Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. med öfverlemnande af förslag till tulltaxa, finner jag mig, på grund af det förut anförda, förhindrad att ingå i någon speciel granskning af densamma. Jag inskränker mig sålunda till att yttra några ord i afseende på vår handels-lagstiftuings allmänna karakter. Detta är också det vigtigaste, ty af föga betydenhet förefaller det, om i en särskild fråga någon rättelse kan behöfvas. Men om sjelfva systemet, som skall utöfva sitt inflytande på vårt land, under en lång följd af år, skulle vara i något afseende bristfälligt, vore det i högsta grad betänkligt. Och hvad angår vårt antagna handelssystem, tvekar jag icke att uttala den öfvertygelse, att inom ett land, som har så ringa tillgång på produkter som Sverige, som har ett så afskiljdt läge, och hvars hamnar under 5 månader äro afstängda från verldshandeln, ett handelssystem, hvars första grundsats är att förkasta tulltaxan som en regulator för den stora handeln, icke i längden kan komma att verka gagneligt och nyttigt. Ty en sådan regulator behöfves för 328 Den 23 November e. m. att gifva St denna handel den riktning, som motsvarar dess bestämmelse: att skänka lif och rörelse åt de inhemska näringarne; att befordra den inhemska varutrafiken, som bör utgöra den stora handelns grundval; att åt näringarne bibehålla ett tillräckligt rörelsekapital och åt myntet sitt värde, samt för behållande af reciprocitet i våra handelsförhållanden till andra stater. Ett handelssystem, som förkastar tulltaxan som en sådan regulator, kan visserligen skapa en rik skattkammare, men jag befarar, att det kommer till slut att skapa ett fattigt land. Emellertid anser jag att frihandelssystemet hos oss kastat sina ankare så djupt, att det möjligen ännu under några år kommer att hafva rotfäste. Men under sådana förhållanden må det synas som en billig önskan, att man åtminstone söker bringa detta handelssystem i öfverensstämmelse med sig sjelft derigenom, att, såsom en motvigt mot den obegränsade importfriheten, det åtminstone medgifves en fri export af alla landets produkter, så att man undanrödjer äfven den minsta omständighet, som kan vara ett hinder för deras afsättning i främmande länder. Ty vi veta att produktion är rikedom och vilkoret för produktionsafsättning.
Jag anförde förra gången, att för att kunna beskatta en utländning, så måste denne vara närvår., då Bevilln.- comiteen är nedsatt; ty dessemellan äger ingen att tillämpa bevilln.förordn. på så sätt att kunna ålägga någon bevillning. Det är på detta skäl, som jag önskar att denna punkt bör utgå. Den afgift, som man anser böra läggas på utländska skådespelare, lindansare etc., bör utgå med något visst för 14 H. 7 5o Oen 3 Octobcr f. m. hvarje gång de gifva representationer. Man kan säga, att för hvarje gång de gifva en representation, skola de erlägga så och så mycket; men att ålägga dem bevilln. anser jag i högsta måtto olämpligt, dels af det skäl jag förut nämnt, dels ock emedan bevilln. bör utgå efter inkomst, och man ej på förhand kan veta, om de kunna här förtjena något, vare sig mer eller mindre, medelst sina förevisningar. Frågan oiii beskattningen har jag ansett böra uppskjutas, för att i sammanhang med likartade ämnen kunna företagas. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få erinra om en anmärkn., som jag tror mig förutgjort, då betänk, första gången här förevar. Iden gamla bevilln. förordn. stadgas, att resande theater-directeurer skola årligen erlägga 25 r:dr i bevilln. och dessutom 4 r;dr för hvarje representation i Stockholm och Götheborg. I det sednare förslaget har man uteslutit Götheborg och endast bibehållit denna afgift för dem, som gifva representationer i Stockholm, men bestämt henne lili 2 r:dr i alla öfriga städer. Mig synes att föreskriften i den gamla författningen var billigare än den , som Utsk. i stället infört. Det säkra är nemi., att den som gifver skådespel i Götheborg förtjena!’ mer än den som gifver sådana i Borås, Alingsås eller andra småstäder. Jag tror således det vara skäl att bibehålla den gamla författningens stadgande, hvarå jag vördsamt begär proposition. Frih. von Kraemer, Robert:
Grefve Cronhjelm: Som meningarne, i afseende på proposition i denna fråga, torde 2^0 Den 21 December f. m. vara delade, anhåller jag hos Herr Grefven och Landt-Marskalken, att proposition först mätte blifva framställd antingen på Utskottets Memorial, eller på Herr Rosenblads förslag, och derefter serskilt på Grefve von Schwerins tillägg. Herr Rosenblad: Då jag anser det af Grefve von Schwerin gjorde tillägget vara angeläget, så kan jag ej annat än bestrida, att detsamma skall uteslutas vid propositions framställande å mitt afgifne förslag till underdånig skrifvelse till Konungen. Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde derefter serskilte propositioner först å Riddarhus-Utskottets Memorial, tillika med Grefve von Schwerins tillägg, samt derefter å Herr Rosenblads förslag, jemte berörde tillägg; men håda propositionerne besvarades med Ja och Nej. Grefve Cronhjelm: Då Riddarhus-Ordningen var under öfverläggning ansågos åtskilliga puucter uti densamma vara så vigtiga, att de ej kunde afgöras utan votering. Nu då det hela måste vara af ännu större vigt, än dess delar, så, ehuru tiden är kort, kan jag likväl ej afhålla mig ifrån att begära votering. Herr Cederschjöld: Enär de af Herr Grefven och Landt-Marskalken hittills framställde propositioner blifvit med Ja och Nej besvarade, hemställer jag, om icke proposition på Den 21 December f. m. enkelt bifall af Ricldarhus-Utskottets Memorial kunde framställas. Herr Grefvert och Landt-Marskalken gjorde proposition endast tili bifall ä RiddarliusUtskollets Memorial. Ropades Ja oell Nej. Friherre Cederström begärde votering. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att Grefve von Schwerins tillägg skulle så väl i Ja-propositionen, som i Contra-propositionen, intagas. Herr von Hartmansdorff:
Ryktet var dessutom smyckadt med så vidunderliga tillägg, att det derigenom förlorade sin trovärda karakter. Kristianerna ville nämligen veta, att i de flyende Persernas leder hade plötsligt visat sig en ryttare i ljusstrålande rustning, och att den hedniske kejsaren, medan han förföljde fienden, blifvit träffad af ett eldglänsande spjut, som slungades af denne obekante kämpes hand. Ryktet tillade vidare, att de romerska legionerna efter Juliani död hade till kejsare öfver romerska verlden utropat en simpel lifdrabant, som var ifrig kristen och tillgifven den rättrogna homoiusianska bekännelsen. Den förskräckliga, i mystiskt dunkel inhöljda tilldragelse, hvarmed Karmides och Hermiones bröllopp slutat, hade knappt hunnit blifva spridd i staden och föremål för samtalen på torg, gator och offentliga samlingsställen, förrän den undanträngdes genom ankomsten af en annan underrättelse. En kurir hade från Korinthos anländt till prokonsuln öfver Akaja med bref från krigstheatern. Samtidigt med denne hade en presterlig brefbärare från patriarken Makedonios ankommit till den fängslade homoiusianske biskopen i Athen. Vid pass en timme derefter sågs Annæus Domitius till häst framför fronten af den på torget uppställda athenska garnisonen, som i närvaro af en ofantlig folkmassa hyllade den nye kejsaren Jovianus. Kristianernas jubel öfverröstade soldaternas hyllningsrop. Den nye kejsaren var Kristen och homoiusian. Derom var icke längre något tvifvel. De kristianske hoparne begåfvo sig omedelbart från torget till Petros’ fängelse, för att befria honom. Men när de anlände dit, var fängelset redan tomt. Stadens myndigheter hade kommit massan i förväg och skyndat att återgifva den nu plötsligen åter mägtige och inflytelserike mannen hans frihet. Samma myndigheter hade äfven utan dröjsmål låtit öppna fängelsedörrarne för de Kristianer, som blefvo häktade såsom deltagare i det upplopp, Simon pelarhelgonets död förorsakat. Hänförelsen bland
Lag-Utskottets, den 4 dennes pä bordet lagde yttrande, hwaruti afstyrkes det af Riksdagsmannen föns Xöisson fran Östergöthland förcflagne stadgande, det Marknader balst matte sä anställas, att den sa kallade Marknadsaftonen icke infölle pä Söndag, blef efter förnyad uppläsning bifallit. Föredrogs ä nyo Lag-Utskottets, den 4 Oct. pä bordet lagda Memorial af den 25 i nästledne mänadst innefattande tillstyrkande till en förklaring öfwer 6 Cap. g §. Misigernings-Balken, i afseende pä tryckta strifter, som kunde wäcka mistnöje oell osäkerhet emellan Riket och främmande Mäster, hwilket tillstyrkande blef, uppä gjord Proposition, bifallit. Undertecknad silverstolpe, -^xek 6Lbri'el, anhöll att i anledn ng häraf fä yttra sig, och uppläste till Protocollet följande: När en Lag, till sin grund rättwis och till sin tillwarelse nödwändig, högt päkallas af allmänna rösten — och päkallas still den grad att, för sakens stull, afseendet pä formerna i wist män förswinner; dä höjer sig förgäfwes den enstilta rösten titt förekommande äf dest stadgande. Detta är etr stäk, hwarföre jag stillatigande afwaktat Högloflige Ridderstapets och Adelns af mig förutsedda bifall till Lag-Mstot - Den 6 Octöber. Z8Z stets förslag till ett siadgandei anledning af Herr borgmästaren vl-nsLns invtion i afseende pä Krister sorn angripa Utländska Magter. Fruktan att wara ensam af den stridiga tanken, more icke ett skäl: onytstgheten att wara vet, karr här ensam komma i beräkning.
För husslöjdens befrämjande vore deremot skäl att nedsätta tullen å hvitt bomullsgarn under N:o 26 till likhet med den å N:o 26 och deröfver, eller 5 sk. per men i nuvar. förhållande linner jag en betänklighet deremot uti den ännu betydliga importen af det gröfre bomullsgarnet. lili motionärens, i 4 och 5 punklerne, framställde yrkanden, om minst 50 proc. förhöjning å införselIullen för halfylleväfnader i allmänhet, instämmer jag, ty husllilens riktning åt denna näringsgren hör företrädesvis uppmuntras och understödjas, och onekligt är, att den nu proportionaliter låga tullen å halfytleväfnader har uppdrifvit införseln deraf och försvårat afsättningen af inhemska bomullsfabrikater. Men alt, enligt förslagets 5 punkt, bestämma en högre tull för faconnerade än för släta halfylleväfnader, mäste jag anse olämpligt, såsom cn ny anledn. till de tallösa tvister och tolkningar, hvartill en dylik åtskillnad i afseende på andra vafnadsslag gifvit näring. Det öfverklagade missbruket alt halfylleviifnad iuförtullas såsom alngods, för att sedermera klippas lill dukar, är till en del förekommet genom stränga controllföreskriftcr, och för öfrigt är det att sträcka tillsynen öfver dispositionen af en lagligen åtkommen vara för långt, att i författningsväg vilja på förhand bestämma till hvad klädesplagg den må användas eller ej. Ett, i förening med förhöjd införseltull å halfylleväfnader, ganska tjenligt medel till befordrande af den inhemska tillverkningen af halfylledukar och shawlar, ligger i den nedsättning i införseltullen å färgadt och dubbleradt kamullsgarn, som i motionens 6 punkt är åsyftad, och hvaruti jag således äfven instämmer.
Nina började tro, att hans kärlek vaknat på nytt, men efter dessa åtta dagar var det förbi. De fingo besök af en egendomsherre, som var inne i staden för att köpa en häst, och Tofte, som var med honom, blef plötsligt varmt intresserad för saken. Der funnos ett par så vackra hästar till salu, och det roade honom att studera dem och gå och se dem manövrera. Han hade förr tyckt mycket om att rida, och nu kom hans gamla lust tillbaka. Efter mycket öfvervägande, och efter att omkring fjorton dagar ha diskuterat saken med Nina — hon hörde morgon, middag och afton endast talas om eleganta framben, välformade näsborrar, om engelska, arabiska och fullblodsraser — köpte sig Tofte en utsökt engelsk häst, bestälde sig en ny ridkostym och var bittida och sent med sportmän. Nina red gerna en och annan promenad, men hon kunde icke låta en sak upptaga sig så der helt och hållet, och då Tofte hade åtskilligt arbete, och i alla fristunder var på ridhuset eller ute på långa ridturer, ensam eller med andra, blef följden den, att Nina endast såg honom föga. Det hade varit ett återseende som i en dröm, de åtta lyckliga dagarna, då hon kom tillbaka från landet. — Nu såg hon honom för det mesta som en mörk punkt galopperande i väg, bort från henne, beständigt längre bort. Det hade visserligen kommit något ömmare öfver honom gent emot henne, men det var icke hans kyssar och omfamningar hon längtade efter, fastän hon hellre skulle ha velat dö än undvara dem, utan det var honom sjelf, hans deltagande, hans närvaro, ett andligt, inre samlif emellan dem. Han var nästan alltid tankspridd, när de talade med hvarandra, och han svarade blott sällan och då i förbifarten på hvad hon kunde ha på hjertat. Deremot talade han ibland mycket om det som han tänkte på. Nu för tiden var det endast hästar: hästar med fina ben och med starka ben, hästar, som kunde ligga utefter marken, hästar, som kunde sätta öfver höga hinder o. s. v. o. s. v. Tofte grämde sig mycket öfver, att man icke här liksom i England hade flere årliga kapplöpningar och sade, att han började tro, att den engelska nationen var den enda, som riktigt förstod att sköta sin helsa och sin lekamliga utveckling.
Slutligen har, uti 168 §:n af 1835 års Levilln.stadga, funnits någon tvetydighet i hänseende till medgifna befrielsen från hevilln. för tomter, hus och byggnader i Iäorås och Wenersborg, hvilket föranledt dertill, att Taxer.comiteen på förstnämnda ställe tillämpat stadgandet äfven för alla på stadens grund eller å stadens ägo-område belägna hus och byggnader, men Taxer.comileen i Wenersborg sträckt tillämpningen allenast till de inom sjelfva staden varande tomter, hus och byggnader, såsom efter min tanke rätteligen vara bör. Pröfn.comiteen har väl gjort förändring i det för Borås följda tillämpningssättet, men, såsom jag vill minnas, äro besvär anförda öfver detta Pröfn.comite'ens beslut. —- För att nu förtydliga stadgandet än mera, hemställer jag, alt i 149 §:n af nya bevilln stadgan befrielsen i ofvanberörda fall måtte bestämmas för alla inom stadens staket eller vall belägna tomter, hus och byggnader, både i Borås och Wenersborg. Förmodande, alt H. R. o. Ad. anser dessa mina anmärka:!- föranleda till återremiss af Utsk:s betänk, och förslag, hvilket jag äfven vördsamt påyrkar, anhåller jag tillika, att mitt anförande måtte få medfölja återremissen. Bilaga N:o 1. Exempel på det missförhållande i beskattning efter atdra arftn i 1835 års bevilln.stadga, som för närvar, äger rum med afseende på taxeringen i städerna. Bevilln.afgift för behållen inkomst af handelsrörelse.
Derhos skulle saavel disse, som do Pröyeböger eller Mönsterkort, den Handlende maatte medbringe, ligeledes forevises paa det förste Toldsted, hvortiPhan fra Udlandet ankommer, og om Prövernes Beskaffenhed og Msengde gjöres Bemmrkning i Adgangsbeviset. Ved Afreisen fra en Kjöbstad skal den llandlende lade Pröverne og Prö- j vekortene toldforsegle, og maae Seglene ikke aftages förend ved Ankomsten til ! en anden Kjöbstad, hvor saadunt skeer af vedkommende Toldeller Consum( ophsevet. tions-Inspecteur. For Forseglingen og Seglenes Fratagelse erlaegges efter Toldanordningerne ingen Betaling. I enhver Kjöbstad, hvor den Fremmede vil udföre Handelsforretninger, skal han forevise det meddeelte Adgangsbeviis saavel for Toldkammeret, eller, hvor et saadant ikke er, paa Consumtions-Hovedcontoiret, som for vedkommende Politieembedsmand, og skal samme saavel af denne som af vedkommende Toldeller Consumtions-Embedsmand uden Betaling viseres. Denne sidste Embedsmand har derhos i en sserlig Protocol at optegne det Vresentlige af Adgangsbevisernes Indhold, hvilken Protocol ved hvert Aars udgang bör vaere til de Handlendes Eftersyn. § 8- De foranförte Bestemmelser skulle ligeledes vaere anvendelige paa Indlaendige, forsaavidt de omreise for at falbyde og afhaende Varer for Fremmedes Bogning, og skal det fornödne Adgangsbeviis af dem erhverves ved det Toldeller Consumtionssted, hvor de ere bosatte. § 9.
''Mai får icke fon-kjuta ett barn rit rf re, a t det icke genast fean gå; nian hör icke f* rk sta t n god forornning derföre, att den i sin höl jan mott r svårigheter i verkstallicht ten’*. — Vid nämnde* ars Riksdag, sorn till efie rvtrlden h uiti t varn lide minneli af ett eller ann t för* sok. tt, noth r egiden af inbillade faror, hamma virkning rne af de In ror, sorn rinder Constantio* tu ns lörsn menlöst tiller Idifvit på de liber le idol rins område aldra le. strandade detta be skatt* nings-systern tunt 111 15 iksdags opinion, sorn var kr filg och öfverlägsen genom antalet af sina Leie riri i re. D t var f.t nu mera Herr Landshöfdingen och Riddaren vört Tornes upplysta och insigtsfull. 1 nit förbehållet, ;.tt vid 1815 åts Riksii g vä, ki fråga, om åter införande af före nämnde beskaltningsgrunder, genuin dess afgifne förslag Bihang till Jliit, ft, Prpt, 182J> $:tt Samt, 4 $-• Bevillnings-Ut skottets Betänk anden. lill bevillnings utgörande af Behållen Inkomst det är, af allt det öfverskott, som under året vunnits genom afkastning af egendom, penningar eller hvad slags näring, rörelse och befattning #otn hälst, sedan derifrån blifvit afd ragne tle om. kostnader, sorn i och för dess erhaIlande bevis, ligen varit oundgängelige, samt skatter och räntor för skulder, jemte utbetalde hushvror för rörelsens behof. —-
På de al Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt (Bilagan N:o 1, till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, pag. 8—10,) anförde skäl, vågar jag ödmjukast föreslå, det Rikets Ständer, utom den af Kongl. Majit begärda löne-förhöjning för Ledamöterne i Rikets 3:ne Hof-rätter, behagade bevilja ytterligare sådan till det belopp, att hvar och en af Assessorerne i Hof-rätterne må ega att uppbära en årlig lön af 4,S00 R:dr R:mt. Om remiss till Höglo!!. Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 8 November 1862. ti. E. Taube, Motioner hos Riddcrskapet och Adeln 1862. Af Grefve Taube, ffenning Kdvaid, angående alla de af Kongl. Mag t föreslagna Revisions-selcreterare-arvodenas bestämmande till att lika belopp aj 4,000 Riksdaler Riksmynt. För den händelse afseende skulle fästas å min nyssupplästa motion, att lönerna för samtlige Assessorerne i Rikets tre Hof-rätter mätte höjas till 4,500 Riksdaler Riksmynt, torde nödigt blifva, att de arvoden, hvilka Kongl. Maj:t, för den händelse att, enligt det nådiga förslaget, Revisious-sekreterare-embetet hädanefter i mån af afgång icke skulle blifva tjenst på stut, äskat, böra höjas sålunda, att alla arvodena blifva lika, eller 4,000 R:dr R:mt för hvarje så förordnad Revisions-sekreterare och får jag vördsamt framställa ett sådant förslag. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles ödmjukast. Stockholm den 8 November 1862. H. E. Taube. MtO i I. Af Herr Skogman, C arl Julian il Ifred, angående nksdagskostnadernas bestridande direkte af Riksgälds-kontoret.
Beträffande de sistnämnde, har fräga bliswit wäckt, vm ej deras innehafware skulle wara nägori räfst underkastade. För min del kan jag dock ej instämma i Ven tankan. Jag tror, att om Statens behof ä ena sidan kan gifwa nägot sken af billighet ät en sädan handling, bör ä den andra sidan den helgd man är skyldig ingängne förbindelser säkert förbjuda den. Man gör här skillnad emellan hwad Konungen ensam eller med Ständers samtycke gjort wid Kungs, Fjerde Bandet lTlsto gärds - i6os Den 28 December. gärdsarrenden, och man anser ej dek förra lika bindande för Skaten. Men denna iuwändning torvi läkt kunna bestvaras. Den magt Konungar ägt akt disponera om Kungsgärdarne har ej (utan Ständers samtycke) kunnak sträcka stg längre än kill en bestämd tid, och när denne i contractet bliswit utsatt, ja känner jag ingen lag som förbjudit Konungen alt derwiv fästa hwad wilkor han behagat. Konungen med enskilde ingängne förbindelser lära således i detta fall ej annorlunda kunna anses än Statens, och att bryta dem derföre att Staken nu tarswar en tillökning i sina inkomster anser jag sä mycket mindre lämpligt som det aldeles strider emot de principer Riksens Högloft. Ständer i andra härmed beftägrade frågor tyckcS enhälligt haswa antagit. Den minst som för Starn deraf skulle upkomma är dessutom sä ringa i förhällande till den förlust mänga oskyldigt häriacnom skulle tillfogas, att den aldeles icke tyckes böra komma i betraktande. Jag sär derföre för min del ödmjukast tillstyrka: Att alla de Lungsgärds arrenden, om hwilka behörigen imderteknnde conrraccer äro afstutne, mä i deras innehafwares hand förblifwa orubbade, sa framt contraccet a dest stda rigrigt är uppfylldc, och hwacom en noga undersökning af wederbörande torde med första böra anställas.
Utskottet saknat allt skäl för sitt beslut i denna del; ty ingen kan väl förneka att Diskont-verket, med alla dess utgreningar för penninge-rörelsen, icke är en betydlig afdelning af Riks-hanken, och således bör af Ständernas valde ombud handhafvas. Skulle nu, på sätt Högloft. Utskottet föreslagit, förvaltningen deraf uppdragas åt möjligen sex personer utom Banko-verket, så hemställer jag, om icke 72 § uti Regerings-for men blir förnärmad; och följderna af ett sådant steg skola snart blifva både synliga och kännbara i afseende på Diskont-rörelsen; ty massan af Bankens rörelse-kapitaler skall ganska snart inkräktas af de närboendes handels-inlressen, och lånebehöfvande uti aflägsnare orter få nöja sig med nådesmulor. Emot Högloft. Utskottets beslut, att Banko-fullmäktige skola tillsätta Direktörer uti Låne-kontoren, får jag äfven reservera mig af följande skäl: alt då Fullmäktige i Banken ståndsvis inväljas af Rikets Ständer, det icke osannolikt skulle inträffa, det en mängd intriger vid dessa val kunde framstå, som möjligen hade till följd splittring inom Stånden, lill stor skada för ärendenas behandling under riksdagens fortgång; ty bekant är, att egennyttan ofta är en mäktig häfstång, som vid val af Fullmäktige icke skulle underlåta göra sig gällande, genom förbehåll att blifva ihågkommen vid tillsättningen af Direktörs-platserna uti Låne-kontoren; osannolikt blir eller icke, att så beskaffade löften, äfven med största bearbetning af löftesgifvaren icke kunna uppfyllas, hvilket åter möjligen kunde ihågkommas och hämnas vid ett påföljande Fullmäktiges val. Måhända ock obehagliga schismer kunde framkallas inom Fullmäktige, lill stort men för hela Bankoverket. Mig synes alltså vara för Fullmäktige lugnast alt undvika detta bestyr, som möjligen kunde förringa den aktning och det förtroende, som alltid bör åtfölja den vigtiga befattning de innehafva; bäst torde derföre vara låta valen, äfven till Direktörer i Låne-kontoren, verkställas af Ständerne på hittills öfligt sätt.” Emot 2 punkten, angående sättet för utseende af Ledamöter i Lånekontors-direk tioner ne.
MODREN. Oförändradt som nyss! DEN OKÄNDE. Nyss! AUGUST STRINDBERG - MODREN. Skall Du inte gå till din guldmakare? DEN OKÄNDE. att min värsta dröm endast var en dröm. MODREN. Du ser verkligen ut som om Du gick i sömnen! DEN OKÄNDE. mer att frukta. Gör jag! O, om så vore! Det enda jag fruktade vore icke Nu förstår jag ingenting mer! Men då fins ett hopp ännu: TILL DAMASKUS MODREN. Den som sköter om ditt öde tycks känna de sårbara ställena! DEN OKÄNDE. med; lyckligtvis bara i drömmen. Blinda makter! vanmakter! PIGAN (in igen). Nådig Frun ber Herrn om en tjenst! DEN OKÄNDE. tydligt afstånd! Hvad är det nu för en väntjenst det är frågan om? Hon ligger som en elektrisk ål och meddelar sina slag på beTill sist då jag bara hade ett sådant qvar, hittade han på det - PIGAN. Det ligger ett bref i fickan till den gröna jacquetten. DEN OKÄNDE. Ve! Ur den kommer intet godt! (Han tar upp ett bref ur den gröna jacquetten som hänger bredvid klädningen vid spiseln.) verkligt! Mina barn ha fått styffar. MODREN. Hvem skall Du nu skjuta skulden på? DEN OKÄNDE. På mig sjelf! Helst på ingen! Jag har förlorat mina barn! MODREN. Du får ett nytt här! DEN OKÄNDE. Tänk om han blir grym mot dem... tänk! MODREN. Då får Du deras lidande på ditt samvete, om Du har något. Nu är jag död! Jag hade drömt detta förut, men nu är det AUGUST STRINDBERG - DEN OKÄNDE. Tänk om han... slår dem! MODREN. Vet Du hvad jag skulle göra i ditt ställe? DEN OKÄNDE. jag gör! Ja, jag vet hvad Du skulle göra; men nu vet jag icke hvad TILL DAMASKUS MODREN (till Systrarne). Beden för denna man! DEN OKÄNDE. Nej, icke så! Icke det! ty det hjelper ej, och jag tror inte på det? MODREN. Men Du tror på ditt guld? DEN OKÄNDE.