Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr CederschjöldPehr Gustaf: I 3 Momentet af 5 §, förekommer något, som synes mig antingen orimligt eller otydligt. Orden äro följande: att strandadt fartyg, antingen Dykeriet anlitas eller ej, skall vara skyldigt att genast om bord emottaga bevakning af närmast tillhands varande KronoDykerieller Tullbetjent, samt att ersätta dermed förenade reseoch tractamentskostnader; och må icke under något vilkor lossning verkställas> innan en sådan bevakning om bord kommit. Skall med Den i4 Augusti e. ni. 163 lossning förstås allt slags entledigande, så vore det hårdt att förbjuda den, som är på vägen att stranda, alt i ögonbliehet utkasta gods och lätta fartyget, samt sålunda blifva flott igen. Dessa ögonblick äro de dyrbaraste, då man ännu ej kan hoppas, att vederbörande kunnat hinna komma om bord. Men det torde hända, att ined lossning ej menas, att kasta öfverbörd. Dertill har jag anledning af det följande Momentet, hvarest står: om gods blifvit kastaclt eller lossadt. Det torde då hända, att ordet lossa är en tecknisk term, som betyder att föra till land; och då linner jag, alt det ej är förbudet att kasta godset i sjön. Men jag hemställer, om icke i en lag uttrycken höra vara så bestämda, att all tvetydighet blir förekommen. Friherre Cederström: Man har trott det vara nödvändigt, att det borde vara en tid, inom hvilken Skeppare borde hjelpa sig sjelf. Utskotten hafva kommit ifrån detta, derigenom att högre procent måste hetalas, om Skepparen vägrar hjelp af Dykeriet, och sedan behöfver den. Det är påtagligt klart, att Skeppsredare ej skola vilja underkasta sig den högre procenten; utan gifva sina Skeppare order, att vid sådana tillfällen alltid gifva sig under Dykeriet. Af den siste Talaren har en anmärkning blifvit framställd angående lossning. I sjöla38 H. ii * D e n if A u g u s ti e. rn. gen står det bestämdt, att Skeppare eger rätt att kasta gods, och det hörer således ej hit. Lossning är, då man förer varor till land, och det får ej ske, förr än bevakning kommit om bord.
Ofver detta utslag har jag anfört underdåniga besvär med anmärkning, att enär qvarhållandet i häkte för ett endast angifvet och under ransakning stående brott omöjligen skulle kunna gillas, om ej sakfällandet för samma brott borde medföra den brottsliges qvärbållande, till dess lian undergått det honom ådömdå straff, det således ej kunde betviflas, att Hofrätten, i fall åtalet för fångarnes lösgifvande blifvit hufvudsakligen pröfvadt, skulle hafva funnit detta åtal välgrundadt. Och hvad beträffade Hofrättens yttrande i denna del har jag i underdånighet anmärkt, hurusom Hofrättens tankegång innefattade, att om en domare i embetet företager, hvad lill domareembetets utöfning ej rätteligen hörer, han derigenom icke begår embets fel och ej kan derföre dömas till ansvar af den öfverrätt, under hvars lydno och inseende han såsom domare står; att det likväl syntes mig otvifvelaktigt, att den åtlydnad, Häradshöfdingens tillsägelser rönt af Länsmannen, härrört endast från förutsättning deraf, att tillsägelserne voro gifna i öfverensstämmelse med Häradsrättens beslut, och följaktligen borde anses såsom officiella, då Domhafvanden såsom enskild man ännu mindre, än i egenskap af Häradshöfdinge, kunde äga att meddela dylika tillsägelser; samt att om Länsmannen häruti misstagit sig, och rätteligen bordt loinna tillsägelserna utan åtlydnad, häraf dock icke syntes kunna uppkomma något urskuldande för Häradshöfdingen, hvilken ofelbart missbrukat sitt embete, ehvad han öfverskrida dess gräns eller inom densamma meddelat tillsägelser, hvartill ingen laglig rätt förefanns. Härmed är redovisningen för åtalen slutad. Ibland de ärenden, som återstå, har jag först att meddela en med Kongl. Göta Hofrätt förd brefvexling, föranledd af en bos mig af enskild person gjord anmälan, att sedan han hos Iv.
I anseende till den minskade invexlingen af Riksgälssedlarne, bar det för denna invexiings underlättande beviljade och i 1840 års Riksdags-Berättelse omförmälda serskilda förskott redan under samma år kunnat indragas, samt det dermed afsedda ändamål derefter beredas genom den mindre contanta behållning, Casseuren, enligt gällande instruction, får hafva hos sig innes tå ende. Angående fonden för Hjelmare canals och slussverks framtida un» derhällande. (Reglementets 12 §). Till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, angående sättet för denna fonds förräntande, hafva Fullmägtige affordrat Canal-Directionen en dermed öfverensstämmande förbindelse i afseende på iagttagandet af samma beslut; varande också en sådan förbindelse, med derför föreskrifven och af Fullmägtige godkänd säkerhet, redan under år 1841 till RiksgäldsContoret aflemnad. — Omförmälde fond hade, genom de uppkomna och sedermera ytterligare förräntade räntemedlen, vid sistlidne års slut ökat sig till 18,232 R:dr 28 sk. 6 r:st. Angående de för anskaffandet af stalloch magasinsbyggnader åt garnisonen i Ystad anvisade tillgångar. (Reglementets 13 §). Siats-Utskottets Memorial, N:o 3. iS Dä 1843 Ars Revisorer, uti sin Berättelse, sid. 23—25, ordagrant infört Fulltnägliges hos dem gjorda anmälan om de beslut och Åtgärder, Fullmägtige vidtagit, i fråga om utlemnandet af de för detta föremål disponibla fordringar oell contanla medel, torde Fullmägtige nu endast behöfva hänvisa till hvad nämnde Berättelse härom innehåller. ingående injlutne medel i följd af jordägares lösningsrätt till å skattejorderi växande ekar. (Reglementets 14 §).
Län, under de senare åren, skola fritagit sig fran all skjutsningsskyldighet, utan afseende å de större eller mindre hemman eller hemmansdelar, hvarföre de, såsom egare och brukare, äro ansvarige; och då denna frihet så mycket mindre skall vara förenlig med billighet och rättvisa, som, om den skulle anses såsom en tillökning i Nämndemännens lön, en sådan förmon borde lika vidsträckt tillfalla alla Nämndens ledamöter, hvilket icke nu inträffar, då en och annan af dem, i anseende till sin innehafvande mindre hemmansdel, icke har skjutsskyldighet för mera än en häst, men det oagtadt delar med öfrige Nämnden lika besvär och ansvar i tjensteväg, samt dertill kommer, att Nämndemän skulle kunna, utom. redan innehafvande hemman, än ytterligare komma i besittning af fastighet, med lika stor, om icke större skjutsningsskyldighet, hvilken fastighet då blefve under samma frihet inbegripen, har Magnus Persson föreslagit den rättelse, såsom orden lyda t ”att Nämndeman, i och för tjenstens utöfning, utan afseende å dess innehafvande större ’’eller mindre hemmansbruk, frikännes från all skjutsskyldighet med en häst och med ”öfriga, hvartill hans innehafvande hemman är regleradt, träder i lika skyldighet med ”öfrige inom skjutslaget belägne hemmansåboer.’’ Utskottet får, i anledning häraf, upplysa, att de föreskrifter, som i detta ämne blifvit gifne, innefattas i en af Kongl. Kammar-Gollegium den 3 December 1821 utfärdad kungörelse, som stadgar, att, under den ordinarie Härads-Nämnden förundte skjutsningsfriheten icke får begripas reserv-hemmans och gästgifvaregårdars skjutsningsskyldighet, utan att denna frihet endast eger rum vid utgörande af Hålloch Kronoskjuts, i mon af den hemmansdel, Nämndemannen sjelf bebor och för hvilken han, såsom cgare, värd eller åbo är skrifven, samt icke längre än för den tid, han tjensten bestrider, från hvilket stadgande likväl blifvit gjorde undantag för vissa Län inora Ri - Eih. till R. St.
Maj:t än detta: ”Hvad Rikets Stalinder nu begära, hafva Vi redan i Nåder ”verkställt.” I anledning häraf anser jag ingen annan åtgärd i afseende på Utskottets Utlåtande böra vidtagas, än att det lägges till handlingarne. Grefve Posse, Arviel: Som jag baft tillfälle att förut se det af Friherre af Nordin omnämnde Kongl. Bref, förenar jag mig med Herr Friherren i den åsigt, att, sedan Kongl. Majit redan bifallit bvad Ekonomiutskottet tillstyrkt Rikets Ständer att begära, den foreslagne skrifvelsen är öfverflödig; men i anledning häraf får jag för min del tillstyrka afslag å Utlåtandet. Herr Hjerta_, Gustaf: Jag vill blott till Friherre af Nordin framställa den fråga, om det åberopade Kongl. Brefvet var af den beskaffenhet, att det blifvit offentliggjordt såsom allmän kungörelse, eller om det endast förblifvit en hemlighet emellan Styrelsen och Södra Möre Gömpagni, i hvilket senare fall jag förbehåller mig alt få göra några anmärkningar. Friherre af Nordin: Det Kongl, Brefvet Sr ställd t' till Förvaltningen af Sjöärenderne, och slutmeningen deri lyder: ”ägande J att vederbörande härom förständiga, ” hvarmed uttryckes skyldigheten för den Auctoritet, som tillskrifves, att låta utfärda Brefvet till allmän kännedom och efterrättelse. Har Förvaltningen af Sjöärenderne icke fullgjort detta åliggande, så är det en försummelse, som bör rättas och säkerligen äfven vinner rättelse, utan alt någon åtgärd å Rikets Ständers sida derföre blir erforderlig; men jag är öfvertygad, att Förvaltningen af Sjöärenderne ej underlåtit att ställa sig den Kongl. Befallningen i detta afseende till efterrättelse, helst Brefvet redan är cå gammalt, som från år 1827. Herr von Hejnne, Georg: År 1827 var jag, såsom innehafvare af en del uti en BåtsmansRote, utsedd till Rotemästare eller Hufvudman för Rolen.
Dessa §§ biföllos utan anmärkning. § 81. Hr Bildt: Sä vidt jag kan finna af denna §, så hänför den sig, ej såsom här står, till 42:dra §:n i Reglementet, utan till den, som rörer de allmänna föreskrifterne för lånemedlens lyftande och räntans betalning; ty 42:dra §:n rörer Christianstads nya tomtreglering, och det är den 4l:sta, som rörer låneunderstöden till nedbrunna städer. Här är således ett tryckfel influtet, hvarföre jag tror denna siffra böra förändras ifrån 42 till 41, så att icke hänvisningen må leda lill någon tvetydighet vid Reglementets tillämpning. Uppå härefter framstäld propos. bifölls § 81, med den förändring, att, i st. f. den deri felaktigt citerade § 42, infördes § 41. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde sedermera om R. o. Ad. bifölle de delar af förevande Mern., som icke redan varit föremål för beslut. Ropades Ja. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 8 e. m. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Const.Utsk:s d. 17 dennes på bordet lagda Mern. N:o 57, med förslag till tillägg i 109:de §:n Reg.F. och 80:de §:n Riksd.- Ordn., ang:de upskof i Riksdag. Vid föredragning af Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskms d. 17 dennes på bordet lagda Mern.
Af mig kan det likväl icke bedömmas i hela sin vidd, då det vidrör åtskilliga Economiska ämnen, hvilka ligga utom gränsen af min befattning och mina kunskaper. Jag har emedlertid trott mig böra tillkännagifva tillvarelsen deraf. Sluteligen får jag äran vördsamt anhålla, att detta mitt anförande matte få åtfölja Friherre - Den 5 Mardi, flg herre Wrangels project till det Utskott, dit detsamma kan blifva remitteradt. Friherre Åkerhjelm, Cart Axeli Det är med anledning af den af Herr Fri* herre Ridderstolpe uti förmiddagsplenum den 26 sistledne Februarii gjorde motion, angående bortarrenderandet af MilitiäBoställen och andra Kronans lägenheter, eom jag utbeder mig att några ögonblick få upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns tid, för att hvad MilitiäBoställens bortarrendering beträffar göra följande anmärkningar och tillägg. Lika med Herr Friherre Ridderstolpe erkänner jag, att vid de å desse boställen hitintills anställde auctioner, man har allt för nitiskt följt den principen, Itt antaga den högstbjudandes anbud, så snart han varit försedd med tillförlitlige Borgersmän för de första fem åren, samt utan att fästa uppmärksamhet dervid, om en sådan bjudare ägt den ringaste kännedom af jordbruk eller dertill erforderlige insigter. Ofta har händt att personer som knappast mer än till namnet kändt en plog , och hvilkas förra yrken varit helt olika med landtb uket, stannat för högsta anbudet, töljderna häraf äro nogsamt kände, till stor för - Bil, till Ridd. 0. Pr, II Band. 33 Dun 5 Martii. ju«f för indelnlngsinnehäfvaren, och till menlig inflytelse på Bosta!Isjordens häfd, sorn derigenom för en mängd år, blifvit försämrad.
§ 74 Vid tillfällen då skepparen inte själv för befäl på fartyget, är styrman eller den i hans ställe underkastad samma skyldighet och ansvar som skeppare, § 75 Överfaller någon en tulltjänsteman eller med våld försöker ineller utföra olovliga varor, straffas han med fästning mellan 1 - 3 år. Hindrar någon tjänstens utövning bötas mellan 50 - 200 riksdaler. Befälhavare på Kronans fartyg mister tjänsten om han begår något av dessa brott. § 76 Beträds någon med att göra samma brott två gånger pliktar han dubbelt. § 77 Böterna delas mellan kronan och åklagaren. § 78 Böter tas ut från den straffades egendom, så länge den varar. Kan han inte betala fulla böter har åklagaren företräde framför Kronan. § 79 Saknas tillgångar att betala böter omvandlas de till fängelse, där fången skall arbeta. Kapitel VI Om Rättegång § 80 Mål som angår förbrytelser mot denna författning avgörs i Sjötullrätten. Har brottet upptäckts någon annanstans än i stapelstad tas det upp vid närmaste Rådsturätt. § 81 Är någon missnöjd med underrättens utslag besvärar han sig hos Kommers Kollegium inom viss angiven tid. Man har längre tid på sig ju längre från Stockholm man bor. § 82 Är den klagande fälld till böter men inte häktad, skall han bevisa att han satt böterna i Ränteriet eller lämnat borgen. § 83 Kan han för fattigdom inte nedsätta böterna, skall han lämna domaren bevis på sin oförmåga. § 85 Försummar klagande att redovisa vad han skall, har utslaget vunnit laga kraft. § 87 Är den dömde häktad skall han få domen så snart, att han hinner överklaga. § 88 Han har rätt att få biträde med att författa besvärsskriften. Stockholm den 15 juli 1825 CARL JOHAN Cirkulär till samtliga konungens Befallningshavande och Regementschefer, att tillsynen och vården över de Arméns högre Befäl anslagna Boställen, som förut tillhört vederbörande Regementschefer, nu mera blivit Kongl Krigs Kollegium i nåder uppdragen. Stockholm den 8 augusti 1825.
Ms lifliga önskan, det närvarande politiska ställning i Europa icke måtte för de förenade rikena medföra någon rubbning af de fördelar, som af fredens lugn härflyta, en nödig försigtighet likväl fordrade att ej vara oberedd på de häivHih. lill /t. St. Förslag till un cl. Skri/vclserj N.o 7 6. cleiser, soni af nämnda politiska ställning tilläfventyrs föranleddes, och synnerligas t de sednaste tilldragelserna inom ett grannrike, hvilket utgjorde föremal för svenska nationens varma deltagande, kunde påkalla, att sverige, lör skyddandet jemväl af egna dyrbara intressen, icke underlåter att lemna det understöd, som derifrån blifvit hegardt; men E. K. M. emedlertid ansett Sig icke böra uti en så magtpåliggande fråga fatta beslut förr, än Rikets nu församlade Ständer, såsom svenska folkets ombud, lemnats tillfälle att, efter noggrann pröfning, uttrycka sina åsigter, huruvida nationen må vara villig att underkasta sig de uppoffringar, som dermed måste blifva förenade; så hade, af sådan anledning, E. K.M., efter att hafva inhemtat Hemliga Utskottets underdåniga yttrande, med fullt förtroende till Rikets Ständers bedömande af hvad sveriges ära och sanna intresse fordra, nu velat framställa den begäran, att ej mindre för nödiga förberedande rustningar, än på det E, K. M. mätte blifva i tillfälle att vidtaga de åtgärder, hvilka omständigheterna kunna påkalla, Rikets Ständer, oberoende af de uti 63 § regerings-formen omförmälda kreditiv, vid hvilkas bestämmande E. K. Sig förvissad, att de nuvarande politiska förhållandena tagas i behörigt öfvervägande, måtte till E. K. M:s disposition ställa ett serskildt kreditiv af två millioner r:dr b:ko; förväntande E. K. M. att med möjligaste skyndsamhet erhålla del af det beslut, som härom blefve af Rikets Ständer fattad t.
— N:o 51. i anledning af väckt motion om upphörande af vågoch mätare-afgifter för varor, hvilka sjöledes till hufvudstaden införas, men der endast köpare* och säljare emellan afyttras, utan anlitande af stadens vågar eller mätarepersonal. — N:o 52. i anledning af väckt motion om ifrån utrikes ort inkommande, äkta bokgulds conlrollbehandling. IV. E. 457. — N:o 53. i anledning af väckt motion om upphörande af stamböcker och collecter till kyrkobyggnader. IV. B. 35. A. 112. — N:o 54. i anledning af väckt motion derom, att de stiftens byggnadscassor hittills anslagna behållna löneinkomster under ledighet efter död eller afgången ecclesiastik tjensteman, måtte tillfalla preste-enke-cassan inom det stift, der ledigheten inträffat. IV. B. 35. i. 112. VII. U. 334. A. 353. — N:o 55. i anledning af väckt motion dels derom, att vid penningeremisser på posten, endast sedlar öfver 10 Riksdaler banko valör hädanefter må behöfva upptecknas till nummer och data, dels om en snar revision af postförfattningarne. IV. B. 36. A. 114. — N:o 56. i anledning af väckt motion om befrielse för kyrkorna från vissa extra-utgifter. IV. B. 36. A. 114. — N:o 57. i anledning af väckt motion om förändring af förfaltningarne rörande tiggande fattighjons återsändande med skjuts till hemorten. IV. B. 36. A. 114. — N-.o 58. i anledning af väckt motion om förbud för godsägare att hädanefter lägga hemman, som äro med åboer försedde, under eget bruk. IV. B. 36. A. 114. — N:o 59. i anledning af väckt motion derom, att personer från Arbetsoch Pionnier-corpserna hädanefter endast må förpassas till de församlingar, från hvilka de medfört prestbetyg, eller der de sist varit skattskrifne och bosatte.
Vid detta förhållande och ehuru Utskottet, fördess del, af de i Betänkandet N:o 79 fullständigt utvecklade skäl, icke kan frångå den öfvertygelse, att eu så beskaffad öfverflytlning från Låne-Banken till Disconten, som i momenten a, boche af Betänkandet N:o 79 föreslagits, vore ej mindre för Banken, än de Lånbehöfvande i alla hänseenden ändamålsenligast samt tillika mest öfverensstämmande med andan och syftningen af Rikets Ständer^ allmänna beslut i fråga om Bankens lånerörelse, finner Utskottet, efter erhållet afslag å dess härom gjorde framställning, annat nu ej återstå, än att tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, det måtte Bankens egne obligationer, härrörande från dess före år i83o gjorde upplåningar, få hädanefter, enligt hvad hittills vanligt varit, genom Låne-Banken belånas, till förut bestämd ränta å 5 proc., dock numera, enligt Rikets Ständers vid innevarande Riksdag fattade beslut, till deras fulla capital-belopp. I händelse af bifall till hvilken hemställan den af Utskottet i Betänkandet N:o 8a föreslagne, af Rikets Ständer gillade 1 eglementariska föreskrift kommer att i så måtto, förändras, att oftanämnde obligationer uteslutas från antalet af de papper, hvilka såsom hypothek må i Disconten antagas och belånas. Stockholm den 24 Februarii i835. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, i835. Banco-%Jtskotuts Memorial N;o to6. i N:o io6. Aokom till Exp.-Utsk. den 2? Febr, Memorial, med anmälan om åtskillige förändringar och tillägg i afseende på de under litt. A upptagne allmänna föreskrifter och stad gauden i 4'-de Art. 5:te Afd. af 18So års Banco Reglemente.
Ehuru motbjudande det är sör en oskrymtad grannlagenhet, att tala för saker, som »äwwäl omfat» ta talarens egna interesse», sä tror jaljkwäl att benn» kän< 1462 Den 2i December. tänsta ej dör äkerhälla frän upsyllandet as dm answar riga pligt, som äligget hwarje redlig nian, den att beifra alt hwad rätt och godt är, och jag stall sa myc» ket mindre undandraga mig derifrån, som, om jag är owist, akt oaktadt ali min wäimening gagna den goda sak, hrvars förswar jag ämnar göra, sä är jag der, emot nästan öfwmygao, pä grund as 20 ärs tung erfarenhet, att ätminftoile sär mig sjelf ingen personlig förmon derigenom beredes. Jag torde således fä smic» ra mig med det hopp, an detta mitt Memorial benäget uptagcs sässm en gärd af mitt nit för upfyllandet af medborgerlighetens pligter i allmänhet och af min billiga killgiswenhet för en Corps as Rikets Embetsman som förenar en sörwänande kontrast af lysande yta för dagen, hwilken osta blifwit mistunnad, med en »verklighet af omanlig uselhet för hela äkerstäende lifstiden, hwilken aldrig blifwit behjertad; En Corp.S hwars medlem jag warit och den jag ännu tillhör, icke mera genom den »verksamhet, hwarmed jag fordom uti lika sä wigtiga som brydsamma comuncturek sökt gagna, och jag wägar säga, gagnat Fäderneslandet utan säsom deltagande uti den wiherligen graduerade, dock äfwen hufwud förtjenst och behof lika miMnnande »vedergällning, Slaten tillagt ät dest medlemmar. Om Sweriges Embeksmän i allmänhet hälst de
Ståndet väckt motion om upphäfvande i vissa delar af Herrar Revisorernas öfver RiksDiscont-Verkets förvthning för år 1811, i afseende - 776 Den i Q Juni. seende på samma Verks-Administration meddcldta gtadganden. Uti Memorialet formälos: huruledes Reviso-' xerne enligt 10 §. af deras under den 31 sist!. Mars afgifne' Berättelse skola föreskrifva, att prof. ning af de .Lånsökandes behof borde föregå , innan I-ån 5t Rikets allmoge beviljades, på det Xånen ej malie utsträckas till större summor än I/åntagarens egénteliga näring behöfde; äfvensom 7 §. af samma Berättelse skulle innefatta en föreskri It. att icke ens på en månads tid, såsom förr varit vanligt, bevilja Omsättning på gamla Jjåne -doCuhifenter; utan i sådant fall genast be. räkna Låntagaren öfverrenta sorn vid forsumirrad inbetalning. Eiksdogmarmen anser orättvist att undersökning om verkliga Uånebehofvet endast i anseende tili Rikets Allmoge skulle äga jura, meri underlåtas för alla andra; utom det, att en sådan undersökning vore för Discont-Directionen mera svår och osäker än någon annan dylik undersökning; och yrkar af sådan anledning att Uånerättighvten matie .förklaras vara lika sä lippert och oinskränkt för Rikets Allmoge sorn för alia andra, och att Allmogen således måne, utan all profning af lwjiofvei, fa läna ända till 6000 ll:d, om deremot svarande säkerhet ställdes. Beträffande åter förbudet af omsättning på gamla liane-documenter, för kokare tid; så.skulle mycken förlust f<ir Rikets Allmoge deraf uppkomma, da ntindsta fel i skrifsättet kunde gora att Docutoeutet ogillades, hvarigeuoii genast tillfälle yppades - Den ig Juni. lil pades att utkräfva 12 procents renta. Denna slags renta ägde icke heller någon enda laglig grund; och då dröjsmål med omsättningen hvarken mindskade
Det är underligt, men det ser ut för mig ibland som om hon icke vore något själf utan en del af mig; en inelfva som bar bort min vilja, min lust att lefva; som om jag deponerat hos henne själfva lifsknuten, anatomin talar om! GUSTAF. Det kanske är så, när allting kommer omkring! ADOLF. Hvad skulle det vara för slag? Hon är ju ett själfständigt väsen, med en massa egna FORDRINGSEGARE. 21 tankar; och när jag träffade henne, var jag ingenting, ett artist-barn, som hon uppfostrade! GUSTAF. Men sedan utvecklade du hennes tankar och uppfostrade henne, inte sant? ADOLF. Nej! Hon stannade i växten och jag dref på! GUSTAF. Ja, det är ju eget, att hennes författeri gick tillbaka efter första boken, eller åtminstone icke blef till mer! Men den gången hade hon ett tacksamt ämne hon lär ju ha ritat af mannen du har aldrig känt honom? Det lär ju ha varit en idiot! ADOLF. Jag kände honom aldrig, för han var bortrest i sex månader, men han lär ha varit en jubel-idiot, att döma af hennes skildring! Och att hennes skildring var sannfärdig, därom kan du vara öfvertygad! GUSTAF. (Paus.) Det är jag också! Men hvarför tog hon honom? ADOLF. Därför att hon inte kände honom; och man lär ju aldrig känna hvarann förrän efteråt! FORDRINGSEGARE. 22 GUSTAF. Därför skulle man inte gifta sig förrän efteråt! Nå, det var en tyrann, förstås! ADOLF. Förstås? GUSTAF. Det är ju alla äkta män (försöker sig fram) och du icke minst! ADOLF. Jag! Som låter min hustru gå och komma när hon behagar... GUSTAF. Ja, det är väl det minsta! Kanske du skulle ha henne inlåst! Men tycker du om att hon är borta om nätterna? ADOLF. Nej, det gör jag visst inte! GUSTAF. Ser du! (Turnerar) Uppriktigt sagdt, så blir du bara löjlig på det! ADOLF. Löjlig? Kan man bli visar sin hustru förtroende? löjlig för att man GUSTAF. Visst kan man bli det; och du är det redan! Grundligt!