Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då intet så betydande hinder är för bifall till den Kong!. Propositionen om ändring i 8, 9 och 10 §§ 17 Gap. Haridels-Balken i de delar, som röra nedflottning af dels kronans, kyrkors och faltig-inrättningars in. fl. fordringar, dels äfven städernas och enskildes förmånsrätter enligt KonM. för, ordningarne af den 22 November 1791 och den 18 December i823, så Förenar jag mig i dessa delar med det lagförslag, som Herr Grefve Mörner i reservationen afgifvit." af Herr Lagergren: ”Som den förändring af 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken, i afseende på förmyndares redovisnings-skyldighet, hvilken Utskottets pluralitet tillstyrkt i Utlåtandet N:o 65, icke, efter min tanke, uppfyller ändamålet, och jag ej tilltror mig att instämma i förslaget om ned flyttning af förmånsrätten för barnarf, med mindre nya och verksamma controlfer å förmyndares förvaltning och redogörelse tillika bestämmas; så finner ja^ mig, vid det skick tdessa med hvarannan nära sammanhängande frågor efter återremisserna erhållit, föranlåten att reservera mig emot Utskottets tillstyrkan om ändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 Cap. Handels-Balken. Skulle åter Rikets Högiofl. Ständer finna för godt antaga en ny redaction af 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken i den syftning, minoriteten inom La«- Utskoltet tillstyrkt uti reservationen till Utlåtandet N:ö 6*3, så har jag inBih. till R. St. Prat. i84$> 7 Sami. 1 Afd, 19 Håft. 4 22 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 67. gen anledning atl frånträda mitt deltagande uti Utskottets förslag i Belänkandet N:o 15. —” af Herr Eklund, som instämt i Herr Lagergrens mening. Herr Lector IVallman har jemväl emot Utskottets Utlåtande sig reserverat.
Delen endast 500 exemplar aftrycktes. Händel en är den att tryckningen måste begynnas innan Riksens Ständer hade beslutit, huru många exem - 388 Den 19 Martil. plar skulle uppläggas. När jag då på egel bevåg skulle bestämma Upplagans,storlek, kunde jag t j göra den siörre , än.svarande emot den afsättning jag förmodade. Niir den sedan genom Riksens Ständers Beslut fastställdes till 1000, måste jag rätta mig derelter. Erfarenheten har visat, att 500 Exemplar varit tillräck-* ligt. Jag har åtminstone sparat Staten kostnaden för sco till och förmodar att det ej kaQ läggas mig till last. Rörande Rid lerskapets och Adelns Protocoll har jag i Riddai husCancelliet erhållit den undenättelse, att betydliga packor d rat förvaras på Riddarhusets vind, och ait dessa blifvit ddlagde, i anledning af en anmodan ifrån StatsContoiret, dit exemplaren förut blifvit aflemnade. Detta torde upplysa , att i afseende pä dessa Protocoll ingen brist heller lärer va* ra att befara. I anledning af dessa anmärkningar anhål* lör jag att Högloft. Stafslhskottets Betänkande måtte blifva återremitteradt. Herr Grefven och La tult Marskalken hemställde , om Riddetskapet och Adeln ansåg da af Herr Silfverstolpe vid MatsUtskottets Utlåtande gjorde Anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Utlåtandet, jemte Anihärkningarne 3 till Utskottet återremitteraj hvilket bifölls. Föredrogs Den 19 Martti, Föredrogs å nyo StatsUtskottets, den 4 dennes afgifne, samt den 14. i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:t9 nådiga Proposition om medels anslåen_- de till kostnaderne vid ta förbättrad Fångforsling oeh bevakning.
då sjuk-journalerne utvisade, det endast 63 patienter på jo år, och således ungefärligen blott 6 personer hvarje år, från södra Helsingland blifvit anmälde till intagande å Gefle Curhus, och den föreslagna nya CurhusInrättningen således ej vöre af behofvet påkallad, samt ofvanberörde ansökning jemväl funnes stridande mot föreskriften i de Kongl, Förfall» ningar, som innehölle, att Curhusmedlen borde förvaltas af de inom Länen tillförordnade Lazaretts-Directioner, och hya Curhus få inrättas der, hvarest den veneriska sjukdomen gjorde deras anläggande nödvändigt, hvartill äfven korn, Statssamt Allm. Besv.o.Oec -L'tsk i tl.N-.o 31. 11 dels, att derest Kongl. Maj;ts Befallningshafvande och Lazaretts-Directionen skulle undandragas dem åliggande tillsyn öfver helsovården inom hela Länet, och hvilket genom bifall till ansökningen skulle inträffa, sådant kumle till missbruk och äfventyrliga följder föranleda, dels att Söderhamns Stad, såsom sidländ och belägen på gränsen af södra Helsinglands d istricr, ej egde passande local för anläggning af ett Curhus, dels ock att den derstädes stationerade Provincial-Läkaren, såsom ofta sysselsatt med förrättningar i Districtet, aflägse från Staden, icke lamp. ligen kunde bestrida Läkarevården vid ett Curhus i berörde Stad, der serskild läkare följ. aktligen borde tillförordnas, och hvilkens aflönande komme att för inrättningen medföra en betydlig utgift; så ock enär fråga redan uppstått om anläggandet af ett serskildt Curhus i Hudiksvall, som i det afseendet erbjöde ett mera passande läge, har Lazaretts-Directionen ansett sig icke kunna å berörde ansökning tillstyrka Nådigt bifall. Emedlertid hade invånarne uti Hudiksvalls
Det lönebelopp StatsUtsk. för de in petto varande statsexped. cheferna föreslagit, är just detsamma, om icke något högre än statsseeret.lönen var, säkert intill 1823 års riksdag och möjligen intill 1829; och jag utbeder mig att på detta förhållande få begära StatsUtskrs synnerliga uppmärksamhet. Grundlagsfrågan lqrrde en förbättrad organisation för Statsrådet, har under minst fem års tid varit hvilande, och Regeringen har sålunda bort vara beredd på förslag till den anordning af statsbestyrets utgreningar, som af en förändrad Statsrådets organisation måste blifva en nödvändig följd; och det synes mig således utgöra ett anmärkningsvärdt förhållande, att intet förslag i denna del blifvit R. St. fullständigt och i alla sina detaljer meddeladt, på samma gång som lönefrågan ifrån Regeringens sida väcktes. Jag kan för min del icke tillstyrka något löneanslag för dessa nya platser, på den grund alt jag bestrider deras behöflighet såsom ett slags under-statssecreterare, ochjjskulle i68 Den 8 April e. ra. anse deras tillskapande, under en sådan forna, såsom en olycka. En förbättrad Statsrådets organisation är den första fråga R. St. på ett bestämdt sätt yrkat, under ett 3o-årigt bearbetande af den stora reformfråga rörrde styrelseverkets reorganisation. För omkring 20 år sedan lofvades af Regeringen handläggning vid denna stora och så djupt inverkande samhällsfråga. Den kullkastades för 11 år sedan, för/ att nu framstå ännu obestämd, outredd och blott föremål för ökade anslags-fordringar. 1818 och 1823 bearbetade comiterade och R. Sits Ulsk. frågan, och afgåfvo betänk:n. 1823 års Ständer hafva, om jag icke roissminner mig, anmält sitt beslut i afseende åden stora frågan; men Regerrsmakten har, sådant oaktadt, ännu ej lemnat Ständerna ringaste ledning eller meddelande ronde stats-expeditionernas organisation.
Om således de s. k. konservative i deras förhållande till representationsförändringen blifvit helt och hållet missuppfattade, så visade de s. k. liberale, som genomdrefvo representationsförändringen, inom kort i hvad mån detta, såsom man menar, hedersepitet var af dem förtjent. Deras liberalism blef ej högre skattad än att de icke ens fingo behålla sitt gamla namn, utan omdöptes till det » ga ram al-liberal a » partiet, emedan det » betraktadt såsom ett lifskraftigt parti med bestämda ändamål endast tillhör en förfluten tid ». En annan liberalism stod nu upp, som fann den gamla i själ och botten vara endast konservatism. Icke illa från den nya ståndpunkten har ock med hänsyn härtill blifvit sagdt: » Skilnaden mellan motståndarne af representationsreformen och dess förkämpar, de gammal-liberala, hvilka nu broderligen förenat sig med de förra i ett » pä stället marsch », är endast den att de senare fortfarande verkligen både inbillasig sjelfva och vilja inbilla andra, att de kämpa för framåtskridandet, medan de i sjelfva verket ej ha vare sig blick eller intresse för jiutidens politiska uppgifter. Representationsreformen var för dem ej ett vigtigt medel till fortsatt samhällsutveckling, utan ett slutligt mål. Nu stå de hand-fallna, tuggande på det gamla förrådet af utnötta fraser, och förstå ej en tid som ej är deras, utan kräfver nya män. Derför är äfven detta parti i upplösningstillstånd — ty ett parti sammanhålles ej af hvad det gjorde i går, när det ej vet hvad det skall göra i dag och ännu mindre har någon aning om morgondagens kraf. Huru talrikt det än kan synas eller till och med verkligen vara, står det då i begrepp att nedsjunka till ett af personliga relationer och intressen besjäladt kotteri.D Gent emot dessa s. k. gammal-liberale uppträdde nu ett annat liberalt parti, som blef kalladt det » nyliberala partiet », hvilket hade till mål att, » utan våldsamma brytningar eller oförberedda öfvergångar, beslutsamt fortsätta der de gammal-liberala slutat och utveckla konseqvenserna af deras arbete ».
Under åberopande af Rikels Ständers genom bifallandet af detta Utlåtande meddelade beslut, och då styrkt blifvit, att de hemman, för hvilka nu ifrågavarande 1 otefrihets-afgift utgått, äro till Hudiksvalls stad donerade och utgöra dess egentliga stadsjord, får Utskottet alltså tillstyrka, alt jemväl nyssnämnde stad må förklaras berättigad att från Riksgälds-Conloret återbekomma den för åren 1818 —1834, med tillsammans 1,651 R:dr 3i sk. 6 r:sl, erlagda rolefrihels-bev il [ning, dock under enahanda vilkor och förbehåll, som, i afseende på den släderne Gelle, Malmö, Lantiskrona, Ystad, Lund, Söderhamn, .Eskilstuna och Skanör, vid innevarande Riksdag, tillerkända restitution af berörde bevilinings-afgift, blifvit utaf Rikets Ständer stadgade och föreskri fna. Ani;, till Exp. Utsi», d. 27 Oct., Lil. 2 e m. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utshottets Betänkande N:o Sid, angående sökt befrielse från ersättandet af förskott lill utgifter i följd af chöler a-farsoten. (Rgs Afd.) Detta Betänkande, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Idögvördige Preste-Ståndet bifallit, har deremot blifvit till Utskottet återremitteradt af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af de inom dessa tvänne Riks-Slånd framställda anmärkningar vid Utskottets afstyrkande af Rikets Ständers bifall till den utaf åtskilliga städer och pastorat inom Götheborgs och Bohus Län sökta befrielse från yrkad återbetalningsskyldighet för dem, vid cholera-farsotens utbrytande, meddelade och lill uppköp af likkistor begagnade förskott, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 1,423 R:dr 8 sk. 5 r:st.
Statuera en academia; för bestier hjälper här intet mindre. De skråla icke mer, de lyssna på en karl, som uppklifvit på stenen. Han förtäljer något för dem ... Låt oss höra hvad han förtäljer! återtog grefven. Att döma af kyllern, är karlen en af Åbo läns ryttare. Den halfrusiga skaran på ängen afsuttne ryttare, betjening och landtfolk hade förlustat sig med ett nöje i tidens smak. Ännu brukades bågar ofta vid jagt för att inbespara krut och bly. Nu sköt man till måls på hvarandra med trubbiga träpilar, och för att göra nöjet fullständigt, omlindades pilen med blår, som antändes vid afskjutandet. Än en, än en annan uppställde sig frivilligt till måltafla och värjde ansiktet med den bästa sköld, som låg närmast till hands: ett byttlock, en granruska, en hösäck. Ju flera skrubbsår, brända jackor och svedda skägg, desto muntrare. En pilt var lekens hjälte. Spenslig och vig, försmådde han annat värn än en kråkskramla som sköld; hans öga var så säkert, att han förutsåg pilens riktning, böjde sig undan och träffades endast två gånger. Ena gången sveddes hans haka, andra gången hans högra hand. Det var svidande sår, men gossen låtsade som hade ingenting händt. När pilen hven oskadlig förbi hans fladdrande svarta hår, skramlade han triumferande med sin improviserade sköld, och åskådarne instämde med höga jubelrop. Första uttrycket för röka tobak. Snart uppträdde en manligare kämpe, en skäggig, knubbig, axelbred korporal af Åbo läns kavalleri, Taavi benämnd, hemma från Eura, där han nu omgafs af gamla bekanta. Hemsänd på värfning, ståtade han i sin svarta läderkyller och full mundering för att imponera på pojkarne. Sedan denna svarta krigskråka skrattande mottagit några brinnande pilar utan annat värn än armbågen och kyllern, uppmanades han att berätta något från kriget, klef på en sten och församlade kring sig en lyssnande skara.
»Nåå fröken,» frågades det efter en stund från divansbordet, »motsvarar Stockholm er idé?» Hedvig trodde sig ännu icke kunna svara derpå. »Ja, jag menar,» fortsatte damen i burnusen, och började med släpig stämma ett ytterst korrekt föredrag om olika meningar om Stockholm. Hedvig, som lyssnade tankspridt, fick det intrycket, att det var meningen att visa sig öfverlägsen på småstadsbornas bekostnad. Orden idé, realitet, problem, ideal återkommo så krossande ofta. Och hon grep derför till den utvägen att sjelf tala i samma stil, allt medan hon drack sitt rykande thé. Det gjorde önskad verkan. Fröken Lärka skänkte henne en aktningsfull nick, återtog sitt lexikon och sin Chateaubriand, och äfven Sara, som vid kakelugnen intagit en stel afvaktande ställning med händerna som vanligt på framvådens volang, uttryckte sitt höga gillande. Men »tante Marmelad» for ikring som ett torrt skinn, ordnande, flyttande, talande ... Så tog Hedvig godnatt och gick in till sig. Men väl inkommen i sitt rum, drog hon upp rullgardinen och såg ut på gatan. Folktom, utdöd låg den i den nattliga stillheten. Och husväggarne radade upp sig, tunga, grå, slummerbundna med nerfälda rullgardiner och tillstängda luckor, så långt hennes öga kunde se. Och det kom öfver henne en feberaktig lust att njuta lifvet, att lära känna alla en stor stads mysterier. Om det vore henne förunnadt ändå, att få lyfta af taken på husen och se in, eller om hon med Gyges ring på fingret finge glänta på våningarnes dörrar. Hon kunde knappt stätja sig, knappt tänka, att det skulle dröja en lång natt, innan hon finge se sig ikring. En lång natt, ja men i morgon, i morgon! Så klädde hon af sig framför trymån, betraktade granskande sitt eget ansigte, den fasta, klara pannan, den raka näsan med sina skälfvande näsvingar, och munnen se’n så frisk och röd ... så retande log de finsvängda läpparnes par emot henne i glaset, att hon storskrattande och segerviss böjde sig mot sin spegelbild liksom för att kyssa ...
För afgörande af de skiljaktigheter, hvilka sålunda förefinnas emellan Riks-ståndens beslut rörande vilkoren för anslagets till elementar-läroverken användande, får Utskottet föreslå följande voterings-proposition: Den, som, lika med Borgareoch Bonde-stånden, anser, att bland grunderne och vilkoren för statsanslagets och den genom skol-afgifterna bildade stals-inkomsts användande till elementar-läroverkets slutliga reglering böra, utom de af Rikets Ständer redan antagna bestämmelser, införas följande stadgande!), motsvarande 5:te, 6:te, 10:de och litte momenten af de uti 2l:sta punkten litt. b. af utlåtaudet N:o 124 föreslagna vilkor: a) Lärare, som ingår på öfvergångs-staten, är dymedelst serskildt förpligta d alt uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skol ordningen vidtagas. b) Ifrån och med deh dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart serskildt elementar-läroverk sådan fullständigare undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen meddelas, som för detta slags läroverk afses i det förslag till skol-ordning, hvilket finnes statsråds-protokollet öfver ejcclesiastik-ärenden vidfogadt, utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken. c) Elementar-läroverken inom hvarje stift ställas under en serskild eforal-styrelse, bestående af stiftets biskop såsom eforus, eller den person, han i sitt ställe utser; landshöfdingen i det län, der stiftsstaden är belägen, eller den person, han i sitt ställe utser; en ledamot, utsedd af magistraten och borgerskapets äldste i stiftsstaden; två ledamöter, valde för viss tid af den i stiftsstadens läroverk undervisade ungdoms föräldrar eller målsmän; rektor vid samma läroverk, samt ea af stiftets samtliga skollärare vald ledamot.
Del förhåller sig sålunda, alt det finnes 2 kyrkogårdar, af hvilka den ene för närvarande icke begagnas; men den audra kyrkogården är tillkommen derföre och derigenom att eli sällskap bar bildat sig ibland Judarne, som kallar sig för ett begrafningssällskap och hvars åliggande det är icke allenast att vårda de sjuke och att besörja deras begrafning, eller förfoga om att alla komma i jorden, sorn man säger, utan äfven iklädt sig den förbindelsen att tillse att alla Judar, de mera förmögne eller mindre förmögne, de mera förnäma och de mindre förnäma, få en aldeles lika begrafning, och det lärer val icke vara någon nation, som iakttager en sådan jemlikhet som Judarne. Häraf tordén J finna, Mine Hrr, huru obefogade dessa upgifter voro. Man har talat om uplopp år 1838, rigladt emot Judarne. Det var en folkförvillelse, det är oneklig!. Men, Mine Hrr, månne det kan komma i fråga här, att man skulle vilja inskränka rättigheterna för dem, emot hvilka uplopp varit riglade? Det är sagdt att Judarne sökt inträde i elementar-skolau för sina barn, men blifvit nekade. Samme talare, sora sade delta, erkände med sin vanliga öppenhet, att det var han som nekade. Nåväl, när man sjelf säger att man nekat sådant, kan man väl då åberopa della såsom något motiv? Man bar sagdt att Judarne icke duga lill krigare. Jag känner icke förhållandet närmare dermed; men säkert är att en af Danmarks utmärktaste krigare är en Jude, och vi hafva på f. m. hört en talare här midt emot omnämna, alt 3 ibland de utmärktaste Generaler i Franska arméen voro Judar. Visar icke detta fallenhet för KrigsStåndel? Jag har hört upgifvas, att på det Ryska fartyg, som omnämndes på f. m. och på hvilket, enligt upgift åtskilliga Judar skulle befunnits anställda såsom endast kockar, men ingalunda såsom soldater, verkligen skulle hafva funnits soldater, hvilka bevistat Synagogan här.
Di-i skonternes obestånd inträffade allmänna förlägenhet , och deraf äfven för Fabrikerne uppkomn© svårighet att hos Enskilde få Förlag och dyme-j deist till någon del fylla hvad de af det Allmänna Förlags-bitradet hastigt och utan sitt förvållande måst sakna , finna Riksens Ständer Fabrikerne och Manufakturerne hafva råkat i den belägenhet, att de fordra ett sådant ytterligare ^Understöd och sådane åtgärder , som kunna åter-; bringa dem i sin fordna naturliga ställning och tillika befrämja det ändamål att de icke behöfva frukta annan minskning eller nedsättning af sine Låne-andelar, än hvartill en ökad tillverkning småningom bör föranleda; Men, som dessa ända-, mål icke kunna uppnås så länge Manufaktur-Diskontens fördelnings-belopp, i anseende till serskilda obegränsade anslag , hvarje år måste vara underkastadt förändring, och sålunda icke på något sätt kan öfverslås , hafva Riksens Ständer , (ill afhjelpande af sådana hinder , beslutit, att afsätta en viss bestämd summa af Manufaktur-Diskont. -Fonden till de så kallade Stående Lånen, dem Riksens Ständer, enär de användas till sina Underdåniga krifvelstr 671 rätta ändamål, nemligen understöd och bidrag för anläggningar af nya, här i Riket förut okända, Uppfinningar och Inrättningar i Fabriksoch Slöjde-väg , samt sålunda leda till befordrande af dylike vigtige Näringars fortkomst och fullkomlighet , anse vara af serdeles nytta och böra bibehållas. Och, då Riksens Ständer inhemtat, att de nuvarande Stående Lån , sorn blifvit lemna, de dels på vissa år och dels på obestämd tid, utgöra en sammanräknad summa af 182,197 R;dr 8 skill. 7 r:st. , hafva Riksens Ständer bestämt en jemn Summa af 200,000 Ridr för Lån af sådan beskaffenhet, hvilka i afseende på deras föremål utgöra och böra benämnas Förlags-Lån.
Rikets Ständer hafva alltså, med afseende pä nödvändigheten att bevara Kronans skogar i de norra länen, funnit sig böra i underdånighet hemställa, alt Kronans öfver lappmarker och sådana trakter af oafvit,trude skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wesler-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka finnas dertill tjenliga, må för Kronoparken förklaras, slä/las under vård och förvaltning af Skogs-Slyrelsen samt behandlas efter sådana på vetenskapliga reglor grundade hushållnings planer, sorn afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning; dock att hinder derigenom ej må läggas lör afvittring af skogsanslag ät redan anlagda hemman och nybyggen. 1 sammanhang härmed och på det att ett beslut i förenämnda syftning icke må under den tid, som förflyter emellan beslutets lättande och dess verkställande, föranleda åtgärder i motsatt riglning, dymedelst att för Kronan lämpligt belägna marker åt enskilda sökande upplåta» till nybyggen, hvarigenom den alsedda regleringen blefve i väsendtlig grad försvårad och stamhåll för oloflig afverkning bereddes, hafva Rikets Ständer jemväl ansett nödigt, alt del förhud mot nybyggens anläggande å öfverloppsmarkerna i de Norrländska länen, intilldess undersökning och reglering af densamma försiggått, sorn genom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till hammar-kollegium den 2b Maj 1860 meddelats, måtte utsträckas jemväl till Kronans blifvande öfverloppsmarker i Stora Kopparbergs län samt oa /vittrade skogar i Stora Kopparbergs, Westerbottens och Norrbottens län, att gälla intilldess undersökning försiggått, huruvida öfvertoppsmarkerna i sin helhet eller de oafvillrude skogome till någon del må för Kronomarken förklaras. Hvad härefter angår frågan om förökandet af Kronans skogar i öfriga delar af riket, hvilket icke lärer kunna ske annorlunda än genom inköp, så torde väl Statens medel icke i någon större skala eller utan trängande nödvändighet kunna under närvarande förhållanden för sådant ändamål användas, men erfarenheten har ådagalagt, att Expeditionslits k o t tets Förslag till underd. Skri/velse.
I anledning af sistberörde a:ne motioner äro följande yttranden hos Högvördig ge Preste-Ståndet afgifne , nemligen: Af Herr Prosten Forslind : att det vor© tvifvelaktigt, huruvida blotta factum, att hafva intagit ett rus, kunde finna ett rum inom den criminela lagstiftningens område, att de^ 'LagUtskottcts Betänkande Nio g3. g berusade endast da , när han offentligen sårar ärbarhet och anständighet, gör sig förtjent af Policens tillrättavisning ; att verklig brottslighet då först vidtager, när någon infinner sig berusad, der allmänna ordningen och säkerheten ovilkorligen fordra, att han är nykter, såsom då han bevistar den allmänna gudstjensten , eller förrättar ett ålagdt eller åtaget uppdrag , eller skall fullgöra en medborglig pligt eller utöfva en tjenstebefattning; samt att, ehuru omdömet, angående olämpliglieten af de för fylleribrott stadgade stockstraff och fängelse å fästning, ej syntes vara mycket deladt, tvifvel om de föreslagne straffens större ändamålsenlighet likväl torde Jippstå; af Herr Prosten Elfström : att någon mildring i straffet för fylleri icke bör ega rum , helst erfarenheten visade, att denna last i hög grad tilltagit; af Herr Contracts - Prosten ågrell: att inål, rörande fylleribrott, böra upptagas och afdömas, så väl hos Konuugens Befallningshafvande, som hos Häradsrätterne; samt af Herr Biskopen Doctor Wijkman och Herr Professoren Gravander, att, då ansvaret af penningeböter för fylleri träffar icke den brottslige, utan hans hustru och barn, flelta ansvar bör till kroppsstraff förvandlasä jo LagUtskottets Betänkande N:o 95. 5:0 Petter Pehrsson, och G:o Jonas Johansson frän Jönköpings Ivän ; 7:0 Sune Nilsson frän Kronobergs Län; 8:0 cinders Andersson från Skaraborgs Län, och g:o Johan Jacob Rutberg från Norrbottens