Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man inte hade gått och inbillat sig i sin ungdom, att det var så intressant att tillhöra oppositionen – inbillat sig, säger jag – sig själf och andra ... (Plötsligt förtroligt.) Ja, inbillat andra, det är just det värsta, för så efteråt – när man är en rangerad karl och har ... modifierat sig ... så kommer de andra och sticker en det i näsan: »konsekvent,» säger de, »konsekvent!» Och de släpper en aldrig, med mindre man rent ut förklarar sig för de andra. Och det – jag ber er – hvem vill nu ta den risken? Det kan fan vara konsekvent, när man är femtio år! Det är mot naturens ordning, säger jag ... Men tror någon, att politiken respekterar naturens ordning! (Hans ännu vid kaminen. Katrine samtalar vid bordet, lutad öfver tidningar och tidskrifter, med fru Schwarts-Hansen.) EMILIE (höfligt). Naturligtvis kan man ofta i sin ungdom begå ett misstag – taga fel om sig själf. Jag tror till exempel absolut, att herr fabrikören från början bättre hade ägnat sig för det härskande partiet. SCHWARTS-HANSEN (glad, ännu förtroligare). Just så – för det härskande – det solida. Man skall vänja sig af med att dra’ växlar på framtiden. Det – det – jag försäkrar er fröken, jag talar som en gammal affärsman – det betalar sig icke. Det är spekulation, svindel, rent af ... Och jag personligen, jag är nu till den grad för det solida, att jag inte ens kan tåla den oskyldigaste förfalskning eller efterlikning i mitt hus. Det vill säga litet »elektro» till större middagar. Jag ber er, hvad skulle det göra: en eller annan sked eller gaffel – det är det sannerligen ingen som märker, när de ha fått ett par glas vin, som för resten inte heller behöfver att vara af första sort – bara det är nog. Nej, det solida – det säger Kally också. Silke allt igenom – om det så är skjortan! Man känner igen en gentleman på underkläderna, det säger Kally också. Jag får säga, att mitt ... (Drager och halar i ärmlinningen under manschetten.)
Vid underdånig föredragning häraf, den 14 December 1860, tillika med Kommerse-kollegii i ämnet afgifna underdåniga utlåtande, har Kongl. Majit godkänt hvad Rikets Ständer sålunda beslutit, hvarom nådig Kungörelse under samma dag blifvit utfärdad. l62:o af den 17 Mars 1860, angående utbyte af Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket i Vester Rekarne härad af Södermanlands län. (46.) Rikets 8tänders härom, på Kongl. Majits nådiga framställning, fattade beslut har genom nådigt Bref af den 30 Mars 1860 blifvit Kammar-kollegium till kännedom och efterrättelse samt vederbörandes förständigande meddeladt. l63:o af den 14 April 1860, i anledning af Kongl. Majits Nådiga proposition om ett stycke marks öfverlåtande från Eskilstuna Kungsladugård till Th. Munktells mekaniska verkstad. (55.) Om detta Rikets Ständers beslut har Kammar-kollegium under den 27 April 1860 blifvit i Nåder förständigadt. 164:o — 33 - 164:o af den 28 April 1860, i fråga om ändring utaf den för Vesterbottens och Norrbottens län gällande skattläggnings methoden. (60.) Rikets Ständers, i enlighet med Kongl. Maj:ts derom aflåtna nådiga proposition, fattade beslut har under den 11 Maj 1860 blifvit Kammar-kollegium meddeladt till vederbörandes efterrättelse, med befallning derjemte att i behörig ordning kungöra Rikets Ständer beslut. 165:o af den 28 April 1860, angående upphäfvande af den enskilde skådespelare och konstidkare m. fl. ålagda skyldighet att för sina representationer erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hofkapellet^ pensions-kassor.
För att således kunna i sambredd med jernvägsanläggningarne så att säga fortskynda fäderneslandets stigande i industri och odling och dermedelst framkalla ett allmännare välstånd, samt, så vidt det ligger inom möjlighetens och billighetens gränsor, göra alla landsorter delaktige af, de fördelar, som i detta fall stå att vinna genom rikare anslag lill kommunikationsleders öppnande och förbättrande, jordens tjenliggörande till åkerbruk m. m., en angelägenhet näst folkupplysningens befrämjande den vigtigaste, mest fruktbringande och allmännyttigaste, vågar jag föreslå alt Rikets Ständer, i betraktande såväl af hvad jag ofvan haft äran anföra, som deraf alt hos Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen linnas hvilande arbetsplaner och förslag till väganläggningar, till hvilkas verkställande erfordras icke mindre än 1,67 1,040 Riksdaler och till vattenaftappningar, hvarför kostnaden är beräknad till 719,060 R:dr, mätte för de 5 år, nästa stalsregleringsperiod omfattar, ibland Sjette Hufvudtitelns anslag till jordbruket, handeln och näringarne, bevilja och uppföra ett med 500,000 Riksdaler, utöfver de af Kongl. Majit i <*fvanåhero pade punkter 1, 2, 3, i angifne ändamål äskade belopp, förhöjdt årligt anslag till fördelning proportionaliter mellan der oinhandlade fonder. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 19 November 1862. A. J. Sandstedt. från Jönköpings län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af C. Dahlgren från Elfsborgs län, om vpphäfvandc af före skrif terne rörande handlingars beläggande med stämpladi papper.
Hvad sjelfva frågan beträffar, anser jag den vara den vigtigaste, Som kan komma under Ständernas pröfning. Här är fråga om öfverträdelse af grundlagen, om åsidosättande af den rutt, som 16 § Reg.F. tillerkänner hvarje Svensk man; ty då hemmansåboerne i Halland blott begärt, att tvistefrågan måtte blifva afgjord vid den domstol, hvartill den lagligen hörer, var det ju ett ingrepp mot 16 § Rcg.F, då sådant vägrades* Den skrifvelse, som betog dem Den 3o Juni e. m. 433 dem rättigheten att blifva lagligen dömda, påminner jag mig mycket viii, äfvensom den våda, hvartill den leder, emedan den grundsats deri finnes uttryckt, att ingen domstol äger pröfva, hvad som blifvit gjordt i administrativ väg. Detta är en så farlig grundsats, att jag icke kan annat än förundra mig öfver, att Constit.Utsk. kunnat förbise, hvart den skall leda. Hade någonsin 106 § Reg.F. bort tillämpas, hade det varit i detta fall; men som det icke kan komma under Ståndets omedelbara pröfning att tillämpa denna §, vore det rättast att återremittera memor. till Constit.Utskts närmare ombepröfvande för att tillse, 0111 icke genom en ny omröstning en ellei' annan röst kunde afgöra målet på ett annat sätt. Jag skulle således ånyo vilja väcka frågan om återré miss af detta memor., emedan jag anser principen så vigtig, att jag tillstår, att en vägran af propos. af Hr Gr. o. Landtm, icke skall afskräcka mig från att yrka den. Jag hemställer till de ledamöter af detta Stånd, som kunna inse saken bättre än jag, huruvida icke dermed bör förfaras på sätt jag sagt. Jag har emedlertid uttalat min öfvertygelse, vid hvilken jag förblifver. Frih. Ehrenborgh: Jag kan icke dela den af Frih.
Styrelsen af enskild Låneoch Sedel-Bank åligge, att för hvarje månad, vid början af den nästpåföljande, till Kongl. Maj:t genom Stats-Secreteraren för Handelsoch Finance-Ärendena inlemna specifdi uppgift, upprättad efter fastställdt formulaire, öfver alla Bankens tillgångar oeh förbindelser. Kongl. Maj:t må ock, när som helst, låta, genom dertill förordnadt Ombud, taga kännedom af sådan Banks Böcker och Bäkenskaper jemte alla dertill hörande Handlingar. § 12. Efter hvarje år verkställd revision af Bankens förvaltning och räkenskaper, åligge det Bankens Styrelse, att, så fort sig göra låter, genom trycket offentliggöra Revisorernes Berättelse. § 13.. I alla de'fall då fråga uppstår, att enskild Bank ej uppfyllt sina förbindelser, eller att den vidtagit åtgärder till förfång för den eller dem, som 6 Bancoock Lag-Utskottens Bet. JV.-o 2. till den satt förtroende, vare Banken, efter Stal vid vederbörlig Domstol, underkastad det ansvar och de påföljder, denna Lag och Allmänna Lagen stadga. Enskild man, som anser sig befogad att i dylikt fall talan föra, njöte dervid biträde af publik åklagare, då han sig derom hos Juslitiae CancellersEmbetet anmäler. § 14. Denna Lag galle ej för redan inrättade enskilde Banker under återstående tiden af deras Privilegier. Dock åligge dem, vid 5oo R:drs vite, att efter oo års slut icke utfärda eller i omlopp sätta tryckta eller graverade skuldförbindelser, sedlar eller depositions-bevis under de uti 7 §. bestämda minimi-belopp.” Dervid yttranden af Herrar Hammarhjelm, Carl Fredrik, och Friherre Cederström, Jacob, blifvit bifogade; och 2:0.
U. 83. A. g5. — N:o 76. till Rikets Ständer, med svar på deras underdåniga skrifvelse af den 27 October l834, angående räkne-enhetens bestämmande till en Riksdaler courant. XXI, R. 74. — N:o 77. till StatsUtskottet, angående en uppkommande brist i StatsVerkets tillgångar för år i835, genom Rikets Ständers beräkning af Tulloch Bräuvins-inkomsterne, XXI. B. i58, 206. A. 353. XXII. E. 22. •— N:o 78. till StatsUtskottet, angående ön S:t Barthelemy, XXI. B. i58. A. 207. —• N:o 79. till Rikets Ständer, angående Lag för Inrikes Vexlar. XXII. 116, 119. R. 137. B. 177. A. 188. E. 217. — N:o 80, till Rikets Ständer, angående BankoReglementets öfverlemnande, i anledning af BankoLagen af den 1 Mars i83o, m. m. XXII. 2g5. Propositioner och Skrifvelser, Kongl, Majtts Nådiga, till Ridderskapet och Adeln, angående åtskilliga af Ståndet föreslagna ändringar i RiddarhusOrdningen. XXII. R. 162. B. 192. A. 229. E. 229. — angående åtskilliga antagne förändringar i RiddarhusOrdningen. XXII. 298. Prorogation af Riksdagen, angående. Se Riksdagen. ( >65 ) Protocoll, hållet inom Nämnden till bedömmande af huruvida Högsta Domstolens samtelige Ledamöter böra bibehållas. Protocollens, pleni-, tryckning, om uppskof med. I, 28, 37, 63. Protocoller, ojusterade, om tillåtelse för RiddarhusSecreteraren att utlemna afskrifter af. XVIII.
Vi äro alla tragiska, för vi ska' alla dö.» Han hade hetsat upp sig sjelf medan han talade och orden följde till sist efter hvarandra i feberaktig hast. När han framslungat sin sista paradox kunde modern höra på tonfallet hur han riktigt njöt af att ha funnit något som han trodde att hon skulle finna mycket barockt. Han visste ju icke att grundtanken i hvad han sagt var densamma som hon sjelf tänkt så ofta förut. »Du har nog rätt», sade hon blott. »Det ligger något förkrympt öfver vår unga literatur. Det fattas sol kan du inte ge oss den?» Han skrattade till men i sjelfva skrattet låg någonting annat, som skymtade igenom och hans röst, som skulle vara skämtsam och lätt sarkastisk blef klanglös och osäker då han svarade: »Osvald ge mig solen! Nej, det går inte. Men solen kommer väl en gång, förr eller senare. Under tiden ska' jag skrifva teaterrecensioner och tidningsartiklar. Jag ska' vrida nacken af tanken på att göra ett dugtigt arbete. Det är så trist att alltid känna sig gå hafvande, och ändå aldrig kunna föda.» Der var det igen, missmodet, som hon inbillat sig att sommaren jagat bort; der smög det nu åter fram. »Och din pjes, som du fått antagen till spelning», sade hon i en ton som hon sökte göra så uppmuntrande som möjligt. »Min pjes?» svarade han föraktfullt med en ryckning på axlarne. »Gyckel! Gyckel för parkett. En liten Backfisch som räcker ut tungan åt publiken. Det är alltsammans.» En dag i oktober, då William kom upp på redaktionskontoret låg der ett lokalbref till honom. Han öppnade det och läste underskriften: A. Hagberg, stod der. I första ögonblicket kunde han icke få klart för sig hvem denne herr Hagberg var; men i nästa sekund kände han som ett ryck i bröstet: det var hon. Hon skref att hon kommit upp till Stockholm för att konsultera en läkare. När det var gjordt hade hon placerat mostern hemma på hotellet och sjelf gått ut att drifva i skymningen.
Jag hade en gång förr, en vacker månskensnatt hört samma passionerade, af en sinlig glöd genomandade utgjutelse, jag hade en gång förr sett denna lilla gestalt, het och skälfvande som en sjuk fogel, allt var så fullkomligt likt som då, ända till darrningen kring läpparne och de teatraliskt utsträckta armarne. Och jag är fullkomligt öfvertygad om, att hon i detta ögonblick lika mycket spelade Julia som profetissa, att jordens och himlens kärlek i ett förfärligt virrvarr tumlade om i hennes själ, och att hon lika väl skulle varit färdig att bedyra en jordisk man sin kärlek, som hon nu högt och brinnande egnade den åt Frälsaren. Det var en lidelsefull qvinna, som dränkte sin försmådda kärleksglöd i religiöst svärmeri. Och här sutto flere hundra personer, som tjöto och suckade och kände sig uppbyggda deraf! Hon fortfor ännu en stund att bedja på samma sätt. Flere gånger ropade hon Jesu namn, nästan med ett skrik, som kom mig att känna en obehaglig, hemsk rysning öfver ryggraden. Hon ingaf mig en känsla af vämjelse och på samma gång det djupaste medlidande. Då hon slutade, uppmanade hon församlingen att, om det ännu fans någon som ville bikta sig, komma fram till henne. Den vilda glöden i hennes bön hade imponerat på folket, det var flere som kommo fram, skrålet på scenen uppstämdes å nyo och bikten började. Jag kunde naturligtvis icke höra ett ord af hvad som sades, men jag såg hur hon lutade sig öfver den biktande, hviskade i hans öron, grep hans händer och tryckte dem mot sitt bröst. Efter bikten kom hon ned i salen och gick omkring bland åhörarne och talade med dem. Hon föreföll mig ytterligt antipatisk; hon trängde sig alltid så nära till menniskorna, rörde vid dem och stirrade dem in i ögonen med sina heta, förvirrade blickar. Då jag såg att hon närmade sig bänken der jag satt, reste jag mig häftigt upp – jag kände mig rigtigt förskräckt vid föreställningen om ett sammanträffande och igenkännande – hviskade åt min vän att jag blifvit illamående af värmen, och skyndade mig derefter, så fort trängseln tillät, bort mot dörren.
Under de mindre gynsamma förhällanden, hwilka de sednare ären för Bergwerksrörelsen egt rum, har Kongl. Majit, med hänsigt till den jemförelsevis wigtigare angelägenheten, att Swensta jernet komme att, med all möjlig besparing i tillwerkningökostnaden, winna ökad godhet och kredit, föranstaltat om utredning af den werkan, som warn: lufts anwändande medförde och hwad medel till besparing i tillwerkningskostnaden kunde utan mehn för tillwerkningens inre halt beredas. Jemte det Kongl. Maj:t ät wiche Bergslager mäst bereda lane-utwägar till förlägenhetens minskning, har Kongl. Majit äfwen förordnat om tarkjernswägars inrättande i städerna Philipstad, Nora och Linde, i ändamäl att, genom wägförande af tackjern derstädes, inne - 33 innehafwarne mot pant deraf ffulle kunna erhålla län i Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor i Götheborg. De nedtryckta prisen ä Stångjern hafwa gifwit en ökad anledning att paränka kraftiga Åtgärder till förbättrande af Swensta jern-manufakturen, sä att en betydligare steppning af sädane finiden till främmande länder stnlle kunna ega rnm; och har till en början Kongl. Majit anstagit erforderliga medel för winnandet af närmare kännedom angäende sätter för beredningen af sädane manufaktur-smiden, som i England, Frankrike och Tystland till större godhet och bättre pris, än här i Riket tillwerkas.
Jag misstog mig kanske, då jag trodde, att om min far försköt mig, jag likväl hade dig kvar. » Han lutade hufvudet mot handen. Grefvinnan satt fortfarande kall och orörlig för hans smärta. Hon tänkte på brefvet, som skulle skrifvas. » Hvem är hon? » frågade hon kort. Den unge mannens ansikte ljusnade. Skulle hon kanske vekna, om han talade mera om sin kärlek? » Låt mig berätta från början, » svarade han. 6 — » Ja, men var kort! » » Det är tre år sedan jag såg henne första gången. Jag gjorde några uppköp uti en militärekiperingsaffär, och där vid en pulpet satt en ung flicka, sysselsatt med skrifning. Genast fängslades jag af hennes utseende. Hon var inte vacker, men det låg ett drag af innerlig älskvärdhet öfver hennes ansikte. Jag gick ofta dit och till slut erfor jag, att det var inte endast beundran jag hyste för henne, det var kärlek. Jag försökte nedtysta mitt hjärta och gjorde mina uppköp på andra håll, men allt förgäfves. Jag gjorde mig till spion och bevakade alla hennes företag. Resultatet af mina forskningar blef endast, att jag älskade henne mera. Och hon, hon vände liksom skygg bort sin blick för min, då vi träffades i butiken eller på gatan. Så kom några dagar, då hon uteblef vid de vanliga tiderna. Ängslig, som om jag förlorat något, skyndade jag att underrätta mig om orsaken. Hon hade 14 dagars ledighet och hade rest på firmans bekostnad till en badort. Utan betänkande reste jag efter. Jag såg henne ofta, men alltid var hon ensam. Jag vågade ej närma mig henne, jag fruktade att skrämma henne. En varm dag hade jag gått i skogen och sökt svalka. Vid vägkanten stodo några förgät-mig-ej, och jag plockade dem omedvetet. Plötsligt hörde jag ett lätt skri och från andra sidan vägen uppskjmdade ur det tämligen djupa diket en ung flicka. Hon hade i handen en liten korg med smultron. En obetydlig orm kilade i det samma upp på vägen.
Men det är härvid att märka, att förbållandet i begge dessa läll icke är detsamma; ty bolagsmän hafva genom bolagsaftalet frivilligt och på förhand bundit sig sjelfve; men borgenärerna i en konkurs deremot hafva endast genom en tillfällighet fått ett gemensamt intresse i det gemensamma anspråket på liqvid af en gäldenärs samtliga alträdda tillgångar; och att, vid en sådan liqvid, den ene borgenären icke kan hafva någon i sakens natur grundad eller af billighet (öre stafvad rättighet att besluta om huru mycket den andra skall taga såsom full betalning för sin fordran, lärer få anses alldeles klart I afseende på de af Utskottet i Betänkandet uttalade motiver, kan jag icke instämma i den förkastelsedom, sorn Utskottet uttalat öfver konkurslagstiftningen allt sedan 1734. — Vill man vara rättvis, måste man bedöma de under förra seklet 70 Lag-Utskottets Betänkande M 33- utkomna konkurslagar och likaså 1818 års, af dåvarande Lag-kommittéen utarbetade, konkurslag, efter de förhållanden, som pä den tiden existerade, och icke efter måttstocken af våra nu varande. Gör man det förra, så måste också Utskottets klandrande omdöme om de under detta århundrade af lagstiftande makten antagna konkurslagar betraktas såsom oförtjent. Och då Utskottet anmärker såsom ett fel, »att man icke skiljt det ringaste på Civil-Rätt och Handels-Rätt», och att »bibehållandet af detta system skulle utvisa vår sjelfständighet», fruktar jag, att Utskottet gått för långt. Om konkursrättens plats i rätts-systemet äro delade åsigter. Hos oss har man hittills betraktat konkursrätlen såsom en del af civilrätten; enligt min åsigt är den att anse såsom egentligen utgörande blott ett bihang dertill; andra åter hänföra konkursrätten till processrätten Utskottet, i likhet med de Kommilterade, vill deremot uppfatta konkurslagstiftningen såsom en del af Handelsrätten — ett hos oss ganska obestämdt begrepp. Vore här fråga om en konkurslag uteslutande för köpmän eller, affärsmän, skulle jag genast erkänna riktigheten af denna uppfattning.
Likaledes hafva inom Östbo härad åtskilliga jordegare, hvilkas vederhäftighet blifvit behörigen styrkt, förbundit sig att, derest banan drages öfver Wernamo, erforderlig jord till banans sträckning genom nämnda härad äfvensom till bangårdar och stationshus derstädes varder kostnadsfritt för Staten upplåten. Å andra sidan, för den händelse södra stambanan skulle komma att erhålla den af Kongl. Majit föreslagna riktningen öfver Nässjö, hafva Westra härads innevånare, vid sammanträde å häradets tingsstad, förklarat sig Bih. till R. St. 4 Sami. 1 Afd, 51 lläft. 4 26 Stats-Utskoltels Utlåtande M 86. beredde att kostnadsfritt upplåta jord till banan, äfvensom i åtskilliga socknar af Allbo härad sockneboerna vid allmänt utlyste socknestämmor beslutat dels kostnadsfritt upplåta jord till nämnde bana, dels genom penningeafgifter bidraga till förminskande af expropriations-kostnaderna. Då Utskottet nu öfvergår till en framställning af grunderna för den hemställan, Utskottet finnér sig böra i denna fråga göra tili Rikets Ständer, anser sig Utskottet först böra i minnet återkalla do beslut, som vid föregående tillfällen blifvit fattade, angående riktningen af södra stambanan. Vid 1853 —1854 årens riksdag bestämdes att denna stambana, för hvilken anslag då för första gången beviljades, skulle från Malmö, i riktning åt Wetterns södra ända och Jönköping, framgå till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken Kongl. Majit funne lämpligt bestämma. Genom nådigt Bref af den 19 Augusti 1856 iöreskrel Kongl. Majit derefter, att södra stambanan borde ledas från Malmö genom Skåne och Småland, förbi Jönköping till Falköping. Vid sistlidne riksdag beviljade Rikets Ständer medel dels till jernvägens fulländande på södra sidan Irån Lund till Finjasjön, dels lill den från vestra stambanan vid Falköping utgående liniens fortsättning förbi Jönköping åt den inre delen af Småland.
—Icke af en öfwerdrnwcn och illa anbragd ömtålighet emot de, lindrigast sagdk, förhastade omdömen, en eller annan Ledamot af Högloft. Ridderstapet och Adeln stall hafwa lätit undfalla sig, men af aktning och tillgift wenhet för de M-dlemmar af delta Ständ, som hittils warit mine Medar! stare tiri Expeditions Urstottet, Mille jag genast deltaait «ni deras Beflut, att nedlägga ett kall, det Högloft. Riddcrstaper och Adeln, ätminstone LN stund, fyntö anse wara af Ost wanwärdadt. Men jag har återhållits derifrån af den constderakion, att jag säsom Ordförande för hela Utstotlcl, icke blott för Ridderstapet och Adelns Fnllmägtige derstädes, ägde att göra ett lika wördsamt afseende pä de öfrige Respective Ständens kanka: ett afseende ytterligare rättwisadt genom den ädelhet, bwarmed bemäldte Ständ erkänt och wirsordar Utft'otkets bade urstillning och redlighet. — Skulle jag nu likwäl fa emottaga den, jag tillstår det, otörwamade underrättelse, att Högloft. Ridderstapet och Adeln emot mig hyser olwannämnde antingen miftlanka eiler miftnöje; dä inträffar för mig den i alla aftcendcn owilkorliga styldighet akt afsäga Mig en befattning, hwtiken länar hela sitt wärde, tillika med sin grund, af förtroendet, som tilldelat den. — Iämwäl i den händelsen, känner jag intet behof c? jnstificatisn; och begär icke ens, att Högloft. Rid» terffapet täcktes yppa anledningen till sä beskaffade tan» kar i fall de kunde bliswa Deras. Jag stall i sinom tid äterwända lill mitt tjäll.
Man äfven skulle säger utan ha sin varit den konstnitrinna. » är därför så mycket mera värdt, Det dramatiska hon begåfning största dramatiska Det bar hennes framträdde påstod den t y s k a förf., mycket snart hyste önskan förvånansatt hon redan att lämna scenen och blott sjunga på konserter för välgörande ändamål. Som gen Norma i vann Berlin. henne i drig hon Rellstab, Vossische någon milda, högsta som skref om sade, sångerska månskeaslika framgåndå Zeitung, annan att alhade ägt den glans i tonen, som bö- nen till stan ännu större bifall kyskhetens vann roll gudinna i genom » das Feldlager » fordrar. hon i Nä- Vielkas att utveckla ett inlagande behag, själfullt spel och ett genialiskt besegrande svårigheter. Hon af de dref högsta tekniska sångkonsten till en svindlande höjd och presterade a l l t hvad organets finaste utströdde hon virtuositet förmår gifva. Hon i yppigt slöseri sin rika fullhet gåfvor. En genom särskild förtrollning sin pianosång, genom sin till kuude hjälp. anses som mezza fel, kommo må- henne D e stora ansträngningarna — hon sjöng V i e l k a tjugufyra gerskan af utöfvade voee, hvarvid några beslöjade toner, som häuda en gånger — sjukdom. Hon ådrog sån mottog då af Meyerbeer ett bref, som återger all hans beundran för henne: ovanliga, » H i m l e n har skänkt er den aympatiska hjärtan, geniets sång och gätliga renhet ert åt röst, flamma, som hänför alla som genomtränger er spel, och slutligen detta behag, som förlänar edra utvalda oförblygsamhet skapelser, Men man borde bedja till himlen, att den förtoge på plågades eder er talangs storhet, så att ni icke af edra triumfer ocli icke råkade i oro genom osäkerheten för och och som till och med besegrar edra fiender! tvifle.u mig alltid röranda vara uppenbarelse, på er själf. den N i skall ädlaste jag och mest under min långa lefnad skådat.