Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till sockenskrifvare uti aflidne Olof Dahls ställe, utsågs och valdes enhälleligen bonde sonen Nathanael Ersson i Stafsgård, hvilken nu närvarande väl ville undanbedja sig detta förtroende, förebärande sig vara dertill mindre skicklig, men lät slutligen öfvertala sig att tills vidare åtaga sig denna befattning emot åtnjutande af förut bestämd arfvode eller lön, tolf (12) skillingar banco af varje hemmansrök för året. § 3. Till materialskrifvare vid förestående kyrkobyggnad utsågs kyrkovärden Jöns Ersson i Andersgård, emot åtnjutande af den lön som var bestämd för afl. Olof Dahl; nemligen 8 skilling riksgäld af varje hemmansrök, hvilken lön dock kommer att ökas när material skrifvarens besvär blir ökat. Som socknen numera saknar vaccinateur, genom Olof Dahls dödliga frånfälle; åtog sig vice klockaren Erik Svensson i Nygård denna befattning, samt förband sig att med görligaste första hos provinsial läkaren göra sig underrättad om koppympningen eller vaccineringen, och hvad dermed gemenskap eger. § 5. Till betäckande av den balance, som uppkommit efter afl. Olof Dahl i egenskap af sockenskrifvare, förbundo sig församlingens ledamöter, att för hvarje hemmansnummer i socknen erlägga 16 sk. banco; samt för hvarje behållen torpare 4 sk. banco eller riksgäld efter råd och lägenhet. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Vid allmänna sockenstämman med Häggenås sockenmän i dess sockenstuga d. 28 junii 1835. § 1. Justerades, godkändes och underskrefvos kyrkooch fattig-cassornas räkningar för sistlidna året. § 2. Upplästes Kongl. Majt:s och rikets kammar collegii den 1 sistl. april utfärdade utslag rörande Långkälens krono hemmans åboers och nybyggares begäran att ifrån och med 1833 och framgent få med sina innehafvande hemmansdelar flytta från Häggenås socken till Lith, och hvilken ansökning genom detta utslag blifvit afslagen. § 3.
Om Hr Gr. o. Landtm, finnér lämpligt att göra pi-opos. på Hr Dalmans begäran, anhåller jag, att min deremot må blifva contrapropos., nemi. att åklagaremagten äfvensom fångvården må tillhöra Just.ministern. Hr Dalman: Det förundrar mig på det högsta, att sedan ett argument blifvit vederlagdt af flera talare, man likväl ideligen kommer fram med detsamma, likasom man ej ville lemna någon uppmärksamhet åt hvad deremot blifvit Bn förd t. Gr. Horn och jag hafva tillkännagifva, att vi icke åsyfta att från Just.ministern taga den naturliga rättigheten ött inom sitt departement actionera de tjenstemän, hvilka gjort sig förtjenta af åtal, och Gr. Horn har i sitt sednaste yttrande fullständigt uppdragit gränslinien emellan allm. åklagaremagten och den slags åklagaremagt, som bör tillhöra hvar oeh ep chef inom dess departement» För min 14 H. i4 D « n 6 0 c t o b e r f. m. del skulle jag tro, att om chefen för hvarje embetsverk hade en sådan åklagar em agt, skulle t. o. m. under det våra institutioner vore sådana, de nu äro, den allm. åklagaremagten ej behöfva finnas hos någon annan, än R. St:s Just.- ombudsman; men jag tror ej, att man nu behöfver bestämma, hos hvilken den allm. åklagaremagten bör finnas, utan endast, huruvida det är principenligt eller ej, att den uppdrages åt Just.ministern. Den contraproposms antagande, som Hr v. Hartmansdorff begärt, får jag på det högsta bestrida. Det är gifvet, att contrapropostn till mitt förslag, som innefattar en principfråga, ej kan blifva annan än den, att om R. o. Ad. voterar nej, anser R. o.
Då det icke kan vara den värde ledamoten obekant att Fullmäktiges prottr rörande vexelärenden ej ens få offentliggöras och då den i 4 § Bankolteglermt föreskrifne ed, som af Fullmäktige aflägges, bjuder, att man skall tyst hålla hvad tyst hållas bör, och således någon discussion om Bankens vexel-ärender icke kan ifrågakomma. Att göra beskyllningar som man vet ej få f. n. besvaras, göra dem ej hos de tänkande mycket bevisande. Den ovilja man här velat framkalla emot handels-corpsen ådagalägger åsigter, som, om de förmådde att göra sig gällande, skulle blifva högst olyckliga för landets industri och rörelse Med fullt skäl kunna de köpmän klandras, hvilka blifvit beträdde med vingleri, men att derföre kasta skugga på handelns representanter i allmänhet, är orättvist. Köpmannen nr den ledtråd, som förbinder landets industri med utlandets. Hvarthän komma vi, om icke köpmännen besörjde, att näringarnes produkter kunna utbytas vare sig emot kontant valuta eller emot andra förnödenheter. Denna vexelverkan är hufvudvilkoret för all industriel verksamhet, och den del af medborgare, som åtagit sig att åstadkomma denna vexelverkan, utgör den icke deti brygga, på hvilken liela vår produktion skall utgå till utlandet? Intaga icke dessa män en aktningsbjudande ställning i samhället? Ar det icke i landets intresse de solida köpmännen fortfara att verka? Hrr köpmanshatare önska att penningekrisen skall uphöra, men huru åstadkomma detta? Jo! genom en stor export och liten import. Detta kan icke ske annorledes, än att Staten handlar då såsom den enskilde hushållaren som inskränker sina utgifter men ökar sina inkomster. Men genom hvem skall detta ske? Jo! genom köpmännen! Det är således lindrigast sagt obetänkt att uttala en förkastelsedom öfver köpmännen, och Den 20 Januari. 93 jag beklagar på det högsta, att sådane åsigter kunnat uttalas på detta rum. Hvad sjelfva hufvudfrågan eller det föredragna Betänk, angår, så liar den siste talaren framställt den vigt igaste anmärkt), emot densamma, nemi. att Regeringen icke har något ombud, som får deltaga i fördelningen af lånet.
Emellertid har, i anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär den 2 Augusti 1844, angående skjuts-entrepenaders ingående, skjutslegan successive ökats, hvaraf varit en naturlig följd, att det derför kalkylerade anslag blifvit otillräckligt, hvartill kommer, att den under berörde år tilltagande trafikation, jemte det den inbringat betydligare tullinkomster, jemväl erfordrat mera bevakningskostnader; hvadan ock Eders Kongl. Majit år 1850 förhöjde förslagsanslaget för Tullverkets reseoch traktaments-utgifter till 20,000 R:dr, hvilken summa dock, enär den, af förenämnde hufvudsakliga skäl, befunnits äfven För påföljande år icke motsvara behofvet, af General-tullstyrelsen i underdånighet föreslagits till ytterligare förhöjning. Beträffande den befrielse från erläggandet af fyroch båk-afgift m. m. samt lotspenningar, då kronolots ej begagnas, som Eders Kongl. Majit, tid efter annan, i likhet med hvad tillförene ägt rum, beviljat åtskilliga ångbåts-bolag, är General-tullstyrelsen allenast i tillfälle upplysa, att ifrågavarande lindringar ansetts erforderliga för att åt ångbåtstrafiken lemna skälig uppmuntran och den lättnad, hvartill omständigheterna kunnat föranleda. General-tullstyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. Is. TAUVON. C. D. FYRWALD. Stockholm den 6 Februari 1852. Siyge Th. Lundgren. Kongl. Konvoj-kommissariatets underdåniga utlåtande, i anledning af 1S51 års Revisorers berättelse örn granskningen af handelsoch sjöfartsfondens räkenskaper.
Som bekant är bjuder 87 § Reg:sF:n, att då Konungen vill till R. Strr framställa någon lagstiftnings-fråga, skall Han deröfver först hafva hört StatsRådet och Högsta Domstolen, samt derefter aflemna förslaget till R. St:r» Nu har likväl icke i denna fråga så tillgått. Konungen har till Högsta Domstolens yttrande öfverlemnat ett förslag; mot detta förslag hafva anmärkmr af Högsta Domstolen blifvit framställda; Konungen har icke gillat dessa anmärkmr mera än i vissa afs:den, utan har, dels med användande deraf, dels med anledn. af anmärkmr från annat håll, uprättat ett alldeles nytt förslag, som icke allenast till upställning, utan äfven till innehåll är väsendtligen olika det, öfver hvilket Högsta Domstolen yttrat sig. Ofver detta nya förslag har deremot icke Högsta Domstolen varit i tillfälle afgifva något yttrande. Nu lärer väl icke någon kunna vilja tolka Grundlagen så, att meningen vore, det Konungen endast behöfde tillkännagifva för Högsta Domstolen Sin afsigt att framställa förslag om religionsfrihet till R. St:r. Det är klart, att om Konungen gifvit sådant tillkänna för Högsta Domstolen, skulle Högsta Domstolen hafva anhållit att få del af det förslag Konungen ville framställa, emedan Högsta Domstolen annars icke kunde blifva i tillfälle att deröfver afgifva yttrande. Nu förekommer, just hvad denna ingresss beträffar, den märkliga omständighet, att i densamma, bland andra lagbud, äfven föreslagits upliäfvandet af 4 § 1 kap. MissgerningBalken, och denna lagparagraf är just den, sora handlar om utspridande af villomeningar och förledande att öfvergå till annan religion. Detta lagstadgande var icke framstäldt till uphäfvande i det första förslaget, hvaröfver Högsta Domstolen yttrade sig, och följaktligen har icke Högsta Domstolen blifvit hörd i en så väsendtlig fråga som den om uphäfvande af ett lagstadgande.
Detta tillämpas för våra statsråd när de åtfölja Konungen på resor inom Sverige. I händelse det kostar mera att bo i Norrige, såsom erfarenheten intygat, så beror det pä Konungen att i förhållande derefter öka deras dagtraktamente i Norrige. Jag inser icke något skäl hvarföre man skulle införa en ny ersättnings litel för Svenska embetsman emedan de vistas utom rikets gränsor. Om således de Svenska statsrådens dagtraktamente bestämmes till ett lämpligt belopp under deras vistande i Norrige, så är det alldeles likgiltigt om de blifva der i tre dagar eller tre månader, ty ersättning tilldelas dem i alla fall efter dag. Jag förnyar således min anhållan om bifall till det af mig framställda redaktions-förslag, hvilket jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville låta för Ståndet uppläsa. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då Ilr Lagerheim begärt uppläsning af Hr von Hartmansdorff, förslag, nu innan diskussionen förklarades fulländad finge uppläsa detsamma, hvilket vore sälydande: ”Att R. St. borde uti underd. skrifvelse hos K. M. anhålla det täcktes K. M. för framtiden bestämma beloppet af det dagtraktamente och den skjutsersättning, som bör Svenska embetsmän under deras vistande och resor i Norrige tillkomma”. Hr Lage rheim: Då det nu gällande rese-reglementet endast är afsedt för Svenska embetsmäns resor inom Sveriges gränsor och detsamma således icke kan tagas till norm för deras resor utom landet sä synes mig, med afseende, så väl på inqvarteringens flera gånger större dyrhet i Norrige än i Sverige, som ock å andra omstän - \ 394 Den 1 Juli f. m. digbeter, det lämpligaste vara, att R. o. Ad., med antagande i öfrigt af Hr von Hartmansdorffs förslag, deruti införde ett uttryck om ersättning för inqvartering. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsammast attiliGr. o. Landtm, ville först framställa propos. till bifall på mitt förslag. Om det bifalles, kan ju det tillägg Hr Lagerheim påyrkar, särskildt föreslås.
Vidkommande Riksgälds-kontorets tillgångar, så hafva de offentliggjorda räkenskaperna visat den fördelaktiga ställning, hvaruti detta Verk befinnes; och synes, enligt hvad uti vidfogade Stats-Råds protokoll närmare omförmäles, anledning vara, att antaga, att, sedan Riksgälds-konloret med befintliga behållningar inlöst alla utelöpande Obligationer för den 16 Kongl. Ma:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. upplåning, som till betäckande af utbetalningar å det vid sednaste Riksdag för krigsrustningar anvisade kreditiv blifvit besörjd, och hvilken inlösen innevarande år lärer afslutas, samt derjemte nödiga medel beräknats för alla utbetalningar, som, enligt redan skedda anvisningar å Riksgälds-kontoret, intill slutet af nästa år kunna ifrågakomma, samma kontor vid sistnämnde tid kan ega en disponibel behållning af omkring 700,000 R:dr utan att ändock taga i beräkning den för närmande år belöpande och påföljande året ingående bevillningen. Med afseende å detta lyckliga förhållande har ock Kongl. Maj:t velat till Rikets Ständer öfverlemna, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna lämpligt förklara, att, ifrån och med nästkommande år, debitering af den särskilda bevillning, som vid sista Riksdagen fastställdes till godtgörande af krigsrustningskostnader, icke vidare skall ega rum och således denna afgift, efter uppbärandet af hvad för innevarande år belöper, upphöra. Kongl. Maj:t, som nu öfvergår till frågan om utgifts-staternes reglerande, vill dervid tillika för hvarje Hufvudtitel särskildt upptaga de dithörande anslag, som, utom RiksStaten, skulle för en gång eller viss tid erfordras. Innan behofven för hvarje hufvudtitel uppgifvas, vill Kongl. Maj:t ock framställa ett ämne, som rörer samtliga, på särskilda Hufvudtitlar förekommande Embetsverks aflöningsstater.
Hellre än att öka bokmarknadens öfverflöd på romaner, noveller och diktsamlingar, öfversättningar såväl som originalarbeten, borde den unga kvinna, som vill ägna sig åt skriftställeri, bryta sig en ny väg på det visserligen för henne obanade område, som heter journalistik. T y o m än tistlarne växa ymnigt, är marken där säkerligen mer fruktbar. några, hvilka så att säga höra till deras fack. Jag förbigår här de områden af journalism, som ligga skönlitteraturen nära: novelletter, kåserier för dagen, krönikor, uppsatser i estetiska frågor, teateroch litteraturkritik, öf versättningar. Det ligger i sakens natur, att den skriftställarinna, som öfvergår till tidningsarbete, först skall tänka på dem. Jag vill i stället påpeka några, som mera uteslutande tillhöra pressen. Först och främst hafva vi då behandlingen af skolfrågan och alla ämnen som beröra undervisningen. Här är ett rikt fält för kvinnlig insikt och fackkunskap, och det är att beklaga att vår tidningspress vid dessa viksiga frågors behandling i så ringa grad haft till sitt förfogande kvinnliga pennor, utan hvilkas medverkan de helt säkert få endast en ensidig belysning. Vidare ha vi de etiska frågorna. Oui det är sannt, att kvinnan är mer ideelt anlagd än mannen, att hennes sedlighetskraf är strängare, att hennes uppfattning af nobless och g o d takt är finare än hans, då är också alldeles säkert hennes medverkan vid de etiska frågornas behandling i pressen ovärderlig. Kanske skulle mycket af den grofhet, den brist på finess, som tyvärr ofta vidlådt den offentliga disskussionen i vårt land, hafva varit borta, o m i tidningsredaktionerna suttit flera kvinnliga medarbetare. Kanske skulle då ett och annat lagförslag, afsedt att utjämna orättvisorna i fördelningen af ansvaret för ett begånget sedligt felsteg, rönt större erkännande. Kanske skulle också något af den moraliska fariseism, som i kvinnans namn pålägger olidliga konventionella band och predikar förföljelse mot allt, som är osminkadt och naturligt, då vara afslöjad. Är då öfver hufvud taget journalistisk verksamhet passande för kvinnor? Har en kvinna med litterär begåfning de nödiga förutsättningarna för att lyckas på detta område af skriftställen? Den första frågan lämnar jag, för så vidt det är en konvenansfråga, helt och hållet å sido.
Jag har hört att ombord på kronans fartyg det funnits båtsmän, som varit så litet öfvade, att officeren, sedan han utdelat en befallning till någon af dem, har tänkt: »jag får väl gå och se efter, så det dumhufvudet ej går och trillar i sjön.» Båtsmanshållet står nu alldeles på samma ståndpunkt som om både Sjöministern och Amiralen hade sofvit allt sedan Carl den elftes dagar. Det Svenska sjöfolket står helt och hållet främmande för Sveriges flotta. Det anser ett krigsfartyg vara ett flytande fängelse. Jag vill icke bestrida att Hr Lilliehöök på ett fartyg, som ansågs vara det bäst utrustade som utgått från Svenska marinen, bland 300 båtsmän funnit några, som varit dugliga sjömän; men detta bevisar ingenting för båtsmanshållets lämplighet. Jag tror att den båtsman, som har håg och kärlek till sitt yrke, när han kommer hem icke tvifves med bondens långsamma steg och trägna arbete, och jag är fullt öfvertygad om att dessa »sjögastar», som på sjön äro en ära för sitt land, äro på landbacken en plåga för sina rusthållare. Jag har sjelf hört af kompani-chefer att rusthållarne hafva ständiga obehag af sina båtsmän. Då så är förhållandet, så tycker jag icke att det är för mycket att R. St:r ingå till K. Mmed en anhållan, att K. M. täcktes småningom indraga och ordna båtsmanshållet. Jag har egentligen icke något emot att bifalla Utsk:ts hemställan, om man blott uteslöt ändamålet, hvartill vakansalgifterna skulle användas. Jag önskar detta derför att i Betänk:t förekommer en hemställan, att K. M. skulle taga i betraktande det förslag till organisation af flottans trupper, hvilket dels jag, och dels andra motionärer hafva framställt, och förr än R. St:r hafva afgjort, om de antaga mitt förslag eller det, som Utskit framställt, så anser jag, för min del, att det icke kan bestämmas till hvad ändamål vakansafgifterna skola utgå. Hr Rosensvärd, Johan Henrik:
Då man påminner sig huru ofantligt mänga hinder ackordema inom arméen lade i vägen för personers anställande derstädes, och nu är det fråga om att stadga något dylikt för civila tjenstemän, lärer det icke kunna undfalla någon, att om man npställer sådana hinder för den obemedlade förtjensten, skulle man komma till ett vida värre förhållande än det nu öfverklagade. Det har af en värd talare blifvit sagdt att man lätt finge belåna penninge-deposilioner, och det kan äfven vara sannt att det för en rik man kan gå lätt nog, att till ett visst värde uplåna penningar; men jag hemställer huruvida ett depositum på 10 å 20 år för en hvar är så lätt att anskaffa? Man har här icke velat taga i betraktande hvilken skatt genom det föreslagna stadgandet skulle påläggas den civile embetsmannen, då han ålägges att anskaffa dessa penningar och endast pä det viset skulle få tillträda sitt embete; det är nemi. klart att en viss ränta på de deponerade medlen är borta, och att denna ränta måste tynga honom, samt är att anse såsom ett afdrag å hans penningelön. Jag tillstyrker bifall till Betänk. Hr von Knorring, Oscar Erik: Jag tror att den jemförelse den siste värde talaren updrog med ackorderna vid arméen här icke är rätt passande, och skillnaden ligger deruti, att den tjensteman, som deponerade penningar, skulle ega att sjelf upbära räntan för desamma, hvilket icke eger pum vid de förenämnde ackorden. Dessutom tror jag icke alt möjligheten för Den 8 Februari. 425 en skicklig tjensteman alt erhålla en tjenst skall försvåras derigenom att han nödgas lenina penningar i st. f. borgen, ty det kan icke vara lättare för honom att anskaffa borgen än att anskaffa sjelfva penninge-värdet. Vidare har man sagt att det skulle visa mera förtroende och således förskaffa mera anseende om man kunde förskaffa sig borgensmän, än om man skaffade sig penningar, men jag tror att det visar lika stor grad af förtroende och bevisar lika mycket anseende för redlighet att kunna förskaffa sig den reda penningen.
— Afgift till Wadstena Krigsmanshus-Cassa, för Fastighetsköp „ 1,539: 12. 6. Dito, såsom Centonal af Ecclesiastik-Statens löner . „ 53: 20. 9. Gatulysningshållnings-kostnad, approximativt 20,000. Kostnad för Gatornes renhållning, dito no,000, Afgifter af Territorial-Församlingarnes innevånare till ICyrko-Cassorne, för reparationer å kyrkorne och skolbyggnaderne, samt Håfgångs-afgifter, enligt Krono-Upp bÖrds-Commissariernes uppgifter 19,087: 39. 7. Den å Borgerskapet uttaxerade ordinarie Contributionssumma, efter afdrag af den i serskild column uppförde Roterings-kostnaden • 28,634: 43. — Serskildt uttaxeradt bidrag af Borgerskapet till Börs-, Bro och Hamnbyggnads-Fonden 8,215: 3. 2. 127 Brand vakts-afgift af Fastigheter . 23,86i: 3o. 6. samt Inqvarterings-afgift af Hus och borgerlig Rörelse . 3i,6p4: g. 7. Tillsammans 5- hvilket utgör den summa, hvartill diverse onera i Tabellen äro upptagne* Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar Stormäktigste Allernådigsle Konung! Eders Kongl. Majrts Stockholm den 3i December 1839. underdånigsto och tropligtigste tjenare och undersäte, AXEL MÖLLERHJELM. F. EDELSTAM. i Tabell, tillhörande Öfver-Ståthållare-Embetets Berättelse om Stockholms Stads tillstånd i ekonomiskt Och statistiskt afseende åren i833—1837. Jord. txr* Tunni. 2,468 r:r T:r Utsäde af T:r T:r T:r T;r T:r Medelaf kastning, sedan värdet är af(!ra<ret.
Vid i834 års riksdag ingingo Sländerne blott med en lind. adress till tacksägelse, uppå PresleStts hemställan, i början af April månad, för de mot cholerans inträngande i Riket vidtagna anstalter. Sådan, mine herrar! är historien 0111 adresser till K. M., under vårt nuvar. statsskick. Hon visar, a) alt de, med ett undantag, städse angått tillfälliga händelser, men icke Riksstyrelsen i allmänhet; b) att de, med undantag af 2tne sorgebeklagelser, alltid innefattat lyckönskningar eller tacksägelser, samt c) att de, med ett undantag, beständigt varit uppsatta af Exped.Utsk. Hans Jansson åsyftar att i alia dessa 3:ne hänseenden öka undantagen. Låtom oss dervid jemföra förra och närvar, förhållanden. Den enda gång R. St. förut talat om Riksstyrelsen i allmänhet, var år 1817, i deras sista adress till Konung Carl XIII; men det skedde äfven den gången med upplagande af 2:ne tillfälliga händelser. Om det helas gång yttrades endast de få ord, jag redan anfört. I öfrigt synes denna adress hafva (ill sin anda blott varit en sammanfattning af talmannens riksdagshelsning, och ett afsked, sorn Ständerne omedelbart logo af den gamle Konungen. De sade nemi.: ”Om än för Ed. K. M:s lycka det gör tillfyllest "alt hafva skapat andras, må likväl de varma böner höras, ”sorn R. St. för E. K. M., dock ännu mera för dem och "nationen, uppsända tillden store Belönaren , om förlängan”det af dessa dyrbara dagar, dem Han, i den allmänna våndans ögonblick, sparade för Sveriges frälsning, och för be”fästandet af dess fordna ära." Om en adress nu skulle afgifvas, och han äfven blefve den sista, som Svenska folket frambure till sin nuvar. åldrige Konung; månne ej de nyss upprepade ordalagen vore lämpligare, än de som Hans Jansson eder förestafvat? I Konung Garl XIII:s lid var ännu icke öfvergången gjord ifrån tacksägelser och lyckönskningar till klander.
Preste-Stånhet d. 31 — -— Borgare-Ståndet d» 31 — -— Bonde-Ståndet d. 3 No v» — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande nedsättning af den så kallade öfver-räntan för Lån utaf Manufactur-Discont-Londen. S. A. K. Sedan Riksens Ständer, 1 sammanhang med regleringen af Rikets Penninge-väsende, forordnat, att den så kallade öfver-räntan för Rån i Banco-Disconten, ifrån och med nästa Ers början, kommer att nedsättas till 8 Procent, anse Riksens Ständer det också vara billigt, att en lika nedsättning af öfver-räntan för Lån af Manufactur-Discont-Fonden får af denna Fonds Gäldenärer tillgodonjutas. Af sådan anledning hafva Riksens Ständer velat hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det räntan för den tid, ett Lån af Manufactur-Discont-Fonden efter Förfallodagen blifver obetaldt, eller den så kallade öfverräntan,|måtte, ifrån och med nästa års början, varda nedsatt till 8 Procent ifrån 10, hvartill densamma för närvarande beräknas. Riksens Ständer framhärda etc - Undertid niga Skrifve! ser. 771 N:o 867. Uppl. o. godk. hus Ridd. o. Ad. d. 29 Oct. 1832» Preste-Ståndet di 31 Borgare-Ståndet d. 31 — •—• Bonde-Ståndet d. 5 Nov. — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af verkställd granskning af redogörelsen för 1817 och 1818 årens Riks dagskostnader. S. A. K.
Ridderskapet och Adelil har återremitterat Stats-Utskoltets ofvanom* Förmälde Utlåtande, angående öfverlåtelse af krono-ängen Skinnarevrån till Kyrkoherde-bostället i Westra Tollstads socken; men då samma Utlåtande är bifallet af Preste-Ståndet den 8, af Borgare-Ståndet den 4 oc^ Bonde-Ståndet den 3 uti sisth Juli månad, och frågan således, jemnlikt ^5 §. Riksdags-Ordningen, medelst 3 Stånds beslut är afgjord, kan tllskoltet dermed icke taga vidare befattning. Stockholm den 18 Augusti 1840. Uli det under N:o 186 afgifne Utlåtande, hvilket af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit bifallet, men af Borgareoch Bonde* Stånden återremilteradt, hade Utskottet dels hemställt, att Rikets Ständer för deras del måtte medgifva, att indragning till Stats-Verket af behaglig N:o 296. Ank. tili Exp. Utsk. dtn 19 Augusti, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 186, Bih. tilt R. St.