Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kristendomskunskapen har, enligt förenämnde berättelse, år 1863, likasom under de föregående åren, varit god eller försvarlig hos största delen så väl af de under årets lopp till länsoell kronohäktena nykomna, som äfven af de vid kronoarbetskåren samt vid straffoch arbetsfäugelserna vid årets slut qvarvarande, dock hade denna kunskap — 137 — hos många varit ganska ringa och alldeles ingen hos 59 af de till länsoch kronohäktena nykomna samt 24 af de vid kronoarbetskåren samt straifoch arbetsfängelserna vid årets slut qvarvarande. Antalet af de i kristendomen alldeles okunniga utgjorde vid dessa fängvårdsanstalter äfven 24 vid slutet af 1862, men deremot uppgick antalet af sådane bland de år 1862 till länsoch kronohäktena nykomna till endast 32. Afven hade, så vidt ske kunnat, undervisning åt dem, som varit okunniga i läs ning, lemnats inom fångvårdsanstalterna. Af den heliga Nattvarden hade för första gången 24 blifvit delaktige, nemligen 13 vid länsoch kronofängelserna, l vid hvardera af 5:te och 1 l:te kronoarbetskompani erna, samt 3 vid straff-fängelset i Malmö och 6 vid straff-fängelset å Långholmen. 5 8. Statens utgifter för fångars vård och underhåll under de sednast förflutna 10 åren, hvaruti dock ej inbegripas andra kostnader för byggnadsarbeten, än hvad som åtgått till vård och underhåll af länsoch kronohäkten, hafva utgjort: år 1854 1,320,476: 55. Fångvårds-styrelsens skulder vid 1863 års slut uppgingo till 490,346 R:dr 48 öre, hvaraf till Kongl. De i räkenskaperna från längre tid tillbaka omförmälda propriebalanser hade vid revisionsårets slut nedgått till en, nemligen Kongl. Styrelsens fordran hos förre redogöraren vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen J. P. Weidels sterbhus, utgörande 762 R:dr 7 öre, hvilken fordran likväl är beroende på afskrifning. B).
Månne de förändrade grunder, hvilka Utskottet under den återstående korta Riksdagstiden skulle kunna medhinna att uppgöra, skola blifva mera tillfredsställande och mera antaglige, än de nu af Utskottet framställde. Jag tror att samma förhållande och behandling skall komma att inträffa, med de nya grunderne, som med de nu uppgifne, emedan jag åtmindstone icke vågar antaga eller förkasta några grunder till 366 Den 27 Maji. förändring af dc nu varande Styrelse Verkens organisation, med mindre dessa grunder äro alldeles påtaglige, och klart ledande till ett för batt rad t mål. Hans Eoccellence, Herr Grefven och LancllMarskalken förklarade, att då betänkandet nu första gången vore under pröfning, och någon förändring deruti således ej kunde äga rum, ansåge Hans Excellence, att då anmärkningar vid Betänkandet blifvit framställde, en votering angående återremiss deraf icke vore af någon särdeles nytta, utan hemställde, om ej lämpligast vore, att Bidderskapet och Adeln utan votering behagade återremissen bifalla. Friherre Boije: Så ganska grundadt Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkens yttrande är, så rätt har likväl Herr Påhlman deri, att det är Ståndet, som äger magt att bifalla eller afstå min begäran om återremiss. Bevare mig Gud att någonsin sträcka min begäran längre än min lagliga rätt är. I öfrigt anhåller jag att få anmärka, att, då jag nämnde ordet votering, hade det ensamt afseende på det vilkor, det förbehåll jag begärde skulle fästas vid Betänkandets öfverlemnande till Konungen; men ingalunda på frågan om återremiss. Jag anhåller hos Hans Excellence Herr Grefven och LandiMar,skaili en om proposition lill återremiss; och skulle, emot hvad jag förmodar, denna proposition besvaras med nej, så skall jag icke begära Den 27 Maji. 367 votering. Jag skall då åtnöja mig med att hafva gjort hvad jag bordt, och att icke hafva deltagit i ett beslut, hvars obehagliga följder jag ganska väl förutser.
I anledning af våckt fråga om användande af Kronans Tionde-koppar för Flottornes behof. N:o 73 Angående Håradshöfdingars åläggande, att vid hvarje Tings slut meddela vederbörande KronoFogde förteckning på dem som för brott blifvit dömde eller under framtiden ställde m. m. N:o 74. Angående Håradshöfdingarnes skyl. dighet att visa redo för Häradets andel af SaköresMedel. Rörande Nämndemäns arfvode för biträde vid Afvittringsoch Skattlåggnings-förråttningar. Angående upprättande af en ny LandtmåtöriTaxa. Angående ordningen för Kyrkovaktares antagande. Angående inskränkning af guldoch silfver-broderier å Militaireoch Civile-Uniformer. Bni Ii Julli/, m. N:o 79. Angående skattelösen af tvånne i och vid Gefle varande KronoLaxfiskem N:o 80. Angående inväxling i Landsorterna af gamla och förslitna Sedlar emot nya. I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse om ändring i 5 Cap. 1 §. MissgerningsBalken. Angående fastställandet af serskilfa öfverenskommelse^ som uti någon ort ifkunna träffas, i afseende på Rofdjurs utödande. Angående ändring i Kongl. Förordningen den 5o Junii 1747 samt Kongl. Förklaringen deröfver den 24 Januarii 1751, rörande Hemmans-klyfningar och besutenhet. I anledning af väckte frågor, om årliga Fri-marknaders hållande uti Wrigstad, Rydaholm och å Strand-platsen Stenungesund, samt om en Stads anläggning i Kronog borgs Lån. Angående väckt fråga om fastställandet af en viss Byggnads-ordning för Ståderne till förekommande af Eldsvådor. Angående en förbättrad reglering af Postgången. 542 11 Julli f. m. Höglofiige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. y. Lagerheim, Fredagen den II Julii. Plenum kl. half till 6 eftermiddagen.
Måhända hade detta förslag, om det blifvit gjordt vid återremissen, kunnat förtjena något afseende; men numera anser jag oriktigt att fästa sig dervid och önskar, att de uppgjorda förslagen må komma under pröfning i sin helhet. Då likväl här förekomma tvenne förslag, af hvilka jag anser minoritetens eller reservanternas lika vät som det af Utsk:n antagna kunna betraktas såsom majoritetens, såvida nemi. det så tillgått, att det sednare tillkommit genom antagande af en § i sender, utan att någon pröfning derefter ägt rum om förslagets antaglighet i sin helhet, till hvilken förmodan jag hemtar anledning af Hr Nordenanckars reservation, deri han beklagar, att majoriteten ej fått tillfälle att göra sina anmärkn:r vid minoritetens contra förslag,; så instämmer jag med Hr v. Troil, att man först hör bestämma, hvilketdera förslaget skall läggas till grund för öfverläggningen, dervid jag för min del tillstyrker, att Gv*. Frölichs förslag bestämmes såsom grund för öfverlägg ningen, samt anhåller om propos. derå. Jlr Stråle: Jag måtte hafva ifla uttryckt min mening, om någon fattat den sålunda, att Utsktns eller Gr. Frölichs förslag skulle läggas helt och hållet å sido; ty något sådant har jag icke åsyftat. Jag har endast velat, att man ur dessa förslag skulle uttaga de hufvudgrunder, som tillhöra den delen af ämnet, som är af civillags natur; och jag hemställer ännu ytterligare, om det icke i alla händelser är nödigt att bestämdt veta och för sig sjelf utreda, huru mycket af dessa förslag är ämne för civil lagstiftning, oell huru mycket^ innefattar financiella eller ceconomiska frågor^ Den ifl Mars f. m. Relraktar man förslagen i sin helhet, så innefatta de nu fruger af begge slagen; och hvad som först måste utredas är således, huru mycket deraf utgör vilkor för lagförändring eller innebär verkliga lagfrågor. Denna fråga skall nödvändigt förekomma vid förslagets granskning hos K. M., och jag hemställer, om det ej då är bättre att genast göra denna skillnad. Vill inan derutöfver besluta äfven om de financiella frågorna, hellre än att öfverlemna förslagen utan någon opinionsyttring å R.
Denna rättighet har redan förut de facto existerat, ty de flesta Länsmärt hafva icke någon fullmakt. Vid flera Riksdagar hafva motioner blifvit väckta, att dessa tjenstemän, i stället att blott förses med konstitutorialer, skulle blifva oafsättliga, men i detta fall hafva R. St:r visat hvad de ansett lämpligt. Både vid 1847—48 och 1850-—51 årens Riksdagar väcktes inom Ekon.- .Utsk. dylika förslag af olika motionärer, men Utsk. afstyrkte dem på ganska giltiga skäl, och dess afstyrkande Betänk, blef vid begge dessa Riksdagar af alla 4 RiksStm bifallet. Man finner således, att R. St:r redan förut i denna fråga uttalat sin mening. Men för att ytterligare deröfver utlåta mig, ber jag att få erinra, att innan afsättningsåtgärd kan med en Länsman vidtagas, undergår han först varningsgraderna. Han har rättighet att till sitt försvar anföra hvad han anser dertill lända, och kan äfven anföra klagomål öfver åtgärden, Således synes det mig att han, såsom Utsk. säger, »både före och efter målets afgörande får tillgodonjuta laga rättegångsförmåner;» och han bör i detta afseende icke hafva något att beklaga sig öfver. Detta i afseende på den juridiska delen af frågan. Jag kommer nu till frågan om lämpligheten och nyttan af stadgandet i denna g. Jag vill då fråga om meningen är, att de skola för sin egen skull sitta i orubbad besittning af sina platser, eller om de icke äro tillsatte för folkets skull. En duglig Länsman är en sådan skatt, att hvar och en, som har en sådan, gör allt i verlden för att få behålla honom: men för att vara en duglig Länsman, fordras att hafva aktning inom sin egen ort, att der kunna verka genom det förtroende han vet att ingifva. En Länsman deremot, som är ögontjenare, men som icke fullgör sina skyldigheter så som en rätt tjensteman tillkommer, som är ojemn i sitt sätt att vara, som beskyddar den ene, förföljer den andre, kan sällan någonting uträtta.
Skakningen var våldsammast i början. Den öfverrumplade trakten med ens i sin fulla styrka och upphörde genom långsamt aftagande och bortdöende. Lindriga jordstötar återkommo med kortare eller längre mellanrum hela det följande dygnet. Morgonluften och kanhända äfven blygsamheten tvang oss att använda de minuters lugn, som nu följde, till att komplettera vår toalett. I allmänhet hade vi få och omaka klädesplagg, den ena endast en ytterrock, den andra en känga och en strumpa. Men det var endast ogerna man närmade sig villan, som stod der med sin brustna skorsten och sitt uppfläkta tak som en väntande råttfälla. Vi begåfvo oss derför endast en och en i sender dit in, nedkastade från verandan hvad vi behöfde samt återvände till trädgården, der vi klädde oss. Att dessa försigtighetsmått icke varit öfverdrifna, bekräftade snart ett nytt, ehuru betydligt kortare och svagare jordskalf. I detsamma steg solen ur hafvet. Under timmarnas lopp flyttade hela San Remo, hela Rivieran ut på gatan och från gatan på landet. Den stora chaussén fyldes af vagnar, lastade med kuddar och madrasser, af kvinnor med vaggor och kokkärl samt af män med andra artiklar, hvilka voro behöfliga för att kunna tillbringa de närmaste dagarna under bar himmel. Alla ropade och samtalade högt om den skedda olyckan. Städerna och byarna blefvo snart så godt som öfvergifna. I villornas eller landthusens trädgårdar började flyktingarna resa sig tält och baracker af täcken, golfmattor, skynken och brädstumpar. Den gemensamma faran utjemnade skilnaden mellan fattig och rik. Ju större palats, ju större fara! Först i det fria fans säkerhet. Den ende, som i stolt bekymmerslöshet kunde fortsätta sina vanliga lefnadsvanor, var uteliggaren. De fleste af främlingarna föredrogo att alldeles lemna denna trakt, hvars förträffliga klimat för en gång besannar de många skepparehistorierna om Italien, men hvars mark nu börjat darra under deras fötter. Jernvägsperrongen var hela dagen svart af folk. Det oaktadt var just San Remo den stad, som slapp lindrigast undan.
Utskottets förslag oförändradt att till nästa Riksdag hvila, och Ridderskapet och Adeln icke haft någon anmärkning i sak eller redaktion att dervid göra, utan endast tillåtit -sig en pä nästkommande Ständers domsrätt anticiperande reflexion, hvilken icke pä frågan i dess nuvarande stadium har något inflytande, kommer Utskottets, i Memorialet N:o 13 innehållna grundlagsändrings-förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.1 »Att föregående Ständers Konstitutions-Utskott på detta sätt uppfattat Grundlagens föreskrift,* och sin skyldighet, visas af 1834 års Konstitutions-Utskotts Memorial N:o 54, deri det, med anledning af två Stånds beslut att genast förkasta ett då af Utskottet framlagdt grundlagsändrings-förslag heter: v i »Då 56 och 81 §§ Regerings-Formen samt 29 § Riksdags-Ordningen deri öfverensstämma, att hvarje, af Konstitutions-Utskottet tillstyrkt grundlagsändrings-förslag, skall, med eller utan jemkning, hvila såsom ett Rikets Ständers beredda Utlåtande, för att vid nästa Riksdag med Ja eller Nej afgöras, men Borgareoch Bonde-Ståndens ofvänberörde anmärkningar innefatta, icke jemkningar eller modifikationer i förslagets delar, utan förkastande af förslaget i det hela — en åtgärd åt kommande Ständer ensamt förbehållen, kan ej, mot Grund - Konslilutions-LUskollels Memorial, JV.o SS. 7 / ‘ s lagarnes klara bud, Konstitutions-Utskottet dessa anmärkningar till behandling och pröfning upptaga, r Skulle nu Eidderskapet oell Adeln icke antaga den i detta Betänkande gjorda inbjudningen, sä lärer väl Utskottets nästa åtgärd blifva, att uppgöra voterings-proposition i förstärkt Konstitutions-Utskott, mellan förslagets antagande till livila eller dess förkastande.
G e r t r u d . Det var Mauritz! Den der hemlighetsfulle mannen, som nyss talade så besynnerligt till mormo r, var med honom; den mannen ser så elak ut, han ville s äkert förleda Mauri tz till något ondt; jag skall följa dem, jag skall försöka att lyssna på dem, och skulle jag ingenting få veta, så skall j ag använda hela mi tt välde öfver Mauritz för att förmå honom att upptäcka allt för mig! ( Skyndar ut till höger. ) ÅTTONDE SCENEN. FERSEN. GREFVINNAN FERSEN (ifrån venster). Din dystra blick, de djupa fårorna på din panna kontrastera skarpt emot den glada festen. F e r s e n . Kan du väl u ndra derpå? Likt hvassa nålstygn såras jag af de förödmjukelser jag dagligen måste lida. Hufvudman för ett förr så mäk tigt parti ser jag mina anhäng ares leder all t mera glesna. Vårt hus är ett af de förnämsta i riket och likväl ses jag öfver axeln af lumpna uppkomlingar; och på Riddarhuset, der min hand så mång a g ånger fört Landtmarskalksstafven, l ånar man knappt mera någon uppmärksamhet åt mina ord. G r e f v i n n a n . Jag delar din harm min ädle frände; men tidens makt är stark are än vår, och i stället att l åta nedslå dig af motgång en, bör du söka den räddningsplanka, som kan lyfta Fersiska huset till dess fordna glans och ära. Politiken är visst icke min sak, men jag tror att Hattpartiet gjorde klokast, om det utan betänk ande öfvergick på Konungens sida, och hjelpte honom att kufva deras dödsfiender, Mössorna. F e r s e n . Svenska Adel n är icke van att krypa för konungamakten, den har oftare gifvit skygd, än den begärt det. Men i denna stund, då det g äller hela den g amla Adelns anseende, är likväl en sådan uppoffring kansk e nödvändig. F e r s e n . Jag vet ett medel att förena den med klokheten ... men hvad är det?
Jag kan således ej gilla den redaction Utskottet föreslagit, hvarken ifafseende på Hufvudman eller Ättemän, utan anser den grund Successionsordningen innefattar böra gälla för bestämmandet af Huf - Den 3 Augusti e. m. 13 5 vudman, samt arfsrätt enligt allmän Lag bestämma företrädesrättigheten Ättemänneii emellan. Med detta tillägg om Älteman tillstyrker jag således antagande af Herr Lefre'ns förslag i stället för hvad Utskottet projecterat. Herr Riben: Då jag nu vågat begära ordet, är det ingalunda i afsigt alt påstå, att den af Utskottet föreslagna redaction af ifrågavarande §. i RiddarhusOrdningen är fullkomlig. Det skulle vara oförlåtligt och en alltför stor glömska af det myckna bekymmer och de många öfverläggningar, hvari jag såsom Ledamot i Utskottet deltagit, för att utarbeta detta förslag. Icke eller vill eller kan jag ingå i någon närmare granskning af Herr Lefreus och Friherre Cederströms project till en annan redaction af §.; ty jag har, vid en hastig framställning deraf, icke kunnat tillräckligt uppfatta detsamma. Men jag tror mig likväl böra erindra, att det sätt desse Herrar valt för att ådagalägga odugligheten af Utskottets förslag, är alldeles origtigt. Det finnes icke mera än ett enda sätt, att ådagalägga en sådan oduglighet, och det är att bevisa, alt någon casus existerar, sorn ej är föresedd och upptagen i den föreslagna redactionen. Herr Lefren har trott enahanda successionsgrund kunna bestämmas inom Ridderskapet och Adeln, som Successionsordningen föreslu ifver för Kunga - ,34 Den 3 A ugn sti e. 111. Huset, och jag finner detta misstag ganska förlåtligt; helst jag i början af Riksdagen var af samma mening, i okunnighet om den vidunderliga sammansättningen af Svenska Adeln. Den har sannerligen icke sin like i något civiliseradt land. Inom Anckarswärdska familjen t. ex. finnes en Greflig Ätt, der successionen går efter 1809 års RegeringsForm; en Friherrlig
St:s högt upplysta och rättvisa granskning och bepröfvande, samt trygga oss dervid, att privilegiers helgd — sådana denna provins vid öfvergången under Svenskt herravälde blifvit försäkrade och under de mest enväldige Regenter tillgodonjutit, genom hvilka vi kommit i besittning af dessa nu af oss ägande Utsocknefrälsehemman, — skall Utgöra föremålet för R. fl. St:s bestämmelse; och om, hvad vi likväl icke förmoda, R. H. St. skulle finna för gödtJtatt i allmänhet pålägga utsocknefrälsehemmanen i de conquetterade provinserna, som hafva till Staten helt olika grund3 H. 29 aa6 Den 7 Mars e. m. ränta mot hemman i gamla Sverige, ständig roteringspligtj våge vi likväl utbedja oss, att den ågågna roteringsåtgärden måtte i hela sin omfattning underkännas, och en annan, mera jemförlig med gamla indelningen och hemmanens beskaffenhet, för ändamålets vinnande varda tillförordnad, emedan i838 års rotering, från den grund densamma utgår, är för denna fattiga provins olämplig och alltför betungande. Januari månad 184°. För mine i Halland ägande, under Sperlingsholms säteri lydande, utsocknehemman: Hugo Hamilton. För mina under Stjernarp och Alslöf lydande utsocknehemman: A. J. Hammar. För mina under Wapnö säteri lydande utsocknehemman: G. Stael v. Holstein. För mina under Wallens säteri lydande utsocknehemman: A. Gyllensköld. För de under Skottorps och Dömmestorps säterier lydande utsocknehemman: P. Möller, Å Woxtorps sockens samtlige utsocknehemman: Sven Nilsson i Krogshult. Sjunne Larsson i Fågelsång. För Skummeslöfs sockens utsocknehemman: Johannes Ahlström. P. Pettersson. Å egna samt öfriga i Karups socken belägna utsockneliemmansägares vägnar: H. E. Banck, C. U. Bernström i Eskilstorp. För Hasslöfs sockens utsockne-frälsehemman:
Ehuru det för yttersta pröfningen bör tänkas likgilltigt, om dylika tvister afgöras uti domareeller administrativ väg, kan jag dock icke underlåta att här yrka den senare genom Kongl. Ecclesiastique-Expeditionen, såsom den enda rätta, emedan Städselräiten är gifven, och dess bevakande för Kyrkorne bör ske genom Högbemälde Expedition, helst förmonet för Kyrkorne äro i fråga. Bil-t.St-, Lag-s. Allm.Besv o.Oec.-Utsk, Bu.N. 56. 59 Kyrkornes rätt lill dessa hemman är ej tillkommen sedan Danska tiden, eller conqueten, utan äldre, troligen ganska gammal. Uti Lunds så kallade Landebok, af år 1569, kallas dessa hemman redan Kierktgaardar. Kongl. Resolutionen af den 27 November 1643 säger: "att Donatarien egde om åboers tillsättande derå efter eget behag förordnaUti första Svenska Jordeboken för 1646, der dessa hemman först kunde upptagas, kallas de Kyrkohemman. Jordeboks-Extracten för åren 1646, 1648,1656, 1668, 1708 och 1725 kalla Lyngåkra m. fl. hemman Kiörkehemman. Kyrkoräkenskaperne för år 1697 (de nu befintliga äldsta) visa, att Kyrkorne i Halland, vid inträffande åboledigheter å Hemmanen, åtnjöto Städsemål, och att då åboerne buro namn af Kyrkobönder. Kongl, Instructionen af 1697 för Kyrko-Inspectorerne i Halland ålägger dem, ”att söka Jörhöja Kyrkornes inkomster och räntor af dessa hemman och Jordar, såsom med Kronooch Frälsegods skedde, samt att, vid åboledigheter, Inspectorerne egde till åboer antaga sädane, som pröfvades duglige och kunde Utlagorne rigtigt utgöra.'1 Kongl. Resolutionen 1756 visar, hvilka ansvarsfulla åligganden härvid voro och äro Konungens Befallningshafvandes.
Det har nemligen handt, att en rikare inbrukare, vid slutet Den ig Februari i f. m. i4g af sine dygn, öfvertalar hyttarbetaren, att påsätta större skoflar, än det bör vara. Derigenom gör denne de efterkommande skada, och det så mycket mera, om malmen är skärande. Då, genom en sådan skärande malm, allt, som förut fastnat vid murarne, blifver nedfördt i masugnsstället, vinner lian större product, men murarne taga sitt igen på den efterkommande fattigare inbrukarens bekostnad, så vida ej murarne skola skadas. Således, om man vill bibehålla rättvisa emellan inbrukarne, är * det deras egen nytta, att malmvågarne begagnas. De medföra ej skada för någon annan, än den, som genom missbruk vill skada sin nästa. Hvad den tredje frågan beträffar, att det blifvit förbjudit att gifva mat åt hyttarbetarne, så är det en långlig erfarenhet deraf, att, då de hållas med mat, det blir mera bränvin än mat, och många oskick upkomma, som föranledtEmbetsmännen att föreskrifva den reglementariska ordningen, att de skola bafva kostpenningar, och detta har af Kongl. Maj:t blifvit sanctioneradt. Jag befarar väl icke att en underdånig skrifvelse denna gång, om den emanerade, skulle verka ändring i Konungens väl grundade stadfästelse å Ernbetsmännens åtgärder; men jag önskar aldrig, att Rikets Ständer måtte ingå med några önskningar, som ej hafva grund i Sanningen, och som äro stridande emot rätta förhållandet. Derföre skulle jag gerna gå i5o Den 19 Februari i f. tn. in pA den Åsigt, att afslå Betänkandet; men som jag liar anledning att tro, det två Stånd redan återremitterat det, anhåller jag om återremiss, enär Utskottet ändå skall uptaga målet till pröfning. Grefve Possej Arvid:
Utskottet anser tvärtom, att den syftning, som Presterskapets kall innebar, till beredande af ali religiös, intellectuell och moralisk utbildning, gör med naturen af samma kall oförenligt, att pligterna dervid skulle utöfvas endast af fruktan för ansvar, som instämmande, att sjelfmant och med den välvsllja, för hvilken ledning och anvisning stundom kan vara både nyttig och kärkommen, men påbud och föreskrifter sällan behöflige, befordra undervisningsanstalterne. i afseendepå hvilka det alltid måste blifva för Preften både en lättnad och tillfredsställelse, ju snarare och säkrare ändamålet derigenom kan vinnas; att, om vexelundervisningens methodiska inrättning skulle innebära något stridande och mot rigtningen till en sannskyldig religiositet och nationalanda, hvilket dock Utskottet lika litet kan medgifva, som det anser nämnde mechaniska inrättning utgöra det hufvadsakliga af undervisningsmethoden, synes äfven Presterskapet, i följe af sin andliga bestämmelse, bäst i tillfälle, att genom lämpliga modificationer och genom sättet för bibringandet af den egentliga religionsundervisningen, förekomma en sådan skadlig missvisning uti allmänna bildningens fortgång; och att, ehuru den enskilda val vill jan visserligen re - v 12Ö8 Best;, och Ekon. Utsk. Betanknnden. tian visat sig och ytterligare skall visa sig verksam, att tillvägabringa ifrågavarande nyttiga inrättningar, någon mera allmän verkställighet icke synes vara att påräkna, utan biträda af Pastorerne, hvilka i många församlingar äro nästan ensamme att gifva ledning åt besluten och anstalterne i sådana mål, och hvilkas sorgfälliga åtgärd vid verkställigheten är i de fleste fall ännu mera angelägen och oumbäriig. Hvad Utskottet föreslagit angående Klockares tillhållande, synnerligen i de orter, der de äro väl lönte, att taga befattning med allmänna undervisningen, torde finnas ej hafva varit utan all anledning, vid besinnande ej mindre af hvad Herr Munck af Rosenschöld och Friherre Wrangel, angående Klockarelönerne i Skåne upplyst, än af hvad en värd Ledamot inom Högv.