållen af K. Mits Bef:h:de, jemte Magistraten i Marstrand, Commendanten och nödige GarnizonsOdicerare, till utredande af alla de omständigheter, som för en noggrann och fullständig reglering uti det ifrågavarande ämnet, borde komma i öfvervägande och behöfde iagttagas. Då likväl härvid hos Utskottet förekommit, alt, på sätt K. StatsContoret, uti dess förberörde underd. utlåtande, anfört, beräkningen af den utaf Marstrands
— Äro de som idel vattenbi alt anse, alla de bland desse, som derjemte äro i 2:ne Stånd röstberättigade? — Jag säger, jag, att när de uppoffrat tillgångar och ungdomsår på sin bildning lill det allmännas tjenst; och när de i denna tjenst använda sådan dels medfödd, dels sig tillkämpad förmåga, hvilken, använd i andra yrken, beredt dem vida rikligare villkor och vida trefnare lefnad, hafva de gifvit Staten vida mera än de af Slaten få. Lika orättvist som oriktigt skulle således deras medvaro i arne Stånd ådraga dessa epithetet tärande, hvilket inom familjer, bolag, och alla mennisko-aggregater betecknar dem hvilka lefva på de öfriges flit ulan att i denna deltaga. — Medelst sådant differencierande af samhällsclasser eldas det ståndssplit, hvilket redan så länge varit en kräfta i vår Stat; och på hvilkets ytterligare exacerbation redan så mycket varit vid denna riksdag anlagdt; — och med hela min öfvertygelse om del anti-fostei ländska deri, anser jag mig af fosterländsk pligt kallad alt sådant mottala. Hr Ribbing: Här har af en ledamot i Ståndet blifvit fäldt ett yttrande, som jag ingalunda med stillatigande kan ffir *) Enligt rikshufvndboken för år i8å} utgjorde den förra sunim.ui 330,770: 39. Den 12 September f. m. 3.03 förbigå. Det rör indirect mig och direct en af de värdigaste ledamöter, som linnas på Riddarhuset. Frill. Cederström har nemi. yttrat, att det vore honom oväntadt, att Gr. Spens skulle vränga grundlagen. Jag frågar, mine herrar! om vi vilja, att en sådan utlåtelse skall stå i vårt protocoll. Jag för min del önskar, att aldrig något sådant må komma dit. Den värde ledamot, som direct emot sig fått slungad en sådan förebråelse, visar med sitt stillatigande ännu mer, att lian icke tagit en sådan förebråelse direct åt sig. Jag lespecterar honom ännu mer derför, men jag har icke kunnat göra så med.
Enligt gällande lag dels skall dels må enhvar häktas, som misstänkes alt hafva begått brott, hvarå straffarbete kan följa, dock så att den, sorn icke kan antagas komma att afvika, undanröja bevis eller försvåra sakens utredning, må förblifva å fri fot, såvida straffarbetet ej öfverskjuter 2 år. Det ifrågav:de steget afser således endast personer, som tillhöra sistnämnda kathegori, och i allmänhet dem, som, ehuru angifna lör gröfre brott, dock icke äro besvärade med sådane omständigheter, att de anses böra i häkte inmanas, d. v. s. att deras oskuld är minst lika sannolik som deras brottslighet. Jag kan icke finna den ringaste våda i att låta sådana personer åtnjuta befrielse från personlig inställelse, till dess domaren pröfvat bebofvet deraf. Den enda olägenhet, som deraf kan uppstå, är den, att ett ransakningstillfälle mera än eljest blefve erforderligt, hvilket dock sällan torde inträffa, enär i de flesta händelser flera ransakningstillfällen i alla fall behöfvas. Å andra sidan förekommer den stora våda, hvarföre en hvar är utsatt af förföljelse af den tyvärr ingalunda fåtaliga samhällsklass, som har ingenting att förlora och derföre kan våga allt för tillfredsställande af sin vinningslystnad och hämndkänsla. Om man af en sådan person blir stämd till en äfven aflägsen domstol, måste man genast personligen begifva sig af, eller ock bereda sig på att blifva med fångskjuts hemtad. Sådan är nu gällande lag, och att följderna deraf icke blifvit svårare än de hinintills 174 Den 7 Mars e. m. visat sig, måste tillskrifvas det kända förhållande att en orimlig lag ej i sin hela stränghet blifver tillämpad, hvilket dock ej utgör giltigt skäl för dess bibehållande. Att olägenheterna af ifrågav:de lagstadgande endast ofullständigt afhjelpas genom Utsk:ts förslag, synes tydligt. Dessutom torde få anmärkas att den nya strafflagens fina nyansering af serskilda arter af samma slags brott ofta gör det svårt, om icke omöjligt, att af angifvelseskriften bedöma, huruvida densamma alser brott, som kan medföra straffarbete.
Fattigvårds-ansvaret för dem, som pröfvas rätteligen vara i behof af allmänt understöd, Expeditions-Ulskoltels Förslag lill tind. Skrifvelse, IV.-o 402- 1001 derstöd, ej målte betungas med arbetsföre personers försörjning, så förete sig härvid svårigheter, dem Rikets Ständer ock ingalunda förbisett, och då Rikets Ständer jemväl fästat behörigt afseende deruppå, alt öfvergården från nu gällande stränga lag-bestämmelser i förutnämnde hänseenden till alltför eftergifvande, skulle kunna framkalla starka brytningar och dermed förknippade vådor, hafva Rikets Ständer funnit grunderne för en förbättrad Lagstiftning i detta ämne, sådan densamma under närvarande förhållanden härstädes bör kunna till vägabringas, vara i de väsendtligaste delar uttryckt uti de af serskilde Cqmmitterade afgifne ofvanomförmälde förslag.
„ Sekreteraren för Riksgäldsverket rörande ärenden, arfvode i månaden ,. 400: — t. den hos detta Utskott anställde Kamererare, dagtraktamente 8: 25. „ två Notarier, hvardera, dagtraktamente . 8: 25. „ en Kanslist och Registrator, dagtraktamente „ 7: 50. „ fem Kanslister, hvardera, dagtraktamente ’ „ 5: 50. „ fem Vaktmästare, dito dito • . 2: 50; hvilken aflöning bör utgå för Sekreteraren, Registratorn och Vaktmästarne från och med den 1 November, för Sekreteraren å Riksgälds-afdelningen, Kamereraren, Notarierne och två Kanslister från och med den 9 November samt för två Kanslister från och med den 15 December sistlidet år och för en Kanslist från och med den 1 innevarande Mars. (Ståts-Utskottets Memorialer N:is 2 och 19.) Hos BevillningsUtskottet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:mf 400: — „ tre Notarier, hvardera, dagtraktamente ,. 6: 50. „ tre Kanslister. dito dito ,. 4: 50. „ tre Vaktmästare, dito dito „ 2: 50; hvilken aflöning bör utgå för Sekreteraren, en Notarie och en Jaktmästare från och med den Usta, för två Vaktmästare från och med den 3:dje, samt för två Notarier från och med den 16 November och för de tre Kanslisterne från och med den 11 December sistlidet år. (Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 1.) Stats-r Utskottets Memorial N:o 5 8. 5 Mos Banko-Utskottet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:mt 400: — „ en Notarie, dagtraktamente „ 6: 50. r två Kanslister, hvardera, dagtraktamente . 4: 50. „ tre Yaktmästare dito dito „ 2: 50.
Utskottens pluralitet funnit skäligt alt tillstyrka en förändring i det, endast under ett par år tillämpade, af föregående Rikets Ständer vid tagne stadgande om fördelningen emellan de fattige och uppbördsmännen i orterna af de s. k. stämmoböterne, på det sätt, att de fattiges andel skulle blifva ökad och Uppbördsmännens minskad med 8 | procent; så hade jag föreställt mig, alt denna välvilja för nödens barn äfven skulle hafva gjort sig gällande, i fråga om det förhållande, som borde ega rum i hufvudstaden; men här hafva Höglofl. Utskotten tvertom låtit af välvilja för Uppbördsmännen hänföra sig derhän att tillstyrka anslående åt desse af 20 procent utaf de böter, som allt sedan år 1813 varit fattigförsörjningen i Stockholm uteslutande tillerkände; och detta oansedt armodet under de sednast förflutne 3i åren, långt ifrån att minskas, tilltagit i en för menniskovännen och samhället oroande grad, Bih, tili R, St, Prat, 184S, 4 Sami, 2 A/d, 8 Haft, 2 ö Statssamt Allm. Besv,- och hvaraf ovilkorligen följer elt ökadt och ingalunda ett minskad t behof af fortsatt åtnjutande af de smulor, som kunna falla från den allmänna, såväl som den enskilda, välgörenhetens bord. Jag anser det således vara orätt och obilligt att bereda förmoner åt offentliga tjenstemän på bekostnad af de hårdt anlitade och uppenbart för sitt ändamål otillräckliga fattiginrättningarne, helst dessa tjenstemän icke sjelfve veterligen beklagat sig öfver sina inkomsters ringhet. Men saken har äfven andra sidor:
J. Hierta, den liberala tidningspressens grundläggare i Sverige, den klarsynte och energiske, för upplysningens utbredande och sociala orättvisors upphäfvande nitälskande medborgaren, den för sin egen person, midt i öfverflödet af en sjelfförvarfvad rikedom, alltid sparsamme, men ofta för underlydande eller unge framåtstrafvande, klokt och ärligt arbetandc man, storslaget frikostige ekonomen, lemnade i arf at sina efterlefvande icke blott sin rikedom utan ock sitt askadningssatt och sin oegennytta. Deroni vitna på det offentliga området den af hans döttrar och deras moder stiftade storartade fonden till L. J. Hiertas minne. Derom vitna ock gåfvor, gifna af hans döttrar innan fonden kom i verksamhet. Här göra vi oss en glädje af att namna hvad som af dessa medel kommit qvinnorna och deras utveckling till del. Den välgörenhet, som i tysthet öfvas, röjes endast af de hulpnes tacksamhet. År 1873 öfverlernnades till kungl. Karolinska Institutets lararekollegium en summa af 6,000 kr. att under namn af för val t as säsom en 2. Fröknarna H. och A. Hiertns stipeizdi~m: ~ särskild fond, hvaraf årliga rantan, under iakttagande af nedanstaende vilkor, såsom stipendium skullc tilldelas qvi~zna som stzldenzr 9uedici~z. Denna fond erhöll ytterligare förstärkning, d i styrelsen för L. J. Hiertas minne år 1882 öfverlemnade till Institutets lärarekollegium den vackra tilläggssumman af 4,000 kr. till förvaltning; s5 att fonden numera utgör 10,000 kr. Kompetent sökande till detta stipendium ar gzimtai som a$ ' agt? / zediho$Zosojisa eller iirenicize ha~zd&amp;te.rame / z. Stipendiet ar afsedt för sådana qvinliga medicine studerande, hvilka äro Karolinska in' stitutets lärjungar, dock eger innehafvarinnan att uppbära detsamma afveii under sin progedevtiska tjeiistgöring vid universiteten.
Professorn gjorde den ett par dar innan han reste. De sågade bort ett stort benstycke nere vid ankeln och hela foten var så godt som ifrån. Men det är så väl gjordt, att pojken knappt blir halt ens, när han blir stor.» Icke ens halt! Den sjuke kände afund. »Jag riktigt skrattade åt professorn i dag», återtog Fina, »han sa’: håll pojken, för om han får rå sig sjelf, så tror jag Gud hjelpe mig att han sparkar foten af sig och upp i taket som en gammal sko.» Sjuklingen brast i skratt åt den drastiska liknelsen. »Men det var bestämdt Finas mor, som var här nyss och tittade i dörren», sade han plötsligt, »svart slätt hår och små svarta ögon.» »Ja, det var mor; – har hon gått ur rummet? Då är hon bestämdt ute på förtret», sade Fina och reste sig hastigt. »Hon gick nedåt korridoren», han pekade. »Bestämdt har hon kommit in till gamla mamsell Haneman.» »Hvad är det med henne?» »Kräftan.» Fina skyndade ut, smög sig tyst framåt gången och gläntade med försigtighet på den gamla mamsellens dörr. Riktigt! Fina stod stilla och betraktade scenen genom dörrspringan. Hon hade synbarligen kommit alldeles lagom för att agera dea ex machina. De båda qvinnorna stodo bredvid hvarandra vid byrån, hvars ena låda den fåniga dragit ut. Här hade den gamla mamsellen alla små läckerheter förvarade, dem hennes qvinliga bekanta brukade bära till henne. Gästen lät sig dem väl smaka. Der stod den kräftsjuka, som på månader icke kunnat stödja på sina fötter, der stod hon, som hennes förtviflan drifvit ur bädden, mager och huttrande af köld, med den smala halsen stickande upp ur nattröjan, naken som en gams. Hela ansigtet var prägladt af den mest spända sinnesrörelse och munnen med sina två ensamma framtänder rörde sig ifrigt. Men den svaga, skrälliga rösten slösade förgäfves med föreställningar, skärptes förgäfves till förebråelser; allt studsade lika maktlöst tillbaka mot dessa slöa begrepp, detta glupska begär.
Denna lilla historia är ju ett verkligt praktstycke af svenskt statsmannaskap och den har derför här fått en plats såsom — om man så vill - — en målande kulturbild. Vi hafva här kommit att något orda om parlamentarism och dess nuvarande tillvaro i vårt politiska lif. Visserligen har det för oss varit omöjligt att upptäcka några synbara spår af denna företeelses existens, men det torde väl antagligen bero af vår oförmåga att uppfatta en så märkvärdig politisk situation. Men den som vet och är viss om, att parlamentarismen, det prisade regeringssättet, såsom en mogen frukt fallit till våra fötter, det är Dagens Nyheter vårt nyå ininisteriella organ, som nu med händer och fötter, med näbbar och klor försvarar den Posseska ministérens göranden och låtanden. Det var en dag, som den ininisteriella tidningen öfverraskade allmänheten med det jublande segerropet: » parlamentarismen har i lördags vunnit en afgörande hufvud-batalj. Såväl debatt som omröstningar visade, att det inom riksdagen finnes en verklig regeringsmajoritets Ett stort slag var sålunda vunnet. Regeringen stod triumferande gent * emot sina motståndare och parlamentarismen, denna efter» längtade her liga parlamentarism, var sålunda en svenska fol~ kets eröfrade skatt. Tänk hvad hjertat måtte hafva sväli af fröjd och förtjusning på alla dem, som i denna parlamentarism se summan af allt godt och stort! Af jublet kunde man allra minst förmoda, att någon af de stora frå * gorna, helst grundskattefrågan, var löst och att regeringen och ministéren Posse genomdrifvit jordbördornas afskrifning. Ja, mindre kunde man icke tänka sig, då man fick höra talas om » ett fast, beräkneligt och fullkomligt parlamentariskt parti, hvilket i en fråga af den största betydelse stält sig på regeringens sida. » Det må ock medgifvas att skälet till glädje var stort, ty riksdagen, d. v. s. andra kammaren — efter den parlamentariska ministeriella tidningens uppfattningssätt är, trots sådana små hinder som grundlagar o. d., andra kammaren synonym med riksdagen — hade godkänt, och man räknade ut att riksdagsmajoriteten skulle vid en nödig gemensam votering godkänna, — kan man gissa hvad? — jo regeringens beräkning af jern v ägs trafikmedlen.