Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IX. B. 446, 467. A. 491. — N:o 25. i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 15, innehållande förslag till ändring af 39 §. Riksdags-Ordningen. IX. B 446. A. 467. — N:o 26. i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 16, i fråga om förslag till ändring i 69 §. Regerings-Formen. — N:o 27. i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 17, innefattande förslag till ändring i 14 §. Riksdags-Ordningen. IX. B. 446. A. 467. — N:o 28. i anledning af två Stånds återremiss af Memorialet N:o 18, innehållande förslag till tillägg vid 46 §. Riksdags-Ordningen, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga §§. i Riksdags-Ordningen oell Regerings-Formen. IX. B. 446. A. 467. — N:o 29. med voterings-propositioner, rörande Constitulions-Utskottets uti Memorialet N:o 9 afgifna förslag till ändring af 68 §. Riksdags-Ordningen. IX. B. 446. A. 467. XIII. •— N:o 30. med utlåtande, angående Tal-mannens i Bonde-Ståndet vägran om proposition på en inora Ståndet väckt fråga om remiss till Bevilfnings-Uiskottet af Särskilda Utskottets för behandling af bränvinsfrågan förslag till författning om bränvinslillverkning. IX. B. 408. A. 464. — N:o 31. i anledning af ålerremisser af Memorialet N:o 11, innehållande förslår; till ändring af åtskilliga stadganden i RegeringsFormen och Riksdags-Ordningen, i afseende på behandlingen af en del regeringsärenden.
Det ifriigavarande systemet synes ej alls vunnit insteg i norden och ndgot verkligt hittebarnshus, liknnnde dem i sodern, har. aldrig funnits i Sverige. Familjebanden voro har namligen sedan urtildriga tider s % fasta, att modrai-na blott af yttersts tviing kunde forni&amp;s att for alltid skilja sig fr&amp;n sina barn. Under medeltiden ar diirfore fosterbarnsvasendet i Sverjge hopblandadt med den allmanna fattigviirden, ehuru har som annorstades lcyrkan ingrep pA eft kraftjgt siitt. Efter hvad forf. pAvisar existerade redan under denna tid ensaint; Stockholm minst tre fattigviirdsanstalter, s. k. helgeandsbus, i hvilka vii,rnlosa sii val yngre som aldre fingo underhiill och v h d. - Forst i en liingt .senare tid, .sedan fattigvhden ofverglitt friin kyrkan till det borgerliga samhallet, hafva sarskilda barnavkrdsanstalter, oberoende af den allmanna fattigvhden., inrattats i vArt land. Historiken ofver fosterbarnsv5isendets vidare utveckling under nyare tid erbjuder m h g a intressanta detaljer, hvilka tyvarr det knnppa utrymmet endast tillAter oss att helt flyktigt Iserora. Det i politiskt och religiost afseende sii betgdelsefulla tidsskede, som in$Ar lned reformationen, rnedforde iifven i socialt a.fseende stora omstortningar. Sd ingar afven fosterbarns~r8sendets historia i en ny fas. Ifriin en kyrkans frivilliga barmhartighetsiitgard blir vlirden oCh forsorjandet af fora.1dralosa eller ofvergifna barn en de civila. myndig heternas salc och lagbestiimmelserna ' rormde fosterbarns stiillning preoiseras allt mer. Under reforlnationstidehvarfvets forsta skede sp&amp;ras dock hvad betraffar de viirnlosns och spadas intressen nappeligen nAgon forandring till det battre.
I enlighet med Birectionens anordningar, besörjer han ensam utgifterne, samt de samma, enligt fastställde Formulairer, bokförer; så ock ansvarar, med ersättningsskyldighet, för alla de utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verificerade. 15 §. Bå contante medel till Birection insändas, ställe sig Kamereraren till noga efterlefnad, hvad i ArbetsOrdningens 5 §. stadgadt är. 16 §. Riddarhus-Kamereraren bestrider Revisionen af inkommande Capitations och andre redogörelser; samt ansvarar för alla Cassaliandlingars ordentliga registrerande och förvarande samt inbindning. *7 §• Hufvudböckerne böra årligen vara i slutet af Februari månad afslutade, till hvilken tid Fiscalen bör hafva till Kamererare!! ingifvit förteckning på de utgifter han bestridt för Cassal! och derunder lydande Fonder. Hvad som då kan vara obetalt, balanceras till påföljande året. Desse aflemnas vid samma tid till Directionen att revideras, enligt Arbets-Ordningens i5 §. « 18 §. Vid medlet af Januarii och Julii månader hvarje år, skall Kamereraren till Directionen aflemna förteckning på Debitorer med deras adresser, hvilka uteblifvit med ett helt års räntebetalning. Dessutom bör Kamereraren, till den åtgärd g §. af LåneReglementet föreskrifver, till Directionen uppgifva de Debitorers namn och adresser, som uteblifvit öfver en månad med räntans erläggande. I Maji månad aflemnar Kamereraren till Ridd. 0. Ad. Fröt. II Afd. ao 306 Den 20 Junit. till Direction förteckning pä alla de skuldebref och inteckningar, hvilka det påföljande året skola förnyas. Försummade uppgifne förnyelser ersättas af Iiamereraren. *9 §• Vid inträffande Concourser bör Kamereraren sist en månad för inställelsedagen, vid vederbörlig Domstol, beediga Cassans fordran, samt deröfver tillställa Direction bevis. 20 §.
— N:o 134. i anledning af återremiss utaf betänkandet N:o 109, angående Presterskapets löneinkomster, m. m. VIII. B. 392, 431, 498. A. 550. — N:o 135. i anledning af väckt motion om revision af bergsförfaltningarne. VIII. B. 392. A. 431. — N:o 136. i anledning af väckt motion om tillsättande af en Comité, för att utarbeta förslag lill en förändrad nationalrepresentation. VIII. B. 547, 564. IX. A. 183. U. 687. X. A. 335. — N:o 137. i anledning af väckt motion om utfärdande af en ny Skråordning. IX. B. 107. A. 214. — N:o 138. i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 136, angående väckt motion om tillsättandet af en Comité för att utarbeta förslag till en förändrad nationalrepresentation. XI. B. 687. X. A. 335. Alm, aflidne Landträntmästaren, om utbekommande af begrafningshjelp efter. Se Begrafningshjelp. Alströmer, Friherre Carl Jonas Oscar, yttranden. II. 505. Alströmer, Friherre Jonas, yttranden. I. 242, 245, 295. Amiralitetskrigsmanscassan, angående upphörande af, eller nedsättning uti de, vid äganderättseller åboomhyten å rusthållsoch båtsmans-rotehemman, utgående afgifter lill. Se Wadstena Krigsmanshus. Angifvare af gröfre brott, angående ersättning till, af allmänna medel. Se Ersättning. Anmärkningar i fråga om de år 1841 för Kammarcollegium och Kammarrätten fastställda löningsstater. Se Löningsstater. Anmärkningsanledningar emot Konungens Rådgifvare. I. II. R. 261. II. R.
Di det lör dem stundom vöre omöjligt att förskaffasig husrum, funnes icke annan utväg, än alt tillåta dem betinga sig en plats, der de kumle uppföra em boning, för att undgå att på ålderdomen blifva lius ville. Genom odling af den inskiänkta jordrymden erhölle innehafvarén deraf något bidrag till sitt underhåll, och undginge,. åtminstone till någon del, att falla fattigvården till las!,; och, på grund af nu anförde skäl, har Motionairen fores! - git, att genom allmän Författning måtte stadgas: alf afhandlingar hvarigenom jordegare■ antingen upplåter plan till backstugors anläggande på sina egor, jemte dermed följande utmål af mindre jordrymd. eller ock dä han fastighet sig af händer och förbehåller sig rättighet, att fd i sin lifstid} såsom undantag, begagna vi sa jordlägenheten") skola ega beståndr då sådana af handlingar } i vanlig urdning, vid vederbörlig Domstol intecknasy på sätt om af hand - 8 Lagoch Odeen. Ut sk. Utlåtande Nio i7. lingar rörande nyttjanderätt till jord i allmänhet är föreskrifvet. Efter det Eric Pehrsson från Gefleborgs Län mod fiore af Ståndets medlemmar förenat sig nied Motionairen, har Johan Eric Jan son från Wermland anmärkt, att de föreslagne mindre jord-afsöndringarne voro skadlige i Bergslagen, der skogen derigenom allt för mycket skulle medtagas; hvaremot Strindlund åter invänd t, att vida skadligare följder skulle uppstå, om backstugusittare utan skonsmål mäste vräkas, i händelse vilkoren för hans besittningsrätt icke i allo öfverensstämde med i827 års Kongl.
Jag slutar här denna articiperade vederläggning, och anhåller vördsamt och på det högsta, att Ståndet ville taga mitt anförande i allvarligt betraktande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 20 Ma j. 601 vigliga förhållanden. Jag förenar mig således med Hr von Hohenhausen uli tillstyrkande af afslag å detta betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det försök Ulsk. gjort att sammanföra lagstiftningen för inoch utrikes revlar, är i mili tanka icke lyckadt, och dä rådrum icke nu linues för 15. St. alt förändra de delar af 5Jtsk:s förslag, sorn i min tanka skulle fordra en förändring, pä det alt förslaget mätte blifva ändamålsenligt och nyttigt; så mäste jag förena mig med föregående talare och yrka afslag å detta Utsk:s förslag. Hvad beträffar Utsk:s förslag till lagstiftning för utrikes vexlar, så anser jag det största lelct derutinnan vara, alt den räll, som vexelinnehafvare för närvarande äga, blifvit förminskad emot dem, på hvilka vexlarne iiro dragne, på säll Hr Lagergrens reservation, som nyss är uppläst, också ger vid handen. Beträffande inrikes vexelrörelsen, så uppfyller lagen icke eller sitt ändamål. Vi hafva redan en, såsom det synes, ändamålsenlig lag för denna vexelrörelse, ehuru den icke kunnat åstadkomma den nytta, som man för 10 år sedan väntade deraf, emedan inrikes vexlar icke hafva kommit i hruk. Orsaken dertill är troligen den, att man har i lagen velat skapa en form för den inrikes vexelrörelsen, hvilken allmänheten icke vill vidkännas, i stället för att bibehålla den form, som i allmänhet är mera vedertagen och söka alt med vexelrörelse under den formen åstadkomma samma gagn, som inrikes vexlar i andra länder medföra. Hr Lagergrens reservation nämner äfven något derom, pag. 10.
I denna framställning hafva Olof Lindhäck och Bengt Gudmundsson„ jemväl från Hallands Län, deltagit, den senare likväl i sä målto skiLjagtig, att han yrkat utfärdande af ett allmänt stadgande om rättighet till fritt afhemtande af tång från hafsstränderna för alla dem, hvilka hafva sig ålagd skyldighet att stänga kring flygsandsfält och planlei hagar, eller ock att jordegarne vid kusten måtto åläggas stänga och underhålla stängseln kring planterhagarne och flygsandsfällen, samt öfrige hemmansegare derffiån befrias. Utskotten hafva, vid behandling af detta ärende, inheintat , hurusom framställningar af enahanda beskaffenhet blifvit ända ifrån år i8j3 vid hvarje Riksdag gjorde celi af Rikets Ständer hvarje gång ogillade, uppå de af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid i8a3 års Riksdag för dess utlåtande i ämnet anförde och af förenade Lagsamt Allmänna Besvärs - La"- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottens Betänkande, N;0 24> 21 och Ekonomi-Utskotten vid de senare Riksdagarne åberopade skäl, att, ehuru något serskildt stadgande icke funnes för bestämmande af dispositions^* rällen öfver den hafs-lång, som på hafsslränderne af vågorna uppkastas j likväl och då, enligt 48 Cap. 2 §. Missgernings-Balken, hvarjehanda fynd, hvartill egare ej finnes, tillhörde jordegaren ensam , så vida han detsamma sjelf hittat; flottholme, i stöd af 12 Cap. 4 §•
De beslut, som af representationen vid detta riksmöte komma alt fattas, äro ej allenast mer än vanligt vigtiga, i anseende till beskaffenheten af de frågor, hvilka kunna förutses blifva föremål för öfverläggningarne, de vinna äfven en ökad be - 12 Den 18 Juli f. m. lydelse, såsom förslå ullrycket af representationens önskningar under den Konungs regering, som nyligen öfvertagit vården och befrämjandet af rikets bästa, och hvaraf vi förtröstansfullt kunna förvänta att Dess syftemål komma att lill stor del bestämmas af de åsigter, hvilka hos representationen göra sig gällande. Af det Högv. Ståndets medlemmar, lill hvilkas upphöjda kall det hörer, att i främsta rummet vara religionens och den vetenskapliga bildningens målsmän, förväntar R. o. Ad. med säkerhet det mogna omdöme, som lärarekallets utöfning är så väl egnad att utbilda, och att R. o. Ad. efter bästa öfvertygelse om hvad med rättvisans fordringar samt allmänt och enskildt väl är mest öfverensstämmande skall fullgöra sina åligganden, hoppas R. o. Ad. ej kunna sättas i tvifvel. R. o. Ad. ber det Högv. Ståndet vara försäkradt om oföränderligbeten af R. o. Ad:s vänskap och tillgifvenhet, och öfvertygelsen alt dessa känslor här blifva besvarade, skall alltid för R. o. Ad. vara af högsta värde. Till Väliofl. Rorgare-Slåndet. Såsom Deputerade till besvarande af de helsningar, R. o. Ad. nyss emotlagit från de öfriga RiksSt:n., få vi till Välloll. BorgareSt. frambära R. o. Ad:s aktningsfulla helsning och lifliga önskningar, alt vid nu öppnade riksmöte fäderneslandets val må tryggås och befrämjas. Det nit och den osparda möda, hvarmed det Väliofl. Ståndet under föregående riksdagar behandlat alla de förslag, som Ståndet funnit vara af riksgagnclig beska (lenhet, förvissa R. o. Ad. att inom detta Stånd finna en kraftig medverkan till vinnande af ett, på sakkännedom och opartiskt bedömmande grundad!, resultat af de förekommande öfverläggniugarne.
Då således, enligt Rikets Ständers förmenande, den föreslagna ändringen i handbokens förnämsta lithurgiska stycke, eller högmesso-ritualet, icke bör ega rum, samt de i öfriga kapitel af det nya förslaget förekommande redaktions-förändringar, om hvilkas företräde framför nu gällande formulär likväl meningarne äfven inom rikets Presterskap äro ganska delade, finnas vara af mindre betydenhet, hafva Rikets Ständer stadnat i den åsigt, att inga dylika partiela förändringar i handboken böra ega rum, ehuru, hvad 2:öra Kapitlet i densamma beträffar, Rikets Ständer icke kunna undgå att erkänna, del ju Kommitterades förslag innehåller en mängd anderika och goda böner, hvilkas införande till bruk i den offentliga andakten icke möter annat hinder, än att de i uttryck och framställningssätt sakna den öfverensstämmelse med det öfriga ritualet, hvilken Rikets Ständer ansett vara värd att bibehållas. Ett undanlag från det nu anförda bildar — oberäknadt det ofvan förutsedda fallet att evangeliet skulle under högmesso-gudstjensten uppläsas från altaret — 7:de Kapitlet i Kommitterades förslag, handlande om enskild skrift, enligt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 och ämnadt att intaga den plats, som i nu gällande handbok inrymmes åt 10:de Kapitlet, hvilket handlar om sådan kyrkoplikt, som genom en annan Kongl. Förordning af samma dag blifvit alskaffad ; och hafva Rikets Ständer funnit denna del af Kommitterades förslag stå i full öfverensstämmelse med de i den nådiga författningen befintliga stadganden. Då Rikets Ständer likväl ansett Preste-Ståndets förslag till lydelse af samma Kapitel ega företräde framför Kommitterades, få Rikets Ständer hos E. K. M:t underdånigst anmäla, att Rikets Ständer emot antagandet 148 Expeditions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse
Grafkamrarnes målningar och obeliskernas hieroglyfer berätta lika väl som någon skrifven bok om folkets lefnadsvanor, och vi kunna till och med af åtskilliga på stenar inristade föremål och figurer bestämdt urskilja, hurudana de verktyg voro, af hvilka man betjänade sig vid förfärdigandet af det enklaste husgeråd. Alla Europas stora museer äga att framvisa mer eller mindre väl bevarade prof af egypternas beundransvärda konstskicklighet, sådan som den visar sig i föremål hörande till hemlifvet, en skicklighet som i vissa fall knappt någonsin blifvit öfverträffad. Man kan spåra, huruledes hvad vi kalla modet eller med ett annat ord inflytandet från t. ex. Grekland gjort sig i nå- gon liten mån gällande under senare perioden af den egyptiska kulturen, men dess genomgående och högra konstnärliga karaktär, grundad på oafvikliga former och traditioner, förnekar sig aldrig under de 40 sekler, som denna kultur ägde bestånd. Utan att tala o m en del sådana lyxniöbler, som uppenbarligen tillhört de kungliga palatsen, äro ännu bevarade andra, afsedda för det mera borgerliga hemlifvet, och i hvilka de egyptiska handtverkarnes yrkesskicklighet och smak visa sig i högsta fullkomning. Louvre-museum i Paris innehåller sålunda en hel samling fragmenter i elfenben, ebenholts och andra träslag af bord, stolar och sängar, hvilkas fötter, armstöd eller andra delar afslutas i de finaste skulpturer af djurhufvuden eller djurfötter och som delvis äro beklädda med förgyllning, målning eller emalj. Sammaledes, men med ännu högre finess, en mängd toalettföremål. Såsom allmän regel för den egyptiska Ornamentiken i all dess originalitet är att anse dess efterbildning af naturföremål. Äfven från fenicier och assyrier har man i vår tid återfunnit en del dyrbara lämningar, i synnerhet i afbildningar, karaktäristiska för dessa folks lif och delvis erinrande såväl om egypternas (äldre) som om grekernas (yngre) inredningar och m ö - beldekoration. Och tusen år före den kristna tideräkningens begynnelse hade ett folk, med hvars härstamning man ännu icke är på det klara, Största u r v a l af Linne-toosättningsartiklar samt Gardiner.
När det brunnit så nära, att elden närmade sig till fingrarna, kastade hon det öfriga på golfvet och trampade ut lågan. Hon märkte icke att på golfvet kvarlåg en bit med några skrifna rader. Sedan elden förtärt poemet, dröjde Anna Maria en stund hos flickorna, pratande om likgiltiga saker, men gick efter en halftimmes förlopp hem till sig, emedan där var främmande. Dagen därpå hade fru Ström några goda vänner hos sig på te. Scenen mellan Marianne och Anna Maria berättades nu med diverse förbättringar och utläggningar. Anna Marias verser omtalades såsom den värsta smädevisa öfver hela akademistaten och alla dem som umgingos i föräldrarnas hus. Hennes uppförande skildrades såsom i hög grad anstötligt. Man ordade om hennes okvinnlighet, om hennes brist på hjärta, och man fördömde på det strängaste den förvända uppfostran hon erhållit. Hvar och en af de goda fruarna hade någon ny historia att förtälja om Anna Maria, och alla samtliga förenade sig i att på det bestämdaste sätt förklara sitt ogillande öfver att föräldrar gåfvo flickor en bildning, som icke anstod deras kön. En kort tid efter denna afton blef ett poem, kalladt “Tekonseljen“, bekant. Det innehöll en skarp och bitande satir öfver fruntimrens tadelsjuka och småaktiga skvalleraktighet. Poemet väckte stort uppseende, och de underkunnige i Upsala hade sig bekant, att Anna Maria Malmstedt var dess författarinna. De, som förstodo att bedöma dess värde, spårade däruti en egendomlig och ovanlig skaldegåfva och anade till de grunddrag, som, ehuru här ännu outvecklade, en dag skulle komma att utmärka den skaldeanda, som diktat detta. Snillets gudalåga framlyste, och man förutsåg, att den i framtiden skulle komma att skimra med hela sin styrka och blända allmänheten. En förmiddag, sedan “Tekonseljen“ blifvit känd, satt Anna Maria och arbetade, då Marianne inträdde till henne, blossande röd och så upprörd att hon knappast kunde tala. “Kan du säga mig af hvem och öfver hvilka ’Tekonseljen’ är skrifven?“ utropade hon utan att hälsa på Anna Maria.
Sådane katolikerne kommo från kyrkan, ännu med sakramentet på sina läppar, rosenkransen vid sin sida och vigvattnets stänk på kläder och hår, beväpnade sig dessa fanatiska folkhopar med hvad de i hast öfverkommo och störtade sig mot judekvarteret. Alla judar som anträffades ute blefvo utan åtskillnad på ålder och kön misshandlade, slagne och nedtrampade, några till döds. Därpå begynte en stormning och plundring af boningshusen uppträden, hvilka, oftast af lika ogrundade anledningar, fortfarit från sekel till sekel allt intill våra dagar. »Hans blod komme öfver oss och våra barn!» Två timmar hade våldsamheterna fortfarit utan hejd, medan kejsaren och riksfurstarne ännu voro i staden med en betydande krigsmakt, när ändtligen en trupp ryttare visade sig och skingrade folkmassorna. Häktningar företogos, man skulle förmoda bland orostiftarne. Nej, bland judarne. Här behöfdes ett nytt påskalamm, ett skuldoffer för att tillfredsställa massornas fanatism. Man trodde sig hafva igenkänt den judiske tjenaren, som bar säcken, och det hus, till hvilket han burit den. De gripne missdådarne fördes bundne till fängelset, där de hade att vänta tortyren för att tvingas till bekännelse och därefter ett af dessa förfärliga bål, som då räknades bland de mest omtyckta folknöjen. Ett hus i kvarteret hade förblifvit fullkomligt oskadadt och lyckats bereda en tillflykt åt många flyende. Det var förgyllda Rubens väl befästade borg. Till detta hus begaf sig ryttaretruppens anförare med eskort af halfva sin styrka och fordrade inträde. Han fick vänta några minuter. Slutligen öppnades den lilla gångporten för honom och två drabanter. Dessa minuter hade synts ryttmästaren von Straubinger alltför opassande för hans värdighet. Han inträdde med en förnärmad chefs otåliga missnöje och fann den trånga gården uppfylld af ännu darrande flyktingar. En hastig blick öfvertygade honom, att borgen ej saknat försvarare, om folkmassan gjort ett försök att storma. Han fördes genom lederna af tolf välbeväpnade män till ett förgallradt rum på nedra botten, hvilket tjenstgjorde som mottagningsrum.
Jag har visserligen under hela dis - Den 16 September e. m. 331 kttssionen rörande förslaget lill ny sjölag funnit, alt Utsk:ts ledamöter icke velat lyssna lill dylika anmärkningar, såsom varande af allt för obetydligt värde för att upptaga R. o. Ad:S tid; men som återremiss redan är begärd, vill jag framställa den anmärkningen, hvartill §:ns redaktion föranleder. För det första omtalar lista mom:t, »att sedan behofvet blifvit genom besigtning, eller genom konstds eller annan myndigbets intyg, styrkt» o. s. v. Sjelfva penninge-beholvet lärer val icke kunna styrkas genom besigtning; sådant är orimligt. Åtminstone är tittrycket icke logiskt. Resigtningen måste väl gälla sjelfva fartyget och de der upptäckta brislfälliglteler. Denna tvetydighet kan lätt hjelpas genom en omkastning i meningen. För det .andra omtalas icke hvilka, som skola göra besietningen. Alven denna tvetydighet torde böra tindanrödjas. Om §:n blir återremitterad, anhåller jag, att IJtskit älven måtte taga dessa anmärkningar i öfvervägande. IIr Rabenius: Till svar på de gjorda anmärkningarne ber jag blott lå anföra hvad Engelska rätten stadgar i delta afseende; och det är, att om en skeppare lånar penningar, kunna dessa icke krälvas af hans redare, om de icke bevisligen blifvit använde i och för fartyget. i)å nu denna § tydligen tillkännagifver hvilken risk långifvaren löper, får jag anhålla alt densamma godkäunes. Gr. Sparre: Hvad den siste värde talaren yttrat derom, att långifvare!!, fiir att återfå sina penningar, skall bevisa, att de verkligen blifvit använda till uppgifvet ändamål, så tror jag icke sådant låter sig göra. Förmodligen kan icke heller Utsk:ts mening hafva varit sådan, då stadganderne i 16:de och 44:de §§:na tala om god tro; och ytterligare styrkes jag häruti af min förmodan att Utsk:ts ledamöter icke kunna vara få fullkomligt okunniga om allt hvad lag heter.
Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts JSudiga Remiss, angående medels uppförande ä Stat, till bestridande af Inquarterings-Penningarne för Götheborgs Escadren. läfter det Riksens Högloft. Ständer vid denne Riksdag, i anledning af Fulimägtiges för Götheborgs Stad motion om befrielse från utgörande af inquaitering åt någon del af Arméen» Stat-Vtsiottets Beiilnianden. *785 Flottas Götheborgs Escadre, ansett denna Stad böra sådan befrielse tillgodonjuta, och att alltså nödige medel till afgiftens bestridande borde vid regleringen af g:dje Hufvud-Titulns anslag, å Stat uppföras, men för öfrigt öfverlemna! pröfningen och afgörandet utaf förevarande ämne till Kongl, Maj:ts, Nådiga åtgärd; så hafva i detta hänseende Fullmägtige från nämnde Stad Herrar Sam. Arvidsson, Zach. Videberg och Eric M. Leffler i underdånighet anmält ärendet hos Kongl. Maj:t, som deruppå i Näder låtit genom Hess Förvaltning af Sjö-Ärenderne infordra uppgift på deri Personal vid Götheborgs Escadren, sorn till inqvartering är berättigad och uti Kronans hus icke kari, inrymmas; hvilken uppgift Kongl. Förvaltningen uti underdånig skrifvelse den 24 nästledne April insändt; Och har Kongl. Maj:t derefter genom Remiss den 2 8ule i samma månad, tackt» öfverläinna handlingarne härom till Riksens Ständers Stats-Utskott. Af omförmäldte Uppgift har Stats-Utskottet inhemtat personalen, sota vid Götheborgs Escadren saknar rum i Kronans hus eller inqvartering in natura samt alltså, i följd af Riksens Högloft.