Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich yttrat om årliga Riksdagars nytta vore jag färdig att underskrifva, utom i det afseendet, att jag icke kan inse att det vore bättre för representationen att hvarje år se sina yttranden oriktigt refererade, än att, såsom f. n. är händelsen, detta blott inträffar hvart tredje år. Till de flera talande skäl för återremiss, som af Hrr Bildt och Fåhraeus blifvit anförda, vågar jag endast lägga det, att om mitt förslag hade bifailits, skulle en början blifvit gjord att här få infördt, hvad som redan i detta afseende begagnas vid Norska Storthinget, hvarigenom icke blott allmänheten, utan äfven vi sjelfva, kunde få reda på hvad som passerar i de serskilda Stånden, utan att vi behöfva ord för ord trycka våra prot:r. På detta sätt skulle en besparing upkomma, som vore vida större än den kostnad, som mitt förslag skulle hafva medfört. Frågan bar dock fallit vid denna Riksdag; men jag önskar åtminstone att R. och Ad. icke genom sitt beslut måtte godkänna den af Utsk. vidtagna åtgärd. Hr D alman, Wilh. Fredr. Achates: Anledningen, hvarföre jag begärde ordet, var att inhemta den uplysning, sorn Ridd.- Sekret, redan lemnat, och hvarigenom denna discussion blifvit i det närmaste öfverflödig. Men då jag har ordet, tager jag mig friheten att, utan att yttra mig i sjelfva saken, nämna, att det finnes en expedient, som af R. och Ad. kan begagnas och som skulle leda till samma resultat, som det genom den afslagna motionen åsyftade, eller en riktigare upfattning af discussioneroa och af hvad som här tilldrager, än som f. n. äger rum. Denna utväg vöre att låta referenterna förflyttas in i salen, till någon lämpligare plats, der de kunna böra hvad som yttras, hvilket f, n. icke för dem är möjligt.
Idka litet som nyttan och nödvändigheten af denna nedsättning kan förnekas, lika litet torde man kunna försvara en högre beskattning å det lin, som skall bearbetas för andra ändamål, såsom beklädnads-persedlar, fiskredskap m. m; och jag föreslår derföre, alt undantaget måtte blifva regel, och lin för hvad ändamål som helst, medgifvas den lägre tullsatsen, eller åtminstone att tullen må i allmänhet nedsättas för ohäckladt lin till 16 sk. och för det häcklade till 40 sk. lispundet. Å salpeter upptager Utskottets förslag en tull af 2 R:dr lispundet, eller 60 procent af verkliga varu-värdet i utlandet. Vådan af en sådan tullsats är ögonskenlig; och då Kongl. Majit vid sistlidne riksdag föreslog 36 sk. samt Bevillningsutskottet 1 B:drs lull, hvilken sistnämnda tullsats äfven nu varande tullafdelningen vidblef, hemställer jag att tullen icke må blifva högre än 1 R:dr lispundet. Min åsigt att tullen å ull må återföras lill hvad den före år 1842 utgjorde, eller 2 sk. skålpundet, utan åtskillnad för gröfre och finare slag, är öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts förslag vid sistlidne riksdag. Klädestillverkningen och ylleväfnadsindustrien i allmänhet kunna aldrig säkrare främjas, än genom lindrade råvarupriser, och Svenska ullkulturen har under sista decennium faktiskt ådagalagt, att experimentet af ull-tullens förhöjning icke i någon mån uppfyllt de dervid fästade förhoppningar. England och Tyskland hafva, under fullkomlig tullfrihet för ullen, en högt uppdrifven ullkultur. De af Utskottet å väfnader föreslagna tullsatser äro, serdeles hvad angår helsiden-väfnader, andra slag, samt bomullsoch y//eväfnader, allt för höga och kunna icke annat än, likasom hitintills förbuden, gifva införseln en oloflig riktniug.
9.42 Deri 7 November e. m. komma att revideras en gång om året, lika som Banco-Disconten, samt att det är Banco-Fullmäktige tillåtit, att dessutom när som helst genom serskilte Ombud granska Disconternes tillstånd. Då tror jag att allt vore vunnet. Herr von Hohenhausen: Jag skulle fullkomligen förena mig med Herr Hjerta, så vida man hade någon säkerhet, att de öfrige Riks-Stånden instämma i Ridderskapets och Adelns Beslut, att tillsättandet af Directionerne skall ske genom Fullmäktige, men då det är tvifvel underkastadt, tror jag ej att Punkten med den af Herr Hjerta föreslagne förändring hör antagas, tj som den nu är skrifven, gör den ej någon olägenhet. Ett enda - ord, som torde kräfva ändring, är, att det ej ovilkorligen behöfves, att Pievisorerne skola ho inom Districteh. ]\Tär hvart, Riks-Stånd sjelf väljer, vore det möjligt, att valet kunde träffa någon, som hodde utom gränsen, och ansågs mera tjenlig. Friherre Cederström: Utan att afvak ta hvad de öfrige Riks-Stånden möjeligen kunna besluta om Discont-Directionerua, är det angelägit, att ej bifalla en punkt som grundar sig på ett motsatt förhållande emot det, som af Ridderskapet och Adeln blifvit beslutad t. Här kan ej blifva fråga om Riksgälds-Contoirets Fullmäktiges medverkan, ty numera äro Directionerne directe ställde under Banco-Fullmäktige. Jag instämmer så - Den 7 November e. m. 243 lecles fullkomligen med Herr Hjerta. De af Utskottet så kallade improviserande Revisorer förstår jag mig ej på. Jag tror att Fullmäktige häfva tillräcklig latitude då de kunna när sorn helst skicka ned Ombud, för att revidera. Den Ordinarie Revisionen anser jag i alla fäll höra äga rum, i likhet med hvad som sker med Banco-Disconten. Herr Hjerta: Äfven jag anser det va ra oriktigt, att bifalla punkten. De improviserande Revisorerne tror jag ej medföra särdeles nytta.
Nanna), och hon älskade så högt sin man, att hennes hjerta brast, när han brändes å bål. Hon är blomstergudinnan, som med sin blomstermatta täcker jorden. Nanna är dotter af Nep (fn. Nepr). Baldr är, enligt Säve, utan tvifvel befryndadt med got. balþs, djerf, båld; möjligen finnes dock urbetydelsen i det litauiska baltas, hvit, god. Enligt Petersen betyder Baldr den starke, den som bryter fram med kraft (om ljuset); jfr bella, ball, bryta fram med styrka, starkt framvälla. Breiðablik, den vidt utbredda glansen, af breiðr, bred, vid, och blik, blink, sken, glans. Nanna, den ständigt sysslande; jfr nenna, got. nanþjan, syssla med, hänvända sinnet åt, nännas. Nepr för hneppr Balders död. Om Balders lif förtäljes blott litet, men deremot mycket om hans död. Så berättas, att Balder hade svåra drömmar, som bådade fara för hans lif. Då tager Frigg ed af alla ting på jorden, af alla djur, plantor, malmer, stenar, jord, eld och vatten, sjukdomar och gift, att de icke skulle skada Balder; endast den obetydliga telningen Mistelten underlåter hon att med ed binda. Åsarne förlusta sig nu med att kasta och skjuta på Balder; ingenting skadar honom, och det synes dem alla vara en stor heder. Loke kan ej lida det. Han hemtar mistelten, gifver honom åt den blinde Höd (se sid. 57) samt öfvertalar denne att äfven bidraga till Balders ära. Höd kastar, och Balder störtar död ned. Stum fasa griper alla gudar, och de brista ut i häftig gråt. Odins son Härmod (se sid. 54) erbjuder sig att rida ned i underjorden och gifva Häl lösepenning för Balder. Han stiger upp på Odins häst och rider skyndsamt å stad. Emellertid föra åsarne den döde Balder till hans skepp Ringhorne (fn.
187 sammanlagde räntor med 333 R:dr 16 sk. Rtco i Skatte-Iöseskilling betalas. Vidkommande åter Sätra? Stigsoch Testebo Kronofiske; så, enär Gefle Stad, utan olägenhet för dess handel och andra näringar, synes kunna samma fiske umbära, hafva Riksens Ständer icke funnit skäligt bifalla , att Staden, med andras uteslutande från täflan, i förevarande afseende, må öfver denna kronolägenhet erhålla fri egandeoch dispositionsrätt. Rikväl och som enligt hvad Kammar-Collegium i ämnet anfört, sistnämnde kronofiske är af föga betydenhet och troligen icke med större fördel för Staten kan disponeras, hafva Riksens Ständer velat förordna, att detsamma må, efter nu gällande arrendes utgång , på offentelig auction till skatte försäljas ; hvarvid likväl och då årliga arrendet för detta fiske nu utgör i£ Tunna sik , jemte 50 R:dr i Contant, hvilka, efter nästi, års markegång motsvara 2§ Tunna Sik, R, S. anse Skatteräntan för året bora bestämmas till fyra tunnor Sik, inen löseskillingen deremot blifva beroende af det högsta penningeanbud, som vid skatteköps-Auctionen kan komma att ega rum. Med anmälan af dessa beslut, få Riksens St-änder i underd. anhålla, att E. K. M. täcktes derom vederbörande, till underd. efterrättelse, i Nåder förständiga. Riksens Ständer framhärda etc. i88 Underdåniga Skrifvelser. N:o 80, Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. H. Julli 1823* Preste-Ståndet den 12 — •— Borgare-Ståndet den 12 •—• — Bonde-Ståndet den 13 — -—• Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående invaxling i Landsorterne af gamla och för slitne Sedlar emot nya. S. A. K.
Den io Julii f. m, isr;o 5- Herr R of tilblad, Bernhard: Må hända, torde mången anse mig jäfvig att yttra mig i ett ämne , i hvars afgörande gällande ordning förklarar mig jäfvig att deltaga. Men då det vidrör ett af de vigtigaste föremålen för vår Constitutionella samhällsförfattning, så har jag ansett mig böra begagna min Riksdagsmannarätt att framställa äfven mina tankar och jag tackar Försynen, att jag härvid kan tala min öfvertygelse® språk, utan att såra mitt hjertås känslor. Innan jag öfvergår till pröfningen af de anmärkningar Höglofl. ConstitutionsUtskottet med hänvisning på 107 §. RegeringsFormen framställt, anser jag mig först böra undersöka idéen och betydelsen af denna §, äfvensom aaledniflgarne till dess stiftande. Svenska Folket har lyckligtvis från urminnes tider aldrig saknat Constitutionella samhällsförhållanden. Det är denna lycka vi också äro skyldige den förenade känsla för frihet och Konungastyrebe, som aldrig inom Sverige varit utslocknad , och som alltid afvan under de svåraste skiften tryggat fortfarandet af dess sjelfständighet och dess frihet. Men ofta missbrukade hafva formeroe för dessa förhållanden ej sällan erhållit en utbildning, som gjort deni till medel än i despotismens än i enakildta herr9klystnadens händer. Sålunda linna vi i vår IIi - 170 Den 10 Julii fm'. storia tidehvarf, då Sveriges Ständer, missnöjda med förflutne Styrelseåtgärder, erkänt hos sin Konung en fullkomlig Envåldsmakt {fe Kongl, Maj-.ts Råd och famtelige Ständers förklaring af deli 16 Nov. 1632 med flere Acta Publica).
Fästande uppmärksamheten härvid, får Utskottet vidare upplysa, att posthemman åtnjuta följande friheter, nemligen: från kungs-, hålloch reservsamt gästgifveriskjuts äfvensom från kronooch durchmarche-skjutser, från inqvartering och gästning, från kronobrefbäring, från knekteoch båtsmanshåll samt från än flera onera, hvilka åligga andra jordegare; att vidare postlegan tid efter annan blifvit ökad, så att, då den i början af innevarande århundrade utgjorde för dubbla poster eller sådana, som fortskaffades två gånger i veckan, tre skillingar Banko, och för enkla eller sådana, som fördes en gång i veckan, två skillingar samma mynt, samt för extra poster utgick med en skilling Bankos förhöjning per mil, så utgår den numera för dubbla poster med 45 öre och för enkla poster med 40 öre per mil; hvarjemte den ytterligare förmån är postförarne beredd, att de erhålla dels för den postföring, som de verkställa utöfver 312 mil om året, efter helt mantal räknadt, dels för postföring, tillkommen efter 1830, dels för extra poster 80 öre per mil; att efter år 1852 de posthemman, der sådana framoch återgående större poster, hvilka erfordra flera hästar, vanligen på samma dygn mötas, blifvit befriade från postföring åt ena hållet, hvilken bestrides genom entreprenad, eller, om svårighet derför möter, genom gästgifveriskiuts; att å flera ställen beting om postskjutsen, i förening med diligensfarten, blifvit träffad, så att, då år 1859 posthemmanens antal i hela riket uppgick till 746, bestående af sammanlagdt 495j|:dels mantal, antalet posthemman 1864 utgjorde endast 400 med 226~:dels mantal; samt att i Hallands och Christianstads län samtliga posthemman blifvit från postskjutsen befriade. Med afseende å hvad Utskottet sålunda upplyst samt då Rikets Ständer, äfven vid denna riksdag, beviljat ökade tillgångar för postanstalternas förbättring, Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5.
Det vanliga förhållandet är, att sådana fattiga föräldrar, som hafva sex eller sju barn, och hvilka icke ega förmåga att underhålla dem, erhålla en gåfva af omkring C K:dr b:ko för ett af dessa barn, och så väl presterskapet inom provinsen, som äfven dess samtliga innevånare och Länsstyrelsen kunna intyga, att dessa penningar icke såsom en annan talare nämnt, kunna anses bortkastade. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina obetydliga anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk. Gr. Liljencrants: Ehuru jag ogerna tröttar It. o. Ad. med att afhöra en discussion i detta ämne, likasom i allmänhet vid re - Den 20 November f. m. 479 misser af motioner, nödgas jag likväl uplysa den siste värde talaren derom, att jag i mitt yttrande ingalunda afsett att fråntaga Malmöhus län den andel af ifrågavar:de medel, som länet för dess del åtnjuter. Jag har blott velat säga, att dessa medel, så vidt det rörer den del deraf, som tillkommer Stockholms län, verkligen äro bortkastade. Detta måste de nemi. anses vara, då de utdelas i poster af 2, 3 eller 4 R:dr b:ko för att upfostra ett barn, och om äfven för en femtio år sedan dylika belopp kunde bidraga till det ifrågavar:de ändamålet, så är dock verkliga förhållandet nu att de på ett barns underhåll inverka obetydligt. Vore deremot tillåtet att summan delades på färre individer, så kunde otvifvelaktigt dermed något godt uträttas. Ställes nu anslaget till Jjandshms förfogande, så finner jag icke att någonting annat deraf skulle följa, att det skulle bero på K. M:s Befdndes bepröfning, att efter behof fördela detsamma; och för min del får jag åtminstone förklara, att ifall eti sådan pröfningsrätt öfverlemnades åt mig, skulle fördelningen icke komma att ske på det hittills brukliga sättet. Bemitterades till StatsUtsk. Hr von Seth, Johan August, upläste följande motion: Behofvet af ett bättre, mera verksamt och på rättvisa och billighet grundadt system för vägarnes förbättring och underhåll har ofta varit föremål för den sanne fosterlandsvännens önskningar.
Det lärer vara nu mera en obestridd sanning, att skogs-trakt, sorn redan är gallrad och gles, icke bör genom vidare gallring anlitas, men att enda rätta sättet med den är, alt alldeles afrödja årligen en trakt af den i beräknad proportion och ordning, så, att innan man till samma återkommer, den är åter fullväxt. Denna enda rätta method kan, under nu varande disposition af allmånningarne, icke Verkställas, utom flera hinder, till exempel otjenligheten att alla i sina motsatta vistelseorter bindas vid ett enda häintningsställe, repartitiorien och redan emellan de otaliga pretendenterna os. v., så motsäges verkligheten itedan deraf, att det är alldeles omöjligt med Krono.vakt vårda den öfriga Allmänningen under den tid, den bör sparas och, enligt planen, öfverlemnas åt sin naturliga förbättringsformåga. Under denna method, hillver hvarje årligt hämtningsstyclce uti 8o:de året lika otillräckligt, som det förut anlitade dåliga stycket var. Om deremot Allmänningen delas först i Sockne • Allmänning, hvarefter, utan långt dröjsmål, en ytterligare delning i vissa Byars eller gårdars samskiften för sig går, så blifva itinehafvarne, nu mera inåttligen talrike Milne, uti möjlighet och sjelfkändt interesse att gå i för - 68 Den 3 Juni. författning om bade dess vårdande och det uthärdande begagningssättet. Man stige icke, att förorättningar och oredigheter ändå skola ske! Hvarv jes egennytta, dä den ser en säker och varaktig föda, hinder här gemensamheten. Jag kanner beskaffenheten af vissa skogslotter, som ur Allmänningen blifvit privates egendom, och den har, med sin vaktarestuga inom sig, belt annat utseende än omgifvelserna. Ömsesidiga nödvändigheten och interesset skal! verka respecten äfven 35 o 1 agen emellan, och en förledelse bortgå, sorn. gjort ondt äfven annorstädes, än blott åt skogen.
N;o 4* Grefve Spens, Carl GvJlafi Såsom skäl för återremiss af detta Betänkande torde jag få åberopa, så väl det som deri anföres, som äfven reservationerna af Grefve Wachtmeister och Herr Ribbing. LagUtskottets satts, om jag rätt fattat den, att borgenär bör kunna få inteckning i gäldenärens förra egendom, ända till dess den nya köparen söker uppbud, tror jag vara ganska principenlig loo Den 11 Juni i f, m. om blott denna mening kuode af Författningens ord utan stora ändringar härledas. Grefve Wachtmeister påstående, att denna LagUtskottets tolkning, är just motsattsen till hvad sorn står i 13 §. af närvarande inteckningsförordning, synes mig nemligen obestridlig. Få grund deraf förenar jag mig med Herr Ribbing i hans tanka om nödvändigheten af en förordning, som fastställde och kungjorde LagUtskottets i Betänkandet framställda tanka; men kan aldeles icke såsom Herr Ribbing kalla denna Iramställning för tolkning af Inteck* ningsFörordningen. InteckningsFörordningens 12 §:s 2 Moment stadgar såsom vilkor för Intecknings beviljande i egendom, ”att gäldenären den veterligen genom laga fång förvärfvat, ”och att han deraf ägare är, då inteckningen sökes;” samt såsom vilkor för intecknings fastställande att ”uppbud bör vara tagit, i fall egendomen är kommen i gäidenärs hand genom fång, som lagfaras bör." 13 § i samma förordning börjar med framställandet af underlåtenhet utöfver viss utsatt tid att taga uppbud, såsom en försummelse å köparens sida.
Lika med Herr Ribbing anser jag numera öfverflödigt, att inför Rid 07 H. 2 I 2 Den 15 Januari i f. m. derskapet och Adeln framställa de motiv, på hvilka jag grundar den tanka, att Herr Grefven och LandtMarskalken kunnat vägra proposition. Jag inskränker mig nu blott, att emot en sådan proposition till protocollet afgifva min protest. Hans ExceJlence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Hvarjemte votering begärdes. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voteringsproposition: Den, som bifaller StatsUtskottets Utlåtande i fråga om ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning, samt förslag till nämnde instruction, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. I Den x5 Januari i f. m. ai3 Hvilken voteringsproposition af Ridderskapet oell Adelil'godkändes, samt anslogs. Voteringen Börjades klockan half till 3 eftermiddagen, och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 67. Nej — 81. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att StatsUtskotlets ofvanberörde Utlåtandesåledes blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Hans Excellence Herr Grefven och
Maj;t måtte, uti Nådig Proposition till Rikets Ständer, föreslå den ändamålsenligaste och således för de rustande nainst betungande utvägen till sådan ersättning; så har E. K. M., uti en den 2 Augusti förlidet år aflåten Nådig Proposition, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att E. K. M:s och Rikets Krigs-Coilegium, enligt er - Expeditions-Vtskottets Förslag till und. Nådig befallning, samt under förutsättande i öfrigt, ej mindre att kailoell bäst inunder ingar ne, äfvensom häslbeslag, ehuru ickei Rikets Ständers underdåniga skrifvelse uttryckligen nämnda, ansåges innefattade bland den materiel, bestående, utom hästar, af bevärings-, remtygsoch utredningspersedlar in. m., hvars underhållande i krigstid skulle utgöra föremål för förslaget till rusthållarne, än ock att samma förslag icke för närvarande rörde Jemtlands Häst-Jägare-Corps’ l:sta sqvadron eller Bohus Läns Regementes södra eller Rusthålls-Bataillon, enär den förres materiel underhölles, genom Krigs-Collegii försorg, af den så kallade Jemtlands Reserv-medels-cassan, till hvilken rusthållarne med penningar utgjorde sina rustnings-prmstationer, och den sednare, eller Bohus Läns Regementes Rusthålls-Bataillon, blifvit, till följd af Kongl, Majlis Nådiga Bref den 14 November 1842, försatt på infanteri-fot för en tid af tio år, under hvilka Bataillonens bevärings-, remtygsoch ulrednings-persedlar bekostas af Kronan, samt beklädnaden af Kronan och rusthållare till hälften hvardera, låtit för hvarje af de öfriga indelta Ca valerieller från Ca valeritill Infanteriförvandlade Regementen och Corpser, med ledning af sednaste upphandlingspris, approximativa caleuler öfver värdet å ryttarehästen samt alla till ryttarens eller soldatens personella och hästutredning hörande persedlar upprätta och till E, K.
Majit; dock borde ifrågavarande förhöjning medgifvas endast för. nu varande Öfvér-Post-Directeuren och ej något ptéjudicat för lians efterträdare eller andra lemnäs; hvilken Anmärkning Högvördiga Prest - Ståndet remitterat till besvarande af Utskottet. Vid fullgörande deraf, får Utskottet vördsammeligen upplysa, att enligt Dess ofvannämnde Betänkande ansåg Utskottet sig väl ej kunna tillstyrka bifall dertill, att ifrågavarande Löntillökning uppföres å Stat, såsom ett ständigt anslag för framtiden, men föreslog likväl ej någon förmindskning i de Lön-förmoner nu varande Öfver-Post-Directeuren i stöd af Kongl. Majits särskildta Nådiga skrifvelse åtnjuter; ock har Utskottets berörde åtgärd blifvit af de öfriga Trenne Respectiva Stånden gillad och bifallen. Stockholm den 29 juni 1815- På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Gustaf Murray. På r 388 Den 2 Juli. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. På Hederv. BondeStåndets .Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 2 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 2 Vällofl. Borgare-Ständet den 3 Hederv. Bonde-Ständet den 2 Vördsamt Memorial! Från Vällofl. Borgare-Ståndet, har den 16 nästlidne Maj blifvit till Bevillnings - Utskottet remitteradt Herr Grosshandlaren Jan Lambergs, rörande Sjö-TuIls-afgifterna, inlemnade Memorial. I anseende hvartill, och då Utskottet har sig bekant att Kongl.
"Du har gjort en Gudi behaglig gerning och får nog en gång lönen derför. Men, är det nu inte tid att återvända till fängelset innan de svenske hundarne upptäcka förhållandet?" "Genast, fromme fader", svarade slottsfogden, "men först ett par ord om ni tillåter." "Tala, min son." "Nå, mottag då en bekännelse. Den flicka, som min husbonde vill att vi gemensamt ska' röfva bort, har jag också ett godt öga till. Ja, jag älskar henne ända till ursinne", fortfor han och stampade i golfvet. "Ska' jag nu nödgas se henne i min husbondes armar, då blir jag galen." "Var lugn, min son", inföll pater Clemens under det hans mörka ögon glimmade en sällsam eld. "Din husbonde är vår trosfiende, och mot dylika är det vår pligt att göra så mycket ondt vi kunna. Jag gifver dig härmed absolution för hvad du ärnar begå mot honom." Ett glädjerop var nära att undslippa räfskinnets läppar. "Nå, då ska' hon allt raka din näsa förbi", utbrast slottsfogden och knöt händerne våldsamt. "Men hvart ska' vi föra henne? Till den gamle vedhuggaren, såsom vi nämnde?" "Det går inte an efter hvad som nu passerat", svarade pater Clemens. "Odowalsky ska' då lätt finna henne der, och detta går ju ej in i din plan, min son?" "Nej, för den heliga jungfruns skull, inte dit! Inte dit!" ropade slottsfogden och slog afvärjande framför sig med händerne. "Nå då föra vi henne till Prag. Der ska' det inte bli svårt att dölja henne." "Jag har ingen enda bekant der", svarade räfskinnet. "Jo, låt se! Jag har verkligen en bekant der, men nu är olyckan den, att jag alls inte vet hvar han bor." "Åh, den saken reder sig nog", inföll pater Clemens. "Men nu har jag verkligen ingen tid mer att att vänta. Vid midnatt i morgon således." "Ja." De båda männen fortsatte derefter vägen ännu djupare ned till munkens fängelse.