Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må vi äfven rätta ett stort misstag, sora gjort hela södra delen af Rikets kust till ed depot af lurendrägerivaror, det att underhålla en kostsam och onyttig land it ullbevakning i det inre af Den 28 Juni i f, nu 2?5 af landet, hvais sållsamma beslager, efter afdrag af beslagareandelen och öfrige umgälder, icke lemnat Staten någon vinst och i stället förstärka Sjötulls och kustbevakningen , samt aflöna de dervid emplojerade så, att de ej sättas i nödvändighet, att på Statens bekostnad låta köpa sig; men deremot med Schawott och Fästning bestraffa deras brottsliga underslef; och då skulle troligen det hittills oförsynt utöfvade lurendrägeriet kunna hämmas, hälst, om tillika samma nyssnämnde straff drabbar den, som beträdes med att införa eller försälja, hvad Konung och Ständer samfäldt förbjudit till införsel i Riket; och må vid mogna öfverläggningar i detta ämne, hvarvid icke må förglömmas, att Konungen arden förste personen, som i underdånig önskningsväg bör rådfrågas, det blifva bestämdt hvilka varor böra få införas eller icke, hvarefter, och sedan man af en sådan till en del på försök utsträckt tillåtelse fått röna följderne, kommande Ständer kunna sättas i belägenhet, att bedöma, huruvida de böra ännu mera utsträcka eller inskränka en sådan tillåtelse. Efter sådane föregående åtgärder, men icke förr, är det som Bevillningsutskottet , på helt nya principer, kan upprätta ett antagligt förslag till en ny Tulltaxai Jag tror således, att Utskottet hade bordt väcka samtelige RiksStåndens uppmärksamhet på nödvändigheten af att i önskningsväg, och med egne underdånige hemställanden i ämnet, Bil till Ridd. 0. Ad. Pr. V. Baad. 18 V4 Den 28 Junii f. m, dem EconomiUtskottet kunnat föreslå., från Kongl. Maj:t söka inhämta
I detta afseende förekommer: att bolaget uppburit 264,000 Riksdaler mindre än såsom lån till detsamma anslogs; att bolaget af det mindre belopp det uppburit, kommer att återbära 62,000 Riksdaler, hvilket andra bolag ej gjort; att bolaget, söm före den bestämda tiden fullbordat vägen, punktligt hittills fullgjort sina inbetalningar; och slutligen att, enligt intyg af Kongl. Styrelsen för Statens jern vägstrafik, den stambanan tillskyndade bruttoinkomst genom Borås-banans anläggning utgör för år 1864 144,967:86. eller, enär samtliga utgifter för Statens jernvägs trafik utgjort 65,5 pro cent af bruttoinkomsten, och således från berörda bruttoinkomst af räkn as 94,953: — en nettoinkomst af 50,013: 91; hvarvid trafik-styrelsen tillika uttryckt den åsigt: dels ”att Borås-banans trafikerande under år 1864 tillskyndat Staten minst 50,000 Riksdaler större inkomst än om nämnda bana icke varit för trafik öppnad”, dels att ”då det med säkerhet kan antagas, att isynnerhet godstrafiken till och ifrån Borås jernväg, hvilken begynnt under särdeles ogynnsamma förhållanden för Boråstraktens egentliga industri, skall i mån dessa förhållanden förbättras, ganska betydligt tillvexa, samt, när likaledes utgifterna för Statens jernvägstrafik fortfarande komma att nedgå i förhållande till inkomsterna, så kan det ej heller förnekas, att Statens jernvägar af den tillökning i rörelsen på desamma, som genom Borås jernväg åstadkommes, skola hemta allt större fördelar, såvida ej en betydande del af godstrafiken, för att undvika den nu nödvändiga omlastningen, tager vägen öfver den snart färdiga Uddevalla—Herrljunga-banan”.
Vidkommande åter det senare i och för Stats-Tidningen beviljade lån af 10,800 R:dr, har Kongl. Slats-Contoret anfört, alt detsamma blifvit upptaget emot återbetalning af det för Tidningen i Nåder medgifna årliga anslag af 5,200 R:dr, hvilken återbetalning nu i det närmaste varit fullbordad, så vida ej Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 22 December 1837, förordnat, att anslagets öfverskott skulle i första rummet användas till ersättning af de förskott, som för anläggning af ett tryckeri och anskaffande af en snällpress blifvit af Ståls-medel lemnade; samt alt, sedan ä ersättningen till Stats-Verket nu obetydligt återstode, med afbetalningen å ifrågavarande lån nästa år lomme alt göras början ; varande de å utlånte depositions-medel intill i83p års slut upplupne räntor fullt liqviderade, så hemställer Utskottet, att vid hvad sålunda blifvit upplyst må få bero. § *44- (Pag. 3o. Förkl. 196.) Hvad Revisorerne anmärkt, rörande uragllålet balancerade i räkenskaperne af en Stals-Verkels fordran hos Barthelemy-fonden, stor ^3,o33 R:dr 16 sk., har Utskottet funnit af Kongl. Slals-Contoret nöjagtigt förklaradl, och hemställer derföre, att nämnde anmärkning må förfalla. § i45. (Pag. 3i. Förkl. 197.) Då, på sätt Kongl. Stals-Conlorels utlåtande upplyser, nödiga åtgärder redan blifvit vidtagne för vinnande deraf, alt den af embetsoch tjenstemäns löner utgående Centonal-bevillning må varda, utan sammanblandning med den öfriga bevillningen, debiterad, anser Utskottet, Stats-Utskottets Utlåtande } N-o j6. 55 något vidare tillgörande, i anledning af hvad Revisorerne i detta hänseende anmält och hemställt, icke erfordras.
Genom detta de äldre presternes qvarblifvande vid deras embeten längre, än deras krafter räcka till att sköta dem, både behöfves ett större antal af medhjelpare och fördröjes desses befordran. Vi tro oss härmed hafva ådagalagt, att, om ålderstigne prester pensioneras, vinna ej blott presterne derpå, utan, hvad bättre är, vinner äfven det allmänna. Pensionernes storlek är en annan fråga. Förslagsvis tager jag mig friheten föreslå, att, om en komminister erhöll 1000, en pastor i 3rdje klassens pastorat 2000, en i andra 3000, en i första 4000, samt en biskop 5000 rdr rmt, så kunde billiga anspråk anses vara upfyllda och lönen icke träda i alltför stort missförhållande till pensionen, med undantag af de fall, då den förra af en eller annan orsak växt till ett belopp, som tarfvar nedsättning, såsom fallet är med biskopslönerna. Med föranledande af hvad sålunda är anfördt, synes det vara obestridligt och önskvärdt, att prestman, vid alltför långt framskriden ålder, hugnas med pensioner, för att i ostördt lugn få njuta ålderdomens hvila från arbetet och mödorna. Uti den nyss uplästa motionen ang:de biskopsembetenas indragning, med de undantag, som af omständigheterna betingas, har jag sökt bereda utvägar till en pensionsfond, utan att StatsVerkets strängt medtagna tillgångar för detta syftemål i ringaste mån behöfva anlitas. Ty utan äfventyr att röna motsägelse, dristar jag mig påstå: att den af mig Den 16 November f. m 151 anvisade tillgång skall befinnas fullt tillräcklig för ofvanantydda ändamål. På dessa grunder vågar jag alltså vördsamt föreslå, att af de tillgångar, som genom de af mig föreslagne biskopsembetens indragning blifva disponibla, må bildas en fond till erforderlig summa för pensionering af prestman vid fyllda 65 eller, om det må anses för mycket hegardt, vid fyllda 70 år, enligt de grunder, som för Statens embetsooh tjenstemän i öfrigt Kro gällande. Jag anhåller, att denna min motion kommuniceras de resp.
O., får jag härmed äran afgifva min reservation, med anhållan att den må blifva i R. o. Ad:ns prot. intagen. Frih. Taube, Henrik Wilhelm Eugéne: Fullt öfvertygad om förderflighet?!) af Höplofl. Ståndets d. 7 dennes fattade beslut i »reformfrågan,» anser jag mig pligtig tillkännagifva, att jag då voterat nej, hvarjemte jag vördsamt anhåller, att denna min reservation måtte i prot. intagas. Hrvon Printzensköld, Axel Carlsson: Jag anhåller vördsamt att tå lill R. o. Ad:ns prot. afgifva min reservation mot Ståndets beslut att utbyta Sveriges, sedan århundraden bestående representation emot en sådan af i grunden splitter ny beskaffenhet. Huruvida det varit med statsklokheten förenligt att, vid förändring af folkrepresentationen uti ett så gammalt konungarike som Sverige, helt och hållet, på sätt nu skett, bryta med landets historiska förhållanden, tillåter jag mig icke att Den 13 December. 473 bedöma, utan vänder mig endast till den nya K. 0:n., sådan den är; oell kan för min del icke finna densamma i lika liög grad betryggande för mitt fäderneslands väl som den gamla med alla sina brister, sedda till och med genom det förstoringsglas, hvarmed Sveriges mer eller mindre smutsiga tidningspress sedan ett antal af ar plägat betrakta dem. Beviset för riktigheten af denna min åsigt hemtar jag från, bland annat, den nya R. Oms 65:te §, hvilken, man sage hvad man vill, lägger i nedre kammarens hand afgörandet af landets aldra ömtåligaste frågor, så vidt detta afgörande beror på representationen. Öfre kammaren, underlägsen som den är till röstetal, kan, om den än, hvad som dock tills vidare lärer lå anses oafgjordt, kommer alt bestå af landets ypperste män, icke på något kraftigt sätt motverka detta, enligt min tanke, högst olyckliga förhållande.
Stadganderna i samma paragrafs l:sta mom. samt i g 28 finnas deremot upptagna, tillika med den antydda förändringen, uti g 21 af departementets utkast. Stadganderna i § 27, litt. b, c och d, finnas i §§ 10, -11 och 37 af departementet utkast. § 29 hvilken finnes såsom § 22 i departementets utkast, är öfverensstämmande med § 11 i lagen af den 4 Aug. 1845, med undantag af, att den ena af betalningsterminerna för afgiften blifvit, på grund af den förkortade bränningterminen, utsatt till medlet af April i stället för sista dagen i Maj, att de redskap, i hvilka statskassan äger pantningsrätt för afgiften, äro uppräknade, samt att stadgandet i nyssnämnde lagbud, att den embetseller tjensteman, som det åligger att utkräfva afgiften, är berättigad, att i händelse han hyser grundade tvifvel om den skattskyldiges vederhäftighet, äfven före afgiftens förfallotid taga i förvar det i bränneriet befintliga bränvinet, stadna bränneriets gång m. m, icke är upplaget. I sistnämnde hänseende anför kommissionen, att den anser stadgandet i sig sjelft odiöst, liksom det äfven kan ådraga vederbörande embetsoch tjensteman ansvar, eller föranleda honom, att af fruktan derföre, onödigtvis vidtaga sådana för den skattskyldiges kredit högst farliga åtgärder. För så vidt det såsom skäl till stadgandet blifvit åberopadt, att i tullagen finnes ett dylikt med afseende på varor, som ligga på kreditupplag, anför kommissionen, att de båda fallen icke äro lika, eftersom tullafgiften är förfallen med detsamma varorna blifvit införda, men att med erläggande af 402 Norska Regeringens underd. Utlåtande. densamma gifves anstånd, samt att deremot den här åberopade § just visar, att’ bränvinsafgiften icke är förfallen till betalning med detsamma som tillverkningen sker.
Man har sagt, att man, genom att affordra rörelse-idkaren upgift om hans inkomster, skulle tvinga honom att aflemna osannfärdiga och oriktiga uplysningar. För min del skulle jag vilja påstå motsatsen, ty man kan mycket väl upgifva slutsumman af sina inkomster, utan att derföre behöfva blotta sin ekonomiska ställning, hvilket man ovilkorligen nödgas göra genom att följa hvad Utsk:t föreslagit, och den som ej hyser betänklighet vid att osannfärdigt upgifva inkomsbeloppet, lärer svårligen tveka att efter sina syften justera upgiften om försäljningssumman. För öfrigt tror jag att det skulle medföra allt för stor vidlyftighet att ingå i en mera detaljerad granskning af alla de morn., som förekomma i den 27:de §:n. Men hvad som är säkert, är att, oaktadt alla dessa i detalj gående föreskrifter, finnas ganska betydliga och lönande rörelsegrenar, hvilkas idkare, med fullkomligt iakttagande af föreskrifterna i denna §, blifva frikallade från att lemna någon den ringaste uplysning om den af dem bedrifna rörelse. Till dessa rörelsegrenar räknar jag vexeloch bankrörelse, hvilka icke under någon rubrik finnas upräknade. Jag har hört berättas, att hela denna § skall inom något af de andra Stånden afslagits. Detta är i sanning ett radikalt sätt att gå tillväga, men jag tror ingalunda att det är försig - 158 Den 16 Maj f.m. tigt. Icke bör man lemna sig på nåd och onåd åt Bevillmsberedningarnes behandling, utan att de ega några underrättelser om den skattskyldiges ställning att gå efter. Jag tror att man deraf kan hafva anledning befara ganska obehagliga följder ; ty det är omöjligt att en sådan Beredn:s-komité kan ega den speciella kännedom om hvarje individs inom distriktet egendom och förmögenhets-vilkor, att den endast på grund deraf kan rättvist bedöma dem. Helt annorlunda är det deremot, om komitén får upgift af den skattskyldige, ehuru affattad i allmän riktning.
Under loppet af de sednare åren har kreaturshandel, synnerligen med gödoxar, på Danmark gifvit exportörer en god förtjenst, men då den elakartade boskapssjukan emot slutet af år 1847 började visa sig inom detta och angränsande län, har exporten härifrån till Danmark af detta lands regering blifvit förbjuden och lagt hinder i vägen för denna lönande handel, till stor skada för våra ladugårdar. Hvad den såkallade elakartade lungsjukan hos boskapen beträffar, så tillhör den en följande underdånig Berättelse, enär den först utbröt emot slutet af år 1847 och dess följder och verkningar ej kändes förr än påföljande år. De vådliga följder och de verkliga olyckor, som kunna af denna härjande sjukdom uppkomma, stå likväl så 9 tydliga och obestridliga, att jag ej bör vid detta tillfälle åsidosätta fästa Eders Kong!. Majrts nädiga uppmärksamhet på denna landsplåga, och inser jag derjemte omöjligheten att den kan förekommas på annat sätt, än att andra författningar i detta afseende blifva gällande och att allmänna åtgärder vidtagas för att hindra sjukdomens spridande, enär det visat sig omöjligt alt tillvägabringa ändamålsenliga frivilliga överenskommelser inom länet till sjukdomens förekommande. Särskilda underdåniga anmälanden från flera orter lära också till Eders Kongl. Maj:ts nådiga öfvervägande inkomma, för att äfven blifva föremål för Rikets vid nästa riksdag församlade Ständers omsorg såväl i fråga om en särskild lagstiftning som nödiga anslag af allmänna medel till sjukdomens förekommande. § 4- Politisk författning. Kammar-Verk: Under dessa åren har ingen ny Jordbok upprättats. Laga Skiften fortgå, men sedan de flesta större samfälligheterna inom länet blifvit enskiftade, utgöra dessa skiften numera egentligen endast klyfningar af redan utskiftade hemman. Antalet af hemman af olika natur, lägenheter, bruk, qvarnar m. m. tillhöriga kronan, läroverk, fromma stiftelser m. m är i bifogade Tabell uppgifvet. De i förra underdåniga Berättelsen uppgifna förslag till sjöars sänkning hafva tills vidare afstadnat i följd af de hinder, som uppstått i afseende å verkställigheten, och hvilka hinder ännu ej kunnat uudanrödjas.
Något undantag ifrån hvad sålunda, i afseende på Omsättningar af Lån , är stadgadt, får ej ega rum, med mindre, vid något tillfälle, omständigheterne skulle vara så beskaffade, att en annars sannolik förlust härigenom må kunna förebyggas; Börandes, vid dylika tillfällen, serskilda ansökningar härom hos Eullmägtige göras, samt, i händelse de bifallas, skälen till Fullmägtiges Beslut i Protocollet noga utredas. Skulle en Låntagare komma på obestånd, och dess Löftesman, efter skedd Lag» sökning, åläggas att Lånet betala, må Löftesmannen, derest han anskaffar nöjaktig säkerhet, inträda uti Låntagarens ställe för Lån-Summan, emot fullgörande af de inbetalningar, förre Låntagaren ålegat; dock bör uti Böcker och Raken - Statsoch Banco-Utskottehs Eetunkanden'. 1969 sicaper, så länge och intill dess Lånet är till fullo betaldt, den äldre Låntagarens Namn bibehållas, men alltid med hänvisning till den Person, på hvilken Lånet blifvit öfverflyttade 5 Morn, Med beräkningen så väl af Lagliga Räntan, sorn af-fStrafF-Räntan, förhålles i enlighet med hvad som för Ranco-Disconten kommer att stadgas. Till Capital-afbetalningar på Lån uti Götha-Canal Rolags samt Malmö Disconter, må, utan åtskillnad, begagnas Riksgälds* Contoixets för endera af desse Disconters Skulder utgifne Obligationer, hvilka beräknas till fulla beloppet, hvarå de lyda; dock iakttages härvid, att Obligations-Summan icke får öfverstiga den, som i afräkning å Ett Lån skall erläggas.
Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till godkännande af de utaf Utskotten i afseende å denna punkt föreslagne trenne Voterings-proposiiioner. Bifölls. Angående tariffen för beskattning af Pistoriska Verks kannerymd. Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i de öfrige Ståndens rörande detta ämne fattade beslut. Ropades Ja och Nej. Grefve Gyldenstolpe, Anlon Gabriel: Jag hemställer, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt beslut i afseende å denna punkt, så att frågan kunde komma Den ii December e. m, ug under afgörande uti Förstärkta StatsUtskottet. Herr Grefven och Ordföranden frågade, om Riddcrskapet och Adeln ,:<fann för godt förblifva vid dess i afseende å detta ämne redan fattade beslut. Ropades Ja. Hvarefter Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden framställd proposition, godkände den af Utskotten rörande denna punkt föreslagne voterings-proposition. Angående Utskottens förslag om beskattning å Mäskvärmare, enkla Rectificatorer och dubbel Rectifications-apparat. Herr Grefven och Ordföranden frågade, om Ridderskapet och Adeln instämde i de öfrige 3:ne RiksStånclens rörande detta ämne fattade beslut. Ropades Ja och 3Nej. Herr Tham: Jag tror, att de grunder, som äro uppgjorda för beskattningen af mäskvärmare, enkel och dubbel rectificator, äro i öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns beslut, hvadan jag hemställer, att denna punkt måtte bifallas, så att vi kunde slippa trenne voteringar. Saken går väl ändå, tåen om vi förblifva vid det gamla 120 Den ti December e. m. beslutet, slippa vi att sitta längre qvar bär, och upptaga tiden med voteringar. Herr Lefren_, Johan Pehr: Den siste värde Talaren har tillstyrkt, att vi skulle förblifva vid vål t beslut, för att slippa voteringar.
Den l4 November/ tygelfe, ogillar jag till alla delar den Herrar BancoFnllmägtiaes älgard att hafwa ätagit sig werkställigheken af en annan Realifations-Plan, än den Riksens Ständer är igoo besinnat och fasistäldt och hwitken ar den enda, som 1820 ärs Banco J'struction förestrifwer; och >ag öfwerlemnar ät tillkommande Herrar R^wisore/, att i fall denna Herrar BancoFullmlgtiges ätglrd skulle i framtiden finnas hafwa lill kyndat werket märkelig stada , dä taga ds Malt steg, som Banco Jnstruc ionen>för ett af sädan werkan ätfölidt '-andefrän Instructionen, fö,estr, ' I äfligl har jag under läsningen af Herrar Fullm gliges Protocoller, tyckt mig fi>ma någon siags növw^ 'ghet af en frän Herrar Remi förer tili dem ä vänlig,erindran, att sä wäl naturen af all '.rättning, som den sjelfständighet för Banco, , och Banco-Werket, hwilken alla Banco För.,. ne äsyfta, och Med allt mö>eligk eltertryck yrk> a det till en angelägenhet af största wig'- Bancc-styrelsen afböja allt annat inflytande der som härleder sig frän de för detta Meck utfärdade Lagar. Sedan uppä Heer StatsSecreterare kolen, dlaäs begäran, Kongl, Majrt, unoer den g October nästledit är, detta ämne angående till BancoFullmägtige asiätne Nådiga Skrifwelse. blifvit i Iltstortet upläst, hrde Herr Stats-Secreteraren anfört följande.- "Herrar Rewisorerne mäste noga e'indra sig gränsorne för ivar gransknings ratt; den sträcker sig endast till Herrar Banco-Fullmäg^iges för,valkning, icke till Regeringens, och icke i l C.Nflitutionens frägor.
Här törs hvarje klåpare, viss om uppmuntran eller öfverseende, komma fram med sina lappverk, och på detta område är derför företrädesvis en sofring af nöden. Men af en sådan har dramatiska teaterns spellista på senare tiden icke burit några spår. Tvärtom utgöra de glada sånggudinnor, som kringsväfva den kungliga svenska Tespiskärran, ett skäligen blandadt sällskap. Det ligger i sakens natur att det inhemska lustspelet, derest ett sådant funnes, borde af våra kungliga teatrar i främsta rummet omhuldas, eljest vore ju inskriften Patriin musis en bedräglig etikett Som emellertid vår eljest ratt 1 i fa k tiga literatur ej röjt någon ansats att vilja sätta sig ibesittning af detta diktningens område, borde väl den klassiska repertoaren för närvarande i första rummet komma i åtanke. I andra rummet kunde ju en och annan af det moderna lustspelets mera framstående produkter — stycken sådana som t ex. » Divorçons » och » Le monde où l ’ on s ’ ennuie » — bereda lämplig omvexling i programmet Men man borde icke belamra vår främsta scen med obskura tyska skribenters Xürnbergerkram. Den värdefullaste delen af Dramatiska teaterns repertoar på senare tiden har utgjorts af repriserna. Knut Almlöf har, energisk af naturen och ännu i besittning af en nästan ungdomlig vigör, tröttnat på att odla kål i Salerno. Sedan någon tid tillbaka är han åter Stockholmsbo och har mottagit en lärarebefattning vid vårt nybildade konservatorium. Att Almlöf just var rätte mannen att på den uppväxande skådespelaregenerationen inympa traditionerna från det glänsande skede af vår sceniska konst, hvars anor han numera är snart sagdt ensam om att uppbära, lider väl intet tvifvel. Huruvida en för någon längre tid fortsatt direkt medverkan från hans sida kan komma de kungliga scenerna till del, har jag mig ej bekant; i alla händelser är det glädjande att han, enligt hvad jag redan i förra öfversigten kunde meddela, är betänkt på att uppträda i åtminstone en ny roll. Hittills har han emellertid endast visat sig i ett par af sina gamla glansroller, nämligen som Fromont i » Fregattkaptenen » och som Gaspard i » Debutanten och hennes far ».
De torra kvistarna lågo där och talade: »Skam, skam öfver Broby-prästen!» Det var heta, torra rötmånadsdagar. Tung af rök, mättad af brandos, låg luften öfver nejden, lik den tryckande förtviflan att inandas. Tankarna blefvo yra i upphettade hjärnor. Prästen i Broby hade blifvit till torkans dämon. Det tycktes bönderna, som om den gamle girige satt och vaktade himmelens källor. Snart blef folkets mening klar för Brobyprästen. Han förstod, att det utmärkte honom som olyckans upphof. Det var i vrede öfver honom Gud lät jorden försmäkta. Skeppsfolket, som led nöd på det villande hafvet, hade kastat lott. Han var mannen, som skulle öfver bord. Han försökte skratta åt dem och deras kvistar, men då detta fortfarit en vecka, skrattade han ej mer. Åh, sådan barnslighet! Hvad kunna dessa torra stickor skada honom? Han förstod, att årslångt hat sökte tillfälle att ge sig luft. Hvad mer, han var ej van vid kärlek. Af sådant blef han ej mildare. Han hade kanske önskat bättra sig, efter sedan den gamla fröken besökt honom; nu kunde han ej. Han ville ej tvingas till bättring. Men så småningom blef den där högen honom öfvermäktig. Han måste ständigt tänka på den, och den mening, som alla hyste, slog rot äfven hos honom. Det var det förfärligaste vittnesmål, detta kastande af de torra kvistarna. Han gaf akt på denna hög, räknade de grenar, som kommit till för hvar dag. Tanken på den bredde ut sig och inkräktade alla andra tankar. Den högen förstörde honom. För hvar dag måste han alltmer ge folket rätt. Han förföll och blef utgammal på ett par veckor. Han fick samvetskval och krämpor. Men det var, som om alltsammans skulle haka sig fast vid denna hög. Det var, som om samvetskvalen skulle hafva tystnat och ålderns tyngd åter vikit ifrån honom, om blott högen upphört att växa. Slutligen satt han där hela dagarna och vaktade. Men folket var obarmhärtigt, om nätterna blefvo alltid några nya kvistar ditkastade. En dag kom Gösta Berling resande vägen fram.