Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordn ”jemte andra mål dem Konungen, under riksdagens lopp vill Ständerna meddela, tillställes genom en statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum”. Vi skulle då verkligen vara förflyttade under ett temligl envälde mine Hrr, om ett sådant förhållande skulle kunna existera, att SlatsUtsk, mäste blott på grund af en remiss — den må vara grundlagsenlig eller ej — befatta sig med ett ärende. Ingen har kunnat bestrida mig, att icke det ifrågavar. målet bör räknas lill dessa ”andra mål”, hvarom 27 § talar, och att det sålunda hade bordt öfverlemnas af en ”Slatsråds-ledamol” till ”hvarje Stånd i dess plenum”; och jag är öfvertygad om att SlatsUtsk. skulle åt delta grundlagens tydliga stadgande lemnat behörigt afseende, om Utsk. uppmärksammat förhållandet. Jag vill likväl allt för gerna ursäkta detta förbiseende på grund af R. St:s många förbiseenden i delta fall uti flerfaldiga föregtde frågor, men då frågan nu är väckt, och då grundlagens ordalydelse är alldeles tydlig, så tror jag för min del, att förhållandet ingalunda kan bestridas med sä lätta skäl som prejudikater, ty för mig åtminstone kunna aldrig prejudikater gälla såsom lag, och aldra minst såsom grundlag. På grund af dessa skäl fortfar jag i mitt påstående, att R. o. Ad. kan, om R. o. Ad. behagar, lägga helänk. till handlingarne; men skulle äfven vid detta tillfälle grundlagens stadgande förbises, sä är naturligtvis min enskilda röst i detta fall allt för svag att kunna inverka någonting, aldra heldst då jag har så många och mäktiga aukloriteler mot mig, som här tyckes vara fallet. Det blir då majoriteten som beslutar, och jag får då underkasta mig dess beslut. Jag vill icke nu ingå i diskussion om sjelfva jern vägsfrågan, förr än den nu förevar, formfrågan är bestämdt afgjord; och jag förnyar mitt påstående, att detta betänk.
Räntekammaren, än om kontanta penningar försändas, den erinran göras, att det är af ringa eller ingen vigt, om vid de tillfällen, när större peuningeremisser från landsorterne äro i fråga, hela penningebeloppet på en gång kommer Kongl. Räntekammaren tillhanda eller om levereringen, såsom för närvarande någon gång äger rum, successivt sker under 2 å 3 postdagar. Beträffande derefter sjelfva frågan, så, utan att ingå i bedömande, huruvida, såsom Revisorerne anfört, de enskilda bankerna och filial-bankerna, på grund af delägarnes solidariska ansvarighet samt till följd af sättet för bankernas förvaltning och kontrollen derå, erbjuda ali den säkerhet, som i afseende å deras postremissvexlars begagnande må anses erforderlig, får Stats-kontoret allenast framhålla den omständigheten, att, på sätt af Revisorerne äfven medgifvits och uti de för omförmälda banker utfärdade oktrojbref jemväl antages, bankerna kunna drabbas af sådane förluster, att de måste ställas under utredning och bank-bolagen upplösas. Skulle en slik händelse inträffa och vexlar dessförinnan blifvit utställda, hvilka ännu icke hunnit infrias, är det uppenbart, att, äfven om icke vid bankens slutliga utredning brist skulle uppstå, — något som likväl ej ligger utom möjlighetens gräns, — statsverket måste, i afbidan å bankens utredning, under en längre tid förblifva i saknad af medel, sorn för dess utgifters bestridande äro påräknade; och det är lätt att inse, det Stats-kontoret härigenom kunde råka i en icke ringa förlägenhet, hvilken naturligtvis blefve större i samma mån, som vexelbeloppen vore mer betydande och tilläfventyrs flere andra banker, som hade dylika vexlar utelöpande, samtidigt nödsakades inställa sina betalningar. Att icke blottställa statsverket för de förvecklingar, som under dylika förhållanden måste uppkomma, utgör, enligt Stats-koDtorets tanka, en tillräcklig anledning, hvarföre omförmälda vexlar icke böra vid statsmedels leverering begagnas.
Man kan icke förfärdiga munderingarna, innan allt blifver anskaffadt, hvad dertill hörer; men sedan behöfver man icke frukta, att mått och mai komma att uppäta deni, ty oaktadt de ifrågavar. förråden åsyfta att utgöra beklädnad i händelse af ett krig, komma de likväl icke att ända till en sådan tid blifva qvarliggande orörda, utan de Omsättas i mån af det årliga behofvet. För att emedlertid kunna göra dessa omsättningar, mäste medel inflyta, och anslag äro derföre nödvändiga. Nu nödgas vår beväring slita, hvad den ordinarie armeen redan förut utnött, likasom stjufbam, hvilka få nöja sig med hvad de andra barnen aflagt. Hvad för öfrigt beträffar anmärkningen emot den befallning, man förmenar Styrelsen hafva gil vit KrigsColkin att vägra den omförmälda granskningen, får jag upplysa, att långt ifrån en så beskaffad befallning var det ett medgifvande af granskning, sorn Regeringen anbefallde och hvilket föranledde maniernentet med räkenskapsböckerna. Frih. Boye, Ludv.: Jag skall icke tillåta mig annat omdöme i militärisk a frågor än det, som tillhör sunda förnuftet; men der detta är tillräckligt, skall jag också icke låta afskräcka mig från att yrka, hvad det anvisar mig vara rätt. Uti frågor, der den medborgerliga känslan finner sig anslagen, der är det hvarje representants pligt att yttra sig. För min del behöfver jag i denna sak endast svar på en fråga, för att derefter bestämma min röst. Vi känna, att förstärkta StatsUtsk. afslagit begärda anslag till beväringen* beklädnad. En aktad militär, som nu är i landsorten, Innhar gjort framställning, hurusom han förmärkt, att bevärtsynglingnrna gå med håg till utöfningen af sitt kall, dåde se sig snyggt och i likhet med armeen beklädda, men att hågen faller, då de vid sitt första inträde i det militäriska yrket finna sig beklädda med trasor. Detta är också ganska naturligt.
Kommissions-Landtmätare. — 310 Kongl. Stats-Kontorets underduniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse rörande de under Kongl Ecklesiastik-Departementet hörande anslag. Stormäktigste Allernådigste Konung! I anledning af hvad innehålles uli härhos återgående transumt af Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse angående samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, har Eders Kongl. Maj:t, medelst remiss al den 30 sistlidne Decembei', i nåder befallt Dess och Rikets Stals-Kontor att med underdånigt utlåtande inkomma. Till åtlydnad af denna befallning, får Stats-Konloret i underdånighet anföra följande: §. 2. Öfver hvad Revisorerne i denna §■ anmärkt vid anordnandet till vederbörande Chefs disposition af löner på stat, arfvoden och gratifikationer, har Stats-Konloret till Eders Kongl. Maj:ts Finans-Departement afgifvit underdånigt utlåtande, som här åberopas, så lydande: (se här ofvan Sid. 284). §. 18. Uti denna §. hafva Revisorerne anmärkt, att å 8:de hufvudliteln och kielesi-staten upptages ett anslag af 8 R:dr 16 sk. till Pastor i Marstrand, för meddelad religionsvård åt fångarne på Carlstens fästning, hvilket syntes höra vid nästa stats-reglering öfverflyttas till fångvårdsanslaget, och jemväl omförmält, att, enligt äldre resolutioner, Pastorerne i Forsmark och Stora Kopparberget årligen erhålla, den förre 2 skeppund hammarskaltsjern, och den sednare 1 skepp. 10 lisp. Avesta-koppar, hvilka utgifter icke blifvit uti Rikets Ständers stat tag - — 311 — na i beräkning, samt att ett dylikt förhållande äfven inträffar med en Upsala Universitet tillflytande årlig inkomst af mantalspenningar från vissa socknar inom Upsala, Stockholms, Nerikes och Westmanlands
För den revision, sorn begynnes den 1 Mars 1857: Till Revisor: Handlanden, Konsuln Fredrik Leopold Brusewitz; Till Suppleant: Grosshandlaren F. G. Bergström; För den revision, som begynnes den 1 Mars 1858: Till Revisor: Handlanden i Halmstad, Rådmannen Hagman; ProL-Utdmr) den 21 Januari 1857. 173 Till Suppleant: Handlanden i Uddevalla, B. J. Hasselgren; Och för den revision, sorn begynnes den 1 Mars 1859: Till Revisor: Borgmästaren i Falkenberg, A. M. Lundberg; Till Suppleant: Handlanden i Wenersborg P. E. Svedberg. Vid Läne-kontoret i Malmö: För den revision, som begynnes den 1 Mars 1857: Till Revisor: Handlanden i Malmö, Konsuln A. C. Holm; Till Suppleant: Handlanden i Malmö C. J. Westrell; För den revision, som begynnes den 1 Mars 1858; Till Revisor: Borgmästaren i Landskrona, Riddaren af Kongl. Wasa och Kongl. Danska Dannebrogs-orden J. Ödmansson; Till Suppleant: Borgmästaren i Helsingborg L. M. Wejlander; Och för den revision, som begynnes den 1 Mars 1859: Till Revisor: Borgmästaren i Ystad, Riddaren af Kongl. Wasa-orden S. Trägärdh; Till Suppleant: Handlanden i Christianstad N. C. Réhn. Och vid Låne-kontoret i Wisby: För den revision, som begynnes den 1 Juni 1857: Till Revisor: Handlanden Carl Stenberg; Till Suppleant: Fabrikören J. W. Reijkman; För den revision, som begynnes den 1 Juni 1858: Till Revisor: Konsuln J. N. Kinberg; Till Suppleant: Garfvaren C. M. Stenström; 174 Prot.-Utdrag den 21 Januari 1857. Och för den revision, som begynnes den 1 Juni 1859 • Till Revisor:
QSib jfattlagbe SDfjölqwarnat af tre till fyra par ftettar odj betutöfwer, betalaP för Mjölnare lifa afgift meb $rälfe*3ttfpectotet i ben Clafj SapetingP* männen betämma, ocf> mib fåbane Dmnatnar af ett eller tvoå par ©tenar lifa meb bättare, få voiba ifrågawaranbe öanarnar gå minjl fyra månaber af året. €ttal)anba föri)ållanbe ege rum wtb ©agar, forn efter benna §ötfatt* ning till fcrffilto 33ewt Ilning uppffattaP, farnt gå minft fyra månaber om året; od) bör voib ©agar, ber flere ramar npttjaP, en ©åg meb en eller twå va* tuar jemfötaP meb en qwarn af l eller 2 par ffattlagbe (tenar, famt ©agar nteb 3 a 4 ramar, eller beröfroer, jemfötaP meb £> matmar af 3 eller 4 par ftenar odj beröfwer. Qoöranbe falunba jQwatnatneP odj ©ågatneP bejfaf* fetteet i tapet ingPmppgift en intagaP. Dm Cimam od) ©åg af berörbe beftajfenf)et äro få belägne, att be ffö» taP af en odj fantma perfon, bör benne tapetaP till afgift, beräfnab efter ftc* narneP odj ramarneP fammanlagba antal. Uraftlåter egare af fötenämnbe ffattlagbe ©agar odj Dwatnat att upp> gifroa någon fåfom Mjölnare odj ©ågare, påföreP lifwäl afgift efter 2:bta tirr m. ©£. sprof. 1834 & 1835. 10:be ©arnt. 1 .2lfb, 2 »anfcet. 6 25ea'i(tningS
Ja, stundom låds hertigen tillochmed tro, att hela brefvet är understucket och af onda menniskor förfalskadt! Åter skrifver kungen och påstår sin rätt att bli åtlydd, och hertigen skrifver så ödmjukt tillbaka, och är grufveligen bedröfvad öfver att hans majestät, konungen i Polen, låter illviljare förleda sig att misstro honom och hans goda vilja." "Inser då icke folket detta?" "Hertigen ställer sig väl med bönderna, ifrar för deras bästa och tillhåller domstolarna att göra det lägre folket rätt; och så pratar han med bönderna, lika kraftigt och rakt på saken som de sjelfva och lika groft också. Folket har lärt sig att misstro vår konung, emedan han hyllar den hatade katholska läran. Och så talar hertigen för bönderna och säger, att nog veta de alla hur konungen lofvat att landet oförryckt skulle få behålla sin rena evangeliska lära, men hurusom jesuiter och papister dock bedraga konungen att utfärda skadeliga påbud. Och ingen vore väl mera, än hertigen, öfvertygad om, säger han, det konungen aldrig annat tänkt, än att hålla sitt ord heligt, och att konungen visst ej ville förfölja sina undersåter, för det de stå vid sin sanna tro, fast många tala om huru han vill införa det påfviska otyget och göra Sverige till ett lydland under Polen. Men käre vänner, tillägger fursten, och ser så from ut, jag, för min del, kan visst aldrig tro att hans kunglig majestät af Polen har sådant oförsvarligt uppförande i sinnet." "Hvarföre, herr Erik, namnen J vår nådige herre och konung endast såsom kunglig majestät i Polen?" frågade fru Metta förvånad. "Det är så hertig Carl oftast benämner honom", svarade herr Erik, "dock bevare oss Gud att upplefva den dag, då endast denna tittel skulle tillkomma vår konung. "Att hertigen syftar dertill, är väl utan all fråga, och vår herre och konungs sinne är ock, tyvärr, så lugnt, att han icke med rätt tillräcklig kraft ställer sig till sitt folks och sin kronas värn.
Uti en till Kongl. Majit af flere Provincial-läkare inom riket ingifven underdånig ansökning hafva desse anhållit, att, enär desse tjenstemän saknade all utsigt till befordran och icke kunde genom förvärfvad duglighet och erfarenhet i tjensten bereda sig någon bättre ekonomisk utkomst än de vid inträdet i densamma erhöllo, helst, i anseende till Provincial-läkarnes manga tjenste-åligganden, tillfälle att genom enskild praktik förvärfva erforderlig bergning icke stöde dem i lika mån öppet, som andra läkare, Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer en progressiv löneförhöjning för ifrågavarande Läkare. Yid jemförelse af Provincial-läkarnes löneförmåner med dem, som tillkomma Militär-läkare och, med hänseende till de förras trägna och mångfaldiga embetsgöromål, synas de för Provincial-läkare anslagna lönebelopp nog ringa, särdeles då besinnas att dessa tjenstemäns arbetskrafter, till följd af beskaffenheten utaf deras ansvarsfulla tjensteåligganden, ofta tidigt nog förminskas; och sålunda flerfaldige af desse måste, vid högre ålder och deraf inskränkt praktisk verksamhet, befinna sig uti enbetryckt ställning. Det är med anledning häraf och under förmenande, att de skäl, som legat till grund för Rikets Ständers vid 1856 års riksdag fattade beslut om progressiv löneförhöjning för lärarne vid Statens elementarläroverk, äfven i någon mån gälla för en dylik löneförhöjning för ifrågavarande tjenstemän samt, under åberopande af Kongl. Sundhetskollegii den 15 nästlidne Maj öfver förenämnde ansökning afgifna underdåniga utlåtande, jag vågar föreslå, att desse Läkares löner måtte, efter tio års af medicinal-styrelsen väl vitsordad tjenstgöring, höjas till 2,000 Ridr, samt, efter ytterligare feni år, till 2,500 R:dr, eller till samma belopp som för adjunkter vid elementarläroverken är bestämdt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Ludvig Dahlström 197 Motioner i Borgare-Ståndet 1802.
Alfred behöfde redan icke en Bror eller vän, utan en complaisant, och om Alfred än velat hafva en kamrat, så ställde sig hans Mamma ju framför honom, på det han ej måtte se in i Göstas ögon och sedan leka med honom . Hvarken till Alfred, eller till hans Pappa, som var så beskedlig, eller till hans Mamma, var alltså för Gösta att vända sig Efter dessa upptäckter, stod det arma kärleksbehöfvande, faderoch moderlösa barnet så ensamt, blickande skyggt omkrig sig! Hvad var det då, som rörde sig i vaggan derinne i rummet, dit Alfred och hans Föräldrar så sällan gå? Var det icke lilla Elin? Jo, det var lilla Elin, som är ensam och gråter – men Gösta kan leka för henne, så hon tystnar, börjar skratta, ser på Gösta, som annars ingen ser på och skrattar likafullt, och räcker sina små armar mot honom Kan man undra öfver att Gösta leker för Elin? Kan man undra öfver att Elin räcker sina små armar mot Gösta? Ingen undrade deröfver och de båda barnen fingo ostördt blifva allt i allo för hvarandra. Under tiden voro de tillika så föga besvärliga, att det just varit att hålla dem räkning för, så vida, notabene, något att hålla räkning för funnes hos dem, som likaså gerna kunnat varit ofödda. Ty Göstas födelse opåtald, hvarom ingen talar, så hvad hade väl Elin – ehuru visserligen bättre att hon en flicka och ingen gosse var, egentligen i Ringschöldska familjen att göra? Den hade ju en Fideikommissarie och alldeles nog deraf! Så tänktes omkring dessa barn. Elin, som ingenting i Ringschöldska familjen hade att göra, sökte sig ett hem och fristad vid Göstas bröst, och hvad deraf blifva månde betänkte ingen. ”Menniskan är me rispäkt just ett höns. Ruf”var ägget – när ungen ju är kläckter, står så fla”ter å gapar å Tacka Gud inte hackar ihjäl stac”kars liten piphalsinge på köpet,” sade Gertrud en gång efter ett förmiddagsbesök i Hennes Nåds hönsgård, och i sitt hjerta triumferande öfver likheten hon funnit emellan ett obetydligt höns och den höga Grefvinnan Ringschöld, som för denna liknelse var Gertruds menniska.
Det förra är af håde Presteoch BorgareSt:n underkändt, och förmodligen kummer R. o. Ad. alt derom (atta enahanda beslut. Det ar egentligen ang:de det sednare alternativet, som olikhet i åsigter äger rum. EJr Lefren: Den ena åsigten är för instämmande i allo uti PresteSt.-s tanke, och den andra synes mig innebära ett fullkomligt instämmande uti BorgareSt:s mening. Det synes mig således vara rättast att proposme blefve till instämmande med det ena eller andra af dessa Stånd. Hr Hjerta: Jag gissar att Hr Frih. o. Landtm, äm nade förekomma mig deruti, att det vanliga bruket är det att framställa propos:na i den ordning, hvartill Utsk:s eget meiii. gifver anledning. Hr Lefren: Hos R. o. Ad. har tinder de 14 år, som j.ig haft äran att bevista deras ölverläggningar, Landtm, alltid behandlat grundlagsfrågor så, att aldrig någon propos. blifvit lemnad till bifali eller afslag å Coust.Utsk:s förslag, ulan på de särskildta förslag till gemensam tanke, som dervid blifvit framställda, och så torde äfven nu böra tillgå. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då under discussionen an märkn:r blifvit gjorda, och påståenden blifvit framställda, atl R. o. Ad. mätte såsom sin gemensamma tanke förklara, å ena sidan alt instämma i PresteStts beslut, och å den andra sidan i BorgareSt:s, så torde väl det naturligaste vara att dela proposm i tvänne delar och icke i flera. Gr. Spens, Carl Gust.: Det synes mig som om en onödig tvist nu hade uppkommit om huruvida propos. skall framslällas särskildt på instämmande i PresteStls beslut, som underkänner begge de af Coust.Utsk. inlemnade allernaiiver, och särskildt på BorgareStts, hvilket underkänner endast det ena af dem, eller 0111 propos. skall göras särskildt på hvart - 38a Den 24 April e. ra. dera af de alternativa förslagen.
StatsUtstoltek afgifwit, i ProtocollsU orig d. Z bennes, angäendL indragning af en del Prv ftsto - 376 Den 4 November. sessorers med flere wid Academier och Lärohus tjenstgörande personers löner, jemte de Prebende och LandtPastorater, som Rikets Biskopar och ätssillige Professorer eller Lärare wid Academier, utom sine dessutom anflagne Ämbets löner innehafva: och skulle detta de öfriga RiksStanden nllkännagifwas. Ut supra. Lx krotocollo 8. L. IräAärstb. S. D. Hos VondeSkändet har under öfwerwagande kommit ConstitukionsUtstottets Project till Successionsordning, hwarefter den Högborne Furstes Swea Rikes utkorade KronPrins, Hans Kgl. Höghet Prins enklsriäx af Schleisvig, Hollstein, Sondenburg, Augustenburg manlign bröstarfwingar stola äga ratt till den Kongl. Swensta Thronen, samt att Swea Rikets Styrelse tillträda; och som detta project blifwit af Ståndet till alla delar antagit; sä skulle de öfrige Resp. Ständer, derom wördsamt och manligen genom ProtocollsUidrag underrättas. Ut supra. Lx krotocollo js. L. IrLZäräk. S. D. I fräga om indragning af de sä kallade ProsteTunnorne, har VondeSkändet ansett sig icke kunna oförandradt antaga hwad StatsUtstottet i PrototocollsUtdrag d. 5 innewarande mänad föresiagit, utan ffulle med anledning af 69 H i Regeringsformen StatsUistottet fä del af de i detta äm, ne Den 4 November. 377 ne inom Sundet gjorde anmärkningar, för att med förnyad rttrande inkomma; hwarom de RiksStänd-n h ur.edelst wördsamt och wänligen stulle underrättas. Ut supra. Lx ?rotocc>1Ic> 8. L.
Förr fann denna ungdom en tillflykt uti värfvade eller indelta arméen och blef oskadlig under den militäriska tukten — nu upfylier den våra fängelser. Enda sättet att undgå denna inproduktiva kostnad är oss härmed anvisadt — det att åter öka försvarsstyrkan. Det är i detta hänseende jag vågar väcka följande motion: l:o att R. St. ställa till K. M:s nåd. disposition tillräckliga medel att anvärfva och underhålla på Gottland, 1000 man, ställde under Gottlands National-bevärings befäl och underbefäl. 2:o att denna corps, öfvad till Jägare, borde underhållas efter snarlika principer med YVermlands Fält-jägare-bataljon. 3:o att af nämnde 1000 man, korporaler inberäknade, 100 man tourvis underhölles i Exercitie-kompanier 1 helt år, men att öfrige 800 man må erhålla 11 månaders tjenstledighet att sig med landtarbeten försörja. 4:o alt förutom underhåll å mötesplatsen för hela styrkan, hvarje Jägare skulle erhålla de s. k. små persedlarne alla år, men Lif-munderingen och pantalonger tillhöra Kronan, ställandes denna del på passevolance med resp. komp.-chefer. 5:o derutöfver borde hvarje Jägare erhålla årligen 24 R:dr i lön, utgående å 2 R:dr per månad. Öfrige detaljer af denna organisation kunna ej vara föremål för Ständers beslut. Jag anhåller om remiss af denna min motion till Högl. Statslltsk. 4:o Sedan, jag nu gjort motioner, hvilka alla åsyfta till kostnader för stats-kassan, torde mig tillåtas väcka en, som till alla delar är egnad att betacka dessa kostnader. Det är oss alla bekant att det icke gifves någon nytta, som samhället mera än den enskilda individen kan ernå, utan att göra npoffringar. Uti en stund då Staten motser behofvet af stora utgifter bölden äfven motse det, af ökade inkomster. Att söka desse igenom tillökning i de bördor som redan hvila uppå Jorden och Bergverken vore ovist, utan bör den sökas på den indirekta beskattningens områden.
L:s anvisning att ej bry sig om någon » synnerligt fullständigt teckning, innan man börjar med färgläggningens. Många skickliga målare teckna visserligen just genom att måla och börja sin tafla med att anlägga färgtonerna — för nybörjaren leder ett dylikt förfarande lätt till slarf, och nybörjare slarfva minsann tillräckligt ändå. Jag har sett artister, som haft elever — som nu för tiden alla artister ha — och som undervisat dem i målning efter naturen med det mest välvilliga öfverseende med deras absoluta oförmåga att teckna en gren eller en sten. I stället för att sätta sig ner och teckna på den famlande nybörjarens tafla, sätter läraren i litet färg här och hvar i taflan, hvarpå eleven endast har att fortsätta med de färger, läraren anbragt. Och den så kallade » studien » blir allt annat än studerad, den blir ett sammelsurium af färg utan hållning på grundval af en svag teckning utan spår af karaktär. Det är just genom en dylik undervisning, som dilettantismen uppammas. De gamla anvisningar i sättet att anlägga en studie, som S. L. kommer med, äro ej att anbefalla. Ju enklare man går till väga, dess bättre — från totaltonen till lokaltonerna hällre än, som S. L. vill, antingen öfvergå från de mörkaste partierna till de ljusare eller från de ljusaste till de mörkare. När jag målade akvarell för gubben X. i tiden, lärde mig denne att till en början anlägga alla skuggor med en och samma blandning af engelskt rödt och terra di Sienna, och det har funnits lärare i oljemålning som, när eleverna skulle måla ett hufvud, börjat med att blanda till åt dem en portion skuggfärg och en portion mellanton för att sedan D å upp till dagrarna. Naturligtvis äro alla dylika metoder förkastliga, det ena föremålet, det ena motivet bör hvarken anläggas eller målas på samma sätt som det andra — det är inte fråga om att lära sig måla så som andra måla, utan att få fram sitt eget lynne i sitt arbete. Jag skall för öfrigt ej gå in i detalj med S. L:s anvisningar, då jag antaeer, att de unga Hylin &amp; C:is Fabriks-Aktiebolag, 3 i o w £ £ » 31