Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bor den tilltalade helt nära der domstolen sitter, undgår han åtminstone ekonomisk förlust och slipper med obehaget af per sonlig inställelse, men bor han aflägse, så kan han varda bragt på betydiiga penningeutgifter som icke fås åter, om angifvaren saknar tillgångar till ersättning. För att nu icke tala derom att en i Ystad boende person kan blifva tilltalad för brott begånget i Haparanda, der han aldrig varit, men dit han ändock för angifvelsens skull måste för personlig inställelse sig begifva, vill jag framhålla ett exempel från Stockholms Rådstufvu-rätt. Dit hade nemligen en välbekant snickare instämt två personer från Gotland med ansvarspåstående för bedrägligt förfarande. Begge måste ock resa 3 å 4 gånger fram och tillbaka; de frikändes; och dömdes snickaren att betala dem flera hundra Riksdaler rättegångskostnad; men han saknade tillgångar, gjorde konkurs, och de förorättade fingo intet. Detta är visserligen ett enstaka fall, men flera exempel finnas nog på likartade angifvelser; och äfven om icke flera än detta enstaka fall hittills finnas, är detta nog, för att bevisa behofvet af en ändring uti ett lagstadgande, som kan gifva laga rätt till dylika trakasserier, särdeles som korrektivet ligger nära till hands, dermed att domaren finge, likasom i civila mål, rätt att äfven i brottmål medgifva den.tilltalade, om han ej är häktad, att svara genom laga fullmägtig, och han sjelf vara skyldig iakttaga per - Motioner hos Ridder skap et och Adeln 1865. 195 sonlig inställelse först då, när domaren det fordrar. En sådan i domarens hand lagd magt, är vida mindre än den domaren redan har i latiluden vid bestämmandet om påföljden för brott; den är af behofvet påkallad för att förekomma hämdlystnad och prejeri, ty i de flesta fall, der angifvaren yrkar personlig inställelse, är motivet dertill någondera af sagda lidelser.
Han ser sålunda ett nytt Europa, där alla de samhörande folkliga individualiteterna samlas i stora grupper, germanernas, romanernas, slavernas, och bland germanerna blir då Skandinavien den nordliga gruppen, sammansluten genom en inifrån sig utvecklande skandinavism, men med bibehållen nationel egendomlighet och själfständighet för hvart och ett af de olika landen. Dessa antydningar torde vara nog för att visa, huru Almqvist öfver allt, äfven på politikens område, ville saken själf, ej dess sken, sträckte sig mot väsendet, icke mot formen. Och detta gör hans afhandlingar i politiska, lika väl som i religiösa, moraliska och estetiska ämnen rika på en must, af hvilken några droppar allenast skulle mäkta förvandla vattnet i många nutidens reformprogram till vin. Almqvist skilde sig från sin tids romantik framför allt genom sitt klara medvetande om att tiden »seglat bort från den romantiska fantasiens ö, att man är ute på hafvet», att vinden blåser åt ett främmande håll, och att vi kunna se tillbaka, men ej mer komma tillbaka. Almqvist såg – liksom de djupare blickande nu se – att den romantiska medeltidstendensen är ett trötthetstecken och ett vanmaktstecken, att dess konstlade fantasterier äro vidt skilda från den äkta mystiken. Dennas väsen är att dricka djupt ur alla lifvets källor, och den blir sålunda nyuppdagande, genomträngande, såväl i fråga om sambandet mellan förtid och nutid, som mellan naturen och människan. Dessas växelverkan, personlighetens innersta hemligheter och finaste skiftningar – ödets daning genom väsendet och väsendets genom ödet – detta var området för Almqvists mystik. Blotta längtan efter ett nytt, endast emedan det är nytt, och att för nyhetens skull taga ett sämre tillbaka, synes honom bevisa endast »en tom hunger, ett gapande tillstånd». Det är genom sin universalitet, sin både inåt, uppåt och framåt skådande blick, som Almqvist, mera än någon annan svensk diktare intill denna dag, är nästa århundrades samtida. Man finner hos honom den altruistiskt sympatiska strömningen, som utmynnar i sociala omdaningsplaner, på samma gång som öfvermänniskoteorier.
Alt förena Klockare-befattningen med ifrågavarande Skolmästares utvidgade och vigliga pligter, må gerna tillåtas, helst mindre församlingar att försöka; men bör anses mera såsom undantag, än såsom regel. Den, som rätt känner en Klockares flerfaldiga göromål, isynnerhet uti större fö rsamlingar, såsom Pastors biträde vid husförhör, kyrkoförhör, sjukbesök, kallelser till kyrkoråd, Skoloch Falligvårds-directioneroch brefbäring, samt församlingens betjenande med åderlåtning, vaccinering och gångleds kallande, vid begrafningar och bröllopp, med magasins-skrifning och allehanda enskildta och communala smärre förtroenden m. m. — den, som rätt känner delta, och tillika fullt insett nu ifrågavarande Skolmästares pligter, samt derjemte menar uppriktigt med en förbättrad folkundervisning, torde ej vilja, åtminstone företrädesvis och i allmänhet, sammanslå Skolmäslaresysslan med Klockarebefallningen, helst om redan Orgelnistsysslan, som vanligast är, finnes och bör finnas dermed förenad; och enär de Klockaren, enligt gällande lag och Instruclioner, åliggande pligter svårligen lära kunna på någon af lägre kyrkobeljente öfverflyttas.” Med undantag af 4 förenade sig i denna reservation G. Moberg. I andra momentet af denna reservation instämde Prosten Åstrand. Statssamt Ålim. Besv.- och Ekon.-Utsk. Af Herr Prosten Åstrand: ”Vid 1. $. 2. moni. önskar jag det tillägg, alt, eler oöfver vinnerliga hinder, hvilka dock af vederbörande Auclorileter ma pröfvas, för Fast Skolas inrättande inträffa, skall åtminstone en ambulatorisk Skola finnas, ty hvad Utskotten i slutet af elerus Betänkande föreslagit, kunde eljest leda dertill, att vissa Pastorat eller Gommuner kunde af vederbörande Aucloriteler befrias från skyldigheten att hafva all slags Skola. 3. §. n. morn. anser jag vara alldeles öfverflödigt och att det följagtligen bör uteslutas.”
Jag tror emedlertid, att det är icke mindre, som landet behöfver, och icke mindre, sorn folket väntar af sina ombud. En önskan återstår för mig att yttra. Jag önskar nemligen, att Utsk. hufvudsakligen ville sysselsätta sig med behandlingen af den ceconomiska sidan af frågan (man har sagt oss, att den skall äga en politisk, och hvarje genomgripande lagstiftning har en sådan politisk sida, om man företager sig att öfverträda billighetens område); men om Utsk:s förslag blir sådant, att en hvar kan skönja, att ändamål, medel och billighet gå i bredd, då tror jag att Utsk. med lugn öfvertygelse kan sätta de öfverdrifna politiska farhågorna och skräckbilderna åsido. Inom Sveriges allmoge finnas många upplysta, vältänkande och rättskaffens män, hvilka alltför väl inse, hvarthän missbruken leda, och som icke skola finnas tveksamma att uppoffra en inbillad fördel för en mera sann och varaktig, då det helas väl sådant påkallar. Remitterades till Bevilln.Utskottet. Föredrogs ånyo Gr. von Sclnverins, Fredr. Bogislaus, d. ri dennes e. m. på bordet lagda anförande, rörtde anmaning till BancoUtsk. att skyndsamligen inkomma med utlåtande, angrde vexlingstidens utsättande till d. i instundande Juli. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då jag för min del instämmer i den åsigt, som Gr. v. Schwerin ådagalagt, torde det tillåtas mig få nämna, att då jag vid föregående riksdag visserligen var lika nitisk för ordning och stadga i myntväsendet sorn de, hvilka nu ifra derför, trodde jag mig likväl kunna göra skillnad emellan principfrågan och verkställighetsåtgärderna.
Likväl och ehuru det strider mot min öfvertygelse, vill jag medgifva att hvad som är stadgadt om choralsången och musik, må stå qvar, emedan det mera kommer att stå på papperet än med någon betydelse i verkligheten. Hr Ribbing, Bengt: Förenande mig med dem, hvilka önska alt mom. måtte antagas oförändrad!, anhåller jag att få tillägga något i afseende på kyrkosången. Jag skulle nemi. anse en stor brist vidlåda en skollärare, om lian ej kunde undervisa i kyrkosången eller s. k. choralsången. Morgnar och aftnar förrättas alltid i skolorna bön, och då sjunges äfven en eller par psalmverser. Om nu läraren saknade förmåga både att sjelf kunna sjunga och att deruti kunna undervisa barnen, blef naturligtvis den följd, att sången blef missljudande, den andäktiga känslan förminskades, om ej alldeles giek förlorad, hvilket skulle verka menligt på den religiösa bildningens fortgång. På dessa grunder och med afseende på livad Hr Lagergren anfört, anhåller jag alt mom. mätte antagas i dess helhet. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr von Rosen: Gr. Anckarsvärd har sagt, att lian anser insigt i allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia icke böra tillhöra skolan. Jag skall icke yttra mig derom nu, emedan det kan vara lids nog att göra det nälden § förekommer, sorn bestämmer det; men då lärarnes kunskapsinått här bör afgöras, sä måste jag något yttra mig i afseende på hvad Hr Grefven anfört. Här är icke sagdt, åtminstone icke afgjordt, hvad kunskapsmålt hvart och ett sockenbarn skall äga. Här är blott anvisadt hvad de kunna få lära. Jag medgifver visserligen att individuel ställning och enskildta förhållanden kunna göra beliofvet af kunskaps - Den i3 Februari f. m. må t tet olika.
För öfrigt instämmer jag uti den af Hr Cederschjöld gjorda anmärkn:n iör;de ett tillägg till 2 moni. angide priecriptionstiden, inom hvilken den uppgifna ägaren, vid förlust af talan , skall vara förpligtad att utlaga stämning å den, som begärt utmätning å varorna ; äfvensom jag instämmer uti den siste värde talarens anmärkn. angtde förtydligande of 4 morn. af detta lagförslag; och ehuru jag uti principen gillar Utsk-.s betänk., så förenar jag mig dock, på grund af de anmärkn.*!- jag haft äran framställa, uti anhållan om återremiss af betänkandet. Frih. Boye: I anledn. af Hr'Cederschjöld* gjorda erinran vill jng medgifva, att jag icke upptog den omständigheten, att anmälan otn verkställd försäljning skulle göras, 3So D c 11 17 0 c I o b c r f. m. utan ali beledsagas nied bevis. Jag log icke lipp delta, derföre att det säger sig sjelft, att en obestyrkt uppgift betyder ingenting, och kan således icke uppehålla utmätningen; men jag kan icke frångå den öfvei tygelsen, att der ett köp blifvit ärligt afliandladt och ärligt ingånget, der är köparen, sorn på god tro köpt, och sorn är laglig ägare, icke skyldig att framträda såsom kärande, utan kärandeskyldigheten åligger dem , som vilja klandra denna ärliga handel. Hr Dalman har gjort sig mycket besvär att sammanblanda tvänne olika frågor, nemi. frågan om pant med frågan om köp. De äro ganska olika; och för att vederlägga honom, behöfver jag blott påminna derom , att så väl allm. lagen som concursstadgan bjuda, att annan mans i boet befintliga egendom först skall undantagas. Äfven får jag erinra Hr Dalman derom, att i8l5 års förordning, så felaktig den än är, likväl uttrycker Hr Dalmans fordringar. Hr Dalman vill nemi., att afhandlingen skall ske med vittnen. Nå väl! sådan är just föreskriften i i835 års förordning; men låtom oss förenkla frågan, roine herrar!
N:o G, i ani. af RiksStms olika beslut, angtde vilkoren för bränvins tillverkning, lades Utslcs i fråga om författn:sförslagets 20 § gjorda anmälan till handlingarna samt blefvo de i öfrigt uti förev:de Mern. afgifne yttranden och föreslagne voter:spropos;r af E. o. Ad. bifallne. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen vid deras sednast hållna sammanträde öfverenskommit att, sedan samtlige RiksStm godkänt föreslagna voter:spropos:r för Förstärkta Bevilln. Utsk., hos Stånden göra hemställan om utsättande af gemensam dag Den 1 Augusti e. m. 45 för företagande af val utaf ledamöter i Förstärkt Bevilln.Ulsk., samt att dertill föreslå Lördagen d. 15 dennes; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, nu hemställde, om R. o. Ad. behagade företaga detta val nämnde dag, samt dervid, jemte det af Grundlagen bestämda antalet af 18 ledamöter, utse 12 supleanter, så att hvarje val-lista komme att innehålla 30 namn; hvilket bifölls. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 29 och 30 sisth Juli på bordet lagda Betänk. N:o 27, i ani. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande hemmansklyfning och jordafsöndring. Irsla punkten, ang:de framställda yrkanden dels i fråga om ‘medgifvande af en obegränsad hemmansklyfning, dels om ändring af de i K. Förorda:n d. 19 Dec. i827 förekommande föreskrifter om besutenhet såsom Vilkor för hemmansklyfning. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, begärde upläsning af Hr Hasselrots vid Utsk:s Betänk, fogade reservation. Sedan denna upläsning försiggålt, yttrade Hr Dalman: Jag observerade icke att den nu uplästa re servationen rörer efterföljande punkt.
Frågan om användandet af den del deraf, som kan disponeras vid innevarande riksdag, är af stor vigt, och jag har sökt göra klart för mig, huru denna magtpåliggande fråga bör lösas. Härvid har i första rummet fr arnt rädt landtbrukarnes allmänna betryck, förorsakadt dels af do låga priserna på landtmannaprodukter, dels ock af den genom omfattande allmänna arbeten uppkomna bristen på nödiga arbetskrafter för jordbrukets tillbörliga skötsel och den derigenom äfven högt uppdrifna arbetslönen; men till största delen synes detta betryck vara förorsakadt af lagstiftningen för hypoteksbanken, i hvilken ett förbud är stadgadt mot utrikes upplåning till högre ränta än 5 procent, hvartill, under nuvarande konjunkturer, penningar icke kunna erhållas. De stora lockelserna att, genom hypotheksföreningarnes delaktighet vid hypoteksbanken upplånta utländska förlag, få medel till jordbrukets bättre bedrifvande hafva föranledt en stor massa jordegare att i hypotheksföreningarne fästa säkerhetshandlingar till fulla 30,000,000 R:drs värde utöfver, hvad hypoteksbanken kunnat upplåna. Jordbruket, i mistning af denna stora kapitalsumma, liar olyckligtvis måst förtvina och resultatet visar sig dagligen i oräkneliga exsekutiva auktioner på jordegendomar, som under sådana förhållanden bortslås till vanvärden, hvilka dock göra den nye inköparen föga lyckligare, emedan äfven han tryckes af omöjligheten att kunna uppbringa penningar på säkerheter, som ligga bundna genom ofvannämnda förbud mot upplåning till högre ränta än 5 procent. Ar det icke billigt, att vid sådana olyckliga förhållanden lagstiftningen söker på allt sätt, den förmår, att lindra den varande ställningen? Härtill kan den disponibla vinsten af Riksbankens rörelse vara ett, om icke tillräckligt, dock i sin mån verksamt medel, och jag framställer derför följande förslag: Riksbankens nu disponibla vinst användes till inlösen af hypotheksbanksobligationer, som gå med Fem procent ränta. Jag anmärker, att denna åtgärd synes mig innefatta endast att taga ur ena handen för att lägga i den andra; ty Sveriges Regering och Ständer hafva ju garanterat hypoteksbanken och kontrollera det lagenliga bedrifvandet af dess rörelse.
Vidare anhåller jag att få yttra några ord till fördel för Matts Pelirssons förslag till ändring i PröfuingsKomitéernas sammansättning; ty jag får upprigtigt bekänna att jag icke liar fullt förtroende till dem, såsom de nu äro sammansatta. Dessa PröfningsKomitéer tillsättas, som Hrr:ne veta, på så sätt, att TaxeringsKomitén föreslår vissa ledamöter, af hvilka Lanshöfdingen sedan utser dem han finner för godt. Det händer derföre icke sällan att samma -personer, ofta de mest stereotypiserade, det ena året efter det andra sitta i denna Komité. Om PröfningsKomitéerna bättre skola uppfylla sitt kall, så behöfva de någon upryckning. I likhet med Hr von Koch tror äfven jag att det icke är omöjligt att träffa kapitalerna; ty man ser hvad folk depenserar och om de icke lefva af någon näring eller af jordbruk, så måste de lefva af kapitaler. Lika väl som de kunna träffas för fattig kassan böra de kunna träffas för en bevillning. Hvad beträffar det förslag, hvarvid Gr. Ugglas synes fästa någon förhoppning, nemi. att hos K. M. begära tillsättandet af en komité, så kan jag icke dela Hr Gns tanka i det afseendet. Meningen kan väl ej vara att det skulle blifva en resande Komité, hvilken skulle resa kring hela Sveriges rike, för att inhemta uplysningar; ty i så fall fick den resa liinge, och mer än en riksdngsperiod. Meningen är väl derföre att det skall blifva en stationär Komité, och då kommer den förmodligen att samlas i Stockholm, emedan det är hufvudstaden, och i sä fall anser jag att det blir mycket svårare för dess ledamöter att inhemta de uplysningar som behöfvas för att kunna bedöma jord värdet i Sverige, än det bör vara för Bevilln.Utsk. som bland sig räknar ledamöter från alla delar af Sverige, och jag tviflan på att K. M. kan uppsöka intelligentare personer än de, som f. n. sitta i detta Utsk.
Heldre än att, på detta sätt, för högt beskatta det största antalet bränvinsbrännare, eller nödga dem ändra sin redskap, eller tvinga dem afstå från näringen, torde afverkningsförmågan böra sättas lägre, vare sig till % eller V2 af pannans rymd på dygnet. Om följden deraf blifver, såsom troligt är, alt skickligare bränvinsbrännare, än allmogen, ändra sin redskap lill enkla små-pannor, hvarigenom dessas antal ökas: så varder det ovedersägligen ådagalagdt att deras beskattning är för låg, jemförelsevis med ångredskapens. Om Rikets Ständer då öka skatten till jemnlikhet med ångredskapens, genom lämplig förhöjning i beräkningen af den enkla redskapens afverkningsförinåga: så har hvarken allmogen, eller någon annan, som, med enkel redskap, tillverkar bränvin, att klaga öfver orättvisa. Det är nemligen icke skäl, att staten, medelst lägre beskattning, uppmuntrar begagnandet af den redskap, genom hvilken mera materialier och arbete åtgå, men rihgare tillverkningsbelopp erhålles. § 43. Om det, för kontrollens skuld, kan vara skäl, alt låta bränvinsbrännare erlägga något högre skatt för den afverkning, som öfverskrider del beräknade beloppet: så bör dock en sådan icke förbjudas, eller, enligt 66 §, med särskildt straff beläggas; ty då Kronan får sin skatt efter tillverkningens uppmätta belopp: så bar del allmänna icke mer att fordra. Deremot hindras tillverkaren, genom förbudet, att anstränga sin uppfinningsgåfva och göra sin handtering så fördelaktig, som möjligt, hvilket snarare borde belönas, än bestraffas. § 44. Det synes vara obilligt ålägga bränvinsbrännare, som tillverkat mindre, än hvartill han sig anmält, att likväl betala skatt för det felande beloppet. Om yrket anses skadligt: så bör Staten icke nödga någon till dess idkande, för att få sina utskylder godtgjorda. § 52. mom. 2. Den här föreskrina anteckningsboken kan, i statistiskt hänseende, visserligen vara upplysande och af värde. Men det synes mig nog närgånget, och inträdande 16 Bil. J\s 3 till Särsk. Ulsk.
rAf dessa anledningar, och da jemnlörelsen mellan Revisorernas vidsträcktare granskningsrätt, öfver Banken och R:g:sGontoiret, men inskränktare öfver StatsVerket, (fastän medlen, hörande till det sistnämnda, äro folkets allmänna, lika väl som Bankens vinst och R:g:sContoirets tillgångar,) skull vid hvarje Revision förnyas, jemte minnet af den tid, då granskningsrätten opåtaldt ulöfvades lika vidsträckt i alla 3 Verken: så befarar jag, att detta, och hvarje annat, förslag lill Instruction för R. St:rs Revisorer, hvilket icke utgår från samina jemnlikhet i granskningsrätt, snarare skall förlänga än sluta den tvist, mellan Statsmagterna, hvilken man bordt och velat bilägga. — Deremot bade jag önskat och hoppats, att StatsUtskottet, sorn denna Riksdag måhända mera än vid någon' annan under vårt närvarande samhällsskick sökt åt Styrelsen anskaffa allt hvad beviljas kunnat i anslags-väg, äfven skolat åt R. St:r förvara allt hvad förbehållas kunnat i granskningsväg. En ny bana hade då kunnat börjas, med afstående å bägge Statsraagternas sida, ifrån obilliga afprutningar på inbördes anspråk, och med en deraf följande ostörd beredvillighet att gå hvarannan till mötes. Åtmindstone har jag, som i flera fall bi träd t de ledamöter, hvilka talat för ökade anslag, också ansett för min pligt, att förfäkta Ständernas obehindrade rättighet att granska deras användande. i^6 Sta ts-U tskottets De särskildta brister i Instruclionen, på hvilka jag trott mig böra fästa R. Stms uppmärksamhet, äro; Att StatsUtskottet ingen mening yttratj antingen Revisioner lwartannat eller hvari år vore att föredraga? Hvarföre, om ej för att inhemta StatsTJtskottets utlåtande deröfver, hafva RiksStånden låtit den derom framställda grundlagsfrågan hvila längre än de öfriga? — Att man i i:a alternativet icke bestämdt uttryckt, att ingen Revision finge omfatta hvarken mer eller mindre än a:ne års räkenskaper.
St:rs första bidrags lemnande år i8i5 till GöthaCanal, intill och med det sista Riksdag år 1823 beslutade, hvarken R. H. St:r sjelfve eller deras Utskott, så Statssom Banco, någonsin hafva föreskrifva att för emottagande af Bidraget till Canalens fortsättning och fullbordan, Bolaget skulle afgifva någon annan eller särskild auctorisation åt Directionen, att presenteras för Hrr Fullmägtige i Banken eller R:g:sContoret, än den man dels ansett Bolagets Direction i allmänhet äga, dels funnit för hvarje Riksdag, af nästföregående Bolagsstämmo-Protocoller, Bolaget hafva gifvit Directionen, att å dess vägnar söka Konungs och Betänkanden, N:o 107. i3g R. St:rs biträde, samt att bevaka Bolagets rätt och bästa. Alla de ifrån dels R. St:rs Bank, dels R. St:rs R;g:sContor till denna dag, enligt förra R. St:rs Beslut, åtgångne Summor till GöthaCanal, och deribland 4oo,ooo R:dr under loppet af sista Riksdag år 1823, äro endast utqvitterade af GöthaGanalDirectionen å Bolagets vagnar,’ och R. St:rs Utskott hafva vid de förra R.iksdagar så mycket vissare ansett detta tillfyllestgörande, sorn de, vid meddelande åt HrrFulImägtige i Banken eller R:g:sContoret af R. St:rs Beslut, någon gång uti deras Expedition rent af nämnt Direclionen i stället för Bolaget. Alla desse förre Summor äro dock. af R. St:r förklarade att skola anses som Lånebiträden, följakteligen synas hafva bordt ännu mera bestämdt erfordra fullmagt eller autorisation än den nu ifrågavarande, deraf R. St:r endast med det vilkorliga uttryck: om sa, påfordras, och på sätt R. St.-r framdeles för godt finna, stadgat någon åtcrbetalningsskyldighet. 4:o
R:mt 5,002: 50 öre; dels i underdånighet anfört, att då de angående Nyqvarns bro gifna stadganden syntes endast afse den nu befintliga bron, hvilken blifvit för den Kronan tillhöriga qvarn på Kronans bekostnad uppförd, samma stadganden följaktligen icke vore tillämpliga på den nu föreslagna Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 44. 17 föreslagna nya broanläggningen, som med qvarnen icke komme att hafva någon gemenskap; men att enär, i fall ny bro komme att uppföras på det vid undersökningen föreslagna eller annat lämpligt ställe, häradsboerne icke kunde, enligt Kollegii åsigt, förpligtas att uppföra en så kostsam bro, som förslaget afsåge, och tvifvelaktigt äfven vore, huruvida, med afseende å hittillsvarande, från äldre tider fortgående förhållande, de kunde tillförbindas att i vidsträcktare mån än nu gällande föreskrifter rörande Nyqvarns bro förmådde, så länge kronoqvarnen derstädes funnes, deltaga med körslor och dagsverken vid den nya brons byggnad, samt den omständigheten, att bropenninge-uppbörden skulle på häradsboerne öfverlåtas, icke heller syntes böra lagligen föranleda till deras åläggande att brobyggnaden jemte väganläggningen ensamt bekosta, helst sådant blefve högst känbart för Asunda af endast 270 mantal bestående härad, Kollegium funne sig sakna skäl att i underdånighet tillstyrka, det talan i berörda syftning mot häradsboerne blefve anhängiggjord; hvaremot Kollegium hemställde, huruvida icke Asunda och Ytter Tjurbo häradsboer, inom hvilket sistnämnda i Westmanlands län belägna härad en del af den föreslagna vägen komme att anläggas, borde, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes föranstaltande, i ämnet höras och yttrande afgifva, i hvad mån de vore villige att till omförmälda nya brooch vägbyggnads-arbetens utförande bidraga samt desamma för framtiden underhålla.