Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med hänvisning till innehållet af dessa för ämnets utredning meddelade upplysningar, får Utskottet här i korthet återgifva de hufvudsakliga omdömen, som dels af Herr Friherre Ericson dels af ofvanbemälde sakkunnige personer blifvit uttalade, beträffande den ifrågasatta förändringen af spårvidden å Statens stambanor. Herr Friherre Ericson har i detta hänseende yttrat följande: "örn man täger i betraktande de jernvägslinier, som ännu kunna ifrågakomma till utförande på Statens bekostnad och som redan utgjort föremål för Rikets Ständers öfyerläggningar, nemligen Östra, Norra och Nordvestra stambanorna, och hvilka torde kunna räknas till de "framtida Jernvägsföretag”, Rikets Ständer i härofvan citerade del af den underdåniga skrifvelsen antydt, så blir den frågan lätt besvarad, huruvida skäl förefinnas att för dessa nya linier begagna ett annat, mindre kostsamt, men med det redan använda mindre öfverensstämmande byggnadssystem. Af den redogörelse, jag i det ofvan anförda lemnat, angående de grunder, som hittills varit följda vid utförandet, af Statens jernvägar, torde framgå, att någon verklig besparing i anläggningskostnad ej kan vinnas, med mindre, än att er^ genomgående förändring i hela byggnadssystemet företages, eller genom förminskning af spårvidden och begagnandet af lättare räler och till följd deraf äfven lättare materiel; men då, enligt min öfvertygelse, samma Bih. till R. St. Fröt. 1862 §■ 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. skäl tala för användandet af det redan följda byggnadssystemet, åtminstone i dess liufvudsakligaste bestämmelser, äfven å bär ofvan nämnda möjligen iffågakommande jeruvägslinier, så får jag, med åberopande af dessa skäl, nu endast yttra mig öfver lämpligheten att antaga tvänne olika systemcr för landets stambanor, med särskildt afseende fästadt å de nya linierna”.
B or gare-Ståndet är anmärkt: att den personliga skyddsafgilten borde fortfarande utgå tili lika belopp, som hittills, från fyllda 17 år, men en summa, motsvarande den föreslagna nedsättningen, användas till åtskillige eommunala behof, för hvilket ändamål gemensam handläggning af Beviilningsoch Ekonomi-Utskotten blifvit yrkad,- att nedsättning endast bordt ega rum för de mindre bemedlade, och företrädesvis för dem, som ej förtära bränvin; att afgiften borde ytterligare nedsättas, eller ock alldeles försvinna, derest Stats-regleringen sådant medgåfve, men att dermed borde anstå intilldess Statsbrist-summan blefve känd; att om personer, öfver 60 år, åtnjuta undantags-beting till belopp af roo R:dr, så anordnad t, att man och hustru deraf få hälften hvardera, men att det vid enderas död nedsättes till hälften, borde sådane personer befrias från skyddsafgilten; att årlig inkomst af 100 R:dr, och ej blott räntan af ett sådant capital, samt egande fastighet af mer än 200 R:drs värde, borde vara vilkoret för er-läggande af personel afgift efter fyllda 60 år; samt att en hvar mer än 60 år gammal person, som genom undantags-beting ej har mer jin lifsbergning, borde vara fri från bevillning. Då Utskottet af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof, inhemtade, att, med afseende dels å RiksgäldsContoirets minskade behof af anslag, och dels derå , att tillgång fcr de anslag, som extra Stats-regleringen erfordrade, förnämligast påräknades ifrån öfverskott å Stats-Yerkets inkomster, allmänna Beviliningen kunde med omkring 750,000 R:dr nedsättas, ansåg Utskottet sig böra föreslå någon piinsk - Bevillnings-Utskottets Utlåtande, iV.-o 37. 5 ning i sådane bevillnings-afgifter, som träffa alla, men kännbarast de minst bemedlade oell fattigare samhälls-classerne.
Härvid förlitar jag mig ojemförligt mera på den värde talarens egen statsmannablick, på dess förmåga att anställa jemförelse!', och att ifrån sådana komma till slutsatser. Med vederbörligt afseende å den gula boken och å den af den värde talarens politiska vänner, som författat den, anser jag likväl icke vara bevisadt, att den individuella skattebördan i Sverige är ringare än i de flesta Europeiska stater. Att den är ringare än i England och Frankrike, det betviflar jig ingalunda; men att Ryssland och Österrike betala vida mindre, det känner jag äfven; och dessutom vågar jag ställa uti något tvifvelsmål, att jemforelsen emellan Sveriges utvägar till lifsförnödenheternas fyllande och till förkofran under ett ofördelaktigare luftstreck och under en alltför tung oell hårdhändt ekonomisk lagstiftning, kan anses så lil 1- förlillig, att jag obeting.idt derifrån bör anse mig öfverbevisad om oriktigheten af mina åsigt er. Jag torde få taga mig den friheten ännu en gång till den värde talarens bepröfvande få framställa en vördsam förfrågan, örn lian anser våra städers obestridliga stillastående icke bevisa något i afseende å landets ställning i förkofringsväg. Statsmanna-näringar och statsmanna-rörelse hafva ingen annan utgångspunkt än jordägarens behof, som återigen äro begränsade af förmågan att tillfredsställa dem. Uti ett land, der, snart sagdt, all jordbrukets besparing utgår såsom skatt, blifver ingen annan förkofran möjlig, än den som af den individuella arbetskraftens ansträngning utan capital—tillskott långsamt uppkommer, och hvars tillvaro, på grund af sjelfva naturlagarnas allmakt, (ill en viss grad icke kan förnekas. Alt Dc u i3 Augustt. 9 Att något egentligt välstånd ännorluhda än undantagsvis lins vår Svenska allmoge äger rinn, bestrider jag. Att förhållandet i detta hänseende visar sig uti ett omisskänneligt beroende af de olika skattläggningarna, olika orter emellan, är obestridligt.
I afseende å den omlalta nödvändigheten att icke erkänna andra förmånsrätter, än de som genom sin offentlighet' lalla hvar och en i ögonen, kan jag ej finna, alt de förmånsrätter, som Gr. Sparre velat bibehålla i denna §, mera öfverensstämma med den uppgifna grundsatsen än de, som han velat utesluta. Jag vill vidare fästa uppmärksamheten på ett misstag, som blifvit begånget af Gr. Sparre och Hr Olivecrona, då de påstått att 12:te §:n ej skulle lemna upplysning 0111 de i nu föredragna § omnämnda »öfriga fordringar, för hvilka rederiet häftar endast med fartyg och frakt». Det heter nemi. i 12:te §:n, att redarne ansvara personligen för alla förbindelser, hvilka rederiet elier någon annan på dess vägnar ingå, med undantag af de i §§:na 43, 49, 74, 126, 145, 172 och 181. Här äro således uppräknade alla de fall, som i 275:te §:n afses. De af Högsta Domstolens ledamöter, som yttrade sig rörande denna fråga, afsågo att man ej borde göra någon större rubbning i 17:de kap:t Handels-balken, utan i stället här endast göra en jemkning emellan dessa sjöfarts-förmånsrätter inbördes, utan inflytande på sådana fordringars förhållande till andra. Jag medgifver visserligen, lika med Gr. Sparre, att det bade varit mera systematiskt att företaga en omredigering af de första §§:na i 17:de kap:t Handels-balken. Men detta mötte så många svårigheter, att man länn betänkligt att göra sjölagens framgång beroende af framgången af en förändring i 17:de kap:t Handelsbalken. Jag instämmer med Hr Rabenius.
Endast hvad enskilda banker beträffar, har man tillvägagått på annat sätt. Dessa hafva på det ställe der hufvudkontoret är beläget påförts bevillning för dess inkomst af rörelsen, icke allenast vid hufvudkontoret utan äfven vid de på andra orter inrättade afdelningskontoren, ehuru den rörelse, som vid hvart och ett af dessa drifves, är lika afskiljd från hufvudkontorets rörelse, som den handelsrörelse ett handelsbolag idkar på en ort, är det från den som detsamma drifver å annan ort. Enligt hvad jag härofvan sökt visa, är nyssnämnda förfaringssätt rörande privatbankerna icke öfverensstämmande med Bevillnings-stadgan, utan bör, enligt densamma, bankbolag, särskildt på hvarje ort der det har, vare sig hufvudeller afdelnings kontor, påföras bevillning för sin der drifna rörelse. Ett ytterligare stöd för rigtigheten af denna min åsigt hemtar jag af bestämmelsen i Bevillnings-stadgans 24:de §, att den för enskild bank med sedelutgifningsrätt fastställda bevillning efter 3:dje artikeln, för begagnandet af nyssnämnda rätt, skall påföras och erläggas i den stad, der banken är inrättad eller har sitt hufvud kontor, hvilken bestämmelse skulle vara alldeles öfverflödig om åt 9:de § kunde gifvas en sådan tolkning, att deruti redan blifvit föreskrifvet, att bevillning för bankens rörelse i öfrigt skulle påföras densamma, der hufvudkontoret funnes, jemväl för rörelsen vid dess afdelningskontor. För att förekomma den origtiga tolkning af ifrågavarande moment, som gjort sig allmänt gällande, får jag alltså vördsamt föreslå, att i 9:de § af Bevillnings-stadgan införes en bestämd föreskrift, att den i samma § omförmälda bevillning skall påföras bankbolag å den ort der hufvudkontoret finnes, endast för inkomsten af den vid samma kontor drifna rörelse, och å den ort der afdelningskontor finnes, för den inkomst dess rörelse lemnat.
Då nu föredrogos så väl Bevillningsutskottets den 1 dennes aflåtne och dagen derefter på bordet lagde Memorial, innefattande förslag'till jemkning af RiksStåndens beslut rörande 5;te punkten i Utskottets Betan-; kande, om sättet För Tullafgifternas erläggande, sorn ock bemälte Utskotts dea 3 dennes afgifne Memorial, med anmälan, att, vid renskrifningen af förstnämnde Memorial, ett skriffel deruti kommit att äga rum, hvilket Utskottet rät-5 tadt: fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med iakttagande af den rättelse Utskottet anmält, gilla Utskottets i dess förstnämnde Memorial framställde jemknings-förslag. Ut supra* S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 2 dennes förmiddagen på bordet lagdes Utlåtanden: Ridd, 0, Ad, Prot. VIII. B, 9 130 Den 4 Julli. Från Stats och BancoUtskotten: af den 30 sistl. Junii: Angående förslag till reglementariska föreskrifter uti vissa ämnen, hvilka tillhöra den af Riksens Ständer fastställde reglering af Rikets penningeväsende. Från BancoUt sk ottel: af den 30 sistlidne Junii, Angående väckt fråga om successiv indragning af sådane Bancosedlar, sorn äro äldre än jo år. Frän Stats-Utskottet: af den 28 sistl. Juni, 1) Angående tryckning af åtskilliga Ta^ heller öfver StatsVerkets räntor. faf den 1 dennes, 2) Angående otillräckligheten af förra anslaget till Riksdagskostnademes bestridande. af samma dag, 3) Angående Rosersbergs Kungsgårds öfverlemnande till Kongl. Maj:ts nådiga disposition. Den 4 Julii. 131 af samma dagf, 4) I anledning af Kongl. Maj-ts nådiga proposition, rörande medels anslående till kost* naderne vid Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens begrafning. Ut supra.
Sedan Stats-Utskottets första betänkande i ämnet hos Rikets Ständer förevar, hafva förbättrade löningsstater för rikets Hofrätter och Artilleri-regementernas befäl blifvit af Rikets Ständer beslutade. I öfverensstämmelse med grunderna för frågans reglering i allmänhet, kan å de lönetillökningar, som sålunda från den nya statsregleringen vidtaga, någon innehållning af ifrågavarande slag, lika litet som å de gamla lönerna, skäligen ega rum.
Dock må, under fart från en (iil annan utländsk ort, Svenskt eller dermed lika berättigadt främmande fartyg, utan sådana umgälders erläggande, kunna lossa så stor del af innehafvande laddning, som icke öfverstiger fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena lill grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, som i Svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan Svensk hamn, der, enligt Seglations-Ordningen, lastning får ega rum, inlaga fyllnad deri. På hvart och ett ställe erlägges tull för hvad lastadt blifvit. Dä lossning eller lastning på flere ställen egt rum, erläggas dock, i öfverens stämmelse med nyssåberopade 4 §., skeppsumgälder endast å första lossningseller lastnings-stället, derom bevis på passet meddelas. §. 17. Skeppare vare skyldig att, på sätt Seglations-Ordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel, till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uraktlåtenhet deraf, som berörda Förordning bestämmer; och må det förråd, som för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlastnings-orten. Till provision må, under sådana vilkor, jemväl kunna hänföras följande qvantiteler Vin, Bränvin, Caffe och Risgryn, nemligen: , Bih. till It. St. Prot. 4S53 & ISSA. 40 Sami. 4 A fä. 46 362 Expedilions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 436. För Fartyg, kommande från Östersjön, eller till någon hamn i Halland samt Götheborgs och Bohus Län från Nordsjö-orter samt Holland, England och Franska Westersjö-hämnar: 3 kannor Vin, 2 kannor Bränvin, 2 skålpund Kaffe och 3 skålpund Bisgryn, räknadt på hvarje person af besättningens och passagerarnes antal; samt
Så väl genom Öfver-Ståthållare-Ämbetets ifrån Predikostolame i Hufvudstadens Kyrkor upplästa och i allmänna Tidningame införda Kungörelse, som ock af Uandt-Marskalkens och Talemännens, med E. K. M:ts Nådiga tillåtelse, inom RiksStånden gjorda tillkännagifvanden, hafva Riksens Ständer inhämtat, huruledes af den lömska illviljan Skrifter nyligen blifvit författade och kringspridde, hvilka ej haft mindre afskyvärdt ändamål, än att slita de heliga band , som förena Sveriges Konung med Sveriges Folk. Inför E. K, M. och inför verlden få Riksens Ständer härmed på det högtidligaste förkla-' 22 Underdåniga Skrifvelser. ra, att så stor som vår förvåning är, så gränslöst är vårt föragt och vår afsky för dessa nidingsgerningar, hvilka äro af den grofva brotts» lighet i uppsåt och syftning, att hvarje redlig medborgare och undersåte borde kunna anse demi såsom omöjliga. Att i skrifter hota och smäda Konungen, Thronföljaren och det Kongl. Husett att hota öfverändakasta Statsförfattning och Regering: att nyttja dervid uttiyck af den låga och vansinniga art, att de hvarken böra eller kunna upprepas; och att, genom falskt bruk af en Ämbetsmans namn, vilja förleda Auctoriteter till dessa skrifters kungörande, är en sammanläggning af ilskefulla syftemål, ränker och brott» mot hvilka Nationens rättskänsla och redlighetssitine uppreser sig i hela sin styrka, och af hvilka dess ära och rykte äro på det högsta förolämpade; ty hvad har Nationen för ära, som ej tillika omgifver dess Konung? och hvad har dess Konung för ära, som ej tillika bestrålar Nationen ? Vår pligt, vår tillgifvenhet för E. K. M. och Dess Kgl.
Ridderskapet och Adeln skriftligen gjorda anhållan, att så väl vid nästa Långfredag, som äfven å samma dagar framdeles, få begagna RiddarhusSalen till de Concerter, som då vanligen uppföras för FrimurareSarnhusets räkning, fann Högloflig© Ridderskapet och Adeln för godt tillåta, dat må Directionen äga å nästa Långfredag låta uppföra Concert i RiddarhusSalen, emot förbindelse, att , dels lika skyndsamt som vid 1815 års Riksdag, låta uppsätta och nedtaga Orchestern, dels ock på egen bekostnad låta, om så nödigt anses, nedtaga Och åter behörigen uppsätta de i RiddarhusSalen befintliga Kakelugnar; hvarjemte, i afseende å Directionens anhållan, att i framtiden få, till ifrågat varande ändamål, jemväl begagna Riddarhus Salen, Ridderskapet och Adeln ville deröfver Den 7 Martn. 269 framdeles dess Utlåtande meddela; hvarom Utdrag af Proiocollet skulle till Frimurare-Barn-? husDiiectionen expedieras. Ut supra. S. D. Remitterades : till Serskilt a Utskottet: Ett Memorial af Friherre Hjerta, Axel, angå*» ende en förkortad Arbets-method i Rikets Collegier, m. 111. till StatsUtskoitet: Ett Memorial af Herr Oxehufvud, Bo, angående inrättande af ett SpannmålsMagazin i Fahlköping; jemte Herr Flachs, Carl Fredric, yttrande i samma ämne. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos föl* jande från StatsUtskottet inkomna Utlåtanden af den 21. sistledne Februarii, hvilka den 2. i denna Månad, eftermiddagen, blifvit på Borj det lagda , nemligen : 1:0 I anledning af Herr Grönhagens, Gustaf, framställning, om förbättring i Aflöningen för Krigs-Re visions-Betjeningen. a:o Angående Riksdagsmannen från Skaraborgs Län, Jonas Anderssons Memorial, rörande föreslagna grunder lör liqviderandet af UndsättningsSpannmål. 3:0 Angående den af Herr M
Handlingar redovisningsskyldige person må anses hafva sin redovisning nöjaktigt fullgjort, äfven om vid densammas afgifvande skulle af de 45o Exemplar, hvarföre lian hör ansvara, befinnas ett mindre antal defecta och hvilket Hrr Fullmäktige förslagsvis uppgifvit till 20 exemplar. Till hvad Hrr Fullmäktige sålunda hemställt har Utskottet ansett sig böra bifall tillstyrka. Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStånden, i fråga om de af Utskottet, i Utlåtandet N:o4>4 föreslagne Allmänna Grunder för upptagandet af ett Lån för Statens räkning i Silfver, motsvarande 2 Millioner R:dr Svenskt Specie, efter gamla myntfoten. Af de beslut, de respeetive RiksStåndeu i berörde ämne den 3 och 5 innevarande månad fattat och meddelat Utskottet, har inhämtats, beträffande i:a Puncten. Att, i afseende pä innehållet af fade Mom.,Högv. PrdsteStåndet gillat Utskottets redaction; hvaremot 588 Stats-Utskottets Höglofl. Ridd. och Adeln, Vällofl, BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet beslutat, att, från Momentets början: ”Till gäldande af förrberörde 5 proc.t, eller 100,000 R.dr Silfver Specie" etc. skola uteslutas orden: "”eller 100,000 R.dr Silfver Specie,” hvarjemte BorgareStändet förordnat, att orden ”5 procent” jemväl borde försvinna, och Momentet i denna del lyda sålunda: "Till gäldande af förrberörde Ränta, och Capitalafbetalning användes” etc. Enär i denna omständighet 3 RiksStånd äro ense derom, att orden: ”eller 100,000 R.dr Silfver Specie” skola utur 4tde Momentet utgå och 3 Stånd äfven godkänt uttrycket ”5 procent" i stället för det af BorgareStåndet antagne "Ränta och Capital-afbetalnings” anser Utskottet det vara af R.
Denna sednare fabrikens tillverkning, som genom förenklade och förbättrade arbetsmethoder, samt användande af hyflingsmachiner, 21 är ämnad att uppdrifvas till mera än dubbelt, uppgafs år 1847 till värde af 13,300 R:dr Banko. lior ger skåpets växande förmögenhet anses vara i någon mån bestyrkt derigenom, att taxeringsvärdet å fast egendom, som äges af detta stånd, stiger i större progression än lör andre invånare. flamnkassans inkomster hafva under ifrågavarande fem år uppgått, inalles, till 22,461 R:dr, hvaremot utgifterne utgjort 18,708. Den afsalta reparationsfonden belöper sig till 4,400 R:dr och behållningen till 1,733 R:dr. Sladskassans räkenskaper för år 1847 utvisa en inkomst af 13,498 R:dr, utgift 7,333, och behållning 7,943 R:dr Banko, linder sina behöriga titlar upptagas dessutom särskilda utgifter till 6,248 R:dr. Ordinarie utgifterne hafva märkligen ökats, genom år 1845 beviljad förhöjning uti stadens Magistrats och Tjenstemäns löner, lämpad efter deras billiga anspråk och den stegrade lefnadskostnaden. För fattigvården utvisar 1847 års bokslut en total-utgift af 5,318 R:dr, deraf 898 R:dr utgått till uppfostran af värnlösa barn, och 310 R:dr för Kateketoch Söndagsskolan. Smålands Privatbank har här sin Central-styrelse. Denna fortgår med ordning och försigtig beräkning i sitt vigtiga uppdrag. Banken utöfvar ostridigt sitt inflyt tande på ortens alla affärsförhållanden, och kan icke frånkännas att hafva inom industriens flere grenar framkallat och underlättat en ökad verksamhet. Dess fortfarande kan också nu mera anses såsom ett oeftergilligt behof. Städernes bolag till försäkring af lösegendom, som äfven här har sin styrelse, fortfar att förvaltas till det allmännas gagn och belåtenhet.
Likasom allmän Rådstuga torde ock Fullmäktige i undantagsfall behöfva sammankallas redan till nästa dag, hvadan orden ”minst två dagar förut” i denna §:s första punkt lära böra förändras till ”sednast dagen förut”. § 45. Då Rikets Ständer föreställa sig att de stadganden, hvdka innehållas i denna §, icke kunna komma i fråga att tillämpas i en församling sådan som de Stadsfullmäktiges, anse Rikets Ständer ock förevarande § kunna utan olägenhet uteslutas. § 58. Då det torde kunna hända, att Nämndens Protokoll icke är genast färdigt till justering, men likväl t. ex. lör expedierande af skrifvelse eller protokollsutdrag i ärende, som fordrar skyndsam handläggning, mäste justeras innan sammanträde för annat ändamål erfordras och det synes onödigt att endast för protokollets justering sammankalla Nämndens samtliga ledamöter, anse Rikets Ständer alt, i öfverensstämmelse med § 42 af denna förordning, efter slutet af § bör göras ett tillägg så lydande: Nämnden kan likväl uppdraga äl Ordföranden med två ledamöter att Protokollet justera å den dag Nämnden dertill bestämmer. § 62. Då denna §:s nuvarande ordalydelse möjligen skulle kunna föranleda den tolkning, att Magistraten eger öfverinseende jemväl öfver de inom Stadskommunen af enskilda bolag eller inrättningar tillsatta styrelser, hvilket icke lärer vara §:ns verkliga mening, torde §:n böra förändras sålunda: Ålla af Stadskommunen tillsatta särskilda styrelser slå i och för sin förvaltning under Magistratens öfverinseende. § 70. Af skäl, som redan vid § 58 i Förordningen om Kommunaislyrelse på landet blifvit anförda, anse Rikets Ständer de i denna §:s andra moment (Örekommande orden: ”äfvensom den bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst” böra utgå. Expeditimis-Utslsoltets Föi'slng till tuiderd. Då några särskilda föreskrifter endast angående sladsutskyldernas benämning ej synas vara af behof påkallade, torde förevarande § böra såsom öfverflödig uteslutas. § 74.
Ehuru Utskottet, som varit i tillfälle, att så väl bese de af artisten Mandelgren under hans resor i landsorten verkställda teckningar af äldre konstverk och historiska märkvärdigheter, sorn ock taga kännedom om åtskillige i utlandet deröfver meddelade fördelaktiga intyg, anser samma teckningar vara förtjente af uppmärksamhet, finner Utskottet likväl, då arbetet icke ännu är fullbordadt och följaktligen ej med tillförlitlighet kan bedömas, huruvida dess utgifvande i närvarande skick är för den konst-historiska forskningen af den vigt, att statsmedel dertill bör anvisas, sig icke kunna, under sådant förhållande, motionärens ifrågavarande begäran understödja, utan får å det ifrågaställa anslaget afstyrka Rikets Ständers bifall; 18 Slats-Ulsliotlels Utlåtande, M 166. 8:0. Från Vällofl. Borgare-ståndet har Utskottet undfått remiss å en af herr Ekenman väckt motion, deruti han förmält, att de välgörande verkningar, som med Kongl. Förordningen om fattigvården i riket åsyftades, icke skulle förr jemlikt tillfalla de begge samhälls-kategorier, hvilkas inbördes förhållanden till hvarandra der vore bestämdt, än fattigvården blefve administrerad efter fullständig och icke, såsom hittills, ensidig tillämpning af samma förordning, alldenstund det icke kunde förnekas att öfverallt, der administrationen åsyftat endast uppfyllandet af förbindelserna emot de fattige, men förbisett desses emot samhället, fattigvården blifvit i hög grad betungande. Såsom botemedel häremot och för ernåendet al möjligheten att kunna för familjen tillgodogöra hvarje dess arbetsföre medlems arbetskraft, funnes endast ett sätt, nemligen, att genom fysiskt tvång förmå den late och liderlige till arbete. Men då inrättningar, der detta tvång kunde verksamt utöfvas, läge utom de fleste fattigvårds-samhällens förmåga att hvar för sig åstadkomma, samt sådane inrättningar icke eller för närvarande erfordrades till så stort antal, utan endast till en början länsvis, har motionären föreslagit att, tili bekostande af första grundläggningen, staten måtte mellankomma med ett bidrag af 6 å 7,000