Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de derigenom eftersätta deras tjenstepligter, har motionären ej gittat påstå; och då ett förbud i omförmälte syft ning kan lika litet grundas på föreställningen derom att så : sker, som på fruktan att deras uppträdande såsom sakförare möjligen kan menligt inverka på deras förhållande till den ungdom, hvars undervisning dem kan åliggå, får Utskottet vördsamligen tillstyrka att ifrågavarande motion mätte lemnäs utan afseende. 1, ,'10 ' I’" O-i'"- ' l*'|J . li, ! Bill' - ' II >(J Stockholm den 27 November 1857. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Ank, till Exp.-Utsk. d. 4 Dec. 1857, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af en förklaring, huruvida 3 § 2 Kap. Giftermåls-Balken fortfarande gäller då fråga är om jäf emot vittnen. Efter hvad Riksdags-fullmäktigen Eric Ersson från Gefleborgs län uti berörde inom Hedervärda Bonde-ståndet väckta och till Lag-Utskottet remitterade motion yttrat, kunde villrådighet lätteligen uppstå derom, huruvida den är jäfvig att i sak vittne bära, som är endera sakegarens syskonbarn. Då skyldskaps-förhållandet emellan den, hvilken till vittne åberopas, och någon af sakegarne, likmätigt 17 Kap. 7 § Rättegångs-Balken, jemförd med 13 Kap. 1 § samma Balk. ej i annat fall utgör jäf, än om samma förhållande, jemlikt 2 Kap. Giftermåls-Balken, hindrar giftermål, syntes nemligen som skulle omförmälda skyldskap ej vidare innefatta jäf, sedan det i 3 § 2 Kap. Giftermåls-Balken innefattade förbud för syskonbarn att med hvarannan ingå äktenskap, utan Konungens lof, blifvit genom Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845 uppbäfdt, samt full frihet i berörde hänseende dermed är vorden medgifven.
Uti en till Eders Kongl. Majit ingifven skrift har sekreteraren in. m. A. M. Strinnholm i underdånighet anhållit, att till fortsatt utarbetande af hans påbörjade verk: ”Svenska folkets Historia från äldsta till närvarande tider”, hvaraf tredje bandet, utgörande det första af Svenska medeltidshistorien, vore färdigt att inom slutet af denna månad eller sist under loppet af instundande December lenina pressen, honom måtte i nåder beredas ett fortfarande åtnjutande af det årliga understöd, 1,000 r:dr banko, som hittills varit honom för ofvannämnde ändamål beviljadt. På det sekreteraren Strinnholm må allt framgent uteslutande kunna egna sin tid och arbetsförmåga till fullbordande af det förtjenstfulla verk, lian har för händer, får jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Majit behagade hos Rikets Ständer äska ifrågavarande understödsbelopp [,000 ridr att intill nästa riksdag fortfarande utgå. Denna af Statsrådets öfrige ledamöter biträdda underdåniga hemställan bifölls i nåder. 6a 46:o. Uti en till Eders Kongl. Maj:t ingifven skrift hade framlidne provincialläkaren, professoren m. m. Erik Acharii enka, Margaretha Maria Hoffberg, i underdånighet anhållit, att, som hon, vid redan uppnådd 66 års ålder, med tvenne oförsörjda döttrar befunne sig i fattigdom och bekymmer nedtryckt, Eders Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder hugna sökanden med ett årligt understöd af någon utaf de till Eders Kongl. Majlis disposition ställda fonder.
Kassa vid filialen i Malmö .. 12: 7 6. Sktclcler: E p a fondel *: Ständiga ledamöters-afgifters-fond .. 4,740: Inträdes-afgifters-fond. 3,642: Fru Whitlockc stipendie-fond - 3,000: 11,382: - i ' itre sknlder: Pris för afhandling om yvinnans husliga uppfostran .. 200: Norstedt &amp; Söner .. 1,676: 6 7. Vinst och förlustkontot har följande utseende: Vimt: Arsafgifter 3,027: - GAfvor . 113: 4 0. Jiånadsbladet Dagny ... 110: 6 9 Allmänna omkostnader. Afskrifning å organisationskostnaders konto 322: 9 4. Årets ekonomi har såsom af ofvanstående redogörelse frarng&amp; gifvii ett öfverskott af kronor 322: 9.1, som användts till afskrifning på organisationskostnaders konto. För hemst udiernas och sjukkassans affärer lemnas särskilda redogiirelser. Månadsbladet Dagny har medfört en förlust. af kronor 110: 6 9, detta oaktadt månadsbladets konto blifvit tillgodoräknadt eti belopp af kronor 987: 5 0, utgörande för detsamma afsedda gåfvomedel. Då nu emellertid anstalter träffats för ett betydligt nedsättande af tidskriftens omkostnader, kan förbundet måhända fortfarande mäkta uppehålla sin tidskrift, dock under förutsättning, att gåfvor till tidskriftens understöd icke helt och hållet uteblifva. Liksom föregående år hafva fröknarna Adelborg och Ulrich jeinte sin öfriga verksamhet i byrån med nit och skicklighet skött befattningen såsom bokförare. Stockholm den 15 februari 1858. Ciid Nysf~O ’ rn. Bestyrkande rigtig heten af ofvanstående redogörelse hemställa vi om ansvarsfrihet för 1887 års förvaltning. Stockholm den 6 mars 1888. i I steg: Elevernas inskrifningsoch studie-afgifter 237: 9 O. Gåfva till hemstudiefonden.
Han skulle ha sjunkit ihop som en trasa, om inte Smeds-Kalle, en godmodig jätte från samma by, tagit honom vid handen och lik en plog banat väg i mängden. Kort därefter voro de i säkerhet. »Dä sto’ hårdt åt», sa’ Skräddar-Janne, flämtande och torkande svetten ur pannan. »Dä va rätt, Smeds-Kalle», tillade han beskyddande, »att I tog mej i hand å, dä gjorde rakt ingenting, att ja’ hadde en te att dra’ på, å ensam hadde I aldri’ kunna’ sträfva er igenom. I panoraman var tämligen folktomt. Janne, som just började tröttna på att spela ’kavaljerement’, var fast besluten att göra upp med Martha så fort tillfälle gafs. Att hon skulle svara ja, var själftaget. ’Hon hadde ju int’ gjort annat än hängt ätter’n så lång kvällen va. Ja, på dä viset, att han skulle få vara som mer i fred, va dä nog bra att han blef gift.’ Af den ursprungliga jänt-falangen återstod endast Märtha, som blifvit fasthållen, och Lovisa, som hållit sig fast – men för henne generade sig Janne inte en smul Han harklade, spottade i ett hörn och tänkte ta fram fästegåfvorna – men hur det var så ’dröp’ det in en då och en annan då – det var kaf slut att komma åt att säga något. På lotteriet vann Janne en kam och Märtha ett par hängslen, »Ska’ vi byte?» frågade Janne ridderligt, »så få en å hvar åf oss hva’ vi bäst behöf’.» Märtha räckte fnissande fram hängslerna och såg så innerligt ’behändig’ ut, att Janne rent som började känna sig sugen efter fästmökyssen. Mörkret hade börjat falla på – utanför fans en smyg, där man kunde vara som hemma hos sig ... »Kom så gå vi ut dänne för oss själfva ett tag», sade Janne och blinkade. »Ja’ har liksom ett ord att säje – ja, I förstår. Hä?» Märtha blef blodröd i ansigtet.
Det synes således nu ej böra vägras Grefve Horn, att få ordet begäran i stället för ordet önskan, och förmodar jag att Herr Grefven och 320 Den 26 Januarii f. m. LandtMarskalken bifaller det. Det blir sedan den voterandes sak, att inom sig pröfva, med hvilket ord han finner ordet begära vara närmare beslägtadt, antingen med ordet önska eller med ordet fordra. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Grefve Horn å dess skrifteligen framställde förslag begärt proposition, och Hans Excellence i anledning deraf kommit i den obehagliga ställning att nödgas, uppå anförde grunder, förklara sig icke kunna derå meddela proposition; hvarefter Hans Excellences hemställan, huruvida Ridderskapet och Adeln ändock yrkade proposition, blifvit med Ja och Nej besvarad samt votering begärd, ansåg Hans Excellence någon förändring af Grefve Horns berörde förslag numera icke kunna lagligen äga rum, emedan genom en dylik förändring annars kunde inträffa, att verkan af Hans Excellences tillkännagifne åsigt möjligen komme att förfalla, innan ännu sig visat, huruvida Ridderskapet och Adeln å Grefve Horns förslag yrkade någon proposition. Då saken derföre nu gått så långt, samt Grefve Horn icke förmått visa, att den af Hans Excellence föreslagne Ja-proposition vore i någon måtto afvikande från Grefve Horns eget skrifteligen framställde förslag, ansåg Hans Excellence sig böra förnya den af honom nyss Oen 26 Januari i f. m. 3a i nyss gjorde voteringsproposition, hvilken af Hans Excellence åter upplästes j och af Ridderskapet och Adeln nu godkändes, samt derefter anslogs. Sedan 4.1, ^2, 43 och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen kl. 1 e. m.; och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 102. Nej — 278.
Utsk. föreslår i 5 § i likhet med K. M:s Propos. att fånge som är dömd till lindrigare fängelse-straff, skall under fängelse-tiden förvaras i särskildt rum, skiljd från andra fångar. l)etta är något annat än det cellfängelse som Usta § omtalar för straffoch arbetsfångar och bör icke dermed förblandas; ty i 6 § säger Utsk. verkställes det i 5 g sagde fängelse-straff i enrum, njute ock fången afdrag i fängelse-tiden, efter (liv i 2 § stadgas». Hvad menas med enrum? Menas dermed detsamma som i 1 § så är hela tillägget öfverflödigt, emedan sådana fångar aldrig komma att undergå straff i sådant fängelse. Om åter Utsk. med ordet »enrum» menar detsamma som med »särskildt rum», så befarade jag alt Utsk. med flit undvikit att begagna denna tvetydiga term eller rättare icke begagnat samma ord, för alt icke komma lill den orimligheten att hvarje fånge skulle få njuta afdrag i strafftiden blott derföre att han begagnade särskildt rum. Jag kan ej föreställa mig att det vore rättvist att medgifva fången denna fördel, blott derföre att han sättes i enskildt rum. under det att den som sättes i gemeni samhetsfängelse bland dråpare och rånare icke skulle få åtnjuta den. Exempelvis torde jag få anföra förhållandet med politiska fångar. Det slag af sådana som oftast förekommer äro de som blifvit dömda för lasteligt tal enl. 5 kap. 1 § MissgerningsBalken. Lagen ålägger dem fästnings straff pä t. o. m. 10 år, likväl utan arbete. Vi hafva haft exempel på att en person blifvit dömd till ett sådant fängelse på 3 år, och detta straff' utstod han på Waxholm, der han hade särskildt fängelse, af den beskaffenhet att han kunde hafva sin familj hos sig. Jag frågar om han väl, derföre att han blef satt i dessa siirskiida rum, bordt åtnjuta en förkortning i strafftiden, hvilken icke skulle kommit honom till godo, om hail till följd af bristande utrymme blifvit skickad til! en verklig straffanstalt och försatt i analogi med andra fångar.
Hans rygg är då i lika belägenhet med hästens rygg, att utan motstånd få smaka alla sorter piskor, dels med smällar, dels utan. Orsaken till allt detta kan lätt utletas. Jag har varit Jordbrukare sedan 1766. Under hela denna tiderymd har 72 Der. 4 April. hvarje år någon ny pålaga blifvit lagd på Jordbrukaren, ofta flera, oberäknadt Be vi! 1- ningen. Intet af de nya onera har upphört eller blifvit lindradt, fast mera lörsvåradt att utgöra. Jag bör ej förtiga, att ett enda onus under denna tid blifvit ansenligen lindradt; nemi. Presterskapets husförhör på Landsbygden. Förut fortforo de ifrån dagens ljus till mörkret; nu slutas det på 2 å 3 timmar. Om man härtill lagger de många missväxtår, som infalla och åtfölja en del jordbrukare lika så tätt som skuggan följer kroppen i månsken, hvarvid deras sädesåkrar äro beprydda med de täckaste blomster och örter, här och der blandade med tistlar. Dessa växter mogna, och vid ett blåsväder vifta åt alla förbifarande, att de skola taga sig till vara på Landsbygden, der sådane växter frambringas af Jordbrukarens möda och arbete. Skola således icke både Judar och Christne ana häraf, att handel i det-’ ta Rike är förmånligare än Jordbruk ? Judarne beskyllas, att de ej reda in skepp, mindre segla eller vilja tjena som Matroser eller Jungman. Näst handel, torde Sjöfarten i detta Rike vara den förmånligaste näringsgren, att erhålla förmögenhet. Skeppare och Matroser äro i detta land mest gynnade. Efter Svenska språkets nogaste bemärkelse äro de i sjelfva verket Rikets rätta Friherrar. Matrosen seglar, om han vill; låter bli, om han vill; betingar sig den hyra lian åstundar. I annat fall rår han sig sjelf. Orädd för lagens hot, beger Sjömannen sig i hvad utländsk tjenst han behagar, der han får största hyran. Vill han åt Den 4 April. 73 terbese sitt fädernesland, vet och känner sjömannen , att det ena PardonsPlacatet allöser ett annat.
Utskotten, som ej kunnat inse, hvaruti den öfverklagade otydligheten i det nuvarande stadgandet egentligen består, eller fördelen af det föreslagna nya, utan deremot tro, att delta sistnämnda skulle snarare kunna föranleda till missförstånd, få af sådan anledning tillstyrka, att det framställde förslaget 'må förfalla. Lagsamt Allm.- Best .- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 57. 25 2 Al t. 3 §. af samme motionär: att livar och en, som vill laga tjenstehjon i försvar, skall vid mantalsskrifningen styrka, i:o att lian sjelf icke tarfvar försvar; samt 2:0 alt han behöfver tjenstehjonets biträde och kan detsamma löna samt underhålla. Den bevisningsskyldigbet, som genom denna paragrafs förändring blifvit ifrågasatt, bör, enligt Utskottens tanka, icke åläggas den, som hos sig låter skattskrifva andre personer, utan tillhör rättligen det samhälle, hvarinom han är boende. För den enskilde skall äfven, synnerligast på landet, mycken svårighet möta att åstadkomma en sådan bevisning om, huru vidsträckt hans behof af tjenstelijons biträde verkligen är; och denna svårighet, i förening med det äfvenlyrliga deruti, att åt andras godtfinnande skulle, vid brist af den fordrade bevisningen, öfvcrlemnas alt bestämma, huruvida en samhälls-medlem borde anses hafva tillgångar att försörja sine tjenstehjon eller icke, utgöra hos Utskotten öfvervägande skäl alt icke biträda motionärens i denna del gjorde framställning. Då härtill kommer, alt genom så val öfverklagade, som den nästderpåföljde 4^e §:n i Lego-Stadgan, ansvarspåföljd redan finnes utstakad för hvar och en, sorn oberättigad antager eller berättigad låter hos sig skattskrifva tjenstehjon, hvilket icke i hans tjenst begagnas och underhåll och lön af honom njuter, synes något vidare stadgande härutinnan icke behöfligt, hvadan Utskotten tillstyrka, att äfven i denna del Herr Friherre Cederström! motion må lemnäs utan afseende.
Jag önskar, att det prof, hvarpå jag ämnar sätta Utsk., måtte lemna ett annat resultat. Hr Dalman: Frih. Boyes förebråelse mot mig, såsom den der framkallat upplysningarna om gevärens tillstånd, får jag tillbakakasta på StatsUtsk., emedan Utsk. i sitt första utlåt, afstyrkte alla anslag till gevär, dels emedan det ansåg de gevär, som finnas, vara tillräckliga och dels derföre, att Utsk. fann ordinarie anslaget tillräckligt för förrådens complettering. Jag är således i samma kategori som StatsUtsk. För öfrigt får jag förklara, att jag icke såsom 16 H. 6 4a Be» 3 N»y ernber c. m. tillförlitliga antager enskilda ledamöters uppgifter, innan jag sjelf pröfvat dem. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla 3:dje punkten i StatsUtsk:s utlåt. Ropades starka nej, blandade med ja. II. Ex. framställde derefter propos. till afslag å den ifrågavar. 3:dje punkten samt antagande af K. M:s förslag, att ett extra anslag af 3oo,ooo r:dr b:co måtte beviljas i och för anskaffandet af i5,ooo gevär. Ropades starka ja, blandade med nej. Votering begärdes af Hrr Crusenstolpe och Hjerta. Upplästes till justering följande voter:spropos:n: Den, som, på sätt K. M. föreslagit, bifaller ett extra anslag af 3oo,ooo r:dr b:co -i och för anskaffandet af i5,ooo gevär, voterar ia; den det ej vill, voterar neji Vinner nej, afslår R. o. Ad. allt extra anslag i och för anskaffandet af gevär. Gr. von Fersen, Hans: Mig synes, att volerrspropos:na icke kunna blifva andra än de, huruvida R. o. Ad. vill antaga StatsTJtsk:s ullåt. elier K. M:s propos.; ty då Ståndet på den af Hr Gr. o.
Jo, såsom förr, af den betungade jorden, som alllid står qvar, om ock förvandlad till nakna berg och utsugna åkrar. — Det är denna jord vi älska och vilja värna; det är Svenska folkets lycka och trefnad, vi vilja bereda. Dertill behöfs en stark och på sunda grunder bygd inhemsk industri; den bygges ej med tomma theorier, men väl medelst uppmuntran och samlade kapitaler. De som lefva bland folket och dela dess bördor, kunna säkrast bedöma dess behof; men de, som fått sig anförtrodd ledningen, hafva en skyldighet att underrätta sig om dessa behof och om tillståndet i landet. Hvad betyder då denna mängd af konkurser och lagsökningar, som i alla rikets delar nu pågå; dessa offentliga rop på lån och denna smygande vigilans i hvarje vrå af landet; detta ständiga sjunkande af jordoch hus-värden; dessa dryga räntor, som uppenbarligen eller under hand betalas och fordras; detta det moraliska värdet undergräfvande vingleri i affärer, som är i starkt tilltagande, så att man måste se sig väl för med hvem man inlåter sig? De kunna ej betyda annat, än att vi äro inne på en origtig bana, och att det är hög tid att vända oml — Jordbrukarens ställning är i hög grad betänklig, den skuldsatta jordegarens farlig; det är då en oafvislig pligt att söka undanrödja de faror, som hota denna hufvudnäring. Den begär så måttligt, så ringa, medan den bär så oändligt mycket af rikets bördor, att det är en förblindelse att neka den detta lilla, medan tid är. Hr Bennich har här officielt (hans egenskap af Generaltull-direktör gör detta uttryck berättigad!) tillkännagifva, att Svenska jordbruket ej beröres af denna traktat, och att R. St:r äro oförhindrade sätta hvad tull de behaga å landtmannavaror. Det är för Hrrme bekant, att i den traktaten bilagde tulltaxa, utan R. St:rs begifvande utfärdad af K. M:t den 4 Dec. 1863 och af Statsrådet Gripenstedt kontrasignerad, hvarje jordens alster är till införsel fritt; spanmål, mjöl och gryn af alla 500
För öfrigt delar jag Hr Cederschiölds åsigt i afseende å lösningsrätt för närmare slägting, ehuru jorden är såld inom börden; och anhåller derföre att sista mom. af § 1 måtte bortfalla. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag vanligen icke motsätter mig förändringar i vår lagstiftning, vet jag dock med mig att aldrig hafva leinnat min röst till hvad jag icke sjelf kunnat godkänna. Dertill kan jag dock icke räkna Utsk:s förevaride förslag. Hr Ehrenheim och en annan talare hafva redan förekommit mig i detta fall. Jag tror att, om man skall lappa på vårt lagverk, så bör det vara blott i sådana fall, der det finnes vara fullkomligt nödvändigt: i detta kan jag icke inse att det är ens behöfiigt. Hade frågan varit att autaga Lagberedningens förslag, skulle jag med min röst hafva bidragit dertill, men då frågan är om ett sådant lappverk som detta, måste jag yrka afslag. Gr. Sparre: Jag kan icke ur någon synpunkt instämma med den siste värde talaren. Han säger att han icke kan antaga Utsk:s förslag, mea deremot gerna skulle bifalla ett nytt lagsystem. Jag nödgas bekänna mig till en motsatt åsigt. Jag har den förkärlek för vårt nuvar:de lagsystem, den på öfvertygelse grundade visshet om att det är godt, att jag icke bättre önskar än att få bibehålla detsamma; men just för att detta må blifva en möjlighet, vill jag hafva det i vissa detaljer förändradt i öfverensstämmelse med tidens fordringar, emedan det säkraste sättet att undergräfva ett lagsystem är att icke medgifva de förbättringar som äro behöfliga. Jag vill att man skall fortfarande vattna den gamla stammens rötter, låta friska grenar upspira, och afskära de torra qvistarne. Det är derföre jag förordar en inskränkning i bördsrätten, men icke dess up - 10 Den 3 Juni, häfvande.
Dir^cteurer ett årligt arfvode af ?yo R;dc B:cO„ Uti Arméens PensionsKassa ha Directeurerre alltid haft arfvode, som också nyligen har blifvit förhöjdt. Äfvenledes i JernKontoret och j många andra Kassa - Directioner hafva arfvoden ansetts billiga tilldela deras Styresmän. Jag kan sålunda inte finna hvarför RiddarhusDirecteurerne häruti skulle göra ett undantag, heldst inrättningen är urgammal, och har af RiddarhusDirection sjelfyilligt detta honorarium blifvit nedsatt ifrån sitt primitiva värde, sorn var 60 kannor bästa sort Renskt vin, nu svarande emot circa 400 R:dr, till blott 2ooR:dr» Den 1 Augusti. Vidare finner jag en anledning till min förmodan , att icke billigt måste vara begära möda och arbete af en enskild man , till en corporations nytta och tjenst, utan att det på något sätt godtgöra; älven deraf att inom Ridderskapet och Adeln utgöra ju alla husägare här i Staden nu en årlig afgift, efter husens värde, såsom en billig ersättning för den persons möda , som af våra egna medel haft godheten åtaga sig en närmare befattning med vår nu åliggande inqvartering här i staden. Hvad åter den andra af RiddarhusUtskottet föreslagna utväg beträffar, att belägga Svenska Adeln med ännu en Capitations - afgift för famillerna, med executions-tvånget på ätternas hufvudmän, hvilka sedan fingo uppgöra sin liqvid med deras ättemän , anser jag så motbjudande att jag inte kan förmoda dess antagande inom Ståndet.
Recapitulationeii, pag. 46, jemte dervid fogad tabell, lades till handlingarne; 46, Prut,-Utdrag, den ,6 April tSfS. 817 46, 47 §§, Judes till handlin garne-, 43, 49 ocli 50 §§, bi Jolius-, 53 §, beslöts, det dea här omförmiilda 120 § af Banco-Reglemenlel skulle undfå en sa lydande redaclion; då metalliska cassan ej öfverstiger två femtedelar af sedelstocken, må denna sistnämnda, i inlet fall, genom ulgilvande al lån eller meddelande af creditiver, eller genom någon al Baiico-Slvreisen beroende åtgärd, ökas.” Ärendets behandling forlsältes i nästa plenum. Den 16 April. Från Höglofl. Ridderskapet och Adei.n. S. D. Då nu ånyo föredrogs Be villn ings-UIskol tels under gårdagens plenum bordlagda memorial, IVo 35, i anledning af ålskillige uppskjutne och oafgjorde Irågor, angående tullbevillningen, instämde Ridderskapet oell Adeln i Heder v. Bonde-Ståndets beslut om fortfarande begränsning till vissa släder al rättigheten att införa grof ull, och bifalls till följd deraf sednare alternativet af Utskottets i fråga härom gjorda förslag, samt biel ifrågavarande memorial i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifallet. Från Ilögv. Preste-Stå.ndet. S. D. Föredrogs ånyo B evilla in gs - Ut skot te's memorial, IS:o 35, i anledning af ålskillige uppskjutne och oafgjorde frågor, angående tull-bevilluingen. Härvid förekom följande; lulUaxe-under rättelser na j ,§' g, dertill Ridderskapet ocb Adeln beslutat ett lilläng: 03 Ståndet godkände Utskottets yttrande bärom, i della memorial; Bili. till R. St. Tulltaxe-under rättelser na § 9 :
Ibland dessa räknar jag flera, egentligen tillhörande C 4 ) Lagskipningen, deri äfven yppats frågor, om Lagens och Förfatlningarnes rätta förstånd och tillämpning i vissa fall; hvilkas utgång å högre eller högsta ort, der en sådan pröfning redan ägt rum eller ännu återstår, torde kunna tjena till en upplysande, ofta nödig ledning vid lika beskaffade frågors framtida bedömande samt dermedelst undanrödja den skiljaktighet, som eljest möjligen, oaktadt tydliga Lagstadganden, någonstädes ville bibehållas och otillbörligen skulle störa den enhet i Lagskipningen, som Lagens anseende och enskildes rätt lika oeftergifligt fordra. Hos Justitiae-Ombudsmannen bade, uti en år 1829 inkommen skrift, förre ChartseSigillataeOmbudsmannen Å. J. Kull emot då varande LandsSecreteraren i Malmöhus Län, Lagmannen J. N. Hoffman, angifvit, att han ifrån början afår 1821 till slutet af 1827 uppburit sigill-afgift för alla så kallade tergal-resolutioner samt resolutioner ä Åuctions-för valtares ansökningar om utmätning af Auctionsmedel och för bysätlnings-resolutioner, i följd af löpande skuldebref, ehuru sådant icke vore i Expeditionstaxan tillåtet, dels alldeles icke, dels origtigt charterat handlingar, som bordt med stämpladt papper förses, deribland i synnerhet en nningd utländska pass, samt utfärdat resolutioner utan åtecknad lösen; — hvilken angifvelseskrift, jemte Lagmannen Hoffmans deröfver infordrade och afgifna förklaring, den 20 Mars förstnämnde år blifvit remitterad till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge.