Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under tiden satt kontrollbyråns chef mestadels i Stockholm, skötte sitt embete och sina affärer och såg i öfrigt mycket mystisk ut. Allmänt ansåg man att nu skulle med ens ett slut göras på allt detta undansnillande af bränvin, som man visste i åratal hafva egt rum på olika trakter i Sverige, och hvarom Aftonbladet skref den 11 juli: » Att forhållanden af liknande beskaffenhet förekommit äfven på andra orter kan väl knappast betvif-1m —. Under den tid bränneriernas antal var stort och kontrollapparater ännu ej voro införda, mötte det utomordentliga svårigheter att finna tillräckligt väl qvalificerade och p&amp;litliga kontrollörer, och det är numera nära nog en hemlighet, som hvar nian vetf att aftal mellan tillverkare och kontrollörer voro ganska vanliga ». Häri blef man likväl besviken. Slaget träffade endast en liten del af landet, den historiska Värends-bygden, ett område af endast några få qvadratmil. Och detta oaktadt man enl. hr Forssmans eget organ visste att samma straffvärda brott begåtts äfven på andra orter, ja varit » ganska vanliga *. Ja, till och med oaktadt det bragtes till hr Forssmans kännedom, hvar han hade att söka flere ännu större brottslingar. Hvarfor gijngo dessa fria? Hvarfor sträckte sig icke den faderliga omsorgen om rättvisans skipande äfven till Kristianstads, Malmöhus ’ och Blekinge lan? Hvarfor just till det län, som var fattigast — äfven på inflytelserika medlemmar af riksdagen? Jag torde blifva i tillfälle att i en följande uppsats gå de märkliga rättegångarna litet närmare in på lifvet, och ordar der-for icke här om det obetingadt straffvärda i de anklagades handlingsätt och rättvisan af deras^ straffande, hvilka nåddes af rättvisan. Likaså sparar jag några dermed sammanhängande märkligare episoder till dess, och nöjer mig för tillfallet med om jag så må säga prologen till det stora skådespelet. Om, såsom nyss antyddes, hr Forssman koncentrerade sina bemödanden omkring brännerierna i Allbo härad och Vänboda branneri i grannhåradet, kunde han likväl icke undgå misstag, som gåfvo litet roande omvexling åt det eljes skäligen dystra dramat.
Skrifvelse JW lid. 13 Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag till skrifvelse, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, framställning till Rikets Ständers Stats-Utskott skulle aflåtas. Ex protocollo L. L. Fries. Ank. till Exp.-Utik. den 16 Augusti 1860, kl. 1 e. ra. Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Sländers Stats-Utskott, angå ende ytterligare anmälda förskotler lill utgifter, för hvilka statsanslag icke äro beviljade; Gifven Stockholms Slott den 3 Augusti '1860. Då, till bestridande af sådana utaf Rikets Ständer icke förutsedda behof, för hvilka stats-anslag följaktligen ej beviljats, erforderliga medel, enligt Rikets Ständers anhållan i underdånig skrifvelse den 22 April 1857, sedermera blifvit under förskottstitel anordnade för att hos Rikets Ständer till ersättande anmälas; — samt Kongl. Majit under den 27 Oktober 1859 och den 13 nästlidne April, meddelat uppgifter å de förskotter, hvilka i berörda hänseende utgått intill 1859 års slut; vill Kongl. Majit härigenom likaledes till Stats-Utskottet öfverlemna en från Kongl. Majits och Rikets Stats-kontor nu inkommen uppgift öfver dylika förskotter, utgifna under förra hälften af innevarande år, till sammanlagdt belopp af 22,381 Riksdaler 8 öre Riksmynt. Kongl. Maj t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. Under Hans Majits Vår Allernådigsle Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering: LOUIS DE GEER. LUDV. ALMQVIST. EHNEMARK C J. MALMSTEN. H. W. Bredberg. 14 Kongl. Maj:ts Nöd.
Alm må få uppbära den begrafningshjelp, för hvars uttagande hon försummat den i proescriptions-författningarne stadgade tid, får jag anmäla min reservation, med förklarande, att jag alldeles icke kan instämma uti den åsigt, som inom Utskoltet legat till grund för nämnde beslut, eller att, i afseende på enkan Alms anspråk, skulle inträffa samma förhållande, som med de Roteringsskyldige vid Westerbottens Kongl. Fält-Jägare-Regemente, hvilka blifvit affordrade högre utskylder, än de, enligt Kongl. Kammar-Rättens sedermera meddelade Utslag, funnits vara skyldige att utgöra. I afseende på dessa inträffar nemligen, att staten på obehörigt sätt tillvunnit sig en inkomst, som jag aldrigkan finna det Allmänna värdigt att på grund af åkommen praescriplion behålla, då deremot den begrafningshjelp, hvarpå enkan Alm gjort anspråk, blifvit lagligen och på grund af gällande författningar till Stats-Verket af hennes man aftjenad, och hon således, i afseende på utbekommandet deraf, är att betragta lika med alla dem, som hafva något att fordra af Stats-Verket och för hvilka prasscriptions-förfaltningarne blifvit stadgade.” STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Siats-Utskottets Utlåtande-, N;o 127. 1 N:o 127. Ank. till Exp. Utsk. den 16 Maj, kl. 1 e. m, Utlåtande, i anledning af Herr Christier sons, Ii. F., motion om arfvoden för Rådhus-Rätterns i Rikets samtlige stapelstäder för behandlingen af Tullmål.
Har det nu ytterligare så tillgått, hvarom jag måhända icke behöfver åberopa något bestämdt factum, att landshöfdingarne sjelfve gifvit och tagit accord; liar det vidare kanske så inträffat, att en candidat till landssecrelerare-beställningen vidj landshöfdingen frånfälle, för Deli 20 Maj f. m. 69 att afhjelpa de svåra omständigheter, hvaruti landshöfdingehuset genom det stora accordet kommit, öfvertagit någon del af detsamma, för att få blifva ordinarie och ingått t. ex. någon förbindelse med någon landshöfdingens närmaste slägtinge; har sedermera landssecreteraren sjelf, utom frändskapen i tänkesättet med fogdarne att taga och gifva accord, med dem varit verkligen beslägtad, samt sjelf fått gifva accord ; om det så allt tillgått, om icke så aflägsna exempel, kanske de närmaste, kunna sådant ådagalägga; så hemställer jag, om icke den executiva makten blifvit insnärjd i mammons nät, och om icke alla knutarna af detta nät stått i fullkomligt accord, den ena med den andra. Här stå vi icke för att tala den ene och den andre för sitt skrå. Jag tror, att det gifves en emancipation, såsom man på detta rum omtalat, hvartill man kan komma, oberoende deraf alt man är domare eller Konungens Bef:h:de. Denna emancipation beslår deri, att man har ögat riktadt på sitt fäderneslands bästa och på befrämjande af rättvisan, eller att, såsom det står i vår grundlag, rätt och sanning styrka; och jag trodde, mine Hrr Konungens Bef:h:de! som här yttrat eder, att åtminstone någon bland eder skulle vara nog invigd deri, för att vid detta tillfälle förbise, att den lilla obetydliga person, som väckt fråga 0111 denna sak händelsevis, var domare, och J, mine herrar motståndare, Konungens Bef:h:de. Herrarne veta sjelfve, om hvad jag yttrat har någon grund i sanningen. Har det en sådan grund, så torde herrarne finna, att jag ej sträfvar till annat än rättelse.
Det skäl, som Utsk:t anfört till stöd för sitt afslag, synes mig vara af ganska ringa och tvifvelaktig betydenhet. Det inskränker sig dertill, att Utsk:t, »i betraktande af de ansenliga belopp, hvartill de å denna hufvudtitel redan tillstyrkta anslag upgå, funnit sig ej kunna till bifall hos B. St:r förorda ifrågav:de motion.» Hade således denna motion behandlats i sammanhang med någon aunan hufvudtitel, hade den måhähda vunnit framgång. Jag tror icke att det är uågot skäl, att derföre att den tillhör 5:te hufvudtiteln, den skall afslås. Nu är den emellertid så beskaffad, att den icke allenast står i sammanhang med örlogsflotta!), utan äfven med den stora sjöfarten i allmänhet, hvilken sorterar under 6:te hufvudtiteln. Att iakttaga sparsamhet med stat tens medel är ganska godt; men att icke vilia betrygga en så vigtig del af landets inkomstkällor som dess sjöfart, tror jag är att drifva sparsamheten för långt. Jag erkänner visserligen att ganska mycket blifvit gjordt för sjöfartens betryggande i så måtto, att våra fyrar äro i godt skick och till och med bättre än mångenstädes utomlands. Det är äfven hopp, att de delar af våra kuster, som ännu icke äro uplysta, i en icke alltför aflägsen framtid skola blif va det. De stackars lotsarne hafva också fått bristen p; båtar till en del åtminstone alhjelpt. Mycket återstår dock ännu att göra, och främst i afseende på kännedomen om våra kuster och farvatten. Oaktadt sjökartekontorets allvarliga nit, ega vi dock ännu ganska ringa kunskap otn dessa farvatten. I brist på tjenliga arbetsmedel, hafva vi icke kunnat undersöka de yttre hafsbandet!. När man gör an land, är det af vigt att de yttre grunden äro rätt utlagda på sjökortet. Det är detta som jinnu saknas på våra kort. En föregående talare har nämnt, att flottans fartyg skulle vara lämpliga för ifrågavide ändamål.
I anledn. häraf och till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut blefvo Hrr Electorer af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodade att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. samt 12 Supleanter i Utskotten, deraf 2:ne i hvarldera af Const:s-, Den 7 December. 35 Stats-, Bevilln.-, Bankosamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:n samt en i hvartdera af Lagoch Exp.-Utsk:n. Föredrogs Hr Rosenblads, Bernhard, d. 4 dennes på bordet lagda motion om åtgärders vidtagande, för skyndsam utdelning (ill RiksSt:ns ledamöter af Konungens Befdmles seduaste fem års berättelser. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Chefen för Civil-Depart:tet lemnat honom deri uplysning, alt af ifrågavar. berättelser 9 äro tryckte samt häftade och oförtöfvadt skola blifva öfverlemnande till Riksg:s-Kont., lös' att bland R. St:r utdelas; att för öfrigt 7 äro tryckle, men ännu icke hunnit häftas; samt alt de öfriga äro under tryckning och snart färdiga, med undantag af 2:ne, i afseende på hvilka Departds-Chefen lofvat vidtaga den åtgäid, alt de, så fort som möjligt, må komma RiksStms ledamöter tillhanda; vid hvilket förhållande H. Ex. hemslälde om icke R. o. Ad. funne afl någon ytterligare åtgärd i anleda. af Hr Rosenblads föreg:de motion icke erfordrades. Ropades ja. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Som K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof direkt ingått till StatsUtsk., och den Kongl. proposrn ännu icke hunnit blifva tryckt och (ill RiksStin utdelad, så saknar jag tillfälle att deröfver yttra mig.
Det måste öfverlemnas åt särskilda åtgärder, vare sig före, vid, eller efter krigets utbrott, att skapa de medel, som fordras för krigets fortgång eller för att möta utomordentliga fall. Vid öfvergång till krigsfot kunna tvänne hufvudsakliga fall antagas: det ena, att endast 50 bataljoner rycka i fält, antingen emedan ändamålet icke kräfver en större styrka, eller tiden icke medgifvit några egentliga krigsrustningar; det andra åter: att alla 75 bataljonerna från början påräknas för fält-arméen, hvartill fordras någon tids krigsrustningar och förberedelser. På det förstnämnda fallet, eller att hastigt kunna sammandraga 50 bataljoner med 40,000 man, måste vi ständigt vara beredde. Deruti ligger vår trygghet mot öfverraskningar. De 50 bataljonerna förses då med fulltaligt befäl enligt redan uppgifna grunder och med stam och beväringssoldater till hela styrkan af 800 man på bataljon. De återstående 25 bataljonerna, som samtidigt dermed, eller så fort ske kan, utrustas, blifva depot eller reservbataljoner. De erhålla stamoch beväringssoldater till omkring en tredjedel af sin styrka och fyllas till 800 man med manskap af allmänna beväringen. Stamoch beväringssoldater blifva för detta, ändamål tillräcklige. De kunna, enligt Bil. Z tillsammans beräknas till 51,292 man, och med 10 procents afdrag såväl af stammen för vakanser, rekryter, sjuke på roten och mindre tjenstbare, sorn ock af beväringssoldaterne för afgång, sjuke och vid en hastig samling möjligen uteblifne, till 46,163 man eller 6,163 man mera, än som fordras för de 50 bataljonerna. Då ytterligare 540 beväringssoldater för artilleriet och ingeniörtrupper afdragas, återstår 5,623 man.
I anledning häraf och dä de Fartyg och Maroit/ som wid krigets utbrott i Swensse Hamnar 8s^uL8trei-Ä8, icke kunna pä ett med billighet mera öfwerensstämmande sätt anwandas, an ar Swensse Undersärer, hwilkas egendom, pä förberörde sätt, kan falla i Fiendens händer, derigenom i möjligaste mätto hällas ssadeslöse, anse Riksens Stander sig böra hos Eder Kongl. Maju i underdänighet anhälla, at alt Fiendtlig , pä Regeringens befallning 8e<gue8trer-i6, egendom mätte säsom ersättning tilhandahällas dem, som antingen i Fiendens Hamnar eller genom upbringningar förlorar och blifwa lidande. Hwad äter angär de upbringningar, hwilka af Kongl. Majus och Kronans Örlogsskepp eller lillätne Kapare göras, fä Riksens Stander, med fästad upmarksamhet ä de omständigheter, hwilka til Sjömagtens tilwaxt hos andre I^jonsr warit bidragande, och dä sadane upbringningar merendels bero af en äfwemyrlig utgång och der imer^s en Lbef med sitt Manssap deraf katt wanka samt altid af ssicklighet och tapperhet wid utförandet, hos Eder Kongl. Maj:t i underdänighet anhälla, det täcktes Eder Kongl. Maju i Näder tillära, at alla fiendtlig Magters undersaker tilhörige Fartyg med deras Laddningar, hwilka hädanefter kunna af Eders Kongl. Majus och Kronans Fartyg eller enssilte Kapare upbringas, mätte efter wist fastställd delnings-grund endast komma Upbringaren och hans Man - Den 17 Mars. 785 Manskap til godo , samt dr om en fri disposition deraf blifwa försäkrade. Riksens Stander framhärda rc. Scormagrigfle Allernadigste Konung!
Ombudsm. Emb.-Rerättelsc den 15 Nov. 1847. 21 missnöje emot beslutet om böternas förvandling eller åberopa någon enda omständighet, på grund hvaraf verkställigheten af fängelsestraffet borde uppskjutas, tvertom, sedan omförmälda promemoria hunnit utskrifvas, enligt hvad upplyst vore, godvilligt åtföljt vederbörande vaktbetjente till häktet; på hvilka grunder Kämnersrätten anhållit, att det väckta åtalet måtte ogillas och Kämnersrätten från allt ansvar befrias, helst någon skada genom Kämnersrättens ifrågavarande förvandlingsbeslut icke skulle hafva uppkommit; hvarjemte Kämnersrätten yrkat, att Engman för sin falska angifvelse, som påtagligen vore gjord af arghet, måtte fällas lill det uti 18 kap. 8 § Missgerningsbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, stadgade ansvar. Varande slutligen af gesällen Engman, i likaledes inkommen förklaring, hans tillförne gjorda ansvarsoch ersättningspåståenden förnyade, under anhållan om befrielse från de å honom yrkade böter. Häruppå har i detta mål Kongl. Hofrätten, genom utslag den 4 Mars innevarande år, sig utlåtit, det Kongl. Hofrätten väl funnit, att, om än Kämnersrätten icke saknat laglig anledning att, sedan Kongl. Maj:t medelst utslag den 19 December 1838 fastställt det beslut, hvarigenom Engman blifvit till ifrågavarande böter fälld, och förklarat
Stundom kokas bitarne med vatten till en grönsoppa, som förtäres varm. På samma sätt användes innanmätet af renvomben. Dessutom ätas alger och flere slag af rötter, af hvilka senare en sorts hopskrumpna knölar, såsom ofvan är anfördt (föregående del, s. 434), hafva en mycket angenäm smak. Om sommaren äta tschuktscherna hjortron, lingon m. fl. bär, som sägas förekomma i riklig mängd i det inre af landet. Mängden af matväxter, som under denna årstid insamlas, är ganska betydlig, och man tyckes vara föga noggrann i valet, blott bladen äro gröna, saftiga och utan någon särskild skärpa. När invånarne till följd af matbrist i början af februari månad bortflyttade från Pitlekaj, medförde de flere säckar med frusna grönsaker, och dock fans åtskilligt qvarlemnadt i källrarne för att efter behof afhemtas. I tälten vid S:t Lawrence bay lågo högar af löfklädda pilqvistar och säckar fylda med blad och stjelkar af Rhodiola. De författare, som anföra tschuktscherna såsom exempel på ett folk lefvande endast af ämnen hemtade ur djurriket, begå alltså ett fullkomligt misstag. Tvärt om tyckas de under vissa tider af året vara mer »gräsätare» än något annat folk jag känner, och med afseende härå synes mig deras smak gifva antropologen en vink om vissa hittills alldeles förbisedda drag ur stenåldersfolkens lefnadssätt. Att döma af tschuktscherna skulle våra urfäder ingalunda varit så rofdjurslika, som man vanligen föreställer sig dem, och möjligt torde vara, att »bellum omnium inter omnes» infördes först med bronsoch jernålderns högre odling. Tschuktschernas matlagning är, liksom de flesta vilda folkslags, mycket enkel. Efter en lycklig fångst frossa alla invånarne i tältet på det fångade djuret och tyckas finna särskildt nöje i att härvid nedbloda ansigte och händer så mycket som möjligt. Omvexlande med det råa köttet ätas bitar af späck och märg samt stycken af tarmar, som endast genom pressning mellan fingrarne befrias från innanmätet.
Riksd.Ordn., icke få deltaga i val till Utskott, ej helier må tillåtas ett sådant deltagande i första instansen till dessa val, nemi. bänkm:svalen, skall innebära en grundlagsstridighet och sålunda icke får åtfölja återremissen; men jag får nu på det högsta protestera emot en sådari grundlagstolkning, och såsom ett särskildt bevis på dess oriktighet blott erinra, att i 17 §. af Riksd.Ordn. finnes stadgadt, det ingen får obehörigen verka vid riksdags - Den 12 Juni. mannavalen och hardt ansvar är utföst för den, som deremot bryter. Men nu väljas i BondeSt. allestädes, och i BorgareSt. åtminstone i Stockholm, riksdagsmännen genom dertill förut utsedda clectorer; och efter Hr Landtm:s tolkning skulle det altså icke vara förbjudet att inverka på valet af dessa, hvilket val likväl nästan är det väsendtligaste. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Jag förenar mig i den protest, Hr Cederschjöld nu afgifvit, och tror, att, då man tillåter de ifrågaställa personerna att deltaga i bänkm:svalen, man gjort en lagstridig förklaring af grundlagen, då deremot den klara och rätta meningen återfinnes i Hr Cederschjölds begrepp om det ifrågavar. grundlagsbudet. Gr. Cronhjelm: I naturlig följd deraf, att jag, såsom jag redan erinrat, vid afgifvandet af min motion framställde samma anmärkning, som den Hr Cederschjöld nu väckt, och endast genom en vägrad remiss hindrades från fullföljande deraf, får jag nu till alla delar förena mig i Hr Cederschjölds reservation. 5:te punkten, ang:de skyldighet för Bödd.direct:n att till utdelning af polletter sammanträda en half timme före hvarje innan riksdagens öppnande å rikssalen inträffande plenum, till och med det, som äger rum dagen före plenum plenorum. 6:te punkten, ang:de Hr Aminoffs förslag, att el ectorsvalet ej måtte ske förrän tre dagar efter bänkm:svalet.
Sedan Bevillnings-Utskotlet uti Betänkande N:o 5 afgifvit utlåtande öfver Riksdagsfullmägtigen J. O. Widegrens af Anders Jonsson fiån Tuna, såsom egen upptagen, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motion, om befrielse för allmogen att erlägga Bevillning för ulöfvande och försäljning af handsmide; så har nämnde Betänkande, i följd af dervid gjorde anmärkningar, blifvit från Hedervärda Bonde-Ståndet under den 11 näsllidne April återremitleradt; men som, enligt ankomne protocolls-utdrag, detta Betänkande är vordet bifallet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln den 22, och Högvördige Preste-Ståndel den i 1 samt Välloflige Borgare-Ståndet den 22 näsllidne April, åsterslår för Utskottet icke någon annan åtgärd, i afseende på berörde, genom trenne Riks-Stånds beslut, afgjorde fråga, än. att derom vördsamt underrätta Hedervärda Bonde-Ståndet» Slockholm den 14 Maj i84°* N:o 16. Ank. till Exp. Utsk. den ai Maj, kil 1 e. nr. Betänkandej angående Herr Munck af Rosenschöldsj Nils Rudolfa afgift ta yttrande, angående förändrade grunder för allmänna Bevillningen. Efter det
Under min förvaltning af Statssecreterare-embetet har jag många gångor genomtänkt den saken, och, om det icke ansåges förmätet af den, som numera egentligen icke har dermed att skaffa, så vore jag färdig att framlägga ett förslag lill sådan skolordning, då comite'ens betänk. åter förekommer. Slutligen bör jag nämna, det jag anser ifrågavar. K. propos. icke lämpligen böra remitteras till StatsUtsk. allena, på sätt arne värde ledamöter yrkat, utan, på grund af deras egna anmärkningar om behofvet af en skolordning, äfven till Ekon.Utsk. Om jag kommer alt framlägga förslag till de hufvudsakligaste stadgandcna uti en sådan, så får jag äfven tillfälle att yttra några anmärkningar, som jag kunde hafva att göra vid den K. proposm , och med detsamma åt min framställning gifva den fullständighet, som nu icke kan medhinnas. Gr. Den 12 Februari f. m. Gr. Anckarsvärd: Först och främst får jag fasta Hr von Harttnansdorffs uppmärksamhet derpå, alt han gjorde elt litet misstag, då lian nämnde mig i afseende på de ambulatoriska skolorna. Det var icke jag, sorn härom yttrade mig, utan Frih. Sprengtporten. För öfrigt får jag betyga min stora tillfredsställelse, att helt och hållet få dela åsigter med Hr von Hartmansdorff uti detta ämne. Jag kan dock icke underlåta alt tillkännagifva min förundran deröfver, att en ännu i tjenst varande Stats-secret. för ecelesiastik-ärendena, kan hysa åsigter, så fullkomligt stridande mot den K. proposm. Emedlertid, och då jag yttrat min enskilda öfvertygelse derom, att de ifrågavar. folkskolorna, som funnos lili stifls-städerna, för bildande af skollärare borde vara tillräckliga; anhåller jag, all Ilr von Hartmansdorff behagade upplysa, hvartill den i proposm föreslagne föreståndaren kunde behöfvas.
Denna författning har ännu endast en kort lid varit tillämpad, hvadan någon bestämd erfarenhet icke kunnat vinnas om lämpligheten af de stadganden, som deri innehållas; och har Lag-Utskottet vid innevarande riksdag äfven på denna grund afstyrkt det förslag om en ytterligare utvidgning af religionsfriheten, som blifvit framståldl. Med ännu mera skäl torde tiden böra afvaktas, innan det kan komma i fråga att, genom bifall lill förslag af den syftning, som Herr Kontraktsprosten Janzons, återgå från den bana inom lagstiftningen, som beträddes genom omförmälda Kongl. Förordning. Men äfven om icke dessa skäl mot den föreslagna lagstiftningsåtgärden förefunnes, skulle Utskottet icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att till botande af det onda, som motionärerne anmärkt, använda de af dem föreslagna medel. Utskottet föreställer sig, att, derest presterskapet med vederbörligt nit egnar sig åt församlingens själavård, och har sin uppmärksamhet fästad på de andeliga rörelser, hvilka inom densamma föregå, det icke skall kunna undgå presterskapet, om sjelfvalda lärare der uppträda med sådan villfarande predikan, som kan störa församlingens tro och sedliga sammanlefnad, och alt, om äfven en sådan predikant skulle få tillfälle att en eller annan gång utan kyrkoherdens vetskap låta höra s»g af en mindre del af församlingen, han likväl icke skall hinna att utöfva någon mera förderflig verksamhet, innan presterskapet skall förspörja om hans uppträdande och blifva i tillfälle att genom sannt kristlig upplysning och vederläggning motverka den fara, som kan hota. Utskottet sätter i delta afseende större förtröstan till presterskapets nit alt aktgifva på ställningen inom församlingen än till de osäkra verkningarne af polisföreskrifter och bötesbestämmelser, i syfte att på förhand framkalla anmälan hos presterskapet om tillämnade religiösa föredrag af lekmän, helst sådana föreskrifter, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, mera bidraga till alt uppreta sinnena mot kyrkan och nära separatismen, än de tjena till det afsedda skyddet mot villfarelserna. Ej heller skulle Utskottet kunna tillstyrka, att på något sätt motverka lekmannaverksamheten, der den icke tillika innebär villolärors spridande.