Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs Bank anslås åt Hypotheksföreningarne, och jag gillar äfven de förändringar, som Frilen nu föreslagit i sin primitiva till Utsk. inlemnade motion. Jag anser nemi. dessa förändringar nödvändiga, emedan f. n. ingen enda af de nu befintliga Hypotheksföreningarne är försedd med af Konungen fastställdt reglemente. Det är af vigt för Hypotheksföreningarne att ega en sådan fond, som ett kreditiv att draga på; deremot är det icke serdeles vigtigt, att de dem lemnade kreditiven äro mycket stora, blott man derigenom sätter dem i tillfälle, att, när de behöfva penningar, utgifva obligationer på upsägning inom landet. Min öfvertygelse är, att med ett kreditiv af 1,000,000 R:dr b:ko, kunna Hypotheksföreuingarne släppa ut obligationer till ett belopp af möjligtvis tio gånger så mycket, och derigenom förminska sin utländska skuld. Det är detta mål, till hvilket jeg tror all man bör sträfva, och jag tror äfven, alt det till en del kan vinnas derigenom, att man beviljar Hypotheksföreningarne kreditiv-rätt på Riksbanken. Likväl skulle jag förmoda, att för att förekomma, hvad som egentligen var orsaken dertill, att denna kreditiv-rätt vid 1846 års Riksdag indrogs, nemi. att en Hypotheksförening möjligen skulle kunna begagna sitt kreditiv sålunda, att den toge ut penningar ur Banken, för att dermed drifva diskont-rörelse, att, säger jag, för att förekomma detta missbruk, hvarigenom ändamålet med kreditivens beviljande helt och hållet skulle förfelas, det måhända vore helsosamt om det stadgande infördes, att den Hypotheksförening, som undfår ett dylikt kreditiv, skall afsäga sig all rätt alt diskontera.
Vattenkonstens strålar, hvilka nyss glänste som rinnande guld, återtaga så småningom sin naturliga färg, skuggorna från cypresserna falla längre; hotellets fönster öppnas; aftonsvalkan är kommen. Nedför den låga trappa, som förer till trädgården stiger just nu en gråklädd äldre man med blicken sänkt och pannan tyngd af tankar. Det är Richard Wagner, Tysklands stolthet, verldens störste kompositör, säga de, som dyrka det nya. Han har kommit till Palermo för att söka hvila och lugn efter ett ansträngande arbete. Sakta lemnar jag verandan. Au revoir, läsare. Palermo. En morgonpromenad. — Cappella Palatina. Klockan hade nyss slagit sju, när vi begåfvo oss af på upptäcktsresa efter något nytt. Sättet att beundra efter resehandbok förstår jag mig icke på. Man går då dit man blifver visad, vanligen trött och indisponerad samt med förut fattade åsigter, för att i nittionio fall af hundra känna sig besviken. Nej, då är det bättre att lita på ödet — och sig sjelf — och det var just det vi gjorde denna morgon. Palermo höll på att morna sig. Här och der sträckte sig en aristokratisk portvakt med förakt tittande på de tidiga fotgängerskorna; på kyrktrapporna stodo kyrkvaktarne och gäspade, lika ruggiga som deras egna vigvattensqvastar, under det att den lägre kyrkobetjeningen sopade, putsade helgonen om näsan och gjorde fint till morgonmessan. Vid brunnen på porta Nouva höll en brandgul hexa på att skölja — tvätta kan aldrig komma i fråga — några svarthåriga, grimaserande pojkbytingar, och i sjelfva rännstenen låg en gatsopare i röd fez och sof den arbetsammes tunga sömn med qvasten till hufvudkudde, vaktad af en »ordningens upprätthållare», som stod bredvid och fundersamt kliade sig i hufvudet. De som ännu ej så tidigt på morgonen syntes till voro de förnäma och tiggarne, hvilka tyckas hafva samma vanor.
Om af andra embetsgöromål, såsom utarbetandet af sådana vidlyftiga rättegångssaker, som oundgängligen fordra ett skyndsamt afgörande, eller författandet af underd. betänktn öfver sådana utaf E. K. M. till Hofrättens granskning öfverlemnade lagförslag, hvilkas vidlyftighet fordrar, att en eller flere, med åsidosättande af andra arbeten, sysselsätta sig ensamt med dem, eller af hvarjehanda förfall, såsom egen opasslighet, närmare anhöriges sjukdom eiler dödsfall, förmyndarebestyr, eller sådana municipal-befatlningar, dem ej någon dertill invald skäligen må sig undandraga, och bland hvilka företrädesvis må nämnas de, som röra fattigvården, sparbanken och välgörenhets-inrättningar i allmänhet, eller ock af egna vigtiga 6 H. 11 82 Den a Maj c. tn. angelägenheter, en ledamot någongång är hindrad från den dagligen förefallande tjenstgör!ogen å embetsrummet, mäste, för att förekomma det uppehåll i arbetet å divisionen, som, till iakttagande af föreskrifterna uti E. K. M:s d. 7 Jan. i83o meddelade nåd. förklaring öfver 5 och 6 §§:na i a3 cap. Itiitteg.-b:n, uppstår i den händelse, alt de fyra qvarvarande ledamöterne skulle blifva i någon sak skiljaklige, den frånvarandes plats alltid fyllas, på det alt domfördt antal ledamöter må vara att tillgå; och om Presidenten eller vice Presidenten då äro å andra divisioner sysselsatte med arbeten, som ej kunna afbrytas, eller annorledes hindrade att lemna deras biträde, återstår ingen annan utväg, än att, såsom adjungerad ledamot, tillkalla någon af de llofrattens ord.-tjenstemän, dem Hofrätten äger att i sådan egenskap anlita.
Men detta beslut af Utskottets pluralitet, hvilket för taekjernet bestämmer en så orimligt hög ulförseltull som 4 2 4 s^- Banco per Skepp., upphäfver till ensidig förmon för Bruksegareintresset helt och hållet denna princip; ty derigenom blir uppenbart all export af tackjern omöjlig. Consumentens naturliga rätt att köpa varan, der den fås för bästa priset, bar blifvit åberopad och framställd såsom ett tillräckligt skäl för upphäfvande af införsel-förbud. — Men är då producentens naturliga rätt att sälja sin vara, der den betalas högst, mindre helig än consumentens? Det rätta är icke mer än ett. Tackjernstillverkaren eller Bergsmannen är befogad alt utföra sin tillverkning, lika såväl som Stångjernstillverkaren; dock efter ingen rättsgrund kan Bergsmannen för sin tillverkning betungas med en högre utförselafgift, än hvad i proportion träffar Bruksegarens product, så vidt man ej rent ut vill säga, alt Bergsmannen skall sälja sin product till ett pris så eller så myckel under det naturliga, och skänka denna prisdifference lill Bruksegaren. Bergsfolket utgör mängden af jernarbetare, dess gruffolk, dess kohlare dess förmän och dess skogsarbetare utgöra flera tusende menniskor, som genom ett sådant Lagstadgande förtryckas. Dessa behöfva hjelp och uppmuntran i sin hårda näring samt skydd af Lagar och Författningar för denna handtering, som för Riket är en så högst vigtig näringsgren — då deremot ett sådant tullbeslämmande, som nu yrkas, och af Utskottet är bestämdt, skulle helt och hållet qväfva industrien, förlama arbetskraften, stänga utvecklingen för malmernes förädling och bidraga till våra rika jernmalmfälts ödeläggande och bringa tusendetals grufoch jernarbetare lill tiggarstafven. — Ganska många af Bergsmännen uppå min ort hafva frångått sina hemman, genom executiva auctioner, och fruktansvärdt är, att flera följa efler, så derstädes som i de öfriga Bergslagerna — hvarföre det torde vara hög tid, att Bergsmannaståndet befrias ifrån sitt förtryck och återställes i dess naturliga rätt —■ lill sin product.
Banco utöfver dess i Banken innehafvande lön, sorn han vid denna 102 Ben 16 September /, m. befattning, ansedd såsom tjenstebefattning, bor tillfullo utan annat än vanlige afdrag åtnjuta. X)e för Registratorerne och Bokhållarnesföreslagne arfvoden böra nedsättas i Malmö till 333 R:dr 16 sk., och i Götheborg till 500 R:dr, men deremot Waktmästarnes ökas i Malmö till 133 R:dr 16 «k. samt i Götheborg till 200, hvarunder man ej kan få någon dugelig person, på hvars säkerhet likväl ganska mycken vigt ligger. Efter desse förändringar fö* reslås för Malmö Contoir. Skulls någon af Bankens ordinarie Tjen - Den 16 September /, m. *33 steman anställas ti 11?t jensf gör i n g vid Contoiren, så böra de lika med Ombudet b*hålla och åtnjuta hela deras i Banken innehafvande Lön. Ätven alla sådane Bankens Embetsman böra räkna sin tour och befordran inom Bancoverket till godo. De utgifter sorn för tjenstgöringens bestridande inom Banken genom deras afgång kan erfordras bör af Banken bestridas af DiscontFonden Resepengar till och ilrån Contoiren erhållas för alla sådane Embetsman efter Fullmägtiges i Bankens beslut, men den för BancoOmbudet föreslagne cqvipering. anser jag så högst ovanlig att jagden alldeles Lestrideroch anser denna endast vara upptagen såsom ett sätt att föröka till det aldrahögsta den för det synbart gynnade BancoOmbudet föreslagne aflöning. Directeurer som bo utom station böra endast erhålla resepenningar till och ifrån station för en gång: men deremot då jag anser det högst nödvändigt, att Directionen alltid bör finnas på stället, bör lämpelig inqvartering så väl dem, som betjeningen anslås. 5‘.o.
Utan att ingå i något bedömande om lagligheten af de åtgärder, hvarigenom skjutsväsendet från dess början tillkom, torde Utskottet dock böra fästa uppmärksamheten dervid, att dessa åtgärder vid den tiden varit de enda möjliga för att under dåvarande förhållanden till stånd bringa denna inrättning, som var nödvändig för civilisationens och för industriens framgång i ett så glest bebodt och be folkadt land som Sverige, samt att, äfven om någon orätt eller någon olaglighet skulle anses hafva blifvit begången emot dem, som vid skjutsväsendets tillkomst innehaft de hemman, hvilka fått sig detta onus pålagdt, en sådan orätt eller olaglighet icke skäligen kan anses drabba dessa hemmans nuvarande innehafvare, hvilka icke besitta desamma med någon annan eller bättre rätt, än hvarmed de dessa hemman sig förvärfvat. Det är således icke ur synpunkten af rätt, utan af helt andra skäl, som Utskottet nu vill uttala den åsigt, att skjutsbördan bör, då omständigheterna sådant medgifva, från jordbruket lyftas. Dessa skäl äro grundade på de fördelar i statsekonomiskt och sedligt hänseende, som af en sådan åtgärd otvifvelaktigt skulle vinnas. Det måste nemligen både för den enskilde och det allmänna vara en större fördel, att jordbrukaren använder sin tid och sin möda på sin jords skötande och förbättrande, än att han uppoffrar denna tid och denna möda åt en biförtjenst, som, åtminstone i de flesta fäll, i sjelfva verket är en förlust, och som i sedligt hänseende icke är önskvärd. Också hafva både å Rikets Ständers och Regeringens sida vidtagits mångfaldiga åtgärder, för att lindra de skjutsskyldiges tunga och för att från jordbruket lyfta detta besvär. Ett sådant mål torde ock, efter Utskottets tanke, komma att inom en icke aflägsen framtid vinnas. För dessa åtgärder vill Utskottet här i korthet redogöra.
Postilla har dock aldrig funnits härj hvilket allt, i Nåder affordradt, vi trott oss bora anföra och berätta. Angående Räkenskaperna för Arne och Hököpinge Kyrkor*- Ålagde att r i omedelbar underdånig skrifvelse till Eders Kongl,. Maj:t, afgifva vår ödmjukaste Förklai ing olver Rikets Ständers Revisorers,- vid sistlidet års Stats-Revision , gjorda, dels allmänna, dels oek detta Län ensamt gällande anmärkningar rörande Kyrkoräkenskaperna, få vi! härmed i djupaste underdånighet anföra t 1:0 Att hvad beträffar de gemensamma anmärkningarne vid samtliga Räkenskaperna, nemligen: att Pastorerne och Kyrkoherdarne för etti icke ringa antal Kyrkor innehaft större oförräntade behållningar, än sorn medgilves uti 16 punkten af Kongl. Kyrko-fnstruktionen deri 12 April t8r5, sorn ock alt Inventai ieeonto ötver Kyrkornas tillhörigheter af böcker m. m. vid åtskilliga Räkningar saknats, blifvit mindre noggrant upprättade, eller visa brister af sådana böcker och handlingar, som vid alla Kyrkor böra finnäs; så äio, hvad Arrie och Hököpinge Kyrkor vidkommer, dessa anmäi kningar tvifvelsutan des to mindre tillämpliga, som af dessa Kyrkors Räkenskapsböcker upplyses, både att Pastor för desamma aldrig innehaft någon oförräntad b. hållning till större belopp, än enligt högst berörde Kongl. Kyrka-Instruktion den 12 April 1815 medgifves, utom vid tillfälle af antingen någon förestående betydligare reparation eller då icke ännu medhunnen, säker utlåning, äfvensom att Inventarieconto öfver Kyrkornas tillhöi igheter, enligt samma Räkenskaper, befinnes, så till innehåll som uppgifternas noggranhet, fullt motsvarande hvad både sanna förhållandet utvisar och gällande författningar föreskrifva* 2:0
Det är fullkomligt sannt och en författning finnes, hvarigenom stadgas att så bör ske; men då desse ej hafva sig några af Kronan tilldelade boställen, händer ofta att de (å bo på tern ligen långt aflägsna orter i kompaniet och hafva derigenom svårt att så noga taga del i hvad som möjligen kan förefalla och hvaröfver Hr Nordenfelt yttrade att ofta klagomål förnimmas. Jag förenar mig för öfrigt i anhållan om bifall till Utskits förslag. Frih. Creutz-. Hr Nordenfelt har sagt att bostadsbostallena äro anslagna, icke till aflöning, utan till boställen åt officerarne, på det de må kunna bo inom regitets stånd och hafva tillsyn öfver manskapet. Jag kan icke motsätta mig denna upfatt ning af saken, men nog tror jag att Carl XI hade sina blickar fästade på något vida mer väsendtligt, nemi. att kunna på detta sätt på jordens bekostnad kläda och föda sina soldater. Beträffande åter jemförelsen mellan båtsmanshållet och det öfriga indelningsverket, äfvensom att flottans officerare ej äro boende inora båtsmanshållet och de oordningar, som deraf möjligen kunna ega rum, tror jag att de kunna hafva en helt annan anledn. än den af Hr Nordenfelt angifna. Jag hoppas att deu tid förr eller sednare måtte inträffa, då den stora mängden af arméen skall, under mellantider då de icke De ii 18 Juli e. m. äro i aktiv tjenstgöring, få stå under samma lag som hvarje annan Svensk medborgare, hvarigenom det blir en onödighet att inkassernera officerare, om jag så lår säga, längs efter landsvägarne. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af förev:de Utlåt., framställde H. Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Riksmöte till detta ändamål varit bestådt , arfvoden och tractatr.enten, beräknade, de förra efter må nad och de sednare efter dag, skola utgå till följande belopp, nemi. hos Riddersltapet och Adeln Arfvode för Riddarhus-Secreteraren R:d 300 Tractamente för 3:ne äldste Cantzlister eller Notarier, hvardera - » 4: [Likaledes för 2 Ordinarie och 4 Extra-ordinarie Camzlister, hvardera 3: samt för 4 Vaktmästare, hvardera - i; 16. hos Preste-Ståndet. Arfvode för Secreferaren - . 3002 Tractamente för i Notarie 4; för 2 Ordinarie och 3 Extra-Ordinarie Cantzlister, hvardera 3: —• samt för 4 Vaktmästare, hvardera - j: 16. hos Borgare-Ständet, Arfvode för Secreteraren - • 300: —• Tractamente för 1 Notarie 4: 24. för a Ordinarie och 3 Extra-Ordinarie Cantzlister, hvardera 3: —• samt för 3 Vaktmästare, hvardera - i: 10. hos Bonde-Slåndet. Arfvode för Secrereraren - . 400: — Tractamente för 2 Notarier, hvardera 5: — för 4 Ordinarie oeh Underdåniga Skrifvelser. 131 8 Extra-Ordinari 3 Cantzlisfer, hvardera 3 R:d samt för 5 Vaktmästare, hvardera 1J 16 sk. hos Constituiions-Utskottet. Arfvode för Secreteraren 166: 32; Tractarnerite för 3 Notarier, hvardera 3: 24. och för 1 Vaktmästare 1: 16. hos StatsUtskottetArfvode för Secreteraren I Statsverkets ärenden 200: — Arfvode för Secreteraren i Riksgälds Verkets ärenden 166: 32. för den i Stats-Utskottet biträd?nde Kamereraren - 133: »6.
(Lagsamt Allm. Bes7.- och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 4ochUtf N:o 29> S. A. K. Ilos Rikets Ständer liar blifvit yrkadt, att Kongl. Förordningen den 13 Sept. 1790, sorn föreskrifver, att inora hvarje socken eller härad ploglag skola inrättas, hvilka hvartdera tilldelas elt stycke af de allmänna vägar, sorn derinom finnas, att medelst plogning och skottning vintertiden vidmakthålla, äfvensom Kongl Brefvet den 10 Maj 1815, hvilket stadgar, att den, som uragtlåter skyldigheten att förrätta suöplogning och skottning, skall böta 3 R:dr 16 sk., borde förtydligas, enär genom berörde stadganden icke blifvit i bestämda ord uttryckt, om vid hvarje sådan förseelse hela ploglaget gemensamt, eller om hvarje delegare sei skildt skulle erlägga det stadgade vitet, hvilket haft till påföljd, att så väl Under-Domstolar, som jemväl Hof-Rätterne, derom hyst delade åsigter, så att en del Domstolar dömt hela ploglaget tillsammans att böta berörde vite, utan afseende derå, om plogfogden eller någon enskild dalegare i ploglaget vållat försummelsen, och andre åter fällt delegarne i ploglaget, huru stort deras antal än varit, att hvar för sig utgifva vitesbeloppet, samt, slutligen, några endast ålagt den enskilde delegaren, som försummelsen vållat, ansvarspåföljd. Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, som funnit ett förtydligande och närmare bestämmande af den i 2 mom. uti högstberörde Kongl.
Nro 434 i anledn. af fullmägtiges i Riksg.cont. skrifvelse, angrde afskrifning af sådana Götha canalbolags och f. d. Malmö discontverks fordringar, för hvilka någon ytterligare betalning icke kan förväntas. Hr Rosenblad, Bernh.: De skäl, hvarpå StatsUtsk. grundat sitt närvar, förslag, kan jag icke helt och hållet godkänna; hvaremot StatsUtsk. haft ett närmare ställe att hemta sitt tillstyrkande, nemi. från de grundsatser, som BancoUtskm alltid hafva följt i fråga om att behandla förändringar inom Bancodisconten. Då hade Utsk. kunnat komma till det ganska förträffliga slut, hvartill StatsUtsk. kommit, hvilket är öfverenstämmande med en sådan publik inrättning som Riksg.cont. eller Banken. Jag tillstyrker bifall till memor. StatsUtskrs memor. Nro 434 bifölls. Hr Hjärne, Harald: Sedan StatsUtskrs betänk. Nro 433 med svar på H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, angrde markegång&ättningen, nu blifvit ytterligare bordlagdt, tager jag mig friheten föreslå R. o. Ad. att besluta, att detta mål gemensamt med den hvilande inbjudn. från BondeSt. som med denna fråga står i sammanhang, måtte blifva första målet på nästa föredragnrslista. BondeStrs inbjudn. har nu legat på bordet i 2:ne månader, hvarföre det torde vara skäl att företaga och afgöra den, så fort som möjligt. Hvad Hr Hjärne föreslagit, blef af R. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning BancoUtskrs d. 2 dennes på bor - 46 D e n 6 A p r i 1 c. m. det lagda utlåt. N:o 117 i anledn. af de inom RiksStln gjorda anmärkn:r vid Utsk:s under N:o gi afgifna memor.
Torparen Pehr i Romstug(a)n och flickan Ingrid Larsd(otte)r i Nässtug(a)n anmälte sig vilja dricka Medevi brunn i sommar för sina opassligheter och begärte församl(ingen)s bewis på deras fattigdom, för att under curen få sitt uppehälle af Lazarettet derstädes; hvilket bewis församl(inge)n biföll. 5o. Drängen Eric Renman i Skuggebol, til h(vil)k(e)n församl(inge)n skänkte afl.(idne) Carl Anderssons gamla kläder, flyttades ur 3dje i 2dra fattigclassen och Enk.(an) Brita Pehrsd(otte)r i Nässtugan fick rum i 3dje classen. 6o. I nyligen afledne sexman Pehr Jonssons i Sandbecken ställe antogs åboen Jonas Olsson i Heden til sexman i Gersnäs rote. 7o. Sochn Skrädd.(are) Nils Andersson Hvithellstug(an) fick på begäran afskjed och i hans stelle förordnades skrädd.(ar)drängen Jan Jonsson i Prästtorp til sochnskräddare, som tillsades, att uttaga utdrag af protokollet häröfver och dermed söka fullmagt hos S.T.12) H(er)r Lands-höfdingen. 8 o. Wid frågan, om brofogden, Carl i Kårtorp, gjör sin syssla rätt och då han framkallades, anmälte S.T.12) Herr Patronus, att Nils Jönssons hustru i Fogelö, som g(j)ordt brofogden under sin sysslas förrättande obehöriga förebråelser angående tiden til swinkreaturens ringande, fått tilsäjelse, att i dag här instella sig, men sjuknat. Hvarföre beslöts, att en extra sochnstämma skulle hollas, så snart denna hustrun blifver frisk och kan wara här närvarande, då också brofogden åligger, at sig infinna.
Skräddar-Janne vände sig om, men hur han såg och såg, så såg han bara Lovisa, ’som sken både utan å innan, så hon va’ ända fager’, tänkte Björkedes-mor. »Dä dänne, ska’ dä dänne vara min jänta?» sa Janne och fnyste, som om han fått vatten i munnen. »Hocken annan?» »I borde just skamma er», sade Janne med stor värdighet, »att, så gammal som I ä’, söke skoje me’ folk.» »Skoje», sa Lovisa och blef blodröd i ansigtet, »Ä’ int’ vi fästfolk kanske?» »När vart vi dä?» »I går på markna’n». »Å hut» sa Janne, för så arg blef han. Nu slog Lovisa till att gråta, så det kunde höras en mil. »Tags (kifvas) inte, bårner», sa Marks-mora, som bara fattade att det var ett vanligt kärleksgnabb. »Tags», sa Janne föraktligt. »Tror I kanske, att I kan pluttre’na på mej?» »Pluttre?» sa Lovisa. »Liksom int’ »I ljug’ !» »Ljug’ ja’!» Ursinnig gick Janne upp och ned i rummet. Att någon skulle våga försöka drifva skoj med honom, föreföll honom som ett riktigt nid-dåd. »Fy, Janne, att I kan – hur kan I», snyftade Lovisa, »liksom ja’ – I borde just skämmes!» Här slukades hon af snyftningarna, men kraflade sig modigt igenom de största störtsjöarna och började försvarstalet. »Först högg-högg han mej kring halsen å drog mej-mej – tvärs öfver torge’ som ett lefvanes spektakel. Kanske I inte gjorde dä häller?» »Dä va’ ett misstag», sa Janne. »Misstag! – Så bjö’ han mej å de andra jäntern på-å kaffe – me’ dopp-opp – å så så – på panorama utanpå.
SANDÉN. EKSKÖLD. lighet här är i fråga. Allan tycker om henne. Han vet ännu ingenting. undan jalusien. Nåå? Vänta! Drar Eksköld fram till venstra fönstret, skjuter anade. Den uppfostran han fått borde... Då äro Allans principer mera vacklande än jag SANDÉN brusar ut. EKSKÖLD. För mig fins det bara två slags folk: lyckliga eller Jäg ger fan principer, uppfostran och alla dumheter! olyckliga. Nu kan du få göra två, nej tre menniskor lyckliga på en gång. Det är inte ofta ett sådant tillfälle erbjuder sig, ska' jag säga dig. Nåå? Kort paus. Pekar med tummen mot venster. Hederliga qvinnor. En fallen qvinna får inte vara hederlig. Lort! SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. EKSKÖLD. Du förstår mig inte. Nej, gud ske lof, är inte perukmakare. Perukmakare! EKSKÖLD. SANDÉN. jag. Hvad tusan gör det nu, om hon kommer från Ja, man borde lemna hårklyfverierna åt dem, tycker höger eller venster, när hon är frisk och bra? Måtte väl vara vigtigare, skulle jag tro, att hon, som har lifvet dig, blir missbelåten. framför sig, blir belåten, än att du, som har det bakom Du är artig. EKSKÖLD. SANDÉN. för böfveln i våld hålla på, om man ska' hålla på något. ning än någon af dina helblodsfröknar. Ge med dig! EKSKÖLD. Äh! Ungdomen är framtiden, och den ska' man väl För öfrigt behöfver hon mycket bättre en skyddad ställ med något, som jag på lif och död bekämpat! Nej, du. är inte mycket värd. Emellertid tackar jag dig för din Och förneka mitt lifs program, göra mig solidarisk En man, som bygger med ord och rifver med handling, välvilja att ha besparat mig ett personligt sammanträffande, som under nuvarande omständigheter skalle ha varit mycket plågsamt. Tacka fan! SANDÉN. tungt handen på hans axel. Eksköld ämnar gå. Thora kommer från venster, lägger EKSKÖLD. THORA.
RänteKammaren Upprättade räkning, eller med de värderingsinstrument, sorn finnas åberopade i Utskottets Betänkande pag. 57—61; att enligt K. Räntekammarens räkning hade influtit för de försålde Fartygen 258,937 Rtdr 24 sk. Hamb. B:co Utgörande efter Cours 684,531 R:dr »2 sk.; hvaremot StatsGuntorets redogörelse Uppgaf denna summa till 677,111 Rtdr 3 sk. 3 rtst., hvilken skillnad skulle uppkommit genom en vinst på vexelförsäljning, som ej borde kunna äga runi sedan medlen blifvit i Räntekammaren insatte och redoviste; alt enligt värdel ingni ne upptogos Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman med fulla utredningar, inbegripne de in* 444 Stats-Utskottets ventariepersedlar, som fordras för en Expedition utöfver Nordsjön, till R:dr B:eo 488,664. i sk. 2 r:st., da deremot StatsContorets redogörelse, åberopad pag. 92, upptoge värdet till 47?o437