Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, då alla andra Europeiska nationer använda mångdubbel tid och kostnad på sina arméers öfning och tjenstbar hållande, vår Regering icke skall med liknöjdhet se landets försvarare i dessa afseenden stå efter dem, måste tagas för afgjordt. Äfven inom Ulskotlet har den ifrågavarande inrättningens nytta varit temligen allmänt erkänd. Man har endast anvisat på de besparingar, som på Titelns andra behof kunna genom god hushållning uppstå, hvilket förutsätter antingen någorstädes ett öfver behofvet beviljadt rundeligare anslag, hvaraf dock intet exempel finnes uppgifvet, eller ock någorstädes en inknappning af det nödvändiga. Det sistnämnda måste väl för en Armées fulla tjenstbarhet vara det minst ändamålsenliga. Utskottet har nyligen och med rätta beviljat anslag för 20 reserv-läkare och dermed afsett en noggrannare vård om krigårens helsa. Värden om dess militairiska öfning och tjenstbarhet kan icke anses vara ajf mindre vigt, Utan att vilja framkasta farhågor för öfverhängajulv 24 Sta/.s-Utskottets Utlåtandej N:o 3y. krigshotelser, anser jag lika obelänkt att sorglöst hvila på den trettioåriga fredens hyende. I våra öfverläggningar om den Fjerde och Femte Hufvud-Titelns anslag vet jag sannerligen icke, hvad vi hafva att länka på, om icke just på kriget och på medlen att föra det med kraft, med framgång och ära. Detta är ock enda sättet att göra freden varaktig. Jag kan icke tvifla, det Kongl. Maj:t begärt, hva l bestämdt är i detta afseende, nödvändigt och nyttigt,-och tillstyrker fördenskull, med afslag af Afdelningens Betänkande, bifall till Propositionen, sådan den finnes framställd.” Uti Friherre Palmstjernas reservation hafva instämt: Herr Ekströmer, Prosten Stenhammar och Prosten Hallbeck. Med Friherre von Kramer hafva förenat sig Grefve Henning Hamilton, Friherre TersmedenHerr Virgin och Herr 'von Rosen.
NAgra bland riksdagens ledande man hade i det llngstra motarbetat denna utvidgning af deu kvinliga arbetsmarknaden shom en enligt deras f8rmenande lika oliimplig som onödig nyhet. Fröken Ida Falbe-Hansen har i Köpenhamn disputerat f8r mag .gistergraden i danskt sprkk och literatur. Det var första gangen en kvinna derstades höll föredrag för ett universitets auditorium. Norrköping 1890, N. TV. Wallberg &amp; C: o Boktryckeri. Brunkebergstorg 18, Stockholm. Idun LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR AR: IDUN ... IDUNS M O D E T I D N, UTAN PL. M E D PLANSCHER O C H HANDARR. 5: - DEN UTGIFVARE: HELLBERG SÄKRAST 1899. KLARA S. R E D A K TIONSSEKR. : JOHAN NORDLING.;! A L L M - T detta, kan förutsätta, i det förra fallet, utom konsten få skildra kvinnor, kvinnliga naturer G. Florman KL. 1 0 — 5. VILLKOR. STOCKHOLM, LÖSNUMMERPRIS: Det kan vara svårt att skänka den rätta stämningen åt ett landskap, möjligen ännu svårare att ge den riktiga tidsfärgen åt en historiemålning. Men i det ena så väl som det andra fallet, är det dock snarare något typiskt än något rent individuelt, som det gäller att uppfatta och tolka. Konsten att göra GÅNGEN KEYSER. KOMMISSIONARER BYRA OCH EXPEDITION: den rent yrkesmässiga blicken för de fina skiftningar i ett landskap, som det j u åtminstone säges, att egentligen ingen annan än färgkonstnären har de rätta ögonen för, ett poetiskt känsligt och för stämning mottagligt sinne. Det gäller i det andra att kunna med sitt förstånd genomtränga och sedan så med sig själf assimilera en gången tids karaktär, att man för åskådaren kan ställa fram det väsentliga däri.
På ett afstånd från Vardöhus af ungefär 6/7 af vägen mellan denna stad och Swjatoinos mynnar i Ishafvet, vid 68° 20′ nordl. bredd och 38° 30′ ostl. längd från Greenwich, en flod, som på nutida kartor är betecknad med namnet »Varsina». Utan tvifvel var det vid denna flods mynning, som tvenne af den första nordostfärdens fartyg öfvervintrade med så olycklig utgång för befäl och manskap. Det tredje fartyget, Edward Bonaventure, fördt af Chancelor, hade deremot en lycklig och för verldshandeln betydelsefull färd. Såsom förut omnämnts, blef Chancelor under en storm i augusti skild från sina följeslagare. Han seglade nu på egen hand till Vardöhus. Efter att der hafva väntat i sju dagar på Sir Hugh Willoughby »fortsatte han, fast besluten att nå sitt mål eller dö, och oaktadt några skottar sökte öfvertala honom att vända, sin färd vidare till den okända delen af verlden, så långt att solen sken dag och natt öfver det omätliga hafvet».53 På detta sätt nådde han slutligen Dvina-flodens mynning i Hvita hafvet, der ett mindre kloster då för tiden var uppbygdt på det ställe, hvarest Archangel nu är beläget. Snart vann han genom vänligt bemötande förtroende hos invånarne, hvilka mottogo honom mycket gästfritt. Desse afsände dock genast ett ilbud för att underrätta zar Iwan Wasiljewitsch om den märkvärdiga händelsen. Detta hade till följd, att Chancelor fick en inbjudning till hofvet i Moskwa, der han och hans följeslagare tillbragte en del af vintern, mycket firade af zaren. Följande sommar återvände han med sitt fartyg till England. Sålunda inleddes en handelsförbindelse, som snart blef af ofantlig vigt för båda länderna och redan under de närmaste åren gaf upphof till en mängd sjöresor, för hvilka jag dock icke här kan redogöra, då berättelsen om dem icke hör till nordostfärdernas historia.54 Stor geograf eller sjöman var Sir Hugh Willoughby tydligen icke, men med rätta har hans och hans följeslagares offervillighet och oförskräckta mod beundrats.
Blifmtt uttagne, förBålleS på enaf)anba fått, forn Svibell (StånberS mib fifta JKifSbag faftffållba CKegle^» mente för Sernbelåningen i ©otBeborg utftafar, onemligen, att aotS om ut* Betalningen tillfånbeé banco*(Stprelfen nteb omgåenbe poft, få att Sånkan* fen må Binna, på ©ontoirenS råfning, i <2Ber,el*banfen infatta ben erforber* liga fumman, få fort att fift inom ett bpgn efter unberråttelfenS ingaenbe, meb unbantag bå ^efaeDag infaller, be för beloppet utftåUbe Stfignationer, å Bmilfa bor mara teefnab: H". tT. Sparbank, må funna i manlig, orbning infriad; B‘maremeblertib od) i Bånbelfe, mot formoban, någon Stagnation be§* förinnan (Fulle företet, tillämpningen af forefFrifterne uti 29.§. af 166.8 år$ banco*£>rbning, 4. §• i å\ongl. gororbningen af ben 27 fflaji 1730 famt 8. §. i Äongl. $6rorbnmgen ben io©ecember 1741 må Brotta, tillé forBållan* bet fan, genom be meb poften infommanbe 2loiMiffor, tillförlitligen uplpfaS,. §. 83. hernie bet £fir, i affeenbe på £>i)feri* ocf> bergning#*anffalterne i 9ti* fefA &o$ ÄengK Sflafrt i unberbånigBet tillfånnagitmit 3£åre åftgter, åfmen* forn be forfcganben c2Bi, i enlighet meb allmånna råttSgrunber ocf> till
Nej — 13. Hr von Troil: Mot R. o. Ad:s nu fattade beslut anhåller jag att i prot. få anteckna min reservation. Jag anser det samma grundadt på oriktiga beräkningar och ledande till ett mindre lyckligt resultat. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, i anledn. af Hr von Troils yttrande att få, såsom talande för min åsigt, lemna en uppgift, hvilken jag förut icke andragit emedan jag dä icke hade henne, nemi. att pannerymden, som beskattats utgjort för år 1835, 3,13(i,000 kannor, men 10 år sednare, eller år 1844, endast 1,392,000 kannor. 0 punkten, ang:de tidningsoch kortstdmpel-afgifterne. R. o. Ad. fann denna punkt icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Hr von Troil, Sam. Gust.: Nödsakad alt för enskilda angelägenheter aflägsna mig ifrån riksdagsorten anhåller jag att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få ifrån och med Fredagen d. 11 uti innevar:de månad afsäga mig mitt ledamotskap i StatsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot af StatsUtsk. i st. f. Hr von Troil, från och med d. 11 dennes. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 29 sisth Juli och d. 3 dennes på bordet lagde utlåt. N:o 281, i anledn. af erhållne återremisser å vissa punkter af betänk. N:o 30, ang:de Statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1842 och 1843. Detta utlät, föredrogs punktvis till pröfning. 1 ■punkten. Lades till handlingarne. 2 punkten. Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande godkändes. 3 punkten. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser omröstning i förstärkt StatsUtsk. icke vara lämplig i det fall som är för handen. Frågan är, att till K.
Hjärne för den tid han bestridt de Banco-Ombudsbefattningen vid Götheborgs Ldne-Contoir tillhörige göromål, dels och om bestämmande för framtiden, huru, i händelse af förfall för Banco-O mbuden vid LdneContoiren, deras befattningar må bestridas. imellan Herr Öfversten och Riddaren C. J. Hjärne Iros Banco-Firllmäglige, uti ingifven skrift af den 8 sisiIidne Februari, anhållit am godtgörelse för det Öfversten, i egenskap af Ledamot uti Direclionen vid Rikets Ständers Låne-Contoir i Götheborg, under Banco-Ombudels sjukdom år i838, uti en och en half månad ombesörjt de Banco-Ombudsbefattningen lillhöi ande göromål, hafva Fullmäglige, som, i saknad af bestämd föreskrift för sådane fall, sorn ifrågavarande, icke ansett sig böra, under Rikets Ständers sammanvaro, öfver nämnde ersättnings anspråk omedelbarligen besluta, uti lill Utskottet afgifvet Memorial, ändragit: alt, enär annan föreskrift, angående bestridande af Banco-Ombudens göromål, vid inträffande förfall, icke blifvit meddelad, än den i 88 §. 6 mom. af Banco-Reglementet, att_, derest Banco-Ombudet någon gång skulle vara frånvarande, målen då hunna af annan Ledamot föredragas samt någon Direclionens Ledamot af Riks-Stånden således icke kunde anses pligtig ali, under Banco-Ombudets sjukdom eller andra förfall, besörja dennes åligganden, vore Öfverste Hjärne, enligt Fullmägliges åsigt, berättigad lill ersättning för den tid och möda, han åt Banco-Ombudsgöromålen egnat och hvilken ersättning, då den icke blifvit af Öfversten, lill visst belopp fordrad och Banco-Reglementet ej eller gåfve ledning för bestämmandet deraf, Fullmäglige ansett lämpligen böra utgå med skillnaden emellan det arfvode, Öfversten, i egenskap af Ordförande och Ledamot i Direclionen, uppbure och den löne-inkomsl, Banco-Ombudet vid Låne-Contoiret åtnjöt eller för den ifrågavarande liden med i\i R:dr 32 sk.
Utskottet ej kunnat underlåta att söka utreda de omständigheter, i följd hvaraf kostnaderna för detta byggnadsföretag kommit att uppgå till så ansenligt belopp utöfver hvad derför ursprungligen blifvit afsedt och beräknadt; och om än anledningen till detta förhållande redan af det föregående tillräckligt framstår för den som närmare granskar innehållet af de handlingar Utskottet åberopat och anfört, bör likväl Utskottet särskildt fästa uppmärksamheten på det, enligt dess öfvertygelse, helt och hållet obefogade yttrande af General-majoren af Kleen, hvarigenom han, uti sin till Kongl. Maj.t afgifna underdåniga berättelse, såsom en väsendtlig orsak till byggnadsarbetets långsamhet och fördyrande uppgifver den omständigheten, alt de derför erforderliga medel ej blifvit af Rikets Ständer anvisade till det belopp eller till utgående på de tider, som för arbetets skyndsammare bedrifvande varit af nöden. I detta hänseende har nemligen General-majoren anfört, »att, ehuru Byggnadschefens före nästlidna riksdag uppgjorda kostnadsförslag slutade sig på en summa af 500,000 R:dr B:ko, Rikets Ständer dock endast anvisat 400,000 R:dr, hvarvid dessutom fästades det vilkor, att dessa medel skulle utgå med högst 4 00,000 R:dr B:ko årligen under åren 1857—1860; och hade båda dessa inskränkningar blifvit för byggnadsarbetets skyndsammare gång af menligt inflytande, men minskningen i sjelfva hvad de uti bihanget anslagssumman dock mest hämmande för dess fortkomst.» — Enligt Stats-Utskottets Utlåtande M 180.
Det är för öfrigt — hvilket ej må förbises, — bland allmänheten rätt stor ovilja på vissa orter mot landlhandeln. Blefve denna allmänhet försatt i tillfälle att få yttra sig i saken, så torde måhända någon del af denna animosilel försvinna, åtminstone på de orter, der den med mindre skäl yppat sig. Jag ser heller icke något ondt deruti, att de socknar, som i särskilda lokala förhållanden hafva grundade orsaker alt från sig vilja afhålla en för dem skadlig landthandels inrättande, få tillfälle att praecavera sig mot dylikt. Jag kunde hafva mycket att tillägga om jag, på sätt jag förut ämnade, ville ingå i en allmännare granskning af ämnet, men, vid närmare eftersinnande har jag trott mig böra med flit undvika att vidröra den ur statsekonomisk synpunkt hämtade behandlingen af frågan, enär den har allaredan blifvit på f. m., ehuru vid en mindre tjenlig punkt anbringad, ganska vidlyftigt och, som jag förmodar, grundligt framställd. För att icke förhasta mig på något sätt i frågans bedömande, anser jag densamma höra återremitteras, på del Utsk. finge taga i betraktande huru de åsyftade kontrollerne på lämpligaste sätt må i författningen inflyta, Anhålles således om propos. på ålerremiss af denna punkt. Gr. Lagerbjelke Gustaf: Det är enl. HandelsOrdn. hvars och ens rättighet att, då han är väl frejdad, kan läsa, skrifva och räkna, m. m. dylikt, få rättighet att idka handel. Om nu ansökning af en sådan person göres, och församlingen icke har något att mot hans person i dessa afseenden anmärka, men väl andra mycket goda skäl finnas, hvarföre en landthandel på denna ort vore ganska skadlig, eller hvarföre denna person vore otjenlig, så äger likväl K. Bef:h:de icke att mot författningen vägra inrättandet af samma landthandel oaktadt alla dessa goda skäl deremot voro gifna. Jag skulle derföre föreställa mig att om något skulle vinnas, K. Befdude borde erhålla rättighet att, sedan för - 206
I/icent-me del . , . 45,000:-» Ränte-medel 15,000: Skatterättsmedel '! 3,000 Observations - medel . i ♦ ; 500-3 — 6 3,5°'8;*» Återstå 446,500: Som utföra» till jemnt • ; 1,670,000: 459,00» Stats-Utsiottecs Betänk and eri. 1067 Transport s,i 2 0,000: - « Ersättning till Banken afl^örskot* tet till Krigs-kostnader samt afbetalning pä mindre Creditivet <750,000: 1,200,000: - • Summa Allmän Bevillning 2,870,000; Dä Bevillnings • summan vid sista Riksda* gen fastställdes, med inberäknande af den genom Fyll nads - articlen uttaxerade Handt - Tulls-ersättningen och Bränvins - Consuintions-afgiften 270.000 R dr, till ett sammanräknadt belopp af 9.620.000 R;dr, skulle Allmänna Bevillningen alltså nu okas med 250,000 R;dr. Härunder begripas likväl icke de StatsVerkets extra-ordinarie Inkomster, hvilka under benämning af Bevillning ingå till Kongl. Stats - Contoiret och bestå af TullPostoch Charlas-Sigillatas - medlen samt Bränvins - bran* nings-afgift, hvilka serskildte Bevillningar vid den nu verkställde Stats - regleringen äro upptagne att utgöra 1,800,340 Rtdr 13 sk. 8 r;st. 5 Hvadan, och om uti de Författningar, efter hvilka denna Summa utgår, någon sådan förändring nu skulle göras, hvarigenom beloppet häraf minskas, eller okas, kommer ofvannärnndc Summa af Allmänna Bevillningen att derefter lämpas.
F EHRENHEIM. Förordning för trivialskolor, katedralskolor och gymnasier. (De första sidorna fattas. Börjar vid 1 kap. 4 §). Hälsingborg den 7 december 1807. Då alla språk och vetenskaper som finns på ett gymnasium bör betraktas likvärdiga kan lärarna byta ämnen. Den filosofilektor som vill söka ett ledigt teologilektorat om han är eller vill bli prästvigd, får uppehålla sin syssla men med den förres lön, prebende, pastorat och andra förmåner. De andra stiger i graderna efter ålder i tjänsten. Den som tillträder ett lektorat skall i konsistoriets och ungdomarnas närvaro avlägga följande ämbetsmannaed: Jag skall bekänna mig till den augsburgska bekännelsen och inte hos mina elever infoga några andra trossatser. Jag skall efter bästa vett och förmåga förrätta mitt ämbete enligt de stadgar som finns för gymnasier och skolor. Jag skall undervisa grundligt och tydligt utan för stor hårdhet, det som är nyttigt och nödvändigt för ungdomen att kunna. Jag skall ha inseende på elevernas seder och levnad och alltid till gudsfruktan och dygd föregå med gott exempel. Mina förmän skall jag alltid visa vördnad och hörsamhet och leva i enighet och vänskap med mina ämbetsbröder. Den tillträdande lektorn skall sedan sluta med ett latinskt tal i något ämne som tillhör hans syssla. Det samma gäller den som tillträder ett rektorat. Därefter håller rektor ett tal på svenska, där han uppmanar lärare och elever att i gudsfruktan vinnlägga sig om deras ömsesidiga plikter. Pedagoger vid mindre barnskolor, som antingen underhålls av kronan, staden eller socknen står under biskopens och konsistoriets tillsyn. Den närmaste tillsynen tillkommer kyrkoherden som redovisar vid prostvisitationerna. Om barns och ynglingars intagande i skolan, uppflyttning till gymnasium, och försändning till akademien. På det att avsikten med allmänna läroverk, skolor och gymnasier må främjas och vinnas åligger det biskoparna att vid visitationer och annars råda och uppmuntra allmänheten sända sina barn till allmänna läroställen och inte förtro barnen till enskilda huslärares undervisning. Det är dock inte förbjudet. Den studerande som åtar sig sådan syssla, skall uppvisa intyg att han bemästrar undervisningsläran och sina framsteg i de elementariska vetenskaperna.
Men nu kan det hända, att en liten socken om några hundra innevånare finner, för vissa ändamål, t. ex. rotemästare-bestyrs fördelning bland ledamöterne, tjenligt att i Sockennämnden tillsätta det högsta antalet ledamöter, medan man i en annan socken om mer än 10,000 innevånare, anser det minsta antalet för ändamålet tillräckligt, hvaraf 138 ator följden skulle blifva, att representationen i den lilla socknen konunc att utgöras af 44 ledamöter och i den stora af endast 20. I en sak, som sä mycket beror på tycke och smak som denna, är det otvifvelaktig! bäst, att lagstiftaren kommer de verkande åsigtcrna till mötes med bestämda siffror, och jag har derföre, i afseende på antalet ledamöter i sockennämnden och representationen, eller, som jag kallar den, sockenstämmonämnden, bestämt mig för följande skala: 1,000 — 5 — 20 1.000 x 1500 Utväljande af suppleanter till ifrågavarande och andra kommunala förtroende-uppdrag liar jag för min del ansett ej vara behöflig!, tvärtom riågongång skadligt, genom den anledning det gifver den ordinarie ledamoten, att söka skjuta ifrån sig goromålen på suppleanten, så snart de kännas besvärliga. Det kan ock hända, att suppleanten icke är till hands då hans närvaro behöfves och att nästa suppleant är boende låugt bort i socknen. När det går an, att magistrater och domstolar vid behof adjungera ledamöter, har jag föreställt mig, att detta systern mycket väl kan användas på sockennämnden, hvilken i socknen också är ett slags magistrat, hvarföre jag i 55 § intagit ett stadgande derom. 50 §. Jag har ej ansett behödigt att förbjuda landshöfdings inväljande i sockennämnd, då denne embetsman väl bör förutsättas vara bosatt i residensstaden, och det i allt fall är att förmoda, det han, kallad till ett sådant förtroende, skulle begagna sin embetsmannaställning för att, på grund af paragrafens sednare moment, detsamma sig afsäga.
Beträffande dervid försl skyldigheten alt taga årstjenst, har Herr Kyrkoherden Ternström, under förmenande, alt befintliga lagbestämmelser icke vore tillräckliga att förhindra, det en mängd ogift arbetsfolk sälte sig ned för sig sjelf och birde eli oregelbundet lefnadssätt, hvilket skulle verka fiir samhället skadligt och för sederna förderfligt, i det följderna visat sig vara, dels all bristen på stadigt tjenstefolk blifvit ganska kännbar, dels alt priserna på dagsverken stigit i en oskälig grad, dels att en mängd laster, i synnerhet otukt och dryckenskap, tagit öfverhand, till hämmande häraf föreslagit, alt Rikets Ständer mätte fiir sin del beItih. till Ii. St. Brot. 185!) & ISBO. 7 Sami. 2 A/d. 11 tläft. 1 2 Sammansätta Lagsamt Allm. liesv.- ock Ekon. Utskottets Betänkande JVl 23. sluta: »l:o att hvar och en arbetsför, ogift mansoch qvinnsperson, som till tjenstehjonsklassen bör räknas och icke har jordbruk eller af egna medel kan sig försörja, skall, der inga särskilda orsaker föranleda till undantag, vid vite alt eljest sättas in pä arbetshus eller till allmänt arbete hällas, vara skyldig att säsom tjenstehjon förskaffa sig laga försvar; 2:o att husbonde, som läter sädant hjon hos sig mantalsskrifva, utan att hafva del i sin tjenst, skall vara förfallen till böter, svarande mot halfva den årslön, samma person, efter ortens bruk, kunnat sig förvärfva; och 3:o att ingen må hos sig såsom inhyses eller ensittare intaga lös ogift person, med mindre han det vid flyttningstiden för sockennämnden anmält. Sockennämnden ege då att pröfva, huruvida omständigheterna medgifva sådan inflyttning, och meddele i det fall sitt tillstånd; finnes icke skal, vä^re sockennämnd inflyttningen.
Som anledning härtill upgifweS, att dä en Tjensteman i sin person förenar flera i afseende pä tjenstcrnas förrättande och Lönernas upbärande, tyckwara skäl att han bör göra detsamma i afseende pä afgifterne; till exempel en Regements Chef som tillika är Hof» Marskalk, en Biskop som tillika är Pastor i sina Präbende Pastorater, en Capitaine som tillika är Kammarherre, betala serskildta pcrsonclle afgiftcr, som för hwarje sädan tjenst med Lön är utsatt. 2:0 All sädan afgift förswinner wid afskcdsta. gandet, men blifwer personen bcnädad med 2 eller fic» ra graders förhöjning pä Caractcren utöfwer den för hwilken han Staten tjent, betalar han i Personel af» gift differencen emellan den, för hwilken han gjort tjenst och ben, med hwilken han sedermera blifwit bcnä» bad utan afkortning i den pcrsonrlle afgift honom för deH förmögenhet tilkommer. vet 924 Den 25 September. Det tyckes wasa skäl, att dä en orsak uphör, bör äfwen dep wcrkan förswinna. Sedan raan ej widare nägon Lön af Staten ätnjuter, bör man icke nägon afgift för fordom ätnjutcn Lön widkännas. Söker man äter högre Caracter än en grad utöfwer den för hwilken man gjort tjenst och hwarmcd man wid afffcdstägandet för trogen tjenst kan benädas; sä är det skäl, att man derföre till Staten betalar. z:o'Dcn som aldrig warit ! Kronans tjenst, men dock med Caracter blifwit benädad, betalar dabbel afgift mot stna wcdcrlikar som äro i wcrkelig tjenst, utan afkortning af ben pcrsoncllc afgift samma'Man för stn förmögenhet tillkommer. Enligt förra Bcwillnings-Förordningen har en sädan betalt sä wäl Carackers-afgift som procent af stna wederlikars Lön.
Vesterport och öfver bron, viker in i alléen och flyger fram under de redan rostgula almkronorna med en fart, som kommer luften att fläkta svalkande genom de två hetsiga kavaljerernas peruker. Också afkyles mycket snart den enes fräsande företagsamhetslust. Detlev Reventlow börjar tänka på den risk, han personligen löper, genom att visa sig offentligen i den ryske ambassadörens sällskap, just när denne far till Danmarks konung för att så godt som hota med krig! I stället för den utväg till räddning, som grefven nyss trott sig skymta, framställer sig plötsligt husfruns olycksbådande ansikte för hans öfverretade inbillning, och Detlev gripes af en nervös beklämning, då han tänker på, att han måste bekänna, huru han blifvit offer för en oförsiktighet, som Margarethe på sitt rättframma språk helt säkert kommer att kalla dumhet. Ty huru mycket ärofullare skulle det icke ha varit att falla i sällskap med Bernstorff, än att helt snöpligen falla ensam! Detlev Reventlow ryckes med våld ur dessa betraktelser vid det vagnen plötsligt stannar, och han drager en suck af lättnad då han erfar anledningen. Borta i alléen kommer den kungliga kavalkaden galopperande, på väg till skjutbanan, där båda majestäterna lofvat deltaga i dagens skjutning efter papegojan. De båda korpulenta storkaxarne krafla sig skyndsamt ur vagnen och hälsa med blottade hufvuden majestäterna, som passera. Främst rider drottningen i gula skinnbyxor och höga stöflar; till höger om henne kungen, med uttryckslösa sömngångareögon, som ingenting tyckas se af hvad som tilldrager sig rundt omkring honom; men till vänster om Hennes Majestät sitter – o, hån mot all etikett! – sicisbéen dryg och fet i sadeln! – Bland sviten lysa, utom de uppvaktande hofmännen, generalerna Gæhler och Rantzau. Den senare ser ut som försökte han hålla god min i elakt spel. Reventlow och Filosofow stiga åter upp i vagnen, som sedan på vederbörligt afstånd följer efter kavalkaden.