Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffade beloppet af detta anslag, så enär de uppgjorde beräkningarne icke lemna så fullständiga upplysningar, att på grund deraf kan definitivt bestämmas, hvad hvar och en bör undfå, samt de, hvilkas rätt derunder beror, jemväl böra lemnäs tillfälle att, för bevakande deraf, sig yttra, innan ersättningssumman fastställes, men emellertid af berörde uträkningar kan bedömas, att den igenom ifrågaställde iörändringen uppkommande minskning uti sådana räntor, sorn utgå till löntagare eller serskilda inrättningar, och hvarför ersättning borde meddelas, beräknad efter medium af senaste tio år, utgör 10 å 11,000 R:dr årligen, har Kongl. Majit behagat föreslå, att för omförmälda ändamål måtte för närvarande 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 64. anvisas ett förslagsanslag af elfva tusen riksdaler årligen, sorn Kongl, Majit ansett lämpligast kunna ulga af Riksgäldskontorets medel intill nästa riksdag, för att, efter det beloppet, på grund af skeende speciella utredningar och ersättningsanspråkens behöriga pröfning, kunnat tillförlitligen bestämmas, då på Riksstaten uppföras. Af de till detta ärende hörande handlingar har Utskottet inhemta!, att Kammar-kollegium, jemte öfrige vederbörande uti deras underdåniga utlåtanden afstyrkt nådigt bifall lill de ifrågavarande underdåniga ansökningarne; att nämnde Kollegium, bland annat, anfört, att, enligt Kongl. Ordningen den 22 Juli 1616, skyldigheten att utgöra salpeterhjelp in natura och icke med penningar efter kronovärdi, vore klar och ostridig, samt att någon ändring häruti för all framtid icke blifvit förordnad eller medgifven, hvarken genom Kollegii Bref af den 28 April 1638 eller genom de af sökanden i öfrigt åberopade resolutioner af den 13 December 1644 och den 9 December 1766, hvadan och då det, på grund deraf och jemlikt Kongl.
Regeringen begagnat denna tid för att sjelf stadga sitt omdöme öfver 4:de Hufvudtitelns behof, så att den nu kunnat framlägga ett förslag häröfver inför Rikets Ständer och ej längre behöfva att oupphörligt återkomma med propositioner om medels erhållande, aldrig byggda på någon genomförd princip, utan härflutna från ögonblickligt, verkligt eller förment, behof. Då emedlertid så icke skett och en enskild representant, såsom mången gång annars, måst, i blist på handling från Regeringens sida, taga initiativet äfven i denna stora reformfråga, är det alltför troligt, att hans arbete, om än bragt till fullbordan endast genom ospard t nit, möda och uppoffringar, såsom roed Herr Stjernsvärds ifrågavarande förslag är fallet, icke ses med blida ögon af den eller dem, som ett sådant arbete i första rummet ålegat, men jag anser, att det då tillhörer representationen, att deråt lemna verksamt understöd för sjelfva sakens skull, i det att detsamma kan möjligen blifva en sporre för chefen vid Landtförsvars-departementet att åt detta ärende egna en uppmärksamhet, som Rikets Ständer hittills icke lyckats att tillvinna det, och hvartill icke ens exemplet af hans embetsbroder* tanka och åtgärder i enahanda hänseende hvad sjöförsvaret rörer, kunnat förmå honom. Slättsamt’Allm. Besv.- och Ekon,-Hink. Betänkande, N:o 18. AS Jag föreslår således, att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna Kapten Stjernsvärds berörde förslag, med uttryckande af sin tillfredsställelse med den af honom, såsom enskild person, derå nedlagda möda och nit, samt med förnyande af sin tillförene gjorda underdåniga anhållan, att Kongl. Majit måtte täckas låta genom vederbörande utarbeta ett förslag till fullständigt ordnande af Rikets landtförsvar, med beräkning al landels behof och tillgångar, och i Nåder meddela detsamma, jemte Nådig Proposition i ämnet, till Rikets nästsammanträdande Ständer. Lärande Kongl.
- c * Uppsatsen skrefs under utstallnin,astiden. sett clngen? Vid narinczre p Aseende forefoll clema mojligbet mere lojlig iin forskr8cldigY och efter ett 1Aagt eitersinnande fhner jag. blotta mijjligheten vara en omojlighet. Dettn senare pAstiiende vjll jag har nedan med ord och iislc8,dni11gsrnnteriel, det sennre llemtaclt frAn sorninarens utst5illningY och cliir specielt frBn mitt eget omriide, d. v. s. f r h den delrorativa konstens, i korthet bevisa. Under alla perioder has, so111 bekant, den delcorntivn konsten hojt och siinkt sig med samtidens ofriga konst, och. sAlnacla ar hvacl son1 i h ~ ~ f v ~ ~ c gallel: l s a l ~ den elm iifvea tilliiinpligt for den andra. DQ man talar om forfall, pA hvad omr0de det vara mii, forutsiittes aaturligtvis, att detta foregiitts af niigot hogre, battrey stijrre pA samina omriide. Om vi siledes a n befinaa oss under den grnfligt sorgliga perioden af den svenslra konstens forfall, mAste den svenska konstens blo~nstril~gstid forut ha intraffat. Men niir? Den har iinm iclre intraffat. Assyrien, Egypten, Grekland, Italien och andra liinder ha haft sin egen lronst, son1 fodts i landet, vuxit sig stor och stark i sailinla land, blifvit ett sannfardigt uttrycle f o r sitt f osterlnnds skijnhetsk&amp;nsla ocll skonlietsbehof. Med den starkares rSitt ha dessa 11var i sin tid behiirslrat den ofriga for skonhet kiiusliga viirlden.
Den är icke heller billig, ty omkostnaderna för bränvinsbränning utgår på två sätt: en del be - Den 11 Maj. 219 talas af Staten för kontrollörers resor och aflöning, och en annan, som dock icke synes, betalas af tillverkaren genom att förse kortrollören med rum och mat. Allt detta uppgår dock icke till 5 proc., och då således ett Stånd, efter mitt förmenande, af en nyck antagit denna siffra, anser jag densamma vara oriktig och fortsätter derföre mitt yrkande. Frih. Raab, Adam Christian: Jag ber att få motsätta mig Gr. af Ugglas’ förslag att R. o. Ad. skulle fatta samma beslut som Preste-St. Här är fråga om att underlätta bränvinsexporten, och fördelen hära! vore så stor, att Staten gerna kunde efterskänka det jemnförelsevis ringa belopp, kontrollen kostat. Det är bekant att så tillgår i flera andra länder, och jag tror icke det vore skäl att vi härifrån gjorde något undantag. Deremot instämmer jag med Gr. Sparre i hans förslag, och anser att någon återremiss icke är af nöden. Gr. Sparre: Jag är förekommen af den siste värde talaren och instämmer med honom, ty jag inser icke hvarföre man skulle försvåra exporten. Jag anser det tvärtom vara skäl att göra allt hvad man kan för att få ut varan. Gr. Posse: Äfven jag instämmer med de två sista talarne deruti att drawbacken bör utgå fullt motsvarande skatten och icke med 5 proc:s afdrag. För öfrigt förenar jag mig med Gr. Sparre och afstår från mitt yrkande om återremiss. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan oförändrad; dels utaf Gr. af Ugglas bifall till densamma med den förändring, att efter orden: »af R.
Utskottet i tillfälle inhemta, så väl i hvad nion de äldre uti Banco-Reglementets §§. 196 — 202 omförmälde Creditiv blifvit begagnade, som äfven åt hvilka Imättningar och till hvilka belopp rifa så kallade Cassa-Creditiv (Banco-Reglementets §§. 2o3 — 209) blifvit af Banco-Fullmägtige beviljade, att, intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, åtnjutas. §. 10. Bankens Discontrörelse. Bankens vanliga Discontrörelse redovisas så väl uti de handlingar, angående årligen förrättade Revisioner af Banco-Disconten samt Låne-Contoren i Götheborg och Malmö, hvilka härstädes hållas Höglofl. Banco-Utskottet tillhanda, som ock uti de bifogade Berättelserne från desse Discont-Inrättningar. I fråga om Handelsoch Närings-Disconternej, hvilkas låne-tillgångar hufvudsakligen utgjorts, dels af i Stockholm upplånade, dels af Bankens egne, åt dem anvisade, Öfverskottsmedel, är det egentligen, sorn Banco-Fullmägtige, hvilka dispositionerne i begge desse hänseenden tillhört, anse sig böra ingå uti närmare detailleradt utlåtande.
Denna propos. hade af R. o. Ad. blifvit med ja besvarad; och förmodade Hr Landtm, således icke, att någon vidare propos. i afseende på dessa rotefrihets-medel kunde eller behöfde framställas. Hr Peyron: Jag ber om ursägt, men jag skulle önska att propos. blef något tydligare; ty jag fruktar att om blott 696.000 r:dr uppföras, och icke det tillika säges, att de 22,5oo ndrne skola öka summan, så torde det kunna deraf dragas den slutsats, alt 696,000 r:dr äro anslagna, minus dessa 22,5oo r:dr. Hr Rosenblad: För min del har deri af Hr Frih. o. Landtm, framställda af R. o. Ad. bifallna propos. hörts utmärkt klar och tydlig. Den innefattade först ett bifall till de 696,000 r:dr, och derefter elt tillägg af rotefrihets-medlen lill ett belopp af 22,5oo. Jag har funnit denna propos. särdeles klar och tydlig. Hr Peyron: Oaktadt Hr Rosenblad fann propos:n så utmärkt klav och tydlig, får jag förklara, alt jag icke fann den så tydlig; ty StatsUtsk. kan vidblifva sitt beslut, och Den ii Augusti e. m. säga att Krigs-coll:m skall få de 22,5oo r:drna i afräkning på 696,000. Hr Frih o. Landtm, hemställde, otn R. o. Ad. ansåg något tillägg nödigt lill förtydligande af Ståndets beslut. Ropades nej. Hr von Hartmansdorff önskade att ännu en gång fä höra propostn upprepas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att proposm varit den, huruvida R. o. Ad. ansåg att för Krigs-collegii departementer skulle uppföras ett anslag af 696,000 rldr, och derjemte de under nämn af rotefrihets-medel ingående summor, hvilka man kunde beräkna till 22,5oo r:dr. Frih. Sprengtporten:
Bankens tillgångar icke mä ansläs till utdelning ät Fordringsägare uti Filial-Disconterne, hämtar jag af den erfarenhet, att Rikets Köglofl. Ständer i nödens stund pälital Banken och funnit kraftig hand* lackning af dess Credit och fond. Hen allmänna rösten förkunnar, att Bevillningens belopp hunnit den höjd, utöfver hvilken Folket icke förmår att bära Statens tyngder, och jag tillag, ger, att denna Bevillning icke utgår af det öfverskott, sorn liusfadren samlat af sin arbetsförtjenst, sedan Familiens oundgängeligaste behof blifvit besörjde, utan att en del deraf utgår genom Skuldsättning, vare sig hos Discont eller förläggare, eller sluteligen genom afsättning Utaf arbetsförlaget. Uti denna högsta spänning af Nationens financiera krafter, påkallar Försvarsverket nya tillgångar; och dessa behof kunna lemnäs utan uppmärksamhet ända tills de sjelfva taga ut sin rätt. Eät då Banken vara fängslad i Filial-Discontemes sugande famn och Nationen utur stånd att med ytterligare bidrag bereda ett kraftigt sjelfförsvar; så torde man ångra den godhet emot fordringsägarena i Filial-Disconterne, genom hvilken man, med uppoffring af minst En million R:dr, öfverser BancoSedelhafvares rättsanspråk. På alla dessa förenade grunder kan jag icke öfver - Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden. 1163 se inflytandet af dessa apr^gåk på principen, hvilka dessutom understödjas af största delen af Nationen, hvilken icke ur\Fordringsägare i Filial-Disconterne. Gäldskyldige, men vederhäftige Näringsidkares billiga väntan att icke genom Lägsökningstvång drifvas till en altför hastig inbetalning, lärer ‘af ingen vägras det biträde, sorn denna Utrednings-plan medgifver. Deras inbetalnings-skyldighet blir år igi8 oförändrad. Banken förlorar i Capital endast på Götha Canals Discont, nemligen 375,000 R:dr.
Raporter öfver tillverkningarne aldrabäst lara känna det ena Länets brist och det and as öfverflöd, ville med det sednare låta ersätta bristen, emot betalning till de priser, som kunna betingas och bestäm-i mas af Comiterade, till hvilkas ömhet och omtanka Hemmans ägare i allmänhet böra hysa oinskränkt förtroende , hvilken betalning skulle på en gång med öfriga Krono-Utskylderna debiteras och indrifvas; och genom denna utväg kunde de åboer, som ännu icke hunnit så uppdrifva Saltpeter-till verkningen , att gärden nästa år kunde utgöras, vinna åtmlndstone tvänne års anstånd? och åter de Hemmans-ägare , som, efter vederbörlig pröfning, befunnits hafva local och jordmån emot sig och sakna bränsle, kunde afbörda deras skyldigheter, utan att bero af enskilte försäljningsmäns oskäliga stegring. Vidare tro Riksens Ständer sig böra i underdånighet hos Eders Kongl. Maj:t anhålla, att vid utfallande af de speciella Instructioner för Saltpeter-sjudéri Styresmännen , Sorn , enligt Co» miterades ofvanomförmäite underdåniga berättelse, under loppet af innevarande år torde blifva till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning föteslagne, uti betraktande måtte tagas nödvändigheten att, betaga dessa Styresmän alia utvägar, att, på ett eller annat sätt, försvåra Saltpetergärdens Utgörande , derom Riksens Ständer af de inkomma Handlingarna funnit, att Comité ra* - 1524 Den 17 Juli. rade ömt och sorgfälligt varit betänkte. I sådant afseende tro Riksens Ständer det särdeles vara af vigt för Eeverenteurer, att så tydliga och enkla föreskrifter varda stadgade om Salt* peterns probering, att
Och dä denna rätt, pä sätt Herr Justitie-Statsministern ock anmärkt, ”synes vara för kyrkomötet behöflig i samma män som nationalrepresentationen är mindre lämpligt sammansatt för att lemna ett sannt uttryck af kyrkans alla önskningar och behof", har Utskottet icke kunnat annat än gilla jemväl förslagets stadgande om mötets periodiska sammanträden. Emellertid har Utskottet funnit förslaget i några andra hänseenden lemna rum för anmärkningar. Så stadgas väl i 5 §, som meddelar reglor för valen af lekmännens ombud, att ”för hvarje ombud skall på lika sätt utses en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga”. Men i afseende å de presterliga ombuden är ingen sådan föreskrift meddelad. Väl synes ock sådant öfverflödigt i afseende å de ombud, om hvilka i 3 § förmäles, enär theologiska fakultetens lärare, som äro på samma ställe bosatta, lätteligen kunna, vid inträffande förfall, utan tidsutdrägt anställa omval. Men annorlunda gestaltar sig förhållandet i afseende å de i 4 S omnämnda ombud eller dem för stiften. Der synes nemligen, huru än valordningen uppställes, ett omval icke alltid kunna komma att verkställas utan en tidsutdrägt, som, med afseende å den korta tid, mötet enligt 12 § eger att sammanvara, kunde blifva alltför betydlig och som, i händelse förfallet inträffade efter mötets början, till och med kunde göra nytt val omöjligt. Utskottet har derföre funnit sig böra jemväl i 4 § införa ett stadgande om val af suppleant, lika lydande med det i 5 § förekommande. I 0 § stadgas, bland annat, att jemväl elektorsval skall anställas med slutna sedlar. Med bibehållande af denna grundsats såsom regel, har dock Utskottet trott, ett undantag härifrån böra, i afseende å de i 5 t; omförmälda elektorsval, få ankomma pä de väljandes beslut. Den stora mängd af röstberättigade, som dervid Lag-Utskottets Betänkande JV2 31.
Hvad Herr von Heynnes förslag beträffar, så lärer det svårligen låta verkställa sig, såsom oförenligt Den 6 Februarii e. ra. a63 med Rotehållarens säkerhet, emedan en Båtsman, sora hemma varit i bästa förstånd med sin Rotehållare, vid Mönsterbordet, när lian befinner sig ensam för Mönsterherren, lätteligen kan komma på andra tankar och anföra grundlösa klagomål, som då icke hunna utredas. Min mening är således, att, ehuru jag för egen del är öfvertjgad, det någon åtgärd å Rikets Ständers sida icke vidare erfordras, nödvändigheten likväl kräfver, att af Ekonomiutskottet begära ett bestämdt Utlåtande om hvad Styrelsen redan vidgjort i saken, på det vi må handla efter säkra grunder. Jag anhåller derföre om återremiss af Utlåtandet, på det vi må lära känna det Kongl. Brefvet, och få del af ordalagen deri. Friherre Anckarswärd Carl Henrik: Jag är sjelf rustande under Båtsmanshållet vid Första Södermanlands Compagni, men har mig alldeles ingen ting bekant om någon sådan Kongl. Skrifvelse, som här blifvit åberopad, hvilket bevisar, att den icke blifvit offentliggjord såsom en allmän författning för hela Riket. Jag inser således icke något ondt deri, att Rikets Ständer framföra den af Utskottet föreslagne begäran om ett stadgande, som jag anser ganska angeläget för Båtsmanshållet. Deraf skulle åtminstone följa, att Kongh Maj:t kom i erfarenhet deraf, att dess Nådiga vilja icke blifvit efterkommen, som sig bordt, och 264 Den 6 F e b r u a r i i e. m. att det blef uppdagadt, af hvilken tjenstefelet vore begånget. För öfrigt får jag förena mig med Herr Hjerta. Friherre af Nordin: Jag vill ej bestrida återremiss, men får anmärka, att jag ej uppgifvit, det något tjenstefel blifvit begånget. Jag känner det ej, men för min enskildta del förmodar jag, att det icke egt rum. För öfrigt anhåller jag, då innehållet af det Kongl. Brefvet blifvit ifrågasatt, att få uppläsa detsamma.
rAf dessa anledningar, och da jemnlörelsen mellan Revisorernas vidsträcktare granskningsrätt, öfver Banken och R:g:sContoiret, men inskränktare öfver StatsVerket, (fastän medlen, hörande till det sistnämnda, äro folkets allmänna, lika väI som Bankens vinst och R:g:sContoirets tillgångar,) skall vid hvarje Revision förnyas, jemte minnet af den tid, då granskningsrätten opåtaldt ulöfvades lika vidsträckt i alla 3 Verken: så befarar jag, att detta, och hvarje annat, förslag lill Instruction för R. St:i’s Revisorer, hvilket icke utgår från samma jemnlikhet i granskningsrätt, snarare skall förlänga än sluta den tvist, mellan Statsmagterna, hvilken man bordt och velat bilägga. — Deremot bade jag önskat och hoppats, att StatsUtskottet, som denna Riksdag måhända mera än vid någon' annan under vårt närvarande samhällsskick sökt åt Styrelsen anskaffa allt hvad beviljas kunnat i anslags-väg, äfven skolat åt R. Stlr förvara allt hvad förbehållas kunnat i granskningsväg. En ny bana hade då kunnat börjas, med afstående å bägge Statsraagternas sida, ifrån obilliga afprutningar på inbördes anspråk, och med en deraf följande ostörd beredvillighet att gå hvarannan till mötes. Åtmindstone har jag, som i flera fall bi träd t de ledamöter, hvilka talat för ökade anslag, också ansett för min pligt, ali förfäkta Ständernas obehindrade rättighet att granska deras användande. ^46 Stats-Utskottets De särskildta brislcr i Instruclionen, på hvilka jag trott mig böra fästa R. St:rs uppmärksamhet, äro; i 5 §. Att StatsUtskottet ingen mening yttratj an t in gea Revisioner hvartannat eller hvart år vore att föredraga? Hvarföre, om ej för att inhemta StatsTJtskottets utlåtande deröfver, hafva RiksStånden låtit den derom framställda grundlagsfrågan hvila längre än de öfriga?
Under tiden lade Mårten märke till, hur vecken i faderns panna fördjupades, o c h han hörde, hur rösten hårdnade, stramade åt, s o m när man spänner e n tross. Det var m i n s a n n inte d e n felskrifna fakturan det gällde, H OF JUVELERARE 30im t t] t r ÄR DET BÄSTA! 1 Jakobstorg fast han satt där o c h tuggade o c h tuggade p å siffrorna. » D u var därborta i går igen, » sade han plötsligt o c h sköt räkningen åt sidan. » Ja. » Mårten liksom stelnade i trots. » Du vet, att j a g inte tycker o m den där förbindelsen. » » Jag k a n inte hjälpa det, pappa. Min böjelse för Elsa låter inte ändra sig af dina meningar. » » Så — å. » Klädeshandlaren lutade sig tillbaka i stolen o c h riktade sina skarpa ö g o n p å Mårten; den där utmanande tonen var något nytt o c h k o m antagligen från inspektorsgården. H o n är ingen hustru för dig. » » Du känner inte Elsa, pappa. » » Och sämre släkt kunde din son k o m m a in i. Inspektor Nordström är en hedersman. » » Mjuka t j ä n a r e! Hvita plåstret är han. en karl utan beslutsamhet o c h utan begrepp o m affä- rer. Därför har han heller ingenting. » » Hade h a n lyssnat till dina förespeglingar vid ett visst tillfälle, kanske han stått på bar backe vid det här laget. » Brogren senior spratt u p p. H a n s magra hand knöt sig o m linialen. » Pojke! » röt han till, så att vattnet i karafinen krusades p å ytan. Eller går Nordström o c h inbillar dig, att jag sökt narra h o n o m? Ä r det det ni tala o m därute? Det vore just likt h o n o m. aldrig rent språk i ansiktet, utan tissel o c h skvaller b a k o m ens rygg. D e g e n o m dessa sympatiutBEGÄR PROFVER p å våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 55 öre till 15 kr. p r meter.
Grofva brott äro väl ännu sällsynta inom Länet, men anledningar saknas icke till den farhåga, att detta lyckliga förhållande torde komma att förändras, då en mängd af de ofta grofva brottslingar, hvilka från alla Landsorter insättas på det här å Citadellet inrättade Correctionshus, efter hand derifrån lösgifvas, med tillåtelse att stadna qvar dels i Städerne och dels på Landet inom Länet, hvarest, efter hvad erfarenheten allt jemt visar, desse brottslingar, i stället att motsvara ändamålet med deras utlemnande i årstjenst eller för att förskaffa sig laga försvar, fortplanta de brott och vanarter, hvarföre, åtminstone de fleste, under deras vistande vid CorrectionsInrättningen svårligen blifvit i grund botade. Den år 1828 stiftade i förra Berättelsen omnämde Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen, har för närvarande i Staden Lund sin Styrelse, hvars nit och verksamhet för denna vackra och nyttiga Institution af de årliga Bevisions-Berättelserne inhemtas. Hittills icke skakad af inträffade större olyckshändelser, har Inrättningen framgått lill en stadga och förkofran vida utöfver hvad man vågat hoppas, och säkert skall detta Patriotiska företag, under fortfarande af en klok, verksam och oegennyttig Styrelse, gagnande och hedrande den närvarande tiden, blifva af oberäkneliga fördelar i eli kommande. Sedan jag sålunda, så fullständigt sorn egen kännedom och inkomne uppgifter medgifvit, baft Nåden i underdånighet redogöra för Länets tillstånd, dervid jag framför allt ansett mig pligtig att efter fada och öfverlygelse framställa förekommande så väl brister som fördelar, på det skildringen åtminstone må äga den hufvudsäkliga förtjenst^! att vara sann och ej genom något falskt sken missleda, får jag slutligen i öfrigt underdånigst åberopa 1828 års Berättelse för Länet. Malmö Lands-Canzli den i4 September iS33. Stack elberg. Eberh. Qvensel• J. Persson. Tabell för Städerna Jord. Utsäde af *7. C/5 Malmö Stad. St. Tid. Tid. St.
Han syntes likaledes icke vilja vidkännas något ansvar, härflytande från denna magts uraktlåtna utöfning, enär han fritoge sig från ali skuld och delaktighet uti försummelser, som icke timat i de mål, han omedelbart handlagt. Under samma osäkerhet rörande förmäns rättigheter och skyldigheter, tycktes vederbörande Polismästare följa nyssnämnda efterdöme. Så, till exempel, förklarade de sin befattning med meranämnda polisremisser hafva upphört, i samma stund de lemnat dem från sig justerade, och för det dröjsmål, som ägt rum före remissens inlemnande till justering eller efteråt vid expeditionen, skjötes skulden på Notarierna och Kanslisterna, »hvilka i deras egenskap af tjenstemän vore pligtiga att efter lag ansvara för hvad de eftersatt och försummat»; ja, det hade gått så långt, att Herrar Polismästare i deras förklaringar anfört, hurusom orsaken till anmärkta försummelser varit den, att renskrifvare sölat, att ordonanser »förlagt» vigtiga papper, likasom skulle det till slut blifva sistnämnda personer, af hvilka ansvaret för försummelser i ärendenas gång borde utkräfvas.