Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ämnar icke deltaga i någon discussion rör:de sjelfva liufvudfrågan, emedan jag anser den vara af så liten vigt, att det icke lönar mödan att upptaga tiden med anföranden, hvarken för eller emot densamma; men med anledn. af Hr von Hartmansdörffs yttrande, hvari jag trott mig hafva igenkänt någon syftning rör:de min mening om bänkm:s-valen, får jag blott begära, att Hr von Hartmansdorff, för bibehållande af sitt logiska rykte, ville uppgifva hvilken §. i Riksd.- Ordn. omtalar, huru och på hvad sätt electorerne skola sammankallas. Skulle något sådant stadgande icke finnas, sä får jag förklara, att jag tror Hr von Hartmansdorffs anmärkning icke vara adeqvat till milt yttrande örn hvad de öfriga Stånden kunde hafva att erinra, om R. o. Ad. skulle hafva valt sina bänkmän mot Riksd.Ordn:s klara ord. Frih. Boye Ludv.: Den känslan är oemotståndlig, som bjuder mig att förklara, att de andra Ståndens inblandande i våra angelägenheter är mig vedervärdig, liksom ali censur, från hvilken sida den än må komma. Jag hoppas, att vi skola hafva för mycken klokhet för att inblanda oss i de andra Ståndens förhandlingar; och jag hoppas, att inom Riddarhuset skall tillräcklig kraft aldrig saknas att tillbakavisa hvarje inblandning frän annat håll. Föröfrigt får jag anmärka, att i Riksd.Ordn. kan icke stå något, som hörer delta Stånd enskildt till; men Ridd Orda. har för R. o. Ad. samina bindande kraft som Riksd.Ordn. för alla de öfriga Stånden. Hr von Hartmansdorff: Jag har hvarken i fråga om bänkm:s-valet eller om utsk:s-valet genom electorerne åberopat Riksd.Ordn. Jag har åberopat RidchOrdnts ordalydelse, och Ridd.Ordn. är genom 45 §:n Riks.Ordn. ålagd R. o. Ad. till efterlefnad.
Hela mynt-väsendet är nu hos Banquen concentreradt på det sätt, att icke en enda skilling kan genom medborgares egen försorg tilläggas -a-cise-r.anitalet såsom mynt, utan endast såsom 364 Betänkande om Rikets Penninge-Verk.' vara: och som beloppet af Banquens rörelse-capital bestämmes, icke af den permanenta Bancostyrelsen och ej heller af den ständigt verkande Konunga-makten, utan af Rikets Ständer, som hvart femte ar lagtima samlas; si föijer deraf, att det qvantum af rörelse-medel, som vid hvar Riksdag afmätes, skall’ till den nästföljande bli oförändradt, eller undergå successif förökning eller förminskning, efter då bestämda och under tiden oföränderliga lagar, utan afseende på allt inflytande af olikheten i handelns och näringarnes behof af mer eller mindre, som uppkommer af allmänna händelser, utom det egna området, om äfven det vore möjligt att i zifferberäkning uppställa det invärtes förhållandet för en längre tidrymd. Efter samhälls-inrättningen är det i allmän-' het hvar medborgare obetaget, att vid statens myntverk låta slå mynt. Denna frihet finnes äfven hos oss; men man erhåller numera icke mynt, utan en stämplad vara med föränderligt värde mot det löpande myntet. Då utvägen att i redbart mynt omsätta frukten af arbete således saknas , och sedelmyntets omvexlingar medföra Ständig ovisshet om hvad på ett företag vunnits eller förlorats J så har hvarje producent tvänne slags osäkerheter att strida emot, af hvilka dea ena rättvisligen tillhörer företaget och är oskiljaktig från ali speculation; men den andra verkar obilligt och utom ali beräkning , både då. företaget utfäller med ökad vinst, och då derigenom tillintetgöres det öfverskott , sorn en väl uppställd och val drifven rörelse eljest bort lemna. Betänkande om Rikets Pennin ge-Verk'. 365
Adeln ankom, hade det förslag bordt göras, som nu blifvit af Grefve von Schwerin framställdt, ty saken har ej undergått någon förändring derigenom, att den blifvit till Utskott remitterad. Jag tror ännu lämpligt vara, att öfverlemna ärendet till ett Utskott, som hand - Ridd. och Ad. Vrot. VIII Band. 498 Den 30 September e. m.• lägger detsamma; ty jag har ingen anledning att tro, det frägan om publicitetens nytta är så alldeles afgjord, som Herr Tham förmodat, då en så stor pluralitet af vårt Stånd förkastat densamma. Detta synes mig tillräckligen åda» dalägga nödvändigheten af frågans noggranna utredande; hvadan jag ock förnyar min anhållan om remiss till ConstitutionsUtskottet. Herr Cederschjöldl En värd Talare har emot mitt förra anförande anmärkt, att den af mig åberopade 7 5 §. Riksdagsordningen ej skall kunna tillämpas på ifrågavarande fall, emedan den fråga om publicitet, som blifvit afgjord, var.af enskild, denna åter är af allmän beskaffenhet. Härvid får jag dock påminna, att frågan om offentlighet vid öfverläggningarne var i så måtto af allmän beskaffenhet, att den blifvit väckt i tre Stånd och afslagen af tvänne. För öfrigt kan jag ej inse, huru RidderSkapet och Adeln nu skulle kunna bedomina publicitetens införande annorlunda än förut. •Hvad Ståndet då ansåg icke vara för sig nyttigt eller lämpeligt, har väl icke förändrat sin natur derföre, att propositionen kommer ifrån Konungen. Ehuru mycket således jag är älskare af offentlighet, och ehuru gerna jag skulle önska dess införande, skulle jag dock aldrig vilja genom advocatur eller lagbrott ernå ändamålet. Om emedlertid Ridderskapet och Adeln skulle vilja besluta uppgörandet af en Eag för den händelse, att någre elier något Dm 30 September e. m. 499 Stand vid en kommande Riksdag skulle önska sig deraf begagna, l*ar jag för min del visserligen icke något deremot att invanda.
Särffilldt yttrande i Oeconomi-Utstöllet. 277. 280. 280 Z04. 741. 744. ktu t! e I, ll< ö I ä, Erefioe 'IRme. riö8. VIN InUruclion för Riddarhus vireclioneu och Riscsl-Q, samt sm Tilläggningar til - Niddarhus-Ordningcn. 2!8- Ra lamb, Friherre Olses, 41. von Röök, Herr LuLat. 675. S. 3sck, Friherre sodan Eaurisl. 4!. 4Z. 526. 8s!>l»5elt, Herr 89, Särffilldt yttrande i Oeco rmmie-Utffottct. 299. Zsdlefslr, Herr lfenric solia». Hemliga Utskottets Ves tänkande1220. Se oepllt3ti oner> Lx tratta krotocolli och Lx^eöitivnsr. Z«nöerlRö!<l, Herr ?-!,r Olof. gi6. ZZ5l Z89. 8ed m irrer!2 rv, Herr k-l-nninz Lkr. 19. Ltsmmia! om en underdänig Tacksagelse-Adreff. 20. von 3Klin!t?.L»8eim, Herr Oivici (den yngre). 87» 99. Särfrilldt pttrandc i OrconolTri»- Utskottet. Liz. Lilkvei g<ö! 4, Friherre drile. k8. Okär. nsi> om In liro Zion för Riddar hue-8-crererr»eo. rgo. viÄameo ansLendk friheten at besitta Säteri. ^05. Förteckning pä de Ledamöter, som härmed sig co«to,mer,- tls. 526. Lil tve rlpsrre, Herr ^ro» I5s»e. ViÄ». men ang:de Legostämma ä Landet. L>z.
Revisorerne, enligt hvilkas åsigt någon erinran icke kan skäligen göras emot ifrågavarande försäljnings verkställande medelst offentlig, inför Fullmäktige hållen auktion, hafva deremot funnit anmärkningsvärdt, att Fullmäktige på samma gång, som de rätteligen ansett ändamålsenligt att bereda hugade köpare tillfälle att före auktionsdagen aflemna förseglade anbud, vidtagit det ovanliga och särdeles för säljaren ofördelaktiga beslut, att de inkomna anbuden vid auktionens början skulle öppnas, hvarigenom det åsyftade ändamålet med dessa anbuds infordrande och afgifvande måste helt och hållet förfelas, och hvilket beslut sannolikt var orsaken, att något skriftligt köpeanbud icke erhölls. Vidkommande de af Fullmäktige, enligt Auktions-kungörelsen, fastställda betalningsvillkor, till följd hvaraf, genast vid auktionen skulle af köparen erläggas 3ooo R:dr och vid egendomens tillträdande 5,000 R:dr, för hvilken sistnämnde summa antaglig säkerhet jemväl vid auktionen borde ställas, hvarförutan sedermera skulle för återstoden aflemnas köpeskillingsreverser med 5 procents ränta och 6 månaders uppsägningstid, hvilka reverser borde vara försedda med ytterligare säkerhet, derest sådan af Fullmäktige äskades; så hafva dessa villkor förekommit Revisorerne väl stränga och således äfven i sin mån bidragande dertill, att köpesumman för huset endast uppgick till det mindré betydliga belopp, eller 16,000 R:dr, hvarför 44 - enligt Revisorerne meddelad underrättelse, meranämnde hus, vid den anställda auktionen, blifvit till Stockholms Stads Drätsel-Kommission fdrsåldt. Inköpandet af På grund af den, genom Rikets Ständers Stats-Utskott, Fullmäktige Hofflarskaiken nieddelade authorisation och Lill fullgörande af Rikets Ständers härom fatfu a" er ”tolp el ta(^e beslut, hafva Fullmäktige, efter infordandet och mottagandet af de i sterbhus-delä-sådant afseende erforderliga handlingar, under den i3:de nästlidne Sepgares hus. tember, afslutat köpet om det framlidne Hof-Marskalken Friherre G.
Ty på denna sidan af fjärden lekte kriget sin bullrande, blodiga lek. På hertigens befallning rigtades skotten mest mot fönstren af boningsrummen i nya slottet. "Låt qvinnfolken få smaka litet på våra sötsaker", hade hertigen sagt, "jag tänker käringarna snart skola få nog af konfekten, och krypa till korset." Men inne i fästet hölls som bäst bönestund i slottskyrkan, hvilken då befann sig i en annan flygel, än den nu begagnade. Der voro församlade månge af männen och nästan alla qvinnorna, som befunno sig i slottet. Der befunno sig fru Ebba jemte hennes döttrar, fru Elin Stålarm, fru Karin Kurch, fru Anna Boije och flera förnäma fruar, dertill många andra adeliga och oadeliga qvinnor. Högtidlig var gudstjensten; psalmernas toner beledsagades af dånet från de belägrandes kanoner; men tillochmed de unga flickorna syntes ej deraf låta störa sig i sin andakt. Nu afbröt ett häftigt brakande den nyss började bönen. En kanonkula slog in genom ett fönster och träffade en just invid stående knekt, som nedföll död. Bland fruntimmerna stod fru Ebba närmast den fallne. Ingen skiftning i hennes anlete förrådde bäfvan. Mången annan qvinnas kind bleknade. De unga flickorna foro rysande tillsamman och gömde sina anleten. Endast Sigrid gick, ehuru blek och med något osäkra steg, fram till fru Ebba, då hon såg denna resa sig för att gå till den fallne. "Jag finner, att här är ingen hjelp mera", sade fru Ebba. "Herren vare hans själ nådig! Hans död var skön. Med bönen på läpparne fick han falla för konung och fosterland. En sådan död är icke skrämmande. Gode herrar och J, tappre krigare alle, måtte Herren skänka dem af eder, som han nu behagar hädankalla, en död lika herrlig, och måtte han åt dem som öfverlefva, gifva seger och kraft att fienden afslå. Stån manneligen, tveken icke att offra lif och blod, om så fordras. Skönt är att strida, herrligt att dö för sin konung och sitt land.
Dörren gick upp. — Jag stod just och tänkte på, hur märkvärdigt kry och rask du är, mormor lilla. Du är yngre än någon af oss andra! — Å, det vet jag visst, jag har också mina krämpor, fast dem låtsar jag inte om, sade mormor liksom litet stött; hon tyckte om att bli beundrad för sin rörlighet och sitt ungdomliga utseende, men ville också gärna beklagas för sina »krämpor», som hon dock mycket ofta själf glömde bort. — Jaså, du känner till den där menuetten. Jag spelade igenom den för en stund sedan. Tycker du den är vacker? — Mycket, och så målande! Man ser dem figurera mot hvarandra, herrarne buga och damerna niga. Du dansade väl också menuett i din tid, mormor? — Å, käre Harald, så lastgammal är jag väl inte, men jag har sett farfar dansa den med mormor, en afton i stora salen på Viby. Jag kan se dem framför mig, farfar med hatten under armen. — Att du kommer ihåg det! Det måtte sett ståtligt ut, hur gick det till? Det här var då inte det allra ginaste sättet att förbereda mormor på gumman Ulrikas död, det insåg nog Harald, men det var inte utan, att han var glad att få skjuta upp meddelandet ännu några minuter, och dessutom visste han af gammalt, hur rar mormor var, när hon dansade menuett. Med de yttersta fingerspetsarne fattade hon ett lätt tag i sin bruna sidenklädning, så att de små fötterna kommo till syne, gnolade med sin spröda röst ett par takter af någon gammal högtidlig menuettmelodi, en riktigt äkta, ej en sådan där arrangerad, som hon nyss spelat, tog ett par sirliga steg åt sidan, lade hufvudet litet på sned, gjorde en djup nigning mot Harald, i det hon smålog till hälften skälmaktigt, till hälften förlägen. — Du är för söt, mormor, sade han, i det han kysste henne på pannan och drog ner henne till sig i soffan. Och att du kan komma ihåg det, du var nog inte gammal, då du såg den menuetten dansas.
Brefvet är bevaradt i ett samlingsband Thorildiana, gjordt af Thorilds bekanta vän och vapendragare Lor. Münter Philipsson – och att det här kan tryckas, beror på kamrer K. F. Werners välvilja. Kölmarks bref har följande lydelse: »Min G. Herre! Nöje och skyldighet förena sig hos mig at tilfredsställa Eder stora nyfikenhet. Jag såsom primus opponens bör äga all trovärdighet, ehuru jag icke på någodt sätt kan dela äran med min Segervinnare. Disputationsdagen var en värklig Segerdag för Thorilds öfverträffande snille. Schröderheim imiterade en parodisk stile i sina argumenter och om någon afsikt var at snärja Thorild så aflopp alt til hans fördel. Skäl och qvickheter på ömse sidor fattades icke. Kungen var i synnerhet road af Thorilds infall. Et missförstånd i slutet af öfv. Hastfehrs compliment til Thorild gjorde at Thorild åter provocerade honom fram på fältet med en surprenante dristighet. Leopold blef mycket complimenterad af Thorild för sin ode öfver Cronprinsen. Opponenter af alla slag infunno sig. Alla blefvo efter afsikt och ämne besvarade. Efter middagen hade Thorild visit af Armfelt, General Mörner, von Essen och B. Wrede, och igenom Armfelt fick Thorild hälsning från Konungen, at han var charmerad af hans act. At specielare berätta actens förlopp är för vidlyftigt i ett bref. Många rykten har jag hört skola vara i Stockholm om denna Sak. Ingen af lärda Corpsen ville den dagen visa sig af fruktan, som säges, at de ej vågade lita på att icke blifva på något sätt i en så lyster samling exponerad. Auditorium har aldrig varit så fullt som då, och Damerna ville ock hedra oss med deras närvaro. Thorild gjorde mig en harang, som var full med sentimenger, hvilken M. H. vid tilfälle skal få se».
Jemte de bestämda afdelningar af ingeniörer, som utstakade linierna genom landet, utsändes särskildt förordnade personer med uppdrag att insamla uppgifter för utrönande af den förhandenvarande trafiken, och beräkning af den sannolikt blifvande rörelsen på jernbanorna. Inom styrelsen voro tillika särskilda afdelningar i verksamhet för att dels pröfva de uppgjorda planerna i tekniskt hiinseede, dels kontrollera de gjorda beräkningarne och bestämma, hvilka sträckningar i afseende på rörelsen voro mest enliga med landets allmänna interessen. Den sålunda uppgjorda jernvägsplanen har sedermera i bufvudsaken bestått och legat til! grund för beviljandet af särskilda linier, Man har beräknat, att öfverhufvud för hvarje mils jernväg, som blifvit beslutad, hafva 3V> mil blifvit studerade. 1 Österrike, hvarest likaledes ett hela landet omfattande nät af jernvägar, så väl af dem, hvilka staten, sorn af dem, hvilka enskilda bolag skolat utföra, blifvit uppgjord!, hafva med den största noggrannhet icke allenast olika alternativ-sträckningar för hvarje föreslagen linie blifvit undersökta, utan ock alla tillgängliga upplysningar i ekonomiskt, kommersiell och militäriskt hänseende sammanställda. För Sverige synas de förberedande undersökningarne för jernvägars anläggning vara af så mycket större vigt, som landets brutna natur och de många vattensystemer, hvilka genomgå dess olika trakter, äro egnade att framkalla tvekan vid bestämmandet af de mest ändamålsenliga linierna. Det är icke blott för sjelfva arbetets slutliga utförande, som så noggranna undersökningar äro erforderliga — naturligtvis genomföras de för byggnaden ännu mera i detalj — men äfven för valet af linie, synnerligen för att kunna anställa jemförelse mellan fördelarna för trafiken och kostnaderna vid anläggningen, samt de större eller mindre olägenheter, som kunna uppslå för den blifvande rörelsens bedrifvande, mäste de noggrannaste bestämningsgrunder vara förhanden.
Ankom den 26 Nov. 1823, Riksens Höglofl, Stånders Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss uti den af RiksdagsFullmågtigen Nils Hakansson med flere väckte fråga, om lindring uti Skattlåggnings-MethodenafSågochMjölqvarnar. fledervärda Bonde-Ståndet har vid pröfning af Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottens, den 20 sisth September under N:o 510. afgifne Utlåtande öfver ofvanberörde ämne, den 9 nasti. October, med dervid gjorde anmärkningar , återremitterat frågan till förnyad handläggning af Utskotten,' men emedan dessa anmärkningar icke innefatta andra på ärendets behandling verkande skäl, än dem, som redan blifvit af Utskotten pröfvade, samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 4:de, Högvördige PresteStåndet den yide och Vällofl. BorgareSundet jemnväl .den 4:de lori. October 3C>4 Stats-Utskottels JBetänkanden. bifallit förra utlåtandet, hvadan frågan likmätigt I69 Regerings-Formen redan är afgjord; ty föranleda de gjorda anmärkningarna icke till vidare åtgärd; hvilket Utskotten skolat vördsamt anmäla. Stockholm den 18 November 1823. Ankom den *6 Nov. i8a3. Utlåtande ofver gjorde anmärkningar vid dess Betänkande i fråga, om Arrende-Spannmålens utgörande för Kungsgårdar och derunder lydande Hemman. Via Stats-Utskottets den i nasti.
man ansett ej allenast förhållandet emellan Landt-! och Stadsmanna-nåringar vara bestämdt till öm-i sssidigt biträde, men utan rättighet till någon* 12 1 LtigUtskottets Bctånknnieit. dera sidans intrång, utan ock nuvarande näringsidkare, emot de vilkor de får inträdet i nåringarne och för burskapet till deras idkande sig underkastat, tryggade dervid, utan medtäflan af andre, än dem, sorn enahanda vilkor fullgjort eller fullgöra. Då de lörre åberopa de naturliga råttigheterne , stödja sig de senare . på den inskränkning deri, som samhällsfördragen skola medfört. Begge utgå från grundsatsen af ett fritt och oqvaldt begagnande af hvad man eger; men de förre anse i sådan egenskap den naturliga eller förvärfvade arbetsförmågan, de sednare åter det skyddsbref, som i Statens namn blifvit gifvet å cn, i visst afseende, uteslutande rått till en nårings-idkande. Ehuru stridiga dessa åsigter ån synas och åro, och ehuru ofta de ån, på sått föregående Riksdagars Historia vitsordar, föranledt till en oförenlighet, som endast tiden och billigheten synes kunna jemna och afhjelpa, bör man dock, i Utskottets tanka, icke misskänna den ömsesidigt agtningsvårda syftningen. Det ligger hemligen i sakens natur, att författningar och ordningar af ifrågavarande egenskap, hvilkas gagn eller skada endast nåringsidkame kunnat praciiskt och i sammanhang, om ock någon gång ensidigt, bedöma, men andre deremot endast efter theoretiske åsigter, eller tillfällig erfarenhet, uppfatta, skola af de förre mera anses så - Lagllt skottets Eetänkattdett.
Jag är icke längre ung, emedan min dotter är det. Ack min vän, jag kan icke finna mig häri, jag kan icke bli gammal! Jag spjernar emot, jag knotar och klagar, jag vill ännu vara ung, jag vill ännu njuta af lifvet! Jag vill icke gifva upp min lycka, min egen lycka, jag vill se min makes ansigte stråla liksom förr, då jag, smyckad till bal, kom emot honom och han med en passionerad omfamning kallade mig den skönaste bland qvinnor – jag vill att han skall älska mig, icke som sitt barns moder – utan som sin egen, sin älskade, sin maka, sin brud. Men det är slut och förbi. Han älskar mig icke längre annat än som Elises moder. För några månader sedan voro vi på en bal. Jag hade beslutat att ännu en gång vara ung och vacker, och jag hade klädt mig med all den elegans jag tyvärr så mycket älskar. Ernst var vid ett förfärligt lynne; han spelade hela qvällen kort och bemödade sig om att se så gammal och förtryckt ut som möjligt. Jag var mycket firad, jag dansade oupphörligt och jag kände att jag öfverglänste de unga flickorna. Men jag kände också hur man ogillade mig, det låg liksom i luften omkring mig; fastän jag ej hörde det, tyckte jag mig likväl förnimma, hur man hviskade om att jag hade en fullvuxen dotter, och flera af de gamla fruarna voro nog älskvärda att intressera sig för min dotters religionsundervisning och fråga för hvilken prest hon gick och läste. Då vi kommo hem, såg Ernst alltjemt mörk och missnöjd ut. Jag frågade honom hvad det var, och han svarade då, att han önskade att jag skulle förändra både min klädsel och mitt uppträdande, att jag utsatte mig för åtlöje och klander genom att dansa hela qvällen, då jag hade en snart fullvuxen dotter. Jag spratt till vid dessa ord. Någonting frös ihop inom mig; det kändes som en iskyla kring hjertat. Sedan dess klär jag mig alltid höghalsad och med spetsmössa på håret. Jag. försöker äfven att få mina klädningar att sitta så illa som möjligt och att välja de mest missklädande färger, och Ernst är mycket belåten dermed. Ack, min stackars lilla Elise, jag är nog icke för henne hvad en mor bör vara!
Dessutom torde den fördelen, att medelst skriftliga anbud få deltaga i concurrencen, icke böra betagas en speculant, som ej har tid och tillfälle att personligen öfvervara en EntrepenadAuction, eller ock är på annan ort vistande. Utskottet som ej trott sig böra tillstyrka de förseglade anbudens afskaffande, har deremot föreslagit deras uppbrytande på det sättet: ”att början sker med muntliga anbud, och sedan desse upphört, uppbrytas de skrifteliga anbuden, och till innehållet för tillstädesvarande Speculanter tillkännagifvas, samt i händelse något af de sistnämnde finnes understiga det lägsta af de muntlige anbuden, uppropet fortsattes då, så vida ytterligare anbud inträffa, det minsta af dem bör blifva gällande, och med klubbslag bekräftas, men i annat fall, rättigheten till lefverancens fullgörande, tillslås den, som förut munteligen eller skrifteligen utfäst det lindrigaste priset, 12 Den i Augusti f. Detta upphandlings-sått vore i min tanke nästan det samma 30m att afskaffa de skriftlige anbuden ; ty hvilken närvarande speculant skulle leke kunna bjuda ännu ett runstycke under det upplästa skrifteliga anbudet, och den frånvarande speculanten, som genom sitt nedsatta skriftliga anbud hufvudsakligen beredt Kronans fördel vare i 6in fått på det högsta förnärmad, då ett ganska ringa underbud af en närvarande Speculant kunde beröfva honom den påräknade lefverancen. För tillfället ägde vål det allmänna en liten besparing härvid, men det lika säkra resultat för framtiden vore de sålunda vanlottade förseglade anbudens uteblifvande, hvarigenom ett öppet fält lemnades de vid auctionen närvarande speculanterne, att genom sammansättningar och efter eget behag taxera Kongl. Maj:t och Kronan. I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, får jag till Riksens Ständers bifall och Kongl.
Det skäl som talar för en nedsättng i sjelfva tullen, ansåg Utsk. hufvudsakligast vara, att de personer som införskrifva hästar ifrån andra länder merendels göra det för racens skull. Utsk. har äfven förutsatt att R. St. skulle lika med Utsk. finna tullbestämmelserna i allmänhet vara för höga, utan att motiverna för ett sådant omdöme behöfde för hvarje artikel särskildt uppgifvas. Hvad åter angår öfrige slags kreatur och derföre tillstyrkte tullbestämmelser, ansåg Utsk. jern - Den 3 Juni f. m. 305 väl alt för ett land sådant som Sverige hvilket icke egde den rikedom på kreatur, eller lyckats uppbringa den inhemska racen till den fullkomlighet, som sina grannar, borde lagstiftaren icke motarbeta införsel af kreatur, hvarigenom man jemväl skulle förhindra förbättringar i afseende på racerna. Hr Printzensköld, Carl.: Till svar å Hr von Hartmansdorffs anmärkn., alt Utsk. icke anfört något skäl för sitt förslag i denna del, har Hr Aminoff blott framställt den förmodan, att de ledamöter af Ståndet, hvilka icke tillhört Bevilln.Utsk., i allt fall skulle känna de motiver, som legat till grund för Ulsk:s tillstyrkande af nedsättning i tullen. Jag hör likväl icke till de lyckliges antal, som känna Utsk:s moliver, ehuru det icke kunnat undfalla min uppmärksamhet att Utsk. städse bemödat sig följa den theoden, att nedsätta tullvärdena samt sedermera modifiera tullen så att den blefve en viss proc. af dessa värden, och att Utsk. i allmänhet härifrån hämtat grund för sina tillstyrkanden af förändring i 1845 års tulltaxa.