Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Inte precis; det kan väl vara omkring fem år sedan. Men inte var det för hans skull ni sökte konsuln? – Nej, ni har rätt, det måtte allt vara någon af de der andra. – Kunde jag inte tro det? Ha ha ha! Den konsuln, att han sagt det till er också. Ja, han är då tokig med sina fruntimmer! Detektiven kände sig lättare till sinnes. Han var då på god väg att få veta hvad han önskade. Att börja med hade betjenten förrådt att bakom namnet Arnold Lindqvist, som tillhörde en verklig person, dolde sig en qvinna, ja till och med flera. – Då äro vi lika illa lurade, sade han, jag trodde alldeles som ni, att jag ensam visste, att herr Lindqvist var ett fruntimmer. – Bah! Se’n herrn gifte sig, har han kallat alla sina fruntimmer för Arnold Lindqvist för att frun inte skulle blifva svartsjuk, förstås. Så fort det gällt ett ärende, en biljett eller hvad som helst, så har han bedt mig befordra det till herr Lindqvist, och hennes nåd har aldrig misstänkt det ringaste. – Aha, då förstår jag er munterhet nyss. Nå, emellertid var det från en af dem jag kom. Får jag lof att klinga med er? Ett delikat ärende må ni tro. Kristian spetsade öronen. – Från hvem? frågade han. – Fördömdt, att jag skall ha ett sådant dåligt minne. Ni får lof att hjelpa mig litet. Räkna upp namnen på de senaste af »herrarne» Lindqvist, så skall jag säga, när den rätta kommer. – Jag behöfver väl inte gå längre tillbaka än för det här året? – Åh, bevars väl! – Nå, Alice Svensson, Valborg Lanner, Elfrida Hultberg – låt mig se! – Emmy Grundström och Dagmar Hanssen i början på året. – Alice Svensson, var det den senaste? – Ja, och den har han ännu. Hvilka qvinnor! Nog har han smak, herr konsuln! Hammar repeterade namnen för sig sjelf för att komma ihåg dem bättre. Men han behöfde äfven veta deras adresser. – Det var besynnerligt, utropade han, hvad jag blifvit minnesslö. Jag får lof att gå till en läkare. Nå, namnet gör ju i alla fall ingenting till saken.
Det är en sak, som med den ifrågavar. icke har något att göra. Markegångssättningarna må ske huru som helst, så kunna dock räntorna dels vara disponerade till enskilda, och dels ingå till staten. Jag vill således hålla mig till verkliga ämnet, som är markegångssättningarnas inflytande på ena sidan å räntegifvande jordbrukare och å den andra på lönhafvande räntetagare. I detta afseende finner jag blott den förändring af TJtsk. tillstyrkt, att i stället för det markegångssättningarna hittills skett under beräkning af det pris, som verkligen funnits, för den tid det för gällande antagits, skulle priset nu komma att bestämmas genom sammanslående af flera års pris, fördeladt med en viss divisor; d. v. s. priset borde komma att utgöra ett annat, än hvad det verkliga är. Jag lemnar i sanning derhän, huruvida sådant kunde blifva särdeles lugnande hvarken för räntegifvaren eller räntetagaren. Mig synes, som skulle det för den förre falla sig särdeles besvärligt att betala högre än det pris, han sjelf för sin vara kunde erhålla; och för den sednare att, då sådana tillfällen vore för handen, taga mindre, än han kunde bekomma, om han erhölle varan in natura. Det kan visserligen svaras, att det ena året skall jemna missförhållandet det andra; men det är dermed icke sagdt, att samma personer, som Jidit förlusten, blifva de, som komma i åtnjutande af ersättningen. Hvad beträffar beräkningen och redovisningen af statsinkomsterna, är det i sådant afseende visst bättre, om markegången sättes för 5 år; men TJtsk. har tillstyrkt, att markegångarna framgent skola årligen sättas endast efter andra beräkningsgrunder, än hittills blifvit följda. Något rationelt kan jag icke häruti finna, och någon verklig och nyttig reform i denna del är aldrig att påräkna, såvida man icke öfvergår till ett enklare beskattningsväsende i allmänhet, då icke medium af hvarken 5 eller io år behöfde utgöra grunden, utan det pris kunde fastställas, som närmast motsvarade det verkliga. En ändring i § Reg.F. blefve visserligen då nödig; men en sådan kan lätt beredas, om den finnes nyttig.
Ifrågavarande stenkols-upphandling ägde rum till följd af Varfs-chefens hos Förvaltningen, under den 8 Maj sistnämnde år, gjorda anmälan, det han, i anseende till total brist å skeppsvarfvet af större sorten Engelska stenkol, utöfver hvad för ångkorvetten Gelle erfordrades, funnit sig föranlåten för ångfartyget Thor upphandla 1,000 tunnor, “hvilket qvantum", såsom orden i Varfs-chefens skrifvelse lyda, “lärer utgjort hvad inom staden genast kunnat anskaffas"; i anledning hvaraf, enär varfvet vore i behof af 2,000 tunnor bästa sort stora Engelska stenkol, bemälte Chef hemställde, det måtte Förvaltningen i Stockholm uppköpa och, så fort möjligen ske kunde, till stationen afsända 2,000 tunnor stenkol. Enär detta parti var behölligt för då pågående rustningar, i afseende å hvilka största skyndsamhet var i nåder anbefalld, samt tiden alltså ej medgaf auktions anställande för upphandlingen, hlefvo den 10 Maj åtskilliga härvarande Handlande förekallade och kontrakt med den, hvars anbud fanns antagligast, upprättadt om lefverans af berörde 2,000 tunnor stenkol, samt med detsamma certeparti uppgjordt, oin deras ofördröjliga afsändande till Carlskrona. Att den 20 Maj derstädes kunnat upprättas kontrakt om lefverans af 500 tunnor, hvilket i alla fall ej utgör mer än en fjerdedel af den reqvirerade qvantiteten, visar endast, att antingen sednare lefvereringstid varit för dessa 500 tunnor utsatt, hvarom revisionsberättelsen intet upplyser, eller ock att, under tiden irän den 8 till den 20 Maj, dessa stenkol blifvit till Carlskrona införda, hvilket förhållande icke kunnat inverka på Förvaltningens åtgärd, som endast kunnat grunda sig på Varfschefens uppgift om bristande tillgång i Carlskrona och anmälan om behofvet att skyndsamt erhålla de reqvirerade 2,000 tunnorna stenkol. Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Lii serskilda underdåniga ansökningar, hafva Riksdagsfullmäglige från Westerbottens Län anhållit om enahanda förmoner i afseende på återbetalningen af detta Läns undsätlning.sskulder, under åberopande af hvad Landshöfdingen i Norrbottens Län i förberörde hänseende yttrat och föreslagit. I betraktande af det hårda och ovanliga öde, som drabbat Westerbottens och Norrbottens Län, att hemsökas af fyra på hvarandra följande missväxtår, och då en sträng iudrifning af meddelade undsättningar, efter ordalydelsen af gäldenärernes åtagna förbindelser, skulle, dels bereda mångas fullkomliga undergång, dels förorsaka förluster för Slaten, så finnér Kongl. Maj:t sig ega ali anledning att hos Rikets Ständer understödja de gjorda fram ställningar ne, 0111 afskrifning lill en del af dessa Läns skuldbelopp och lindring vid betalningen af återstoden; inea Kongl. Maj:t önskar Kongl. Majus Nådiga Proposition N'.o St, «5 för Sin del att, vid sådan eftergift och lindring, det uttryckliga vilkor må fästas, alt invånarne sjelfve skola medverka till anstalter, som på sätt här nedan omförmälas, kunna betrygga Staten emot nödvändigheten att, vid framdeles inträffande missväxter, tillhandagå med direcla undsättningar. Kongl. Maj:t tinner lpcalförhållandena i Westerbottens och Norrbottens Län, dit afsändningar af spanmål ifrån andra orter ej kunna under största delen af året sjöledes verkställas, och der endast säd af ortens växt kan till utsäde användas, serskildt påkalla inrättandet af sockneeller district-magasin, oberoende af hvad i andra, mera af naturen gynnade och förmonligare belägna delar af Riket må anses af nöden. Med dessa åsigter, föreslår Kongl. Majit till Rikets Ständer följande åtgärder och beslut i förberörde hänseenden: 1:0 att afskrifning må beviljas af en tredjedel utaf Westerbottens och Norrbottens Läns skuldbelopp, för erhållna undsättningar efter i83o och påföljande års missväxter, sådant det befanns vid sisth års slut, och med afdrag derjemte, hvad Norrbottens
Då sade Judarna till honom, som var vorden helbregda: Det är Sabbath; dig är icke lofligit bära sängena. Svarade han dem: Den som gjorde mig helbregda, han sade till mig: Tag din säng, och gack. Då sporde de honom: Ho är den mannen, som dig sade: Tag din säng, och gack? Men han, som helbregda var vorden, visste icke, ho han var; ty Jesus var undanviken, efter mycket folk var i det rummet. Derefter fann Jesus honom i templet, och sade till honom: Si, du äst vorden helbregda; synda icke härefter, att dig icke vederfars något värre. Då gick den mannen bort, och sade Judomen, att Jesus var den, som honom hade helbregda gjort; Och derföre förföljde Judarna Jesum, och sökte efter att döda honom, efter han detta gjorde på Sabbathen. Då svarade Jesus dem: Min Fader verkar intill nu; och jag verkar ock. Derföre sökte Judarna ändå mer efter att döda honom; ty han ej allenast bröt Sabbathen, utan ock sade Gud vara sin Fader, görandes sig sjelf lik med Gud. Då svarade Jesus, och sade till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Sonen kan intet göra af sig sjelf, utan det han ser Fadren göra; ty allt det han gör, det gör ock Sonen. Ty Fadren älskar Sonen, och visar honom allt det han gör; och varder än visandes honom större verk än dessa äro, att I skolen undra derpå. Ty såsom Fadren uppväcker de döda, och gör dem lefvande; så gör ock Sonen lefvande hvem han vill. Ty icke dömer heller Fadren någon; utan hafver all dom gifvit Sonenom; På det alle skola hedra Sonen, såsom de hedra Fadren. Hvilken som icke hedrar Sonen, han hedrar icke Fadren, som honom sändt hafver. Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som hörer mitt tal, och tror honom, som mig sändt hafver, han hafver evinnerligit lif, och kommer icke i domen; utan är gången ifrå döden till lifvet.
Sedan Kongl. Majit, medelst Nådig Proposition den ll:te innevarande månad, velat, i enlighet med sista punkten af 89 §:n Regeringsformen, inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande öfver väckt förslag om medgifvande af rättighet för Svensk man, att i två eller liera Rikets städer samtidigt idka handel, så har nämnde Nådiga Proposition af Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet; men sorn ifrågavarande Kongl. Proposition af de öfriga två Riks-Stånden blifvit öfverlemnad till Lag-Utskottets behandling, får *) Utskottet, med stöd derjemte af ofvan åberopade § i Regeringsformen, till Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet vördsami igen hemställa**), huruvida ej de må linna lämpligt att, för enhets vinnande i afseende å frågans behandling, jemväl remittera meranämnde Nådiga Proposition till Lag-Utskottet. Stockholm den 25 November 1856. *) till Högv. Presteoch Vällofl. Borgare-Stånden: så har “) till Högv. Presteoch Vällofl. Borgare-Stånden: hemställt 4 Allm. Ilcsv. och Ekon.-Utsk. Betänkande IS:o H:o 4. Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Jan. 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, z' anledning af väckt förslag om nya föreskrifters meddelande rörande tiden för utlysande och anställande af entreprenad-auktioner för Statens räkning.
Sedan, efter föregångna, ministeriela underhandlingar, dels den ?6 sistlidne Juni en på fullkomlig reciprocitet grundad handelsoch sjöfarts-traktat blifvit afslutad emellan de Förenade Rikena och Konungariket Belgien, dels ock, under den 16 nästhdne Juli, emellan sistnämnda Konungarike, å den ena sidan, samt Sverige och Norrige, jemte flere Stater, å den andra, afslutats en allmän traktat angående Scheldetullens upphörande, samt Kongl. Maj:t, under den 7 innevarande månad, i sammansatt Svenskt och Norskt Stats-Råd meddelat nådig Ratifikation å båda dessa traktater anhöll Föredragande Departements-chefen, efter föregången gemensam beredning med Chefen för Finans-departementet, nu i underdånighet att få underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning frågan om beredande af tillgång till de medel, som erfordrades för fullgörandet af berörda årliga utbetalningar; i hvilket afseende Departements-chefen yttrade att, då omförmälda utbetalningar, hvilka afsåge — Hvad Departements-chefen sålunda yttrat och hemställt, och hvari Stats-Rådets öfrige närvarande ledamöter instämde, behagade Kongl. Maj;t till alla delar i nåder gilla; hvarjemte Kongl. Majit befallde att, i öfverensstämmelse med ett af Departements-chefen nu till justering uppläst förslag, nådig Proposition i ämnet, af den lydelse bilagan till detta Protokoll utvisar, skulle till Rikets Ständer aflåtas Ex prolocollo W. 'lh. Strokirk. 12 Kongl. Maj-As Nåd. Ank. till Eip.-Utsk. den 3 Sept. 1863, kl. 2 e. m. Kongl. Magda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension för framlidne Bergmästaren, Ojver-intendenten m. m. F. A. von Schéeles enka; Gifven Stockholms Slott den 28 Augusti 4863.
282 §, angående tjensters bestridande vid inträffad ledighet eller laga förfall samt Enkeoch Pupill-kassans rätt till löne-besparingar; 283 §, angående aflöningen vid erhållen tjenstledighet för enskilda angelägenheters besörjande; 284 §, angående anslags utfärdande före återbesättandet af lediga tjenster ; 285 §, angående upprättandet af förslag i sådant afseende; 286 §, angående hvad som fordras för att till tjensteman vid Riksgälds-kontoret varda antagen; 287 §, angående befordrings-grunderna vid detta verk; 288 §, angående varning eller suspension för tjensteförsummelse; 289 och 290 §§, angående tjenstemans afsättande eller skiljande från verket; 291 §, angående vaktbetjents entledigande; 292 §, angående behandlingen af mål, rörande tjenstemans eller vaktbetjents suspension eller afsättande; 293 §, angående upphörandet af extra ordinarie tjenstemans eller extra vaktbetjents tjen tgöringsrätt; 294 §, angående grunden för de vid Riksgälds-kontoret anställde tjenstemans och vaklbetjenters pensionering; 295 §, angående vilkoren för hela lönens åtnjutande såsom pension; 296 §, angående beräknings-grunden för lötfet'n,V understigande pensioner, samt 297 §, angående pensions-berättigad tjenstemans eller vaktbetjents öfverflyttande på pensions-stat, utan derom gjord anhållan, och vaktbetjeningen tillerkänd särskild pensions-rätt, äro lika lydande med 1854 års reglementes 259, 260, 261, 262, 263, 264, 267, 268, 269, 270, 271, 272, 273, 274, 275 och 276 §§. 298 §, angående riksdalers-benämningen, motsvarar samma reglementes 277 §. 8 Stats-Utskottets Memorial JW 293.
Herrarna där kände honom nog och han hade visst ingenting emot att följa med dit. Gruppen satte sig i rörelse igen med Tuominen och Lena i spetsen. Han agerade ciceron och kavaljer, berättade och beskref om Batteryparken, visade pelarjärnvägen, under hvilken de gingo, och lugnade i öfverlägsen ton Lenas förskräckelse, då ett tåg i ursinnig fart brusade fram genom luften högt öfver deras hufvuden. Hon lyssnade nog till hans ord och fick genom dem ett dunkelt intryck af hans öfverlägsenhet och kunskap om alt möjligt, men hela tiden hörde hon bakom dem likasom en tung klang af silfverslantar och orden: fyra daler i veckan tjugu mark! surrade rundt i hennes hufvud. Det var ju rent af att bli rik med ens mången hemmansbonde i Finland hade inte så stora inkomster. Utkomna ur parken gingo de öfver gatan och inträdde på emigrantkontoret. Det var fyldt af nykomna invandrare, som kommit dit i liknande ärenden och nu undrande gapade på de ståtliga bilderna af stora ångfartyg, som prydde väggarna, på de grant utstyrda tidtabellerna och annonsplakaten, som lågo kringströdda öfveralt, och icke minst på de flitiga herrarna, som i skjortärmarna kommo och gingo innanför den långa, finpolerade disken, skrefvo och raspade, besvarade frågor och gåfvo upplysningar. Tuominen armbågade sig utan vidare fram genom trängseln, dragande Lena vid handen så nära till disken som möjligt, och tilltalade på finska en af kontoristerna. Var god och säg den här flickan, sade han tvärsäkert, om jag är karl att betala henne fyra dalers lön, ifall hon tar tjänst hos mig. I veckan, tillade Lena med eftertryck. Ämnar ni taga tjänst hos honom där? frågade kontoristen, pekande med en smått föraktlig åtbörd med sitt pennskaft på hotellvärden. Jo, nog tänkte jag så, om han bara är den han ger sig ut för. Nog har han råd att betala så mycket och mera till om det gäller, men inte är det något godt ställe ni kommer till.
hvilken insättning äfven i framtiden Grufve-rätten, enligt 3 §. i nämnda reglemente, eger att årligen i behörig tid Bergslaget affordra och redovisa, alltid med enahanda ränte-beräknings-skyldighet för Bergslaget af minst fem procent å alla sådana fondens kontanta medel, hvilka, enligt årlig redogörelse, kunna komma att hos Bergslaget innestå; och få Rikets Ständer fördenskull, jemte anmälan om hvad sålunda, efter granskning af ifrågavarande tre års räkenskaper, emot tillsynen i allmänhet öfver och den särskilda förvaltningen af Sala Silfver-verks ränte-ersättningsfond ånyo förekommit alt anmärka, tillika i underdånighet anhålla om Nådigt meddelande af förnyade föreskrifter, ledande dertill, att ej mindre Bergsoch Kammar-kollegierne må utöfva erforderlig tillsyn öfver denna fonds behöriga förvaltning och skyndsamma förkofran, samt i vederbörlig ordning befordra alla härom gifna föreskrifter till snar verkställighet och noggrann efterlefnad, än ock ali nämnda Grufve-rätt lagligen tillhålles att, sitt åliggande likmätigt, fondens medel årligen uppbära till både räntor och kapital-tillskott, saint alla 140 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 8i. dessa medel, enligt föreskrift, fruktbargöra och redovisa, med minst feni procent ränta ifrån den 1 November 1852, ej mindre å fondens hos Sala Bergslag då, efter uppgift, utan ränta innestående kapital-behållning, än äfven å silfver-insättningen, som samma dag bordt af Bergslaget hafva kommit fonden i dess räkenskaper för året kontant till godo. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 21 Juli 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Juli 1834. Preste-Ståndet den 19 v i Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förnyade stadganden, i afseende på åtgärder till förekommande af kolerafarsotens införande i riket, in. m. (Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 85 och Mern.
Men ser man lill erfarenheten, så finner man, att misskundsamheten och liberaliteten vanligen äfven taga slut, när penningarna äro borta. Åtminstone har jag sett en Konungens Rådgifvare i brödrariket dragen inför Riksrätt, derföre alt han, som var Chef för Norrska Finance-dep., hade haft vexelaffärer med ett utrikes handelshus, som cederade. Hr Mannerskantz, Carl Axel.: Jag anser icke allenast, såsom Hr von Hartmansdorff, detta betänk, vara öfverflödigt, utan äfven onödigt; ty jag tror, att enligt nu gällande baneoreglem., Bancostyrelsen är fullt berättigad att vidtaga en sådan operation, som den att köpa in depositionsbevis på silfver uti Hamburg. Det står nemi. icke blott i 112 § af reglera, för R. St:s Bank, ulan äfven i en hel mängd andra §§, alt Bancofullm., dels dä de så ; . 3 h. 8 5S Den 7 Octo ber. tjenlig! finna, äro berättigade, och dels understundom äro ovillkorligen förpliglade att förstärka Bankens metalliska cassa, medelst inköp från främmande länder af guld och silfver. Nu slår det visserligen i 120 § af samma reglera., alt då den metalliska rassali sjunkit under -J af sedelstocken, så får denna sistnämnda i intet fall, genom någon af Bancostyrelsen beroende åtgärd, ökas ; men detta bud malte aldrig någonsin kunna fattas på det sältet, som skulle Fullm. icke vara berättigade att då inköpa silfver, utan har detta afseende på helt andra åtgärder, som äro beroende af Bancofullims bepröfvande, och hvilka icke såsom silfverköpen under vissa förhållanden äro bestämdt anbefallda. När man således vill tolka reglera, fält, sä kommer något hinder för silfverköp ej nu i fråga; men deremot är det en ganska farlig åtgärd, som nu föreslås, innan man ännu bar organiserat Bancostyrelsen på ett tillfredsställande sätt.
Jag anser nemi. att PresteSt., då det föreslagit, alt de senare orden »hvilka utföras antingen af Slaten eller af enskilde holag med bidrag af Statsmedel», böra utbytas mot »hvilka utföras antingen af Staten, eller bolag eller enskilde personer» gått alldeles för långt. Enskilde personer, sorn vidja företaga ett arbete såsom uldikning eller dylikt, lega för sådant ändamål personer, hvilka bo i trakten och om Söndagen återvända till sina hem, och jag kan icke se att någon åtgärd från Statens sida för att skaffa deni själavård kan vara af behofvet påkallad. Jag tror deremot alt om man frän Utskis Betänk, borttager de orden »med Bidrag af Statsmedel», sä är det allt hvad man i della hänseende behöfver besluta. Frih. Åkerhjelm har yttrat, och jag erkänner riktigheten af hans påstående, att i den händelse skulle tvist kunna upstå. huruvida företagen äro af större eller mindre omfång; men jag tror icke att, om 11. St. för sin del finna lämpligt att vidtaga dylika åtgärder för sedlighetens uprätthållande vid sådana arbetsföretag, som utföras af Staten och enskilda bolag med bidrag af Statsmedel, man bör underlåta alt i samma män fordra sådana åtgärder af de bolag, hvilka icke erhålla bidrag af allmänna medel. För min del tillstyrker jag bifall till Utskis Betänk, med undantag af de 4 sista orden »med bidrag af Statsmedel.» Ilr Nordenfelt: Mot mitt förra anförande har blifvit an märkt, att jag onödigtvis citerat för ämnet främmande polis-förfir för att visa obehöflighelen af nu föreslagna åtgärder för religionsvården. Jag hemställer huruvida denna anmärkn. är grundad, då dessa polis-lorfaitn:r tydligen innehålla, att barn skola kristligen upfödas och att de äfven tillfälligt höra till fattigvården i den församling der de uppehålla sig lika väl som äldre främmande personer och till fattigvård ovilkorligen måste höra delaktighet i kyrkans förmåner. Jag hemställer äfven huruvida den af Frih.
För några folkgunstjägare, som ifrat för dess antagande, kunde det ej skada att få försöka, hvad det vill säga att stå under ett sådant ok: för de sanna fosterlandsvännerne skulle det ej bli omöjligt alt utfinna medel till dess afskuddande. Men saken är för allvarsam att försökas, och Sverige torde ej tåla vid att leka Spanien eller Grekland, äfven med ”en liten tids anarki.” — Jag tror derföre, att hvarje upplyst och sansad, för sitt fosterlands väl redligt nitälskande riksdagsman skall, till propos. på det nu förevar, grundlagsförslagets antagande, svara: Nej! Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste ett så lydande anförande: Fast besluten att vid detta tillfälle lägga mitt nej i vågskålen, uther jag mig få särskildt anmäla motiverne för detta beslut. Om personlighetsprincipen, såsom antydd grund för rösträtt, är ej mycket att säga; ty denna princip har icke blifvit genomförd, eller ens tillämpad annorlunda, än att en person måste vara Svensk man, i riket bosatt, för att kunna välja och väljas. Qvalificalionerne åter, hemtade från personens ålder, religion och samhällsställning, och de allenast, bestämma både valrätt och valbarhet, samt utgöra i sjelfva verket, jemte allmänna val, hufvudgrunderne för förslaget. Väsendtligaste frågan är då, huruvida desse qvalificationer, åsyftande tillika att bereda åt samhället nödvändiga garantier, blifvit conseqvent utvecklade samt klokt och rättvist använde. För min del nödgas jag härtill svara, att hvarken det ena eller andra har i föreslagne vallagen skett på något tillfredsställande sätt; och dessutom hafva vissa andra bestämmelser, äfvensom i allmänhet reglementariska föreskrifterne deri, blifvit så uppfattade, alt de göra lagen oantaglig och overkställbar; hvilket jag tror mig kunna bevisa genom följande anmärk:r. Vid §. 1. Valrätt tillerkännes här Svensk man, som fyllt 21 år. — Beväringsskyldigheten upphör först vid 25.