Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan detta åtal blifvit hos Kongl. Göta Hofrätt utfördt emot ständige Domhafvanden Häradshöfdingen J. E. Svalander, hvilken förrättat i fråga varande hösteting; så har Hofrätten medelst utslag den 13 Januari 1852 sig deröfver yttrat, att emedan Häradsrätten redan å 1847 års sommarting under Stedts ordförandeskap ansett Erik Andersson hafva blifvit behörigen stämd, samt Häradsrätten således å höstetinget 1847 icke varit berättigad eller pligtig att å nyo ingå i bedömande af stämningens giltighet, utan endast haft att vidtaga ytterligare kraftigare åtgärd, för att åt stämningen bereda hörsamhet, och ej heller ägt att, emot uttryckliga innehållet af 41 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, meddela föreskrift om kommunikation med Erik Andersson af Häradsrättens då gifna uppskofsbeslut med lörhöjdt vites föreläggande; ty och som följaktligen Häradsrätten under Häradshöfdingen Svalanders ordförande i anmärkta hänseendet rätteligen förfarit, blefve Svalander från all ansvarsoch ersättningsskyldighet i åtalet befriad. Vid detta utslag har jag icke kunnat låta bero, utan i underdånighet deröfver besvärat mig, ined fullföljande af min talan. Jag kunde nemligen icke förena den utgång, saken hos Hofrätten fått, med det anspråk på rättvisa, som blifvit en förfördelad klagande part tillerkänd genom nådiga Utslaget den 10 April 1851. Häradsrättens i fr. v. åtgärder dels vid sommartinget och dels vid höstetinget 1847 hade tillskyndat denna part den oförskylda förlust, hvilken, då den icke kunnat hel och hållen föras den vid sommartinget tjenstgörande Domhafvanden till last, antingen måste för den återstående delen drabba höstetingets Domhafvande, eller ock förblifva ogulden.
Dito i fråga om den tillämnade fyrinrättningens å Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand. 54. Dito med öfverlemnande af förslag till ordnande af den civila helsovården i Riket. 52. Proposition, angående Statens jernvägsbyggnader. 53. Dito om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbygg nader, jemte andra dermed sammanhang egande ämnen. 54. Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till redaktions-förändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa. JW 55. Skrifvelse, angående gjord underdånig framställning om ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn. 56. Proposition, angående anslag af vinoch byggnadssäd för Qvarsebo församling. 57. Dito angående ytterligare anslag för reparationsarbeten å Westerås domkyrka. 58. Dito angående ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings domkyrka. 59. Dito angående pension på Allmänna Indragnings-staten för Landskanslisten i Gefleborgs län J. A. Hanson. 60. Skrifvelse, i fråga om löneförhöjning för år 4 857 åt de vid storskiftesverket i Stora Kopparbergs län samt afvittringen i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län anställde Landtmätare. 61. Dito med uppgifter angående Pedagogierna i Riket. 62. Dito i fråga om låneunderstöd för anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif. 63. Proposition, med förslag till ordnande af Biskoparnes löneinkomster. 64. Dito angående Arjeplougs skolebords upplåtande till boställe åt skolmästaren derstädes. 65. Dito angående beviljande af anslag för iståndsättande och förändring af läroverksbyggnaden i Carlstad. 66. Dito angående anslag af kronotionde till en prostetunna för Singö församling inom Närdinghundra kontrakt af Upsala stift. 67. Dito angående förnyad Författning om utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet,. 68. Dito angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas. 69.
Banco. Stats-Utskottet, som nu får afgifva utlåtande i detta ämne, har dervid skolat upplysa, att Riksens Ständer vid 1812 års Urtima Riksdag, likmätigt deras underdåniga skrifvelse af den 3 Julii berörde år, vid förehafvande af detta ärende, yttrade hvad beträffande inseendet och skötseln af Stuteriet 4 Sami. 3 B. 226 Stats-Utskottels vid Strömsholm, det Riksens Ständer funno, att en kunnig, värdig och redlig Man såsom Directeur dervid holde antagas, samt den yttre Oeconomien försättas under inseende af Landshöfdingen i Westmanland, som skulle hulla hand deröfver, att Arrendatorerne af de för Stuteriets behof utarrenderade Lägenheterne fullgjorde sina skyldigheter, samt genom årliga husesyner vaka öfver Byggnadernes behöriga underhållande; Hvarförutan i afseende på Stuteriets skötsel, Riksens Ständer anhoilo, det en eller arne kunnige och erfarne Män måtte förordnas, att tvänne gångor om året vid höst och vårtiden mönstra och besigtiga Stuteriets Hästkreatur samt noga undersöka hushållningen derstädes och berättelse derom till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva. Enär vid sistlidne Riksdag förekom, att under de då förflutne åren, det från Stuteriet påräknade antal af i5 Hästar, som till de Kongl. Hof-Stallen borde aflemnas, icke erhållits, och att elen öfriga försäljningen bestått af till större delen gamla eller för oduglighet kasserade Hästar, som lemna t den ringa inkomst, att afkastningen efter medeltal endast utgjort 2,381 R:d. årligen; Och orsaken dertill igenfinnes uti en så ovanlig afgång på både äldre Hästar och Föl, att under loppet af ett enda år icke mindre än 3g stycken störtat, hvilket vid en Inrättning med tillräcklige och tjenlige samt i god ordning bragte tillgångar och kostsamma anstalter förekomme oväntadt och syn - Betänkanden.
Sammansatta Stats-, Hemlin.- samt Allm.. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet. J\s <9. 35 Af Herr J. G. Brodin. »Lika varm vän, som någon annan, af allt som kan lända till folkundervisningens befrämjande i vårt land, tror jag likväl, att det sammansatta Utskottet, genom hvad som blifvit föreslaget för denna gång, icke lyckats uppnå ändamålet, om ock afsigten varit god. Sålunda liar Utskottet till en början föreslagit, att hälften af den statsverket för det närvarande förbehållna personliga skydds-afgiften, utgörande omkring 250,000 R:dr R:mt årligen, skulle tili folkundervisningens befrämjande användas, hvaremot de hittills anslagna 61,650 R:dr samma mynt skulle komma att indragas. Att till ett bestämdt statsbehof anslå en viss statsinkomst, som för hvarje år varierar, är, efter min åsigt, ingalunda riktigt. Känner och erkänner staten sin skyldighet att till ett slikt behof lemna bidrag, bör den härför erforderliga summan med till siffran bestämdt belopp utgöras, men det är ingalunda lämpligt, att efter den an slagna statsinkomstens förmodade belopp företaga reorganisationer, som i sådan händelse städse blifva halfgjordt arbete och vid hvarje riksmöte erfordra omarbetning. Det må vaia möjligt, att folkskolans tillstånd erfordrar vidtagande af åtgärder för dess bringande i ett med tilltagande upplysning öfverensstämmande skick, och att döma af de i ärendet erfarne mäns omdömen, jag haft tillfälle höra, är det till och med troligt; men härvid möter den omständigheten, att det första vilkoret härför är förhöjning i den tarfliga aflöning, som för det närvarande bestås folkskolelärare. Endast derigenom är och blifver det möjligt, att vid folkskolan fästa lärare, som kunna gagna densamma. Till en sådan förhöjd aflöning ega äfven vissa församlingar redan tillgång, andra icke, men om beloppet af denna brist och om den summa, som hör hvarje skollärare tillkomma, saknas både upplysning och förslag.
Meri jag har öfvervarit betänkts justering i Utsk. och hört skälen, hvarpå det ur grundadt. Jag anhåller derföre, att i afseende på den i betänk. först föreslagna förändring få nämna, att det först var vid sisth riksdag, som man antog en annan princip för portoafgiftens beräknande. Förut hade man antagit mängden af poststationer, som brefven passerade, såsom grund för portoafgiften. Jag tror, att det måste vara ursäktligt, om man misstager sig vid uppgörandet af ett så nytt förslag som detta; men för att rätta detta misstag och bringa förslaget till mera rättvisa har Utsk. föreslagit den förändring, som förekommer i första delen af detta betänk. Hvad angår frågan örn nedsättning i afgiflen för sjötransporten af posten t. o. fr. Gottland från 4 2 sklodet, så torde man något hvar hafva sig bekant, alt communicationen emellan Gottland och fasta landet ofta är hämmad af stormar. Jag vet, att communicationen i83o om vintern var afbruten, hvilket Frih. Cederström torde kunna vitsorda, emedan han då på ett pär månader icke kunde få bref från sin hemort. Då det sålunda ofta inträffar, och det har äfven bundt i år, att posten uleblifver 5 å C veckor, hemställer jag, om nedsåttningen från 4 till i sk. icke är en billig ersättning derför, att invånarne på Gottland icke fä tillgodonjuta samma förmån som öfriga Rikets invånare åtnjuta. Om genom förbättrade anstalter, t. ex. ångbåtsfart, olägenheten kunde afhjelpas, är jag öfvertygad, alt man gerna skulle vilja underkasta sig en förhöjning utöfver 4 sk. lodet. Emedlertid skall jag icke motsätta mig återremissen, i fall R. o. Ad. så beslutar. Hr von Troil, Emil: Jag tager mig friheten alt vördsamt yrka återremiss af detta betänk, af ett skäl, som af ingen annan blifvit anfördt, det nemi., att då R. St. önskat ett annat mynt att räkna efter än bancomynt, och det är anledning att hoppas att X. M. fastställer det beslut, hvari R.
Det kan naturligsvis icke vara annat än af de mest trängande motiver, som LagUtsk:t föreslagit en förändring eller afvikelse från det K. förslaget, och det är dessa motiver som jag ber att få anföra. Man kan vid stiftandet af kriminal-lag utgå från 2:ne grundsatser: antingen att bestämma på förhand s. k. absoluta straff, eller åt domaren öfverlemna att inom vissa gränser bestämma straffet. Den sednare utvägen har man på sednare tider följt i all lagstiftning ang:de straff, och detta s. k latitudssystem är äf ven antaget hos oss. I alla de förändringar af kriminal-lagen, som sedan 1853 års riksdag blifvit vidtagne, har man följt samma grundsats. Då frågas: Skall denna grundsats, som i allmänhet är antagen, icke tillämpas å det brott, som benämnes »mord?» Skall man för ett enda brott, som mer än något annat tillåter nyanser, göra ett undantag och för detta stadga ett absolut bestämdt straff? Oriktigheten af ett sådant förhållande tarfvar icke något bevis. Om man jemför det brott, till hvilket hufvudstaden i dessa dagar varit vittne, med det då en moder af förtviflan mördar sitt barn, eller med ett af religiöst grubbel begånget mord, torde det blifva svårt att påstå, att dessa böra bestraffas lika. Om samhället är så noga i tillämpningen af rättvisa, att det påstår det icke vara möjligt att hafva på förhand bestämda straff, som äro rättvisa i hvarje fall, skall det då i fråga om brott, som äro från hvarandra så bimmélsvidt åtskilde, och då det gäller lifvets förlust, på förhand bestämma ett och samma straff? Antingen måste lagstiftaren på förhand utgå från den grundsatsen, att han icke frågar efter den individuela rättvisan, utan är nöjd med den rättvisan, att alla, som begå samma brott, träffas af samma straff, eller ock, om han icke nöjer sig med detta sätt att skipa rättvisa, utan hyllar det s. k. latitudssystemet, så måste han gifva detta system en örfil derigenom att han för ett enda brott afviker från systemet och stadgar ett absolut straff.
I anledn. af den siste talarens erinran, får jag åter anmärka, alt 0111 det också furtnds någon eller flere bland de uti invalidinrättntn intagna peisoner, som saknade alla anhöriga, så har det ingen fara, alt de ej ändå skola blifva emoltagna hos någon, så snart de 6 fl. 8 i 658 D cn i5 M aj f. m. hafva att erbjuda så mycket, sorn, åtminstone i den ort, det jag bor, fullt motsvarar behållningen af ^ hemmans årliga afkastning. Har man penningar, nog får man vänner och biträde, det kan man vara öfvertygad om. Hr von Hartmansdorff, Aug.t Min öfvertygelse, grundad på erfarenhet af andra fattiginrättn:r, är den, att alla sådana, der fattighjonen aro syslolösa, men likväl hållas i en casern, aro otjenliga. Äfven den gamle och orkeslöse vantrifves vid lättja och sysslolöshet. Följden blifver dryckenskap eller andra utsväfningar ocdi laster. Dylika inrättn:r äro således, efter min förmening, både för kropp och själ en röta, hvilken, så vidt möjligt är, bör undvikas. Jag vet derföre ingenting tjenligare i fattigvården, än att uttinga hjonen hos enskilda, der de kunna få tillbringa ett husligt lif, i kretsen af tarfligt och arbetsamt folk. Delta förädlar deras själ och sysselsätter deras kropp, så länge någon lifskraft återstår. Ledsnaden vid fattigcaserner går så långt, alt jag till och med i Paris, i det präktiga Hotel des invalides, sett ledsnaden residera der, lika säkert sorn bland de gamla gummorna på Drottninghuset i Stockholm, eller på hvilket Svenskt fattighus, som helst. Jag har således funnit samma regel gälla för gamla krigare, som för andra menniskor.
Ar det icke billigt att, då en högre skatt lägges på tillverkningen, man äfven söker bereda tillverkaren den största möjliga lättnad för utgörandet af denna högre afgift? Jag hvarken vill eller är i tillfälle att formulera någon förändring i förev:de paragraf; men jag hade föreställt mig att, utom den säkerhet, som tillverkaren vid anmälningen borde ställa, medelst deponerande af inteckningar eller obligationer eller något annat, äfven det tillverkade bränvinet skulle vara en säkerhet för skattens utgörande. Det skulle nemi. vara bedröfligt, om icke, derest bränvinet komme att försäljas på exsekutiv auktion, försäljningssumman skulle uppgå till samma belopp som skatten och något deröfver. Jag får, i anledning af hvad jag nu yttrat, anhålla om återremiss. Frih. Rappe: I motsats till den siste värde talaren, an ser jag att det skulle vara en stor olycka för vårt land, om bränvinsskatten icke sktdle komma att utgå såsom nuv:de författn. föreskrilver, d. v. s. förskottsvis. Det är en känd sak, att de, som sysselsätta sig med bränvinsbränning, äro affärsmän och således hafva förmåga att kommendera penningar, likasom att de icke lättsinnigt kasta sig in i företag, sådana som det ilrågav:de. Skulle nu den lättnad uppstå, att man sluppe på förhand erlägga bränvinsskatten, komme en vida större mängd af vår allmoge att kasta sig in på denna näring, än hvad som nu är förhållandet, och antalet af lagsökningar skulle tillväxa i otrolig grad. Jag skulle derföre anse såsom den största olycka för vår allmoge, i fall den af den siste värde talaren löreslagna förändringen skulle vinna R. St:rs bifall. Hvad åter beträffar den yrkade återremissen af denna paragraf, så får jag deri instämma, enär denna paragraf står i sammanhang med den redan återremitterade. Hr von Troil, Sam. Gust.: En bland de ändamålsenligaste och vigtigaste bestämmelserna i den gamla bränvinslörfattningen är säkerligen den, att bränvinsskatten skall förskottsvis betalas. En af de vådligaste förändringar, som R. St:r derföre kunde göra, vore att ingå på Gr. Hamiltons förslag.
Den ålägger a.nkla.^rrm stämnings-ffpldigbet; den anwisar honom en wlsi Domstol till utförande af sin talan; den föreffrifwer honom pligten att bewisa sitt tillmäle; den stadgar att en sadan rättegång icke får förfalla, emedan den brottslige dä kunde blifwa onäpst; den stadgar reconvention mot den som ohemult angifwer, emedan belackaren annars skulle njuta det skydd hwartill blott den rättskaffens menniffan är berättigad. Den kan icke medgifwa tillmälen för brottsliga gerningar, utan stämning, utan bewis, annorstädes än inför Domstol, altsä ej heller inom nägon offentlig cooperation, och minst af allt inför den mest offentliga Allmänheten. Jag känner ock hwilken yttrande-rätt wära Grundlagar tillerkänna en Nationens Fullmägtig inom sitt ständ: kanske är jag ej utan förtjenst af den trygghet deråt är gifwen redan wid första daningen af märt Regeringssätt. Men dä jag med min röst bidrog till försäkrandet af benna rättighet, ingeck det aldrig i min beräkning att Allmänna Lagens föreskrift Den 12 September. i6z ter skulle kunna lösligen brptas genom yttrande rätten inom Riksens Ständer. Jag ansäg alltid denna Lags rätt helig att skydda hwar och en, som den icke förklarat skyldig: jag ansäg, utan helgden af denna grundsats, ingen medborgares rätt säker, och under mennisto-flägtets närwarande stick, under fäkunnighetens och pasiionernas mera utwidgade wälde, än förständets och rättsinnighetens, ansäg iag, denna grundsats förutan, den dygdiges rätt mindre säker, än nägon annans. Jag ansäg dä äfwen Statens upplösning böra blifwa en fJjd af Grundlagens äberopande till skydd för ohörsamheten ät en annan. Derföre stadfästades i Grundlagen denna andra Lag, Allmänna Lagen, till lika obrottslig efterlefnad, som den förra.
Obligationer med 4 procent ränta och deröfver, utfärdade af Riksgäldskontoret, Arméens Accords-amorteringsfond, Stockholms stads Drätselkommission, Götheborgs stad, Götha Kanal-bolag, Bruksegares Hypotheks-kassa, Skånska Hypotheks-föreningen, Östgötha Hypotheks-förening, Smålands m. fl. provinsers Hypotheks-förening samt sådana Svenska Hypotheks-föreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder med ofvanbemälda kunna bildas och som blifva af Kongl. Maj:t i nåder stadfåstade samt af fullmäktige finnas innebära nödig säkerhet. 2:o Till högst Sjuttiofem procent af kapital-beloppet. Ofvanberörde obligationer med lägre ränta än 4 procent; fullmäktige obetaget, att, i händelse omständigheterna skulle dertill föranleda, nedsätta bclåningsvärdct å de i momenterna l:o och 2;o omförmälda obligationer. 36 Banko-V Iskottets Betänkande, A’:o 24. 3:o Mot iillika ställd antaglig borgen för den brist i verkets fordran som vid Hgpothekens användande•, möjligen skulle kunna uppkomma. a) Aktier i Hjelmare kanaloch slussverks-bolag, till 50 procent af aktiekapitalet, b) Aktier i Södertelje kanaloch slussverks-bolag, till 50 procent af det ursprungligen teknade kapitalet, belöpande sig till 10 procent af den summa, nuvarande aktier upptaga^ och c) Aktier i Götha kanal-bolag, af första klassen, till 25 procent å primitiva aktie-kapitalet. Me d afseende å sättet för belåning af obligationer, uppräknade i förestående punkt, har hr von Troil, E., uti en från Höglofl.
De barn af Rama och Gaba, sexhundrad en och tjugu. De män af Michmas, hundrade två och tjugu. De män af BethEl och Aj, tuhundrad tre och tjugu. Nebo barn, två och femtio. De män af Magbis, hundrade sex och femtio. De andra Elams barn, tusende tuhundrad fyra och femtio. Harims barn, trehundrad och tjugu. Lod, Hadid och Ono barn, sjuhundrad fem och tjugu. Jereho barn, trehundrad fem och fyratio. Senaa barn, tretusend sexhundrad och tretio. Presterna: Jedaja barn, af Jesua huse, niohundrad tre och sjutio. Immers barn, tusende två och femtio. Pashurs barn, tusende tuhundrad sju och fyratio. Horims barn, tusende och sjutton. Leviterna: Jesua barn, och Kadmiel, af Hodavia barnom, fyra och sjutio. Sångarena: Assaphs barn, hundrade åtta och tjugu. Dörravaktarenas barn: Sallums barn, Aters barn, Talmons barn, Akkubs barn, Hatita barn, och Sobai barn; alle tillhopa hundrade nio och tretio. De Nethinim: Ziha barn, Hasupha barn, Thabaoths barn, Keros barn, Siaha barn, Padons barn, Lebana barn, Hagaba barn, Akkubs barn, Hagabs barn, Samlai barn, Hanans barn, Giddels barn, Gahars barn, Reaja barn, Rezins barn, Nekoda barn, Gassams barn, Ussa barn, Paseahs barn, Besai barn, Asna barn, Mennims barn, Nephusims barn, Bakbuks barn, Hakupha barn, Harhurs barn, Bazluts barn, Mehida barn, Harsa barn, Barkos barn, Sisera barn, Thamahs barn, Neziahs barn, Hatipha barn. Salomos tjenares barn: Sotai barn, Sopherets barn, Peruda barn,
Ved, hö och dagsverken förvandlas hälften till spanmål och hälften till kött. Spanmålen blir hälften råg och hälften korn; 3:o Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripna persedlar förvandlas till bestämd penningeränta att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Dervid iakttages hvad i 15 punkten af de allmänna föreskrifterne särskildt för de Småländska länen är anmärkt. Westmanlands län. Af nuvarande räntepersedlarne hade Kongl. Maj:t ansett lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilde skattetitlar bibehållas: spanmål, smör, fläsk, tackjern, hö, dagsverken och dessutom penningar, äfvensom att nuvarande räntepersedlarne osmundsjern, afradsjern och stångjern lämpligen kunde till tackjern förvandlas. Flertalet af i länet valde deputerade hade uttryckt den önskan, att alla persedelräntorna med undantag af spanmål måtte till bestämd penningeränta förvänd - 24: Stats-Ulskoltets Utlåtande, JVs 92. las; men derjemte, derest sådant icke kunde bifallas, enhälligt förklarat sig för bibehållande såsom räntepersedlar af spanmål, smör, hö och tackjern samt för förvandling af fläsk till smör och af dagsverken till kött. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet hade på angifne grunder tillstyrkt, att dagsverks-räntan måtte bibehållas och iläsk förvandlas till smör. Med afseende å deputerades framställde önskan och i fullkomlig öfverensstämmelsemed hvad Kongl. Maj:t nu behagat föreslå med undantag af hvad beträffar dagsverken, som Kongl. Maj:t ansett böra bibehållas, får Utskottet, med hänvisande till hvad Utskottet rörande denna hufvudränte-persedel här ofvan yttrat, hemställa, att Rikets Ständer måtte, för deras del, besluta, att: l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Westmanlands län bestämmas: spanmål, smör, hö och tackjern, som bibehållas, utom andra förändringar, än sådane som blifva en följd af i allmänhet gifne föreskrifter; 2:o
I motionen hafva riksdagsmännen Lars Andersson från Gefleborgs län och J. G, IVa småth från Stockholms län instämt. b) af Riksdagsmannen Olof Persson från Gefleborgslän, hvilken väckt det lörslag, att postföringen skulle medelst auktioner upplåtas på entreprenad till den minstbjudande och att posthemmanen, för befrielse från nämnde besvär, borde till Postverket erlägga en mot deras förmäner svarande ersättning. Med denne motionär hafva Riksdagsmännen Erik Ersson och Lars Andersson från sistnämnde län sig förenat. c) af Riksdagsmannen Lars Mattsson från Upsala län, hvilken jemväl tillstyrkt, att postföringen måtte genom entreprenör besörjas. De öfriga förslagen hafva till syftemål: 2:o. Att bereda lindring uti postförings-skyldigheten: I sådant hänseende har fråga blifvit väckt: A) Om Tidningsstumpel-afgiftens användande till ökad ersättning åt postförings-skyldige; varande sålunda af Riksdagsmannen Johannes Vilsson från Malmöhus län tillstyrkt, att, då en stor del af posternas tyngd härleder sig från dem åtföljande tidningspaketer, nämnde afgift »hvilken, ehuru tillkommen såsom ett slags ersättning för den tidningarne förunnade porto-frihet, nu helt och hållet ryckes undan sin bestämmelse och användes för främmande ändamål», måtte vid slutet af hvarje qvartal från Riksgälds-kontoret öfverlemnas till GcneralPost-Styrelsen, som hade att låta fördela summan på de särskilda postförarne, i förhållande till det antal hästar, som under tiden blifvit af hvardera till postforsling användt samt den sammanräknade väglängd, posten af hvardera under samma tid fortskaflats. B) Om förhöjning i postsljuts-legan.