Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet icke hvilken slags styrka Hr Grill visar, och jag vill derföre också icke framdraga några motbevis, som måhända kunde blifva starkare. Mindre lämplig på detta rum och för mig nästan smärtsam, var dock den jemförelse Hr Gr:n gjorde mellan en furste och en enskild person. Hr Gr:n har nemi. sagt, att furste icke vore förhindrad att söka förvärfva enskild förmögenhet i likhet med hvarje annan medborgare; men Hr Gr:u vill likväl icke lemna fursten samma rättighet att blifva oberoende, som tillhör hvar och en enskild, utan han vill tvertom skärpa hans beroende. Jag frågar 0111 det finnes någon öfverensstämmelse mellan premisserna och konklusionerna i detta resonnemang. De värde motionärerna hafva sjelfva ansett det både nödigt och billigt, att det af II. M. begärda anslaget beviljas; hvarföre skall man vid sådant förhållande sätta sig på tvären mot den form, som K. M. föreslagit, särdeles då denna förm icke är olämplig och förmodligen är den som K. M. anser vara bäst? Vidare och då jag så väl här hört som i tidningarne sett ordet lifgeding ofta upprepas, ber jag att få gifva en definition på detta ord. Dermed menas nemi. »ett län, som gafs åt en Furstlig person, ett visst distrikt, deri han kunde tillsätta fogdar, pålägga och befria från skatter, döma i tvister o. s. v; med ett ord, deri lian måugengång styrde enväldigt och oinskränkt så att ett sådant län blef uära nog en stat i Staten»; och efter mitt sätt att se saken, kan fördenskull icke den summa, som här är i fråga, hänföras under benämningen lifgeding. Jag kunde hafva haft mer att säga; men då jag hört att skickligare personer än jag anmält sig, slutar jag med att anhålla om bifall till Utsk:s hemställan i denna del, hvarjemte jag, då i afseende på beloppen af det äskade anslaget ingenting blifvit yrkadt, och således ej eller någonting är derpå att svara, hoppas att 11. o. Ad. äfven måtte bevilja dessa belopp. Frih.
Då Direktionen derjemte nödgats bekosta åtskilliga betydligare reparationer å Institutets byggnader och den för de betalande eleverna bestämda årliga afgift, hvilken Direktionen, för att icke försvåra tillfället att begagna undervisningen vid Institutet, ansett sig icke kunna höja, icke motsvarar de utgifter, Institutet för hvarje elev får vidkännas, hade det för Inrättningens framtida ekonomiska bestånd menliga förhållande inträffat, att de densamma tilldelade donationer och dess räntebärande fonder måst tillgripas. Direktionen yttrar dock den förhoppning, att, efter afslutande af ofvanomförmälda reparationer, Inrättningens årliga utgifter framdeles skola kunna med dess årligen påräkneliga inkomster bestridas och förlusten å Stats-anslagen beläckas af Inrättningens egna fonders afkastning, helst då dessa blifva från åtskilliga dem nu vidhäftande lifräntor befriade. Ett behof återstode dock, som icke kunde med Inrättningens tillgångar afhjelpas. Af Institutets allmännare anlitande och särdeles genom det ökade antalet af statens gratialister hade nemligen en större lärosal för Institutets döfslum-afdelning, hvars elever för närvarande utgöra ett antal af 85, blifvit oundgängligen nödvändig. Det nu befintliga utrymmet för detta antal elever vore så mycket otillräckligare, som eleverne måste fördelas i afskiljda läs-lag, dels efter könen och dels efter olika kunskapsgrad, fattningsgåfva och flit. Lärorummen, hvilka ännu aro desamma, som ordnades för Institutet, då elevernes antal utgjorde endast 1/5 eller 1/6 af det nuvarande, vore äfven i sanitärt hänseende af menligt inflytande på så väl lärjungarnes som läraraes helsa och trefnad. Med åberopande af dessa förhållanden anhåller Direktionen i bnderdåoighet, att Kongl. Majit måtte i Nåder täckas, antingen genom anvisande af för ändamålet disponibla tillgångar, eller genom Proposition till Rikets Ständer bereda nödiga medel för ifrågavarande nybyggnad, för hvars utförande, enligt insändt och af Öfver-Intendents-Embetet grauskadt och godkändt kostnadsförslag erfordras en alternativt beräknad summa af 22 eller 25,000 R:dr. I betraktande af hvad
Sedan detta svar ankommit från Constit.Utsk., hafva 3:ne Stånd, utan att lagen dertill lemnar någon anledn., ansett sig kunna undanrödja den ena delen af förslaget och besluta, att en annan del deraf skall hvila till nästa riksdag, och det under rubrik af vidblifvande af deras förra beslut, hvilka s. k. beslut dock endast varit Ståndens såsom gemensamma tankar uttryckta anmärkn:r. Inom PresteSt. vägrades af talmannen denna olagliga propos., hvilken i de 3 öfriga Stånden, på derom gjord begäran, af deras talmän framställdes. PresteSt;s yrkande af den vägrade proposm föranledde, att frågan förklarades hvilande och öfverlemnades till Constit.Utsk. i enlighet med grundlagens lydelse. Sedan nu Constit.Utsk. afgjort frågan med den Utsk. i grundlagen tillerkända myndighet, att fatta sitt beslut med R. St:s rätt, så är frågan slut, utan afseende derpå, huruvida Utskts majoritet haft rätt eller orätt. Frågan har blifvit slutligen afgjord derigc - Duii jo Maj c. ni. 245 norn, att Utsk. gillat Hr Ärkebiskopens vägran, och förslaget måste således, sådant det af Constit.Utsk. är afgifvet, så framt grundlagen skal! efterh-fvas, antagas såsom hvilandc till nästa riksdags afgörande. Samma förhållande, som i denna fråga äger rum , inträffar i många andra frågor, deri II. St:s ratt att besluta öfverlåtes till en delegation eller ett förstärkt Utsk. Här sker denna öfverlåtelse icke till förstärkt Utsk., utan, till följd af grundlagens bestämmelser, till det oförstärkta Constit.Utsk. Erkännes icke RiksSttns skyldighet att i sådant fall låta saken bero af Constit.Utskrs afgörande, så kan man med samma skäl påstå, att om, på sätt 71 § lleg.F. afhandlar, ett Stånd ville undandraga sig att deltaga i allm. bevillningen och genom nämnd blefve ålagdt alt deri deltaga, så kunde Ståndet dock förklara, att sådant ej finge inflyta i riksd.beslutet.
Den, som känner hvilka onera förut åligga jorden, känner de dryga kostnader med skiftes-förrättningar samt nyttan och nödvändigheten af dessa förrättningars forlgång; känner till hvilka volymer landtmäteri-protocollen vanligen uppgå, serdeles i de norra orterne, der skifteslagen vanligen omfatta hela socknar, torde genast finna obillighelen af Ulskottets beslut. När man vidare ihågkommer, att man af allmänna medel nödgats lemna understöd för skiftes-förrältningarnes fortgång, synes Ulskottets tillstyrkande endast 20 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N\o 35. åsyfta alt förhindra, hvad man förut, på ganska goda skäl, funnit sig föranlåten att forthjelpa. Man har väl sagt inom Utskottet, att den Charta-Sigillata, hvarmed geometriska chartor belägges, vore obetydlig. Må så vara. Men när man tillhandlar sig en jordegendom, så belägges ju köpebrefvet med lika stort belopp stämpladt papper, som när man tillhandlat sig annan fast egendom å landet eller i städerne. Om likväl en egare af Bruk, Manufactur-verk eller dylikt, vili låta upprätta ritningar och beskrifningar öfver dessa egendomar, så betalar han ju derföre ingen afgift till Staten. Hvarföre bör man vara mera skyldig att betala skatt för det man förskaffar sig ritning och beskrifning öfver en hemmanslott? Uti gällande Förordning är från stämpladt papper fritagne: Protocoll vid Grufve-, Hylteoch Hammarsmeds-Stämmor, äfven om Bergmästare m. fl. der föra ordet. Månne det då är billigt, att, när en hop allmoge samlas för att öfverlägga om skiftes-förrättningar och der en landtmätare förer protocollet, detsamma då skall skrifvas på stämpladt papper? Jag vågar vördsamt fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på Utskottets, efter mitt förmenande, uti detta beslut begångna misstag.” STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, i84o. Hhcrdilmngs-Ut sk oltets Utlåtande, N.-a 36. i N:o 36.
För mig vill del dock synas, som linneväfnads-slöjden i Norrland ännu fortjenar allt det omhuldande den hittills åtnjutit, ty, om ock å ena sidan icke utan skäl klagas att spinnrocken och väfstolen beröfva jordbruket mången nyttig arbetare, om ock den stilla verksamhet, som åtföljer spånadsoch väfnads-slöjderna, icke bidrager alt utveckla den kraftfullhet och styrka, som arbetet i skogen och på åkern, måste dock å andra sidan erkännas att synnerligen i de år, då jorden nekar sin brukare nödig afkastning, det får skattas vigtigt alt äga en husslöjd, som årligen inbringar till orten minst 200,000 R:dr banko, samt, med omsorg utförd, icke allenast skänker sin idkare dagligt bröd, utan äfven — exempel härpå saknas icke—bereder välstånd inom de boningar, der arbetsamhet, ordning och sedlighet äro hemmastadda. Dessutom har erfarenheten visat — hvad som äfven för framtiden är att förmoda — det också i dessa socknar jordbruket skall, 0111 än långsammare, fortskrida i den mån folkmängden tilltager, och således invånarne tvingas till modernäringens omfattande. Hvad premierna särskildt beträffar, kan deras nytta icke bestridas, om ock det vore alt önska, det Förfaltningarne tilläte att vid deras utdelande gjordes afseende lika mycket på väfnadens omsorgsfullhet och jemnhet hela stycket igenom, som på trådarnes antal. Alt Regeringen uppmuntrat och befrämjat linneväfnads-slöjden, dels genom äreskänker, dels genom premier, är i det föregående nämndt, men äfven andra åtgärder äro under tidernas lopp så väl af det allmänna som af enskilde vidtagne för denna slöjds förkofran. Då det redan år 1840 visade sig att linneproduktionen var i aftagande, började man uttänka medel för dess upphjelpande.
Denna mynt-enhet, som utgör jemnt värdet af 1 R:dr Riksgäldssedel', kallas Krona. 3:o Kronan indelas i 10 delar; denna Kronans tiondedel kallas Penning *). 4:o Penningen indelas i 10 delar; denna Penningens tiondedel kallas Slant *). °) Penningens värde blir således i det allraniirmaste 5 sk:r Riksgäldsmynt, och Slantens i det närmaste | sk. samma mynt. Systemet kommer att blifva 1 Krona Den 12 Februarii f. m. 5:o Följande sorter silfvermynt präglas: 4-Kronstyckeiij till alla delar af samma innehall som i R:dr Specie stycket enligt iS3o års Myntordning. i-Kroiutyeken D:o i förhållande. 1-Kronstyckén D:o i d:o Krons tycken D:o i d:o Kronstycken. Det är angeläget, att minsta silfvermyntet icke alfor stort; det är för räknandet beqvämt, att det utgör jemnt tiondedelen af enheten, utgörande sålunda en lämplig öfvergång till kopparskiljemynt. Den practiska nyttan inses lätt och behöfver ej vidlyftig bevisning. 6:0 De 4 förstnämnda mynten, nemi. fyrdubbla, dubbla, enkla och halfva Kronan, präglas af 12-löclig halt, i öfverensstämmelse med i83o års Myntordning. Men j5:dels Kronan, eller den s. k. Penningenbör präglas af 5|-lödigt silfver, emedan’ den skulle blifva för liten, i fall äfven den präglades af 12-löclig halt. Sorn denna Penning är något kostsammare än de öfriga att prägla, kunde den lämpligen till sitt silfverinnehåll något förminskas, t. ex. innehålla 55500 & fint silfver och 55555 & koppar, i stället att den, i förhållande till de öfriga mynten, borde innehålla 55550 fint silfver.
Rättegångsbalken, att uti mål, som å lif eller ära gå, KämnersRätt äger alt endast ransaka, men icke döma, utan vansakningen till RådstufvuRätten insända, dels i 25 Kap. 5 §. samma balk, att sistnämnde Rätts Domslut i sådana, med flera svårare, brottmål ej heller må gå i fullbordan, utan skola HofRätten underställas, att der först vidare pröfvas och skärskådas, uppenbarligen blifvit vid ifrågavarande tillfälle öfverträdda, och hvarken Domare eller Konungens Befallningshafvande finge förebära okunnighet om dessa Lagstadganden, såsom tillhörande första elementerna af Lagskipningen i brottmål, har jag, genom skrifvelse den 3i October sistnämnda år, uppdragit åt AdvokalFiskalsEmbelet i Kongl. IIofRätten öfver Skåne och Blekinge att, till beifran af omförmälda förfaranden och till vinnande af den rättelse deri, som lagligen borde och då mera kunde äga rum, talan emot vederbörande anställa; dervid AdvokatFiskalsEmbetet ägde att icke allenast åtala KämnersRättens obehöriga åtgärd, alt, på sätt genom dess Utslag den 22 Juli i836 skedt, döma öfver anklagelse för ärerörigt brott, hvilken ålgärd måste KämnersRätten destomera till last räknas, som Utslaget icke blifvit till ÖfverDomarens pröfning hemstäldt, utan äfven i sammanhang dermed påstå, att detta obehörigen tillkomna Utslag, som ej kunde anses vinna laga kraft, måtte upphäfvas och undanrödjas samt målet till RådstufvuRätten i ofvannämnde Stad förvisas, att der i laga ordning afdömas och derifrån Kongl. HofRältens skärskådan underställas; hvarefter och sedan detsamma R. St. Just. Ombudsm. Emb.-JBer. den 14 Jan. 1840. 19 blifvit af Kongl. HofRätten pröfvaclt och afgjordt, åtalet emot KämnersRätten skulle vidare, efter omständigheterna, Lag och sakens vigt likmätigt fullföljas.
Han kunde ej heller, i anseende till den länge fortfarande ovissheten, huruvida räntehöet skulle levereras in natura eller betalas efter markegångspris, vidtaga den för hvarje klok landtman nödvändiga åtgärden, att, efter råd och lägenhet, antingen i tid inköpa den emot räntehöet svarande qvantitet hö, sorn erfordrades för ladugårdens vidmagthållande under vintern, eller ock på rnarknaderne, som höstetiden höllos, afyttra de kreatur, till hvilkas framfödande fodertillgången, minskad genom räntéhöets levererande in natura, vore otillräcklig, och, som ett-sådant förhållande icke kunde annat än högst menligt inverka på iandtmnnnens beräknin gar, ville Motionairen, efter uppmaning af sine Comittenter, till afhjelpande af omförmälde olägenhet, föreslå, att uppsägningstiden för leverering af räll te hö matte förändras till den ig September, hvilket så mycket mindre borde möta någon svårighet, som höskörden långt före den tiden vore fullbordad, och räntetagaren då haft tillräckligt rådrum att, med afseende på resultaten af skörden för året, afgöra, huruvida han anså«e det med egen fördel öfverensstämmande att få räntehöet in natura aflemnadt, eller icke. Dih. till li. S. Prot. l834 4 Sami. 2:dra A/d, SI. J;de Häftet, * Statssamt Allm., Ilesv, och Oecon.-XJtsh. Utlåtande IV:o 32, Vid - ärendets föredragning till; remiss, har Jacob Kihlblom från Södermanland anmärkt, att räntegifvarens rätt tili uppsägning Loide vara enahanda, sorn den för räntelagaren föreslagne, samt att räntegifvare, som ville leverera räntehö in natura, borde få gifva sådant tillkänna hos Kronofogden i orten, och icke, såsom na med kostnad och omväg måste ske, fuilgörd denna uppsägning hos Kongl. Majlis. Befallningshafvande, hvaremot Anders Johansson från Upsala Län tillkännagifvit, att i hans ort vöre i berörde afseende upprätladt ett contract, hvars bibehållande önskades..
Herr Norström; 1 den tro att specifikt och bestämdt utsätta de förhållanden ovilkorligen berättiga till fattigförsörjning, föranleder sill uppmaning för den lättjefulle, dryckesbenägne , lösagtige och för sin framtid mindre eftertänksamme, uppgöra pretentioner att komma i åtnjutande deraf, finner jag ingen nödvändighet eller nytta, så omständeligen utsätta, hvilka Fattigvården nödvändigt bör taga under sitt beskydd och bispringande, samt att såmedelst liksom lägga yapen i händerna på den sämsta samhållsclassen, till yrkande i laglig väg af sådane rättigheter, den icke borde annorlunda anse än som välvilja och tacksamt emottaga, i stället afct fordra det såsom en anbefald Församlingens skyldighet. Jag tycker mig liksom förese , huru den ene och andre skall, så vidt ske kan, afpassa sin lefnadsställning och uppgifva sitt tillstånd så, att det skall inträffa med någon af de qvaliteter berättiga till Fattigförsörjning, Sannt är att Fattigvården, under kännedom af och medvetandet om origtig uppgift, eller sjelfvålandet till behöfvande belägenheten , visserligen kan neka dess intagande; men då en Författning ovilkorligen stadgar, att den så och så beskaffade skall försörjas, följer sjelfmant, att klagomål eger rum, och huru lätt är icke för den fatti - 6y5 LagUtskottits Betänkandet}, 1 ge, under åberopande af ömhet och barmhertighet, kostnadsfritt klaga, och ofta svårS för Styrelsen meddela andra egen kännedom och öfvertygelse.
Tills åter med ens, i en sista uppflamning, den öppna platsen derinne i hans själ låg bländande upplyst, fyld af solsken, middagssolsken, sommarmiddagssolsken, och han såg en trädgård med många blomster på mark och träd, och bakom den en vacker boningslänga med kalkhvita väggar och gröna fönsterposter, och på den gröntomslingrade verandan en ung flicka i ljusblommig kattunsdrägt och gul stråhatt, – kusin Karna i farbror Tuves trädgård Ett Något hade farit igenom honom, och han fann sig med ens helvaken, sig sjelf stirrande upp i den blå och soliga himlen, hundarne sofvande bredvid sig, den gröna, blommande trädgården omkring sig. Han reste sig upp på ena armbågen; liksom tänkte efter, – han visste icke öfver hvad. I samma ögonblick sträckte mor Bengta sitt grå hufvud ut genom köksfönstret och budade till middag. Han reste sig hastigt och gick in, skyndsamt, som om det hastade, med sänkt hufvud, som om han sökte efter något inne i sig, hvilket han icke kunde få tag i. Åt i en fart, mekaniskt, utan att veta hvad han åt; – den tryckte och tryckte invärtes, ovissheten, som han icke visste hvad den gälde. Omsider kom ändtligen den lösande tanken: han satt med ens och höll den i sin hand. Men nu, när han godt och väl hade den, betraktade han den med skamsna känslor, som om det icke vore rigtigt bestäldt med saken. Vore det verkligen det rigtiga, som han funnit? eller hvad vore i vägen? Måste han då icke verkligen alldeles nödvändigt fara till farbror Tuve, för affärerna; icke på minuten förstås, men med snaraste, och först som sist, och i dag lika väl som i morgon! Vädret vore så vackert; och ingen kunde veta, hur det blefve i morgon; och i dag vore han så upplagd; han brände rent af efter att ge sig ut och rida i dag; han såg ideligen framför sig den hvita längan i solskenet, trädgården, verandan Han formligen längtade, – efter fädernebyn, efter sin barndom, efter alla sina gångna sommarmiddagsstunder, efter sina minnen, efter sig sjelf, honom som en gång njutit allt det der.
Delta stadgande vore således legalt; det vore enkelt och lättfattligt , ty äfven den enfaldigaste kan se, när namnteckningen hänger tillsammans med igenkänningsorden, hvilka icke, äfven för en sådan, voro svåra att behålla i minnet; och skulle ett sådant stadgande jemväl utestänga allt godtycke, ty en Sedels egenskap, för alt vara duglig, vore då bestämdt gifven. Den enda moderation, som härutinnan måhända borde ega rum, vore det, att Sedeln, i öfrigt så beskaffad, som ofvanberördt är, äfven skulle inlösas, em nedersta namnet till någon del eller hel och hållet saknades. 2:0 Af Hr Leffler, som yttrat: att då, vid^sisllidne Riksdag, sedan uti flera Stånd yrkats förbättrade åtgärders vidtagande för vexlingen af obrukbare Riksgälds-Sedlar, Rikets Ständer beslöto, att vid denna vexling skulle tillämpa* samma grunder, som följdes i Banken, förmodade man, alt det öfverklagade förhållandet dermed skulle blifva afhulpet, men någon serdeles lättnad har ännu icke i den delen inträffat. Dessa Sedlar, hvilka likväl utgöra en icke obetydlig del af Rikets gångbara mynt, äro, i den nion de blefvo gamla, allt mer och mer afskräckande att mottaga, dels, emedan man Bih, till R. St. Frot, x834- 4 Sami. 1 Afd. 3 Bandit, q 3:dje Häftet. !§ ■ S$nts-\3tsltottsts Utlåtande N:o 298, . saknar tillräcklig utväg för deras om vexling, , dels ock derföre, att denna är (Jsoni det vill synas) förbunden med en nog. godtycklig behandling; hvadan juan, vid mottagandet af; en gammal mindre Riksgäl ds-Sedel, icke rätt-kan bestämma, örn den vid utve-xlingen blifver casserad eller icke.
Directionen, att innehålla 5 procent af till utbetalning anordnade summan, samt att dessa 5 procent genast till Riksgälds-Contoiret aflemna, emot Contoirels ovilkorliga förbindelse, att, efter 8 år, beloppet återgälda, så vida icke Contoiret under tiden mäste 4 och för Föreningen vidkännas någon utbetalning; och kommer, så länge sådant icke inträffat, innehafvaren, att af Riksgälds-Contoiret årligen uppbära 5 proeent å det sålunda insatta Capitalet. Denna Riks•gälds-Contdiffets förbindelse bör förvaltande Directionen, genast efter inhändigandet, fastighets-låntagaren låta tillställas, såsom ersättning för de vid lånets utbetalning, afdragne 5 procent; dock ina ej Hypotheksföreliih. till R. St. Ut dr. d. 1 Maj 1835. ning åläggas betalning af 5 procent för större summa, än Riksgälds-Contoiret till Föreningen förskjutit. 6:te Punkten skulle eibålla följande lydelse: I mån af tillgång äger delägare att bos Föreningen belåna hela beloppet af den beviljade inteckningen, men om, på sätt i 4;de punkten är namn dt, i panten finnas andre inteckningar med förmånsrätt framför Hypotheksföreniugens» skall denna, då delägare Sådant önskar, eller då sådane äldre inteckningar utsökas, inlösa desamma, så fort sora sig göra låter. ^rde Punkten skulle lyda sålunda: Egendomsvärdet bestämmes efter de grunder, hvarje Hypoteksförening serskildt för sig uppgör, och sorn, vid pröfningen af Reglementet, Kongl. Majit, sedan Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret i denna del blifvit borde, finner för godt, alt till efterrättelse i Kader stadga. 8:de Punkten erhöll följande lydelse:
Protocollet undertecknas af Ordföranden, hvilken för dess vigtighet är ansvarig, och bestyrkes af minst 3:ne församlingens ledamöter, eller i händelse delta antal ej är närvarande, af en kronoeller kyrko-betjent, som beslutet öfvervarit. Vägra närvarande ledamöter att protocollet med sina underskrifter bestyrka, teckne derå skälet till denna sin vägran, hvarefter saken genast hänskjutes till Konungens Befallningshafvande att vidare derom förordna. Sista meningen i a:dra mom. skall lyda: Skulle så inträffa, att å Socknestämma fattas beslut, som Ordföranden anser lagstridiga, då bör han deremot göra föreställningar och sådant till protocollet anmärka ; hvarefter och sedan justering föregått, det genast skall af Ordföranden till vederbörande embetsmyndighet insändas, såsom dess fastställelse Första momentet gillades med följande förändringar, alt orden å 6:te raden ”en sammandragen redogörelse för öfverläggnin gen” utgå, samt att, efter det i början af 8:de raden förekommande ordet men, insattes ordet skall. Andra mom. följande förändrade redaction: Ordföranden åligger att protocollen, införda i en serskild bok, noggrannt förvara och vårda. Honom tillhör ock att åt en hvar, sora det åstundar, hålla protocollet tillhanda, för att deraf taga afskrift, hvilken af Ordföranden till rigtigheten bestyrkes. Skulle så inträffa, att å Socknestämma fattas beslut, som Ordföranden anser lag stridiga, då bör han deremot göra föreställningar och sådant till protocollet anmärka; hvarefter, och sedan justering föregått, det genast skall af Ordföranden lill vederbörande embetsmyndighet insändas, för vinnande af rättelse. bifallen. bifallen. Utskottets förslag, enligt (Betänkandet N:o 29.
— N:o 27. i anledning af väckt motion, rörande reorganisation af Stockholms Allmänna Barnhus-inrättning. lil. B. 73. 88. 230. A. 247. E. 331. — N:o 28. i anledning af väckt fråga om upphörande af Skånska Cavalleri-regementenas så kallade fotoch ådermöten. III. B. 73, 88. A. 247. — N:o 29. i anledning af väckt fråga om upphäfvande af föreskrifterna, rörande nummerhästarnes vid indelta cavalleriel förseende med sqvadrons-märken. lil. B. 73. A. 88. — N:o 30. i anledning af väckt fråga om utgörandet af böterne för vanvård af nummerhäst lill rusthållsdelegarne. III. B. 73. A. 88. — N:o 31. i anledning af väckt motion om bestämmande af minimioch maximi-belopp vid utarrendering af Lunds academis hemman. III. B. 5. A. 84. IV. U. 373. A. 500. — N:o 32. i anledning af väckt motion om upphäfvande af stadgandet om prescriptionstid, inom hvilken egare af kronoskattehemman, derå förmedling blifvit sökt, skola ansökningen härom återkallas. III. B. 5. A. 84. — N:o 33. i anledning af väckt motion om förändring af raölesplatserne för båtsmännen inom Medelstads härad i Blekinge Län. III. B. 5. A. 84. — N:o 34. i anledning af väckt motion om antagande af den nu brukliga viclualie-vigten, för uppvägande af varor af alla slag. lil. B. 5. A. 84. — N:o 35. i anledning af återremiss å Utskottets Utlåtande N:o 5. III. B. ä. A. 84. — N:o 36. i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 6. lil. B. 5. A. 84.