Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men icke nog dermed att advokat-flskalens ställning, hvad löneförmånerne beträffar, jemförelsevis med dem som föreslogos för verkets öfriga tjenstemän, försämrades, man beröfvade honom äfven det biträde, hvaraf han hade ett verkligt behof, nemi. vice advokat-flskalen, hvilken hade ansetts nödig under det ärendena voro färre än nu för tiden; och hvad som än ytterligare vittnar om den stora välvilja, som KammarRätten visade sin dåvarande advokat, hvilken man förmodade skulle qvarblifva på platsen för att skörda frukterna af denna välvilja, - man föreslog icke större lön åt den kanslist, som skulle utgöra advokat-flskalens biträde, än den som åtnjutes af en vanlig kanslist, hvars göromål hufvudsakligen består uti att skrifva rent. När man så förhållit sig mot denne tjensteman i KammarRätten, då må man ursäkta om jag förklarar att K. KammarRätten begått den grofsta orättvisa, och att jag, då jag kommit från denna plats, åt hvars innehafvare man sökt och lyckats bereda så förträffliga förmåner, nu har uppträdt för att åt min efterträdare söka förskaffa de lönevilkor, som i någon mån motsvara de högst betungande och ansvarsfulla göromål, som tillhöra denne tjensteman. För att visa huru falska beräkningarne äro om beloppet af advokat-flskalens sportler, torde det göra tillfyllest att tillkännagifva, det nuvarande advokatflskalen, alltsedan han utnämndes eller under circa 2:ne års tid, har i aktorats-procent uppburit allenast 30 rdr, under det att han icke åtnjutit mer än 3,000 rdr i lön, medan andre tjenstemän inom verket, som stå på samma plan som han, hafva i lön 3,500, utan att hafva f/4:del eller */8:del så mycket att göra, som han.
Han red i stormande hast, liksom om han varit rädd för att bli fångad och saktade ej farten, förrän han kommit in bland albuskarna på strandängarna under Fontinsberget. Och drottningen fick sitta kvar i det grå tornet och sörja och längta. Och hon hade lena kinder och blixtrande röda läppar, hon hade böljande, korpsvart hår, genomspunnet med guld, hon hade en röst, klar som sång och ett klingande skratt. Men hvad hjälpte det kungen? Han red bort på den smala vägen mellan alarna. Och var det ej mindre sumpigt och fuktigt än nyss omkring honom, så var det åtminstone ej mer, än sist han for där. LEGENDER GAMLA AGNETA En gammal kvinna gick uppför bergstigen med små trippande steg. Hon var liten och tunn. Hennes ansikte var förbleknadt och förvissnadt, men ej hårdt eller fåradt. Hon kom i lång kappa och krusad mössa. Bönbok hade hon i handen och en kvist lavendel i näsduken. Hon hade en stuga långt uppåt högfjället, där träden upphörde att växa. Den låg alldeles vid kanten af den breda gletschern, som förde sin isström från den snöklädda bergstoppen ned mot daldjupet. Där bodde den gamla alldeles ensam. Alla, som tillhört henne, voro döda. Det var söndag, och hon hade varit i kyrkan. Men hur det nu kunde komma sig, så hade hon ej blifvit glad utan vemodig af den vandringen. Prästen hade talat om döden och de osaliga, och detta hade gripit henne. Plötsligt hade hon påmint sig, att hon hört berättas i sin barndom, att många osaliga pinades i den eviga kölden på bergstoppen ofvanför hennes boning. Hon påminde sig saga efter saga om dessa gletschervandrare, dessa outtröttliga skuggor, som jagades af de iskalla bergvindarna. Hon kände med ens djup fasa för berget och tyckte, att hennes stuga låg fruktansvärdt högt uppe. Om nu de, som osynliga färdas där på höjden af alpen, toge vägen utför gletscherna! Och hon, som var alldeles ensam! Vid det ordet ensam togo hennes tankar en ännu bedröfligare riktning. Nu stod hon åter midt inne i den sorg, som tärde henne alla dagar. Hon kände det hårdt att vara så långt borta från människor.
Hau nöjer sig icke med att söka återgifva den lokala karaktären af en viss trakt — • den vårdslösar han kanske alltför ofta — men sträfvar att samla det flyktiga intrycket af all naturföreteelse till en samfäld verkan, synnerligen genom ljusets trollmakt, för att därmed tränga djupare in i naturens stämningslif. Sanningen i ton har den nutida landskapsmålaren framför allt för ögonen. Målerisk skall taflan vara, och därför söker konstnären att ur naturen frigöra ljuset och därmed den stämningsfulla färgen, hvaremot han ej fäster så stor vikt vid formen. Därigenom inträffar ock, att han icke så mycket bryr sig om hvad han målar, blott han ur sin modell kan framlocka målerisk verkan. Om föremålet betyder något i och för sig, är honom likgiltigt, endast det tjänar hans måleriska afsikter. Det är om det ofvan stående jag önskat erinra såsom en inledning till de rader, som man anmodat mig att skrifva till fröken Charlotte Wahlströms bild, enär denna konstnärinna är just en af våra mest betydande landskapsmå- lare i närvarande tid. H o n söker icke att göra sin konst gällande genom stora dukar eller med att framställa ämnen, som i och för sig äro af betydenhet. D e t personliga i hennes konst är alltid ett uttryck för något blygt och tillbakadraget, men icke därför svagt eller otillräckligt. D e t ligger tvärtom mycken styrka i hennes färg, men hon älskar företrädesvis att måla lyriska stämningar, när solen sjunker eller när månen är p å uppgående, och dem återger hon varmt och känsligt, till och med poetiskt stämningsfullt. D e t är i allmänhet naturen i dess ensamhet som hon tolkar på ett tilltalande sätt, oeh hon för oss stundom äfven u t på ödsliga hedar, men i hvilkas torftighet hon förstår att, ntan något angrepp på sanningen, inlägga ett behag, som fängslar och tilltalar .skönhetssinnet. Ögat smekes af Charlotte Wahlströms förträffliga färg, som aldrig gör sig skyldig till öf verdrifter åt vare sig det ena eller andra hållet, aldrig är rå och brutal, men kraftig och mättad, ej heller någonsin matt, men fullt harmonisk.
För Lolniugsfrihet pä Häradseller Sockne-Allmänningar, hwarföre icke tiu Häradet eller Socknen erlägges sä mycket, som swarar emot hwad Recognitions-Skogarne, eller Krono-Allmanningarnes Innehafware efter Riksens Ständers Författning wiv 1752 ars Riksväg, utom Bevillning särskildt utgöra, ökes förberörde Bewillning i den proportion, alt densamma ina blifwa as enahanda belopp med den, som för Krono-SkogarneS nyttja» De utgöres. Pä enahanda grunder, som för Iern-Bruken finnas stadgade, wörderås: Loppar-werten: Loppar-Hamrar och Loppar-Walswerk, som smida eller walsa Koppar. Lnipoch Spikhammar-Stockar: Messings.Bruk: Stal-Ugnar: Tackjerns.gjuteri eller Reverbere-Ugnar, hwar före Bewillning erlägges i mohn af wärdet, efter den faststalda grunden af Tolf Skillingar för hwarje Hundrade Riksdaler, eller Twä och En half Riksdaler för Tusendel. §- 5. Af ärskillige Manufacturier, Fabriker, werk och Inrättningar pä Landet, Alun-Bruk upptagas till Bewillning i mohn af wärdet, efter den allmänt faststälda grunden: Sjö Tul - Deni8 Augusti. 2747 Tullen för hwarje utgående Tunna Alun oberäknad. Arberare wid alla i denna §. uppräknade Werk och Inrättningar, utom Gesäller, hwilkas afgift här nedanföre ar utförd, betala lika med Arbetare enligt z §. Arrendatorer, af de under denna §. upptagne Werk och Inrättningar, taxeras lika med andre Arrendatorer. Afte-caicinerings Bruk, i Tre Clafier: so, i2 och 5 R:d. De som endast förrätta raffinering, aro fröa Bewillning sritagne. Beck-Bruk: Berliner-blättsoch Blphwitts-Fabriker:
Banko för hvarje svensk svår läst, utom den serskilda betalning för Konsulernas embetsåtgärder, som på en del ställen uppbäras, men hvilken äfven på dessa ställen skall vid nuvarande Konsulers afgång upphöra, har motionären yttrat: att nyssnämnde allmänna konsuladeller läste-afgift i allmänhet icke kunde anses betungande, då den erlägges af fartyg, som få gånger om året intaga eller lossa laddningar af dyrbarare värde och med dryga frakter, men att förhållandet blefve helt och hållet olika med den skeppsfart, som idkas af fartyg, gående på Ostersjö-hamnar, serdeles inom Schleswig och Holstein, med trädvaror, tjära, kalk och sten m. m., enär dessa fartyg kunde göra 0 å 7 sådane resor om året och nödgades för hvarje gång erlägga ny afgift, som mycket betungade den ringa förtjensten och vore en börda, den der icke egt rum i äldre tider, då Konsulerne i dessa hamnar ej egde rätt till sådan uppbörd. Denna tunga hade nu ytterligare ökats genom den i Kongl. Brefvet den 25 Maj 1850 meddelade förklaring, att, när ett fartyg under samma resa intager eller lossar last i serskilde hamnar inom samma Konsulsdistrikt, skall, utom fulla Konsulad-afgifter i den första hamnen, half afgift ytterligare erläggas i de öfriga; och har motionären ansett billigheten fordra, att alla fartyg, som under loppet af samma år besöka eller flere gånger lossa eller lasta inom samma Konsuls-distrikt, befrias från all Konsulad-afgift, utom första gången, samt derföre hemställt om underdånig skrifvelses atlåtande till Kongl. Maj:t, med anhållan, att föreskrifterne härom måtte i nämnde syftning förändras, hvaremot motionären ansett nuvarande Konsuler böra tilläggas ersättning af Handelsoch Sjöfarts-fonden för den förlust af inkomster, som genom förändringen dem tillskyndades. 2;o Vidare har af motionären blifvit anfördt: att Kongl. Majit, med godkännande af den grundsats, att de vigtigaste
Den öfvergifne rätar ut sig i hela sin längd och mönstrar fientligt och föraktfullt denne medikus och barberare, som för ögonblicket sägs stå högt i konungens gunst, och mot hvilken den lilla generalskan nu småler så huldsaligt! Barbarens blod börjar sjuda af vrede och hat mot den misstänkte medtäflaren. Hon mottager verkligen också den nye gästen med i ögonen fallande empressement, och han bugar sig och kysser hennes hand med en min, som i all sin ridderlighet, har ett oförklarligt tycke af gammal intimitet. Till råga på olyckan väcka också deras första, betydelselösa repliker föreställning om en konspiration mot intressen, öfver hvilka den ryske ambassadören måste hålla sin skyddande hand. Också af den anledningen liknar riddar Michael en tupp retad till strid. Det är dock endast lösryckta fragment af deras samtal, han förmår uppfatta: någonting om Holstein och om Altona, där de möjligen träffats förr, ty hennes småleende blir förbehållsamt, som om hennes tankar sysslade med en hemlighet. – Jag har mycket att tala med er om – säger hon strax därefter – ämnar fånga er i våra garn! Han svarar någonting galant och en smula ironiskt, med handen på hjärtat. – Vi träffas då snart hos öfverhofmarskalkens. – Ni spelar ju loup? — beredd att underkasta mig allt, som följer med min nya ställning – af ryktet utpekad gunstling! I en fönstersmyg har kammarpagen Warnstedt en förtjusande tête à tête med sin älskade AnneSophie, och ett stycke därifrån ses hennes gemål, friherre Ernst Bülow, stallmästaren, uppbjuda hela sin älskvärdhet för att behaga den sköna geheimerådinnan Gabel. Han är en kavaljer med skarp näsa, trång panna och en liten mun med ett själfbelåtet leende. Hon tycks måttligt intresserad både af hans artigheter och hans anmärkningar. Inom sig känner hon, nu som alltid, flygande värk af en längtan efter något, som lifvet aldrig gett; men fadda känslor, uttryckta med fadda ord, kunna icke stilla den värken. Hennes blickar irra utan intresse om bland de närvarande och fängslas slutligen af ett par ögon, som fixera henne med ett uttryck af spänd uppmärksamhet. Hon känner dem från hofteatern för några aftnar sedan.
Utlåtande. Med hänseende till ofvanstående har kommissionen derföre föreslagit, att man fattar följande B eslut till beskattning af bränvinsbränningen. »Afgiftén erlägges för det genom afbränning af hvarje afjäst vätska erhållna bränvin af-50% alkoholhalt (svarar mot 8° Spendrup) med 5 sk. per pott, hvilken afgift äfven erlägges för den erhållna lanken (det vid destillationen erhållna svaga och orenare bränvin, eller de s. k. »föroch efter-dropparne»), såvida den ej göres otjenlig till omdestillation, eller bringas tillbaka på den i bränneriet varande destillationsredskap antingen direkte eller uppblandad med det till afbränning bestämda materialet, i en proportion af minst '1:5 af det sednares volym. Den afgiltssumma, som uppkommer efter detta beskattningssätt, skulle likaledes, under förutsättning af 12 millioner potters produktion, utgöra 500,000 Spd. om året. Sedan kommissionen derefter antydt huru den tänkt sig, att kontrollväsendet borde ordnas, har hon anställt en beräkning öfver de dermed förbundna kostnaderna i anledning hvaraf hon väsendtligen har anfört följande: Enligt hvad anfördt är vid mäskebeskattningen antagas 50 brännerier i landsorterna och 50 i städerna att komma att vara i gång, de förra under en tid af 5 månader och de sednare under b månader af året. Då kontrollören ej behöfde vara tillstädes flera dagar, än sjelfva afverkningen varade, kommer det, med hänseende på kontrollförandet, icke här, såsom vid mäskebeskattningen, i fråga, huru många gånger bränneriet under nämnde tid varit afstannadt. Deremot anses det lika nödvändigt vid produktbeskattningen, som vid beskattningen af mäsken, att hvarje bränneri måste erlägga afgiften sorn om det oafbrutet varit i gång under 15 dagar, emedan det skulle vara förenadt med för stora olägenheter, att hafva kontrollörer för kortare tid, när de, såsom förut är anfördt, skola lönas för hvarje dygn de äro i tjensten. Likaledes gäller här hvad ofvan är yttradt i afseende på den dagliga produktionens storlek samt kontrollörernas aflöning
Ständers bifall till Kongl, Majus Högstberörde Nådiga Pro* position, samt att , som följd deraf, RiksStatens 4-de Hufvud-Titel må, till nästa Riksdag, okas med en Summa af 60,000 R'-dr Banco årligen, likväl med bifogande af det af Riksdags-Fullmägtigen Johan Andersson från Calmars Län gjorda välgrundade förbehåll, att den Summa, stor 6,800 R:dr, som, till underhållande af en på försök föreslagen Elementar-Schola för ämnesläsning inom Hufvud-Staden, årligen erfordras, bör af tillökade Anslag oafkortad utgå, och således icke, på sätt den Kongl Propositionen synes föranleda, blifva beroende af möjliga, men likväl ovissa besparingar d denna Hufvud-Titels tillgångar. Hvilket dockjallt vördsamt underställes [Rikets Höglofl, Ständers upplysta bepröfvande. Ankom till Exp, Utsk. d, »o Apr. i8ag. Utlåtande, med anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåt* na Nådiga Skrifvelse om befrielse för Tynderö Socken i Vester-Norrlands Län att deltaga i ordinarie Rotering. Tili Stats* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten hafva de respective RiksStånden behagat öfverlemna Kongl. Mai:ts, under den 29 Qctober sistlidet år, till Ri* hets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående yrkad befrielse från Rotering för Tynderö Socken i Wester-Norrland, (Se Bihanget till Riks-Ståndens Rrotocoll, i:a Samlingen, j:a Band. N:o 8.)
Inteckningar, gifna vid samma ting å landet, hafva lika rätt. Om inteckningar å en Rådstufvudag vare lag samma. § 4- Ej må förlagsinteckning gifvas utan för visst öfverenskommet belopp i penningar eller varor, eller utan skriftlig, genom vittnen styrkt eller ock inför rätten af låntagaren erkänd handling, deruti så väl försträckningens egenskap af förlag för viss uppgifven inrättning och, när detta lemnäs till något af de i § 1 nämnda ändamål, jemväl stället för inrättningen upptages, som ock låntagaren medgifvit, att sådan inteckning tagas får. Handlingen skall i hufvudskrift till Rätten ingifvas, samt der offentligen uppläsas, i rättens protokoll införas och med påskrift om inteckningen förses. A landet må förlagsinteckning ej sökas utan vid lagtima ting. § 5. Inteckningen skall förnyas inom tio år, sedan den beviljades och ytterligare inom tio år efler hvarje förnyelse; njute dock fordringsegaren förmåns Bih. till II. St. Maj-.ts Nåd. Proposition, N:o 15. rätt enligt första inteckningen. Försummas den förnyelse, vare inteckningen förfallen. § 6- Har flyttning af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen skett till ort under annan rätt, än den, hvarest inteckningen blifvit beviljad, vare då Häradseller Rådstufvurätten i den ort, dit rörelsen förflyttad är, behörig att förnyelse af inteckningen meddela. Sammaledes vare ock den Häradseller Rådstufvurätt, hvarunder i § 2 omnämnd förlagstagare, efter skedd flyttning af hemvist, bosatt är, behörig att frågan om förnyelse af inteckning för honom gifvet förlag upptaga, I dessa fall skall, vid äfventyr af inteckningsrättens förlust, förnyelse af inteckningen sökas hos Rådstufvurätt inom sex månader och hos Häradsrätt sednast vid det lagtima ting, som infaller näst efter sex månader, räknade från slutet af det år, hvarunder innehafvaren af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen blef derföre, eller fiskaren för sin rörelse, på nya stället till skatt antecknad. § I öfrigt skall angående förlagsinteckning tillämpas hvad om inteckning i fast egendom stadgadt är.
Hvilket, tiil besvarande af den nådiga Propositionen, Rikets Ständer härmed få i underdånighet tillkännagifva: framhärdande etc. Stockholm den 28 Mars 1863. 14 ExpeditionsUts/i o t tets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 70. J%T:o ?©. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Mars 1863. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om beviljande af anslag till inköp för Statens räkning a.J en del utaf den Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer. (Stats-Utskotlels Utlåtande N:o 62.) S. A. K. Sedan en af E. K. Maj:ts Chargé d’affaires hos Kongl. Spanska hofvet, Kammarherren m. m. G. D. Lorichs, under en långvarig anställning i utlandet tillvägabragt betydande samling af mynt och medaljer blifvit af hans arfvingar Staten till inlösen erbjuden för en summa af 50,000 R:dr, och Garde des Medailles, Riks-antiqvarien B. E. Hildebrand, som haft tillfälle genomse och värdera denna dyrbara samling, hänfört densamma under följande nio hufvudafdelningar, nemligen l:o Spaniens äldsta mynt, 2:o Nummi populorum, urbium et regum från andra delar af Europa, äfvensom från Asien och Afrika, 3:o Romerska och Byzantinska mynt, 4:o Westgötiska Konungarnes i Spanien slagna mynt, 5:o
Hvad äter angår det omnämnda förhållandet med Norrige , så är det en vigtig consideration, hvarom jag förbehåller mig att få yttra min tanka vid slutet. Kanske är det ännu för bittida att tala derom , då i Serskilta Utskottets hela yttrande finnes så litet spår deraf. Hvad beträffar olikheten i värdighet emellan Föredragande och icke Föredragande Stats-Råd, så kan det vara ett skäl härföre att, Den 1 December f. ni. *9 till den förra befattningen fordras en större talent* sorn icke k*n vinnas utan genom praktisk öfning. En ganAa skicklig man kan salena de egenskaper , soin fordras till ert sådan post j men om denna anmärkning är grundad , så är, i alla fall* en omflyttning för Konungen lätt att Verkställa. Friherre Cederström j Jacob.' 1 afseende på formen för Discussionen , får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att, då fråga är om att discutera ett Cöustitutions-Utskottets förslag, måste de gjorda anmärkningarna af Ståndet gillas , otn de skola föranleda till åtcrremiss. Jag hemställer, huruvida detta ändamål skall vinnas derigenom , att Betänkandet punktevis föredrages, då det möjligen kunde hända , att Ståndet instämde i en punkt , tnen icke i en annan , och Utskottet således omöjligen skulle kunna rätta sig efter Ståndets önskan Detta måtte icke vara alsigtett med de förändringar, som i Constitutions-Utskottcts utlåtande blifvit föreslagne. Discussionen kan väl fortgå punktvis , men besluten måste generelt fattas , på det att återremissert må i ett sammanhang återkomma till Utskottet. Uti hvad Herr Grefve von Platen yttrat, angående Förvaltnings-Chefernes rang, instämmer jag fullkomligt. Herr von Hartmansdorff: I afseende på formen, och då så många skiljaktiga meningar blifvit yttrade, rörande denna punkt allena, så lärer Höglofl. Ridderskapet och Adeln nogsamt 20 Den i December f. m. finna huru svårt det skulle blifva, att bringa de anmärkningar, som möjligen göras vid alla punkterne, pä en gång, till en sammanstämmande mening.
Sådant har likväl för vid pass 20 år tillbaka, då en allmän ny marknads-reglering öfver hela Riket verkställdes, på åtskilliga ställen inträffat, äfven i den del af landet der jag är bosatt. Grenna stad hade efter gamla regleringen flera års-marknader, hvika vid den nya inskränktes till 2:ne, så mycket mera obilligt som Jönköping belägit blott 3 och 5 inil derifrån fick 5 marknader, Ekesjö 3me o. s. v« Det är i stöd af hvad jag anfört, och till rättelse af den orrättvisa, som jag tror vara begången vid den omnämnde marknads-regleringen i Jönköpings Län, sorn jag tager mig friheten föreslå: att Grenna stad måtte återfå rättigheten att hålla 3:ne årsmarknader. On de nu varande 2tne marknads terminerna, hvilka inträffa i början af Maji och emot slutet af October månad bibehållas, och den 3telje eller nya marknads termin kunde bestämmas till 458 Den 3 Marlit, medio af Februarii månad alla år, tror jag det vara för Grenna stad och landsbygden deromkring af mycken båtnad. Locala omständigheter, dem jag nu häraf fruktan att trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med en så simpel affaire sorn den i frågavarande, ej vågar detaillera, gifva hopp om ett för ofvannämnde stad och landsort ganska fördelagtigt resultat, i händelse min motion vinner bifall. Jag anhåller att detta mitt vördsamma anförande måtte blifva till vederbörligt Utskott remitteradt. N;o 55- Herr duk ar sparre, Ingemar Angnst'. Till ändring uti de Reglementariska stadganden för Riks-BancoDisconten , hvarom jag förut haft äran väcka motion, föreslås vördsamt följande:
Den 27 S'ep te n1 b e r. 505 Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, fästat uppmärksamheten derpå, att Hr Printzensköld i sitt förslag bibehållit icke allenast ordet ”bosatt” utan ock det af Hiskin begagnade uttrycket ”äfven om denne är utom socknen boende,” som Hr von Hartmansdorff ansett böra utbytas emot: ”äfven om denne till socknen icke hörer,” samt fördenskull hemställt till Hr von Hortmansdorff om han instämde med Hr Printzensköld till alla delar eller blott i fråga om ordalagen ”inom församlingen bosatt eller röstegande person,” yttrade: Hr von Hartmansdorff: Jag tror att till följd af det förslag Hr Printzensköld nu gjort mitt kan förfalla. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad blef, uppå serskildt framställda propos:r, de:t utan anmärkn. lemnade första punkten af Utskrns förevarande betänk, af R. o. Ad. godkänd, samt bifölls andra punkten med den förändring, näst efter ordet ”bosatt” tili Utskrns redaktionsförslag, skulle tilläggas orden: ”eller röstegande.” Föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 23 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 53, i anledn. af anmärkmr vid Utskrns betänk., angide förklaring af hvad med ”matlag” rätteligen bör förstås, samt föreslagen ändring uti Kongl, kammar-collegii kungörelse d. 20 Juli 1830. Hr Printzensköld, Carl: Jag har icke någonting annat här att anmärka än att då Utsk:n föreslagit R. St. att afgifva underdånig begäran det K. M. ville till Rikets näst sammanträdande Ständer, aflåta nådig propos. i ämnet, det torde vara nog svårt för K. M. att innan dess medhinna infordrandet af alla för sakens utredande nödvändiga upplysningar och låta utarbeta Nådig propos.