Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men låtom oss nu gå upp i frökenkammaren, för att lyssna till hvad Celestine och Nanna kunna ha att säga hvarandra. «Hör du,» sade Nanna, i det hon kastade af sig shawlen och i stället tog på en shawlett, «hör du, hvad får jag egentligen den äran att titulera dig för? – fru – målerska – fru – artist? – jo det är vackert!» – «Jag tror du är lite tokig,» svarade Celestine, i det hon mot sin vana glädtigt svängde om ett par hvarf på golfvet, så att kjortlarne stodo vida som en klocka. – «Jo det var vackert, fru målerska – fru artistska – jo det låter gentilt!» gäckades alltjemnt Nanna, i det hon knöt ihop armarne på ryggen, och hennes lilla näpna figur sjelfsvåldigt svajade omkring rummet. – «Nå än fru fortepianistska – fru kompositörska – det låter väl en smula bättre det, kan jag tro – ha ha ha!» och de begge flickorna fattade hvarandra om lifvet, och svängde om med hvarandra, så att tvättfatet, som stod på stolen, en knapp vändning följde med och bums i kras på golfvet. Modren hade hört bullret, kom förtörnad upp och fick se hvad som var passeradt, och hotade flickorna, att om de inte ville hålla sig stilla och allvarsamma, så skulle de få flytta i hvar sitt rum. Det kalla fotbadet, och öfverstinnans ännu mera kylande dusch tillintetgjorde hastigt den öfverdådiga sinnesstämningen, och de satte sig helt beskedligt på hvar sin taburett i fönsternischen. Det goda lynnet ville likväl ej helt och hållet öfverge dem. Nanna började: «Hör du, din målare skall resa, du; hvad tycker du om det, du?» – «Lika mycket, som du tycker om att din musikant reser, det försäkrar jag.» – »Tror du det blir mycket roligt på Sätraholm, sedan de rest?» frågade Nanna med något nedstämd ton. – «Jag vet just inte,» svarade Celestine, och såg utåt gården. – «Det blir allt lite ledsamt – i början.»
Detta var tvarlom s&amp; väsentligt i strid med hennes personlighot., att hon sjalf dömer och behandlar det ratt, d % hon kallar det en fix idé, framkallad af lidandet och slutligen alldeles oberoende af viljan. Med kannedom af dessa psykologiska fakta tar det sig underligt ut, nar man hör yttrandet: att Ernst Ahlgrens brist p % religiositet gjorde det för henna omöjligt att bara lifvets bördor. Om man med religiositet menar förmagan att hängifva sig At nsgot högre an sig sjalf, d&amp; egde Ernst Bblgren arbetet som sin kult och lifvet sjllft, i all sin miingfald, var guden i denna religion. o Men om man med religion menar förmaiga af Mngifvenhet %t nhgon bestämd religionsform, d&amp; saknade Ernst Ahlgren fullkomligt en asdan möjlighet, Atminstone under de senare &amp; ren af sitt lif. Utvecklingen och lifvet själft hade mer och mer kommit henne att närma. sig antikens - eller kanske h a r a r e tjugonde Brliundradets - lifshkadning, medan kristendomens viirldsförklaring aldrig gjort nigot djupt intryck p&amp; henne. Men detta skulle aldrig ~ å g o n viss religionsform, lika litet som nhgon filosofisk viiridsförklaring kunnat, göra; tviflet i och för sig var för henne icke mer betydelsefullt än tron. Bon hade tidigare underkastat sig de kyrkliga formerna utan plaga; de ytligare stridsfragorna betydde för henne ingenting och hon lemnade ilfven de djupaste friigorna oppna; Pion fbrnekade lika litet som hon ~ s utan trodde. Lifvet var för henne icke i framsta rummet t a ~ k e lif, " rörelse, kilnslor, handlingar ", skref hon kort före sin död. Och slldana manniskor finnas, miinniskor, icke utan behof af religion, men utan behof af en positiv var !dsf6rklaring, manuiskor far hvilka de med detta .ilmne sammanhiingrinde frggorna aldrig kunna f&amp; en afgörande betydelse.
A. 299. — till ändring i 14 §. Riksdags-Ordningen, angående representations-rättigheten för Stockholm. A. 299. ( 85 ) Grnndlagsändrings-förslag, vid denna riksdag framställda. — lill tillägg vid 46 §. Riksdags-Ordningen, angående sammanträde af Riks-Slånden för gemensamma öfverläggningar, äfvensom i sammanhang dermed till ändring af åtskilliga §§. i Riksdags-Ordningen och Regerings-Formen. A. 467. — angående ändring i 85 §. Regerings-Formen, i afseende på Tryckfrihets-Förordningens egenskap af Grundlag, äfvensom i sammanhang dermed uti åtskilliga §§. i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen. VIII. 81. R. 82. IX. B. 278. A. 347. XI. E. 122. — lill ändring af 35 §. Regerings-Formen, angående förtroendesysslor. Regerings-Formen samt 29 §. 1 mom. Riksdags-Ordningen, rörande behandlingen af frågor om ändring i grundlagarne. XI. B. 141, 148, 151. A. 159. U373. XII. A. 62. U. 362. A. 420. XIII. 202. A. 299. — angående ändring i 39, 40 m. fl. §§. i Regerings-Formen och 4, 6 ro. fl. §§. i Riksdags-Ordningen i afseende på sättet för Riks-Slyrelsens förande i vissa fall. XI. R. 43. B. 315, 372. XII. 4. A. 7. XV. E. 175. — till ändrad lydelse af 2 och 9 §§. i Successions-Ordningen. XII. B. 422. XIII. 5, 25. A. 26. — om tillägg i. 109 §. Regerings-Formen och 80 §. Grundlagsändiings-förslag, af samtlige Riks-Stånden vid denna riksdag godkände, upgifl på. V. B. A. 325. — Kongl.
Johan Ericsson &amp; C:o 4 4 s SITT ENASTÅENDE, KOLOSSALT STORA URVAL I NYHETER FÖR SÄSONGEN. ERHÅLLAS HOS ALLA STÖRRE SPECERIHANDLARE INOM RIKET. BÖRJAR 15 MARS. SAMTIDIGT EN 3 MÅN. KURS FOR NÅGRA FRIE ' EVER. ANMÄLNINGAR SÄNDAS TILL VÄFSKOLAN I ÖREBRO. NINA VON ENGESTROM. O P P. a S ^rrGRÄFSTRÖM. Eekvisitioner från landsorten ombesörjas pr omgående. SKICKLIG I MATLAGNING, BAKNING, KONSERVERING OCH SYLTNING. ENDAST DEN SOM ÄR FULLT KOMPETENT GÖRE SIG BESVÄR. SVAR MED BETYG OCH FOTOGRAFI SÄNDES TILL FRU HELGA FREDHOLM, LINKÖPING, REPSLAGAREGATAN 30. (330) NG FLICKA, KUNNIG I MATLAGN., BAKN., SYLTN., KLÄDO. LINNESÖMNAD, SAMT FÖR ÖFRIGT I ALLA I ETT HEM FÖREFALLANDE GÖROMÅL, ÖNSKAR PLATS FRÅN 1 MAJ I FAM. ELLER ATT ENSAM FÖRESTÅ ETT HEM. FINA REF. SVAR TILL » M.&gt;, GYTTORP. B Ä T T R E F L I C K A ÖNSKAR PLATS ATT GÅ FRUN TILLHANDA I ÄLDRE FIN FAMILJ, TILL DEN 1 APRIL. DEN SÖKANDE ÄR NÅGOT KUNNIG I STRYKNING, HANDARBETEN O. SÖMNAD. SVAR TILL » VILLIG 1871 », IDUNS EXPEDITION.
Då nu Joab, och hela hären med honom, var kommen, vardt honom sagdt, att Abner, Ners son, var kommen till Konungen, och han hade låtit honom ifrå sig, så att han var med frid bortgången. Så gick Joab in till Konungen, och sade: Hvad hafver du gjort? Si, Abner är kommen till dig: Hvi hafver du släppt honom ifrå dig, så att han är bortgången? Känner du icke Abner, Ners son? Ty han är kommen till att bedraga dig, att han må bespeja din utgång och ingång, och få veta allt det du gör. Och som Joab utgick ifrån David, sände han båd efter Abner, att de skulle hem ta honom igen ifrå BorHasira; och David visste der intet af. Som nu Abner igenkom till Hebron, hade Joab honom midt uti porten, att han skulle tala med honom enskildt; och stack honom der i buken, så att han blef död, för hans broders Asahels blods skull. När nu David detta hörde, sade han: Jag är oskyldig, och mitt rike, för Herranom evinnerliga, för Abners, Ners sons, blod; Men det komme öfver Joabs hufvud, och öfver hela hans faders hus; och vände icke åter i Joabs hus, den som en etterflöd och spitelsko hafver, och den som sländo håller, och den genom svärd faller och den som bröd fattas. Alltså dråpo Joab och hans broder Abisai Abner, derföre att han slog deras broder Asahel ihjäl, i stridene vid Gibeon. Men David sade till Joab, och allt folket som med honom var: Rifver edor kläder sönder, och drager säcker uppå eder, och jämrer eder för Abners skull. Och Konungen gick efter bårena. Och då de begrofvo Abner i Hebron, upphof Konungen sina röst, och gret vid Abners graf; gret ock desslikes allt folket. Och Konungen beklagade sig öfver Abner, och sade: Abner är icke död såsom en dåre dör. Dina händer voro intet bundna; dina fötter voro intet satte i fjettrar; du äst fallen, såsom man faller för arga skalkar. Då begret folket honom än mer.
Men det är med denna, som med alla nya Bih. till R. St, Prot. 1834. 8.de Sami. i 11 :te Häftet, 'Allm, Besv. och Oecon. Utsk. Betänkande JV.-o 53* ideer och åsigter; de äro icke på en gång fullvuxne och utbildade att verkliggöras. De behöfva tid att utvecklas och mogna , för ali i verkligheten blifva, hvad de böra vara; och icke nog härmed; äfven sjelfva samhällsförhållandena behöfva modifieras, förändras eller jemkas, för att, utan våda eller brytning, kunna öppna sig och emottaga verkningarne af en ny, genomgripande åsigt, om än aldrig så rigtig och nyttig. Härtill behöfves också tidens mägtiga inflytande. Egentligen måste hvarje ny åsigt, i den nion hart är vigtig och omskapande, först bana sig väg tili häfd i allmänna omdömet, för att kunna öfvergå till verkställighet i Samhället. Går man åter detta omdöme och tiden i förväg; villman intvinga det nya, ännu icke häfdvunna, och derigenom uttränga redan stadgade förhållanden, förrän behofvet deraf erkännes, så verkar det nya menligt, i stället för välgörande, och föranleder dessa reaclioner, som aldrig uteblifva, då man upphäfver det redan bestående, linnan det är moget för en sådan förändring. Utur denna synpunkt betraktar Utskottet den nu väckta frågan om utsträckning af National-Jaeväringsskyldigheten.
Direktionen afgående bref och utlåtanden, samt de tidsödande göromålen med expedition af Anmanings-brefven, uppgående till ett antal af minst 1,000 st. i månaden, det torde finnas uppenbart, att Ombudsmannen omöjligen kunde medhinna att ensam besörja alla göromål; att anställandet i Ombudsmans-Expeditionen af en Kanslist dessutom vore af behof påkalladt, för att, vid hvarjehanda förhinder för Ombudsmannen, t. ex. under längre resor i Kontorets ärender, sjukdom o. s. v., Direktionen må hafva att tillgå en tjenlig person att besörja göromålen, så mycket hellre, som, vid nyss förutsatta fall, det vore ytterst svårt att genast erhålla någon lagkunnig person^ som vill och kan åtaga sig ett dylikt sysslande, hvarom erfarenhet vunnits då, vid förre Ombudsmannen Stenbergs afvikande, Direktionen blott med största svårighet från en aflägsen ort och efter flera dagars tidsutdrägt lyckades erhålla en person, som tjenslen under ledigheten förestod; att det icke eller kunnat undfalla Diskonl-Revisorernes uppmärksamhet, att, om en Kanslist varit anställd och med Ombudsmannen deltagit i göromålen, det svårligen skulle hafva lyckats Stenberg, alt, såsom nu skett, genom falska anteckningar dölja balaucen samt missleda Direktionen och Revisorer; samt att Diskont-Revisorerne, som dessutom erfarit, att samtlige Ledamöterne af Riks-Stånden i Låne-Kontorets Direktion ansett förevarande fråga af den vigt, att de, efter inhemtande af Fullmägliges afslag på Direktionens sednast derom gjorde framställning, till Direktionens Protokoll nedlagt deras reservation, i afseende på den skada och förlust för Kontoret, som genom della afslag kunde i framliden uppstå, funnit sig vara pligtige att för Kontorets sannskyldiga bästa tillstyrka, det en i lagfarenhet kunnig person må såsom Kanslist vid Ombudsmans-Expedilionen anställas. Hvad sålunda hemställdt blifvit öfverlemna Revisorerne härmedelst till Rikets Ständers bepröfvande. §• 16.
Bico, bestå ulli publika byggnader oell reparationer vid Tingshus, Kyrkor och Kyrkogårdar, Sockne°CH Fattigstugor, samt Magasinet’, skallgångar, jagttygs anskaffande och "''derhåll, Jaglkasse-afgifter, Djeknepenningar, böter, Kurhusinedel, Krigsltlaiishus-afgift, Riddarhus-afgift, Sterbhus-procent, Riksdagspenningar, ExHeditions-lösen, stämpladt papper, betalning för De bets-sed lar, Exekutions^voden, Häradstjenareeller Profoss-löner, Brandstods-afgift, Stamboksmedel och Iuqvarterrngs-kostnader, kvilka alla diverse utgifter oell besvär >dra för hvarje mantal Säteri 7 Rldr och för hvarje mantal af de opri1egierade hemmanen i3 R;dr Bico årligen. ■dita Statsbidragen, sammanräknade, utgöra för Landet 661,4*8 R:dr *' rist och for Städerna 29,814 R;dr 87 sk. 8 rist B;co årligen. Skulle ^essa summor, särdeles den förstnämpqe i kontant uttagas, blef tillståndet ^.bekymmersamt; men som en stor del af Statsbidragen bestå uti prceI '•tioner in natura, såsom väghållning, skjuts, fattigförsörjning, allmänna f ingnad er, med flere artiklar, der äfven Folkets arbetskraft blifvit värdeu 1 peuningar, niå man icke alltför mycket förskräckas öfver ziffrornas — 4<> — storlek, hälst om man betraktar att, till exempel, en enda inkomst-kälK nemligen afkastningen af Länets 52,397 styren Kor, med 628,764 b:dr nalkas alla Statsbidragens totalsumma. Att jorden likväl icke lålvidare beskattning, bör emedlertid frimodigt utsägas, ty den nyssnämnde afkastningen utgör 1 sanning här 1 Länet, såsom redan är nämnda jordens hufvudsakligaste afsättnings-artikel. Krogar på Landsbygden äro ganska få.
Och för mig återstod ej annat än att skamsen smyga mig undan den talrika menigheten omkring mig och med tyngre steg än förut uppsöka hemmet. Och nu har ni ändock fått bo kvar ända in på sommaren? Ja, så oförklarligt det än ser ut. Men saken är den, att hans nåd alt sedan jordafärdsdagen varit ute på resor i sin domsaga och Olof är i alla afseenden en god människa, fastän han ej i alt vågar styra och ställa efter eget behag. Och nu sedan Kirsti fått kännedom om förhållandet har hon naturligtvis gjort sin myndighet gällande. Ja hårda tider stunda. Måtte jag blott få den döde ordentligt ned i mullen en gång. Mor Esra, som under samtalets gång sysslat vid spiseln, framsatte nu af sina tarfliga anrättningar åt sin gäst. Efter slutad måltid tog denne åter i tu med arbetet och innan kvällsolen ännu hunnit nedgå bakom skogstopparne var den groft tillyxade kistan färdig att mottaga sin gärd. Nu infann sig också en kvinna vid namn Hedda, känd vida omkring för sin underbara förmåga att bota allehanda sjukdomar, för att hjälpa till vid kistläggningen. Hon hade ock, så vidt i hennes förmåga stått, bjudit till att bota fiskaren Niilonen; men där det skulle bli till döds stod naturligtvis ingenting att hjälpa, menade hon. Per Eriksson snickare hade aflägsnat sig efter fullgjordt värf. De två kvinnorna och sonen i huset sysslade med den döde. Vi hafva haft bolmannen på besök i dag, hviskade mor Esra till Hedda liksom fruktande att någon obehörig kunde uppsnappa samtalet och genom något förtal ännu yttermera förvärra det svåra i deras ställning. Kunde just gissa det, då jag såg honom vandra förbi stugan min tidigt på morgonkvisten. Penttu var allena hemma med barnet och den döde och han for ganska varligt fram. Men hade han vetat Hvad då ? Jo, att jag har litet på kistbottnen, som jag enkom sparat för att få far ordentligt i jorden, så nog hade han med öppna armar gripit i rofvet alltid. Du tänker då bestå klockor med? Men hvad tror du man säger därom på Laukko, då det blir kändt? Det gör mig detsamma. Vi måste i alla fall bort härifrån.
Palmstjerna och anhåller derföre blott att fä i R. o. Ad:s minne återkalla, hurusom R. St. vid sista riksdag, och vid flere föreg:de riksmöten beviljat icke lån, men rena anslag till upprätthållandet af vissa äldre kyrkor, såsom Wreta i Östergötland och Warnhem i Westergötland, der åtskilliga af våra Konungar från äldre tider ligga begrafna. Om nu R. St. åt dessa ringare kyrkor, hafva, med afseende på de der befintliga grifter samt kyrkans gamla byggnadsstil och deras värde såsom minnesmärken från medeltiden, ansett sig böra bevilja underhållsanslag, så borde väl R. St. med ännu mera skäl för samma ändamål understödja Linköpings domkyrka, hvilken i det gamla Sverige utan tvifvel är den förnämsta både till storlek och byggnadsart, näst den i Upsala. När nu dertill kommer, att ingen viss församling kan åläggas fullgörandet af den ifrågavar. reparationen, samt den i alla fall öfverstiger Linköpings stadsförsamlings förmåga, tror jag allt skäl vara för handen, att bevilja lånet och dermed det behöfliga understödet, i händelse penningar icke kunna erhållas lill den ränta, som är ifråga. Jag anhåller således, lika med Frih. Palmstjerna, om återremiss af förevar, utlåt. Gr Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Samma skäl som jag vid förra utlåt, anförde till bifall å Ulsk.-s tillstyrkande derutinnan, anhåller jag att äfven nu få åberopa. Derjemte får jag anmärka, att det förra utlåt, innefattade svar å en af K. M. aflåten nåd. props. och Den 9 Juni. 33 och således borde hafva erhållit mera afseende, än en af en enskild riksdagsman väckt motion, såsom förhållandet är med den nu förevar. frågan, hvilket inom PresteSt. väckts af domprosten i Linköping. Här förekommer också samma omständighet, som vid den förra frågan, eller att kyrkokassan icke årligen vill betala mer än 3 procents ränta och 2 procents afbetalning å kapitalet, således skulle riksg:s-kont. komma att ansvara för skilnaden emellan berörde ränta och den ränta, hvaremot kont. kan få lån.
Dä aptering och framkörning t aHa hänseenden illhört Bolaget, om ock desse Skogs - effecter pä Eders Maj:ts och Kronans sko-’ gar erhållits,och dessa kostnader anses uppgå till halfva värdet,så ut fores den an» dra hälften, såsom förlust, med 76,212.31.' a. Dessa förluster utgöra, så vidt de kunna med säkerhet hestämmas, och bora å kostnadssumman afgå, B:d B:co 272,913. 1.11. Hvarefter åter _ står - 1,465,103. 5. 2. Hära torde vidare böra af* föras: 3:0 K o stna* de r, hvilka dels Varit omöjlige att rigtigt förutse, och således beräkna ; dels ock af den natur, att de ej allena tillhöra hela Canal arbetet, fast de kommit att graverade första årens utgifter, utan ock af dyrbar nytta for framtida Canal -anläggningar, samt andra arbeten af samma ait. Desse kostnader arp ©j af der), natur, att de till ersättning i underdånighet kunna föreslås, men Transport 1,465,103. 5. 2. Di - ilo Den 13 April. Transport l,465(103' 5- M Directlonen ät dock öfvertygad, alt, vid ett rättvist bedöminande af så väl de skyldigheter, som .Bolaget kunde åläggas , som de ovanliga omstiindigt heter, hvilka utan Bolagets förvållande dein orsakat, de skola blifva bevekande skäl till förökande af de medel, genom hvilka Bolaget kall sättasistånd att uppfylla Eders Majus och Nationens önskan. Till dessa hora: 1. Deri höga Dagspenningen. Tå Rikets Högloft. Ständers un - Transport 1(465,103. 5. 2* der - Den 13 April. lil Transport 1,465,103. 5. 1, derdäniga hem! ställan, har Eders Maj:t, i 1 5 §. af Dess nådiga Privilegium , försäkrat Bolaget om tillräcklig ArbetsCommendering, mot skälig sold.
S. D. Lät Ridderskapet och Adeln bero vid La g-TJtsket tets den 11 dennes på bordet lagda och nu å nyo föredragna Memorial, N:o 174, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, N:o l\3, Öfver RiksdagsFullmägtigen Petter Pehrssons från Calmar Län förslag, att Lagfarlssökande mätte vara skyldig förete gravalions-bevis. S, D. Biföll Ridderskapet och Adeln Allmänna BesvärsochOeconomie-Utskottets den i5 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o i3c>, i anledning af väckt motion, i fråga om de till Kongl. Maj:t vid sista Riksdag framställde önskningsmåb S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna, Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den i5 dennes på bordet lagde ytterligare Utlåtande, Jf:o 4°, i anledning af vackt motion, om åtskilliga förändringar i Armeens organisation och Rikets Försvars-Verk, fann Ridderskapet och Adeln, <J2 Trot. Uldr, d. ao Dec. i83£. sora redan förut bifallit Utskottets första i ämnet afgifna Utlåtande, detta Utlåtande, N:o i/{o, endast böra läggas till handlingarne. S. D.
Ränta till inlösningstiden; att Penninge*beloppet får, till indragningen en längre och följakteligen mindre kännbar tid för dea allmänna Rörelsen; att Lanta - 14 Den 17 Martii, /. m. garne i Disconterne få en fördubblad tid till inlösen af sine Skuld-sedlar, en tid, jemnad mera i förhållande till Penninge-tillgångarne; att 3 ProcentsSedlar kunna utan Banquens förlust användas till fullt belöpp och utan deras agares förlust vid afbefalningen; och slutelig gen förlora ej i'rovincerne den förmånen att äga Disconthjelp närmare och hoppet att vid nödens tillfällen äfven få nya Lån innom den föreskrifne tiden. I det blifvande Betänkandet anser jag äfven stället vara, der Utlåtande, rörande dea öfverklagade Öfverräntan, borde meddelas. I händelse af Återremiss, vågar jag ödmjukast anhålla, att detta mitt Anförande må få åtfölja Betänkandet till Utskotten Friherre hagerbjelhei Johani anförde skrif» teligen: Utan att erkänna någon Staten åliggan» de laglig förbindelse, att ersätta DiscontBorgenärernes förluster, eller skyldighet att med Disconternes utredande taga befattning, hafva Riksens Ständers HSglofl. Statsoch BancoUt-, skott föreslagit, på sätt, det nyss uppläste Betänkandet innehåller , att Staten skulle öfvertaga dessa Disconters affairer och utreda desamma Härvid må mig tillåtas anmärka, att sedan dessa ifrågavarande Disconter, igenom så väl den Verkställande Magteus, som Riksens Stan, Den 17 Martn, /. m. 15 ders vidtagne åtgärder, vunnit i det
Då nu Mose räckte sin hand öfver hafvet, lät Herren drifva det bort genom ett starkt östanväder i den hela nattene, och gjorde hafvet torrt; och vattnet skiljdes åt. Och Israels barn gingo derin, midt i hafvet på det torra; och vattnet var dem för en mur på den högra sidone, och den venstra. Och de Egyptier följde, och gingo in efter dem, alle Pharaos hästar och vagnar och resenärer, midt in i hafvet. Som nu morgonväkten kom, såg Herren uppå de Egyptiers lägre utur eldstodene och molnena; och gjorde en förskräckelse i deras lägre; Och stötte hjulen ifrå deras vagnar, och störte dem väldeliga omkull. Då sade de Egyptier: Låt oss fly ifrån Israel; Herren strider för dem emot de Egyptier. Men Herren sade till Mose: Räck ut dina hand öfver hafvet, att vattnet igenfaller öfver de Egyptier; öfver deras vagnar och resenärer. Då räckte Mose sina hand ut öfver hafvet, och hafvet kom åter för morgonen i sin ström igen; och då de Egyptier flydde, mötte dem vattnet; och Herren inhvärfde dem midt i hafvena; Så att vattnet kom igen, och gick utöfver vagnar och resenärer, och alla Pharaos magt, som dem efterföljt hade in i hafvet; så att icke en af dem blef igen. Men Israels barn gingo torre midt igenom hafvet; och vattnet var dem för en mur på högra sidone, och den venstra. Och så halp Herren Israel på den dagenom ifrå de Egyptiers hand; och de sågo de Egyptier döda på hafsstrandene; Och den stora hand, som Herren hade bevisat på de Egyptier. Och folket fruktade Herran, och trodde Herranom, och hans tjenare Mose. Då söng Mose och Israels barn Herranom denna visona, och sade: Jag vill sjunga Herranom; ty han hafver ena härliga gerning gjort; häst och man hafver han stört i hafvet. Herren är min starkhet och lofsång, och är min salighet; han är min Gud, jag vill ära honom; han är mins faders Gud, och jag vill upphöja honom;
Under de tre första h e n af dess verksainhet stod tidskriften under ledning af Tidskrift for hemmets skickliga och m&amp;ngerf ' a,rna redalitris, fru S. Adlersparre född Leij oiihufvud. Då emellertid fru Adlersparre i fij ' jd af törsvagad halsa afsade sig uppdraget, har hon likväl,; s&amp; l&amp;ngt hennes tid och krafter det tillå,tit, deltagit i redal~tioiiskomit~iis arbete och riktat tidskrif ' ten mecl inånga bidrag af högt värde. Hvad Dagnys plan och uppstäl1n.in.g beträffar, ha därvid, under årens lopp inga väsei~tliga föralidringar vidtagits. Endast har den första Benämningen af r~nåiiadsblacl)) föränclrats till den af D tidskrift r, ett namn mer förenligt hed pnblikationens natur. Tidskriftens redigering är öf~rerlåten å t en af Förbiindet utnämnd reclalitris jämte en. likaledes af Förbundet iitsedd reclaktionsl~omité. Den senares uppgift ar a t t öf \ m kontroll öf&amp;r a t t intet mot Förbuiiclets ideer s t d a n d e i dess tidskrift in.flyter. För öfrigt äger redaktrisen f ~ d frihet l a t t b e s l ~ ~ angående ta tidskriftens iniieliiill, dock niider förbehkll, a t t uppsatser, hvilka beröra viktigare prin.cipfrågor, slcola, inför redal~tionskoniit8ii foredragas, innan de i tidskriften. intagas. Komitbn sammanträder på kallelse af rreclal~triseii en gång iiiider h.vnr och en af de månader, Dagny utl~onzn~.er. Dagny ntgAr ined 8 häften per h r om 2 tryclark för .riäfte. Dock förekommer nästan soin regel .öfverczrk, b.vmföritan en del bilagor gratis utclelats till pren~imeranterntl.