Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Småningom återvann hon emellerfrån slätten en Valborgskväll, tid sin sinnesjämnvikt och med den resigdå vi i skymningens timma nationen och modet, och lugnt lät hon sig åt ljuset ägna vårt hell; jag hör, hur sångerna klinga inunder hvita baner a t t våren en hyllning bringa, när » härligt majsol ler ». Jag minnes, hur Odinslunden med hjältekonungens vård i mörknande aftonstunden blir » minnenas tempelgård »: då blossen flämtande glöda kring dunkel och skuggfylld gång, till » hjältar, som bedja och blöda », det höjes en samfäld sång. J a g milda toner hör sväfva från klingande serenad, när majnattens dagrax väfva sitt flor kring slumrande stad. Hvad vaknande kärlek skärast sig diktar i aning och dröm, hvad bäst den hoppas och kärast allt böljar ur rytmens ström. Jatg står på de stilla gårdar, där tidigt skördade led i skygd af hägnande vårdar förtros åt hvila och fred. När fanorna djupt sig sänka och vännerna sorgsna stå, sin tröst dem tonerna skänka och sia » ro i det blå ». O, ljude ock vid min kista, när jag har somnat en gång, en hälsning från lifvet, en sista, i dig, du min ungdoms sång! Det soliga ljus, som fyllde min första leende vår och mödans dagar förgyllde, låt skimra öfver min bår! P BLAND NU BEFINTLIGA CACAOSORTER INTAGES SÄKERT FÖRNÄMSTA PLATSEN AF E. H E. G. N. SÖDERBERG. ANDARBETETS VÄNNERS UTSTÄLLNING. FÖR IDUN AF FOLCKER. HAND ARB. jämt sin konstfärdighet ting. Dess opposition h a d e gällt d e n kritiklösa A. Blomberg foto. HAND. VÄNNERS UTSTÄLLNING: GRIPSHOLMSGRUPPEN MED KRONBERGS MATTA. A. Blomberg foto. HAND. VÄNNERS UTSTÄLLNING ÖPPNAS I NÄRVARO AF PRINSESSAN D. K. H. KRONPRINSEN, PRINS CARL OCH INGEBORG.
Utsk;t har ingalunda sagt, att utmärkelser af Hushållnings-sällskap m. fl. böra beläggas med skatt, utan blott att, om en utmärkelse, sorn meddelas af K. M., anses vara af den natur, att för den äfven framdeles bör betalas afgift till staten, så måste man, om man vill vara rättvis, äfven med skatt belägga sådana utmärkelser, en person erhåller i belöning af ett enskildt samfund, på den grund att äfven denna utmärkelse sätter honom framför hans öfrige medborgare — och det är just för att visa det orimliga i stadgandet, som Utsk:t framhållit det klandrade exemplet. Jag anhåller om bifall till punkten. Sedan öfverläggningén ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Frih. Oxenstjerna, Carl Gustaf, begärde votering, men innan voter:s-propos:n hunnit uppsättas, anmälte sig och yttrade 96 Den 6 Juni e. m. Frih. Oxenstjerna: Som en högt aktad ledamot af det Höglofl. Ståndet försäkrat mig att jag icke skall vinna voteringen, så afstår jag från densamma, heldst som jag verkligen sjelf tror detsamma. Men jag är fortfarande af den öfvertvgelsen att det just är fåfängan och narraktighelen man i främsta rummet bör beskatta; och begagnar tillfället att till protokollet anteckna denna min mening. Utsk:ts sednare hemställan. Bifölls. §§ 25 och 30. Utsk:ts hemställanden och förslag biföllos och godkändes. § 32. Utsk:ts första hemställan. Bifölls och de i anledning deraf vidtagne redaktionsförändringar i §§ 32, 34, 38, 56 och 92 godkändes. Utsk:ts sednare hemställan. Gr. af Ugglas:
Här är icke fråga , om Götha Canal skall vidare fortsättas och om någon Anslagssumma derföre må beviljas, eller om och till hvad' belopp Götha CanalBolag är berättigadt att undfå ersättning för dess upphörde Discont, utan öfverläggningsämnet inskränker sig endast dertill, om, sedan Riksens Ständer redan till en tredjedel beviljat utbetalning sf detta års byggnads Lånebiträde, Ridderskapet och Adeln nu skola neka utgsfvandet af de öfriga två tredjedelarne , eller uppskjuta med fattandet af något beslut härutinnan intill dess både de och de redan inlemnade 80,000 R;dr bHf-t va för detta års arbete onyttiga För min del skulle jag anse ett sådant handlingssätt vara i högsta måtto inconseqvent, och jag förenar mig derföre med de Herrar, hvilka tillstyrkt bifall af Betänkande^ Grefve von Lantingshausen, Albrecht: Då fråga här icke är om ersättning till; Bola» get för dess förlorade Discont, ut3n om utbetalning af ett redan vid sista Riksdag undep vissa vilkor beslutadt byggnadsbiträde, och detta icke ha? inflytande på frågan om Götha (Qanals fortsättning och vidare understödjan3 262 Den 9 Maji. de, kan jag icke linna, att något uppskof vid förevarande ämnes afgörande är al nöden, jag instämmer derlöre nied de Herrar Ledamöter af Ridderskapet och Ädeln, hvilka tillstyrkt att Betänkandet genast ina bifallas, pch det stj mycket hellre, sorn Grefve von Platen upplyst om den våda, sorn genom vidare dröjsmäj. kunde för hela Canalarbetet uppstå Dessutom torde ännu en månad behqfvas, innan Utskotten kunna blifva färdige med det hutvudsak.- liga Betänkandet rörande Götha Canal. (Srefve Anckarsvärd: Det var pförvijntad| att höra, att det skall erfordras ännu en månad för 'Utskotten, innan de kunna inkomma med Utlåtande i ett ämne, sorn redan d^r hvt" jat i fem månader Jag skulle anse, att Utlåtandet kunde inom åtta dagar vara till RiksStår. den afiemnadt»
M.ts förslag, eller del som angar det fall, att köpare och säljare af fast egendom eller bördeman beträdas med sådant svek, som i 5 Kap. 5 och (5 §§ Jordabalken sägs, eller alt köpare och säljare, bördeman till förfång, upphäfva eller i annan handel förbyta det. köp de gjort hafva, eller under falskt sken skifte göra, äfvensom att köpare, säljare eller bördeman svikliga handlat, de förra i afseende pä aftalets eller betalningens enlighet med köpe-brefvel, och den sednare rörande bördens framställande för sig och ingen annan, hvilka handlingar väl äro oredliga, men synas icke kunna lill bedrägeri i egentlig mening hänföras, enär syftemålet är att, fastän med brottsliga medel, bevara lagligen förvärfvade rättigheter. Dessa brott äro derföre af en helt och hållet egendomlig natur och kunna således behandlas oberoende af hvad lagen angående bedrägeri och annan oredlighet i allmänhet stadgar. Till brott, hvarå straff i denna lag bör bestämmas, hörer, efter Rikets Ständers åsigt, ej heller det, som omförmäles i 27 § 2 morn., eller att någon olofligen tager och brukar hvad annan tillhörer. Detta brott, förekommer nu i 19 § af 1855 års lag om stöld och rån, ehuru mindre omfattande, enär denna § blott omförmäler den, som olofligen tager och brukar annans häst och fartyg. Genom den föreslagna utsträckningen upphäfves dock ej brottets beskaffenhet; och, enligt vår lagstiftning, har detsamma alltjemt varit ansedt såsom en ari af tjufnad. Af sådan anledning biel' del ock upplaget i nyssnämnda lag; och den grundsats, som härutinnan således blifvit vid sistförflutna riksdag bibehållen, anse Rikets Ständer ej skäl att nu öfvergifva. Skulle det anses behöflig!, att stadga straff emot olofligt bruk af annat än häst och fartyg, mäste följaktligen nu befintliga stadgandet utvidgas, ulan förändring af brottets ari. Ifrågavarande moment återfinnes alltså icke i Rikets Ständers förslag. Afven i eli ytterligare fall hafva Rikets Ständer afvikil ifrån det Nådiga förslaget i sistberörda hänseende.
Ständers Justitias-Ombudsman, har det Högvördige Ståndet anmodat Allmänna Besvärs* och Ekonomiutskottet, att till RespectiveRiksStånden inkomma med förslag, huru sjelfva berättelserna och de deraf skeende sammandrag, skola lämpligen inrättas, för att med all möjlig likstämmighet lemna en kort, men saker öfversigt af det Ekonomiska till o O ståndet uti Rikets åtskilliga Provincer. Till vidare upplysning, af det derigenom åsyftade ändamål, är bifogadt ett Memorial af tjenstförrättande Kongl. Öfver* Hopre di kan ten m. m. Herr Doctor Hedrén, hvaruti anföras de olägenheter, som härflyta af dessa berättelsers olikformighet, på det sätt de hittills vanligen varit författade, några anvisningar till den korthet, tydlighet och brukbarhet, hvarmed de böra vara inrättade, och slutligen förslag till tjenlig» utvägars vidtagande för att inhemta sådana bidrag och underrättelser, hvarpå uppgifterna böra grundas, för att blifva likstämmiga, pålitliga och upplysande både för Allmänheten och för Styrelsen. Då Utskottet nu går att afgifva sitt utlåtande öfver detta uppdrog, lärer det icke undfalla Riksens Högloft. Ständers upplysta Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 635 uppmärksamhet, att dylika formulairer och föreskrifter, så enkla vid första påseendet, likväl innebära en icke ringa svårighet att uppgöra och en ännu större för vederbörande auctoriteter och Embetsman att verkställa. Då noggranna calculer och beräkningar på åkerbrukets afkastning ännu äro i vårt fädernesland en nästan okänd sak, då de på ganska få orter ens anställas, då de på andra, af en falsk fruktan för ökade pålagor, förtigas, och å andra åter* af vidskepelse anses med vedervilja; så länge kan man icke vänta någon fullständighet, ehvad helst föreskrifter kunna meddelas. När härtill kommer, att de första underrättelsernas frambärande ofta bero af vissa enskilda Personers dels intresse, dels inskränktare kännedom och individuella åsigter, så kunna de än mindre upphinna den erforderliga grad af omfattning samt pålitlighet, som fordras till en ändamåls-enlig upplysning.
— Likväl skulle jag tro, att t. o. m. då mundtliga förklaringar öfver kristendomen kunna verka mer välgörande och ändamålsenligt än ifrågav:de , katekesförklaringaiv Då likväl denna Iråga afser icke allenast att inskränka en del af utanläsningen, utan hufvudsakligen att basera kristendomsundervisningen på en bättre grund än hittills, så och då man, såvjdt jag kan bedöma frågan, finner en sådan ändamålsenligare anordning uti Läroverkskomitéens förslag, får jag hemställa, det It. o. Ad. mätte såsom sin gemensamma tanke uttrycka den åsigt, att lt. St:r böra hos K. M. i underd.-het anhålla, att, med uphäfvande af hvad f. u. finnes i dessa ämnen stadgadt, K. M. måtte fastställa att kristendomsundervisningen vid Elementarläroverken ordnas i enlighet med sednaste Läroverkskomités förslag, äfvensom att för folkskolorna de uti samina förslag för de 3 första klasserna gifna bestämmelser måtte blifva gällande. 170 Den 18 Augnsti. Hr Carlheim-Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: Uti förra delen af Hr Tersmedens nu afgifna förslag kan jag icke instämma. Den värde talaren har nemi. begärt att undervisningen vid elementar-läroverken måtte ordnas i enlighet med sednaste l;iroverks-komités förslag; — och ansett, det inga betänkligheter borde möta vid att på en gång förändra de uti ifrågav:de hänseende nu gällande. stadganden. — Jag är härutinnan af alldeles motsatt tanke; och tror, att om man vill allvarligt arbeta för en sakförbättring, så mäste man akta sig att ändra och lappa så ofta, att det till slut blir alldeles omöjligt att veta, hvad som i sjelfva verket är bäst. — 1 likhet med Utsk:t, anser jag, att de af Hr Tersmeden öfverklagade olägenheter icke äro så allmänna eller allmänt insedda, att man har skäl att tro, det K. M:t skall ändra, hvad som så nyligen blifvit stadgadt.
Förstånd hafver du för deras hjerta fördolt; derföre skall du icke upphöja dem. Han rosar fast bytet för sinom vännom; men hans barnas ögon skola försmäkta. Han hafver satt mig till ett ordspråk ibland folk, och jag måste vara ett under ibland dem. Mitt ansigte är mörkt vordet för sorgs skull, och all min ledamot äro såsom en skugge. Öfver detta varda de rättfärdige häpne, och de oskyldige varda sättande sig emot skrymtarena. Den rättfärdige varder behållandes sin väg, och den som rena händer hafver, varder stark blifvandes. Nu väl, vänder eder alle hit, och kommer; jag varder dock icke finnandes någon visan ibland eder. Mine dagar äro förgångne; min anslag äro förskingrade, som mitt hjerta besatt hafva; Och hafva gjort dag af nattene, och af dagenom natt. Om än jag fast länge bidde, så är dock helvetet mitt hus, och min säng är i mörkrena uppgjord. Förgängelsen kallade jag min fader, och matkarna mina moder, och mina syster. Efter hvad skall jag bida? Och ho aktar mitt hopp? Neder i helvetet varder det farandes, och varder med mig liggandes i mullene. Då svarade Bildad af Suah, och sade: När viljen I göra en ända på att tala? Akter dock till; sedan vilje vi tala. Hvi varde vi aktade ([för dig]) såsom oskälig djur, och äre så orene för edor ögon? Vill du brista för hätskhets skull? Menar du, att för dina skull skall jorden öfvergifven varda, och hälleberget utaf sitt rum försatt varda? Och skall dens ogudaktigas ljus utslockna, och gnistan af hans eld skall intet lysa. Ljuset i hans hyddo skall varda till mörker, och hans lykta öfver honom skall utsläckt varda. Hans håfvors tillgångar skola varda trånga, och hans anslag skall fela honom; Ty han är med sina fötter förd i snarona, och vandrar i nätet. En snara skall hålla hans häl, och de törstige skola få fatt på honom. Hans snara är lagd på jordene, och hans gildre på hans stig.
47,082 24 48,705 58 Silfverhergska löndén 23.599 81 24,451 3 Löwenskjöldska fonden 114,638 12 115,759 63 Hartmansdorffska fonden 64,819 12 | 64,850 , 1» 4 I likhet med hvad förut iakttagits, anmärkes härvid, dels att uti Stråleska fonden inberäknas 3,300 R:dr som icke egentligen tillhöra fonden, men, enligt testamentets föreskrift, skola jemte densamma tills vidare förvaltas, och dels att Berghmanska fonden, utom dess ofvan upptagna behållning, eger en mot ett årligt ärende af 171 tunnor råg utarenderad egendom i Wermland samt frälseränta» af ett helt hemman i Kalmar län. Framlidna Hoffröken Carolina von Schulzens donations-fond, hvars tillkomst blifvit i sednaste Riksdags-berättelsen omförmäld, utgjorde, enligt 1861 års bokslut, 3,166 R:dr 26 öre. Den af framlidne Hofmarskalken Johan Fredrik Aminoff och hans äfven aflidna hustru Anna Charlotta Aminoff bildade, i sista Riksdags-berättelsen jemväl omförmälda testamentsfond, utgörande 10,000 R:dr R:mt, har i September månad 1860 blifvit till Direktionen öfverlemnad och den i testamentets löreskrifna pensionering har tagit sin början i Oktober månad sistledet år, vid hvars slut fondens behållning uppgick tdl 10,213 R:dr 55 öre R:mt. Sedan Ridd. och Adeln vid slutet af förra Riksdagen, genom bifall till Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 19, medgifvit, att Direktionen finge under sin förvaltning emottaga den af framlidna Fröken Anna Katharina.
Af allt hvad sålunda ånfördt blifvit', behagade Eders Kongl. Majtt i Nåder inhämta, att den. nästan utgångna Saltpeternäringen, genom Eders Kongl. Majus Nådigst vidtagna kraftiga anstalter, . åter blifvit i Riket upplifvad och att den är på vägen att göra betydliga framsteg, Om de nu derom gällande författningar bibehöllos, samt med drift S 3 6 t)en i g April. drift öcli klokhet verkställas, tvifla Cömmitferadé icke, att Riket skall'inom några år kurma . af egert tillverkning erhålla fett tillräckligt förråd äf Salt-, peter, sä för Krutbruken, söm för andra hushållsbehof; utan att i en så vigtig omständighet herö af oviss tillgång på utrikes orter, hvarifrån den dock icke han afhämta?; utan att inköp i sin mårt skall bidraga till Handelsvågens nedtryckande; Att i allmcäniiet någon betydlig tillökning i tillvérkningsbeloppet icke visat sig, år en naturlig följd deraf, att nästan ailä Saltpéterpläntladör äro anlagde inom de tre sista . åren, och att tre års tid fordas, innan eil sådarx lada kati med fördel afsjudas; Committérade-ägä elen förhoppning, att Småland samt Norroch Westerbotten skola snart nog kunna ersätta den tillgång på Saltpeter, sorn tillförene från Österbotten erhölls; och när de vidtagne anslalterne ännii några år fortfarit, skall med någorlunda visshet kunna slutas, i hvilka Landskap Saitpéternäringen naturligast trifves, och i detri bör; efter Cotnmitterades omdöme, ingen omsorg elier kostnad sparas till näringens tillväxt och stadgande; hvartill hörer, att sådana mått varda tagna , hvarigenom tillverkningen berédes en lätt och förmon lig afsättning .af sin öfver-' loppstill verkning.- Dep med Committerades organisation före-, hade kostnad uppgår lill Femhundrade Nittio R;d arli - Den i g April. 337 ärligen-, nemligen Tvåhundrade Femtio Riksdaler till Kamereraren, Tvåhundrade Riksdaler till S.ecreteraren, sorn i anseende till Expeditionernas m j ckenhét, dem häri'sjelf mäste renskrifva, njuter i skrifvarehjelp Etthundrade Riksdaler om äret samt Fyratio B:d till en Kammardräng, hvilken, Utom uppassning , besörjer ankommande sjudningspannors emottagande ochafsandande.
Runius, hvilken på sin tid åtnjöt ett af dessa anseenden, som snarare härröra från ett till qvantitet än till qvalitet betydande publikum, har derefter inom den svenska litteraturen nedflyttats till en plats, som starkt påminner om löjet och medlidandet. Men Lucidor har så väl genom sitt lif som sina skrifter en gång för alla undanbedt sig att der få hålla honom sällskap. Naturligtvis är det icke vår mening att helt och hållet opponera oss mot så många lärda och snillrika män, som fällt de hårda omdömena om Lucidors poesi. Men liksom vi förut granskat hans lif inom ramen af hans tid och utveckling, så skola vi nu åtnöja oss med att försöka sätta läsaren in i den anda, som genomgår hans dikter, de bättre och de sämre. Må vi derföre hellre höra hans egna toner, så väl deras harmonier som missljud, i stället för att göra kritiker derom! Det vittra kategoriska omdömet med sina abstrakta och graderade domslut har aldrig förefallit oss hvarken till fyllest görande eller respekt ingifvande. Dessutom hafva vi sett omdömet vexla, om ej lika hastigt som den lättvindiga opinionen, åtminstone som den olika tidsriktningen och smaken. Så har man äfven i Sverige ofta ändrat skaldernas ställning. Dock kunna vi till den svenska granskningens heder säga, att mången gammal reputation, som efteråt varit af både löjets och kritikens vapen nedstörtad, åter börjar få gälla för hvad den är. Det farligaste, som kan träffa det poetiska snillet, är väl, att ett nytt, senare kommet, fördunklar det förra genom originalitetens och den framryckta tidens överlägsenhet. Men inom andens verld behöfva de olika storheterna ej tränga hvarandra utan kunna trifvas väl tillsammans. Och sålunda må äfven i Sveriges panteon hvar och en få sin tillbörliga och ärofulla plats, hur olika än vår smak vexlat och hur fullkomligare vår civilisation än utbildat sig. Ty först var under språkets barbariska tillstånd förmågan att behandla det i vers så glädjande, och nödvändigheten att rensa det från oorganiska tillsatser så maktpåliggande, att en lätt och ledig poesi utan sans och smak eller en genomsvensk språkbehandling utan klassiskt jemnmått och behag måste vinna en rättvis beundran.
Stiger upp och går fram till väfstolen. Du milde Gud, hvad är det? Har ni klippt af den? JOHANNA. Den är afklippt. FRU VÖRSKY. Och hvar är väfven? JOHANNA. Det är just det värsta att den fins inte mer. FRU VÖRSKY. Fins inte mer? Hvad vill det säga? JOHANNA. Den är borttagen. Jag kan inte hjelpa det. Jag kan inte FRU VÖRSKY. Borttagen? Afklippt och borttagen? En tjugufem alnars väf. Nej, men det är verkligen Jag vet inte mer hvad jag skall tänka. JOHANNA. Jag har varit i en sådan förfärlig ångest öfver det, goda fru Vörsky. Om jag åtminstone på något sätt kunde få den tillbaka, men därom fins inte det minsta hopp. FRU VÖRSKY. En sådan skada. Hvad skall nu min man säga. Åh, att jag skulle börja på hela den här historien. Efter det här får ni troligtvis inte något arbete från fruntimmersföreningen. JOHANNA. Inte från någon menniska, det är klart. Ett olycksöde förföljer mig i allting. FRU VÖRSKY. När togs den bort då? Ni talade ju nyss inte något om det. JOHANNA. Det hände just under den tiden som jag var hos frun. FRU VÖRSKY. Och hur slapp tjufven in? Var dörren inte låst? Johanna tiger. Var dörren inte låst, frågade jag? JOHANNA. Nej. FRU VÖRSKY. Ni lemnade den öppen? Hvarför? Hur kunde ni vara så oförsigtig? Johanna tiger. På så sätt har ni ju utmanat olyckan. Är det underligt, om man blir bestulen, när dörren är öppen och ingen fins i rummet? JOHANNA. Frun misstar sig. Det var inte så. FRU VÖRSKY. Hur då? Så tala. JOHANNA. Jag skulle säga sanningen, men det är så rysligt svårt. FRU VÖRSKY. Inte förstår jag heller hur ni kunde lemna ert barn ensamt. En sådan liten stackare. Han hade ju kunnat alldeles gråta ihjäl sig. Ni måtte inte älska ert barn särdeles mycket. JOHANNA.
Hjerta tror kunna från Utskottet begäras; så anser jag, att alla andra förklaringar öfver Grundlagen, än de, som tillkommit på sätt 8i och 8a §§. RegeringsFormen föreskrifva, äro genom 83 §. RegeringsFormen förekome. Är Grundlagen otydlig, måste den likväl gälla, tills ändring i laglig väg tillkommit; men frågor derom kunna ej inom RiksStånden väckas eller derifrån remitteras. Jag anhåller alltså ytterligare om Herr Grefvens och Ordförandens förklaring, huruvida Herr Grefven anser sig kunna meddela proposition å RiddarhusUtskottets Memorial, eller ej. Herr von Hartmansdorff, August: De många Talare, som redan skådat saken från så olika sidor, torde hafva öfvertygat Ridderskapet och Adeln om hvad sorn redan utreddes, då frågan första gången förevar, att nemligen, huru man betraktar den, innefattar beslutet likväl en tolkning af 87 §. RegeringsFormen. Friherre Cederström hade visserligen rätt, då han yrkade, att frågan hörde till ConstitutionsUtskottet, och reserverade sig mot Remissen till RiddarhusUtskottet. Jag underlät då, att instämma med honom, blott för att icke uppehålla Ridderskapets och Adelns öfvergång till andra vigtigare ämnen,' som då voro för handen. Men följden af denna origtiga Remiss till RiddarhusUtskottet bar blifvit det förvända skick, i hvilket saken nu* Sen 8 December f. m. 45 kommit, och som bragt henne derhän, att man nu blott önskar komma derifrån. Efter hvad jag trott mig höra, har Herr Grefven och Ordföranden redan förklarat sig kunna göra proposition på Utskottets Memorial, men ej på den motsatta meningen. Det vore således onödigt, att höra honom upprepa hvad han redan sagt.
Jag skulle derföre tro att den af Hr von Hartmansdorff åberopade grundlags-§ icke är på delta fall tillämpligt. Om berörde § skulle så strängt tolkas, som Hr von Hartmansdorff nu gjort, så skulle t. ex. vid tullfrågors behandling, hvarje industriidkare vara förment att deltaga i beslutet om sådane artiklar, som hörde till industri, eller i sådane voteringar, af hvars utgång han kunde hafva mer eller mindre nytta. Detta har hittills icke inom något Stånd varit ifrågasatt. Såsom jag redan yttrat kan omförmälde grundlags-§ icke tillämpas på förevar:de fall, utan bör voteringen få förblifva gällande. Hr von Hartmansdorff: Då man röstar öfver beskattningsfrågor, vare sig tull be vil ln:seller någon annan, eller öfver anslagsfrågor, röstar man icke öfver någon enskild persons skatt, utan man röstar öfver den skattläggning, som drabbar alla andra medborgare lika mycket som en sjelf. Här är nu fråga om landets beskattning för en viss koporations skull. Denna korporation finnes icke till, säger Frih. Tersmeden. I sådant fall, och då det icke heller kan finnas någon som representerar en obefintelig korporation, bar K. M. och StatsUtsk. lill R. St:s pröfning framställt en ansökning af ingen. R. St., och deribland R. o. Ad. i detta ögonblick, hafva då beslutat öfver ingens begäran. Kan det anses riktigt att ett Utsk. behandlar sina principaler, så som det anser otillåtet för hvar och en annan att handla mot sin hufvudman? Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr.: Med anledn. af de anmärk:r Hr von Hartmansdorff och Gr. Anckarsvärd nu bär framställt, tar jag mig friheten till dessa Hirs bepröfvande hemställa huruvida icke följden af antagandet utaf den vidsträckta tolkning de gifvit åt 41 § Riksd.Ordn., skulle blifva att hvarje riksdagsman, som begagnat sin motionsrätt, borde förklaras obehörig att i voteringen öfver sine motioner deltaga. På det sättet skulle en stor del af Ståndens ledamöter kringskäras i sin riksdagsmannarätt i frågor deruti de möjligen skulle kunna vara parter.