Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ej dek lösa ryckte, som föregiswit, att de wörö, dels ano ^ nyme Den 26 Iumi77Z nyme ehuru lätt gistads personer, som med twetydigt rykte och oduglige i Skakens wärf, i slöjderna, och under gewäret, skola hofwa gjort det kill sin näring, alt, hwar ur sina nonymikets kula, utösa litterair orenlighet uti sina weckopapper; dels, efter berättelse namngisna författare, som ryktbara, ej för mod, men för dest apa: skamlöshet, och Ulestntne frän samhällets tjenst, säges hofwa swnrit, att Hämna sig genom samhällets oroande, och genom etk ideligt nedsmutsande af ära, dygder och förtjenster; dels ock, som det pästätts, oförsynte fwärmare, hwilka efter lika frucktlösa, som förödmjukande försök atk förtjena någon upmärksamhet i förståndets och snillets werld, skola i harmen welat stifta en sect af underbart wanwett och den mäst vandalifka osmaklighet. Men, som jag sagt, jag tror ej detta ryckte. Ware härmed huru det will; när tryckfrihetens alster äro sädane, som de fleste wi nu sedt utkomma; när Vestas författare äry kanhända de werksammaste; och nar, sä länge deras oljud räcker, alla ädlare scribenter förblifwa i det närmaste tysta, och böra sa blifwa, sa frägar jagt hwad uplysmng winner nationen genom denna altför midt sträckra frihet? Har den nya trycklagen fastare stadgar swenffa folkets säkerhet och sanna frihet? — Nej! — De owedersägeligaste sacka twinga mig all sä smara ; ingen medborgares frihet bör wara nog längt utsträckt, att kunna äfwentyra samhällets säkerhet i förhållande kil främmande mKgter; sädank har likwäl nu flere gänger skedr, och blott en enda gang har straff följt. Lika litet bör nägons frihet wara sadan, alt den kan störa samhällets inre trygghet 776
Då Utskottet ej heller funnit sig kunna med säkerhet antaga ett väsendtligt högre pris å berörde spanmål för sistnämnde 4 år, har Utskottet, jemväl med hänsym till den fördel af lättnad och enkelhet i Statens räkenskaper, som bestämmandet i berörda hänseende af en jemn summa medför, ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att, vid beräkningen af Stats-verkets inkomster för nästa statsreglerings-period, förslagsvärdet i spanmål må, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t behagat i nåder föreslå, bibehållas till Två Riksdaler Riksmynt för kubikfoten. StatsUtskottets Utlåtande N:o 45. 3 Utskottet får härefter öfvergå till beräkningen af de Ordinarie eller Ständiga Inlwmstérne. l:o. Ordinarie räntan, eller den grundränta, som tillförene under mångfaldiga benämningar ålegat hemman oell lägenheter, verk och inrättningar m. m., men, enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, förvandlats dels till penningar dels ock "till ett inskränkt antal persedlar, olika för (särskilda orter, innefattar numera jemväl den så kallade afrads-spanmålen, eller den Kronan behållna delen af den uti ordinarie räntan ingående spanmål, hvilken före sist hällne riksdag upptogs under särskild rubrik. Vid behandlingen af denna inkomst-titel har Utskottet föreliaft följande inom Riks-Ståndcn väckta och till Utskottet remitterade motioner, nemligen: a) af Riksdagsfullmäktigen Per Nilsson från Malmöhus län, sorn anfört, hurusom från äldre tider uti Malmöhus och Christianstads län utgått med olika belopp i fögderierna en särskild efter tionden lämpad afgift, kallad Halmstädja, hvilken visserligen icke vore för landtbruket särdeles betungande, enär den utgjorde endast 352 R:dr 50 öre riksmynt för de båda länen, men deremot vid debitering och redovisning medförde mycket besvär och borttoge tjenstemännens af andra göromål nog upptagna tid, utan att tillskynda det allmänna motsvarande gagn.
Jag inser icke, huru man kan vilja försöka, att så sammanblanda, eller snararare bortblanda frågor, som ej med hvarandra hafva någon gemenskap. Hvad åter vidkommer den värde Talarens yttrande om olämpligheten, att följa Presteoch BorgareStåndens exempel i illiberalitet, tror jag, att Ridderskapet och Adeln, genom dess förut gjorda upp-i offringar, undanröjt all farhåga, att förtjena namn af illiberalt, och jag Önskar heldre, att Ståndet erhåller denna benämning, än att det oupphörligt gifver efter förde andras fordringar, till dess intet återstår att gifva, för att slutli. gen, utan att med ali sin liberalitet hafva bevekt någon till samma tänkesätt, endast blifva belönt med åtlöje för sin svaghet. För öfript och då det knappsst behöfver bevisas, att ingen har vägen till utkomst så stängd, som en 48 Den 16 Juna f. »z. obemedlad Adelsman; då det är lika obestridlig!, att de fleste Adelsmän nödgas gå Em* betsmanna-banan, samt då den lilla förmon, hvarom nu är fråga, ej är för Staten af den betydenhet, att ett RiksStånd som redan lem nät ifrån sig så många fördelar, äfven skulle cedera denna, derföre att de andre Respective RiksStånden sådant behagat besluta förnya! jag vördsamt på alla dessa skäl m'n anhållan, att Ridderskapet och Adeln måtte emot de öfrige Ståndens beslut anföra dess protest. Flere yttrade härtill deras bifall.
JYs 8, i anledn. af väckt motion! om anläggande af nya sjömärken i Bottniska viken; J\s 9, i anledn. af väckt fråga om behofvet af närmare stadgandeo i afseende på de genom Kongl. Förordn. d. 20 Febr. 1764 påbjudna årliga strömrensningar; ■M 10, i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande för att bilägga de stridigheter, som kunna upkomma emellan Europeiska makterna; J1J 11, i anledn. af väckt motion om fortsättning till Gefle af lelegraflinien från Stockholm till Upsala; M 12, i anledn. af väckt motion om upsättande af ett s. k. Gensdarmerie; och JVf 13, i anledn. af väckt motion om förändring och tillägg vid K. M:s Nåd. Kung. d. 2S Maj 1830 rör:de ekonomiska besigtningar. 11. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In tutein protocolli, Albert Munck. Lördagen den 21 Januari 1854. Plenum kl. I 6 e. m. Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 18 samt pleni prot. för d. 4 dennes f. m. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Då Frih. Lejonhufvuds motion, ang:de erläggande af vakans-afgift för befrielse från beväringsskyldighets utgörande, af R. o. Ad. behandlades d. 4:de i denna månad, hvilken dags prot. nu blifvit justeradt, afgaf jag ett yttrande jemte dervid fogadt förslag, hvilket jag nu, på grund af 52 § lfiksd.Ordn. anhåller mätte blifva med de öfriga Riks - Den 21 Januari. 185 Sl:u kommunicerad t; och får jag för sådant ändamål aflemna erforderligt antal exemplar af detta mitt yttrande. 11. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. ]6 och 18 dennes på bordel lagda utlåt.
Befinnes åter den pä grund af föreningarnes anmälda lånebehof verkställda upplåning öfverstiga beloppet af de vid lånets fördelning tillgängliga och pröfvade säkerhetshandiingar, och gör i följd deraf Hypoteksbanken på sådan upplåning ränteförlust, svaren den eller de föreningar, som öfverupplåningcn föranledt, för denna förlust, i män af hvars och ens utöfver behofvet gjorda anmälan. Ej må lån till föreningarne annorledes än i kontanta penningar utlemnas. § 11. Hypoteksförening, sorn i Hypoteksbanken undfått lån, stäldt på viss årlig afbetalning, vare pligtig att årligen pä bestämda tider till banken verkställa liqvid af den ränta och kapital-afbetalning, som vid lånets lifgifvande till föreningen blifvit bestämda: erlägge ock bidrag till förvaltningskostnaderna, efter hvad derom är stadgadt. Underlåtes någon sådan inbetalning, erlägge hypoteksföreningen ränta å oguldna beloppet af tre Ijerdedels procent i månaden. § 17. Af den vinst, som från Hypoteksbanken rörelse kan uppkomma, skall bildas en reservfond och ingen utdelning af denna vinst få ega. rum förr än reservfonden uppgått till ett belopp stort Femhundra Tusen Riksdaler Riksmynt. Då vinsten öfverstiger detta belopp, skall öfverskottet vid hvarje års bokslut tillgodoföras de i Hypoteksbanken delaktiga föreningarne i män af de amorteringslån, hvar och en förening från banken erhållit. § 20. Hvarje år efter det revisionen — skola ock ett ombud dertill utse. På denna sammankomst dervid — under öfverläggning och beslut tagas; men der fråga väckes om utverkande af ändring i denna förordning eller förordningen angående grunderna för hypotheksföreningars bildande, må beslut derom ej förr än på nästa allmänna sammankomst kunna fattas. Sådan fråga måste vara skriftlig samt åtföljd af Styrelsens och Revisorernes utlåtanden för att kunna anses vid allmän sammankomst väckt. Bestämmande af arfvoden — vid allmän ordinarie sammankomst, § 22. Utom i de frågor, som angå decharge för Styrelsen och val af Styrelse-ledamöter samt arfvoden för desse och för Revisorerne, ega såväl Styrelsens ledamöter som Revisorerne att i besluten vid allmän sammankomst taga del.
» Herrn, som ska ' till Stockholm, » — jag hade alltså blifvit en kuriositet! Hvad var att göra? Huru fördrifva enformigheten? Jag svepte filten omkring mig och mätte kupégången med nervösa steg. Jag rasade, jag var förtvinad. Allt finge nu hända; snöhinder, en järnvägsolycka — ja, gärna för mig! Åh, denne ganymed i Kors0r! Min Gud, om jag ändå stannat i Paris med marknadsbarackerna, boulevardslamret, krämarne, charlatanerna oeh midnattsmessan i Madeleine! Här på tåget, ensam på hela snälltåget! Och ändå var det julafton! Så slog jag mig åter ned i soffhörnet, grep med bitter resignation min tidningspacke — jag hade redan läst den frän början till slut, jag hade slukat både väderleksbulletiner, minneslistor, anmälde resande och giftermålsannonr ser! — ah! det fanns verkligen en oläst artikel! » JULEN Ä R FRIDENS OCH FAMILJENS HÖGTID » ... Drömde jag sedan? Jag vet det inte. Men jag vet, att jag i tankarne skref en julaftonsstämning, en liten scen, en lever de rideau, — hvad ni vill kalla det, mellan henne och honom. Han kom långa vägar ifrån, från den stora, kalla värld, där lifvets vågor gå höga, där det kämpas hvarje dag, och där det ej skänkes nå- gon pardon. Och hon, hon har tändt brasan och flyttat den stora fåtöljen därintill; i det lumra skenet från slocknande kol sitter hon nu med hufvudet tillbakalutadt och ögonen slutna och undrar, undrar om vännen ej ändå skall komma. hennes tankar taga formen af en gammal folkmelodi, och dämpadt sjunger hon för sig själf: » Och om jag än reste till världenes ända,. » Men dörren har öppnats så sakta, och vännen smyger sig fram bakom stolen, böjer sig ned och trycker med lidelse intill sig det hufvud, som är honom kärast, medan han halfsjungande hviskar: » så ropar mitt hjärta till dig! Allt det där finner ni rysligt sentimentalt — inte sannt? Ja, nog är det så.
Möter sådant hinder, som ofvan omförmäles, bör detsamma, vid äfventyr, att det eljest icke må till ursäkt räknas, genast fullständigt antecknas i det diarium, som Magistrat och Kronofogde, enligt Kongl. Förordningen den 28 jfunii 17p 8, böra hålla och till Konungens Befallningshafvande hvar tredje månad insända; och skall tillika skriftligt besked, i enlighet med samma anteckning, på borgenärens begäran , honom meddelas. 5:o. Vill gäldenär klaga öfver utmätning, som hos honom är verkställd, åli gge honom att, inom fjorton dagar ifrån den dag, då utmätningen skedde, till Konungens Befallningshafvande sin klagoskrift ingifva, vid äfven Bihang till R. St. Prot. 1834, Z-de Sami. usta Af deln. p:de Häftet. 4 26 Lag‘Ut skot tets Betänkande, N:o S2. tyr, att hans klagan eljest, så vidt den åsyftar att vinna rättelse i utmätnings åt gärden, icke till profning upptages; dock skall dylik klagan ej hindra utmätnings-åtgärdens fullbordan, eller egendomens försäljning, derest ej Konungens Befallningshafvande forordnar, att den inställas må. Ar Utmätnings-sökande missnöjd med förrättningen, håfve till klagoskrifts ingifvande hos Konungens Befallningshafvande lika tid, räknad ifrån det sökanden af utmätnings-instrumentet yrhållit del, vid enahanda äfventyr, som i afseende å gäldenär sagdt är.' 6:0. Det diarium, som ofvan i 4:de momentet omformäles, bor, utöfver hvadredan är föreskrifva', innehålla tvänne uppsummerade columner, utvisande, den ena, alla de fordringar, hvarföre utmätnings verkställighet blifvit äskad under den tid som diarium omfattar, och den andra, allt hvad på samma tid blifvit redovisadt, med ingående och utgående balancer.
Vid åsynen af den i sin högsta flor stående provinse-roshäcken, erinrade hon sig den lilla telning hon planterat, och gick nu för att se, om den frodades. Blommor väntade hon ej att få se, ty dertill var platsen för mycket skuggrik. Redan på något afstånd såg hon något hvitt skymta fram; nyfiken gick hon närmare och såg... en slags pelare eller obelisk, hvitmålad, med ett förgyllt klot i toppen, från hvilket utgick en spira, som betydligt höjde sig öfver trädens toppar. Hvem i all verlden har rest ett sådant äreminne öfver min lilla Pippi? var flickans första tanke, sedan besåg hon det närmare, och fann öfverallt inslagna spikar, hvilkas ändamål hon likväl icke kunde utgrunda. Äfven hängde, ungefär på midten af obelisken, ett löst fyrkantigt stycke; varsamt lyfte hon upp det och fann det vara ett sammanklistradt papper, som dolde en öppning, i form af ett hjerta, ungefär en aln i diameter. Det inre af obelisken tycktes vara svärtadt med kimrök. En egen, underlig känsla intog den förut så glada och merendels lättsinniga flickan. Det förekom henne alldeles, som vore detta en grafvård, hvars enda emblem bestod af ett dystert och glädjetomt hjerta. Vid någon lugnare eftertanke insåg hon snart att detta monument var ämnadt för någon tillställning och ännu endast halffärdigt; men huru utforma detta. Sina föräldrar ville hon icke fråga, hon beslöt derföre att gå till Lotta, öfverraska sin fordna lekkamrat, och utforska hvad denna kunde veta. Lovisa skyndade alts tillbaka genom trädgården, skickade en tjensteflicka för att säga till hemma hvart hon gått, och följde sedan med snabba steg den gångstig, som förde till det såkallade "Dragontorpet". Lottas mor, som varit amma åt Lovisa, blef utom sig af glädje, vid åsynen af sitt kära skötebarn.
var staden känd under namnet Sulei, som sedan förvandlades till Kaschgar, eller nefrit-staden, på grund af dess stora handel med detta dyrbara, vackra och i Kina så värderade mineral, som förekommer i Kven Lun så väl i ådror i bergen som i form af runda stenar i floderna. Kara-Kasch eller svarta nefritfloden söder om Khotan har äfven däraf sitt namn. Kaschgar har varit skådeplatsen för flera blodiga historiska tilldragelser. Är 1857 inkräktades det af den grymme Vali * Khan, men återföll samma år i kinesernas händer. 1865 eröfrades hela Ostturkestan. eller Jeddi-schahr, de 7 städerna, som det kallades, af den begåfvade och kloke Jakub Bek, en af de centralasiatiska kanatens märkligaste män, som med kraft och energi styrde landet till 1877, då det åter öfversvämmades af kineserna, i hvilkas våld det sedan dess förblifvit. I strategiskt hänseende är Ostturkestan för Ryssland af ringa betydelse, men den ryska handeln har däremot nästan öfverallt utträngt den engelska. För att skydda sina intressen har emellertid England nu i Kaschgar en diplomatisk agent, kapten Younghusband, bekant för den resa, han 1887 utförde från Peking till Kaschgar. Han bor i en kolossal kibitka, prydd med dyrbara väfnader, mattor oclj emaljerade konstföremål från Kaschmir, och är en ovanligt älskvärd och gästfri man. En katolsk pater bebor äfven sedan 5 år Kaschgar. Kaschgars befolkning utgöres af 30,000 sarter, som tala den osttur-kestanska dialekten af turkiskan, samt af några hundra kinesiska familjer. I dess inre finnas moskéer, karavanserajer och basarer. En mängd hinduer från Schikarpur, afganer, tadschiks, kirgiser, tarantschis och dunganer bo äfven här. Den kinesiska guvernören Dao Taj står under generalguvernörens i Urmutsi öfverhöghet.
Herr Lefrén hsr anfört så mycket lärdt och grannt om cosmopolitiska grundsattger m. m., att jag ej förstår det. Jag håller mig hälst vid erfarenheten, och har deraf hämtat min öfvertygelse. Den hir ej af hvad Herr Lefrén yttrat, blifvit rubbad. De exempel han anfört från gamla verldens handel och från 1500 talet, tror jag, lika litet kunna hänföras till närvarande tider , som deras seder och öfriga förhållanden kunna jemföras med våra. Jag vill du ej vidare uppehålla, utan anhåller om proposition till bifall å första punkten. Herr Lefrén: I anledning af hvad Fri herre Björnstjerna sednast anfört , får jag anmärka, att det likväl lär ligga något högst essentiel! i den frågan, huruvida man vänder om den grundsattsen, hvarpå vårt system hittills varit byggdt Fri herre Björntjerna fur sagt, att det vore likgiltigt för Kongl. Majt, antingen Riksens Ständer förkasta systemet eller ej. Jag kan ej dela med hönom denna åsigt, ehu» ru jag instämm ;r uti de öfrige han yttrat; (y det måste vara obehagligt för Konungen, ora D*n ii Augusti /, m. 4«9 han ej vill frångå det gamla systemet, att sta uti rak opposition emot Riksens Ständer, då han annars helt enkelt kan blifva qvar vid det gamla. Vill man ej göra afseende deruppå, att man ställer Kongl. Maj.t uti opposition emot oss, så är det en annan sak. Jag har velat fästa uppmärksamheten deruppå, att det ta icke är blott ordgräl, saint yrkar proposition till afsiag å denna punkt. Friherre Wrangel, Henning, anförde skrifteligen: i (Se Bilagan N:o 8-) Hvarefter Friherre Wrangel yttrade mund» teligen: Jag får äfven tillägga i följf af Friherre Björnstjernas yttrande, att ingen produet finnes här, sorn kunde lås till så ringa pris, som i andra länder , att det härleder sig ensamt af bristande skicklighet, om ja g undantager landt, bruket, sorn beror deraf, att odlingstideo häc är så kort.
Utskottets Pluralitet, med föikastande af de i 1810 års Bevill» ningsFörordning och Herr von Törnes förslag stadgade Bevillning^grunder efter behållen inkomst, förklarat synbar förmögenhet böra utgöra en af grunderna för den blifvande Bevillningen, får jag reservera mig emot detta Beslut, under åberopande af mitt vid Utskottets förra Betänkande, i detta ämne, bilagde särskildta yttrande, och anhåller att denna min mening må till Riksens Högh Ständer åtfölja Utskottets utlåtande i saken. RiksdagsFuilmägtigen .Eric Svensson reserverade likaledes mot beslutet, med begäran, att denne, likasom hans förre reservation i ämnet, matte bifogas Utskottets Utlåtande till Resp. RiksStånden. Uti denna Etie Svensson reservation instämde de fleste Ledainöterne af Hederv. Bondestånd»:. 3i? Bevillnings-Utskottets Betänkande/}- Den 5 Junii. Efter det sålunda fattade Beslutet, företogs tili pröfning det under discusioneme framstälde förslag, örn Långifvare förpligtande, att vid en fordrans utkrafvande genom Lagsökning, med Ed fästa det Bevillningsr afdraget verkligen fått ega rum, der Gäldenär sådant äskar och detta om än särskildt bevis deröfver förut vore nveddeLdt. Herr Damer anförde särskildt: Lika med någre af Ledamöterna förblifver jag hel ds t vid det, sorn nu. gällande BevHlningsFörordning uti 2 Art. 6 §. i Morn. föreskrifver, om Bevillning af Capitaler; men då dervid , utöfver livad nämnde Förordning på anförde ställe stadgar , yrkas, att Långifvare af Capitaler skola tillika, när så äskas, med edgång inför Domstol fästa, att Låntagarne vid Ränteliqviderne fått njuta afdrag utaf Bevil lningsr Procenten, så kan jag uti sistnämnde piståen? de icke instämma. Mitt enkla skäl ar detta,:
Direktionen och gifvit anledning till den ofvannämnde lärarens antagande; att tidpunkten nu syntes vara inne för antagande af en ordentligt aflönad ordinarie lärare i ångmachineri, i sammanhang hvarmed institutets verksamhet kunde utsträckas äfven åt ett annat håll, så att tillfälle kunde beredas dem, som egde skicklighet att undergå den i Kongl. Förordningen af den 16 November 1849 föreskrifna machinist-examen, att få vid skeppsbyggeri-institutet nämnda examen aflägga; att, med afseende härå, Direktionen kommit till den åsigt, att, om läroverket skulle kunna hålla jemna steg med tidens ökade fordringar och verkliggöra de förhoppningar på framtida gagn och nytta, man af detsamma kunde fordra, vissa förbättringar måste ske, till följd hvaraf Direktionen föresloge vidtagandet af följande åtgärder, nämligen: att Bil. N:o 5 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1SG2. 87 alt de vid inslitutet anställde tvä ordinarie lärarnc crhöllc en förbättrad aflöning, på det dels do nuvarande lärarno målto undfå cn hillig ersättning för sin möda, och dels möjlighet beredas att efter deras afgång kunna et hulla skickliga efterträdare, hvilket syntes föga sannolikt med nuvarande aflöningar, hvilka jemlikt Kongl. Reglementet den IG Februari 1842 utginge med endast 1,500 Riksdaler Riksmynt f<>r läraren i malhemalik och humaniora, samt med 1,000 Riksdaler för läraren i skeppsbyggeri, ehuru desamma genom tillfälliga anslag af besparingar blifvit ökade med 25 procent, så ali de nu, så länge besparingarna det medgifva, utgå med 1,875 Riksdaler för den förre och 1,250
Det öfverskott, som år 1842 uppkom, har således härrört ifrån en betydligt högre markegång än den, som nu är att förvänta. De för åren 1841, 1840 och 1839 uppkomna öfverskott hafva äfven härledt sig af de årens högre rnarkegångspris, hvilka icke kunna förmodas återkomma under de nästföljande åren. Med säkerhet kan man åtminstone beräkna, att det första årets markegång blir lägre än hvad Utsk. föreslagit, och således är det t. o. m. något äfventyrligt att upptaga priset så högt, som Utsk. gjort; men då detta pris under en längre lid af år varit det lägsta, hvartill markegången blifvit beräknad, sä torde det icke böra undergå någon förändring. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag. Den 23 Oktober f. m. 233 Frill. Cederström: Hr Gripenstedt liar visserligen rätt deruti, alt den tiondespanmål, som är Kronan behållen, ärligen ökas; men denna tillökning är icke så betydlig, att den verkar lill någon rubbning af den föreslagna beräkningen. Uti det pris, som StatsUtsk. fastställt för spanmålen i denna statsreglering, nemi. 6 r:dr, kommer otvifvelaktigt innevar. år att uppstå brist, som icke fylles af de några tunnor, om dessa också skulle uppgå till hundrade, hvarigenom denna titel intill nästa riksdag kan ökas, genom den tionde, som af nyhemman efter tiondesättning kan komma att utgöras. Jag finnér således intet skäl, att på den gjorda anmärkn. fästa något afseende, utan tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, likväl med den restriclion, här såsom vid förra punkten, att 11. St. vid statsregleringens slut anvisa på Riksg.cont. till utbetalning den brist, som kan uppkomma, derigenom att prisen i statsregleringen blifvit beräknade högre än de i verkligheten komma att blifva, och hvilken brist icke annorlunda kan fyllas. Hr Gripenstedt; Det är mig fullkomligen likgiltigt, huru calculen uppställes, blott man kommer till det resultat, som jag önskar, så att summan blir den rätta.
Då de af Utskotten anförda skäl för den föreslagna förändringen icke synas vara genom dessa anmärkningar vederlagda, anse Utskotten sig böra vidblifva sitt förslag till förevarande §. §. 6. mom. 3. Utskottens förslag, att oförändradt bibehålla detta moment, sådant det lyder i i848 års Förordning, är bifallet af Bonde-ståndet, men frågan om momentets lydelse af de öfriga Riks-stånden återremitterad. Mot stadgandet uti ifrågavarande moment, lydande sålunda: ”Bränvinsbränningsrättighet må ej å annor man öfverlåtas, utan i sammanhang med jorden”, är anmärkt, hurusom, då frågan, om egare af jord vore deraf förhindrad eller icke att utarrendera sin rättighet till bränvinsbränning annorledes, än i förening med sjelfva jorden, befunnits till den grad tvistig, alt i högre domstolar rättegångar härom blifvit afgjorda med en enda rösts majoritet, dervid den sednare meningen blifvit gällande, ett förtydligande af redaktionen bär vore af behofvet påkalladt; och hafva några ledamöter inom Riks-stånden, som voro af den åsigt, att serskild utarrendering af bränvinsbränningsrättighet icke må tillåtas, enär dels den grundsats genomginge bränvinsbrännings-lagstiftningen, att rättigheten dertill vore fästad vid jordbruket, och defs rättigheten till en sådan utarrendering förmodades komma att öka bränvinsproduktionen, yrkat bibehållande af nu gällande stadgande, som, efter hvad de antogo, innefattade förbud mot serskild utarrendering af rättigheten till bränvinsbränning; hvaremot andra ledamöter, som i ämnet sig yttrat, varit af motsatt mening och ansett redaktionen böra förändras och förtydligas i syftningen af de redaktioner, Grefve aj Ugglas och Hr Cederschiöld uti sina, vid Betänkandet N:o 1 fogade, reservationer föreslagit, synnerligast som Bevilln.-, Lagsamt Alin.