Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1690 öfverensstämmande; men då samma Förordning ända till år 1816 blifvit i denna del blott undantagsvis på Gottland tillämpad, hvarföre rotehållarne kunna anses icke hafva saknat anledning till den förmodan, att Förordningens strängare tolkning i detta afseende ej vidare skulle ifrågakomma; då dessutom anskaffandet af den större rymd af åkeroch ängs-mark, som för fullständiga båtsmans-torp erfordras, ofta skulle medföra stora svårigheter, och då Utskotten anse vigtigt, att, vid öfverängen från ett länge iakttaget till ett förändradt förhållande, sådan försigtighet bör, äfven om det sednare är på författningar grundadt, ega rum, att betydligare förluster för nuvarande hemmans-innehafvare i möjligaste måtto undvikas, föreslå Utskotten, under förutsättande, att båtsmannen fortfarande blifva med torp lill bostäder af rotehållarne försedda, alt Rikets Ständer i underdånig skrifvelse måtte till Kongl. Maj:t hemställa, att, der svårigheter möta för större jordtorps utbrytande åt båtsmännen på Gottland, den lindring i verkställigheten af Kongl. Brefvet den 30 Januari 1822 måtte medgifvas rotehållarne, att få, i stället för den större jordrymden, lemna båtsmannen motsvarande natura-persedlar, der han och rotehållare!) så kunna åsämjas. Stockholm den 12 Maj 1851. 6 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o Si. Emot delta Betänkande reserverade sig Herr Stats-rådet Silfverstolpe, anseende det*- samma hafva bordt blifva af följande lydelse: “Under de af Utskotten upplysta förhållanden' och då inga serskilda skäl förefinnas, hvarföre undantag för Gottland bör ega rum från den i allmänhet vid Indelningsverkets upprättande antagna grundsats, att det indelda manskapet bör med torp-lägenheter förses; samt då dessutom, i händelse vid någon serskild rote lägenhet till åker orh äng för båtsmannen alldeles skulle saknas och sådant vederbörligen styikes, denne rote utan tvifvel, med stöd af 3:dje punkten i Kongl. Förordningen af den 23
Indelningsverket kan undergå, då vid samma tillfälle bättre försvars och anfalls utvägar blifva utsedde; af denna orsak var det som Riksens Ständer vid 1809 och ig 10 års Riksdag beslöt den nu gällande förändringen; och jag kan aldrig instämma deri att åldern af en inrättning kan blifva måttstocken för dess värde. Vargeringen har af Utskottet blifvit ansedd såsom af en annan natur än F'ördubblingen, och dess återupplifvande har derför icke blifvit af Utskottet i fråga satt: orsaken till denna skiljaktighet i naturen imellan Vargeringen och Fördubblingen lärer förmodligen hufvudsakligast bestå deri att den förstnämnda nära 100 är sednare än den sidstnämnda blifvit införd. Utskottet har förklarat Fördubblingen utgöra en stående Corps, och att den således icke bort blifva upphäfven, i anledning af Riksens Ständers beslut 1810. Men, då detta yttrande innebär en i origtig form gjord anmärkning emot de i ämnet utgifna Författningar, och det icke här kan komma under någon ventilation, så har jag endast i förbigående velat anmärka detta. Kidd, 0. Ad. Frat. 6:te Del. N:o 13. 14. 98 Den 3 Augusti, År 1690 blef Fördubblingen, på Båtsmans* hållets begäran, icke såsom tillhörande Indelningsverket, uti Contracterna införd. Orsaken dertill var, som det synes af den i Utskottets Betänkande citerade §., att icke förlora den utgifna dryga Legan. Utskottet yttrar vidare, såsom bevis uppå att Vargeringen icke är af samma natur som Fördubblingen, att den icke varit grundad i Båtsmans-Contracten , och enligt Utskottets egna ord, icke ens deri finnes nämnd: Det är tämligen naturligt att den icke deri kunde vara nämnd. Utskottet yttrar sin förundran deröfver att ej undantag för Gothland af mig ansetts, första gången Betänkandet förevar, kunna äga rum:
I öfrigt får jag anmärka, i afseende på hvad som blifvit anlördt om Americanska pappers - Ridd. e. Ad, Prot. V. Band. 44. Om *8 Jimfi e, myntet, att Americanerne visserligen under sitt Revolutionskrig, hade ett ganska vacklande pappersmynt, men innan de ännu genom sina vissa handelslagar begynte utveckla det välstånd scm sedermera upphöjt dem till en af de första handlande nationer i verlden, hade redan pappersmyntet upphört genom ett Congressets beslut år 1780 att äga lagligt omlopp och ett ordentligt mynt intagit dess ställe. Underrättelse derom kan läsas uti en Svensk afhandling införd uti Historiska Biblioteket af Gjörvel. I afseende på Fabrikernes undergång genom handels-systemet, anhåller jag få anföra en anecdot. Då den Store Pitt emottog Styrelsen af Ministern i England, började han med lossande af den stora prohibitionskedjan. I synnerhet skyndade han att gifva Irland de rättigheter det borde äga lika med England. Han föreslog derföre att Irland skulle hafva rättighet till samma näringsfrihet som England. Då framförde Hertigen af Nordfolk eller dess son Grefve Herrey, jag minnes ej nu hvilkendera, till Parlamentet en böneskrift undertecknad af 14,000 Fabriksidkare och arbetare i synnerhet i Leids, hvaruti de förklarade att de skulle gå under om ett sådant beslut fattades. Det oaktadt beslöt Parlamentet att gifva Irland samma rättigheter som England. Sedermera hafva Fabriker uppstått i Irland och 16 år derefter hade Leids en nära dubbel Klädestillverkning. I afseende på återremissen yrkar jag för min del, att den måtte ske så val till Bevillningssom OeconomiUtskoltet. Så vidt jag förstår, finner jag ej derföre nå - B*n *8 Junii . m. got hinder. 4g §. af Riksdags Ordningen innehåller: Återjörvisar något RiksStånd ett redan bercdt mål till vederbörande Utskotts ytterligare utlåtande, åligge Utskottet att dermed inkomma till det Stånd, sorn återremitterat.
Dock torde den nuvarande rörelsen inom kyrkan, som till en väsendtlig del består deri, att församlingen föredrager det kraftfulla, om ock icke alltid så sanna framställningssätt af religionens läror, hvilket begagnas af lekmän, som ofta — kanske dem sjelfva omedvetet — predika separatistiska villfarelser, framför den predikan, som erbjudes af kyrkans presterskap, i någon mån kunna förklaras deraf, att statskyrkans predikoembete icke alltid utöfvas af sådane personer, som kunna uppbära sitt kall och motsvara församlingarnes anspråk. Det är sålunda ej mindre för kyrkan, hvilken under nuvarande förhållanden endast genom duglighet hos sina tjenare kan med framgång bekämpa sina fiender, än äfven för församlingarne ett behof, att de befordringslagar, hvilka vållat det onda, undergå någon förändring, om också ett behörigt afseende på det nuvarande presterskapets rätt måste föranleda dertill, att denna förändring sker endast småningom. Det kunde väl sättas i fråga, huruvida det nuvarande befordringssättet icke mindre grundar sig på sjelfva andan och innehållet af befordringslagarne, än på den tolkning och tillämpning af desamma, som i praxis gjort sig gällande, men sedan tolkningssättet numera vunnit häfd för sig, torde saken icke kunna hjelpas genom en blott hänvisning för vederbörande att ur nämnda lagar draga den förnuftigaste mening. Åtminstone vann ett försök af Lag-Utskottet vid riksdagen 1856—1858 i sådant syfte icke tillräckligt understöd. Utskottet har derföre ansett, att ett nytt stadgande erfordras, hvarigenom med bibehållande af Domkapitlens och församlingarnes ömsesidiga rätt att inverka på valet, sådan den är försäkrad genom 50 § Regeringsformen, dem uttryckligen lemnäs en vidsträcktare rätt, än den antagna, att oberoende af lärdomsoch tjenste-meriter besätta såväl kyrkoherde-beställningar som sacellanier, och Doktor Emanuelssons förslag anvisar en utväg dertill, som i allmänhet synes lämplig; dock har Utskottet nu, likasom vid förra riksdagen, ansett sig böra mot detsamma framställa en anmärkning, hvilken synes böra föranleda till afvikelse 4 Summans. Lagsamt Ailm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 26. derifrån.
Man har ansett henne då leka på grund med gräsbotten, men, sedan hon, af ofvanomförmäldte orsaker, efter hand drog sig undan lill hafvet, för att verkställa denna naturdrift, har hon sedermera icke. infunnit sig förr än fram på vintren, då mesta delen hade lekt och då hon var trög och dufven samt mager, i följd af hvilken sistnämnde omständighet sillfiskets afkastning i qualitet och således äfven uti värde, i förhållande till (Juanliteleii, betydligen aftagit. Den åtgärd, som i första rummet torde böra vidtagas för sillfiskets upphjelpande, är, efter hvad ofvan anfördt blifvit, de stora sillvadarnas aflysande. Med denna redskap menas så väl storsom finmaskiga, hvilka begge slag i det närmaste äro lika förderflige, hvaremot de små vadarne, hvars dimensioner Utskotten väl icke äro i tillfälle att närmare bestämma, icke torde vara så skadliga för fisket, som de stora, hvilket dock är beroende derpå, huruvida de små vadarne äro mer eller mindre finmaski - 30 Staissamt Allm. Best.- och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:o 71. ga. På del. likväl någon kännbar förlust icke måtte drabba de fiskeri-bolag eller enskilde idkare af sillfiske, sorn försett sig med stora vadar, torde det vara angeläget, att en viss tid af t. ex. 3 år, för redskapens ytterligare begagnande utsattes; likväl utan skyldighet för staten att, såsom motionären föreslagit, inlösa vadarne efter denna Lids förlopp, helst, en vad gemenligen ej kan brukas längre än lill 3 års fiske och en sådan utgift dessutom vore för staten främmande.
— Att, såsom inom Bonde-Ståndet blifvit påstådt, Grundlagen skulle i någon nion vara öfverträdd genom det serskilda besvarandet af de inom detta Stånd väckte. från Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i vissa afseende» skiljaktiga 4 Ståts-Utskottets Utlåtande N;o 4o5. förslag, kan Utskottet ej inse, och ej heller alt detta skulle bevisa mindre fästadt afseende på dessa motioner, än på t. ex. Herr Rosenblads, som blifvit besvarad i samma Betänkande, som den Kongl. Propositionen; utan tvärtom förmodar Utskottet, att det utvisar större uppmärksamhet för en motion, då åt densamma egnas ett serskildt Betänkande. Då Borgare*Ståndet bifallit båda Betänkandena N:ris 366 och 367, samt Ridderskapet och Adeln ej ålagt Utskottet att uti ett och samma Betänkande behandla hvad som varit upptaget uti de tvänne, ehuiu sådant af enskilde Ledamöter inom Ståndet blifvit yrkadt, så synes uti denna form-fråga tvänne Riks-Stånd vid Utskottets behandlingssätt hafva låtit bero, då tvänne andra detsamma ogillat. Ehuru Utskottet således icke af Riks-Ståndens pluralitet erhållit något föreläggande i denna del, har det likväl velat gå tvänne Riks-Stånds uttalade åstundan derutinnan till mötes och uti ett enda Betänkande besvara de erhållne återremisserne af Utskottets Betänkanden JN:ris 366 och 367, Angående hvad af åtskillige Talare blifvit anfördt, så väl om den öfverensstämmelse, som de sk i i ja kli g heter, hvilka förefinnas emellan Kongl. Maj:ts Nådiga Preposition och de af densamma föranledda förslag, å ena sidan, samt åtskilliga under loppet af denna Riksdag afgjorde förslag, å den andra, medgifver Utskottet, att detaljerna visserligen i flera afseenden äro skiljaktiga, men kan dock i de nu förevarande projecten ej finna någonting bufvudsakligt, som ej redan vid innevarande Riksdag blifvit pröfvadt och afgjordt.
Jag tycker om att sätta en viss reda i mina förehafvanden, derför har jag tagit mig för att aldrig skriva till dig om sådant som jag för in i min stora bok, ty der kan du ju läsa det. Men det måste begripligtvis vara på neutral mark, annars ’passar det sig’ naturligtvis inte att jag sitter bredvid dig och läser. Det är också dagboken som får ta emot hennes förtvivlade eller rasande utbrott när kamraten gjort henne besviken. I ett annat brev till Lundegård kallar hon dagboken ”min biktfader – pappa – stora bok”, ytterligare ett tecken på den vikt hon tillmäter den. Detta yttrande knyter också an till de teorier om uppkomsten av dagboksskrivande som menar att behovet att föra en journal intime ofta bottnar i en religiös kris eller ett religiöst tomrum. Kan man inte samtala med Gud så återstår i alla fall ens Alter Ego. Det kan också ha sitt intresse att påminna sig att vid denna tid – 1885 närmare bestämt – öppnar Sigmund Freud sin första mottagning i Wien. Största andelen av hans patienter utgjordes av kvinnor. Victoria Benedictssons samtal med sin biktfader – pappa – stora bok är helt i samklang med 1880-talets intresse att pejla och söka förstå individens undermedvetna och omedvetna själsrörelser. Victoria Benedictssons drivkrafter att skriva dagbok var som synes mångskiftande, och här har bara de mest tydliga motiven antytts. Ytterligare en viktig orsak, som hon själv då och då återvänder till, kan hänföras till hennes starka livskärlek och dess ursprung och komplement, dödsmedvetandet. I oktober 1884 skriver hon: Om jag en gång kunde måla lifvet så som jag sett och känt det, då skulle jag vara nöjd att lemna det! Det är just det som gör det så bittert, tanken på att man icke kan ställa det fram så kraftigt och lifsvarmt som man känt det, att det liksom glider undan – spårlöst, så att allt varit förgäves – det att man lidit och njutit, att det endast var för stunden, endast för ens eget jag. Men just sådant, livsvarmt och nära, möter oss 1880-talet i Victoria Benedictssons Stora bok. Hörby med grannskvaller och bondslagsmål kontrasteras mot de unga esteternas orddueller i Köpenhamn och Stockholm om höstens nyutkomna böcker och teaterpremiärer.
Vidare, äro de ämnen som der undervisas, i all sin utveckling, till stor del af egenskap, att endast i och förvdessa Corpsers behof erfordras; tyman kan lätteligen fiyma, att hvarken vArméens Officerare i allmänhet, eller ens dess Generaler hafva behof eller nytta af en fullständig kunskap i Fästningsbyggnadens alla detailler, eller uti höjdeoch triangelmätningarnes noggranhet, icke ens i utförlig kännedom af Kanongjuteriets dytailler, fördonens och lavetagets construction, fyrverkskroppars förfärdigande m. m. Hvardera bran - Den 25 Augusti <*. m. 351 elien fordrar ett odeladt studium, om någon höjd deri skall uppnås, hvilket skulle borttaga, utan nytta, allt för mycken tid, kanske stundom till skada iör FältOfficerares duglighet. Deremot har hvarje Officerare behof af en allmän kunskap i dessa 3:ne vägar, äfven om för honom i fält icke skulle uppstå andra tillfälligheter, än elem TjenstgöringsReglementet förutsätter, och i och för hvilka det ålägger kunskapers inhämtande deruti, Men jag har redan anfört, att dessa kunskaper säkrast inhämtas vid KrigsAcademien, och tror i stöd deraf, i likhet med Utskottet, det är högst angeläget att icke kull,' kasta den. Ehuru högst ogerna, nödgas jag upptaga ett anförande emot KrigsAcademien, emedan det synes för vigtigt att kunna förbigås. Klagan har blifvit förd af män, hvilka sjelfve vid KrigsAcademien blifvit bildade, och lemnat den med de mast hedrande vittnesbörd om deras insigter: Att de anse sin der skedda uppfostran för felad, och att de utkommit i verlden, saknande en mängd nödiga kunskaper, dem de med be, svär vid äldre år måst inhämta. Jag vågar hemställa, är"detta verkligen KrigsAcademiens fel?
Riksgälds kontorets tillgångar - — 20 — Transport: 249,389: 47. 243,034: 31. uppbyggande inom nämnde stad; å hvilket låns belopp skall före hvarje års slut återbetalas 6 procent, deraf 4 procents ränta beräknas å kapitalåterstoden; utbetaldt år 1851 16,821: 42. 16,058: 1. till Knäreds församling i Hallands lån, å 24,000 R:dr, för uppförande af ny kyrka åt denna församling; hvilket lån bör återbetalas med enahanda årliga belopp och ränteberäkning; utbetaldt år 1852 19,216: 78. 18,519: 73. » Wallentuna församling i Stockholms län, å 20,000 R:dr, för dito dito, emot^ dito, sedan detta år 1859 utbekomna lån fått under 5 år räntefritt innehaf vas, 20,000: — 20,000: — » Markaryds församling i Kronobergs lån, å 10,000 R:dr, för dito dito, emot samma betalningsvilkor; utbetaldt år 1854 8,418: 68. 8,184: 75. för reparation af Linköpings domkyrka, å 30,000 R:dr, emot enahanda kapitaloch ränteinbetalning; utbetaldt år 1850 19,735: 50. 18,753: 42. » fullbordande af reparationsoch utvidgning sarbe tena å Wexiö domkyrka, likaledes å 30,000 R:dr, emot dito dito; utbetaldt år 1852 21,861: 86. 20,931: 48. » reparationsoch förbättringsarbeten å Skara domkyrka, å 25,000 Il:dr, emot dito dito; utbetaldt år 1858. 23,418:87. 22,858: 22. » reparationer och åtskilliga förändringar uti We sterås domkyrka, å 22,500 R:dr, mot dito dito; utbetaldt samma år 21,592: 3. 21,143: 95. » dito dito uti sistnämnde domkyrka, å 28,000
Un ingar prvpvjltion till bifall ä Friherre ak kkälcansoos motion, hwilken med mänga niea älikiMaa Nej beswarades. äerr Landt Narstalken förestalde häruppå att ml en ingalunda >vore, att genom detta beslut afgö^r frägan om landttullarne stola bibehällaS eller icke, utan endast att innan denna frägas afgörande inhämta uplysningar huru den summa som med deras bibehållande äsy^tades, enligt s.me sn-^ildte alternativ''.- skulle kunna i>:bringas; hwarefter och när o^sia uplysningar srän ^eiviäningsUtstoNet till Ridderskapet och Adelns ompröfning iml'omniit, det j.o e Ridderstapet och Adeln fullkomligen öppet, att iandlkulls-inratlningen gilla eller förkasta, Den 6 Julli. 73 t kasta, och blef efter denna förklaring Herr LandrMarskalkens sist gjorda och nu förnyade proposition bifallen. Grefwe De la 6aräie, jfacob, föreflog att be öfrige Riks - Ständen mätte genom Protocollslltdrag, som snart kunde upsättas och justeras, inbjudas, att om det nu fattade beslut med Ridderftapet och Adeln sig förena, och att till befordrande af skyndsamhet samma Protocolls-Utdrag mätte genast till dem expedieras. Grefwe körner, ^äolpk 6öran, förklarade sig häruii instämma med Grefwe De la Oaräie, och föreslog derjemte, att dä det nu mera more lidet sä nara slutet af Riksdagen, Ridderstapet och Zldeln mätte behaga förelägga Bewillnings-Ukffottet en wist tid, inom hwilken det skulle äligga att inkomma med sä wal de nu östade alternativer, i afseende pä landttullarne, som derjemte med förslag till grunderne för allmänna bewillningen.
Jag medgifver äfven, att ett*bas.igare realiserande af ds Discontens papper , som förut till hela deras belop.n ej ingått i det allmänna Rö ‘élseCapitälet, skulle i sin man kunna verka på Myntvärdet. Men jag kati genom ingen slags calcul komma derhän, att de S unmor. sorn för Banquen bisparas, genom allmänna Lagens ändring i det, sorn rörer så väl Räntans godtgörande* till deri dag Disconterne upphörde att betala, sorn Gälds qvittande mot Gäld, äro af den vigt för Mynt. värdet och det Allmänna , asYeu Lasy för tillf eil ht behöfver stiftas. Det vöre öfverflödigt ätt inför detta upplysta Sam'tind framställa vådan af Lagarnas, omstörtning eller Suspension, då nödvändigheten nf ett så våldsamt steg endast är supponerad, men ingalunda styrkt med bevis. Dock icke nog härmed. Huru skall 234 Den 17 Martil e. ni det väl kunna förena med billighefsg-under, att sed.n allmänna Lagen, för Liquider med Disconterne, Varit gällande vid piss 5 månader och ännu flere veckor tprde lörlöpa innan d n genom Riksens Höglofl. Ständers beslut kunde upphäfva?, det då iörst skulle ske, sedan en del at Di conternes Gäldenärer begagnat sig af den ännu fortfarande rättigheten, att med Disxontpapper till fullt belopp liqvidera sina skulder. Om jag antager att ett sådant beslut al-draförstkunde gå i verkställighet den 1 Maji, så bieHöijden deraf den , att jag, som den 30 April betalade min Discont_$kuId med Disconternes Pappr r, realiserade dem till fullt belopp, då den, som två dagar dt refter hade en dylik skuld och dylika Papper, förlorade på de sednare omkring 15 Procent. Man skall häremot utan t vi Ivel invända, att Innehafvare af Obligationer, sorn ej hafva
Opital från verkets första början, hvilket förorsakat att angelägna arbeten icke nog hastigt och icke alltid på deras rätta tid kunnat verkställas, hvaraf följden varit, att den påräknade effecten stundom förfelats, troligen mera än någonting annat ådragit verket betydliga förluster, samt för intressenterne aflägsnat dea vinst, som i annat fall med säkerhet kunnat påräknas. Af de motionen åtföljande Bilagor inhämtas, att hels kohlförsäljningen vid Stenkolsverket , per medium för de 4 sista åren endast utgjort 57>587 Tunnor; men deraf upplyses icke, om denna låga försäljning, varit en följd af en deremotsvarande minskad brytning eiler härrört af brist på afsättning, hvilken sistnämnde omständighet, jag icke har anledning förmoda. Jag vet emedlertid att under den föregående perioden både uppfordring och försäljning vissa år uppgått till vida större belopp, och d<t måste så förhålla sig, om icke förlust vid en så beskaffad rörelse skall uppkomma. De hufvudsakligaste omkostnader vid dylika Gtufve-arbcten, bestå uti vattnets undan - Den 12 Februarii, hållande på större djup. Dertill erfordras dyrbara Åogrnachiner, hvilka året igenom måste hållas i gång; och det faller sig klart att dessa allmänna omkostnader, fördelade på ett större eller mindre qvantum kohl, på till ex. 60,000 eller 2 å 300,000 tunnor, skola åstadkomma högsi olika resultat På samma sätt förhåller det sig afven med kohlens brytning. Samma personal kan framskaffa ganska olika qvantiteter, i mon hvaraf brytningspriset stiger eller faller; och sorn detta siuteligen bestämmer kohlens värde vid försäljningen, så befordras eller försvåras i samma förhållande varans afsättning och begärlighet. Jag vet att äfven att Stenkolsverket vissa år lemnat en icke obetydlig behållning eller utdelning åt interessenterne, ehuru det hela, enligt hvad man bordt, slutar sig med förlust-, och jag föreställer mig att ett annat förhållande icke kan vara att förvänta.
N:o så väl ådagalagt nödvändigheten af tillökning i förevarande Anslag som ock antydt Betänkande», N:o 2Öo. 227 verkställandet af den nödige reparationen af LandtmäteriContoirsHuset; så finner Utskottet berörde anmärkningar väl icke föranleda till nedsättning af ifrågavarande Anslag; men Utskottet bör likväl i anledning deraf tillkännagifva, att Utskottet icke skall underlåta att i specielt förekommande frågor om hittills varande Anslagets skedde användande och efter behörig utredning af förhållandet, anmäla de anmärkningar, som dervid kunna yppas med föreslående tillika af de ytterligare åtgärder som skulle kunna finnas nödige, till beredande af nu blifvande Anslagets tillräcklighet genom ändamålsenlig disposition deraf och förekommande af möjeliga missbruk i afseende på medlens förvaltande; och får, i sammanhang härmed, Utskottet upplysa, att, genom K. Reglementet af d. it Jan. 1820, hvarefter de som bebo Kronans Slott och Hus hafva att sig rätta, föreskrifter blifvit meddeldte rörande så väl vården af de publike Byggnaderne jemte oeconomiska besigtningar derå, som ock Boställshafvarnes åliggande i afseende på behörigt underhåll af dem upplåtne rum och lägenheter. 3:o Vid g.-de Pune ten eller Anslaget för Byggnader och Reparationer i Landsorlerne, har hos II. R. o. A, Hr Frih. Ridderstolpe, Fr., hemställt, att då, i brist af nödige medel, Regeringen varit nödsakad, att neka Anlsag till strykningen med oljefärg af Slottstaket i Westerås, Utskottet må, genom anvisande af medel, sätta Regeringen i tillfälle, att, medelst anordnande af denna högst nödiga reparation, undvika eu bety 1 r 228 Stats-Utskottets dande utgift för StatsVerket; varande af 2.'ne i ämnet nieddeldte och Hr Jfriherrens anförande bifogade R.aporler nämnde reparationsnödvändighet vitsordad.