Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alaj:ls Justitie-revision — ty att dessa mål någonsin kunnat eller kunna inkomma till Kongl. Majit i administrativ väg genom Kongl Ecklesiastik-departementet, såsom i förevarande fall, till följd af Domkapitlets besvärshänvisning, inträffat, dertill gifver icke något lagbud anledning. — När nu, på sätt här ofvan är visadt, berörde refererande skall göras till Ho/rätterna, i stället för till Kongl. Majit, enligt föreskriften i 1731 års Bref, så följer deraf otvifvelaktig!, att förrberörda stadgande i 2\ § af 1687, års Förordning upphört att vara gällande i samma stund 1731 års Bref trädde i verksamhet. Vid detta förhållande lärer Domkapitlets likaledes förfäktade åsigt, att de i 6 § af 1787 års Kongl. Cirkulärbref omförmälda mål äro undantagna från besvärshänvisningen i 8 § af samma nådiga Bref vinna föga på ett medgifvande från min sida. Ar nemligen förhållandet sådant, som jag framställt det, eller att de i nämnda 6 § undantagna religionsinålen skola, då de röra prester, omedelbarligen upptagas af Hofrätt, så lärer besvärshänvisning till Hofrätt icke i fråga komma. Det är endast för det fall, att Domkapitlen i dylika mål skulle anses äga domsrätt, som en slik besvärshänvisning blifver af nöden, och så vida som en slik domsrätt vill grundas på 1787 års Kongl. Cirkulärbref, den första författning, som gifver Domkapitlet behörighet att i något fall döma prestman till embetets förlust, lärer den i 8 § af samma Cirkulärbref iemnade besvärshänvisning ostridigt lända till efterrättelse, så snart 105 snart prest af Domkapitlet pä grund af samma Cirkulär dömes till ansvar, ehvad mälet är af understäliningsegenskap eller icke.
SekretaUtsk. begagnade ett lika oförtäckt tillstyrkande ang:de kreditivet som nuvar. StatsUtsk. användt. Vi vela jemväl, huru detta krig slutades. Det var väl utan förlust af länder, men med förstöring af rikets penningeväsende och kredit. Man bibehöll i 1772 års Reg.F:s 48 § stadgandet, om R. St:s samtycke till anfallskrig. Denna olyckliga inskränkning i Konungamakten föranledde - Den 11 Maj. 513 ledde Anjala-förbundet och della aler, som J alla veten, mine Hrr! 1789 års Säkerhets-Akt, i hvars l:sla puukt R. St. skildes från rättigheten,' alt yttra sig i frågor om krig och fred. Ehuru Gustaf IV Adolf begagnade sin rätt att förklara krig, så illa att Finland förlorades och riket bragtes nära sin undergång, hade stiftarne af vår nu gällande grundlag likväl den försigtigheten, att icke tillerkänna R. St. något yttrande om krig och fred, utan lemuade Konungen i 13 § Reg.F. allena rättigheten, att begynna krig, och sluta fred. Jag hade således hoppats, att dylika frågor som denna, icke skolat blifva R. St:s pröfning underslälda. Det är klart, att en nationalförsamling icke är skicklig att afgöra dem emedan, pä sätt jag redan nämnt, hon saknar erforderliga upplysningar och emedan dessa icke kunna henne lemnäs i anseende till deras grannlaga beskaffenhet. Vid sådant förhållande borde väl R. St. vara befriade från förklaringar, eller yttranden i dessa ämnen. Grundlagen bar stadgat, på det att Konungens rätt till krigsförklaring ej skuile vara ett tomt löfte, alt R. St. skola pä förhand lemna medel dertill genom det s. k. stora kredit i vet. Hvad åter medel lill krigets fortsättning angår, så är det en med beskattningsrätten sammanhängande fråga, hvarom jag nu icke vill tala. Jag har yttrat, att R. St. icke böra eller kunna meddela något utlät, i brist pä sakkännedom.
Lag samma ware, om en Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att Han längre tid än Tolf mannder med Negerings-Ärenderne Sig icke befattat. 8 93. Da Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfarde Stats-Rädct Kallelse ä Riksens Ständer, hwilken Kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufwudstadens Kyrkor och widare i Riket kungöras. Riksens Ständer äge, utan afseende pä något den aflidne Konungens Testamente, angående Riks-Styrelsen, att förordna en eller flere Förmyndare, som intill dest Konungen myndig blifwcr. Regeringen i Desi namn efter denna Grundlag ma ntöfwa. Sedan Konungen Aderton är fyllt, äge Han att uti StatsRädct, Högsta Domstolen, Hof-Nätter och Collegier inträda, dock utan att i nägra beslut deltaga. 8 94. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den Konnnga-Ätt, hwilken Arfsrätten till Riket uppdragen wore, pä manliga sidan utginge, kalle Stats-Rädet, inom den i förcgäcnde § stadgade tid efter den siste Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. Riksens Ständer skola dä ett nytt Konungahus utkora, med bibehällaude af denna Negerings-Form, och förordna huru styrelsen föras mä, intill desi den walde Konungen kan densamma emottaga. 52 Expeditioner till Riks-Ständen. § 95. Om emot förmodan Stats-Rädet underläte att i de fall föregående 91, 93 och 9ä HZ omförmäla. Riksens
De flesta Bro beriittade lned nlyclren friskhet, isym~erhet den f6rsta och den sista:)) Den nnge frnnsm a n n e n ~ samt)) Hur koauugen af Sve~ige Blef besegrad, bBda af historiskt innehB11. I de ofrign beriittelsernu fA, nog de uuga giira bekantskap ined ~nycken nod af olika slag men ocke8 med mbagn bsrmhiirtiga oel: ~. Bdla miinniskor. lTramf6r allt betonas dock den snuningen, att G-ud hjiilper clem, sorn f6rl !1: osta p&amp; honom. For b a m ofver 1 3 $1. torde lsokea biist iiimpn sig. SIII~ ' L riifvar eller De slnB fell son1 forstora h i d i g lgcka, Hnrriet I-ieecl~er Stom. Ny ofvers. sf &amp; latIiilds Langlet. Pris I: 25. Bland de 6ldro af den l~sancle ~alliniinheten torde det finnns f b, soin oj Iriinna till den fortriiffliga utliiggningen af Salo~nos ord i. Hogn visau 0111 cle smii riifvarni~., so111 fi ?i; stora vingbrdarna. Tg red m for omkring 40 iir sedan ntkom dess forsta upplagb. Att den sedan dess e: j bliflit nndmla.gc1 sAsom for&amp;lclrad Bevisas bast diiraf, ntt den s j e h npplagau nu ntgifvits. Det har blifvit sagdt 0111 clenna bok, att hvad den ger till lifs iir egentligen endast u~ordliakor. Visserligen sant.
I öfverensstämmelse härmed äro ock statsverkets medel hos Tullverket bokförda endast under två hufvudtitlar, nemligen: tullmedel samt fyroch båkmedel i och då »lastpenningarne,» hvilka utgöra en afgift för fartyg, sorn undergå tullbehandling, äro till beloppen bestämda uti de till tulltaxan hörande underrättelser samt salina allt sammanhang med den jemväl för fartygen utgående »fyroch båkafgiften,» hvilken uppbäres vid tullkammare och till generalkassan remitteras, hvarefter behållna beloppet levereras af Tullverkets styrelse utan annat afdrag, än viss för uppbörden medgifven provision, måste häraf obestridligen framgå, såväl att de under benämning lastpenningar inflytande skeppsumgälder icke tillhöra sistnämnde slags afgifter, utan till sin natur äro tullmedel, som ock att, — enär denna deras egenskap i Tullverkets hand icke lärer af den omständigheten att, efter öfverlemnandet från Statskontoret till Förvaltningen af sjöärendena, de må blifva till fyrinrättningarnes underhåll använda, kunna förändras mera, än den primitiva egenskapen af alla öfriga tullmedel skulle kunna lida någon förändring eller titeln för deras debitering och redovisande blifva beroende derutaf, att de, efter levereringen till statsverket, varda till fyllandet af hvarjehanda andra statsbehof disponerade, — det ifrågavarande särskilda anslaget tili Förvaltningen af sjöärendena jemväl fortfarande bör såsom tullmedel i räken - — 295 — skapen upptagas; och förmodar General-tullstyrelsen derföre, att Statsrevisorernes framställning i denna del ej kan till någon vidare åtgärd föranleda. General-tullstyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. F. FÄIIMUS. ISR. TAUVON. C. J. L. FYRWALD. Stockholm den 11 December 1861. Sigge Tli. Lundgren. Direktionens öfver Veterinärinrättningen i Skara underdåniga utlåtande öfver en i 1861 års revisionsberättelse förekommande anmärkning. Underdånigste Memorial.
Derifrån till ©merige anfomna till 225,422 läfier, l>marjemte ©menjfa fraftfarten mellan främmanDe orter leD en l>ögft fänbar injfränfning. 3 famma mån lifmäl, forn ett lugnare fam^ällöjficf fpneé milja återinträDa i näntnDa länDer, f)ar fåDant reDan förDelafttgt inmerfat på ©menjfa t)anDelö» od) fjöfartö»rörelfen, fjmaDan fåmät export, font import, bör» jat unDer åren 1849 od) 1850 att åter öfaö. SDe i ©tora Brittan» nienö od) ‘DfeDerlänDernaö naoigationélagar npltgen miDtagna mäfent» liga förättDringac crbjuDa Dejjutont Den ©menjfa jfeppsfarten ett för» månligt fält för öfaD fyanDelögemenjfap meD Defa länDer od) Deras 45 folonier. #roaD Deremot Den inrifeö fjöfatten angår, I>ar Denfamma, oaftaDt 1848 åré för f>anDefn i allmänhet ofötDelaftiga förfyållanDen, unDer åren 1848 od) 1849 något öfaté mot år 1847; odj
— Skottjjka pannor sä nyttjas, dä de ej öfwerstiga detta Quantum, Z:o Hwarje ägare eller brukare af Stads jord, skulle hafwa rättighet art begagna yo kannors panna eller derunder, med iagttagande deraf att pannerymden i det hela ej öfwerstiger proportionen eller Man^e talsffcifne personer i Sraden, och dekas beräknande ef, ter hemmantal, hwilka jag skulle anse, böra wara lika för alla Städer, sa att asgiften hwarken för Stockholm eller någon annan af de större Städerne bcräk-> nas högre, än efter den för mindre Städer förestagne beräkningsgrund; af 12 Personer svarande emot ett Dcir 4 December. riz helt hemman, och detzutom för panncrymdrn särskildt enligt r:a och §:te punkterne häraf. 4:0 Att inga priviligicrade krogar pa Landet tillätas, uran antingen bränwins-försäljningen j större eller mindre partier, blifwer för hwarje bränwins till» wcrkare fri och öpen, eller oin sädant anses mindre ljenligt, minutering deraf mä tillätas pä gästgiswaregardar hos dem, som hafwa Gästgifveriet. — LandtMannen i alla fall förbehållit, alk lill Skäderne fritt införa och försälja bränwin. 5 0 Att asgisten blifwer pä hemmanen, som föreslagit är, 2 Rd:r efter helt räknadt och proportionaliter för de mindre, samt särskildt för alla pannor 2 si. Banco räknadt för hmarjc kanna af pannerym» den, utan nägon progression.
Ut - Gonslitutions-Vtskoltels Memorial N'.o 42- skott in plenis, stundom med en personal, öfverstigande 2;ue liela Riksstånd tillsammans, skulle härigenom förekommas, och den sammansatta beredningen kunna, såsom ett serskildt Utskott, för utarbetandet af dit öfverlemnade mål betraktas. I sammanhang härmed må mig tillåtas yttra den öfvertygelse, att, intill dess tiden blifver mogen för ett omformande af hela vårt Utskotts-väsende uti de i andra länder antagna serskilda Gomiteer, för hvarje serskildt vigtigare ärendes beredning, det vore önskligt, om alla Riksdags-frågor inom hvarje Utskott endast af färre Sakkunniga Ledamöter, utgörande så kallade Utskotts-afdelningar,- behandlades, och utlåtanden deröfver, utan att passera en ofta för sammanhang och effect högst menlig revue i Utskottets plenum, directe från afdelningarne till Rikets Ständer afgåfvos. Men i denna åsigt ej understödd inom Höglofl. Constitulions-Ulskoltet, bör jag, med billigt misstroende till egen insigt, icke med något förslag lill grundlagsstadgande härutinnan förlänga denna, kanske i allt fall öfverflödiga reservation^ Biskop af Wingård instämde i 2tdra punkten af Domprosten Holmströms reservation* N:o 42. Ankom till Exped.-Utskottet den 3o Sept. Memorial, med föreslaget tillägg i gg Regeringsformen, för Justiticv-0mbiulsmannens berättigande att bivista Riks-Ståndens Plena. Då Grundlagen icke berättigar Rikets Ständers Justiliae-Ombudsrnan att deltaga i National-Representationens förhandlingar, utan så vidt han är Ledamot af något Riks-Stånd, men både billigheten och nödvändigheten synas bjuda, att denna, hittills af Justitice-Ombudsmännen, såsom varande Höglofl.
Som, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tull-stjrelsen meddelat, tid efter annan en klar och genomskinlig vätska, beslående af en ringa del gummi lacca, upplöst i ren och stark sprit, blifvit vid åtskilliga af rikets tullkamrar till tullbehandling angifven under benämning af fernissa, saint General-Tull-stjrelsen, — efter vunnen upplysning att en så svag gummilaccalösning icke vore i något fall användbar såsom duglig fernissa, utan borde hänföras till ”bränvin och sprit”, som likväl genom sin hall af upplöst gummilacca angålve origtig (för låg) alkoholshalt på prolvaren och så lunda borde lörtullas såsom likör, och då särskild anledning dessutom förekommit att misstänka, det dylik vara varit ämnad alt härstädes undergå en föga kostsam omdislillering lör harlsämnels skiljande från spriten, — å berörda förhållande lästat vederbörande tullkamrars och inspektioners uppmärksamhet, jemte tillkännagifvande att olvanberörda slags spritvara, som i följd al den deri upplösta harts, å profvaren angäfve en origtig alkoholshall, borde tullbebandlas med tillämpning af anmärkningen under taxerubriken "bränvin och sprit”; sä hafva Rikets Ständer, efter vunnen kännedom af dessa förhållanden och i öfverensstämmelse med embetsverkens hemställan, ansett en föreskrift, af del innehåll förslaget utvisar, böra härom i taxan inflyta. För artikeln filar och raspar stadgar nu gällande tulltaxa en afgift af 12 öre skålpundet; men dä Rikets Ständer ansett sig böra lill verktyg hänföra åtskilliga, enligt nuvarande bestämmelser, med särskilda tullsatser belagda eller med hänvisning till andra rubriker i taxan intagna, för jordbrukets och näringarnes behof oell stigande utveckling erforderliga enklare redskap, hafva Rikets Ständer, då förstnämnda artiklar obestridligen utgöra ett sådant högst behöfligt redskap, funnit dem böra, enligt bifogade taxeförslag, uppföras med hänvisning till verktyg. Den för saltad fisk intill år 1858 stadgade förtullningsgrund efter rymdmått förändrades då till vigt; hvilket väl visat sig ändamålsenligt för de flesta slagen deraf, men icke för sill och strömming.
Aug., hvilka erhållit ledighet frun den i3:de dennes för alt bortresa, utse andra ledamöter i ofvannämnda Utsk., för att under ledighetstiden intaga de bortrestes platser. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Oxehufvud, Göran Adolph, nu från sitt den 4 dennes f. 111. upplästa anförande skiljt den del, som utgjorde ett med det öfriga anförandet olika ämne och borde till annat Utsk. än den öfriga delen remitteras. Denna frånskilda del upplästes, så lydande: På de grunder, som uti min till R. o. Ad. afgifna motion den 4 dennes, finnas anförda, vågar jag härmedelst vördsammast föreslå, att ett tillräckligt statsanslag måtte anvisas till navigationsoch skeppsbyggeri-skolors inrättande i de orter, der rörelsen lemnar bästa tillfälle till praktisk utöfning af dessa yrken. Uti de handlingar, som åtfölja den, af en värd ledamot af BorgareSt., i samma syfte afgifna motion, torde StatsUtsk. finna alla nödiga upplysningar till Bestämmandet af anslagssumman för navigations-skolor; äfvensom en antydning, att med en af navigations-skolorna förena undervisningen i skeppsbyggeri. För att ännu mer belysa detta sednare ämnet, har jag trott mig böra bifoga närlagde Ö. P. M., innefattande förslag till ett skeppsbyggnadsinstitut, till det afseende StatsUtsk. kan anse den förtjena. Ö. P. M. Sedan skeppsbyggeriet och skeppsrörelsen börjat mera allmänt i Sverige betraktas såsom vigtiga industrigrenar, torde det vara nyttigt undersöka, huruledes vi hafva förberedt framtida bestånd åt dessa näringar. Skeppsrörelsen beror i första rummet på skeppsbyggeriet, ty för att täfla med främmande nationer i skeppsfart, fordras, att vi skulle kunna bygga så goda och snällseglande fartyg som de, samt till lika om ej lägre pris. Fordom behöfdes i allmänhet föga mera än vanlig timmermanseller qvartersmans kunskap, för att bygga ett fartyg. Construetion skedde merendels efter gehör, utan användande af konstens reglor.
Mm tanke har ej varit att föreslå några nya eller tillfälliga gränsor för det blifvande Utskottets befattning; jag har endast vidrört den slags gräns, som sakens natur och, måhända , äfven sjelfva Constitutionen synes utstaka. Men i så vidt omfattande ämnen, hvilka de till grund för beslutet lagua tvänne Memorial uttryckligen innehålla eller nödvändigt förutsätta, har jag äfven ansett den omnämnda constitutionella gränsen vara den enda ; all inskränkning derutöfver har jag trott, och tror ännu, kunna förfela ändamålet. Då Utskottet i allt fall end st har en beredande och föreslående befattning, och Riksens Ständer sjelfve såsom förslag eller önskningar öfverlemna sådana anstalter till allmänt bästa, som af högsta magtens beslut och utfärdande bero, hvilken inskränkning vore väl lämplig uti den. na deras rätt att föreslå och önska allt hvad de för Riket nyttigt eller nödigt anse? ingen. Allmänna Rikshushållningens vidt utgrenade delar äro alla likasom sammanfogade i en kedja; och ju vigtigare tilläggom det oför stal dt —ju betänkligare ställningen är, ju fastare och tatare måste länkarne vara. Besinnoin äfven, mine Herrar! att de uti båda Memorialen innefattade föremål svårligen kunna alhandlas utan i sammanhang med andra , Den icj /Iprii. ej mindre viktiga, ärenden, som dertill närma sig*, dessa åter stå i samband med ännu flera: alia likasom inympa sig på hvarandra, om detta uti ryck tillåtesj framdeles inkommande Memorial och Dictamina kunna äfven tillfoga ämnen af ej mindre inflytelse på det nya Utskottets föremål, beredande af förbättring i Rikets allmänna hushållning, rörelse och näringar. Alia äga lika rätt att granskas och utredas.
Lag nägot nytt häröfwer stadga, men pä det den utrväg genom Föräldrarnes förordnande, hwilken allmänna Lagen i ofwanberörde mätto lemnat öp. pen, mä blifwa allmännare begagnad, hafwa Riksens Ständer beflutit att i underdänighet hos Eders Maj:t anhälla, det täcktes Eders Maj:t i Räder anmana Rikets Presterskap, att wid husförhör och sjukbesök, med tjenlige före. ställningar söka förmä i swagare wilkor stadde Föräldrar sä förordna, att i händelse af deras dödsfall i de yngre Barnens spädare älder, desse senare icke mä derunder sakna nödtorftig föda, kläder och upptucktelse. Riksens Ständer framhärda rc. Vssptlä ort» xoökZnä kor »n» tllaäeil II OAob. rzio, Etormägtigste Allernädigste Konung. Eders Kongl. Maj:t har, genom Nädig Proposition, af Riksens Ständer äskat anfläende af me - Den 11 Dctoker. 8i medel till godtgörande af de oförutsedde utgifter, som de, i följd af Swensta Hamnarnes stängning för Engelska Krigsoch Handelsfartyg samt till lugnets Återställande inom Huswudstaden, rvidtagne anstalter Stats-Werket äbragt, hwilka utgifter blifwit uppgifna till en sammanräknad summa af 702,4^4 Riksdaler 14 H. 11 r:st Da Riksens Ständer med underdänigt erkännande af de anstalters nödwän, dighet, som till dega ändamäl blifwit widtagne, äfwen funnit nägon minstning i den föreflagne summan icke med säkerhet kunna päräknas, hass. wa Riksens Ständer warit betänkta pä utwägar att detta Stats Werkets behof till sitt ful. la belopp uppfylla.
Den ömmaste Fader, den skarpsyntaste Lärare kan icke i förhand eller vid början af vår bana, förutse barnens eller ynglingens natur-anlag eller hvartill de, i en framtid, skulle bli bäst användbara. Endast erfarenheten och sjelfpröfningen kunna, hos den ena förr, bos den andra sednare, utveckla och anvisa dem. Först då blifva vi i tillfälle att inse vår sanna bestämmelse; och då är det, ej sällan, för sent, i anseende lill den förfelade och ensidiga rigtning, man gifvit åt vår uppfostran. Af sådan egenskap är den ynglingen ärhåller vid KrigsAkademien på Carlberg. Att i en viss form stöpa menniskor, såsom man stöper ljus, måste ju af hvar igo Den 29 December e. m. och en upplyst och opartisk tänkare, anses för onaturligt. Det är dessutom oemotsägligt, att krigsståndet genom dess skimrande yta, hänför ynglingar att välja det, utan att särdeles pröfva, huruvida naturen bestämt dem dertill eller icke. Den falska äran, flärden och fåfängan verka beklagligtvis icke blott på barn och ynglingar, utan ock ofta nog på Föräldrar och Lärare. Det fordras således häldre en återhållande, än en lockande kraft i afseende på en uppfostringsanstalt, som skulle kunna anses vara missledande i detta fall. Erfarenheten bär, den förutan, så många obehagliga vedermälen deraf, att våra naturliga anlag, icke såsom sig borde undersökas och utvecklas, och om de någongång, det oagtadt, hos en eller annan kraftfull ynglinglyttra sig, qväfvas de likväl, ofta i sjelfva gryningen, genom Föräldrars och Lärares mindre uppmärksamma ledning, ej sällan af Ståndsintressen, fördomar, fåfänga och så beskaffad ensidig bildning, som den blott militairiska. Man må icke invända att Kongl. KrigsAkademien är nödvändig, om armeen skall kunna påräkna ett dugligt och skickligt befäl. Jag nekar ingalunda, att många kunskapsrika Officerare utgått derifrån. Men jag tror derföre icke, att Svenska armeen, dem förutan, skulle sakna ett bildadt och användbart befäl i allmänhet.
Ständer, att hos Kongl. Mast underdanigft anmäla detta Friherre Wrangel s förslag, med lika underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Mastt dcröfwer i Nader infordra wederbörandcs utlåtande, och om färsiaget till det hela eller i betydelig matto finnes werkstälibart, da i Nader laka upprätta Taxa för Landtmätare med grund deraf, som i afseende pa ersättningen eller arfwodet, är förenlig med bade Förrattnlngsmannens bestånd och Jordägarnes båtnad; Hwilket till Rik, Den i8 Julik. iZzi sens Högloft. Ständers widare vmpröfwande wördsammeligen öfwerlemnas. Orebro d. »o Julii »8l2. Pä Högw. Prest-StändctS Ledamöters magnar^ L. v. K osen st Lin. Pä Hcderw. Bonde-Ständets Led. magnar, OlokLcliäre. Bihang till ben pr-jecterade nya Landtmäteri-T ax an. anledning af Remissen får sag äran meddela mina tankar, pa hwad sätt Landtmäteri-Taxan efter närwarande tider enligt min tanka borde bestämmas, och har sag genom egen erfarenhet da flere Landtmätare för min räkning wörö sysselsatta med en gansta »vidlyftig förrättning, kommit uti stor förlägenhet, Hwad medel som stuve amvändas till controllens »vinnande och snart fann jag att Tunnelands-Mäkningen war det enda; således får jag äran projecte, wiS förestå: , §. Att för hwarse Tunneland tat skogbewuxen mark bör betalas X ss. Banco, da jemkning likwist bör ske wid större skogars uppmätande i samma proportion som i i?8z ars förbättrade Landt, mätare-Taxa z mom. stadgad är.' 2 §. För hwarse Tunneland aker af hwad beskaffenhet som hälst X ss. Banco. r §. Pä Högloft.
Just så en Vis om Snillet dömmer. Han ser dess sköna olikhet; Men, som han ändamålet vet, Han ej dess ordnings-lag förkastar, Han ej dess fria mångfald lastar, Ej qväfver den odödlighet, Hvartill dess gudaväsen hastar. Just så i tusen strålbloss skild, Och i dem alla himmelskt mild, Plär äfven Sanningen förkläda Sin underfulla gudoms-bild; Dess minsta strålar dock oss gläda. Så tänds, vid Tankfrihetens blick, Först Snillet till sin rätta låga: En ädel flygt det börjar våga; Förståndet får en ny förmåga, Lif, Skönhet och Naturens skick. Låtom då hvarje slags Påfvedöme falla för en Scepticism, som är – vis och ädel! Låtom allt andas sitt naturliga lif! När så en förening af Enfaldens skönhet och Frihetens milda ljus får utbreda sig öfver Vetenskaperna: då skola de ej heller – såsom ännu – sakna sin yppersta förträfflighet; som är tillämpningen till vår Sällhet. Denna är det tredje ädla och sköna i Vetenskaperna; och det sista; ty det utgör deras fullkomlighet. Mine Herrar! Alla rörelser och begär i vårt väsende utflyta från ett gemensamt ursprung; alla väckas af den allmänna åtrån efter Sällhet och Nöje. Detta är grunden för alla bemödanden; – och äfven för alla pligter. Vår natur har ingenting dyrbarare, än en ljuf och tillfredsställd känsla af sig sjelf. Tusen kunskaper uppväga icke en enda lycksalig rörelse. Och den vetenskap, som icke leder till detta ändamål, är en tom konst utan sanning och värde. Af denna sköna öfvertygelse är det, som vår tids stora snillen så ädelt bemöda sig att förvandla allt till erfarenhet och en vis betraktelse; att lämpa hvar kunskap till sitt nyttiga bruk. Genom en högre och mera fri urskillning af hvad som är en sann förträfflighet och mensklighetens verkliga ära, börjar i våra dagar ett välgörande ljus uppgå öfver Vetenskaperna. Verkligen: redan belöna de den möda, man använder på deras odling. Dessa ädelmodiga och fridälskande tänkesätt, som lysa hos de flesta vårt tidehvarfs kungar, – härröra de icke af Vetenskaperna?