Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid detta Betänk, nu är det första som till R. o. Ad. inkommit, är det af största vigt huru delta ärende afgöres, så att R. o. Ad:s beslut må blifva i öfverensstämmelse med hvarandra. Vi veta alla hvilken stor vigt de kyrkliga frågorna för det närvar-.de i Sverige ega. För hvar och en som med upmärksamhet följt dessa frågor måste det vara klart, alt det närvarande tillståndet icke kan, icke får fortfara. Jag kan nu icke vidröra religionsfrihetsfrågan; men så mycket må det dock tillåtas mig yttra, alt hvad åsigter man härutinnan än må hafva, om man ock hoppas 28 Den 1 Juni. att Sverige fortfarande skall kunna bibehålla enbet i bekännelsen; så borde raan väl inse, att en sådan enhet endast kan uppehållas derigenom alt man mcdgifver frihet inora de skrankor, som vår egen kyrka bestämmer, endast derigenom att man gör de aldra billigaste eftergifter, hvilka långt ifrån att strida emot vår kyrkas bekännelse-skrifter, tvärtom äro på det närmaste dermed öfverensstämmande. Vår kyrka löper ju eljest fara att genom yttre tvång försjunka i en sådan död formalism, att den endast skulle hafva en like nli den Grekiskt-Ryska kyrkan. Jag har visat, att en liturgisk enhet icke är nödvändig, att den sällan kunnat åstadkommas, samt att det nu under pröfning varande handboksförslag, åtminstone under Dera år icke kan blifva allmänt antaget och möjligtvis afhjelpa för handen varande svårigheter. Om detta är obestridligt, sä hoppas jag R. o. Ad. icke skall godkänna Utsk:s Betänk.; ty, mine Hrr, betänken väl hvad detta godkännande innebär! Derigenom skulle R. o. Ad.,-så vidt på den ankommer, blifva skulden till att fortfarande hundradetals raenniskor straffas till böter och fängelse vid vatten och bröd derföre att de icke anse sig kunna underlåta att följa en liturgi, som är fullkomligt enlig med "vår kyrkas bekännelse och varit anlagen och länge tjena! till rättesnöre för vår Svenska kyrka. Jag anhåller om propos. på återremiss af Ekon.Utsk:s Betänk.
Hade icke hon – andra hufvudpersonen, martyren – förlåtit sina bödlar! Åter i Strömstad. – Om sjukhusen och allt ökadt elände. – Qvinnokonseljen i enkeborgmästarinnans förmak. Det var nära slutet af oktober. Något mer än två månader hade således förflutit, sedan nyheten om förändringen i generalbefälet anländt till gränsstaden. I åtta dagar hade man häraf haft tillräckligt samtalsämne, och damerna voro nästan alla i gemen färdiga att besvärja sin öfvertygelse att konungen måtte vara skyldig till åtminstone fjerdedelen af allt det onda, som tillräknades honom; och mycket säkert måste hans hufvud vara fulkomligt omvridet, då han sände bort en sådan man som Armfelt, en sådan makt på stället – nå nå, hans majestät finge väl se hvad han vunne på den åtgärden! Krigspresidenten Cederström, Armfelts efterträdare, talade man så litet om som om han aldrig funnits till, oftare förstås än man förargade sig öfver den odrägliga, rent af outhärdliga stiltje, som nu rådde i sakerna, ty hvad betydde ett sådant lappri som att en norsk officer fick genom Sverge resa till Danmark för att ”snacka” med kung Fredrik om de nya fredsunderhandlingarne ... Aldrig annat än underhandlingar! Hade man icke staden full med manskap och officerare, som ej åto en smula mindre än om de varit fiender! När stadens visthus åter skulle bli reparerade finge man se – endast tanken derpå var en sangvinisk dröm. Men så alldeles oklippt slapp ej baron Cederström ifrån fruarnas läppar. Ty om det var föga hopp om visthusens återställande, så var det ännu mindre om den förfärliga fältsjukans hämmande. Förutom det lagliga sjukhuset var hela kyrkan full med sjuksängar. Och alltså sade man: ”Det var just klokt att skicka en krigspresident till arméns förestyr! I hvilket råd presiderar han till nytta för de eländiga arrangemangerna i allt? Hvar lindrar han utpressningarne för borgare, för allmoge, för sjelfva kreaturen? Der ligger han i Venersborg och sköter i all mak affärerna med bläck, penna och ombud för resten – och föga torde han känna till hvad som tilldrager sig emellan Strömstad och Karlstad.”
Myntverkets afflyttning frän det gamla mynthuset, innan ännu alla erforderliga lokaler oell förvaringsrum hunnit att ä nya mynttomten fullbordas, kunde naturligtvis icke tjena till efterrättelse i fråga om den, vid inventering den 15:de förutgångne Januari, från år 1848 befintliga behållningen å silfver-räkningen, till värde af 80,963 Rulr 29 sk. 10 rst. specie, i afseende hvarå dessutom torde böra tagas i betraktande, att, såsom fortsättning af 1848 års starka utmyntning utaf icke mindre än 481,869 R:dr 30 sk. specie, blefvo, under första månaderna af äret 1849, på räkning i Rikets Ständers Bank insatta 33,333 R:dr — 237 — specie uti halfva och fjerdedels Speeie-riksdaler, och att i April månad samma år, vid Myntverkets slutliga afflyttning från dess gamla lokal, just för säkerheten om allt umbärligt gods under byggnadstiden, blefvo, under kontroll af Kongl. Statskontorets Advokatfiskal och under hans samt Myntmästarens försegling, 3,487^ skålpund silfver uti gjutna och till valsning färdiga mynt-tenar, till värde af omkring 43,500 R:dr specie, deponerade i Rikets Ständers Bank, hvarifrån de ej nttogos förr, än Myntverkets eldfria och säkra förvaringshvalf voro fullt färdiga, straxt innan inventeringen den 14 Januari 1850, såsom beböfliga för omedelbarligen derefter börjande utmyntning af hela och ^-dels Rulr specie, enligt Herrar Bankofulllmäktiges begäran.
r Men huru skulle det gå, om någon mer eller mindre obetydlig liten fru i staden eller på landet skulle för sitt umgänge tillkännagifva, att hon på vissa bestämda dagar toge emot dem af hennes vänner, som önskade besöka henne? Jag fruktar, att de flesta med ett hånlöje skulle mottaga hennes vänliga anmälan, och att hon genast skulle blifva anklagad för att vilja spela förnäm dam, för att vara tillgjord och kanske också för att vara ogästvänlig. Hvad fordrar då umgängesbruket af en sådan där liten obetydlig fru, som icke bör få taga sig några förnäma vanor? Jo, det fordrar helt enkelt, att hennes hem alltid skall stå öppet för främmande. Om tanterna P. få lust att göra ett elfvakaffebesök hos lilla fru N., och lilla fru N. händelsevis skulle hålla på att baka, så går det icke an att skicka ut jungfrun och säga, att frun är upptagen och icke kan taga emot. Då skulle tanterna blifva mycket stötta och taga detta som en vink om, att de ej vore särdeles välkomna där i huset. Nej, då måste fru N. genast lemna köket och gå emot tanterna med leende min och en förskräcklig inre oro, öfver att degen skall jäsa öfver eller de präktiga bullarna brännas upp i ugnen. Eller det är en söndagseftermiddag. Herr K. har under veckan varit hårdt ansträngd på sitt kontor, och frun har också varit ovanligt mycket upptagen. Nu ämna de riktigt hvila och hafva trefligt. Herrn har slagit sig ned på soffan i nattrock och med cigarr. Prun sitter bredvid, sysselsatt med att skära upp en ny bok, som de ämna läsa tillsammans. Prun har nyss varit ute i köket och sagt till Kristin, att som det nu vore så tyst och ledigt, kunde hon gärna få gå ut och vara ute ett par timmar. Ett, tu, tre komma några affärsvänner till herrn och förklara gladt och muntert, att nu komme de för att få sig » en liten vira ». Fruns första tanke är: » Ack, måtte Kristin icke hunnit gå ». Kristin är lyckligtvis kvar, men står iförd sin bästa söndagsstass på väg ut att träffa » sin kusin ».
M. täcktes uti författningen i nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras; och hemställde Hr Landtm, att detta nu borde blifva föremål för R. o. Adis pröfning, sedan allt annat, sorn Utsk:n föreslagit, blifvit af Ståndet genomgånget, oell torde Hr Landtm, sedan Ståndet pröfvat denna punkt, få föredraga en annan hemställan, upptagen uti betänk. Hr von Hartmansdorff: Frågan om afgifternas erläggande förskottsvis är redan af R. o. Ad, afgjord genom bifall lill 6 §:n af Gr. Hamiltons förslag. Der står nemi.: ”Enligt denna uträkning erlägges brännvinsbrännings-afgiften förskottsvis, på det sätt oell den lid K. M. närmare bestämmer etc.” Frih. Cederström: Det of Hr von Hartmansdorff framställda förhållande slår i fullkomlig öfverensstämmelse med den skrifvelse, som de förenade Utsk;n föreslagit; meni motiverna, sorn ej komma in i skrifvelsen, der är det fråga om afgifternas erläggande i förskott, men detta är uteslutet i skrifvelsen, ty uti densamma inkomma endast de orden: att R. St., vid öfverlemnande af förslaget till den blifvande nya förorda. ang:de brännvinsbränningen, hos K. M. i underd. anhålla, det K. M. täckes uti författningen i nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras,” Detta står jemväl i Gr. Hamiltons förslag, Hr von Hartmansdorff: Jag anser olämpligt, alt uti en urul. skrifvelse upprepa detsamma, som står i den författning, sorn åtföljer skrifvelsen. Skall man upprepa en §, så hör wan med lika skal säga om alltsammans och således lemna två exemplar af författningen, ett såsom bilaga, och ett intaget i sjelfva skrifvelsen. Men delta lärer väl ej vara meningen. Frih. Cederström: K. M. lärer väl ej ur ett förslag till författning, som R. St. beslutat, behöfva gissa sig till, att R.
Vid sådant förhållande, och då Riks-Ståndens beslut öfverensstämma deri, att arbetsfångarne må användas äfven på fortsättandet af Kungsholms fästningsbyggnad, om denna sysselsättning af Kongl. Maj:t anses för deni vara den mest ändamålsenliga, men Riks-Ståndens beslut deremot äro stridiga, i afseende på de tillgångar, som, i sådant fall, för detta arbete skola anvisas, i det alt Ridderskapet och Adeln samt Preste-StAndet trott utgiften, i fall den kommer i fråga, böra bestridas af 8:de Hufvud-titelns anslag för fångar^ vård och underhåll, hvaremot Borgareoch BondeStånden ansett tillgång derföre böra beredas å besparingarne af de till 3;dje och fade Hufvud-titlarne redan anvisade anslag; så får Utskottet, på det att äfven denna senare del af frågan, i behörig ordning, må varda afgjord, härmed framlägga förslag till proposition för den omröstning, sorn i förstärkt Ståts-Utskott bör anställas: Stats-Vtskottets Memorial IV.-o .{br.
R:dr för hvardera, förklaras berättigade att från och StataUtskottets Utlåtande N:o 74. 3 med månaden näst efter den, då ett sådant förklarande varder dem meddeladt ock så länge de icke innehafva annan tjenst å stat än kanslistbefattningen, å Allmänna Indragningsstaten uppbära de belopp, som motsvara hvad de sålunda afstå, nemligen Kugelberg och Thorell, hvardera 611 R:dr och Hjertström 561 R:dr, hvilket sistnämnda belopp dock borde höjas till 611 ft:dr jemväl för Hjertström, om och när honom tillförsäkrad rättighet att i sin tur tillträda högre kanslistlön kunde göras gällande, samt att bemälde kanslister måtte, derest de vilja från sina befattningar afgå, utöfver ofvauberörda, åt dem föreslagna ersättningsbelopp, uppbära jemväl återstoden af sina löner å allmän indragningsstat, från och med månaden näst efter den, då afsked blefve deni beviljadt. Af de till ärendet hörande handlingar inhemtas, att af ifrågavarande kanslister de två äldste, Kugelberg och Thorell, åtnjuta i årlig lön hvardera 900 R:dr, samt den yngste eller Hjertström 850 R:dr, med rättighet dock för honom, att, när någon af de äldre kanslisteruc afgår, uppflyttas till den sålunda lediga högre lönen; att berörda löner, som tillsammans utgöra 2,650
Boställen och på lön anslagne Annex-, Mensaloch Stom-hemrnan, samt de under Ecclesiastik-, Civiloch Militär-boställen lydande hemman och lägenheter skola, lika med andra hemman, lill deras värden uppskattas, och den deraf till fyra procent beräknade inkomst tilläggas innehafvarens öfriga löningsförmoner, och Bevillning efter redan stadgad grund påföras, med iakttagande, att, då Bevillningen utgått af boställsvärdet, den indelda boställsräntan från löneberäkningen försvinner. 2:o. För Militiae-boställon, hvilkas afkomst ingår lill gemensam löningsfond, utgår Bevillning, på sätt uti 84 §. stadgas. §. 7. Patroni Ecclesiarum i Skåne, Halland och Bohus Län, som njuta spanmål af Kronoeller Kvrko-tionde, betala fem procent af spanmålens värde, uträknadt efter 4 Förslag till Bevillnings-Stadga. den för orten, der spanmålen utgår, näst före taxeringen satta markegång. Lika afgift erlägges ock af den kyrkorne i dessa orter tillhörande tionde, som ej är på lön eller till andra bestämda ordinarie utgifter anslagen, och uträknas värdet på nyssnämnda sätt; äfvensom af Domkyrkorne i Riket, för deras inkomster i spanmål eller hemmansräntor, sedan derifrån blifvit afräknade endast sådane, efter särskild Stat utgående, löner, för hvilka innehafvarne, efter denna artikels ofvanstående §§., till det belopp förut stadgadt är, Bevillning erlägga. B) Bevillning af Städer ne. §• 8. Handlande, Skepps-redare samt egare af Skeppsvarf och Fabriker, öfve,tisom Handtverkare, med dem jemförlige Manufacturister och andre Borgare, taxeras och utgöra Bevillning, i förhållande till deras vilkor och rörelse, med Fem för hundrade af den inkomst de under nästföregående året njutit. Endast aflöning för verkliga arbetare och arbetskostnad samt bevisliga förluster i och för sjelfva rörelsen eller handteringen, men icke näringsidkares lefnadskostnad eller andra dylika utgifter, få derå afräknas. §. 9.
Band, 24. 370 Ben s I Maji j, m. pligtig att ersätta Pren um eran terne den nummer de derigenom förlorat. Man har sett hittills, och ser ännu, att flere veckor åtgå, innan förnyad tillåtelse utfärdas att utgifva ny tidning, sedan indragning skett. Följden deraf har likväl varit den, att Utgifvarne, dels med böcker, dels genom ökadt nummertal ersatt sina Prenumeranter det bristande; och då man således redan sett att ett större antal nummer af ett indraget Tidningsblad kunnat ersättas, så anser jag ingen svårighet blifva, att med en förnyad nummer ersätta en indragen. Derigenom uppkommer således ingen förlust, och i följd deraf icke heller någon fråga om skade-ersåttning. En annan vård Ledamot, Friherre Cederström har, om jag icke bedragit mig, ansett allt slags indragning af Tidningsblad mindre ändamålsenlig, då bladet i alla fall först skall synas, och således blifver kändt. Jag medgifver detta, men jag tror dock att om ett blad innehåller ämnen, vådliga för samhället och allmänna säkerheten, så blir den skadliga verkan deraf mindre, oin det blott synes på den ort, der det är utgifvit, ån om det sprides öfver hela Riket. Erkånnes detta, torde äfven medgifvas, att indragning af en brottslig Tidnings-nummer, ej år u, tan nytta. afseende på den erinran jag ytterligare har att göra emot Constifutions-Utskottets Memorial, torde jag fä framställa hvad Utskottet yrkat. Det har nemligen föreslsgit, att hela 8 momentet i 4 §. af TryckfrihetsLagen borde utgå. Om jag ej misstager mig, har Utskottet Idun 21 Maji /, nt. 37* dermed åsyftat tvånne ändamål, det ena, att HoiCanzleren icke skulle förses med en arbitrage magt att indraga Tidningar; det andra, att dylika mål skulle komma att vid Domstol pröfva?.
Det i senaste Banco-Reglementet gifna stadgande, om valeurens skrif ning, på Sedlar å 10 R:dr, och deröfver, har Motionairen ansett böra försvinna, och deriemte tillstyrkt, att, oberoende af det nu gällande Banco-Regleraentets 5 Art. 1 Afd. §. 2, Baneo-Fullmägtige må berättigas vidtaga åtgärder till besparing i kostnader för allt skrifnings-arbete å de nya Sedlarne, så att de kunna låta verkställa detta arbete till större eiler mindre del medelst machineri; samt att de äfven må kunna vidtaga anstalter till förbättring af Skillingssedlarne, sedan valeurerne å Riksdaler-lal hunnit fullbordas; åberopande i denna sistnämnde omständighet en af honom till Banco-Utskotlet ingifven beräkning, enligt hvilken Skillings-sedlar på lamelleradt papper skulle komma att kosta Banken mindre än de nuvarande. I enlighet härmed innefattar den egentliga motionen, att Banco-Utskottet, under förbehåll, att, sedan den hos Kongl. Maj:t hvilande frågan ont Courant-mynts införande blifvit definitivt afgjord, fä inkomma med förslagtill de stadganden, som i anledning derctf kunna erfordras, nu måtte föreslå Rikets Ständer att, med upphäfvande af de i usta §. utaf nu gällande Banco - Reglementes 4 Art. 2 Afd. innehållna föreskrifter, stadga följande: 1:0. Alla slags Bankens Sedlar hållas på förhand färdige för att kunna genast och utan omgång utvexlas till Allmänheten, på lika sätt som nu sker med Sedlar å 3 R:dr och derunder; så att de följaktligen icke annulleras vid skeende insättning, derest de icke äro förslitne. I sammanhang härmed iakttages: f0- att Bankens Sedlar å högre valeur än Sepcton skillingar, eller, i händelse af Courant-myntets införande, Tjugufyra skillingar, ställas endast på följande summor, nemligen 1, 3, 5, 10, a5, 100 och 5oo R:dr.; bj. att de så kallade
Stånden beslutat låta hero, får jag i denna fråga, såsom af 3:ne Stånd redan afgjort, ödmjukeligen anhålla, att få förena mig uti det af Herr Friherre Sprengtporten afgifne anförande, med tillägg likväl, att det vilkor utsattes, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes sanclionera den af Rikets Ständer beslutade realisation, hvarigenom en sådan kan komma till stånd och derigenom olyckan af coursens stigande möjligen förebyggas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde härefter propositioner först till återremiss, derefter till bifall, och slutligen till afslag å Betänkandet. Alla tre desse propositioner blefvo hvar för sig med Ja och Nej besvarade. Friherre Sprengtporten begärde votering. Grefve Horn anhöll, att contra-propositioncn måtte komma att innehålla återremiss. 61 H, 354 Den ii Februarii e. m. Pierr von Hartmansdorff: För tidens vinnande torde måhända Ridderskapet och Adeln tillåta, alt afslag får utgöra contrapropositionen. Om Betänkandet komme att återgå till Utskottet, finge vi ändock icke annat svar, än att 3 Stånd redan afgjort frågan; oclv en ny votering förestode. Pierr Munck af Rosensköld: Den först af mig begärta återremiss hoppas jag blir contra-proposition, och kan jag från yrkande härpå icke afstå. För öfrigt har jag nu fått ett skäl till för återremiss, nemligen att detta Stånd genom den måtte visa, att det, i en så vigtig fråga, tager sina beslut, oberoende af de öfriga RiksStånden. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste härefter följande förslag lill voterings-proposition: Den som bifaller StatsUtskoltets Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående lättad utväg till lånebidrag åt fastighetsegare, yoterar * Ja, Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses StatsUtskoltets berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Han hade flera gånger skrifvit och bedt om detta möte, men hon var rädd. Han hade skrifvit och förestält henne att det icke alls kunde finnas någon fara. Ingen kunde få veta det, då ingen kände dem, och ett våldtägtsförsök kunde hon naturligtvis icke befara. De voro således alldeles ensamma och fria. Det måtte ha varit härligt; hon är ju – såsom hörande till societeten – alltid smidd i det konventionellas bojor. Stackare! Nu ändtligen kunde hon få vara fri en gång, och så skulle hon få betala det så dyrt. Hvad som än mera än den poletterade kofferten tyder på en längre samvaro är det yttrande han lät undfalla sig: ”vi havde lavet os en jargong dernede.” På tre timmar hinner man icke ”lave sig” en jargong. Vidare sade han: ”det var en Person vi begge kendte, og som vi plejede at kalde for Paven. – Hon hade nämligen skrifvit något om ”påfven” i det der brefvet, som uppsnappades, och menniskor uttydde det som om det skulle vara B. sjelf. – ”Men det var slet ikke mig.” Jag vet icke om det var före eller efter deras gemensamma utomlandstur, som hustrun en dag kom in i hans rum med en min som hon alltid har när hon bär något fanstyg i skölden. Hon gaf honom en biljett – ”Den är ju till mig, och den är bruten!” – Ja hon hade kommit att öppna den af ”misstag”. Hon började med att säga att nu skulle han vara riktigt god och snäll emot henne, efter hon kom och lemnade honom detta bref. Biljetten var från fröken K-n. Hon bad att han måtte möta henne i konstutställningen så och så dags, hon tyckte det var så länge sedan de råkats. Hustrun hade gått och mött henne i stället. Och hon hade naturligtvis sagt henne något af hvad en svartsjuk qvinna känner. Men den stora kraschen kom senare. Och ännu en biljett hade hustrun uppsnappat. Denna breflapp bad honom komma upp till fröken K-s mor så och så dags på e.m. Denna gång hade hustrun endast öppnat skrifvelsen och B. hade ingen aning om att den varit i hennes händer.
RiksdagsStats-TJtskottets Utlåtande, N.-o ^62. 21 Ordningen, det Rikets Ständer skola utsätta tiden för den revision af Stats-, Bancooch Riksgälds-verkens räkenskaper, hvilken näst efter Riksdag skall cga rom, och till hvilken förrättning de af Rikets Ständer valde Revisorer böra af Kongl. Maj:t kallas, Stals-Utskoltet, på sätt vid sistlidne Riksdag iagttagits, skolat, i öfverensstämmelse med hvad 1889 års Stats-Revisorer föreslagit, hemställa, att då, hvad Stats-verket beträffar, 1807 års räkenskaper äro de sista, som undergått granskning, och afslutade räkenskaper för åren 1833 och i83q blifva nästinstundande höst att tillgå, tiden för Rikets Ständers Revisorersnästa sammanträde, till granskning af Stats-, Bancooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, mätte bestämmas lilli deni 15> September innevarande år.. Stockholm den 2 Märs 184’r.. Äak. till Exp>. CJ-ilåtandCj i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrif veise, ifråga om Mötes-passevolancens upphörande och de deraf bestridda kostnaders öf verfjttande på Stats-verket' samt i ämnet väckt motion*- (U; A.); Uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 22' sistlidne Februari (intagen under N:o io5 i irsta Samlingen af Bihang till Riks-Ståndens Protocoll),' hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnad, har Kongl. Majrt, med föranledande af Rikets Ständers, för deras del, fattade beslut, att såsom vederlag för den af Rustoch Rotehållare hittills utgjorda Mötes-passevolance , 7 Rrdr Banco årligen, till ryttarens eller soldatens underhåll, från innevarande års början, uppå RiksStaten anvisa, till Kongl.
Någonting liknande kan väl ock sägas om dessa arbeten i kork, på hvilka man här ser ett och annat prof. Här är det icke färgen utan den plastiska framställningen, som skulle åstadkomma illusionen, men det lyckas lika litet att med dessa hus och träd och båtar skurna i kork frambringa någon illusorisk af bildning af ett landskap som med silket och brodernålen. Man frestas endast att beklaga, att så mycket material till förträffliga flaskkorkar blifvit fördärfvadt. Ett annat sätt att öda bort arbete och tid utan motsvarande resultat är att förfärdiga täcken och kuddar af hundratals eller kanske tusentals lapper. Det kan j u vara ett sätt att taga vara på lapparna, det är sannt, men om man betänker hvad tid och möda åstadkommandet af ett sådant täcke medför, så skall man snart finna, att dess pris ställer sig oerhördt högt, och att man kunnat skaffa sig en hel hop lika prydliga kuddar och täcken för hvad ett enda sådant arbete i lappmosaik kostat. Arbetsamhet är en dygd, som ej nog högt kan prisas, men endast om arbetet lemnar ett mot mödan och den nedlagda skickligheten svarande resultat, är det fruktbringande och för välsignelse med sig. Man har börjat, äfven i fråga om kvinlig slöjd, att mer komma till insikt om detta, men den omständigheten att på en utställning i våra dagar tjogtals arbeten af här ofvan antydda ofruktbara slag kunna exponeras och åsättas salupriser, som vittna om utställarinnornas höga tankar om sina händers verk, visar att denna insikt ännu icke på långt när hunnit tränga fram till alla. innehar nu en mycket anlitad textilaffär och har exponerat synnerligen vackra saker å denna utställning samt hedrades också af prisnämden med guldmedalj. Fröknarna Helena och Ingeborg Holek, Göteborg, hafva inom flere grenar af konstslöjden presterat vackra saker, och deras utställning hör till det mera sevärda på kvinnoslöjdens område. Särskildt uppmärksamhet förtjäna ett par kartonger till gobeliner, utmärkta för skönhet och stilrenhet. Kulturhistoriska föreningen i Lund har med sin vakna blick för allt, som är verkligt godt på detta område, beslutit att lägga dessa kartonger till grund för en serie gobelinväfnader. Fröknarna Holck ådagalägga stor mångsidighet.