Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition, N:o 26. lunde den större arbetskraft och vedåtgång, som de mindre' pannorna, t förhållande till de större, erfordra, antagas uppväga fördelen af deras större afverkningsförmåga; hvadan kommitteens pluralitet ock, på dessa skäl, ansett större och mindre pannor vid bränvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, böra åläggas en lika beskattning efter panneryinden. 3:o Bränvinsbränning såsom fabriksnäring. Den ofvanintagna skildringen af bränvinsbränningens närvarande tillstånd i landet visade, att, oaktadt bränvinsbränningen skolat åtfölja jorden, likväl ett icke obetydligt antal brännerier uppstått, hvilka, belt och hållet oberoende af jordbruk, rätteligen vore att anse för fabriker. Då t. ex. för utöfningen af bränvinsbränning med en 35 kannors panna erfordrades ett bemmansvärde af endast 2000 r:dr, men bränvinsbränningen med denna 35 kannors panna kunde så inrättas, att Hera hundra kannors afverkning om dagen derigenom åstadkommes, vore det ringa jordvärdet visst icke grunden, hvarpå en sådan anläggning hvilade. Beräknadt tillfälle till inköp af råämnen till fabrikens drifvande, å ena, och afsättning af bränvin, å andra sidan, hade framkallat densamma. Skyldigheten att åtminstone på papperet innehafva 1000 r:dr jord värde, hade helt och hållet varit en bisak. Föreskrifter, så lätt kringgångna som denna, ansåge kommitteen ej böra bibehållas. Antingen måste jordbrukarens uteslutande rättighet atl tillverka bränvin göras till en sanning, eller också måste hans förmenta monopolium upphäfvas. Det förra skulle ske genom beräkning af stigande tillverkningsrätt i förhållande till större jord värde, del sednare genom förklarandet, att fabriksbränningen vore en fri näring för hvarje svensk medborgare. Kom111 it teen hade dock ej kunnat vara tveksam i valet mellan dessa allernativer.
Krigs-Collegii Underhålls-Afdelnings räkenskaper öfver behållningen på samma Fond, som jemväl kan ökas genom påförda inbetalningar och nu utgör 74,800 Ridr, hvilket belopp i utgående balancens Credit upptages såsom Lån till Gamla Mötes-Passevolance-Fonden, emot 6 procents årlig Ränta. — I afseende på sättet att bokföra och ersätta denna Ränta inhämtas, att sistnämnde Fond årligen — 107 — utbetalar aflöningen åt de på indragnings-stat ställde Passevolance-Commissariaterne; — men som, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 27 Augusti 1831, det åligger 1829 års Fond att, så långt dess årliga räntevinst förslår, bekosta nyssnämnde aflöning, så meddelar Kongl. KrigsCollegium årligen Krigs-Casseuren Ordres att uti det löpande årets Cassa-Räkning för 1829 års Mötes-Passevolance-Fond, under titel: "Aflöning åt f. d. Passevolance-Commissariaterne," afföra Räntevinsten och samma belopp deremot uti årets Cassa-Räkning för Gamla Mötes-Passevolance-Fonden åter uppdebitera, under titel: ”Ersättning ifrån 1829 års Mötes-Passevolance-Fond för en del af löpande års aflöning åt f. d. Passevolance-Commissariaterne.” — Upplysningsvis må här antecknas att så beskaffad aflöning utgjort: för år 1836 8,280 R:dr. samt 1837 7,996:32 sk. Revisorerne få anmärka, dels att räkenskaperne icke äro beledsagade af verificationer för utgifterna tili Passevolance-Commissariaterne, samt dels att omförmälte 74,800 R:dr, som utgöra nästan hela behållna Capitalet af 1829 års Mötes-Passevolance-Fond, ännu äro utlånte till Gamla Passevolance-Fonden, emot 6 procents ränta.
Axelson, hämta ris! Axelson var ej sen att hämta ett hasselspö, som i den gamla goda tiden alltid fanns till hands för loflig husaga. Nå sade fru Beata betydelsefullt får jag nu svar? Hagar fortfor att tiga. Den som minns Hagar och Bennu i Kaskas torp vet, att Dordej aldrig vågade hota dem med ris, emedan de däraf blefvo blott sjufaldt värre. Apollonia fortfor fru Beata till en handfast kökspiga, som stod nyfiken i dörren, halft skrämd, halft jubilerande öfver den unga trollpackans rättvisa näpst lös upp flickans klädning och blotta hennes skuldror! Apollonia närmade sig. Hagar sprang tillbaka, grep en väfsked, som stod vid väggen, och utropade: Våga att röra mig! Jag är här på drottningens befallning, och ingen annan än hon har rättighet att förhöra mig! Drottningen var visserligen omyndig ännu och stod under sin öfverhofmästarinnas tukt, men hon var dock en drottning. Fru Beata besinnade sig. För häxungen till källaren, och tillbomma dörren! Hon begär rannsakning; hon skall få den, så det hviner om öronen. Du där tillade hon till flickan tänk på profossen! Och tänk på bålet! När du betänkt dig, så bulta i taket! Man skall höra dig i köket, och jag vill då se om jag kan göra något för dig. Hagar fördes trotsig, men utan motstånd, till husets källare, under hvars fuktiga hvalf hon knappt kunde stå rak, och instängdes på förbättring. Fru Beata hoppades, att hon snart skulle falla till föga. Adelns privilegier gåfvo den stränga, men rättvisa frun en domsrätt, som icke ens konungamakten vågade vidröra. Man omtalar, just från 1642, att rikskanslern låtit straffa en tjenare, oaktadt drottningens förbön. Kristina låg i feber, förorsakad mera af nervskakningen, än af yttre eller inre kroppsskador. Ebba Sparre satt vid sin kungliga väninnas sida. Lider du mycket? frågade hon, i det hon tvättade med blyvatten en skråma på den sårades högra skuldra, som höjde sig märkbart öfver den vänstra. Den vackra Ebba kallade i enrum drottningen du.
Af Kongl. Majits Nådiga Bref den 1 Februarii 1836 inhämtas: att Staden Enköping redan för någon tid tillbaka, till uppmuddring af den dervid varande å, erhållit ett förskott från Strömrensnings-Fonden å 3,000 Ridr, att på 10 års tid återbetalas, men att vid uppgörande af förslaget öfver kostnaden till denna upprensning blifvit förgätne åtskilliga arbeten, sorn funnits oundgängligen nödvändiga för segel-ledensframtida bestånd och för hvilka kostnaderne, enligt särskildt upprättad! beräkning, uppgingo till 3,776 Ridr 16; sk.. Sedan Stadens innevånare - — 142 — förklarat sig omöjligen kunna genom sammanskott till detta nödvändiga arbete anskaffa nämnde summa, derest icke Kongl. Maj:t täcktes bevilja eftergift af ofvan berörde förskott, fann Kongl. Maj:t, enär ifrågavarande 3,000 R:dr, till återbetalning hvaraf stadens inkomst af riviereoch hamn-byggnaden sannolikt var otillräcklig, icke voro inbegripne i fördelningen af det anslag för Strömrensningar, Rikets sednast församlade Ständer från och med för år 1835 anvisat, — i Nåder godt bifalla den sökta eftergiften af förskottet, dock under vilkor, att de ytterligare åtgärder, hvilka, vid anställd besigtning, funnits vara så väl för å-rensnings-arbetels framtida bestånd samt delsammas förstärkning emot isgång och vårflöden, sorn ock till trafikens befordrande, nödiga, blefvo på Stadens bekostnad och utan vidare bidrag af allmänna medel, sednast inom 1836 års slut fullbordade; öfver verkställigheten hvaraf StorAmirals-Embetets 3:dje Afdelning skulle äga tillsyn. Enligt erhållne upplysningar lärer ock staden Enköping fullgjort sitt åliggande i detta afseende. Ofvanberörde förskott å 3,000 R.alr finnes dock ej i Räkenskaperne balanceradt, hvadan Revisorerne få sådant anmärka.
Balk. anses vittnesgilde i vanlige Rättegångs» mål, likväl ej må såsom Gade Män, tili Testamentsvittnen antagas. 2:o Att då Domsluten funnits olika i frågor om Testamentens bestånd, hvilka varit bevittnade af personer, de der före Testator sflidit, utan att ffcrut vid Domstol hafva edeligen bekräftadt deras intygande, samt tvistens utgång sålunda berott, likasom på ett Lotteri, fastän af Lagens Bud 5 ^vittne 2tne Gode Män at thet Testamente tå var gjordt etc,” skall följa, att lagen fordrat vittnens edeliga intygande vid Domstol, hvilket skall vara detsamma sorn att vittna, heldst underskrift å en attest, efter Lag icke gäller, utan att vara med Ed bekräftad; det matte alltså ett Testamente icke få gälla, sorn före bevakningen ej §r inför Domstol af sine Gode Män, edeligen bestyrkt. 3:0 Att då lagen uti 18 Cap. GiftermBalk. stadgar; det hvar sorn något Testamente fått häfver, skall uppvisa det inför Domaren och ingifva en rigtig afskrift, som atfvingarne tillställas skall; så bör Testarnenisiagare, antingen sjelf eller genom befullmågtigadt ombud sig infinna , och således tydeligen tillkännagifva sia vilja att begagna Testamentet; att Protocoli öfver Te. stamentsbevakning bör tydeligen upptaga, hvilken Testamentstagare, som bevakningen iegttagit, och försummelse att dervid in - LagVtskottets Bethnkandett. 345 Jemna afskrift af Testamentet, medföra påföljd att Testamentet ogillas, som hade det icke varit uppvisat, heldst arfvingarne icke kunna vara belåtne med en af okände per» söner bevittnad afskrift, som ej passerat Domarens ögon, ej af honom kunnat till rigtigheten controlleras, eller till CommuEication påteckaas. 4:0
Huru begära alt massan af en nation, oupplyst och passionfull, som massor alltid varit och säkerligen alltid skola förblifva, huru begära, säger jag, att denna massa, djupt kännande, djupt vördande andras rätt, skulle förmå att nedtysta sine passioner och uppoffra något af egna intressen? En annan fara för Staten framkalla äfven dessa allmänna val; det är corruptionens, såväl i politiskt som moraliskt hänseende förnedrande gift. Den ärelystne folkledaren, upptändande massans passioner, förespeglande henne de fördelar, han ät henne vill bereda, skall lätt förstå att till sig draga dess sympathier, vinna dess förtroende, och jag fruktar den dag, då sädane män, med enskilda afsigter dolda bakom deras falska nät, skulle framträda och styra vära kammare. A en annan sida skulle de minoriteter, som genom den indirecta principen ännu mer förstoras, och hvilka i vallagen beröfvas rättighet alt sjelf genom egna ombud bevaka sina rättigheter och föra dess talan, söka att genom all möjlig inverkan på majo - so Den 28 Augusti. ritetens beslut förskaffa sig det skydd, som lagen dom förnekat; man må för sådana försök stadga aldrig så stränga straff. L)ä intressena äro spända, skola de vela att kringgå lagarne och undvika straffen; och är då den vallag väl beräknad, som snart sagdt tvingar till lagbrott? Dä jag sålunda framställt de bufvudsakliga betänkligheter, jag hyser emot allmänna valens princip, anser jag mig böra tillägga, att, enligt min tanka, representationen kan upprättas pä en rällsenligare och rättvisare grund. Denna finnér jag i classval.' När summan af de enskildas välstånd otvifvelaktig! utgör Statens; när ingen del af statskroppen kan lida, utan att delta lidande återverkar (iå det hela; så är det Statens egen fördel, att ät hvarje särskildt intresse lemna röst, erbjuda skydd. Genom classval och, jag tror det, endast genom dessa, kunna de minoriteter, som vid allmänna valen, af för dem främmande elementer skulle förqväfvas, förenande sig med andra i interresse och åsigter med dem likartade, kunna aktningsbjudande framstå, och ät sig förvärfva detta skydd.
Visserligen måste man medgifva, att det för denna minoritet är ett synnerligen otacksamt värf att år efter år uppgöra och bära fram sina listor utan den ringaste tillstymmelse till hopp att gent emot landtmannapartiets kompakta majoritet kunna genomdrifva sina kandidater, men saken far icke af dem betraktas ur denna synpunkt. Det är deras pligt mot de valmän, som visat dem förtroendet att välja dem till sina representanter, att icke förtröttas i den ojemna striden och att icke utan kamp lemna fältet åt sina numeriskt öfverlägsna motståndare. Allmänheten börhafva rättighet att få veta, att i andra kammaren resurser finnas till en utmärkt utskottssammansättning, och att det endast och allenast är genom den mest ensidiga partipolitik, som utskotten få den exklusiva bondefysiognomi, hvilken nu så godt som uteslutande utmärker utskottssammansättningen. Man betraktade nu detta tillvägagående såsom bevis på en modlöshet, som icke bör eller far finnas, ty, säga hvad man vill, och, om än dess inverkan på de positiva riksdagsresul-taten icke kan blifva särdeles stor, så har dock en upplyst och kunnig minoritet, som representerar nationens mer bildade del, sitt stora moraliska inflytande, hvars vigt icke må underkännas. Men man har sökt försvara detta tillvägagående och har velat hålla före, att anledningen till den hållning, intelligensen intagit, beror af dess förändrade ställning till regeringen. Denna intelligens eller, om man vill kalla den centern, har, såsom man vet, varit den stump af andra kammaren, med hvilken jemte första kammaren det visat sig vara för regeringen en någorlunda rimlig möjlighet att utan alltför stora ryckningar och ristningar i fogarne fora en regering. Lojalt har denna minoritet stått regeringen bi och ärligt sträfvat att stödja den. Genom ministérförän-dringen i April sistlidne riksdag blef förhållandet annorlunda. Det hittills oppositionella landtmannapartiet skulle nu enligt parlamentariskt skick och sed blifva ett regeringsparti, och den nya regeringen grundade sin tillvaro på principer, hvilka centern eller intelligensen af alla krafter motarbetat och måste motarbeta. Intelligensen var sålunda förflyttad, enligt hvad för parti bildningar annorstädes gäller, från regerings-sidan öfver till Kongl.
Handeln i Landet med dess egne producter bedrifves mycket och med förmon på Norrige af Gräns-orterne, och för öfrigt såsom sista berättelsen förmäler. Politisk författning. Kammarverk: Å Allmänningen Brefjellet uti Inlands Fräkne Härad, hafva Häradsboerne väl väckt anspråk, såsom, efter deras förmenande, Häradets tillhörighet, enär Jordeböcker och andre tillgänglige handlingar icke upplysa om densammas natur; dock hafva Häradsboerne nu mera försutit rättigheten tili vidare talan, genom underlåtenhet att instämma till Domstol. Allmänningen är nästan skoglös och af föga värde, så att det icke synes vara något ändamål för Staten, med bekostande af en ordentelig mätning och affattning å Charta af densamma, derom serskild underdånig hemställan kommer att ske. Den olikhet, som företer sig emellan sista och nu bifogade Tabellen för Landet, i det att 7 oförmedlade Mantal upptagas mera i den senare, än i den förra, är förklarad genom anmärkning på sjelfva Tabellen. Hemmanskljfningar äro somligstädes i Länet utsträckte allt för vida och till skada. Då Eder Kongl. Majit genom Circulär-bref den 26 October innevarande år i Nåder anbefallt närmare undersökning härom utaf en Committé', anser jag mig för närvarande icke böra vidare orda i denna omständighet. Statsbidrag : För Landet. Det enda utaf dessa bidrag, som upphört, sedan sista Fem-Årsberättelsen afgafs, är Saltpeter-afgiften, i följd af Eder Kongl. De öfrige hafva ock undergått förändring, dels i följd af utkomne Författningar, dels i följd af olika Markegångsoch Allmänne Varupris, dels genom serskildte förhållanden vid praestationernes utgörande, och dels genom de olika principer som blifvit i Fögderierne följde vid beräkningen af de serskildte bidragen, såsom för kostnad af Rustning och Rotering, Clericie-statens underhåll och Väghållning.
Snittet ä r likaledes förgyldt. Våra illustrationer. Visserligen bör kunna sägas, att illustrationerna i detta n u m m e r tala för sig själfva. D e t är också blott några få ord, vi h ä r anse oss ytterligare behöfva tillägga. Det stora helsidesporträttet af silfverbruden är i xylografi utfördt af I d u n s skicklige trä- snidare h r Gunnar Forssell efter e t t nytt, charm a n t kabinettskort, som kronprinsessan Lovisa haft godheten själf utvälja för vår räkning. Den intressanta gruppen af samtliga tärnor och marskalkar på bröllopet för tjugufem år sedan med brudparets bild i midten är af h r J. Cederquist i fototypi utförd efter kronprinsessans eget minnesalbum, hvilket hon under sitt besök i Stockholm i våras ynnestfullt ställde till vårt förfogande. Ungdomsporträtten äro naturligtvis framställda efter samtida bilder; särdeles r a r och intressant är bilden af prinsessan Lovisa j ä m t e hennes lille tidigt hädangångne broder. Originalet tecknades år 1854 af P. H. Odberg, men vid tryckningen sprang den litografiska stenen, så a t t endast trenne afdrag hunno tagas. Efter e t t af dessa — i kungl. bibliotekets ägo — är vår reproduktion utförd. Denna och ännu ett p a r af illustrationerna förskrifva sig från W. Silfversparres grafiska atelier. H r G. Forssell h a r vidare hedern af den vackra reproduktionen af J o h n Kindborgs triptyk, som kändt de kvarlefvande tärnornas och marskalkarnes silfverbröllopsgåfva, hvilken I d u n ensam förvärfvat r ä t t a t t återgifva. Gruppen af kronprinsessans familj, interiören från hennes arbetsrum på Amalienborgs slott och vyerna af Amalienborg och Charlottenlund äro tagna efter fotografier af hoffotografen Mary Steen i K ö p e n h a m n. Som synes af familjegruppen, ä r o tvänne af de furstliga barnen ej med å hufvudbilden.
Beträffande serskildt förslaget i afseende å beredandét af arbetsförtjenst förde till arbete förmögne personer, så bör den omständighet ej förbises att det icke alltid är möjligt att anskaffa det slags arbete, som fattige kunna verkställa, när deu ene lärt sig ett, den andre ett annat yrke, samt af de fattiga vanligen finnas flera, som icke kunna förrätta tyngre arbete. På alla dessa grunder få Utskotten tillstyrka, att Herr Cederschjölds ofvanberörde motion ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 31 Augusti 1848. Ank. till Exp.-UUk. den 3 Sept., kl. 1 e. ns. Utlåtande i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 62, angående vissa ifrågaställa förändringar i beskattningsväsendet samt uppbördsoch redogörelseverket. Statsoch Bevillnings-utskottens förenämnde under N:o 62 afgifne betänkande, hvilket Presteoch Bonde-stånden bifallit, har, i anseende till sitt sammanhang med Stats-utskottets utlåtande N:o 242, angående dds Kgl. Maj:ts nådiga proposition rörande beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner» blifvit af Ridderskapet och Adelil återremitteradt på grund af de anmärknfhgar, som föranledt sistnämnde utlåtandes återremitterande. Från Borgareståndet hafva Utskotten jemväl erhållit återremiss å 4:de punkten af förstberörde betänkande, hvaremot öfriga delar deraf blifvit utaf Ståndet godkända.
M:t täcktes förständiga vederbörande, att förhandlingar emellan rustoch rotehållare och soldat om löne-vilkoren borde försiggå enskildt dem emellan och såsom de kunde åsämjas, samt utan all inblandning dervid af befälet, hvarefter kontraktet skulle underskrifvas och då först till granskning inför landshöfding och regementseller kompani-chef uppvisas; och borde någon invändning eller anmärkning mot kontraktet icke ega 10 Expcdilions-Utskoltets Förslag lill und. Skrifvelse, N:o 12. rum, så vida det upptoge och tillförsäkrade soldaten alla de förmåner, hvilka honom tilläggas i det ursprungliga kneckte-kontraktet för provinsen, jemte de förändringar dervid, som tillkommit genom frivilliga öfverenskommelser emellan kronan, å ena, samt rustoch rotehållare, å andra sidan. Då någon nådig åtgärd, i anledning af Rikets Ständers sålunda gjorda und. anhållan, icke följde, enär, enligt Krigskollegii uppgift, klagomål i berörde hänseende hvarken vid General-mönstringar eller eljest skola blifvit anförda, har denna fråga å nyo blifvit väckt vid 1844—1845 årens riksdag, utan att likväl då föranleda lill någon ytterligare skrifvelse från Rikets Ständer. Vid öfvervägande af hvad sålunda tillförene och nu ånyo förekommit, hafva Rikets Ständer ansett förevarande frågas fortsatta återkommande vid flera riksdagar utvisa, att den förda klagan icke torde sakna grund, men tillika förmodat, det orsaken dertill bör sökas mera i rotehållarnes brist på kännedom af sina rättigheter och om de författningar, som angående rekryteringen äro, till bevarande af så väl rotehållarnes som soldaternas rätt, gällande, än uti en obehörig inverkan af befälet vid kontrakts-vilkorens bestämmande, hvilken kan antagas icke böra ega rum, der rotehållarne stödja sin talan på gällande författningar.
Men sof han, så var det fågelns lätta sömn, ty han väcktes af den enslige nattvandrarens steg och var alltid färdig att slunga rysliga förutsägelser efter honom. Att om natten vandra öfver pelarfältet skydde derför både hedningar och Kristianer. Sedan de trenne qvinnorna hade aflägsnat sig, hörde biskopen och föreläsaren, medan de nalkades pelaren, huru helgonet, som nu hade satt sig att spisa sin aftonmat, upphäfde ett besynnerligt, kraxande ljud, som besvarades från en liten lund på andra sidan om ån. I nästa ögonblick sågs en stor, svart fågel höja sig öfver lunden, rikta sin flygt mot pelaren och med flaxande vingar sväfva omkring denne, likasom hade han velat, men icke vågat sätta sig ned på densamma. – Kom då, korpen min, korpen min! hördes helgonets skrofliga röst. – Kom och ät din qvällsvard, korpen min! Så kom då, kom då, korpen min, korpen min! Korpen besvarade dessa ord med ett sorgset och misstänksamt kraxande, men fortfor att flaxa omkring pelaren, medan helgonet följde honom med handen, i hvilken han förmodligen hade lagt några brödsmulor. – Så frukta nu icke! Jag är icke ond på dig längre. Jag skall icke vrida halsen af dig, korpen min. Så kom då, min korp! Du är min gode vän, min bäste vän. Så kom då, kom då! Tonen, hvari dessa försäkringar gåfvos, tycktes inverka på korpen. Han slog ned på kanten af kapitälen, men hoppade baklänges, rörde vingarne och uppstämde några hesa ljud, då Simon utsträckte handen, för att fånga honom. Hans misstankar voro således ännu icke alldeles besegrade. Men sedan Simon afstått från försöket och vändt sig bort, för att fortsätta sin måltid, återvann fågeln småningom förtroende till sin herres afsigter. Han kom allt närmare, hoppade slutligen upp i dennes knä och lät honom fritt stryka sig öfver den kolsvarta, glänsande ryggen, under det han med mycken glupskhet deltog i helgonets måltid. – Du har varit borta hela dagen, setat arg och trumpen der borta i träden, sade Simon i vänligt förebrående ton.
Dessutom kunde svårigheter lätt uppstå i afseende på skuldsedlars utlemnande m. m., och, i fall försummelse egde rum, tvist uppstå, huruvida Förmyndare-Kammaren eller Förmyndaren dertill vöre vållande. Lämpligaste utvägen synes vara den, alt, vid inventering' uti Januarii månad, alla de skuldsedlar, hvarå inteckningar under årets lopp böra förnyas, uttagas och emot qvitto aflemnus till Domhafvanden, som besörjer förnyelsen. Ehuru Förmyndare-redogörelserne böra till Förmyndare-Kamrarne aflemnas, är något åliggande att granska desamma ej föreslaget, emedan det skulle troligen föranleda till många, ofta onödiga, stridigheter och blifva illa uppfyldt. Det är dock Förmyndare-Kammarens Ledamöter obetaget 12 Lag-Utskottets Utlåtande JV:o 108. alt af redogörelserne taga den kännedom, de åstunda och, i anledning deraf, på sätt 14 §. föreskrifter, hos Domstolen göra den anmälan, hvartill anledning kan finnas. Till en början, och innan yttrande afges öfver hvad sålunda i sjelfva saken förekommit; får Utskottet, af den anledning, att Hedervärda BondeStåndet på en gång till afgörande företagit och öfverlagt om Utskottets Betänkanden ifrån och med N:o 70 till och med N:o 76, äfvensom att en och annan Ledamot af de öfrige Stånden förmenat flere eller färre af dessa Betänkanden hafva lämpligen kunnat och bort af Utskottet gemensamt behandlas, vördsamligen erinra, alt, ehuru de motioner, samma Betänkanden upptaga, ega det gemensamt, att de angå Förmyndarevården, hafva de likväl afseende på serskilda lagstadganden och synas Utskottet föranleda till skiljaktiga beslut.