Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dillner nu ämnade, till Kyrkosångens fullkomnande, utgifva en ny upplaga af Kyrko-psalmboken med choral-melodierna och messan i fyrstämmig ziflerskrift, för samma ändamål, som den, hvilken utgafs efter gamla psalmbokens införande, men lill detta arbetes förläggande saknade nödiga medel, så framt icke försäljning af ett större antal exemplar kunde med säkerhet påräknas, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord derom, att Rikets Ständer ville medverka till den åtgärd, att ett exemplar af nyssnämnde arbete Liefve af hvarje Kyrka i Riket inköpt. Och som, i Rikets Ständers tanka, det är af vigt, att den nya upplaga af Kyrko-psahoboken, hvilken Hofpreilikanten Dillner sålunda ämnar utgifva, må varda snart och så fullständigt som möjligt spridd, då den, lika med samma författares psalmodieon, otvifvelaktig! skall bidraga så väl lill utbildandet af en harmonisk kyrkosång, som väckandet af känsla för tonkonsten, med fördelaktigt inflytande på nalionalbildningen i allmänhet; alltså och enär detta nyttiga arbete ej på författarens eget förlag lärer kunna utgifvas, samt den utgift, hvilken skulle af Kyrko-cassorna utgå, ej kan blifva betydlig, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M. måtte täckas lala, på sätt, som till uppmuntran för digifvande af andra, för församlingarnes nytta afsedda, verk och arbeten tillförene egt rum, äfven nu, i afseende på den af Hofpredikanten Dillner utarbetade nya upplagan af Kyrk«-psulmboken med choral-melodierne och messan i fyrstäm - io| Exped.Uons-Uhkollels Förslag till tind, Skrifvelse, .V.o 64* mig zifferskiift, vidtaga sådana Nådiga åtgärder, som kunna leda till vinnande af ofvan antydde ändamål. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Januari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådeln den 4 Jan* >®45.
Jag tror derföre, att, om ett sådant stadgande, som denna § innehåller, anses böra i Författn:n inflyta, så borde det helt enkelt uttryckas på följande sätt: ”Den som sin rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin en gång upsagt, må ej till dylik försäljning ånyo vinna rättighet i annan ordning, än i denna Förfatln. föreskrifves”. Jag anser hela stadgandet öfverflödigt, emedan det faller af sig sjelf, att den, sorn icke har en rättighet, måste söka den; men anser R. o. Ad. ett sådant stadgande höra finnas, så anhåller jag om antagande af detredaktionsförslag, jag nu haft äran framställa. Frih. Raab: För det första vill jag anmärka ett tryckfel i den 19:de §:ns 2:dra morn., der det står 15:de §:n, hvilket bör vara den Mule §:n. För det andra får jag uplysa derom, att uti J:sta mom. afses de näringsidkare, hvilka Utsk. har tillerkänt förmånsrättighet att utöfva den ifrågavande näringen, d. v. s. sådane, som enl. 7:de §:n icke skulle behöfva att på auktion söka förvärfva denna rättighet, utan som på grund af burskap skulle dertill vara sjelfskrifne. Dessa äro här afsedda, men det är tillika sagdt, alt, om de en gång afsagt sig denna rättighet, så stå de i samma kathegori, som hvilken annan medborgare som hellst, alt nemi. få konkurrera med alla andra om rättighetens förvärfvande. Hvad åter 2:dra morn. beträffar, så förekommer det mig inkonseqvent, att, sedan Utsk. tillerkänt gästgifveri-egendomen rättighet alt fortfarande få utöfva utskänkning, här stadga, alt om denna rättighet en gång afsäges, så skall den för alltid vara förlorad för hemanet. Jag har derföre i min reservation föreslagit att §:n mätte erhålla följande lydelse: ”Har gästgifvare å landet npsagt eiler förverkat sin rättighet lill bränvins-utskänkning, må densamma icke kunna för gästgifveriet åter förvärfvas,- så länge det af samma person innehafves.
Det frappantaste exempel härpå äga vi från Irland, under de i5 sednaste åren. Allmänhetens benägenhet att förfalska inländska Bankens sedlar gick till den grad, att år iS14 åtalades icke mindre an 400 förfalskningsbrott. En förändring i sedelmyntet vid togs, och följden Lief, att redan år 1817 kända förfalskningsbrotten nedgingo i antalet till under 3o, och 1821 upptäcktes blott 4- Detta visar hvad menligt inflytande på de lägre klasSernes moralitet det kan hafva, att allt för länge dröja med dessa åtgärder. Jag tror den yttersta tiden att i vårt Land börja denna förändring nu vara inne, och jag är öfvertygad, att om ingen ändring nu sker, skall inom 6, 8 ä 10 år en stor del vara på den punkt i färdighet, att sedelförfalskningar blifva alltför allmänna, äfvensom vi kunna befara att ifrån Danmark och Finland, der det kunde löna sig att anlägga ordentliga Fabriker, få oss påskickade an - Den i Februarii F. m. 63 SCnliga summor af falska sedlar. Det är derföre i delta hänseende af yttersta vigt att vi få ett nytt sedelmynt; äfvensom det i annat afseende är icke mindre vigtigt för den arbetande classen, att få sedlar af bättre papper, än det vi nu äga. Det drar till sig och bibehåller fuktighet, så alt man vid våra kuster ser sedelmynt* som blott blifvit nyttjadt en ganska kort tid, vara till den grad uselt, att dels enskildta förluster och lidanden deraf varit en ovillkorlig följd, dels onyttigt arbete med deras klistrande, för att hålla dem i brukbart skick, måste användas. Besinnar man detta, samt det afstånd som är emellan de fleste af desse orter och Banken, och tar man dertill i betragtande alt det papper, som tillverkas af Hampa eller Humleref, har den egenskapen att det slår ifrån sig all fuktighet och förenar dermed en seghet, som ej är jemnförlig med vårt nuvarande sedelpapper, så tror jag, att man gör bäst att, afven i detta fall, bifalla Utskottets Betänkande.
När koleran inkommer i ett samhälle, är det enl. min tro, hvilken delas af de fleste läkarecorpsens medlemmar, hufvudsakligast de, hvilka bo trångt eller sammanpackade, som blifva offer för sjukdomen, icke derföre att smittan meddelas, utan derföre, att den nödvändiga friska lnftvexlingen der i allmänhet saknas. Om nu fruktan för sjukdomen kunde helt och hållet försvinna, så vore också möjligt att, om koleran upkom t. ex. här i Stockholm, en mängd personer, som vid sådana förhållanden vanligen sakna allt arbete och äfven bröd, mottagas af andra samhällen och der vinna sitt uppehälle, samt en focus för smittan förmildras. Jag hemställer derföre till Hr Ekströmer, om lian skulle finna det öfverensstämmande med hvad man kan hoppas blifva realiseradt, att, säger jag, i hans förslag kunde inflyta en önskan, att alla karantäner måste försvinna, men att i annat fall, man bör behålla dem på de af honom framställda grunder. En talare har åberopat Hr Bråkenhjelms reservation, och på densamma velat bygga en rättighet alt spärra sig. [Ivad denna reservant yttrat, kan låta mycket bra; men det håller icke fullkomligt streck, emedan man just genom spärrningarne förnärmar många personers rätt. Hvilka äro de, som äro mest blottställde för kolera? Det är icke de bättre, och icke heller de sämst lottade. Man har sett l. ex. i Stockholm, att, såvidt mig är bekant, högst få s. k. hamnbusar eller det alldra lägsta folket varit af sjukdomen angripne, utan det har hufvudsakligen varit arbetskarlar, gesäller och dylika, som, sedan deras arbetsförtjenst blifvit minskad, måst förknappa sin kost och haft bekymmer för sina familjers utkomst. Dessa äro hufvudsakligen de, hvilka i främsta rummet angripas. När nu ett samhälle beslutar sig för spärrning, är det, enl. min åsigt, endast några myndigheter och de bättre lottade medlemmarne, som besluta härutinnan. Om de öfrige blefvo hörde, är jag öfvertygad, att de heldre med öppna armar skola mottaga koleran, än att svälta.
Att fortfarandet af denna sednare icke utgör något oeftergifligt vilkor för Rikets sjelfbestånd och ära, ehuru möjligtvis i sin mohn dertill bidragande, anser jag vara af alla medgifvit, och borde närmast kunna vitsordas af de bland Högloflige Ridderskapets och Adelns Ledamöter närvarande Herrar Militaire-Embetsmän, hvilka med öfriga anspråk på medborgares erkänsla och högagtning förena den förtjensten, att under Svenska Armeéns sednaste arne fräjdade Fälttåg hafva delat sin Höge Anförares ära och bedrifter. Den 2r Februarii, Det synes ej betänkligt, att till viaasnde af säkra oeconomiska fördelar för Staten , åter införa en organisation , under hvilken Svenska Arméen i våra dagar gjort Fälttåg hvilkas följder varit återställandet af Nationens gamla krigsära bland Europas folk och föreningen med Sverige af ett Konungarike under samma Spira. Man erindre sig nemligen, att Arméens organisation på Inspectioner och Brigader daterar sig först från den n Junii 1816. För reda och ordning i administrationen skulle troligen ingenting gå förloradt genom upphörande eller förändring af ifrågavarande organisation. Tvärtom skulle i expeditionssättet för emanerande Embetsskifvelser från Inspectionerne och Brigaderne, från hvilka sednare i synnerhet hvarje mål genomgår långa kedjor af blotta missiver, omvägar och tidsutdrägt förekommas, som synes stridandemot den hos Regeringen och Nationens Representanter gemensamma syftningen att för-, enkla arbetsmethoden i den ci v illa administrationens grenar, och i följd deraf, till besparing för Staten, bereda indragningar af embeten och tjenster, af hvilkas befattning emedlertid inga torde kunna med lika lätthet umbäras eller ersättas, som åtgärderna att missivera vederborandes missiver af andre vederbörandes. memorial, förslag eller ansökningar.
Genom ett ' jr issförstånd af ord emellan t venne Talare, fruktar jag man all iför mycket aflägsnar sig från egent" liga frågan, sorn här helt enkelt är den, huruvida Tygstats-lönerne äro behöflige e ler icke Såsom den der varit Ordförande i Kongl. KrigsCollegium, får jag intyga, att det är en ren besparing för Staten, att så löna Tygstaten, att Artilleriets förråder vårdas, och att någon misshushållning i detta afseende ei må äga ruin, hvarigenom Staten tillskyndas förluster. Friherre Björnstjerna: Då en värd Tala re uppmanat mig alt upplysa förhållandet med de af mig förut uppgifne 33 000 R:dr, får jag upprepa, att de härleda sig från de Gevär, till hvilkas tillverkning Norrtelje Factorie var berättigadt. Deri differancen. Hvad nu frågan om Tygvacktarne angar , synes den väl vara en småsak, rr.en förhållandet är dock sådant att framlidne GeueralLieutnanten Friherre von Cardell år 1816 ansåg dessa förråd kunna sammanslås med F01 tificationens. Man fann dock sedermera denna sammanblandning otjenlig , och har derföra åter delat dem, på sätt de tillförne varit. Herr von Hartmansdorff: Sedan det nu blifvit upplyst att exempelvis endast 3000 Gevär Den 18 September f. m. blifvit afiemnade i stället för 3000, lärer det vara ostridigt att förråden äro minskade, 1 detta afseende; men då böra penningarne som de skolat kosta, åtminstone vara i behåll. Hvad sjelfva summan angår, så, enär 1500 R-’dr tilläggas det öfriga beloppet, uppkommer dock någon tillökning. Jag förnyar mitt yrkande, att denna Förhöjning må varda afslagen. Grefve af Ugglas t Då redan af en värd Dedamot, som tillhör Vapnet, nemligen Grefve Cronhjelm, blifvit intygadt, att förråden äro ökade, föijer deraf ock, att flere personer’erfordras till deras vårdande.
Ni skulle inte ha fäst er så mycket vid ett ord af mig. Jag är en främling, som ej känner landets sed. Det har varit så tomt på Borg, sedan ni ej mer kommer dit, herr Berling.» Det förekommer Gösta Berling, där han står, bland de våta albuskarna på den sumpiga marken, som om någon kastar öfver honom hela fång med rosor. Han vadar i rosor ända upp till knä, de lysa för hans ögon ur mörkret, han super girigt in deras doft. »Har ni gjort det?» upprepar hon. Han måste besluta sig för att svara henne och göra slut på hennes ängslan, fast han känner en så stor fröjd öfver den. Nej, så varmt det blir inom honom och så ljust, då han tänker på, hvilken väg hon vandrat, hur våt hon är, hur förfrusen, hur ängslig hon måtte vara, hur förgråten hennes stämma ljuder. »Nej,» säger han, »jag är ej förlofvad.» Då griper hon än en gång hans hand och smeker den. »Jag är så glad, jag är så glad,» säger hon, och hennes bröst, som sammanpressats af ångest, skakas af snyftningar. Då är det blommor nog på poetens väg, allt mörkt, ondt och hatfullt smälter bort ur hans hjärta. »Hvad ni är god, hvad ni är god,» säger han. Strax ofvanför dem gå vågorna till storms mot all Ekeby ära och glans. Nu har folket ej mer någon ledare, ingen ingjuter mod och hopp i deras hjärtan, nu störtar vågbrytaren, vågorna slå samman öfver den, och så rusa de segervissa fram mot näset, där kvarn och smedja stå. Ingen arbetar mer för att motstå vågorna, ingen tänker nu mer på något annat än att rädda lif och bohag. Det är så naturligt för de båda unga människorna, att Gösta skall följa grefvinnan hem: han kan ju ej lämna henne ensam i den mörka natten, ej låta henne ännu en gång ensam öfvervandra den smältande isen. De tänka ej ens på, att han behöfves uppe vid smedjan, de äro så lyckliga öfver att åter vara vänner. Det är så lätt att tro, att dessa unga människor hysa en varm kärlek för hvarandra, men hvem kan veta det säkert.
Fjerde punkten, angående anslag till nybyggnad och förändring af fyrarne, har af Bonde-ståndet blifvit återremitterad, äfvensom den Sjette, rörande anslag för flintlås-gevärs förändring till slagkruts-antändning, och den Femte punkten, i hvad den rörer ifrågasatt anslag för inrättande af en ångpanne-verkstad i Carlskrona, har föranledt återremiss från Ridderskapet och Adeln, men som dessa Irenne punkter blifvit hvar för sig af trenne Stånd bifallne, anser Utskottet, med stöd af 75 §. Riksdags-Ordningen* återremisserne, icke till någon åtgärd föranleda. Uti den utlåtandet bifogade Tabell, hafva, enligt hvad inom Ridderskapet och Adeln äfven vid föredragning deraf anmärkts, blifvit i columnen för spanmål under lönerne uteglömde de Lotserioch Fyrings-staterlie i sådant afseende tillkommande och i den förra Riksstaten uppförde 245 tunnor, hvilket Utskottet uti det afgifvande förslaget till Riksstat kommer att rätta. Stockholm den 21 November 1844. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Noy. , kl. 11 f. m. Utlåtande , i anledning af erliållne återrernisscr å Betänkandet N.o 39 , angående reglering af utgifterne under Sjette Hufvudtiteln. (U. A.) Första punkten, i fråga om ökadt anslag för Kongl. Commissionen öfver Tabellverket, samt andra punkten, morn. aj, angående ett reservationsanslag af 3,000 R:dr för sockne-chartors upprättande, äro af Bonde-ståndet återremitterade^ men då de öfrige trenne Riks-stånden godkänt Utskottets förslag i dessa delar, anser, med stöd af 75 §:n Riksdags-ordningen, Utskottet återremissen ej kunna till någon åtgärd föranleda. 22 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o j3. Andra punkten, mom. b), har af samtlige Riks-stånden bifallits.
10133x5) Skrif till Rent och källklart vatten ^ kan hvarje hushåll i staden och på landet förskaffa X B o s ä t t n i n g s m a g a s i n sig genom H n n t z e « &amp; C: o s verldsbekanta filtrerapparater, vare sig att fastsätta vid vattenledningar eller så- som fristående och portahla. Illustr. priskuranter sändas på begäran gratis. och begär profuer och prisuppgifter X Kautschuks&amp; Guttaperkavaru-Aktiebolaget X X ^ D K L T T H N T T i Z E S cfc 0: 0, Stockholm, Drottninggatan 54. X [22 d Hvita Yäfinader till underkläder, Spetsar, Broderier, Dukttjger, Handduksväfnader,] Lakanväfnader oeh Sängkläder. [326] \ f xxxxxxxxxxxzxxxxxxxxxxx 148 STOCKHOLM, G E B N A N D T S BOKTRYCKERI-AKTIEBOLAG Annonser, afsedda för familjen eller fruntimmersverlden, införas lämpligast i Idun. KOM, Bihang till m HOT •§ * P R A K T I S K VECKOTIDNING FÖR QVINNAN OCH HEMMET Maj JST:r 5. ModereV^. ^j^efve BoulaDger! C * ^&gt; Ned med Ferry! Iduns ärade läsarinnor ana säkerligen föga, att det ofta ligger politik i detta » gudomliga » mode de Paris. Och dock gör det så. Den franska qvinnan politiserar gerna. Om ej alltid med stora tal eller dådkraftig handling på barrikaden i röksvärtad petrolösdrägt, så demonstrerar hon dock dess mera för sitt eller mannens politiska parti genom sin drägt, genom dess färger, genom dess anordning. Revolutionen, konsulatet, kejsardömet, ja, till och med Louis Philippe3 » borgerliga » period ha haft sitt inflytande på damernas drägt. Och Europa har lydigt demonstrerat med, utan att ana hvarför; och så fortfar det ännu. Ned med Perry! Lefve Boulanger!
Detta mine Herrar är hwad jag i ödmjukhet i delta mäl wägar projectcra, att blifwa Högloft. Rid bcrffa» - Den 16 September. gir derskapets och Adelns beslut; skulle Högloft. Ridderska, pct och Adeln det förkasta säsom onyttigt till sitt hela eller till mer eller mindre del, skull det ej blifwa för mig päkostandc, att erkänna min ofullkomlighet, jag är dock bfwertygad, att detta mäl mäste pä nägvt sätt handläggas och afflukas; det har gäkt för wida, och ämnet är för wigtjgt att anses för indifferant, det blir säledeS wäl ej etl fel af min wälmening, att jag söre» slagit hwad jag kunnat uttänka. Och när Högloft. Ridderskapct och Adeln fattar annat beslut än hwad jag dristat föreslä, skall jag dä till det utan twifwel dlifwande wida bättre, wara den första som samtycker; mä detta emedlertid i Protocollet wittna om mine tänkesätt, af wördnad för mitt Ständ, af mitt bifall lill de MedbrbderS klokhet och ständaktighct som i Banco, Utskottet emotstädt alla de försök som blifwit gjorda pä sanningens bekostnad. Mänge hördcs härtill yttra sitt bifall. Grefwc6^11enkor§, polian llenoin§, hade inlemnat följande Oictamcn som uplästcS. Dä jag fränwarande under Banco - Utskottets öfwerlä^gning i afseende pä den af Herr Biskopen Baron lViÄrners i Högwördige Präste-Ständet, emot mig gjorde anmälan, först wid upläsande af de samma ämne angäende handlingar, erhällit uplysning, att Herr Biskopen ett ytterligare anförande mig rörande i Banco-Utskvttet ingifwit, nbdgaS jag ödmjukeligen anhälla, att innchället deraf fä wcverlägga.
Att i afseende på Styrelsens räkenskaper Revisorerne funnit anledning till den erinran, att åtskillige af de deruti upptagna utgifter icke blifvit med tillräcklig fullständighet redovisade, i thv att sådana uti specialräkningarne förekommande utgiftsbelopp, som innefatta summan af (lera vid särskilda tillfällen bestridda kostnader, äfven äro uti verifikationerna på flera ställen endast summariskt upptagna, såsom exempel hvarå, anföras fem verifikationer å tillsammans 72 R:dr 6 sk. till räkenskapen öfver Tranebergs brobyggnad, i afseende å hvilka verifikationer jemväl anmärkts, att de äro undertecknade och qvitterade af den person, som i egenskap af posthafvande officer sjelf balt ledningen af arbetet och inseendet öfver dess verkställande; äfvensom att, hvad särskilt beträffar utgifterna för verkställda resor, Revisorerne uti ofvan åberopade, likasom uti några andra derför afgifna verifikationer, saknat de uppgifter, som i dylika räkningar alltid böra meddelas om resans längd och grunden för den fordrade ersättningens beräknande; hvarförutan det synts Revisorerne, att räkenskapen borde, emot hvad förhållandet nu är, innehålla någon antydan om behofvet af sådana utgifter, som verificeras af en uppgifven räkning på resekostnader af tillsammans 16 R:dr 28 sk. Då denna sistnämnde räkning, så väl som de förut omförmälda fem särskilda exemplen. tillhöra redogörelsen och räkenskapen för Tranebergs brobyggnad, synes Revisorernes anmärkning i denna punkt om bristande fullständighet i några verifikationer egentligen angå nyssnämnde räkenskap, som är upprältad af arbets-chefen för brobyggnaden, Distrikt-chefen Majoren F. W. Lejonancker, hvars förklaring i detta afseende Styrelsen för allmänna vägnell vattenbyggnader således ansett sig böra infordra och får härhos underdånigst bifoga med tillägg för egen del, att då ifrågavarande verifikationer funnits behörigen qvitterade af den vid arbetet posthafvande officeraren och attesterade af arbets-chefen, Styrelsens redogörare saknat fog att jäfva deras vitsord för utgifter, som väl kunnat omständligare specificeras, men för sin verifikation, i alla fall, egentligen berott af arbets-chefens attestatum.
I anledning af hos Riksens Ständer gjord framställning om ansvars utstakande för dem, som vintertiden utsläppa kreatur å andras ägor; få Riksens Ständer härmed i underdånighet anni älä deras fattade beslut. Då På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, li. t. Landtm. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwab, h. t. Talman. 99.6 Den 11 Juli. Dä otvifvelaktig! under blidare vintrar, kalen åtminstone till en del tidtals Iean vara uppldst eller mindre fast , skada och ohägn genom kreaturs och i synnerhet svins utsläppande å sädesgärden och ängar, kan tillskyndas , men sådant hvarken, uti Lag eller genom någon författning är förbudet, hvarigenom ersättning för dylikt lidande kunde i fråga sättas, hafva Riksens Ständer beslutat, att ett sådant stadgande måtte utfärdas, hvarigenom den, hvilken vintertiden utsläpper kreatur, förpligtas att örn dem hafva den vård, att de icke få tillfälle att å åker och äng skada göra, samt att, om den antingen genom försummelse härvid eller annorledes inträffar, ägaren till kreaturen bör icke allenast derföre lagligen ansvara, utan ock efter mätismanna ordom godtgöra all den förlust, som genom dem blifvit åstadkommen; hvilket allt Riksens Ständer till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet iå öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns På Prest-Ståndets vägnar vä‘gnar Carl Mörner, J. A. Lindblom, h. t. Landtm. n. v. Talman. På Den ii Juli. 997 På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h, t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den II juli. Stormägtigste Allernådigste Konung!
Bolla blef bestört, då hon såg att det genom snöfallet ökade vattnet bortsköljt den spång, som var lagd deröfver. Det var en hel mils krok till ett annat öfvergångsställe. Hade Thorsten varit ensam och utan Bollas ledning kunnat hitta vägen, skulle han simmat öfver den några få alnar breda bäcken. Nu återstod den enda utvägen, den i Norrland vanliga, att fälla ett träd tvärt öfver bäcken. Men hur skulle man få omkull ett, då ingen yxa fanns? Thorsten fann dock på råd. Han utsökte en smal, reslig gran just invid stranden, samlade en rishög omkring stammen, sedan han afbarkat den nedtill, och antände riset. Inom kort upplågade en eld omkring trädet. Thorsten såg till att elden icke skulle sprida sig och då han trodde trädet tillräckligt koladt vid roten, böjde han det med en stark stör i den riktning dit han ville att det skulle falla. Med outsäglig glädje såg han sitt företag lyckas. Det kådiga trädet förbrändes allt mer och mer, så att slutligen spetsen sänkte sig öfver ån långt inpå andra stranden. Med ett par vidjor af mjuka tallrötter, bands stammen fast vid sin stubbe, sedan elden blifvit väl släckt. Thorsten gick sjelf först öfver på det svigtande trädet, under det han sökte att bibehålla jemvigten genom att hålla sig fast vid grenarna, som likväl här och der stodo i vägen. Sedan han lyckligt öfverkommit, fästade han trädtoppen på samma sätt som stammen, samt återvände att hemta flickan. De mest hinderliga grenarna bröt han af, för att bereda henne en lättare öfvergång. Han fattade sin skjutväska och bössa och flickan näfverränseln. Men nu märkte han att det skulle blifva omöjligt för båda att komma öfver på en gång, emedan trädet icke kunde bära dem. Han måste derföre låta Bolla gå ensam förut. Han stod qvar på stranden och följde med ängslig uppmärksamhet hvarje hennes steg. Dessa voro vigtiga, ty om hon halkade eller förlorade jemvigten, måste hon falla i strömmen, hvilken var lika häftig som djup. Man kunde jemföra denna spång med Muhamedanernas Sirât, den sju steg långa bryggan som leder till Paradiset och är smal som en sabelklinga, enligt deras Koran.