Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi äga då öfvade handtverkare. Att afskeda deni, för att återtaga dem om några år vore alt begå en verklig misshushållning. Dessa äro mina skäl, hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad. att bevilja de af K. M. äskade ii5,ooo r:dr till 7 reservbatterier. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.: Jag har i sjelfva saken ingenting att tillägga hvad jag yttrade vid återremissen, utan förenar mig till alla delar uti Frih. Silfverskjölds yttrande, under anhållan att, med afslag å Utsk:s tillstyrkan, K. M:s nåd. propos. i förevar, afseende må varda bifallen. Den 3 Novemi) e r e. m. H. Ex. IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna i:sta punkten. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. gjorde derefter propos. till afslag å irsta punkten samt bifall å K. M:s nåd. propos. i denna del. Ropades starka ja, blandade med nej. Sedan II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att ban vid .svaren å den sist framställda proposm funnit ja hafva öfverröstat nej, begärde Hr Crusenstolpe, Magn. Jac., votering. Ex. Hr Gr. Brahe: Sedan votering är begärd, anhäller jag, att contraproposm må blifva bifall till K. M:s nåd. propos. Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposm: Den, som bifaller första punkten i StatsUtskts utlåt. N:o 291 , voterar i»; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. afslä ofvannämnda första punkt samt bifalla det af K. M. äskade extra anslag af n5,ooo r:dr b:co för förfärdigande af sju reservbatterier. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 11. Nej — 66.
Hulan den omständigheten att i denna g en Svensk man kan utnämnas till Riksstathållare i Norige, måste vara nog bevis, att det är för unionens skull, som sjelfva stadgandet eger sin tillvaro, oberäkuadt dess historiska tillkomst och just det faktum, att stadgandet har sin plats i sjelfva Norska grundlagen, hvilken genom vissa paragrafers tillvaro i densamma just utgör det primitiva föreniugsdokumeutet, sådan töreningen nu är. Man har stämplat Svenska folkets nationella åsigter i denna fråga som en intervention i den Norska grundlagen, som ett attentat på Noriges frihet m. m. En Svensk intervention i ett fritt, folks fri och rättigheter strider mot all historisk sanning, niet Svenska lolkets nationalkarakter, och borde icke kunna misstänkas ett folk, —som, med en hand full soldater, i hjertat af Europa erölrade tankens frihet åt menskligheten, hvilken eröfring blef beseglad med dess ädlaste hjeltes blod. — som i utbyte mot en annan provins emottog Norige af Europas stormakter, men likväl gaf det sin frihet och sjelfständighet, hvaraf Norige under århundraden icke varit i åtnjutande. Det tillhör likväl Svenska folkets representanter, hvilka nu befinna sig i nödvändigheten att uttala Sveriges och Noriges gemensamma rätt, att tolka lagen, sådan den är, för att kunna med sitt votum ansvara inför nationen samt inför sitt samvete, dagens opinion må för öfrigt vara hurudan som helst. Det 221 Deri 17 Mars f. m. iir historien, som på fadernas Allshärjareting kommer att i sista hand pröfva sanningen. Det är också, mina Hrr! hög tid att Sverige sent omsider börjar att se till sin goda rätt i unionen, att se till, om icke slatsklokheten bjuder att taga det Norska folketss beundransvärda klokhet, enighet och fosterlandskänsla till exempel och undersöka om föreningen verkligen utvecklat sig till någon praktisk nytta äfven för Sverige; eller hvilken fördel i politiskt hänseende har Sverige af denna union?
Det kunde så, ty vid styret stodo män, värdiga Gustaf Adolf, oaktadt hans spira slumrade i händerna på ett harn, och detta harn var en qvinna, .lag är fast öfvertygad derom, att folkens öden hvila i Försynens hand; men jag tror ock, att det är medborgarens pligt att fullgöra sitt kall, utan menniskofruktan och utan aflan efter rncnniskogunst. Så ernar jag ock göra, då jag nu går att uttala mina åsigter i denna för Sveriges framtid ödesdigra (råga. Jag skall till en början erinra om några historiska data. Vid riksdagen 18B3 bestämde R. St:r, under behandling af tulltaxan, att en viss skyddstull skulle åsättas landtmannaprodukter, sprit, m. fl. artiklar. Detta R. St:rs beslut — ty R. St:r allena ega, enligt Grundlagen, att derom besluta — blef af Regeringen så hehandladt, att i den tulltaxa, som den 4 December 1863 utfärdades, bortströks det skydd, som af R. St:r ansetts nödigt för landtmannavaror, hvarjemte tullen för artikeln sprit nedsattes från 55 till 45 öre per skålp. alkohol. Då vidare Regeringen vid samma riksdag tdlkännagifvit, att underhandlingar voro inledda för åvägabringande af en handelstraktat med Frankrike, ansågo sig R. St:r böra till K. M:t ingå med en underd. skrifvelse i ämnet; och denna skrifvelse ansågs vara af den vigt, att den borde intagas i Riksdagsbeslutet, der den återfinnes under § 23. Hrrme torde erinra sig, att R. St:r deri nämnde, »att R. Sl:r för några artiklar beslutat nedsättning, allt i enlighet med deras, den 4 Nov. förutgående år i detta ämne till K. M:t aflåtna underd. skrifvelse, deruti de tillika anhöllo, att K.
Orsaken härtill ligger i den närvar:dc indelningen af dessa storheter. Man vet, att ett LU är 20 marker, att en mark är 32 lod, och ett lod är 4 qvintin; men, om jag nu frågar: i hvad förhållande står ett qvintin till ett Lft, så fruktar jag, att ingen i della ögonblick kan svara derpå, utan nödgas taga sin tillflykt till en reduktion, antingen i hufvudet, eller på papperet. Vore deremot decimalsystemet infördt, skulle allt detta vara öfverflödigt, och resultatet omedelbarligen kunna inses. Men, såsom jag redan i början hade äran yttra, fördelarne af decimalsystemet ligga så klart i dagen, att jag skulle anse mig fela i grannlagenhet, om jag trodde mig behöfva vidlyftigt utveckla dem. Hvad nu öfvergången lill det nya beträffar, så anhåller jag att vid detta tillfälle, då jag icke kan finna något lämpligare, få bemöta den invändning, Hr von Hartmansdorff gjort mot denna del af frågan. Han har yttrat, att de gamla förhållanderna i detta afseende äro så djupt inrotade i folkets vanor, att hvarje förändring deruti vore nästan sagdt omöjlig, och, såsom stöd för detta påstående, har han anfört åtskilliga exempel, hemtade dels från vårt eget land, dels från främmande länder. Om den värde talaren med dessa exempel endast velat bevisa, att gamla vanor äro envisa och hänga länge qvar, så tror jag, att detta varit öfverflödigt, och att hans sats knappast behöft någon bekräftelse. Men icke utgör detta något skäl för att, om en vana befinnes vara skadlig, eller åtminstone otjenlig, afstå från hvarje 9 H. 10 146 Den 8 Jali f. ni. bemödande att afskaffa densamma. Man skulle då af samma skäl äfven nöja sig med att gamla fördomar, vidskepelser och dylikt, i orubbad frid Ange evigt fortvara, ty äfven de äro sega, och utan att man bemödar sig om att borttaga dem, skola de aldrig försvinna. Det rinner mig härvid i sinnet ett ohyggligt bevis, huruledes sådana gamla vanor och vidskepelser ännu finnas qvar, och huru de understundom verka. Det var icke längre sedan än i går, som K.
April om förändring i Ulstrifningssättet af det fastställda Förstärkningsuranstapet, pa satt och med willor, som Let tillförordnade särskilda Utskottet i dest om hust wudsaken afgifne Utlåtande under den r» i denna manad tillstyrkt och föreslagit, men bestöt tillika, att Den i; Maji. 281 lata samma Utstötts yttrande om till Kongl. Mast framförande underdåniga önstningar i amnet blifwa hwilande pa bordet, för att i nästföljande Plena ater företagas och afgöras. Ut su^rs. Lx krotocollo, I. LerZ 5trö »n. Utdrag ak protscollet, hället hos ^ederwärda Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den r; Maji 1812. SDUpplästes och godkändes Erpeditions-Utstottets insände Förstag till underdåniga swar pä Kongl. Masts Nådiga Propositioner^ 1:0 Angående Räntan pa det Län af Wadstena Krigsmanshus-Casta, som ägaren af Nosenforst Jernbruk, Majoren Rosenborg, innehar, ock) 2:0 Rörande förhållandet hädanefter med de under Swensta Kronan lydande Ultramarinste Bisittningar Och skulle Expeditions-Utskottet genom Protorolls-Utdrag härom underrättas. Or läxra. klx ?rotoco1Io, 6- Lrinkman. UL - 282 Den i; Mait. Utdrag af protocollet, hållet hos Se-erw<?rda Bonde-Srändet in pleno, wid Urtima Riksdagen i Orebro den rs Majt l8«2.
Utaf anförde skäl anfelt sig för dek narwaraude böra tillstyrka, det mätte hwarje sadan ynglrng lillätas, att medelst legning, satta fullgod kark i sitt ställe; warandes för öfrig! nägra serfkildte modjfiearioner u!i de af Haas Maj:t i Desi propofuion såsom wilkor framstälde puaccer, af Utskottet förestague. Der» ZZV Den 12 Maji Dei jemte uplastes ett annat wid detta betänkande af Utskottet fogadl memorial af samma dag innefattande ätskillige punckcr hwilka Utskottet tillstyrker Riksens Stander att jemte deras besint öfwer Konungens nådiga proposition, under form af underdånig» önskningar kill Hanö Maj:k öfwerlamna, samt ett utdrag af Utskottets protocvll under samma dato innefattande samma Utskotts ledamöters af Bonde - Skändet serskilta tillstyrkande om utgörande af ett sammanskott ät förstärkningsmanskapet sa wal under exerciceliderne som wid inlläffgnde krig. Samtelige deste handlingar kades pä bordet. ^err Larllieim 6^1IölMöt6, Larl Del ar en obestridclig sanning, att lagstiftaren vä) statsmannen dä wigtiga besint skola fattas, böra rädfräga arfarenheten, och blanda det kalla föruuftekS märta i hjertaks och emhousiasmens warma fordringar.
Detta vore dock, efter vårt förmenande, en obillighet i beskattningen, hvarigenom allt för stor tunga lades å de personer, hvilka egna sig åt det äfventyrliga och mödosamma sjömanoayrket, som i stället borde på allt möjligt sätt njuta uppmuntran. Euligt nu gällande bevillningsförordning hafva sjökaptener icke blifvit bevillning åsatte i den stad, hvarest burskap af dem innehafvas, med mindre än att de fört samma stad tillhörigt fartyg, då de i sådant fall blifvit taxerade i mon af den inkomst, de deraf ansetts varit i åtnjutande. Har åter denna sednare varit mindre lönande, hafva, hvad jemväl synes billigt, endast minimiafgifter dylika personer påförts. Skulle detta förfarande ej allestädes iakttagits, är det emedlertid säkert att det i flera städer egt rum. Det kan väl synas lämpligt, att burskapsegande sjökaptener, så länge de fortfarande vilja vid innehafvande burskapsrätt bibehållas, äfven om de deraf icke draga någon fördel, åtminstone erlägga de i hvarje fall stadgade minsta beviilningsafgifter; men då burskapet för dem endast är ett oeftergifligt vilkor för idkande af kofferdi-sjöfart, fordrar jemväl rättvisan, att de dem i burskapsorten påförda afgifter, som således alltid kunna antagas utgöra stadgadt minimi-belopp, afräknas å den bevillningssumma, som drabbar dem i den stad eller ort, dit de af dem innehafvande fartyg höra. Med stöd af hvad här anfördt är och på det blifvande bevillningsförordning må allestädes lika samt rättseuligt tillämpas, våga vi vördsamt uttrycka den åsigt: "Att burskapsegande sjökaptener skola för förande fartyg taxeras till bevillning i den stad eller ort, dit fartyget hörer, likväl om fartyget ej tillhörer den stad, hvarest burskapet innehafves, må afdrag å sålunda åsätta bevillning ega rum för de minimi-afgifter, som de i sistnämnde stad alltid böra utgöra.”
I ani. af detta anförande fästade Hr Gr. o. Landtm, upmärksamheten derpå, att frågan om den i mindre bränneri begagnade redskapens afverkningsförmåga först förekom i 41 §, och att discussionen nu endast borde angå den skatt, som utgjorde föremål för förev:de §. Hr Hjärn e: I afseende på frågan om beskattningen å bränvins tillverkning, en fråga, som under loppet af de sednare åren i hög grad varit föremål för den allmänna upmärksamheten, kan man, utan fara att misstaga sig, säga, att R. St:r grundat sina be beslut derom, icke på några allmänna principer, utan endast på vissa faktiska förhållanden och företeelser, så vida man ej vill anse såsom en allmän grundsats den omständighet, att man lägger den allmänna opinionen till grund för en lagstiftningsåtgärd, ty i sådant fall kan man visserligen säga, att en allmän grundsats bestämt bränvinets beskattning. Som vi erinra oss, beräknades skat ten å bränvinet före sednaste Riksdag endast till omkring 6 rst. per kanna. Uti de tidningsartiklar och brochyrer i ämnet, som föregingo Riksdagens början, en tid, hvarunder den allmänna opinionen i frågan egentligen bildade sig, förfäktades alldeles motsatta åsigter i afseende å beskattningens belopp, men till och med de personer, som lifligt intresserade sig för en genomgripande förändring i bränvinslagstiftningen, och bränvinstillverkningens hämmande genom varans af en förökad beskattning förorsakade fördyrande, ansågo dock i allmänhet, att 4 sk. per kanna vore den högsta skatt, som kunde tillverkningen åsättas. Under den fortsatta meningsstriden förändrades småningom denna åsigt, och man kom till det resultat, att handteringen kunde tåla en ännu högre skatt, hvilken slutligen föreslogs att bestämmas ända till 16 sk. per kanna. En stark opposition upträdde visserligen emot denna åsigt, men den utgick, på sätt det temligen tydligt uppenbarade sig, endast från de enskildta intressenas sida, och lyckades icke heller att göra sig gällande, utan blef skatten slutligen bestämd till 16 sk. per kanna. Under det R.
Lita med Hr Liljenstolpe, i anledn. af hvars yttrande jag hegart ordet, anser jag det innefatta föga bevis om tankesättet i landsorterna, i afseende på representationsförändringen, all en ledamot uti det omnämnda RiksSt. angifvit sig hafva fran landsorten bekommit en mängd bref i detta ämne; men jag anser mig böra upplysa, att då Hr Hjerta anförde delta factum, nämnde han tillika, alt den ledamoten, sorn tillgrep denna utväg för att vinna gehör, var Strindlund. Hans opinion i detta, såsom i andra fall, torde vara så tillräckligen känd, att jag icke behöfver nämna något derom: och den skugga, som Hr Liljenstolpe, för ett sådant försök att verka på Ståndet, velat kasta på några af ledamöterna bland BondeSt:s pluralitet i detta ämne, faller således endast på den värde ledamoten Strindlund. Att BondeS(:s Talman och Secreterare, vid föredragning af Const.Utsk:s betänk. N:o 85, förklarat, att propos. icke kunde framställas till afslag å betänk., sedan alla 4 Stånden beslutat att representationsförändring skall äga rum, samt förstärkta Coust.Utsk. med R, St:s rätt afgjort, att den nya representationen skall grundas på samfällda val och enkammar-syslemet; har jag, sedan en värd ledamot här omnämnt Talmännens förhållande såsom auetoritet icke ansett det vara ur vägen att låta sådant komma till MedStåndens kännedom, såsom ett bevis på dessa mäns månhet om grundlagens helgd. Hr Gripenstedt, Joh. A u g.: Discussionen är redan så långt framskriden, att jag vill afstå från större delen af de anmärk n:r, jag ämnat framställa, men några anser jag mig likväl icke kunna förbigå. I första rummel ber jag att få upptaga något som yttrades af Hr von Hartmansdorff i förra plenum. Han gjorde då sjelf en resumé' öfver den framlida utgången af frågan, sådan den skulle bli, ifall hans och hans vänners mening segrade på delta rum.
Dessutom synes det mig, alt flere ledamöter af Riddarhuset delat min åsigt, att Exped.Utsk. ingalunda är förpligtadt att ovillkorligen alltid följa ordalagen i framställningen af del Utsk. som handlagt ärendet; ty i sådant fall skulle alltid Exped.Utsk., enl, hvad Hr Printzensköld fölen stund sedan nämnde, blifva en copieringsmachin, och det kan jag för min del alldeles icke gå in på. Frih. Cederström: I Riksd.Ordn. finner R. o. Ad. lämpligast hvad med Exped.Utsk:s functioner förstås. Att dermed icke förstås att man öfverskrifver ett betänk, från ett annat Utsk. med en rubrik: till K. M. underdånigst, och gör det till en und. skrifvelse till K. M., lärer hvar oell en genast finna, äfvensom att således ofta R. St:s beslut skall uppsättas] i en skrifvelse till K. M., och att denna skrifvelse blir ett arbete på sidan om det betänk., som derför ligger till grund. Hvad sjelfva beslutet beträffar, så skall detsamma ordagrannt uti skrifvelsen intagas, — deruti få inga ord ändras; men hvad som motiverar beslutet, hvad som omgifver detsamma, det tillhör Exped.Utsk. att föreslå samt RiksSttn att pröfva och justera, innan det afgår. Af sådan grund är det också helt naturligt, att om en secreterare i Exped.Utsk. förbisett sådant och intagit i en expedition hvad icke dit höra bort och detta i Utsk. blifvit förbisedt eller man låtit det passera, emedan orden funnits i utsk.- 18 H36 Den ig December f. m. betänk.; det är helt naturligt, säger jag, att i sådant fall, när expeditionen kommer till justering i RiksStm, rättelse derutinnan bör ske genom RiksStln sjelfva. Detta är hvad här nu har inträffat med denna expedition, och jag förnyar min begäran om propos. till bifall å de gjorda anmärkningarna. Gr. af Ugglas: Jag får förklara att jag i allo delar den åsigt Gr.
» teg k v i n n a n ftatn, n u enDa » t m a r i a, m o t, A. F. t » tn fotneDitng » timme (9 m ft on mårvanDa om, man » om uppfvojDt fitot » agt, » tot t fuefian » lion ytPig Dag, uat meD fVat n o n » i » ta gafDat Dtoppen meD » itt af: » Itt offetmoD, fijeitte (9cH Dätfofc » DA IT TTTLATU €Ln toi.ne t te meD » t n a ftDanDmi, sut igenom meD » eRCet t t a D a ofottatt ftam 1 gCaii » p a n n a ftmgcHaD AF! kaffe. Några ekonomiska oelv » oag, » å En svensk osed. CHARLOTTE LINDHOLM. Det bästa, billigaste och helso sam tu aste kade är värt ån gros tade och malda H u s b å l l s k a f t e å funderingar. (Forts.) iden går, deu går mycket fort. 1 den » gamla, goda tiden », hette det: Vill man få tiden att gå fort, skall man taga ett diskontlån. Men har mau räkningar,ilar tiden. Tre månader, kanske sex, kanske tolf äro förruuua, allt efter köpmannens eller yrkesidkarens egen affärsställning eller efterlåtenhet. Kryddkramhandlaren, tapetseraren, skräddaren, modisten, na. fl. göra sina påstötningar, hvilka upprepas och blifva allt tätare, men utan påföljd, af den enkla orsak, att man ännu ingenting har att betala med, och slutet blifver mången gång kanske icke bättre än Stockholms Kaffe-Aktiebolag IDUN 334 att en morgon en herre infinner sig som ombud för någon af fordringsägarne och med en stor åtbörd upptager ett ominöst papper. Räkningen är » utlämnad », som det heter på affärsspråket.
Utom det att resultatet af de jordgräfningar, »sorn blifvit anställde, gifver stöd för detta omdöme, visar det sig »deraf, att de äldsta nu 28-åriga planterade ekarna förete en af»gjord predisposition att sätta starka sidogrenar med en lång och »rund växtform å kronan, i stället för att med smärt växt skjuta »rakt i höjden. »Då emellertid s. k. knän, bildade af grofva ekgrenar, åro för »skeppsbyggnad lika nödvändiga som timmer, kan man antaga, att »ifrågavrde plantering, om än den i en framtid icke kommer att »lemna skeppstimmer, dock alltid skall blifva af stort värde genom »frambringande af kortare ekpjeser och s. k. knän.» Man vore verkligen frestad att tro, det Skogsstyrelsen' sjelf befunnit sig på knäna, eller, såsom man säger, på hesarne, då den kunnat tillämpa ett sådant skäl. Åtminstone kan man hafva ökad anledning betvifla, hvilka personer egentligen må anses kompetente i denna fråga. Jag tror att man i detta fall har mycket skål att säga: »vestigia terrent.» f>en 10 Mars f. m. Ett annat skäl för mig att icke anse Leckö lämpligt för ifrågav:de ändamål, år missförhållandet i afseende på egendomens åkeroeh skogsmark; den förra upgår nemi. till 785 tunnland och den sednare till 2,1 1 2. Ehuru det icke är bestämdt upgifvet, huru mycket häraf skulle användas till ekplantering, har jag dock antagit att det skulle blifva omkring C 1)0 tunnland, och således skulle 3,000 tunnland upoffras för att få en ekplantering af 0 00. Detta har icke synts mig vara någon lämplig hushållning. Vidare torde man taga i betraktande att kungsgården kan ut arrenderas, och, oaktadt man anser att arrendet icke kan för närvarande blifva särdeles högt, kommer dock utan tvifvel förhållandet i detta fall att förändras, så vida K. St:r bifalla hvad K. M. föreslagit, eller att arrendetiden hädanefter blir 20 år. För det arrende, som af Leckö kan komma att utgå, kan mycket ekvirke köpas.
"traktas man och qvinna såsom närande sig sjelfva med egen arbetsluaft, ”eller, såsom förenade, arbetande för gemensamt mål, anvisas alltid löi man”ncns större krafter och större behof. Qvirmans mödor och / tiger äro ej <j lika ”slag med mumiens, säger Utskottet, men julltut jemförlig^ Storheter af ”olika slag kunna icke jeroföras; icke eller mödor och pligter, icke eller ”aflöning och behof; utom på det sätt, att qvinnans pligter kunna vara lika ”mödosamma för henne, som mannens lör honom, da deömsesidigt lätt ”fullgöras Likaså aflöningar och behof; men något, som leder till bestämd ”likhet, finnes icke, allt hänvisar till proportionj det är naturens lag. quam ”si sequimur, numquam aberrabimus. ”Ytterligare söker Utskottet ett nytt stöd för denna lagförändring ”från de arfslagar, som gälla för Presteoch Borgarebarn. Men älven häruti hafva våra förfäder insett och följt det rätta. Ingen afvikelse äi bär ”gjord från den lätta och i sin allmänhet antagna satisen, att matmen skall "försörja hustru och barn; det vill säga genom föräldrars bitiäde sattas i ”tillfälle att fullgöra denna pligt. De medel, som dertill äro nödvändiga, ”har i allmänhet Presteocb Borgaresonen, i mer än dubbel lott, redan löi e ’ arfsdelningen vanligen framför döttrar genom uppfostran bekommit. by ”medel Lill framtida utkomst ligga lika mycket och lika säkert uti förvärf vad”skicklighet och rättighet till en viss syssla eller näring, som uti fastebref ”på rättighet att bruka en viss yta jord. Dessa, såsom det kan synas, olika ”rättigheter äro dock lika, så villa att de i sjelfva verket endast innefatta medel ”för krafters användande på lagenligt sätt, utan hinder af andi as bihang. Ingen eger rättighet till syssla, näring eller jord, utan under bestämda vilkor, medgifven af samhället. Ty under andra vilkor, än samhälls-lag raed”gifvit, rår inge" om en innehafvande jordyta alt efter behag deröfver disponera.
Ämnets vigt och framtidens kraf böra derföre noga öfvervägas, med det närvarande samhällets allmännaste begrepp om Statens sanna fördel. ■— Med fästadt afseende således på det möjliga, under nuvarande förhållanden, tror jag att 'Utskottet bort inskränka sitt förslag dertill, alt Indelta Armeen och Bålsmanshållet i Riket malle successivt indragas lill sitt halfva belopp sålunda, att hvarje Indelt Compagnie eller Sqvadron, i nion af sig, yppande vacancer, minskas till sin halfva numeraire, i öfverensstämmelse hvarmed Utskottet skolat vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer den underdåniga anhållan, att Kongl. Majrt, på anförde grunder, i Nåder läcktes, innan nästkommande år, låta utfärda ett påbud till samtlige Rustoch Rotehållare af Indelta Af - 8 Allm. B c sv. och Oecon, Ut sk. Betänkande N;o 53. roeen och Båtsmanshållet i Riket, att hvar för sig Compagnivis sammanträda, för att sjelfve, eller genom lagligen i Sockenstämmor för hvarje N:r valde Ombud, uppgifva hvilka Rustoch Rotehållare vilja vid inträffande vacancer för deras numer erlägga till Staten en årlig afgift, emot upphörandet af alla Rustningsoch Roterings-skyldigheter, samt om denna vacance-afgift, sorn bör bestämmas för io års tid, skall utgå i penningar eller spanmål och till hvad belopp. Skulle flera än hälften af numer-beloppet sig till vacancer anmäla, blifva de mestbjudande dertill berättigade och, i händelse af lika anbud, slites frågan genom lottning. Om mindre än halfva antalet erbjudit vacance-afgift, bestämmes den äfven efter högsta anbudet, som sedermera gäller till norm för de Rustoch Rotehållare af samma Sqvadron eller Compagnie, hvilka i110m den bestämda numerairen vilja i vacancen deltaga, och sig dertill hos Konungens Befallningshafvande anmäla.