Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållanderna under sist förflutna qvinqvennium hafva i många afseenden varit mindre gynsamma: 1843 års skörd var i sin helhet någorlunda fördelaktig, utom i afseende 9 afseende på fodertillgången, som var under medelmåttan; 1844 visade sig förhållandet med höet enahanda som föregångna året, ehuru det var mindre väl bergadt: sädesgrödan var, i anseende till qvanliteten-, fullt medelmåttig, men såsom vuxen och mognad under ovanligt ofördelaktig våt väderlek, till qvaliteten i allmänhet så dålig, att den vid brödbakning måste uppblandas med gammal säd; och den fortfarande regniga väderleken försvårade äfven höstutsädet; 1845 var grödan af alla slag, utom af hvete, under medelmåttan; af råg hade under föregående höst icke kunnat utsås så mycket, som vanligt, och hvad som blifvit sådt lemnade, till följd af ihållande sommartorka, svag, ehuru väl bergad afkastning; samma orsak verkade äfven ofördelaktigt på vår-rågen och öfriga vårsäden, af hvilken sednare bergningen dessutom försvårades genom inlräffadt länge fortfarande regn, så att ännu i medlet af Oktober månad en stor del deraf omogen stod på rot och sedermera blef alldeles oanvändbar. Potatesväxten fanns derjemte mera allmänt angripen af rota; gräsväxten hade visserligen lemnat god och väl bergad skörd, men fodertillgången var dock otillräcklig, i anseende till bristen på halm; 1846 års skörd utföll likaledes under medelmåttan: höet var en tredjedel mindre än nästföregående år, och den redan till en början ringa afkastningen af potates, som inom större delen af länet var i till och med hälften mindre än vanligt, förminskades ytterligare genom förruttnelse till följd af den sa kallade polatessjukan.
13 de af folkskolelärare, kan Utskoltel så mycket mindre tillstyrka en förminskning deri, som Rikets Ständer vid sistlidne riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet föreslogo en utvidgning af denna rätt, nemligen för kyrkoherdarne inom Bohus län och Halland, der den förut varit sådan, som motionären nu önskat, att den skulle för hela riket bestämmas,- och har Kongl. Majit till detta Rikets Ständers förslag lemnat nådigt bifall. Att åter göra en förändring i det af ålder brukliga sätt att tillsätta klockare, anser Utskottet icke lämpligt, då klockarens tjenstebefattning ställer honom i så nära förhållande till församlingens kyrkoherde. En så minutiös sifferberäkning af betyg, som för förslags upprättande blifvit af motionären ifrågasatt, skulle näppeligen blifva en lämplig och rättvis befordringsgrund, och ännu svårare skulle, der klockareoch skoliärare-tjensterna äro förenade, jemförelse!! blifva emellan antalet af tjenstår vid en folkskola och de af musikaliska akademien afgifna betyg, o. s. v. Utskottet får således hemställa, att motionärens förslag i afseende på tillsättningen af orgelnist-, kantors-, klockareoch skolläiar,-befattningar må förfalla. ll:o Föreningen mellan nämnda tjenster, hvilken nu endast är tillåten, anser Utskottet emellertid vara af den väsendtligt vigt, att en bestämdare föreskrift i afseende derpå borde finnas. Med de svaga tillgångar församlingarne i allmänhet ega, kan man knappast påräkna, att de skola förmå tillräckligt aflöna serskilda personer för bestridandet af dessa åligganden; ännu mera tungt skall detta blifva för församlingarne, då underhållet för dem af dessa tjenstemän, sorn blifvit orkeslösa och afgått, skall utgöras tillika med aflöningen för de tjenstgörande. Af lika stor vigt visar sig dessa tjensters förening, om man å andra sidan afser folkskolelärarnes ställning, hvilken utan tvifvel är i hög grad behjertansvärd.
Man skulle häraf möjligen kunna föranledas att tro, dels att bankens s. k. grundfond utgjorde en räntelös i banken liggande summa, som vore dragen ur allmänna rörelsen, dels ock att denna grundfond sedan sisth riksdag blifvit uppbringad till det bestämda beloppet af 10 millioner r:dr b:co. Men så är icke förhållandet. När man på ena sidan sammanräknar alla bankens tillgångar och fordringar och på den andra alla dess skulder, så har banken ett öfverskott, som uppgår till 10 millioner r:dr, hvilket man kallat grundfond. Men denna ligger icke, som sagdt är, räntelöst i bankens hvalf och är icke dragen ur allmänna rörelsen, utan består dels i lån, som banken åt enskilde beviljat, och dels i räntebärande papper. R. St. förordnade nemi. vid förra riksdagen, att på del tillgång måtte finnas för banken att vid inträffande behof begagna utan minskning i hans utlåning, så skulle 5 millioner r:dr b:co nedläggas i räntebärande papper. Desse har banken ej fått för intet, utan har för hvarje obligation å 1000 eller 10,000 r:dr betalat lika många r:dr i sedlar. De 5 millionerne äro således icke dragna nr rörelsen. Dem som möjligen skulle föreställa sig att bankens silfverfoud, som ligger räntelös i hans hvalf, vore dragen ur allmänna rörelsen, får jag erinra, att för hvarje specie r:dr, som i banken ingått sedan sislförflulna riksdag, har baukenli allmänna rörelsen utlemnadt 4 r:dr r:gds. Banken är således utan all skuld lill förlägenhet om rörelsekapital, i fall en sådan skulle finnas. Men den är icke förhanden. Ett bevis derpå är, att banken icke kan få utlåna de medel som R. St. lill utlåning anslagit, utan den har öfver 2£ millioner r:dr i detta ögonblick outlånla. Såsom ett ytterligare bevis på den, om jag så får säga, uppsjö af rörelsemedel som nu råder, kan jag nämna alt depositionerna i banken af allmänna och enskilda medel för närvar, uppgår till det ovanliga belopp af mera än 11 millioner r:dr b:co. Hr F åhrmus, Olof Imanuel:
Siuteligen finner jag dtt icke med en jann Lagstiftning öjrverenestämmande, alt vm an friheten l d«'pofit!onö^ättett möjeligen skulle kunna föranleda till mchdruk r stadgande aj FrdciCommihrr, böra och kunna stike oniedningar icke Ujphästva rätta bruket deraf, fanm jöroriaka inbrott i frra Medborgares rätt att förordna om sin egendom, hwarföruta» FiderComrmitz-strftkiser, ester hrvad jag tror, äro för eu Lagstiftande Mel yumgängeiiZe. Den klagan att med Fidei-CommGer mihms» H38as innefattar ännu ett jwagt skäl, att icke nLäta dem; huru orimligt more dtt icke, vm 'Arjsrärrsn upp» yi4 Den 20 Januari». upphäsd-s derföre, att ärfva ägodelar icke fä sällan wauskötas? Esker den kännedom, som jag äger om Landet skulle jag med ma:-gsaldiga exempel kunna bestyrka motsatsen af ivrberörde klagan. I egna nyttan ligser detzutom de kraftigaste medel an ej mchhushälla Utt den fasta öswertygeise, att inskränkning i DrSpvsikions och DonakionS-rätten pä grunder och sätt L«g-Ulsksttek sörrstoget icke kan destä med rätts begrepp om Medborgerlig frihet och säkerhet, kan jsg ej utmaktläta, att derjemte i ödmjukhet erhinbra, det Högloft Rrdderskapet och Aveln icke mä aistä frän de rättigheter att ester nu gällande Lagar, medelst Gäswa, Testamente eiler FideiCvmmG obehindradt disponera öfwer stna förmärsde Fastigheter, i synnerhet som Nidderjkaptt och Adelns styrka, beständ och anseende huswudsakeligrn hwiiar drrpö, att y genom miitnlng as Lagliga räktighetrr än widare depossiderss ur Rikets Jord, hwarnll jag föregrn del, sälom Ledamot af HögloftRldderffapet och Adelén wägla mitt samtycke.
Det är troligt att de icke till erfor - 7^o Ben 18 Augusti e. in. derlig godhet tillverkas inom landet, efter de alltid lör Regementerne fått införas tullfritt. Det är då skäl att musikälskare få åtnjuta någotnär samma förmon som Regementerne. Friherre Toll, Gull af Philip'. Jag måste härvid upplysa, att sedan Svenska Cavalleriet fått rätt att begagna bläckinstrumenter, hafva dessa Re. gementer ej ägt tillfälle att få sådane annorstädes än i Carlskrona, och då det torde vara otillräckligt, instämmer jag med Herr Cederschjöld. Herr von Qvanten: Jag kan ej utantill på minna mig taxan, men äro alla instrumenter där upptagne, så får jag anmärka , att instrumenter finnas som man måste hafva, men ej här kunna tillverkas. Deribland äro Violer och Harpor till erforderlig godhet. Derföre tror jag att det bör vara samma tull på dem, som på öfrige blåsinstrumenter. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Riddergkapet och Adeln behagade tillåta, att inkommande Tullprocenten å VVa 1 dthorn och Trumpeter finge från 50 till 30 ned* sättas. Herr Hjerta: 35 procent har varit en norm som hittills blifvit nyttjad, och vid hvilken jag tror att man kunde hålla sig. Herr von Qvanten: Det skulle ej vara svårt att ingå uti bevisning deraf, att flere Den 3 8 rt ugns t i e, m, slagg ins!rumenter ej här tillverkas af nöjaktig godhet, såsom Violer, hvilka äro nödige i Orchester och enskildt. Det är cn liten piece, men kostar ofta ioco R:dr. Så äfven med Fortepianos; de tillverkas likväl här tämmeligen goda. och kunna således uteslutas; men Harpor och Violer böra ej åläggas högre tull än 15 procent. Grefve Frölich David: Jag ser ej hvartill det skulle tjena, att ingå uti så minutieusa deta i 1- ler, som att skilja somliga instrumenter ifrån de andra. Det torde ej göra betydlig skilnad för Statscassan, om de alla få införas till 15 procent.
Med den förmenta stora vinst, sorn genom tillåten tackjernsutförsel skulle tillskyndas det allmänna, förhåller det sig sålunda, att den i sjelfva verket skulle tillfalla tackjernsproducenterne, på stångjernsoch manufacturverksegarnes bekostnad. Denna vinst skulle för landet blifva destomera dyrköpt, som endast det öppnade tillfället för Engelsmännen, att åtkomma Svenskt tackjern och med deraf i egna verkstäder tillverkadt stångjern förse verldshandeln, skulle vara tillräckligt att, åtminstone för en längre tid, alldeles omintetgöra Sveriges, på utrikes afsättning beräknade jernförädling. 4 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk, Betänkande N'.o i3S. Det torde knappt behöfva tilläggas, att någon så kollad lämplig skyddstull aldrig förmår att, på sätt man föreställt sig, trj^gga beståndet af Svenska stångjernssmidet, hvilket, under tackjernets tillåtna utförsel, ohjelpligen måste duka under, för täflan med de Engelska jernförädlingsverken, hvilka drifvas med stenkolens, ångkraftens, capitalens och industriens förenade styrka. En hög tull skulle för öfrigt endast föranleda utförsel af våra bästa och dyrbaraste tackjernssorter, derigenom äfventyret för Svenska jernhandteringen blefve så mycket större. Att äter gora skillnad emellan olika tackjern för exporten, eller efter tackjernssorlernas relativa värde och användbarhet för olika behof reglera tullafgifterne, är, elter Utskottets tanka, ieke verkställbar!, lika litet som det vore lämpligt att endast från Rikets sydliga hamnar medgifva utförsel af sjö- och myrmalmstackjern, då sådant äfven i andre landsorter tillverkas och vågföres, hvars förvexling med bättre tackjernssorter svårligen skulle kunna förekommas. Med stöd af nu anförde och i förra Betänkandet upptagne skäl vidblifver Utskottet sitt bestämda afstyrkande af Svenska tackjernets utförsel utur Riket. Emot innehållet af Utskottets tillstyrkanden uti 3telje punkten mom.
M. meddelade till anläggande af öpna salubodar på landet; men bredvid dessa hade vinningsbegäret framkallat en mängd olofliga smyghandelsanläggningar å landet, hvilka i följd ej mindre af det sätt, hvarpå de bedrefvos, än af landlpolisens otillräcklighet, man fåfängt sökte att utrota. Sådan var ställningen år 1846, då K. M. hade alt pröfva och afgöra det af R. St. ingifna förslag till ny Handelsordning. Under sådana förhållanden, hvad var väl att göra? Antingen skulle man återgå lill det i den gamla stadslagen antagna system, och förbjuda all landthandel, hvilket erfarenheten visat 13* 196 Den 29 Mars f. m vara omöjligt att bringa till efterlefnad, eller ock skulle man söka att bemedlingsvis så ordna förhållanderne med varuomsättningen å landet, alt landlmannen kunde få sina behof erforderligen fylde, likväl med den begränsning, att städernes bestånd deraf icke äfventyrades. Någon tvekan linnde icke upstå hos Regeringen, att det sednare alternativet var, så i moraliskt som statsekonomiskt hänseende, det enda rälta. Jag säger moraliskt, emedan det måste mera befrämja moraliteten, att raan öpnar tillfällen, att lagligen vinna utkomst, än att enahanda näringsutvägar emot lag begagnas, utan att kunna förhindras. Den stalsekonomiska fördelen åter ligger, såsom jag förmodar, öppen för hvar och en, emedan det måste vara en fördel för landtmannen, att på ett kortare afstånd, och utan för mycken tidspillan och kostnad, få sina varubeliof fyllde oell sina egna produkter afsalia. Om missbruk af denna handelsrätt ägt rum, och jag vill icke bestrida, att ju icke så skett, lära de väl icke kunna tillvitas lagen. Runna de icke kontrolleras eller förebyggas under tillvaron af en sådan lag, kunna de det än mindre utan densamma.
I P \ I 1 M 1 LJ U IN Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt b l l, B a s t e r P ' En vecka låg jag i medvetslös feber; hade Man jag kunde icke tro detta ovärdiga sqväller, icke tro det, och jag visade med ej min trogna Lisette skött om mig, hade jag nu ej längre varit i lif. Det hade nog förakt ifrån mig hvarje tal ditåt. ock varit det lyckligaste. kunde han väl dock icke glömma sig! Men så till sist — ja, jag kom mig och A c k, låt mig vara kort — du anar redan allt — och det svartnar för mina ö g o n. kommer mig dock aldrig åter. En summa Du ser, att jag knapt längre kan föra penpenningar hade han lemnat mig före sin flykt. nan. Men jag vill, att skall bli sagdt — Och jag hade mina smycken, många och dyrI Menton öfvergaf han mig — med henne bara, dem jag förpantade. Jag hade nu endast en idé, en tanke, som De rymde tillsammans. Hvart, vet jag ej uppslukade hela mitt väsen — den än. Jag har sedan dess ej hört ett ord ifrån hem. Hvarför, till hvad, till hvem — jag frågade ej derefter. Men denna nya åtrå honom. ville Så långt allt 8 o c n Pä bästa sätt utför alla möjliga uppdrag ill! tjenst för Iduns ärade läsarinnor. brände som en feber i mitt blod och höll mig uppe. Under strida tårar skildes jag från min tjenarinna, nej, min väninna, vid stationen. O c h så reste jag, reste — natt och dag — Allt det andra känner du. Ett återstår mig blott. » Här var brefvet plötsligt slut. Det saknade till och med underskrift. Kuvertet bar en främmande handstil. För en tid sedan kom undertecknad på, besök i en familj, der en ung fru med sin 2- a. 3-åriga lilla dotter äfvenledes var på besök. Barnet var ganska behändigt, och en af de närvarande yttrade något ditåt, men den unga modern bad enträget, att man icke skulle säga något sådant, emedan den lilla redan visade anlag för att tycka om sig sjelf.
Till de kinkigaste eller mera kinkiga i detta fall och för öfrigt äfven i andra afseenden höra: ljungväxtfamiljen (Erica, Azalea, R.hododendron m. fl.) ormbunkarne, kameliorna och barrväxterna. De sistnämde i så fall, att jorden ej får vara nämnvärdt fet. De nödvändigaste jordarterna äro: Löfjord. Fås af löf, som hoprafsas i högar, hvilka omskyfflas ett par gånger om året för att påskynda förmultningen. Den bästa löfjorden fås af mjuka löf, såsom al, alm, lind, lönn, ask m. fl. Löf af ek och bok multna långsamt och äro mindre tjenliga. Färdigberedd löfjord, eller sådan som kan begagnas som surrogat derför, finnes ofta mellan tätt växande träd och buskar, der löfvet fått qvarligga år från år, vid sjöstränder, der stora massor af vass kastats upp på land och fått förmultna o. s. v. Genom sin förmåga att göra hård jord lös och lucker är löfjorden af stort värde för krukväxterna. Ljufigjorä. Finnes på platser, der ljungen växer ymnigt, och är till större delen bildad af rester efter den samma. Då den är af god beskaffenhet, är den svarteller mörkbrun. Kan begagnas strax den blifvit hemtagen. För ljungarterna är den oumbärlig och af stort värde för Acasier, Azaleor, Rhododendron, Camelior m. fl., hvilka dock i brist på sådan kunna planteras i skogsjord, bildad af barr, löf, qvistar och rötter. Gödseljord. Fås af kreatursspillning, som hoplägges i högar, hvilka emellanåt omarbetas. Bäst är en blandning af hästoch nötkreatursgödsel. Den får ej användas, förr än den förmultnat, så att den ser ut som jord. Der drifbänkar finnas, kan med mycken fördel nyttjas af den dertill använda gödseln, då den om hösten bortföres från bänkplatsen. Sedan den öfver vintern fått ligga i hög och frysa, är den fullt brukbar, om oförmultnade delar frånsållas.
Derjemte har särskildt emot de i nuvarande tulltaxa befintliga tullbestämmelser för utförsel af vissa artiklar blifvit hufvusakligen anfördt, angående ben och lumpor: att hvarje export-tull å dessa varor komme att träffa just den alldra fattigaste och minst arbetsföra samhällsklassen, men att den vinst, som jordbruket och papperstillverkningen möjligen kunde göra sig tillgodo genom det lägre pris, hvartill dessa artiklar genom utförsels-atgifterna nedtvingades, icke, vore att jemföra med den skada de fattiga deraf ledo, hvilka med uppsamlandet af ben och lumpor förtjenade ett knappt lifsuppehälle; och då dertill komme att de Bcvillnings-Utskottels Betänkande N:o 8. 57 de höga magasineringsoch frakt-kostnaderna för varor af så voluminös och svårhandterlig beskaffenhet, som dessa, måste betydligt fördyra exporten, och att, till följd deraf, den inhemske förbrukaren i alla händelser egde företrädet af ett billigare pris, än det, som den utländske afnämaren måste betala, så att icke något skäl syntes tala för exportafgifternas bibehållande, borde tvärtom, genom deras bortskaffande, den fördel vinnas att ifrågavarande artiklar med långt mera omsorg och i långt större mängd, än som hittills varit händelsen, skulle hopsamlas och tillvaratagas; angående jern, koppar och malm: att då den sedan äldre tider för all näringslagstiftning gällande grundsats, att hvart och ett land borde i möjligaste måtto genom eget arbete förädla sina naturprodukter, äfven, i hvad den afsett bergverkens och jernhandteringens produkter, blifvit tillämpad inom tullagstiftningens område, så att man förbjudit utförsel af jernmalm och ännu sökte lägga hinder i vägen för densamma, på det att tackjerns-tillverkaren måtte få köpa malmen till bättre pris, och denne i sin ordning icke finge till utlandet fritt försälja sitt tackjern, på det att samma fördel äfven måtte beredas stångjerns-tillverkaren, i afseende på denna för honom nödvändiga råvara, den frågan framställde sig hvarföre, med dessa grundsatser, det vore stångjernstillverkaren tillåtet, att fritt få utföra sina produkter, hvarigenom manufakturoch det finare smidet äfvensom machinverkstäderna lemnades mindre omhägnad, än stångjernssmidet, hvilket åt dessa bereder tillverkningsämnet, och af hvilken anordning följden blifvit att malmbrytningen och tackjerns-tillverkningen i Sverige mäst i det närmaste inskränka sig till hvad som för stångjernsoch stålförädlingen varit behöfligt; — att visserligen icke kunde förnekas att den omförmälda grundsatsen så till vida egde något vackert och tilldragande,
"Den, so/n af starka drycker synbarligen öfverlastad är och i sådant tillstånd träffas ä väg, gata eller annat allmänt ställe, bote f örsta gången Tre Riksdaler Sex - LagVtskottets Memorial N:o i65. 5 ton skill ingar, andra gången Sex Riksdaler Trettiatvå skillingar, tredje gången Tretton Riksdaler Sexton skillingar, samt fjerde gången likaledes Tretton Riksdaler Sex ton skillingar; hvarförutan, i sistnämnde fall, den pliktfallde skall förklaras oberättigad att deltaga i val eller väljas till sådana förrättningar, som innefatta medborgerligt förtroende. Beträdes någon femte gången, eller oftare, med fylleri „• varde försänd till någon Kronans Arbets-inrättning eller Corrections-hus, att derstädes ett halft år till arbete hållas Vidkommande åter den andra frågan • eller verkställigheten af öfvermages bestraffning; så, enär Utskottets af Vallöf]. BorgareStåndet gillade förslag icke innehåller någon ändring, af hvad i detta afseende är stadgadt, i i8i3 års Förordning, den Högvördige Preste-Ståndet äfven härutinnan bibehållit, anser Utskottet Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndets beslut om tillägg af ordet endast icke kunna, emot ofvan åberopade $. i Regeringsformen, föranleda till ändring af hvad Utskottet , i enlighet med nämnde Förordning, föreslagit. € Biltill LagUtskottett Memorial N;ö 163. «tne Ledamöters serskilda meningar bifogas. Stockholm den 9 Febraarii i85o.
Ehuru Kongl. Majit, vid aflåtandet af Dess nådiga proposition tili Rikets Ständer den 20 December 1847, yttrade den mening, att enkelhet i räkenskaperne, lättad kontroll å så väl debitering, som uppbörd och redovisning samt möjligaste inskränkning i de vid uppbördsverket anställde tjenstemäns antal, fullkomligast skulle vinnas, om, eldigt det af kommitterade framställda första alternativ, förenklingen utsträcktes ända derhän, att all på skattläggning grundad, i ordinarie räntan ingående persedelskatt blefve till en gång för alla bestämd penningeränta förvandlad, ansåg Kongl. Majit lik\äl, med afseende å de vigtiga betänkligheter, som härvid förekommo, samt uppå de uti samma nådiga proposition utvecklade skäl, hemmansräntornas förvandling i penningar, åtminstone då icke böra ifrågakomma; hvaremot ofvanberörde af kommitterade, såsom andra alternativ, framställda förslag till ränteförenkling, medelst de uti räntan ingående flere persedlarnes förvandling i spanmål och smör, utaf Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemnades. Emellertid hafva jemväl emot sistnämnde förslag anmärkningar icke uteblifvit, och det kan ej heller bestridas, att omflyttningen af de många räntepersedlarne till ett mindre antal, på det sätt, som uti berörde förslag blif\it ifrågastäldt, kunde komma ali uti de förutvarande beskattningsförhållanderne medföra en sådan rubbning, som, så vidt framdeles inträffande omständigheter kunna förutses och efter livad fordna tiders erfarenhet gifver anledning att befara, möjligen skulle föranleda någon stegring i skattebeloppet, och således lända till de skattskyldiges skada, hvilket åter hell och hållet strider emot åtgärdens ändamål; och forde uti farhågan för en dylik skattebeloppets stegring äfven vara att igenfinna den väsendtligaste orsaken, hvarför Rikets Ständer å sednaste Riksdag funno betänkligt, att till den gjorda framställningen i denna del lemna bifall. Under sådana förhållanden anser sig Kongl.
Efter den erinran, som Hr Frih. o. Landtm, gjort i afseende på de ifrågaställa orden, har jag efterkommit Hr Landtm:s vilja, på det att icke nu, såsom vid flera andra tillfällen under riksdagen, jag och flere andra skulle nödgas afhöra en efter min tanke onödig och onyttig discussion örn former och småsaker. Jag vill ingalunda vara orsaken till ett sådant missbruk af tiden; derföre har jag också ingått på denna förändring af min motion, dock ingalunda frånträdande den öfvertygelse, att nuvar. ofullständiga sammansättning af Conseljen förorsakar ett mindre kraftfullt upprätthållande af vår statsförfattning. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Sedan R. o. Ad. utan anmärkn. lagt till handlingarna Const.Utsk:s mern. N:o 33, är äfven vägen stängd att genom Const.Utsk. få frågan om ministerens incompletta skick ytterligare behandlad, äfvensom att från samma Utsk. få tillstyrkan om en und. hemställan till K. M. i samma ämne. Jag begagnar mig derföre af Den 19 September e. m. 545 af det tillfälle till någon åtgärd i detta afseende, som nu yppar sig, och förenar mig med Hr Ribbing samt biträder hans motion, och det af så mycket större anledn., som motionen icke allenast afser att få Statsrådet till numerären complett, utan äfven att få en kraftfull, duglig och nationel ministere. Hr von Hohenhausen, Carl Ludv., uppläste följande: Om jag rätt uppfattat Hr Ribbings till remiss nu förekommande motion, så tillstyrkas deruti R. St. att hos H. M. Konungen i underd. anhålla, att Högstdensamme täcktes, ju förr dess hellre, complettera Regeringspersonalen med Ministrar och Statsråd, som åtnjuta nationens förtroende. En und. skrifvelse af denna syftning kan väl, vid första påseendet, synas både oskyldig och välment; men om en sådan Representationens directa inverkan på K.