Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln, den 17 näsllidne Februarii, lill Bnnco-Utskottet remitterat en motion af Herr Lejren, Johan Pehr, så lydande: ”1 en tidpunkt, då roan är sysselsatt att förskaffa landet ett verkligt mynt, och då, såsom följd deraf, siifvermynt åler skall sättas i omlopp, är det af icke ringa vigt att å ena sidan nya silfvermynlets Räkne-enhet blifver öfverensstämmande med det sätt alt värdera varor, som i landet allmänneligen är brukligt, å den andra, att denna Räkne-enhet erhåller sådana underafdelningar, att räknandet blifver lätt och öfverensstämmande med det förbättrade system för LandeLs Mått, Mål och Vigt, hvars grunder redan af 182.3 års Ständer, på Konungens derom gjorda Nådiga Proposition, antogos och som, enligt sist församlade Ständers beslut, snart kommer att allmänneligen införas till stor och efterlängtad lättnad för allmänna rörelsen, till heder för tidebvarfvet och ära för den Konung, under hvars Regering ett beslut blifvit fattadt af den art, att vara lika oförgängligt, som Europas civilisation. Hvad således först angår räkne-enheten, vågar jag, på de grunder som nedanföre skola anföras, hysa den bestämda öfvertygelse, alt ingen lämpligare dertill finnes än ett myntstycke, sorn till inre värde svarar emot En Riksdaler Riksgälds-Sedlar, och som således jemt utgör i;dels Riksdaler Specie, enligt Myntordningen af i83o. Jig känner nogsamt, att mångå finnas, sorn anse, att mynt-enheten boide bestämmas till värdet af 1 R;dr B:co, men vågar likväl tro, att 8 Banco-Utskottets Betankande N.-o denna tanka icke delas af Svenska allmänheten, och att, i en fråga af sådan beskaffenhet som denna, större afseende bör fästas på menighetens önskningar och behof, än på de få personers inom vissa folkclasser, hvilka redan hunnit vänja sig vid att beräkna varors värde i Banco. Att Riksgäldsräkningen har en öfvervägande öfverhand i allmänna rörelsen kan icke belvillas eller nekas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, enligt 47 g It. O., hvarje ltiksSt. borde utse 2:ne Ledamöter för att deltaga i Talmansöfverliiggningarne, och hemställde, huruvida K. o. Ad. behagade företaga detta val vid början al nästa plenum. Ropades ja. Föredrogs Hr Estenberga, Carl Christian, den 22 d:s på bordet lagde motion, angående nedsättande af ett särskildt Utsk. för behandling af frågor rörande kyrkans angelägenheter. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Den fram ställning, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, sönderfaller i 3 särskilda delar. Den första är afsedd att framställa de anledningar, motionären ansett sig ega att önska eller förvänta åtskilliga förslag rörande de kyrkliga angelägenheterna. I afseende å denna del har jag ingenting att säga: tilläfventyrs torde tystnaden i och för sig innebära ett tillräckligt svar å denna del af motionärens yttrande, och R o. Ad. skall säkert icke missförstå mig, om jag vid detta tillfälle iakttager densamma. — Den andra delen af motionen innehåller en framställning, att R. o. Ad. skulle för sin del besluta nedsättandet af ett särskildt Utsk. för behandlingen af kyrkliga ärender. För den händelse att ett sådant beslut skulle af R. o. Ad. fattas, anhåller jag att det Högloft. Ståndet måtte särskildt undantaga sådana frågor, hvilka till följe af sin natur höra under Lag-Utsk:ts behandling, då jag nemi. tager för gifvet, att R. o. Ad. lika med mig icke anser tjenligt, att vissa delar af en fråga behandlas af ett Utsk., och andra delar af ett annat, hvarigenom i lagstiftningen olika åsigter lätt skulle kunna göra sig gällande. Hvad denna fråga för öfrigt beträffar, kan jag icke undertrycka den mening, att motionen är för tidigt väckt, alldenstund det är svårt att besluta, det frågor, hvilka man icke på förhand känner, skola behandlas på ett eller annat sätt. Dessutom skulle jag tro, att ett särskildt
Inom Hedervärda Bonde-ståndet hafva i förestående ämne motioner blifvit väckte, 1:o af samtlige Riksdags-fullmäktige från Blekinge län, nemligen Jöns Pehrsson, Håkan Pettersson, Nils Svensson och Sven Haraldsson, hvilka föreslagit: att båtsmans-hållet inom Blekinge län måtte befrias från skyldigheten att bidraga till båtsmännens beklädnad och att erforderliga medel till bestridande af denna kostnad måtte anvisas. Till stöd för detta förslag är hufvudsakligen anfördt, att Blekinge län vore hårdare betungadt af båtsmans-hållet, än något annat län i Riket, då i medeltal endast f:dels hemman vore indeladt till hvarje båtsman; att Kronan redan öfvertagit. bestyret med de fleste båtsmännens beklädnad; att Rikets Ständer redan vid 1817 och 1848 års riksdag beviljat ett förslags-anslag af 28,000 R:dr Banko att årligen utgå till bestridande af de kostnader, som uppkommo i följd af beklädnads-bestyrets öfvertagande vid hela båtsmans-hållet, och hvilket anslag endast behöfde förhöjas i fall hemmansegarne i Blekinge erhölle befrielse från allt beklädnads-bidrag; att härigenom den stora fördelen skulle vinnas, att Kongl. Maj.t skulle vara oförhindrad att huru som helst förordna om de förändringar med båtsmännens beklädnad och utrustning, allt efter som sjöförsvarets utveckling samt nya upptäckter med flera andra förhållanden kunde göra önskligt och nödvändigt, hvarjemte de olikheter, sorn nu förefunnes i manskapets beklädnad, och hvilka eljest komme att länge fortfara, skulle på en gång försvinna. 2:0 af Riksdags-fuilmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, som föreslagit, att båtsmans-roteringen inom riket måtte befrias från skyldighet
Men slit bort den bistra masken, ryck af dem narrkåpan — o c h du skall se ett hjärta, som blöder, ett öga som tåras. God natt, mina herrar. — Nej se så vackert solen går upp. Vi få bestämdt vackert väder till slåttern. » Läkarehonorar. H älsan anses ju med skäl för lifvets högsta goda, och därför har ock i alla tider folk, » som så hafva kunna », betalat herrar läkare oerhörda summor för deras tjänster. Särskildt ha enskilda » specialister » bland läkarne förvärfvat kolossala förmögenheter, under det dock det stora flertalet af medicinare — förr liksom nu — fått nöja sig med en mera blygsam lott. Påfve Honorius den fjärde tillkallade under en sin sjukdom år 1 2 8 2 den berömde läkaren Thaddäus från Florens, men denne kom till Rom, först sedan man lofvat honom 1 0 0 guldstycken. Denna fordran var dock själfve påfven för dryg, och han protesterade därför efter sitt tillfrisknande mot dess utbetalande. Men läkaren var tydligen äfven en slipad diplomat, ty han svarade: » H v a d? Skulle kristenhetens hufvud vara för mindre än alla de små grefvar och furstar, som betala mig hundra dukater för hvarje dag? » Dessa ord 257 gjorde verkan hos Honorius. Han betalade ej blott den begärda summan, utan skänkte läkaren dessutom 1 0, 0 0 0 dukater extra. Ludvig X I af Frankrike betalade doktor Jacques Collier för sju månaders behandling den för de tiderna högst betydliga summan af 1 0 0, 0 0 0 thaler. I den nyare tiden är det i synnerhet de berömda kirurgerna, som begära och erhålla kolossala summor för operationer. Dylika » stora specialister » beräkna för äfven jämförelsevis lätta operationer honorar, där man blott täljer med tusenden, och måste dessa herrar företaga resor i och för operationen, så betalar man därför en » förmögenhet ». Så erhöll direktören för staden Berlins sjukhus, doktor Hahn, för en resa till England, som han gjorde för att utföra en struphufvudsoperation på det rika hofrättsrådet Williams, 1, 0 0 0 pund sterling, alltså öfver 1 8, 0 0 0 kr.
I det jag vördsamt föreslår, att Rikets Ständer måtte besluta ofvan angifna ändringar och tillägg i nu gällande Konkurslagens §§ 88, 104 och 112. Anhålles om remiss häraf till Lag-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. Jöran Sääf. N:o 101. Af Herr H611SCh6Il, L. V., angående ett i Upsala fallet Danaarfs användande ad pios mus derstädes. Under sednare riksdagar har varit vanligt, att, då någon aflidit och lemnat efter sig behållen förmögenhet, men icke kända arfvingar eller testamentstagare, den kom - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 101. 231 mun, der den aflidna sednast bott, har, då derom blifvit väckt motion, till något välgörande ändamål fått använda det dana-arf, som sålunda, enligt lag, tillfallit Kronan. Närlagda officielt bestyrkta handlingar visa, att Mamsell Abigael Wilhelmina Björklund, som den 31 Mars 1859 atled i Upsala, och lärer varit oäkta dotter af någon förmögen man, efterlemnade dels hos förre Expeditions-kronofogden Gjerling innestående 3,499 R:dr, dels ock annan qvarlåtenskap, som värderades till 92 R:dr, hvarifrån afdragits skulder och afgående poster 250 R:dr 6 öre, så att behållningen, enligt bouppteckningen, skolat blifva 3,340 R:dr 94 öre.
Kostnader som mast användas under Rättegången äfvensom Arfvode för Fullmågtige må ersättas så vida de åro behörigen styrkte med vederbörandes qvitto eller båldst med Svensk Consuls intyg, samt målet i öfrigt år af ersättnings gild egenskap. Stats-Utskottets Betänkan den. 17 5 26:0 Utländske Myntsorter evalveras till Svenskt Banco efter den Cours som var gållande då forlusten genom Dom var gifven. 27:0 Räntor, calculerad vinst, uppgifne kostnader för Resor till uppbringnings orter samt omkostningar för Sjöfolkets hemfårskaffande upptagas ej till ersättning. 28:0 För pröfningen af de uti Kongl. Maj:ts Skrifvelse särskildt omförmaldte Reclamations mål torde hvad jag här frammanföre, angående desse mål yttrat, kunna tjena till efterrättelse. 29:0 Hos Kongl. Majit anhålla Rikets Ständer, att Kongl. Majit täcktes förordna en Committé, att med tillämpning af förestående grunder, utreda och granska de ifrågavarande Reclamations målen samt föreslå hvardera Reclamations ersättnings belopp. 30:0 Sedan Committerade inkommit till Kongl. Majit med Berättelse och Förslag i detta afseende, lärer Kongl. Majit, efter Nådig pröfning af Committerades åtgärder, slutligen bestämma det ersättnings belopp som en hvar tillkomma må. 31:0 Uppå Kongl. Majus Nådiga tillkånnagifvande härom, låta Herrar Fullmågtige i Riksgålds-Contoiret genast utfärda S tat s-Ut skottets Betänkancien. Riksgålds-Contoirets Cbligationer, stållde till Sedelhafvaren att betalas på 5 är utan ränta, och till ett mot de faststälde särskilde ersättnings Summorne svarande belopp. Slutligen utbeder jag mig att detta mitt yttrande måtte få åtfölja Betänkandet till Rikets Håglöf!. Ständer”.
Den 18 Decemberi grundeligt förhöra i alla stycken på en gång, utan att dertill använda hela dagar, i stället för timmar, samt borttaga för mycken tid för Lärarne, och öfverdrifvet uttrötta både dessa och dem, som skulle examineras? Herr Hjerta har satt i fråga att disputationer och stilöfningar borde vid Universiteten afskaffas. Huru kan det förra förlikas med ifrandet för Talare-sällskap för fullmyndiga? Ynglingarne böra väl också få tillfälle utveckla förmågan, att med reda och sammanhang uttala sina tankar; äfven för att med tiden blifva värdiga medlemmar af Talaresällskapen? Lika sjelfstridigt finner jag äfven yrkandet, att afskaffa stilöfningar för studenter, under det man vill att de skola deltaga i den practiska juridiken, hvartill fordras skrifters, elier handlingars uppsättande, der ordning och öfverensstämmelse i tankegång och slutsatser böra äga rum. Man har sagt, att Professorernas antal borde ökas, på det att, om 2:ne i en Facultet voro oskickliga, en 3:dje duglig skulle vara att tillgå. Vill man antaga, att oskickliga personer sättas till embetena, så finnes mera ingen gräns för suppleanters antal, i händelse odugliga äfven gåfves ibland dem. Det är möjligt, att Professorerna vid Universiteten äro för få, men det är icke deras fel; utan man bör hålla sig till Riksens Ständer för att få anslag till deras ökande, om man finner A Den 18 December* 81 det nödigt. Man borde så mycket mera göra det, sorn vårt första Lärosäte föga kostat Staten. Detta oell allt godt, dét uträttat, är hufvudsakligen en skänk af honom, hvars vapen sitter här, högst ibland alla, jag menar den store Gustaf Adolph, som —• jag säger det å nyo —• gaf sin egendom för Sveriges upplysning, liksom han gaf sitt lif för den protestantiska Christenhetens allmänna tankefrihet. Då Upsala Universitet kostat Staten så litet, har det visserligen varit oförväntadt, att se till och med ett lånebiträde åt detsamma på detta rum bestridas; ty vili man klandra, så hör man ock anvisa några medel till förbättring.
A51. — huruwida Hr. Hof-Stallmästaren Grefwe tt'röl-eli mä till nästa -Lagtima Riksdag bibehällas wid Arrendet af Flyinge och Dahlby Kungsgärdar, Apr. 894. angäende Stats-Utstottets hemställan om fortfarande af arrendet ä Kungsgärdarne Skällnora, Stora Ladugarden, Starby, Högentorp m. fl. Apr. 896..— om medels anfläcnde till undersökningars anställande, huruwida Salt-tillwcrkning inom Riket kan med fördel ästadkommas. Apr. 898. huruwida den taxerade mä wara berättigad att wälja, antingen han förut i laglig ordning will söka ändring uU Taxeringarne etter ock att wädja till Compromist Ratt, Apr. 900. — huruwida den Vewillningssumma, hwilken Riksens Ständer wid denna Riksdag sig ätagit akt till nästa Riksdag utgöra, mä till twä femtedelar benämnas Krigsgärd och de öfriga tre femtedelar kallas Bevillning, Apr. looZ. Register. 187 Stats, samt Allmänna Deswäcsoch cvecsnsmie-Utskottens Betänkande, angäende Allmänna Magazinsinrattningen, Febr. 8gZ?6. 588. utlätande i anledning af ätstillige anmärkningar wid sistnämnde Utstötts afgifne Betänkande, angäende Lotsoch Bäk - inrättningen, Maro Z47. 957. io45- Apr. 645. 736. 843- — Betänkande, angäende Allmänna Skogshushällningen i Riket, Mars 659. 96b. 1042. — Betänkande i anledning af yrkad befrielse för wiste Socknar inom Lrcbro Län frän dem äliggande urstylder och onera till Dylta Swafwelbruk m. m., Mars 757- 875. 939- Apr. 675. 774. 860.
I afseende å förslags-ansiagen till mediko-legala besigtningar samt reseoch traklamenls-penningar, förmälde sig Utskottet i sitt Betänkande N:o 21, § 51, skola laga i öfvervägande, om någon förhöjning uti desamma må, i anledning af 1851 års Statsrevisions-berättelse, ifrågakomma.
Lika fruktlös var Ryltmästaren Ehrenborgs sedermera, den i3 Januari !8a3, till Thronen framburna klagan öfver dess behandling såsom Extra Rothållare, deröfver något beslut icke ens lärer vara i Nåder utfärdadt; i följd hvaraf man fortfarit att behandla honom såsom ständigt roterad, tvärtemot hans oafbrutet fortsatta vägrande. Redan vid 1818 års Riksdag anmälte Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t till Nådig rättelse de mångfaldiga stora felaktigheter, hvilka vid verkställigheten af den Ständiga Skånska Roteringsindelningen inträffat, med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes utfärda ny instruction för Roteringens verkställande i Skånska Länen, samt derefter anbefalla en ny undersökning och Rotering i dessa Län, och att de Roteringsskyldige, hvilka vid förra Rote rin - Den 29 December f. 1». 17 lingen icke varit tillstädes, rnå till den nya undersökningen behörigen kallas och vid densamma äga rätt afgifva det utlåtande, hvartill de kunna anse sig befogade. Men ehuru en Rotejemkning, i följd af Kongl. Majits förordnande, sedermera blifvit verkställd äfven i Skåne, har den endast stiäckt sig till de få Rotar, som i denna provins fått uti Extra Roteringen förblifva, och den af Riksens Ständer begärda generella jemkning och rättelse af hela det högst felaktiga Skånska Rote-indelningsverket har ännu icke ägt rum. Af dessa anledningar hemställes således: om icke Riksens Högloflige Ständer skulle täckas, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, ånyo frambära deras redan förut gjorde, men icke uppfyllde önskan om laglig rättelse och jemkning i Skånska Ständiga Roteringen, hvartill äfven hörer, att de jordägare, som, på grund af deras frånvaro vid förra sammanträden, blifvit till ständig rotering genom maktspråk dömde, må äga rätt att bestämdt yttra sig, huruvida de samtycka till Extra Roterings-skyldighetens utbytande, eller icke, samt att Riksens Ständer täcktes lemna lämpligt anslag till bestridande af kostnaden för en slik rotejemkning.
Utsätter någon å tryckt Skrift falskt Boktryckare-namn eller orätt trycknings-ort, skall han derutöfver anses efter 8 Cap. 3 § Missg.-Balken. Hvad här om namns och orts utsättande förordras, gälle dock ej för Notificatiouer och Sorgbref, Formulairer, Betiugnings-sedlar med mera af dylik beskaffenhet. ll:o Af allt hvad som tryckes, vare Boktryckaren pligtig att ifrån upplagan aftaga och utan betalning aflemna så många exemplar, att Hof-Canzleren, de under Riket lydande Universiteter, Kongl. Bibliotheket, Riks-Archivet och Yetenskaps-Academien erhålla ett hvardera. Är något Verk åtföljdt af kostsammare Plancher, Bilaga A till Meni. N:o 3. 273 må sådane dock endast för Kongl. Bibliotheket ovilkorligen aflemnas. 12:o Intet hinder vare för Bokhandels idkande, icke heller för utgifning till föryttrande af någon Skrift, vare sig inländsk eller utländsk. Hvarje Författare eller Förläggare stånde fritt att en honom, i följd af sådan egenskap, tillhörig Skrift antingen sjelf eller genom andra föryttra; dock vare hvar och en, som antingen i öppen bod eller eljest, med rättighet att derom i allmänna Tidningarne få Kungörelse införa, Bokhandel idka eller Böcker försälja vill, förbunden att, på sätt om Boktryckeriers anläggning stadgadt är, ocb vid samma ansvar, anmälan derom hos Hof-Canzleren göra.
Egendomlig är hans förkärlek for anapesten, som godt lämpar sig för hans skaplynne och ger åt skildringen en fart, en stämningens flyktighet, som ofta kommer en att förlåta, att den bild han framkallar är en smula dimmig. Det är ej så lätt att urskilja konturerna på det som flyger. — En metrisk anmärkning vill jag dock framställa angående dessa anapester. Den gäller verser som dessa: 476 OSCAR LEVERTINS DIKTER. / Hon spelar den höga korall Om uppståndelse, kärlek och bot. (En gammal pingstvisa. " och begären ropar sig tröt ta i mitt dorska. och syndiga kött. (Gudule. Jag undrar, om det är vackert att efter ett,kvinnligt rimslut börja påföljande vers med anapest. Försök att läsa upp sådana verser som dessa, och det skall visa sig svårt att äfven där meningen så fordrar kunna anbringa ett vackert legato. Mindre farligt är det naturligtvis i följande o. dyl. verser: — " och sången doftar i natt en, som man kostelig rökelse bränt. Jag har i det föregående mycket oftare än jag velat sett mig nödsakad att tala i negativ form, jag har mycket oftare uppvisat, hvad » Legender och visor » icke äro, än hvad de äro. Detta kan lika väl röja en svaghet hos kritikern, som en svaghet hos författaren. Mina negationer hafva i de flesta fall varit begränsningar; men begränsningen är också ett medel, genom hvilket man kan bilda sig en uppfattning af ett föremål, om det också är vida blygsammare än att som snillena och — dilettanterna med en djärf sönd söka tränga till sakens kärna, för att rycka fram ett positivt påstående därom. Jag är rädd för alltför positiva påståenden, helst när det gäller personligheter och deras sätt att manifestera sig. Levertins dikter ha blott bestyrkt mig i detta åskådningssätt. Den ädla känsla, som låtit honom lika värmas af företeelser, hvilka för en kall förståndsuppfattning skulle blanda sig som olja och vatten, — företeelser så motsatta som judendom och kristendom, som folkvisans naiva oskuld och rococcostämningens öfverförfinade behagsjuka —; denna allsidiga sympati gäller för mig som uttryck af den noblaste humanitet.
Det var först vid det derpå följande, eller 1853 års riksmöte, som ett nytt blad i vår kriminal-lagstiftnings häfder öppnades. Då varande Lag-Utskott företog sig nemligeu, på grund af enskild motionärs framställning, att utarbeta förslag till en författning om ansvar för stöld och snatteri samt rån, dervid Utskottet väl egde ledning af Lag-Beredningens förslag, men ej kunde uteslutande bygga derpå, enär, såsom Utskottet ock anmärkte, det vid denna partiela lagförbättiing icke kunde blifva fråga om antagande af ett helt nytt straffsystem, utan endast om öfvergång från ett system till ett annat. Emellertid var genom Utskottets förslag dels en vidt utsträckt tillämpning gifven åt frihetsstraffet, under benämning af straffarbete, dels ock latitudsystemet antaget; hvarjemte Utskottet föreslog upphäfvande helt och hållet af spö- och ris-straffen samt af kyrkoplikten. Samtliga dessa förslag blefvo af Rikets Ständer, ehuru efter någon modifikation i fråga om lagen för stöld och rån, antagna och derefter af Kongl. Majit under den 4 Maj 1855 sanktionerade. De rent affliktiva kroppsstraffen voro således nu helt och hållet afskaffade: frihetsstraffet var antaget såsom regel och det så mycket fruktade latitudsystemet äfvenledes såsom regel infördt i en vigtig del af brottmålslagen. Denna reform — den vigtigaste, som egt rum i vår kriminal-lagstiftning sedan år 1779, — vitsordades snart af erfarenheten såsom gagnelig, och detta gaf Kongl. Maj:t anledning att vid riksmötet 1856—1858 framlägga förslag till en ytterligare partiel reform, nemligen i afseende å lagstiftningen om bedrägeri och förfalskning. Med någon förändring biet äfven detta förslag af Rikets Ständer antaget, och promulgerades såsom lag den 7 September 1858. Genom denna författning är det i 1855 års förordning om ansvar för stöld och rån redan antagna straffsystem ytterligare utveckladt.
Tariff för kredit-upplaget och transito-afgiften, enligt den Kongl, propositionen; Gillades i dess helhet. 6:0 Underrättelser om hvad vid tulltaxans verkställighet iakttagas bör, enligt den Kongl, propositionen. 416 Prot.-utdrag den 31 Maj 1848. §§ 1-11 antogos. En ny § 12, emellan den 11 och 12, enligt förslaget, ansågs böra införas sålunda: ”rättigheten att införa hittills förbjudna, men hädanefter till införsel lofgifna, varor tillkommer alla stapelstäder;” efter hvilken nya 12 §:s antagande numerordningen för de följande förändras. 12 eller numera 13 § godkändes; 13 eller mumera 14 § antogs, med uteslutande af 4 morn., hvilket begynner med orden: ”när varor af ifrågavarande egenskap,” och slutas med dessa: ”sorn af Vår general-tull-styrelse föreskrifves.” 14 eller, numera 15 §. Den af Utskottet föreslagna redaktion godkändes: 15 eller numera 16 §; Ansågs böra lyda sålunda: ”Vid utförsel sjöledes från stapelstad af följande utaf utländskt råämne inrikes tillverkade varor, beviljas restitutionsvis af tullmedlen: för 1 skålp. topp-, candioch kaksocker 4 sk. — 1 skålp. krossadt lumpsocker 2 sk. 6 rst. — 1 skålp. karduseller karfvad tobak, äfvensom pressad och rullad tobak 4 sk. — 1 skålp. snus 5 sk. — 1 st. segelduk af lin till minst 50 alnars längd 14 sk. — 1 st. packväf af lin till samma längd 1 sk. — 1 skålp. bomulls-väfnad af garn i finhet af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning 4 sk. hvarvid iakttages etc. (enligt förslaget i den Kongl, propositionen.) §§ 16—23 eller numera 17—24.
Angående ett föreslagit tillägg uti 29 i Riksdagsordningen. 26 Dm 4 Maji, f. m, Viri förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets, den 20 sistiedne Februarii aflåtna , samt den 27 i samina månad, förmiddagen, på bordet lagda Memorial , med förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t , angående utfärdande af cn Kungörelse, sorn förklarar de Ätter, hvilkas Stamtafior äro ofullständiga , deras Representationsrätt förlustige, till dess Genealogier-; na blifvit complettevade ; blef berörde förslag af Ridderskapet och Adeln godkändt. Förecjrogos, å nyo så vål Allmänna Be; svärsoch OeconomiteUtskottets, den 26 sist-' ledne Januatii afgifna , samt den 17 sistiedne Februarii af Ridderskapet och Adefn återremitterade Betänkande, i anledning af vackt; fråga om befrielse från skyldigheten att afska». la Barken å utsynte Ekar, som ock Utskottets den 2 sistiedne April meddelta och dea So i samma månad på hordet lagda yttrande, i anledning af de vid Utskottets, torra Betan* kande gjorda anmärkningar. Herr Manner st arn r Johan’. Af d?t nu upplästa Betänkandet har jag inhämtat, att OeconomiaeUtskottet, uti sitt förra i ämnet afgifna* Utlåtande , såsom alternativ tillstyrkt fri Export af Ekbark emot behöriga Tullafgifters erläggande; men jag finnér nu , att Utskottet pti förevarande Betänkande frångått detta tillstyrkande, och i stället föreslagit, att en Jorc^ Den 4 Maji, /. m. 87 ågare eller Hemmansinnehafvare, som bevisligen erbudit närmaste boende Garfvare, den å utsynte Ekar afskalade Barken, men ej derföre kunnat erhålla skälig betalning, bör helt och hållet ifrån afskalmngs-skyldigheten och allt laga ansvar befrias