Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
NI:te densamma uppbygde, Landshöfdingen det oagtadt erhöll befallning alt begära Arrendatorns samtycke 4oo Den 10 December e. ro. och-, då detta af Arrendatorn nekades, för andra gången utbjuda byggnaden emöt det på anbuden ofördelaktigt inverkande vilkor, att inroparen borde inom viss lid byggnaden rifva och bortflytta, ett vilkor, sorn ej till ursägt kan anföra någon 3:dje mans derunder beroende vatt. £ fall respective MedStånden skulle häraf finna anledning att inför Thronell nedlägga linderdånigste önskan, att, i frågor om StatsVerkets fördel eller förlust, Luca Lin c to r itc t er nes ansvariga utlåtande alltid må varda allernådigst infordradt öfver i afseende derå framstälde förslag; så är jag tillfredsställd, att lill ett slikt iakttagande hafva vördsamt gifvit anledning. Om commnnication till MedStånden och remiss till StalsUtskoltet får jag Ödmjukligen anhålla. La des på bordet. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande: Den 18 December i8a3 täcktes Kongl. Maj:t på RiksSalen, efter att hafva afgjort en mängd Lagfrågor, i Nåder yttra sig till Rikets Ständer på följande sätt: ”Beträffande de af Eder i öfrigt redan ”afgifne och än vidare inkommande förslag ”till Den io December e. m. “till ändring i, elior förklaring af allmän”na Lagen, sä enär don af Riksdagen återstående korta tiden icke tillåter att å des”sa ämnen lemna den uppmärksamhet de”ras vigt kräfver, föranlåtes Jag förklara, ”alt jag icke kan dessa Lagförslag nu antaga. I följd deraf hafva också flera till Kongl. Maj:t af Rikets Ständer mot slutet af sistlidne Riksdag öfverlemnade underdåniga Skrifvelser ännu icke kunnat af Kongl. Maj:t tagas i Nådigt öfvervägande.
Hvad Grefvens sednare yttrande beträffar, nemligen att om Konungen skulle uppgöra Contracter för Passevolancen, sådant ej borde ske med Rustoch Rotehållare, utan med karlen, så lärer detta ej behöfva något svar, utan bör väl anses hörande till den stora samlingen af overkställbara projecter, och således saklöst kunna läggas dit. Innan jag slutar, torde det tillåtas mig fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nyttan och nödvändigheten för oss, att hafva vår Indelta Aimée väl öfvad; Den 13 Mais f. ra. ty, mina Herrar, denna lilla stam skall uti farans stund förökas med vår talrika, men nästan alldeles oexercerade , Beväring. Om nu ej den stående stammen, genom den öfning den förmedelst exercisen kunnat förvärfva sig, kan vara ett stöd och en skola för hela denna unga oöfvade massan, hvad blifver då hela vårt försvar, och hvad nytta, hvad framgång kan Fäderneslandet deraf vänta sig i den stund, det påkallar dess hjelp? Att detta yttrande måtte få åtfölja remissen till vederbörligt Utskott, får jag vördsamt anhålla. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr TersmedeUj Gustaf Reinhold: Jag kan ej instämma med dem, som anse att man bör uppskjuta med yttranden öfver denna fråga, till dess den återkommer från Utskott, dit den blifver remitterad. Deremot tror jag, att just sådane yttranden kunna blifva en ledning för samma Utskott att rätt bedömma saken. Jag går derföre nu att emot Kongl. Maj:ts ifrågavarande Proposition framställa de anmärkningar, hvartill jag finner den föranleda. — På den grund, som äfven tyckes vara i StatsRådets alternativa förslag antydd, att det är Soldaten sjelf och icke Rotehållaren, som är skyldig att underhålla Soldaten vid möten, tror jag den Kongl. Propositionen igo Den i3 Mars f. m. om MötesPassevolance-afgifts erläggande af Rotehållarne ej kunna bifallas.
; angåenbe kronans f>u$ pcb bpggnaber; 113:0. ben n ^December, angåenbe erfåttning till 9?pfi3pingt> (Staby för be af Sa^b^ofbinge^vefibence^ufet utgåenbe utjrplber; 114:0. 49 114:0. ben 11 ^December," ongåenbe bi^pofitionen of 2(llmånna tDloga* $in$#3nrottningen$ ljuå ocf> bpggnober; 115:0. ten 28 december, ongåenbe reglering of 9iif$*©foten£ gor/la $ufn>ub#$:itel; 116:0. ongåenbe reglering of 9tiW*©foten$ 5/erbe $uf# joub^itel; 117:0. 1 ■—• ongoenbe reglering of 9iil&©faten$ hernie «&uf> toub^itel; 118:0. *■—j ongåenbe reglering of SKif$#©faten$ ©/ette $uf* toub^itel; 119:0. ben 4 3onuorii 1830, ongdenbe reglering af 9iif£#©taten$ ©/imbe Jpufnntb^rtel; I20;o. -— ongåenbe begdrb unberfofning i offeenbe på ©pilo ©rooftt>ei*Q3ruf; 121:0. ongåenbe reglering of 9vif^©taten$ Slnbro £uf# tpub^itel; 122:0. ; ongåenbe åtffillige 3farb*$lmertTanflre mebborgo* reö forbring&onfpråf ^oö ©tpenjTo ©tatftoerfet; 123:0.
Låtom oss betrakta något af de momenter, som ingå i familjerätten, t. ex. arfrätteu. Genomgå vi historien, så se vi att hos t. ex. den Germaniska nationen var den fasta egendomen att betrakta såsom ett fideikommiss; innehafvaren egde icke rätt att fritt disponera öfver densamma. Den tillhörde familjen. I motsats mot denna grundsats, framstår B.omerska lagen, enl. hvilken roan kunde genom testamente förfoga öfver sin egendom efter godtycke och bortgifva den till skyld eller oskyld. Midt emellan dessa ytterligheter framträder den nyare åsigten, som tillåter att man får förfoga öfver en del af sin egendom, men att barnen skola ega anspråk på en viss arfvedel, och en stor del af den Europeiska lagstiftningen har an H. lil. 12 Deri 25 Januari f. m. tagit detta system. Jag tiar anfört, detta exempel för att visa huru inom familjerätten lagstiftningen hvijar helt och hållet på konventionel grund. Man kan icke säga att den ena af ofvanantydda principer är mer eller mindre rationel än den andre. Man kan ur förståndets synpunkt lika val påstå att menniska!) icke får disponera öfver sin egendom efter döden, sorn att hon har en sådan rätt. Jag vill taga ett annat exempel närmare det ämne, som f. n. sysselsätter oss, nemi. äktenskapet. Judarne tilläto, såsom bekant är, månggifte och vi veta att i våra dagar finnes en sekt, Mormonerne, som, stödjande sig på kristna urkunder, predika månggifte. Sålunda skiftar i oändliglighet familjerätten. Går jag till giftorätten, så visar sig att det ena folket hyllar den seden att hvarje maka, då de ingått äktenskap, bibehåller egendomen för sig, under det de andra hylla grundsatsen om gemensamhet i detta täll. Samma är förlnt med den husfaderligä myndigheten. Mellan det stränga romerska faderliga väldet, som gaf makt öfver lif, och det, nuvarande är en himmelsvid skilnad; och det romerska fadersväldet har aldrig vunnit häfd hos de germaniska folken. Med hvad jag nu anfört har jag besvarat en invändning att Utskit icke skulle hafva ingått i undersökning af hvad förnuftsenlig! är rätt.
Maj:t framlagda förslag till byggande af stämjernbanor för Statens räkning samt Rikets Ständers i denna fråga fattade beslut borde tjena till hufvudsaklig ledning, skulle, i den mån tid och tillgångar medgåfve, omfatta: a) lämpligaste sträckningen mellan Katrineholm och den puukt vid Göta kanal i Westergötland, der jernvägen komme alt skära kanalen, utgörande således en föreningslänk mellan de från Stockholm och Göteborg utgående, under arbete varande särskilda delarne af vestra stambanan; b) Södra stambanans riktning dels från Falköping förbi eller genom Jönköping, och dels från Finja-sjön genom Småland, samt lämpligaste punkten för dessa begge delars af södra stambanan anslutande till hvarandra: c) Östra stambanans riktning från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping samt förening med södra stambanan; d) Norra stambanan från Slockholm ät Upsala och Sala lill någon lämplig punkt på Gefle-Dala jernvägen; e) lämpligaste sältet för jernvägens dragande genom hulvudstaden; f) Nordvestra stambanans riktning från lämplig punkt på vestra stambanan genom Kristinehamn och Karlstad öfver Arvika till riksgränsen mot Norrige; g) Föreningsbana emellan Örebro och Askersund, och slutligen h) Föreningsbana från trakten af Sala i sydvestlig riktning, emellan norra och vestra stambanorna; och att Kommittéen i öfrigt borde meddela yttrande rörande den utsträckning af stambanorna, som under fortgången af undersökningarne tilläfventyrs kunde ifrågasättas och anses förtjent af uppmärksamhet, äfvensom angående hvilka bibanor, anslutande till statsbanorna, syntes vara förtjenta att med statsbidrag understödjas. Enär det af Kommittéen, i anledning af omförmälda uppdrag, afgifna utförliga betänkande kommer att jemte bilagor till trycket befordras och bland Rikets Ständer utdelas, vill Kongl. Majit, till undvikande af vidlyftighet, bär endast åberopa och hänvisa till de upplysningar och den utredning, detsamma i alla ofvannämnde hänseenden innehåller, äfvensom till den redogörelse och de yttranden, Kommittéer) afgilvit i anledning af till Kommittéer) i nåder remitterade eller hos Kommittéen gjorda framställningar angående understöd för eller inlösen af särskilda jernvägsanläggningar.
Är ni kokerska? » » Ja, det är jag och har varit det i tjugu år. Men jag har varit frisk till de sista åren. » » Jojo men, man står bättre emot, så länge man är yngre. Nå, ni kastar upp surt vatten och sur mat efter måltiderna också? » » Ja, ' i fall jag äter något ordentligt. Men det blir icke ofta af. Jag äter litet då och då, när det passar sig, ty hungrig är jag ändå aldrig. » » Men kaffe med dopp tager ni väl några gånger på dagen. Och så smakar ni på all maten ur grytan. » » Något skall man väl ha, » svarar patienten med en viss skärpa i rösten. » Ibland dricker jag kaffe med dopp och ibland utan; det är som det faller sig. Jag tycker jag har rätt till det. Och maten beliöfver jag smaka på, det hör till min tjänst. » » Och både kaffe och mat tager ni så het, att den bränner i munnen. » » Usch, kallt kaffe, hvad det är uselt! — Vidare gör min mage så dålig tjänst, hvarför jag tagit in mycket. » » Jo, det kan väl hända! Ni lider af trög öppDing med andra ord, hvaremot ni tager in laxermedel. Men ni torde också lida af då- ligt — lynne. Ni fräser kanske ibland lika bra som grytorna i spiseln? » » Nå det kan väl hända! När man inte är bra, s å. Och så sofver jag ofta dåligt och går och gäspar om dagarne; men knoga måste man ändå. Det är inte alltid så roligt att vara i tjänst heller! » » Tror nog det; men det är inte alltid så roligt heller att vara matmor till en kokerska med dålig mage och dåligt — lynne. » Patienten ser på doktorn med en förvånad min, hvarpå hon med en ljusning i blicken, såsom om ett nytt ljus gått upp för henne, utbrister: » Kanske det beror på magen, att jag är så argsint. Bota mig, doktor, så blir frun så glad. » » Den saken beror på er själf mera än på mig. Vill ni blifva bra, måste ni iakttaga en ny och noggrann lefnadsordning. För det första måste ni börja med ordentliga måltider på bestämda tider efter den matsedel, jag ger eder, och då skall ni sätta er ned i ro för att äta.
Nådiga pröfning, blifvit ålagda att till DiscontVerket utgifva; så hade Fabrikören i Norrköping, Swartz, för att freda förre Fabrikören Hulphers från vidare executiva påföljder, och bereda honom, som med hustru och flere barn vore stadd i knappa vilkor, tillfälle till en någorlunda säker arbels-förljenst, utan alt deruti störas af sina äldre förbindelser, till hvilkas uppfyllande han saknade all tillgång, erbjudit sig att inbetala Hulphers återstående capilal-skuld till Verket, med afdrag för hvad Curatorerne i hans eoncurs på förenämnde sätt blifvit ålagde utgifva, meri under det bestämda vilkor, alt vidare executiva åtgär - 52 Baiico-Utskottets Betänkande N.-o 72’. f' der mot bemälde Hulphers k ömme alt förfalla. Hvarefter Fabrikören Swartz också bos Protocolls-Secreteraren Dahlström till afbetalning å skulden aflemnat det i frågavararidé beloppet R:dr 38f> emot uthändigadt (pvitlto af innehåll, afl, i händelse altiiudet icke vid en blifvande Riksdag antoges otb godkändes, berörde summa skulle till Swartz återställas* Så val Pfotocolls-Secreteraren DahU strönt^ sorn Revisorerne, hafva häröfver Sammanstämmande yttrat, att de ansägo berörde accords-anbud för Verket ganska fördelaktigt, helst, ulan andras bemedlande, sannolikt icke utaf Hulphers stöde att erhålla det ringaste utöfver hvad i concursen funnits att tillgå. Och Banco-Ul sk ottel* som af den nu senast afgifna Ombudsmanna-berättelsen äfven inhemtat, ali Hulphers Curatorer, i följd af Kongl.
M. afsända en deputation rör:de ensak, som han icke ens låtit komma till Ståndets kännedom. Med ett ord, jag anser saken så oformlig, att jag hemställer, huruvida någon proposition derå må kunna göras, helst motionen tyckes strida, mot 86 §. Reg.F. Uti denna §. stadgas nemligen, att med tryckfrihet förstås rättigheten att endast inför laglig domstol kunna tilltalas för en skrifts innehåll; och R. o. Ad. är ju icke någon laglig domstol. Har förbrytelse skett, så tillhör det vederbörlig åklagare att inför domstol beifra densamma. Jag förnyar derföre min begäran till Hr Gr. o. Landtm., att proposition icke må framställas, emedan ett möjligt bifall dertill vore stridande tnot grundlagen, Gr. Cronhjelm: Jag ber att få tillägga några ord, sorn jag förglömde, då jag sist yttrade mig. Jag anser nemi.., att om man ett ögonblick antoge, att en deputation afginge, kunde Konungen genom detta uttryck af allmän hyllning anse •det olagliga i skrifterna vara nogsamt uppdagadt för publikens ögan, hvilket åter kunde föranleda dertill, att skrifterna, änskönt de vore brottsliga, icke blefve åtalade ; men i fall de äro brottsliga, anser jag nödvändigt, att de måste åtalas. Skulle de åter icke vara olagliga, i hvad ställning skulle väl saken försättas genom ifrågavarande opinionsyttring af Representationen? En jury skulle då nödgas sätta sitt beslut antingen i strid med Representationens omdöme och mot sin egen öfvertygelse, eller tvärtom. På hvilken sida man än må betrakta saken, anser jng förslaget vara oformligt och inconstitutionelt; och jag kan icke tro, att Konungen ett Ögonblick skall betvifla, att samma folk, sorn frivilligt valt Honom, skall fortfarande skänka Honom den hyllning, Uno Dc ii io April f. mu 45 förljenar, äfven om Representationen icke afgår med den föreslagna deputationen.
Under tiden hade de tillsammans vandrat backen uppföre, men nu tog Gunnar längre steg och Elin saktade sina, samt vände dem snart ut åt udden, emedan hon ej ville komma in till de andra och se gråtögd ut. Med mycken beredvillighet och omsorg framsatte Lena middagsmåltid till Gunnar och frågade honom under tiden hvad som så länge uppehållit honom vid kyrkan. – Jo – svarade Gunnar – jag kommer att resa bort i ett angeläget ärende i natt. Jag får åka med någon, och allt det der gjorde vi opp vid kyrkan. Lena visste att det ej var värdt fråga vidare, ty bland de husbonderättigheter, som Gunnar från början tagit sig och sedan oförminskade bibehållit, var att aldrig för Lena redogöra mer än han fann nödigt, och Lena, nyfiken samt pockande på alla andras förtroende, vågade det dock icke med Gunnar. En qvinna, som älskar en man och af honom icke är älskad tillbaka, blir ändå alltid i det hela hans slaf och viker för hans minsta vilja, äfven om hon mot hela den öfriga verlden skulle vara aldrig så trotsig och oböjlig. Gunnar gaf Lena allahanda nödvändiga föreskrifter, om huru med det eller det skulle förfaras under hans bortovaro, «ifall» – sade han – «denna kunde blifva längre än ämnadt.» Lena hörde uppmärksamt på och frågade noga om somligt, men märkte icke att Gunnar hvarken åt kål eller fläsk, utan behändigt lade det sednare på ett fat i skåpet, der Lena förvarade mera dylikt, och slog kålen tillbaka i grytan, när Lena gick ut och in i köket. Men den gamla modern, der borta i sängen, och som alla trodde sofva, hon märkte allt och såg äfven hur likblek och sig alldeles olik Gunnar var; ty annars hade han ett af dessa lifliga, rörliga anleten, som så fullkomligt återspegla alla själens och hjertats intryck, att den, som kände honom, kunde i hans drag läsa, alldeles som uti en bok. Men nu! nu var denna bok alldeles tillsluten och förstenad.
Gr. Mörner: R. o. Ad. har icke beslutat framställning om någon annan förändrig i nuv:de läroverksstadga, än den, att valfrihet skulle medgifvas i afseende å undervisningen i grekiska språket. Alt för denna enda förändring omarbeta hela läroverksstadgan, torde icke vara af behofvet påkalladt, och jag får derföre anhålla att denna punkt måtte afslås. Frih. Cederström: Afven i detta afseende nödgas jag, vid ärendets iråkade, af mig olörvållade och mindre lyckliga skick, för tillfället förena mig med Gr. Mörner. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till punkten, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. 27:de punkten (sid. 34), och punkten 3:o. Gr. Ehrensvärd, Albert: Det är icke mycket uppmuntrande att begära bifall till någon af de punkter, beträdande 176 Den 13 Juni f. m. hvilka Ekon.-Utsk:t i detta sitt Betänk, gjort framställning; men då vi nu kommit ifrån läroverksstadgan, och jag dessutom icke vill h. o. h. hålla mig till Utsk:ts förslag, utan gå något längre, vågar jag hoppas på understöd t. o. m. från bänken här midt emot. Utsk:t hemställer, watt R. Sf:r måtte i underd. skrifvelse till K. M. begära, att K. M. täcktes taga i öfvervägande lämpligaste sättet att för elementarläroverken åstadkomma en närmare gemensam tillsyn och vård, samt i detta ämne till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådigt förslag.» Det förslag, jag tager mig friheten underställa R. o. Ad:s pröfning, går deremot ut derpå, att en allmän öfverstyrelse öfver undervisningsanstalterna i riket skulle inrättas. Frågan härom är icke ny. Den går långt tillbaka i tiden. Redan Gustaf 11 Adolf ville inrätta ett general-konsistorium, som skulle omfatta såväl kyrko-, som undervisnings-ärenden.
vore tillräcklig alt bestrida utgifterne för vigtigare reparationer, helst det jemväl vöre kyrkans åliggande att bygga och reparera biskopsoch syslomans-boställena och aflöna sysslomannen, hvartill komme åtskilliga andra utgifter., såsom till konsistorii expeditions-kassa, konsistorii-nedellen, gymnasii-bibliolheket m. m., hvilka sistnämnda afgifter förlidet år uppgått till 216 rd:r b:ko; att, sedan kyrkans södra sida vid början af detta århundrade blifvit förbygd, men ingångsportar och listverk lemnals i sitt förfallna skick, den norra sidan nu, efter eLt halft årtusende, larfvade en snar och ganska väsendtlig förbättring, hvartill, enligt förslag, då i denna reparation inbegrepes nya fenster och ingångsportar i göthisk stil samt listverk, m. m. hörande till byggnadens form och ursprungliga utseende, kostnaderna beräknats till 28,990 rd:r; samt slutligen att, då kyrkans nuvarande kapital utgjorde endast 9,000 rd:r, och 20,000 rd:r således fattades uti den erforderliga summan, men, efter lågt tagen inkomstberäkning, årliga nettobehållningen kunde antagas till 1000 rd:r, kyrkan väl kunde betala fem procent årligen på de bristande 20,000 rd:r, men aldrig sjelfva kapitalet, om det på vanligt sätt skulle upplånas. Hvad förevarande motion, jemte de vid remissens beviljande inom Preste-ståndet i ämnet afgifna yttranden, innehålla har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru Linköpings domkyrkoförsamling icke har sig ålagd skyldighet att bekosta kyrkans underhåll, samt upplyst är, att denna kyrkas närvarande tillgångar icke förslå till betäckande af de oundgängliga kostnaderne för den, till förekommande af byggnadens förfall, erforderliga större reparation derå, har Utskottet likväl, i betraktande af statsverkets nu disponibla tillgångars inskränkta belopp, funnit sig förhindradt att tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad uti förevarande motion blifvit föreslaget. Reservation af Biskop Hedren. ”Afdelningen har tillstyrkt del begärda lånebiträdet för Linköpings domkyrka.
— åtminstone så tillvida att han böijar med början, d. v. s. den svenska operans grundläggning. Det är här egentligen med benäget biträde af Dahlgrens berömda » Anteckningar » som författaren kommer någon-städes och några nya hittills okända källor från den tiden har hr H. ej lyckats påfinna. Man borde dock kunna fordra att han ej skämt bort de anekdoter, som lefva qvar derifrån och äro konstvännen välbekanta. Så t. ex. denna passage oro Rarstens imposanta spelsätt, som skulle föranledt en skämtare att på den store sångarens fråga svara angående hans Oedip att han spelade den tiggande Oedip som * en kung. » Han hade ju ock varit kung », svarade K. förargad. Man kan nu undra: hvad i Guds namn ligger det för udd häri? Att K. spelade äfven den tig-gande Oedip kungligt, kan ju ej annat än ha varit rätt. Men nu är olyckan den att det alla ej var öedip, K. vid detta till-fålle utförde, utan titelrolen i operetten Fiskaren, en af dätidena mera omtyckta lyriaka verk inom den lättare genren. Det är det som gör akilnaden aå stor. Bland de artister, aom i århundradets första qvartal uppehöll o svenska operan, saknar man fru Sevelin, Sverigea första koloratursångerska, skaparinnan på svensk scen af så betydande partier som Mozarts Elvira och Nattens drottning, Webers Agatha, Roaainia Rosina m. fl. Äfven systrarna Wässelius äro väl nonchalant behandlade. Den äldre upprätthöll dook under närmare tjugu år den stora repertoiren och stäldes äfven som oratoriesån-gerska ganska högt. Geijer uttalar sig bland andra om henne i berömmande ordalag. Och systern — gift fru Casagli — var den första svenska sångerska, som gjort uppseende i utlandet, och hennes Cendrillon i Rossinis opera, Elizetta i Cinarosas Matri-monio segreta stäldes särdeles högt af den utländska kritiken. Angående Henriette Widerberg, hvjirs enskilda lif visserligen ej var exemplariskt, ifcller hr H. dock något hårda omdömeq.
I händelse förhöjning i Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan i allmänhet komme att äga rum, har K. M:ts Bef:h:de ansett någon skälig jemnkning härutinnan för detta Län af anförde skäl vara billig; och skulle Tingsgästnings-penningarne till StatsVerket ingå, borde, i deras ställe, Häradshöfding och Nämnd på annat sätt derföre få ersättning, hälst Tingsgästningen hittills varit Häradshöfdingarnes och Nämndens gemen - 182 S t a t s - U ts k o 11 e t s samma och förnämsta inkomst, da expeditions-lösen undantages, hvilken ensam tillkomme de förre. I TVesterNorrlands Län utgöres Mant'alspennin"arne af Ståndspersoner med 12 sk. och af Allmogen eller alla som ej räknas till Ståndspersoner med 8 sk., men föreslås af K. M:ts Bef:h:de till utgående af alla lika. Lagmansoch Häradshöfdinge-r antan, i äldre tider utgjord med 16 Öre eller 8 sk., beräknas nu till g sk. af hvarje MatlagsRök; dertill komme Tingsgästnings-penningarne, som, efter hvad räkenskaperne visa, af KronoFogdarne uppbäras och utgå med 3 sk. af Matlaget. I Jemtlands Län har Allmogen ifrån Mantalspenningarne af ålder varit befriade, sannolikt allt ifrån fredsslutet med Dannemark, då Jemtland och Herjeådalen afträddes till Sverige; men utgöra dem nu mera, till följd af K. KammarRä ttens Utslag den 3 December 1816 och den 6 October 1818, grundade på g 5* of 1810 års Riksdagsbeslut, med 8 sk. i Jemtland och 4 ski Herjeådalen för hvarje mantalsskrifven person. Alla andre så kallade particulaire personer med deras tjenstfolk betala dem i detta Län likasom annorstädes med 12 sk.