Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordföranden, Riksdagsmannen likström, förmältt at, sedan Bonde - Stander genom krorocolls Utdrag wid 1789 ars Riksdag hos dest KelpeÄivs Med, Ständer anmält sin åstundan at fa uti förwaltningen af Riksens Ständers Landus deltaga, men saken da för» blifwit oafgjord, hade Kongl. Maj:t nu i Nader äskat, at detta ärende matte komma under Riksens Ständers afgörande, hwarföre Bonde-Ständet nu förnyade sin wid nystnämnda Riksdag yttrade åstundan, pä de skäl och grunder, som i et kroroeolls Utdrag af denna dag, hwilket Ordföranden nu öfwerlemnade, innefattas. Vsplltskionen besvarades och afträdde; hwarefter Friherre loll sig yttrade: Närwarande öfwerläggnings-ämne torde bäst kunna afgöras, om man äts Mijer sak och person. Ar följa prTsuäicarer skulle astadkomma en mängd af Lagar. Om Ridderskapet och Adeln företager sig at afgöra detta mål efter den nu upgilna praxis, sä cognoscsrrr Ridderskapet och Adeln en sak, som tilhör DleÄorsrna. Wid walet til LleÄo^ rer anfag Ridderskapet och Adeln sa nödwändigt, at Zltkens namn infördes jämte namnet pä den som skulls »väljas, at de sedlar, der ättens namn icke war uptaget, förkastades. Det erfordrades alitsa twänne förenade omständigheter: aktning för Attén, förtroende för Personen. Sadan ar den fastställda ordningen, krsejuclic^ tor ändra icke Lagen. Sedan ^ en kaul» sjelf kommit til Riksdagen och intagit sin Atts säte, är den förra Fullmägkigen derifrån utesluten: och dä lärer den enda formliga ucwäg wara den, at lstetkorerns sammanträda och göra nytt wal kil upfpllandc af det lediga rummet inom Oeeonomis-Utskottet. Hanö ^xcsllsncs Herr Grefwe» och Landt-Marskalken.
Häremot är erindradt, att något Contract om Wadstena Klosterkyrkas öfverlåtelse till Wadstena Stadsoch S:t Pehrs Lands-Församlingar, hvaruti församiingarne skulle förbinda sig till Kyrkans reparerande och framtida underhållande, icke skall kunnat uppgöras, enär Riksens Ständer icke anvist tillgång lill de 5ooo R:d., hvilka, jemte Kyrkans emottagande, borde Församiingarne tillfalla; att berörde 5ooo R:d„ såsom influtne för Kyrkans försålde Koppartak vore Kyrkans och icke Statens tillhörighet, samt att det skulle innefatta en verklig vinst för Staten att, emot återgifvande af desse 5ooo R:d., för alltid blifva befriad, från kostnaden att underhålla denna Kyrka, hvilken såsom af forntidens mästerverk och märkvärdigt monument borde sorgfälligt vårdas, m. m. I I 2 Stats-Utskottets I anledning häraf får Stats-Utsiottet yttra, att enligt Riksens Ständers åberopade beslut vid förra Riksdagen, skulle ett ordentligt Conträct med Församlingarne göras, hvarigenom de åtogo sig Kyrkans försättande i fullkomligt »kick och dess framtida underhåll, samt detta Conträct af Kongl. Majrt i Nåder gillas, förr än någre medel dertill beviljades, helds t på antagligheten af Contractsvilkoren berodde, huruvida summan måtte anslås, i följd hvaraf Riksens Ständer icke ingått i något närmare bestämmande af de vilkor, som kunde finnas nödiga för ändamålet. Det ankommer alltså på Församlingärne att uppgifva och i behörig ordning till Kongl. Majits
Linström ingifvet Memorial, med hemställan, om icke under vissa vilkor all Landt - Tulls - Uppbörd på inhemsk tillverkad Tobak må upphöra; men sorn Landt-Tulls-afgiftens bibehållande å denna Öfverflöds-vara bör Verka till mindskning i Consumtionén deraf, så kan Uskottet å Herr Linstrotus förberörde Memorial icke tillstyrka bifall. Hvilket till Riksens Hoglofl. Stätrders bepröfvande vördsammeligen öfverlemnas. Stockholm den x Juli 1815« På Hoglofl. Riddersk. På Högv. Prest-StåndetS och Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar Carl Stellan Mörner. Olof Bjurbäck. vt 35^ JBen 2 Juli. På Vällofl. BorgareStåndets Pedamöters vägnar Nils Limnelius. På Hederv. BondeStåndets Peel aino ters vägnar Joli. Magn. Wessing. Herir. Christ. Zaar. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Åd. den 2 Juli. Högvörd. Prestf-Stindet den 2 Vällofl. Borgare Ståndet elen 3 . Hederv. Bonde - Ståndet “den 2 „ Vördsamt Memorial! I anledning af Höglofl. Bidderskapets och Adelns, till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJtskotten, den 5 Maj nästlidne remitterade Herr Grefve Henning Gyllenborgs Memorial, rörande en beqväinJigare Postgång å Pandet, och ett af honom i detta ämne afgifvet ytterligare Anförande, sorn med Protocolls-Utdrag den 15 sisth Juni blifvit till Bevillnings-Utskottet remitteradt, innehållande Herr Grefvens Anmärkningar öfver Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottefs uppå iörstnämde Memorial afgifne Betänkande, har 3^evillnings-Utskottet detta mål till pröfning förehaft; och som härvid upplystes, att Högvördiga Prest, Vällofl.
Allmän Rådstuga hålles ock när Konungens Befallningshafvande derom förordnar, eller Magistraten anser sådant nödigt, eller stadsnämnden det begärer. § 18- Kallelse lill allmän Rådstuga utfärdas af Magistraten och kungöres stadens röstberättigade innevånare minst åtta dagar derförut genom anslag å Rådhusets dörr samt kallelsens införande uti någon i staden utkommande tidning. Kallelsen bör upptaga de ärenden, som till öfverläggning skola förekomma. § 19. Ej må ärende i allmän Rådstuga lill behandling löretagas, förr, än det blifvit af Magistraten förberedt. Är ärendet af vigt, bör ock stadsnämndens betänkande inhemtas och allmänna Rådstugan föreläggas. § 20. Kan ärende, som i allmän Rådstuga handlägges, å den utsatta dagen icke till slut bringas, bestämme Magistraten annan dag för Rådstugans fortsättning. Särskild kungörelse härom erfordras ej. § 21. För hvarje fråga, som till behandling förekommer, skall Ordföranden, sedan öfverläggningen är slutad, framställa proposition, så aflattad, att den må kunna med ja eller nej besvaras. Ordföranden tillkännagifve derefter, huru enligt hans uppfattning beslutet utfallit, och befäste detsamma, der omröstning 33 ej begäres, med klubbslag. Äskas omröstning, verkställes den öppet och efter upprop. § 22. Till beslut erfordras, utom i det fall, hvarom i § 7 sägs, mer än hälften af de afgifna rösterna, enligt den vid omröstningen följda röstgrund. Falla rösterna lika för olika meningar, gälle den mening, hvilken de flesta röstande efter hufvudtalet bifallit. Äro äfven efter sådan beräkning rösterna lika delade, vare den mening beslut, som ordföranden biträder. § 23. Innan allmän Rådstuga upplöses, gifve Magistraten tillkänna å hvilken dag det dervid förda protokoll kommer att inför Magistraten offentligen justeras. Annan kallelse att protokollets justering öfvervara erfordras ej. § 24. Ben, sorn i afgörande af ett vid allmän Rådstuga handlagdt ärende deltagit, kan genast, eller sist vid justeringen af protokollet, reservation emot det fattade beslutet afgifva. Örn Stadsfiillmägtige, § 25.
Ett misstroende till landets Regering har aldrig legat i mitt lynne, ty vid begreppet Regering eller Styrelse har jag stiidse med förtroende fästat ett vårdande, ett uprätthållande, men då just denna makt i samhället, af tillfälliga bekymmer eller smärre förvecklingar, anser sig skyldig framlägga förslag, som rubba sekelgamla förhållanden, vid hvilka så väl den enskilde som hela nationen, slägte efter slägte upvuxit, och på hvilka Statens och Kyrkans väl och fortkomst ytterst hvila, då måste alla känslor vika, och ett motstånd inträder lika allvarligt som gällde det fosterlandets ära och sjelfständighet. Åtskilliga ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Tham Casper Wollrath Victor: Det är i sanning icke utan en känsla af fruktan och oro som jag nu går att framställa åtskilliga anmärkmr emot den Kongl. Propos., som nu blifvit oss föredragen. Denna oro härflyter i främsta rummet ifrån den Den 18 Juni. 427 djupa vördnad jag hyser för den lära, som i mera än 300 år varit den Svenska statsbyggnadens säkraste grundval, för denna tro, sora slagit sina djupa rötter i det Svenska Folkets innersta hjerta och för hvilken detta folk ännu i denna stund hyser en sådan lefvande och varm tillgifvenhet, att det för sin trosläras skyddande gerna nu såsom fordomtima skulle offra lif oell blod, ja allt det käraste en menniska kan offra. Men min oro härleder sig derjemte derifrån , att så ofta jag på detta rum vågat höja min röst för vår religions försvar, hafva olika tänkande upstått och förmenat, att mina yttranden härflutit från en annan källa än just vördnaden för den tro jag bekänner och det kall jag bekläder, en tro oell ett kall, hvilka jag skall söka att efter bästa förmåga vörda och upfylla allt intill lifvets slut. Jag beder derföre nu på förhand dessa mina motståndare att åtminstone låta mig vederfaras sä pass rättvisa, att de tro att den åsigt jag går att uttala, verkligen är min innerliga, min fasta öfvertygelse, grundad på sanningen och född allena af kärlek till den, och att dea icke härleder sig från någon annan bevekelsegrund.
Det enda de utverkade var, att de unga skulle vänta ett år med bröllopet, så att man kunde vara riktigt säker på att förbättringen ej varit skenbar. Det var heller inte något lätt år. Ernst hade alltid förut varit mycket oförsiktig, nu slog han om och blef till den ytterligaste grad rädd och försiktig om sin hälsa. Det behöfdes endast, att hans fästmö sade: »Gör det för min skull», för att han genast skulle göra det. Det hade jag aldrig fått honom till. Det är en egendomlig känsla att se hur en sådan där liten främmande flicka, som man knappt känt några månader, får ett allt större och större inflytande öfver någon, för hvilken man varit allt och som man skött och vårdat i nära trettio år. — Ernst talade ofta om för mig hur mycket Agnes höll af mig, hur hon var fästad vid mig. Jag märkte det aldrig. Han bemödade sig om att vara sig alldeles lik emot mig, och jag försökte tro, att jag kunde bli detsamma för honom som förut, att det i själfva verket endast var »en till, som älskade och skämde bort honom», som han brukade säga. Ja, för honom — han var så fullkomligt lycklig med henne — men inte för mig. Han var så fullkomligt lycklig — utan mig! — Han intalade mig, att jag naturligtvis skulle bo hos dem. Ja, jag hade väl egentligen aldrig tänkt mig något annat, aldrig drömt mig möjligheten att Ernst och jag inte skulle vara tillsammans! Han fick henne att säga några vänliga ord, som hon naturligtvis inte kunde mena: man brukar ju i allmänhet inte anse det för en så stor lycka att ha sin svärmor boende i huset. Och hvarför skulle just hon utgöra ett undantag? När det emellertid blef bestämdt, att bröllopet skulle äga rum på våren, beslöt jag mig för att tillbringa sommaren i Sverige. Jag ville inte störa dem den första tiden. Jag borde tagit steget fullt ut och förklarat, att jag på inga villkor ville slå mig ner hos dem, men jag kunde icke, det var mig alldeles omöjligt att lefva utan Ernst. Jag håller af mina andra barn också, men jag har varit så mycket skild från dem. Han hade alltid behöft mig mest, och därför har han väl också blifvit mig kärast. Jag afgudade honom, och man får inga afgudar ha. Således lofvade jag honom att komma till dem i Rom tidigt på hösten, och så reste jag.
R;dr 27 ”sk, 3 rist., utan att Utskottet besinnat, att detta öf-. ”verskott till det minsta fordrades, för att, jemte vär-. ”deringssumman, uti de försålde skeppens ställe, åter ”förskaffa Staten 2:ne uti dess försvarsstyrka beräknade "skepp; att när nu detta öfverskott, hvarigenom de "nya skeppen skulle åstadkommas, blifvit genom den ”sednare skeppshandelns återgång, utan ali nytta, för ”för Riket förstördt, vore det klart att Svenska Folket, ”nödvändigt måste, oheräknadt förlusten af ofvannämn"de 2H,5i5 R:dr, komma att belastas med en ökad "skatt af 204,673 R;dr 27 sk. 3 r, innan Flottan kun-, ”de återkomma till den styrka i skepp, som den före ”handeln egde, då nemligen endast första skeppshandeln tages i betragtande” men att "”om förhållandet "uppställdes på ett måhända enfaldigare j dock icke "desto mindre tydligt sätt, så funné man, att försälj-, "ningssumman för de först försålde 2.'ne skeppen Tap "perheten och af Chapman inbringat 677,11 (t 3,3, "och för de 3,;ne sednare , , , , , 922,562:24. - 1 >699,673: 27- 3, "att vid den sednare skeppshandelns ”återgång återgäldades Köpeskillingen ”efter dåvarande Cours med 918,812:24, ■* "och ersättningsbeloppet Transport 918,812:24. »Hill köparen jemte öfrige ”kostnader med tillhopa 5i6,2oi: 5. - ' jtJ. ),)jO 1 j. 30. “ ”hvarigenom således återstode 164,65g: 46.
— Och da en Militair, en Commendant a Fästning, en Uppbördsman eller annan Embets - och Tjensteman, icke kan sinna sig skymfad för det Krigs >Lagarne och wara allmänna Lagar, stadga rysliga straff för den, ssm pa swarare sätt bryter emot samma föreskrifter ehuru osta ej mindre desse föreskrifter, än och den förefallne händelsen är af s§ twetpdig beskaffenhet, att »villrådighet om bestulet, som bör fattas, kan äga rum äswen hoö den mäst redelige och nitiske, bör ej eller någon till Banco-Fullmägcig wald finna dek ,84 Den 5 Ianuarit. det wara förnärmande sin heder, om ett swart strass stadgas i de af Utskottet sörcflagne omständigheter, hwilka icke är» twetydigr, utan fa bestämde alt mist» lag eller willravighet huruledes föreskriften skall efter lefwas, icke ens hos den enfaldigaste kan aga rum. Answaret i denna sörcflagne, som aila andra strafflagar, ar ju stadgat blolt för brottslingen. Dec är således endast Förbrytaren, som ma rodna öfwer dec för honom bestämda öde, hwilkec han kunnm men icke welac uadwika. Emedlertid om Högloft. Nrdderska, pek och Adeln, sa wäl som de öfrige RiksScanden skulle anse den föreflagne AnswarS, Lagen till större eller mindre de! böra förändras och mildras , derot sadant pa Riksens Högloft Ständers uoplysta bepröfwande, och werkställighet i den delen skall fösta, sa snart Lag - Utskottet får del ak de emot Betänkandet gjorde eller widare skeende anmärkningar, allt estel! Let afseende hwarje anmärkning enligt UcskoftetS öst wertygelse bör förtjena.
Att betaga Rcgenken medel att belöna för det missbruk derigenom kan uppkomma, synes ej rättwist, dä ingen Lag, ingen Ordning, ingen sanning gifwes i dödligheten som ej genom en felaktig tillämpning kan blifwa skadlig. Hwarken af bördenS, rikebommens eller titlarncs glans bbr nägo't anseende i wärl kidchwarf för-, wäntas: Endast ädla och manliga tänkesätt, kärlek för fosterlandet, wilja och fbrmäga att redbart gagna, desse äro. de medel som wäcka aktning och förtroende. Mä man icke hoppas af en stigande upplysning det allmänna opinionen ännu mera stall beredas att wända sig frän fäfängan till det nyttiga, att den, som skulle söka och winna en Caracter, i tanka att derigenom erhälla ett anseende, som han förut saknar, alldrig har kunnat göra en mera felaktig uträkning än denna, . Det är icke blott i stöd as hwad jag nu haft äran nämna, som den föreflagne Caracters - afgisten tyckeS wara mindre lämpclig, det är i synnerhet i anseende till den princip hwarpä Bewillnings - Utskottet grundat sitt projcct,som den förekommer mig otjenlig. Dä besättningen utgär ifrän en rättwis synpunct, dä denna är att betala af bchällen inkomst, hwarföre skall ännu ett namn antagas till skatis erläggande? Den stora förtjenst af enkelhet som utmärker Hetta Bewillnings försteg, kommer derigenom att förfwinna. Skulle äter pä sätt 2 Z uti projcctet till Bewillnings - Fö ordningen omförmäler, denna afgift endast i Skydds - Tabellen upptagas, inträffar derigenom, gtt den mindre bemedlade, som efter nämnde Tabell crkägger stn bewillning, skattlägges, men att den fbrmögne soni ensanit bct..lar efter inkomst - Tabellen, deremot för all Caractcrs - afgift 'bcfxias.
De arbetande klassernas belägenhet i England är ojemförligt bättre än i Frankrike och vinner med hvarje år förbättring, kapitalet var aldrig större, arbetet förtjenade aldrig mera, moraliteten hos de styrande och högre samhällsklasserna bevarades aldrig bättre, laglydnaden hos arbetsklasserna var aldrig pålitligare, de politiska åsigterna aldrig sundare, fosterlandskänslan hos massan af nationen aldrig varmare utan att antaga en alltför egoistisk natur; ty den kosmopolitiska andan var aldrig mera vaken, då dess verkningskrets sträcker sig till alla verldsdelar, omfattar hela mensklig - Den 17 December. 257 lighelen; harmonien mellan samhällsklasserna var aldrig större, samhällskraften aldrig mera samlad, aldrig mera vuxen de stora värf, hvartill försynen synes hafva utsett det Engelska folket. Endast i ett afseende torde det Fransyska folket stå framföre det Engelska nemi. i dess konstfärdighet att göra revolutioner, som endast kan jemföras med dess lika talangfulla oförmåga att draga nytta deraf. Om man nu delar deras åsigt, som lägga en sä hufvudsaklig vigt pä formerna, borde man med blicken fästad på de lysande samhälls-resultater, det Engelska folket tillvunnit sig, förmoda, att de arbetat sig dit under skyddet af de rationellaste former och lagar, och under ett slags arithmetiskt noggrant afvägande af siffertalets rätt. Förhällandet visar sig dock fullt olika. Den Engelska kriminella lagstiftningen är ännu ungefär sådan medeltidens idéer framalstrade den, den qvarstår dock oförändrad, endast modifierad medelst en mängd prejudikaterman känner dock alt i intet land rättvisan bättre skipas utan afseende på person och samhälls-ställning. Den politiska lagstiftningen åter är den gamla uråldriga. Till reformbillens genomdrifvande styrdes parlamentet af en oligarkie, formerad af en handfull mäktiga och rika adels-familjer, och äfven med reformbillen hafva hufvudsakligast några valabsurditeter blifvit afhjelpla, men den oligarkiska andan, om ock försvagad, fortlefver dock, oligarkien har endast vunnit förstärkning af några mäktiga borgare-familjer. Hundraåriga strider mäste dock utkämpas för alt vinna ett i hvarje annan nations ögon så föga tillfredställande resultat. Det
Bifall vördsamt skolat tillstyrka, att Dykerioch Bergningsförsorgen i Riket ma åt ett enda Bolag upplåtas. Vidkommande härnäst Hr Rothliebs hemställan, att Dykerioch Bergnings-anstallerna matte, såsom hitintills, uppdragas åt några redvälsinnade och förtjente män, mot en viss afgift till Staten , samt Herr Hjertås Förslag, att en täflan af serskilda anbjudare till Dykeri-försorgens öfvertagande borde få ega rum, och pröfningen af det antagligaste anbudet blifva af Kongl. Maj:t beroende, hafva Utskotten, i afseende å den förstnämnda af dessa hemställande!), vördsamt skolat förklara, att, då 6ö §. RegeringsFormen uttryckligen i orV]uå ev fastställandet af några monopoller till sanning för Kronan eller enskilda personer och fad sammansättning, utan offentlighet i åtgärder och redovisning, just innebår ett bland de mest Statssamt Allm. Bes v.- o. Oec.-Utsk. Uti. N. o g 3. 17 talande skål för upphåfvandet af det hittills varande Dykerioch Bergnings-Compagniet, Utskotten ansett sig lika litet böra understödja detta, som Herr Hjertås Förslag, att minsta anbudet må till Dykeriforsorgens öfverlagande berättiga, enär af Konung och Stånder uppå förhand lagda och, med hänsigt till den skeppsbrutnes och Dykeriets ömsesidiga belåtenhet, moget pröfvade vilkor icke bora lemna rum för en sådan täflan till underbud, som genom auction år alt förvänta; hvaremot Utskotten vördsamt tillstyrka, att, under de vilkor och förbehåll, som af båda Stats-magterna varda beslutade, Dykerioch Bergnings-försorgen må åt dertill hugade Speculanter genom actie-teckning, erbjudas. Af Herr Rothlieb har blifvit afstyrkt, att Statsverket må fylla den tilläfventyrs bristande actieteckningen.
Om nu detta är meningen och stadgandet tillämpas på hypotheksbanken, så måste tolkningen i afs:de å den äfven blifva densamma, så att, likasom hvarje delegare i hypotheksföreningen ansvarar pro rata parte, så måste också hvarje i hypotheksbanken delegande hypotheksförening ikläda sig enahanda ansvarighet. Då jag emedlertid nu hör meningarne vara skiljaktiga och det är högst angeläget, att saken blir utredd, förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss, och jag anser en sådan åtgärd vara så mycket vigtigare, som, i hän delse vid slutliga afgörandet, den rättighet, som af mig bestrides, nemligen att banken skall komma att drifva en egen lånerörelse, blifver den tillagd, farorna kunna blifva stora Jag anhåller om återremiss. H X. S 114 Oen 12 September f. m. Hr Mannerskantz: Hr Flach har sagt, att den föreslagna hypoteksbanken, i motsats till de hittills varande hypotheksföreningarna, skalle erhålla , en obegränsad lånerätt. Jag vet icke hvarifrån den värde talaren herntat detta påslående; ty om man jemför förevule föreskrifter med dem, som nu gälla, skall man finna att inskränkningar och begränsningar blifvit gjorda i alla riglningar. Hvad ansvarigheten beträffar, så är det möjligt, att man kan hafva en olika upfattning så väl om huru den skall blifva enligt denna §, som äfven om, huru den borde vara. Det är detta sista som jag för min del trott vara tydligt, och jag vill medgifva så mycket, att ansvarigheten bör för de särskilda bypotheksföreningarne sträcka sig lika långt som deras delaktighet; men om någon brist för hvpotheksbanken skulle upstå, borde hvar och en hypoteksförening ansvara för hela inrättningens förbindelser, dock blott äfven efter sin delaktighet i banken. På detta sätt är det som §:n enligt min åsigt bör upfattas, emedan det står i 2:dra mom:t, att alla föreningarnes förbindelser till hvpotheksbanken skola i främsta rummet användas för att uprätthålla banken.
Ville makarne med hvarandra öfverenskomma om skiljsmessa, behöfdes ej mera, än att i vittnens närvaro upprepade gånger tillställa uppträden, hvilka skulle ådagalägga hos ena maken ett våldsamt sinnelag eller hal och bitterhet hos begge — och domaren, bunden af den legala bevisningen, måste döma till äktenskaps-skilnad, ehuru både domaren och allmänheten kände, att allt vore blott en tillställning;. Utskottets pluralitet yttrar visserligen, att »ingen domstol vågade väl, på grund t. ex. af viltnens intyg om en häftig ordvexling eller ett tillfälligt slagsmål emellan 2:ne makar förklara alt »afsky och hat» uppkommit.» Men då man erinrar sig den ringa bevisning, som anses erforderlig, för att få ett äktenskap upplöst i anledning af egenvilligt öfvergifvande, har man dubbel orsak att frukta följderna af den af Utskottets pluralitet föreslagna lagförändringen. Man får icke heller förbise, alt det är en märklig åtskilnad mellan vanliga tvistemål, angående egendomsrättigheter och dylikt och äktenskaps-skilnadsmål. 1 förra fallet är det alltid tvänne parter, hvilka hvar för sig bevaka och iakttaga sin rätt och sill intresse. I sednare fallet deremot finnes, utom makarnes enskilda intressen, äfven ett offentligt intresse — bevarandet af den sedliga institutionens helgd — för hvilket, då saken ageras vid våra domstolar, tyvärr icke finnes någon målsman. Makarne, ofta blott skenbart hvarandras motparter, skola förena sina bemödanden att förebringa bevisning om de fakta, hvilka utgöra grunden för äktenskaps-skilnaden, — hvad den ena påstår, skall den andre villigt erkänna o. s. v. — och det offentliga intresset, som afser den sedliga institutionens upprätthållande och oberoende af det privata godtycket, befinner sig i denna strid utan allt försvar. Lag-V'Iskotlels Betänkande M 19. 23