Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderffapet och Adeln stadnat i följande beslut, nemligen: i:o Hwad angär Utffottets begäran at Riksens Ständer mätte hos Hans Kongl. Maj:t i underdämghet anhälla , det täcktes Hans Maj:t anbefalla wederbörande Ämbetsmän, at med stt förflag inkomma til den Iinanoeplan, de anse tjen - De» 8 Augusti. 765 tjenligast och bäst swarande emot det stora än« damälet, at upfylla behofwen och de i Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition utsatta wilkor, ritan at beröfwa undersätarne det nödwänviga eller hindra Åkerbrukets och Näringarnas rrvkomst, har densamma blifwit efter en noga pröfning af Högloft. Ridderffapet och Adeln til atta delar bifallen. L:o Har Högloft. Ridderffapet och Adeln samtnckt det mätte Riksens Ständer för Statens fordringsägare förklara sin fasta försäkran om upfpllande af Statens förbindelser, i följe hwaraf de som i och för kriget hos Kronan hafwa fordringar stola, sä snart deras fordran är godkänd, derföre erhålla Stats - Contoirets bewis, hwilka til sit fulla wärde stola honoreras och säsom Statens skulder erkännas, dock med det förbehäll, at om sädana skulder til Soldaten och gemenskapen skulle gifwas, de samma med reda pengar böra liquideras: Hwarwid Ridderffapet och Adeln derjämte förklarade sig anse Under-Officerare äfwen under detta förbehäll böra innbegripas. z:o Biföll Högloft. Ridderffapet och Adeln det af Stats-Utskottet begärda sammanträde med Banco - Utskottet i afsigt at för möjligheten af en Financeplans upgörande gemensamt öfwerlägga om de ämnen som bägge Utskotten angä; Hwilka 766 Den 8 Augusti. Hwilka beslut, genom Utdrag af Protokollet de öfrige respective Ständen wänligen skulle meddelas. Ut supra.
S. D. ^ilk Allmänna BeswärSoch EconomleUtffottets den ga sistledne Julii pa bordet laade förnyade Betänkande, angående Saltbitter'tillwerkningen i Riket, lämnade Prest-Ståndet sitt bifall. Ot su^rs. klx xrotocollo, P kl. Imri nist. Udrag af wällöf! Borgare.Ständets protokoll, hållet wid Urtima Riksdagen i (örebro den z Äng. 1812. SDsammanhang med det Beslut/ att pa bordet laka bliswa hwilande Stats-Utskottets afgifne Betänkande, i anledning af Kmgl. Majus Nådiga Skriswelse den 28 sistledne Julii om de twenrie Summor, som, enligt 6; §. i Regeringsformeu böra tor oförutsedda händelser assättas och ansins, fann Borgare-Ståndet för godt, att deraf lämna Banco-Utskottet del, med anmodan,.akt med Utla - Den z Augusti. 2Z49 tande deröfrver i den del, som Banco,Werket rörer, ofördröjligen inkomma. lk7t suxrre. Lx xrotocollo, P P kerfström. Utdrag af wällsflrge B rgare-Ständets protocoll/ haster wid Urtima Riksdagen j Örebro den z 2lug. 1812. S. D2^ewillnings-Utssottets algifne Betänkande om Sjö- och Lantt-Dills-afgifterne, föredrogs a nyo och godkändes till alia delar. vt su^rs. Lx krotocollo, P P Ler Aström. UrdragHf wällsflrge Borgare-Ständers prococoll, häller wid Urrima Riksdagen i Örebro den z Aug. eLes.
Förordningen den 20 Januari 1781 deremot handlar om fremmande religionsförvandter, gränserna för dem meddelad religionsfrihet, ansvarsbestämmelser, om dessa gränser öfverskridas, reglering af de genom en sådan frihet uppkommande nya förhållanden m. m., och der angår Prester endast så vida dem förbjudes att påtruga fremmande religionsförvandter sitt tjenstebiträde och anvisning lemnäs, huru Presterne skola förhålla sig, då de anmodas att lemna sådant biträde; men att om rättegångsordning, i afseende på Presters förseelser, all föreskrift i denna förordning saknas. Domkapitlet anser derföre stadgandet, att forum för religionsprocesser förblifver Hofrätterna, här icke kunna innebära annat, än att, derest, med anledning af den lemnade religionsfriheten, rättegångar i religionsmål uppkomme, dessa rättegångar skulle upptagas vid Hofrätterna, såsom förut varit stadgadt om dem, hvilka sprida villfarande lära. — Att 1781 års Kongl Förordning, genom stadgandet om Hofrätterna såsom fora i religionsmål, icke åsyftar någon inskränkning i afseende på Consisloriernas förbindelse att döma i religionsmål, som angå Prester, hvilken förbindelse Kyrkolag och äldre författningar dem ålägga, förmenar Domkapitlet vidare vara klart derigenom, att Kongl Brefvet (skall förmodligen vara Kongl. Resolution på Presterskapets besvär) den 20 November 1786, just med anledning af den genom 1781 års författning lemnade religionsfrihet, ålägger Consistorierna ej blott sträng vaksamhet öfver lärans renhet ibland det underlydande presterskapet utan ock att strängt bestraffa dem, som vika från den Heliga Skrift och de symboliska böckerna.
I fråga åter om de för transport af ofvannämnde valkmachin bestridda kostnader får Collegium i underdånighet yttra, att då hufvudsakliga ändamålet med införskrifningen af denna i Frankrike uppfunna förbättrade mechaniska inrättning varit, att densamma skulle tjena till modell för dylika machiners eftergörande i Riket och sålunda leda till allmän nytta i afseende på yllefabricationens fullkomnande inom landet, samt Stockholms KlädesfabriksSocietet, af nit för saken, ensam utbetalt den betydliga summa af 1,800 R:dr B:co, som sjelfva valkmachinen i inköp kostat, och sedermera fått vidkännas kostnader för complettering, upp - C 53 ) ställning och begagnande af samma machin, hvilka, enligt till Collegium aflemnad uppgift, skola uppgått till omkring -1,200 R:dr B:co, hemställer Collegium underdånigst, om icke, på sätt KlädesfabriksSocieteten hos Collegium framställt, ifrågavarande numera till beloppet utredde transportkostnad, utgörande 411 R:dr 46 sk. i r:st. B:co, må, såsom tillkommen för beredande af ytterligare utveckling åt en för landet vigtig manufactur, få, i likhet med hvad Eder Kongl. Maj:t i afseende på den här ofvanomförmälda bagerimachinen i Nåder stadgat, påföras de till manufacturernes befrämjande anslagna medel och derifrån ersättas UllDiscontfonden, som transportkostnaden förskottsvis utbetalt, under vilkor likväl, att förenämnde valkmacliin af KlädesfabriksSocieteten alltid hålles tillgänglig för den eller dem, som kunna önska att deraf taga kännedom; och kommer, i händelse af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga bifall härtill, den af Revisorerne anmärkte balancen att till hela dess belopp ur UUDiscontfondens räkenskaper försvinna.
I D U N 1897 flickor, målade af en herre, som jag inte minns hvad han hette, men som måste ha vuxit upp i ett rysligt hem, efter som han inte såg, att den här hyn var smuts och ingenting annat än smuts. Han skulle ha skubbat mamsellerna med en rotborste och borstat dem med tvål, till dess han hunnit ned till skinnet! Då hade han haft det stora nöjet att få måla frisk ung hud, och jäntorna sluppit sitta här som ett par lefvande sotviskor, lämpliga att användas i skorstenar hvad stund som hälst. » » Tycker fru Petterkvist om Carl Larsson, » frågade Lycko efter sedan han, barmhertigt nog, låtit mig hvila en kvart. » Tror jag det, » sa jag strålande, » hvem tycker inte o m Carl Larson! » » Nå, än målningarna i Nationalmuseum då? » » Dem tycker j a g riktigt bra o m, » sa jag » fast nog hade kan kunnat bättra på Karl den elfte litet, efter konungen nu såg så där plussig ut, unga karlen, och inte var det nödvändigt heller låta Ulrika Eleonora se fullt så dum ut, och hvad Gustaf den tredje angår, så hade han gärna kunnat göra honom spirituel ända ut i hårpiskan, Litet frihet kan väl en artist få ta sig, när det gäller aflidet folk, som ska representera en försvunnen tid! Men Carl Larson tar sig inga friheter, han, han är för strikt — —! Det är hans stora fel. Men se där ha vi j u hans familj. O! » » Om några barn bör kunna kallas ' modellbarn, ' så är det väl Carl Larsons, » sa Lycko. » Är de inte rara? » sa ' jag, » och frun med, fast den röda schalen är ryslig, men titta nedanför på småtaflorna! Se på voff en. utsträckt utanför den stängda porten, men med en min af gästfrihet som riktigt lockar en att stiga in. Och pojken på stolen, som begrundar alla förbjudna nöjens korta fröjd, och rokokodamen, och —! Är inte det här pärlor, så vill inte jag heta Lovisa Petterkvist! » » Visst är det pärlor. Där är » Abel, » hans tragiska temperaments representant. » » A b e l? sa jag förvirrad.
cesco inskrefs vid sjutton års ålder vid unifann man mångenstädes i hennes böcker, på sanktionerades förslaget af senaten. Nu är sällsynt att kvinnliga jurister i Ameversitetet, i Bukarest. 1884 kom hon till Pahennes fotografier med mera, hur hon med egen hand hade skrifvit, ej långt före sin rika möta några vanskligheter på grund af ris, där hon efter grundliga juridiska studier sitt kön, och omkring 100 praktisera för närden 12 juni 1890 tog doktorsgraden. I sitt död, följande lilla vers: varande som sakförare. hemland har hon sedan genomgått de prak» O, låt mig lefva en liten tid, med hjärta rent och med ande blid, I England ha kvinnorna länge drifvit juritiska prof, som medföra rätt att föra process, och låt mig andas den korta vår, diska studier. I det egentliga advokatståndet och i slutet af förra året inskrefs hon i adoch dö — förr ' n våren förgår. » äro de dock icke upptagna, då de fyra envokatståndet i Bukarest, utan att några ingelska » Inns of Court », där advokaterna få vändingar gjordes. Johan Nord / ing. sin utbildning, nekat att upptaga dem som Och för att sist tala om de land, som Kvinnliga jurister. ligga vårt eget närmast, erinra vi, att i Danmark för ej länge sedan fröken Berg, en dotter till den aflidne, bekante folketingsmannen, nekades att uppträda som sakförare inför rätta. Norge fick sin första kvinnliga juris kandidat, fröken Katrina Dahl, vid pass ett år före vårt eget land. Hon har dock redan kommit till nedslående resultat angå- ende utsikterna för en kvinnlig jurist där i landet såväl i departementen som på privata advokatkontor, efter hvad vi sett henne personligen framlägga i den norska pressen. Men striden är icke därför uppgifven. Och Sverige? Ännu veta vi ej, hur sakerna kunna komma att utveckla sig för vår första kvinnliga jurist, fröken Eschelson. En dag skrider hon väl till det afgörande steget. Godt vore då, om ett frisinnadt tillmö- tesgående kunde ställa vårt land i det främre ledet bland dem, som visat sig rätt förstå tidsandans kraf på detta område.
Nej, kommer contrapropositionen att omfatta Bonde-Ståndets beslut, att inlörselstullen å Granved skall utsättas lika med hvad, som nu gäller för utförseln, eller 30 sk. famnen. Resultatet af omröstningen har varit 69 Ja och 50 Nej, och som Ja vunnit, är följande proposition bestämd för gy.de Den, sorn lika med Utskottet, anser införselsafgiften å Granved böra antagas lill 21 sk. famnen, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att inlörselstullen å granved skall utgöra 14 sk.-per famn. Voteringen har utfallit med 80 Ja och 39 Nej. Som Ja vunnit, hafva Rikets Ständer bestämt inlörselstullen å granved till 21 sk. per famn. g8:de Voteringen (l38:o). Den, som önskar, att vid hufvud voteringen om Tallved contrapropositiouen må utgöras af Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att nuvarande införselstull derå, 16 sk. famnen, skall bibehållas, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, blifver Bonde-Ståndets beslut om bestämmande af samma 36 Förstärkta Stals-Utskotlels Memorial, N:0 274. tullafgift, 36 sk. famnen, vid införsel af Tallvedj som nu är stadgad för utförseln, contraproposition. Yid sedlarnes öppnande hafva befunnits 69 Ja och 50 Nej* hvadan följande proposition blifvit antagen för gg:de Voteringen (l39:o). Den, sorn bifaller Utskottets förslag till införselstull å Tallved, nemi. 24 sk. famnen, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att införselstullen å Tallved skall utgöra 16 sk. per famn.
— Yäl föregår en och annan förståndigare jordbrukare med goda exempel, men Bohusländska allmogen lemnar icke utan omgång sina vanor, dock synes produktionen hafva i någon mån tilltaget och lemnar icke endast full tillgång för Länets behof, utan jemväl öfverskott. Linodlingen fortgår och ökar sig med hvarje år. Någre nya redskap och mechaniska inrättningar, till besparande af menniskokraft, äro icke att anföra. En och annan tröskmaschin, å de större egendomarne, kan höra till undantagen. Boskapsskötseln har, sedan sista Berättelsen afgafs, icke vunnit någon synnerlig förkofran. Ängen gifver tillräcklig afkastning för det befintliga antalet kreatur, och till förökande deraf visar sig ingen fallenhet. Kreaturen äro små, men af god beskaffenhet. Hvad hästafveln beträffar, hafva 2:ne Beskällare blifvit af Stuteri-Öfverstyrelsen här stationerade, dem allmogen begagnat. En skicklig Djurläkare, som tillika förestår den af Länets Hushållssällskap anlagda Veterinair-Inrättning, har varit i jemn verksamhet inom Götheborgs Fögderi, men af Länets öfrige innevånare för deras kreatur föga anlitad, helst någon allmännare boskapssjuka icke yppat sig. Skogarne. Desse, ehuru obetydlige, förse dock en stor del af Länets innevånare med vedförråder och i mindre qvantiteter utföres jemväl derifrån bjelkar, sparrar och årämnen, men hushållningen med tillgångarne afser mera ögonblickets vinst, än behållning för framtiden. Frågan om Allmänningen Brefjellets uppmätning och försäljning fortfar att vara under handläggning, och något vidare anmärkningsvärd! är icke att anföra om denna näringsgren. Bergsrörelse.
Län fastställda Markegångs-pris, bör af Rustoch Rotehållare till K. M. och Kronan erläggas; samt att till de Rotar, hvilkas karlar under kriget afgått och hvilka beklädnads-afgift till K. M. och Kronan erlagt, skall, vid krigets slut, beklädnads-afgiften af Kronan återbäras för så många månader, som återstå af den tid, för hvilken berörde afgift förskottsvis blifvit inbetald. Hvilket, till svar å den Nådiga Propositionen, R. St. härigenom skolat i underdånighet meddela. Framhärdande etc. Exp.-Utsk, Förslag till und. Skri/v, N.o 302i i N:o 3oa. Uppbo. godk. lios Ridd. och Adeln d. 4 Jan, i83o. Preste-Ståndet d. 8 — —- Borgare-Ståndet d. 8 Bonde-Ståndet d. i x T ■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående Dykerioch Bergnings-anstalterna i Riket. S. A. K. Sedan Rikets år i8a3 församlade Ständer, uti underdånig Skrifvelse den i g November samma år, i anledning af åtskilliga då framlagda förslag till en förändrad organisation af Dykeri-ihrattningen, infor E. K. M. yttrat sig väl hafva funnit det vara Statens både pligt och rättighet att, genom vidtagande anstalter vaka deröfver, att, vid inträffande skeppsbrott, de sjönödlidande icke må plundras eller misshandlas, att frånvarande Gods-egares och Assuradeurers rätt icke förnärmas, Samt att till införsel förbudet eller oförtulladt gods icke inpractiseras, hvarföre ock R. St. ansett Dykeri Bih. tillR■ Sr Fröt-1828—183Ö, Häf' \ b 2 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skrifv.
— Den andra anmärkningen i nämnde § är att 6 tunnor råg och (i tunnor korn blifvit till de nödlidande i Finland utlemnade. Denna undsättningsåtgärd föranleddes af en allmän uppmaning till länets innevånare, som upplästes från predikstolarge, att vid sockenstämmor besluta om lemnande af undsättning, helst i spanmål, till vårt fordna brödraland, hvars befolkning i de nordliga provinserna led hungersnöd till följd af en svår missväxt. Då frågan förekom härom inom Bondkyrko-församlingen, till hvilken Ultuna kungsladugård med 1J hela mantal hörer, ansåg Styrelsen sig icke kunna undgå att betrakta denna fråga som en kommunal-angelägenhet, och att, lika med många andra af länets jordinnehafvare, anslå af 1862 års goda skörd en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, af hvarje Institutet tillhörande mantal till ett ändamål, sorn så varmt omfattades af hela svenska nationen. Slutligen har i g 4 anmärkning blifvit gjord öfver, att räkningarne för till Institutet lemnade medikamenter icke blifvit till Sundhets-kollegii granskning ingifne. Styrelsen, erkännande anmärkningens riktighet, till rättelse vid framdeles skeende redovisning, far dock i underdånighet upplysa, att dessa, af Institutets läkare, Professoren m. m. Fr. Sundevall, verificerade räkningar blifvit af de af Eders Kongl. Maj:t nådigst förordnade Revisorer med kontraböcker och taxa jemnförde, utan att någon anmärkning — 326 — dervid föranledts, samt att den i författningarne föreskrifna rabatten blifvit behörigen afdragen. Jemte återställande af revisionsakten, framhärda vi med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: R. von KRIMER. REUTERSKIÖLD. J. A. SUNDMARK. J. E. ARESCHOUG. Stockholm den 29 December 1864. (Bilaga.)
Ät så mycket du nå’nsin vill; men tag intet med dig, utan skjut in det öfriga!» Ja, flickan bad honom inte vara rädd, hon skulle visst inte göra honom skada. Dermed fattade hon grisslan, öppnade ugns-luckan; tog ut en varm, nygräddad kaka, och begynte äta; men när hon ätit så mycket henne lysste, sköt hon in det öfriga, stängde igen ugns-dörren, och lade kak-spaden åter på sitt ställe. Sedan fortsatte hon sin vandring som förut. Men ugnen såg vänligt efter henne, och önskade den beskedliga flickan att det måtte gå henne väl i verlden. Det led så åter en stund, och den lilla kom till en ko som gick och betade i grön-gräset; kon bar en stäfva på hornet, och hennes jufver var så stinnt, att man väl kunde se det var länge sedan hon blef mjölkad. Då bad kon: »kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig, stackars ko! Mjölka mig, och drick så mycket du vill; men spill intet på marken. Slå sedan det öfriga på mina klöfvar, och häng byttan på mina horn!» Ja, flickan tackade, och bad kon inte vara rädd, hon skulle visst icke göra henne någon skada. Dermed fattade hon stäfvan och begynte mjölka, och när hon mjölkat, drack hon så mycket hon ville, slog så det öfriga på kons klöfvar, och hängde byttan tillbaka på hornet, alldeles som kon bedt henne. Sedan gick hon vidare stigen fram. Men kon bligade vänligt efter henne, råmade gladt, och önskade att det måtte gå den beskedliga flickan väl i verlden. När den lilla nu åter färdats ett stycke, kom hon till ett stort ~äple-träd~, som bar den skönaste frukt, men var så öfverhöljdt med äplen, att grenarne böjde sig ända ned till marken. Då bad trädet: »kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig, stackars apel! Plocka af mina mogna äplen, och ät så mycket du vill; men tag intet med dig. Stöd så under mina qvistar, och gräf ned det öfriga vid min rot!» ’Tack,’ sade flickan, ’det skall jag visst göra. Var bara inte rädd!’
St:rs vid sista Riksdag beslutna serskildta disposition af de från fondens belopp då afskiljde 000,000 R:dr, än ock från indragningen af det på RiksStatens 3:dje HufvudTitel dittills uppförde årliga anslag af 58,000 R:dr tili betalning för in natura lefvererad Saltpeter, samt den vid samma tillfälle förordnade nedsättning i sjelfva gärden, till hälften emot hvad den förut utgjorde; så anser Utskottet desto angelägnare, att någon åtgärd nu vidtages till undanrödjande af denna fondens brist, sorn, i annat fall, fondens vidare medtagande i fram - Betänkande n. 205 tiden skall för Saltpeterhandteringens upprätthållande och framsteg förorsaka betydliga hinder och tilläfventyrs äfven göra behöfliga större och, än det nu ifrågavarande, mera kännbara anslag; hvaremot, om fondens återstående belopp orubbadt får med dess länteafkastning underhjelpa det bidrag som nu erfordras för inlösen af den Saltpeter som utöfver skatteskyldigheten kan i Landet produceras, sådant ej är att befara. Då likväl den, såsom betalning för försåldt Krut och Saltpeter, i RiksStaten upptagne inkomst alltid är obestämd, och icke kan annat än förslagsvis men cj till visst årligen alltid gifvet belopp påräknas, och som hädanefter, om Krutpriset kommer att nedsättas, blifver än mera obestämd, hvaremot förevarande behof nu finnes till summan gifvet; är Utskottet af den tanka, att de medel, hvilka inflyta för försåldt krut så väl insom utrikes, böra uti RiksStaten ingå och redovisas; hvadan Utskottet, häldre än att, såsom K. M:t i Nåder behagat föreslå, tillstyrka desse medels öfverlåtande till Saltpelerfondens förstärkande, med skyldighet för denna fond att vidkännas utgifterne för kruttillverkningen, trott sig böra till R. St:r hemställa, att för Saltpeterfondens upphjelpande en emot det erforderliga behofvet svarande årlig anslagssumma må, intill nästa Riksdag å Stat uppföras, samt kruttillverkningen fortfarande af K.
R:dr, oundgängliga extra utgifter för bibliothek, litterära föreningar, correspondans, m. m., 200 R:dr, Kronooch communal - afgifter Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 41. 9 afgifter 120—140 R:dr, rn. ni., återstodo icke 1,000 R:dr för honom sjelf och familj på en af de dyraste orter i Riket, hvilken summas otillräcklighet vore lätt insedd, helst då man besinnade, att en student derstädes beräknade sitt vivre för 8 månader till 400—500 R:dr; att Professorerne i Lund väl äfven voro knappt allönade, dock lyckligare lottade, då de egde i lön 300 tunnor, utom två fixa och två personella pnebende-pastorat, hvarigenom den åt båda Universiteten sista Riksdag beviljade tillökning i Lund komme 10 af 20, men i Upsala, der Bibliothekarien hade Professors lön-tur, blott 6 af 21 till godo; samt att grunden, hvarföre Professors-lönerne i Upsala nu voro mera otillräckliga än förr, låg icke blott i de stegrade vetenskaplige anspråken och den ökade lefnadskostnaden, utan hufvudsakligen deruti, att Professorerne såsom offentlige examinatorer icke nu ansågo sig böra lemna enskilda collegier emot betalning, hvaraf de förr beräknat 1,000 R:dr, utan lemnade denna förtjenst åt yngre lärare, utan att derföre undandraga sig enskild undervisning, och en Professor, som af pligt och böjelse kände sig uppmanad att verka för sin vetenskap , måste ställa sig i beröring med den studerande ungdomen, öppna för den sitt hus, understödja yngre lefvande anlag m. m., uppoffringar, som af mången gjordes öfver hans tillgångar. Vid öfvervägande häraf har Utskottet, erkännande giltigheten af de utaf motionären anförde skäl, funnit lönetillökning för de Professorer vid Upsala Universitet, som ej innehafva prsebenden eller annan inkomst utöfver den anslagna lönen, vara af billighet och rättvisa påkallad.
Pulsen, efter att redan ha varit temligen lofvande, började slå ojemnt och högt. Febern, förut asthenisk, blef nu sthenisk. Hon förföll i en häftig yrsel; Eriks hopp hade blifvit grymt bedraget. Hvar sin tur vakade Regina och hennes herre vid deras älsklings sjuksäng. Den gamla hushållerskan gret och snyftade, Erik kunde icke ens gråta. Om tårar gifva någon lindring eller tröst, så måste han dock umbära en sådan tröst. Fruktan för det värsta hade förisat hans blod och han satt der stel såsom marmorn. Stundom hade han den smärtfulla njutningen att af Stellas osammanhängande yrselfantasier kunna bedöma, huru mycket han låg henne om hjertat. Kap. XII. Om fjol gammal snö, en doktor m. m. Nu, mera än nånsin, var således läkare nödig. Men för att vara så mycket vissare om att läkaren skulle infinna sig, beslöt Erik att sjelf resa till den närliggande staden. Han vågade icke mera förlita på verkan af sådant som ett bref. Så länge natten och mörkret varade, hade Erik icke ens kommit uppå nödigheten af läkare, eller om så äfven varit, skulle han dock saknat styrka att skilja sig ifrån det sjuka barnet. Men Novembersolens första morgonstrålar, så matta de än äro, verkade dock styrka och mod i hans bröst. Till all lycka hade morgonen äfven svalkat Stellas feberheta panna och hon njöt nu en sömn, som icke var oroad af drömmar. Erik tryckte en kyss på denna panna och slet sig bort ifrån rummet med den beslutsamma häftighet, som så väl behöfves för att förnuftet må segra öfver vår oförnuftiga ömhet. I förbifarten vek han af till Ristilä och bad Harald utbe sig tillstånd af baronen att, så länge Erik vore borta, få vara hos Stella. Visst voro Haralds medicinska kunskaper af intet värde, men Erik föreställde sig den sorgliga möjligheten, att Stella inte mera skulle lefva, när han komme tillbaka. Och visst lär det väl för en döende vara kärt att få utandas sin sista suck i närvaron af en kär vän. Det förstås af sig sjelft, att baronen med mycket nöje beviljade Harald en sådan bön.