Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon gång har man nöjt sig med att göra dem till föremål för åtlöje eller ryckt brödet ur munnen på dem och låtit dem gå och hänga sig sjelfva. Någon fullständig framgång har ännu aldrig en sådan verldsför-battrare kunnat tillkämpa sig, icke ens under den stora franska revolutionen, der dock goda ansatser fnnnos. Vår tid är kanske rikare på dessa än den förflutna varit, ty vår tid är rikare på tvifvel om det gamlas berättigande och p&amp; missnöje, och det torde nog hafva sina giltiga orsaker. Om verlds-förbättrames namn icke alltid ropas ut öfver hela jorden, så finnas de dock, än såsom uppenbara eller hemliga ledare ' af socialistiska rörelser, än gömda bland nihilistiska stämplingar — ty äfven nihilismen har visat sig tro på möjligheten af en omskapning efter förödelsen — än framträdande såsom reformerande skriftställare, tills vidare nöjande sig med teorier. Bland skådespelsdiktarne saknas de icke. I lagstiftande församlingar synas de deremo^ föga. Der sitta de ” praktiska ”, d. v. s. de, som icke kunna förmås till någon annan än den allra oundvikligaste ändring i gamla förhållanden. Visserligen händer det, att rent personliga, kanske ej alltid så ädla bevekelsegrunder drifva ep man eller, hvarför ej, också en qvinna att omfatta ’ ’ verldsförbättrareyrket ”, men detta motsäger icke det påståendet, att det allmänna tillståndet i samhället lockartill yrkets utöfvande. Orsaken ligger i det allmänna missnöjet, säger August Strindberg, och det har sagts mångfaldiga gånger förut. För att icke gå längre tillbaka — man skulle dock kunna gå mycket l&amp;ngt ned i samhällenas forntid — så kan man draga sig till minnes, hvad C. J. L. Almqvist sade, för några årtionden sedan, i sin uppsats om ” Europeiska missnöjets grunder ”. Orsaken är något ” outsägligt, som fattas i hela vår bildning ”, sade han. ” En förfärlig nöd bor i alla själars botten. Hvar och en * af djupare sinne känner, att i hela vårt sätt är något innerligen otillfredsställande. Hvad som lofvar tröst och frid gifver det icke. Felet torde vara vårt eget. I ett kaos af gr ullig förvirring är det svårt att afgöra, hvad som egentligen vållar detta.
Det förefaller mig besynnerligt, att Hr Cederschjöld, som yrkat bifall till Utsk:s betänk., blandar sig så ifrigt i uppgörandet af contraproposin, hvilken för honom borde vara likgiltig. Ilr Cederschjöld: I motsats mot den siste talaren får jag förklara, att jag alldeles icke är likgiltig för contraproposm, emedan, om jag icke kan vinna allt, jag åtminstone vill förlora så litet som möjligt. Frih. Boye: Jag anser mig böra såvida förklara min nyss yttrade mening, att ehuru jag icke kan instämma med Hr Cederschjöld, kan jag ej heller instämma med Gr. Frölich, att borgen icke bör vara såsom för egen skuld. Gr. Frölich: Jag har för mycket sysselsatt mig med ämnen af denna beskaffenhet, för att kunna mycket misstaga mig deruti. Jag har sagt, att den solidariska ansvarigheten hos en liypotheksförening eller en privatbank icke kan vara af samma natur som en borgen för egen skuld, så att hvarje delägare skulle kunna lagsökas direete elter i första hand. Men när verket icke kan genom sin diréetion inlösa sina förbindelser, då är det, som reglementet bör föreskrifva, att delägarne skola en för alla och alla för en ansvara för i32 Ben 3 Februari e. ra. bristen. Detta är något så naturligt, att raan icke borde behöfva dermed längre uppehålla sig. Frih. Doye: För att upplysa det missförstånd, som ägt rum, behöfver jag blott erinra, att den siste talaren yttrat sig om hypotheksföreningarnas förbindelser, då jag talat om Riksg.cont:s garanti eller borgen. Det är således olika saker, hvarom vi talat. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts nu föredragna utlåt. Ropades ganska starka nej, blandade med många ja| hvarjemte rop på votering äfven hördes. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja. Gr. Frölich:
Man har jemfört vår Banks handhafvande af dessa affärer med den Danska Bankens, och dervid funnit att resultatet utfaller i högsta grad fördelaktigt för oss; men i fråga om vexelaffärer äro dessa båda Banker aldeles inkommensurabla storheter, emedan vår Bank har största delen af sina kapitaler utestående på lån mot pant af fastighet eller mot säkerhet af namn, och befattar sig icke alls med diskontering af vexlar, dragna å utrikes handelsplatser och i ringa mån af inländska vexlar, då deremot andra länders Banker hafva dylik diskontering till sin hufvudsakliga upgift. Det är då tydligt att en Bank, som egentligen meddelar låneunderstöd i form af att diskontera vexlar, skall genom en Europeisk kris komma i en helt annan ställning än den Svenska, hvars utländska vexelrörelse endast har till ändamål att skaffa in ädla metaller i landet; — men det är i sanning vackra metaller man får genom att köpa vexlar af sådan beskaffenhet, som dem Banken inköpte under den ifrågavarande perioden. — Den siste värde talaren har sagt, att de åtgärder, som vidtogos, skedde icke blott för att rådda Banken från förlust på vexelköpen, utan med afs. på hela dess lånerörelse, då nemi. öfver 8 mill., utlemnade från Handelsoch NäringsDisk., voro utestående på osäkra händer. Att dessa 8 mill. voro äfventyrligt utlånade var onekligen illa, men sådant vill jag dock icke nu klandra, ty säkerl. har denna utlåning skett i enlighet med reghts föreskrifter, och det är nu en gång så stäldt hos oss och vår Bankförvaltning. att man måste reglementera för allt dess görande och låtande, och klandret måste tiga, då regl:t bokstafligen år efterlefvadt. Härmed må nu vara huru som helst, så tror jag dock i allt fall att Fullm. icke kunnat inlåta sig på ett så vågsamt företag som det, hvilket egde rum med Kreditfören., om icke dessa vexelköp egt rum och deras öfverensstämmelse med regkt varit något tvifvelaktig.
Att det i allmänhet må tillåtas lärpverkseforerna att, på vederbörande lärares och skolinspektörers förslag, vid fastställande t af förslagen till de årspensa, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 37. 73 årspensa, som vid hvarje hösttermins början böra till Ephorerna ingifvas, medgifva icke blott de enoch två-klassiga elementar-läroverken, utan äfven de tre-klassiga en eller annan frihet i afseende på de föreskrifter, som gälla för motsvarande klasser i de femoch sju-klassiga, särskildt att de må tillstädja dem att, der de tillgängliga lärarekrafterna dertill förslå, något utsträcka undervisningen utöfver hvad i ofvanbemälda Stadga är föreskrifvet. 2:o. Att, i afseende på kompetens och prof för tillsättningen af lärare vid de en-klassiga elementar-läroverken samt desse lärares löner, det må tillsvidare förblifva vid hvad i nyssnämnde Kongl. ^Bref är föreskrifvet i afseende på de en-klassiga pedagogierna. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion. Stockholm den 22 November 18G2. P G. Alander. JW 37 Af Herr Alander; Angående vissa tillägg till de af Kongl. Maj:t nådigst meddelade bestämmelser i afseende å omorganisation af Krigsakademien på Carlberg. Det är med synnerlig tillfredsställelse jag i Kongl. Maj:ts Proposition till Rikets Ständer genomläst framställningen om den antagna planen för omorganisering af Krigs-akademien på Carlberg, och det är endast intresset för denna nya organisation, som förmått mig härmed anhålla, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet begära, att Kongl, Maj:t vid merbemälda reforms genomförande, täcktes i nåder taga följande förslag i öfvervägande. l:o. Att, vid intagandet af lärjungar i den nya krigsskolan, något företräde måtte gifvas åt dem, som komma från öfre afdelningen af 6:te klassen i ett elementar-läroverk.
Analogien dermed var ock påtaglig, hvarföre dess tillämplighet å ifrågavarande fall ej heller af Kollegium i någon måtto bestreds. Ja, det nya åliggandets ansvar och möda hade med skäl kunnat rättfärdiga den högre beräkningsgrunden efter 6 procent, som det sednare utkomna 1768 års Bref utstakade, och hvilken, efter hvad nu är uppdagadt, alla öfriga Konsistorier troligen då genast, och det utan anmärkning eller klander, medgåfvo sina Notarier att följa. Emedlertid fortfor förhållandet med dessa besparingsmedels uppbörd och redovisning samt provisionen derå inom detta Konsistorium till år 1808. då rättigheten till stöista delen af dessa besparingar, genom Kongl. Brefvet den 17 December bemälte år, öfvei flyttades till fonden för Gymnasieoell Skolhusens byggnad inom Stiftet, hvilken fond på detta sätt här fick sin första grundläggning. Den en gång för Konsistorie-Notarien afgjorda rättigheten till 3 procents provision å dessa besparingar fortfor alt tillkomma honom, äfven efter denna förändring, och detta med så mycket större skäl, som hans möda och ansvar genom förändringen fördubblades, i det de här ijvarstadnade medlen mäste bokföras, förvaltas och utlånas, och således förorsakade ett nytt åliggande, utan ny ersättning. Sådan är upphofvet och anledningen till den rättighet, som icke blott nu Rikets Ständers Revisorer ifrågasatt, utan äfven, ehuru först år 1 83q, Kongl. Kammar-Rättens Revisorer velat underkänna. Att den finnes och måste finnas, anser Konsistorium obestridligt. Men att den i olika Konsistorier blifvit på olika sätt beräknad, ådagalägger måhända nödvändigheten deraf, att, i enlighet med Rikets Ständers Revisorers underdåniga hemställan, en allmän författning utfärdas, som bestämmer beloppet af den provision , Konsistorie-Notarierne af om bänder hafvande medel tillkomma bör, och får Konsistorium derföre uti denna hemställan underdånigst instämma.
Efter en allmän reflexion örn olämpligheten af den tid, sorn för årliga AJarkegångssättningen nu finnes hestämd, och särskildt gjord anmärkning, om den stora olikhet, som under de sednare åren inom Stora Kopparbergs Län egt mm mellan Alarkegångsvärdet å spannemål och priset derå i enskilt handel, hvilket sednare, äfven under de tider af året, då spannemålen plägar Eesv. och Elion. Utsk, Betänkanden. 91 vara dyrast, skolat betydligt understigit det förra, har Herr ContractsProsten Doctor Leijler anfört: att, då inom berörde Län, såsom både ett af de vidsträcktaste i Riket och till frugtbarhet ganska olika ä skiljda håll, en märkbar skiljaktighet i priset å spannemål måste finnas, ofta pppgående från tre ända till fern Rd. tpnnan, och detta förhållande, vid tillvarelsen af en gemensam Markegång för hela Länet, stundom skall föranleda, att en Löntagare i Nedre Dalarne, som för den spannemål, han in natura uppbär, erlägger bevillning efter värdet derå, enligt Markpgången får vidkännas denna utgift med ett högre belopp, än han vid spannemålens försäljning kan derföre erhålla; så har Herr ContractsProsten trott sig häraf böra hämta anledning föreslå, att, i likhet med hvad som redan i andra Län skall blifvit antaget, tvänne särskildte Markegångar för Stora Kopparbergs Dän hädanefter mätte bestämmas, hvaraf den ena borde omfatta Socknarne nedanföre och omkring Falun, samt den andra de Socknar, som ligga ofvanföre. Utskottet, som, med inskränkning till det ämne, hvilket utgör egentliga företnälet för den väckta Motio-nen, nu går att yttra sig öfver Herr ContractsProsten Doctor Lefflers framställning, anser sig dervid böra förklara: att Utskottet visserligen medgifver, det priserne å spannemål i särskilde 92 Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. delar inom Stora Kopparbergs
Anna ... 1.893- Ulrich; Sigrid .. 1893- Komitin. för. granskning af fil1 Förbundet inlämnade låneansökningar Nyströin. C ... 1889- Rohtlieb. H ... 1889- Whitlock. Sopliie. 1889- Kornitirade för utdelning a f fru S Whitlocks stbendium. Cwsselli. Hilds ... 1887- Sjöberg. G 1887- Fahnehjelin. Evelina . 1887- Ilrhitlock. Bopliie 1887- Moiitelitis. Agda 1887-91. Forsell. Mina . 1892- Byråpersonal. Klint. af. Idta . 1887-91 .Forsell. Alim (foreest. 86 I-iainmiir~köld, Ulla .. 1892- Adelborg, C+ert.riicI (forest. ninj 1.886 - .. 1884- Becknian, Signe ... 1892- Hnmilton. Jncqiiette 1.894- Ulrich. Sigrid . lS85- Geijer. Tlieresa ... 1.886- livsrföriitoin A byrbn n#stno dagligeii t j s n s t g o r t eii ' eller flere personer, Iivilka iitan eïsKttuig ii-gnnt l ?örbiiildet sin hjiilp. O Fredri kasBrerner Aiiclersou. Hcddn. f.rii. Kristinelinni n. 1885-1.890 de Mar&amp;, Aagiistn. frii. Faliiii ... 1886-1890 Edströni. Maris. Söclerlintiiii .Helliiim. A. H '., apotek.~re, Arvika : .. 1885-3888 Holingren, Anii XiIiargret.
Vid pröfning atv denna fråga framställa sig, å ena sidan, de anmärkningar: o) att. med antagande af ett slikt stadgande, skulle parter, på grund af falskn eller origtiga stäinningsbevis, lätteligen kunna ,dömas ohörda, hvilket åter, utan tvifvel, föranledde klagan öfver domvilla och andra oredor, — olägenheter, som, om icke aldeles, åtminstone till en stor del torde förekommas, genom kärandens förpligtande, alt kungöra uteblifvane svaranden Rättens uppskofsbeslut, med deri förelagdt äfventyr; b) att det stundom instämmer med kärandens egen fördel, att kungöra en frånvarande svarande part det beslut, hvarigenom honom blifvit ålagdt något vid vite fullgöra, enär denne icke skulle kunna, utan härom erhållen underrättelse, till vitet fällas, i lliy att han eljest underkastades ett ansvar, hvarom han ej egt kännedom, hvilket hvarken vöre med rättvisa eller Sveitska Lagstiftningens grunder förenligt; c) alt käranden, då han saken vinner, bör erhålla ersättning för honom genom rättegången tillskyndade kostnader, och således äfven för de, hvilka härleda sig från ålagd skyldighet att för svaranden kungöra •tt eller flere af Rättens Utslag. Å andra sidan deremot synas följande skäl icke sakna vigt: a) att, då man såsom möjligt antager begagnande af falskt stämmngsbevis, kan man äfven emotse samma möjlighet vid communicationsbevis, enär den, som företett ett falskt stämningsbevis, troligen icke heller lärer draga i betänkande alt också ingifva ett lika beskaffadt corn* municationsbevis, helst ansvaret genom senare brottsligheter icke i någon mon ökas; alt, enligt Svenska Lagstiftningens grunder, är det icke nödigt, för tillämpande af ansvar, alt detta varit till beskaffenheten kändt af den, som dertill fälles, emedan, vid flera fall, åt Domaren öfverlemnats frihet i val, ej mindre i afseende på graden än sjelfva arten.
Det blef henne också kärare för hvar stund. Hon älskade de på samma gång både bullersamma och tysta gatornas färgrika folklif. Hon älskade de oftast enkla eller till och med torftiga arabiska hemmen, der fornglädjen och skönhetskänslan ropade ur de obetydligaste föremål, ur den välformade vattenkrukan lika väl som ur den prydliga lergrytan. Hon önskade innerligt att alltid få stanna der hon var, att få framlefva sina återstående dagar på österländskt vis, njutande ögonblicket, utan klocka, utan tanke på tidens frågor, för att slutligen sakta åldras och dö nästan utan sin egen vetskap. Då hennes tankar så småningom åter samlade sig kring Emin, kände hon samma pinsamma och tryckande oro som vid sitt inträde i badinrättningen. Hon kastade sig åt sidan, så att torkmanteln halkade ned från hennes axel och rygg. Hennes vesterländska fantasi var allt för oskyldig för att sätta i fråga att Emin någonsin skulle kunna bli mer för henne än han redan var. Men hon önskade att hon alltid kunnat stanna i hans närhet – icke i hans hus, men i huset snedt emot – för att tillsammans med honom vaka öfver Endymion, öfver det sofvande Österlandet, kring hvilket så många hungriga asgamar redan sutto på lur. Medan hon låg försjunken i sina drömmerier, märkte hon upprepade gånger att en viss oro började uppstå i den till trängsel fylda salen. Danserskorna hade slutat sin dans och darabuckorna tystnat. Kvinnorna samtalade gruppvis och barnen samlades kring dem nyfiket lyssnande. Till en början brydde Nelly sig icke om orsaken. Hon försjönk tvärtom allt mer i sina tankar och i den dåsighet, som följer ett arabiskt bad. Hon hade druckit ur sitt kaffe och låg med slutna ögon, som om hon somnat. Då hördes ett oredigt buller i salen och en gäll gumrösts väl tjugu gånger ångestfullt upprepade: – Challi balak (gif akt)! Nelly spratt upp och reste sig på armbågen. Hon såg att något ovanligt var på färde. Alla tycktes frukta en öfverhängande fara. Kvinnorna klädde sig med feberaktig brådska eller sammanrafsade sitt pick och pack i stora bylten. Tvålar, handdukar, sminkburkar, luktvattensflaskor och halfätna smörtårtor, allt hopstufvades huller om buller.
Dessa balancer hafva sedermera år ifrån år ökats, och om icke någon åtgärd vidtagits till afhjelpande af denna »lågenhet, tkulls det kanske slutligen kommit Den 17 Maji j. m. derhän, att Rättegångarne i allmänhet blifvit äldre än Parterne. Herr Grefve Hård har vidare anfört, att orsakerne till mängden af Rättegångar äro tillfälliga, och att således behof* vet af den nya HofRåtten år öfvergående. Jag medger visserligen, eller rättare sagt, det vore orimmeligt att bestrida, att, då anledningarne till Rättegångar upphöra, upphöra äfven Rättegångarne, och i samma mohn minskas Domarnes göromål; men månne dessa orsaker ännu icke finnas? eller år det troligt, att de snart skola försvinna? Såsom sådane uppgifver Herr Grefven penninge-förlågenheten, som föder lagsökningar, och nåringarnes aftynande, hvarifrån en mängd brott hafva upprinnelse. Att den såkallade allmänna förlägenheten ännu finnes, derom hafva vi bordt blifva öfvertygade genom flere värde Ledamöters yttrande i detta ämne; och huruvida man bör hoppas, att den snart blir afhulpen, synes mig icke så afgjordt. Åtminstone torde det vara för tidigt, att på detta hopp grunda sitt omdöme i andra vigtiga frågor. Jag tror dessutom, att lag-sökningarne säkrast skola upphöra, om man vidtager sådane åtgärder, att dylika Rättegångar hastigt blifva afgjorde, ty de fullföljas i ÖfverRåtterne oftast derföre, att
Pröt.-Utdragj dea 26 Februari 184-5■ 669 S. D. Föredrogs ånyo Slats-Ulskottets utlåtande, A7:o ipy, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående åtskilliga Kyrkoherdars underdåniga ansökningar 0111 löneförbättring af indragen behaglig tids lörlänings-spanmål: Utlåtandet bifölls, endast med uteslutande af den, sid. 15, i början af motiveringen förekommande mening, att ”Utskottet anser, i följd af Kongl. Circulär-brefvet den 9 November 1840, fråga örn lönefyllnad numera icke kunna uppstå för flere, än innebafvarne af de i Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer uppräknade 20 pastorat,” och i sammanhang dermed äfven af den slutföljd, Utskottet, sid. 1'7, häraf dragit, nemligen, alt ”pröfning af dylika slags frågor icke må vid flere påföljande Riksdagar förekomma,” alldenstund Ståndet, i öfverensstämmelse med ordalydelsen i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid nästlidne Riksdag, hvarpå högstberörde Nådiga Circulär-Bref sig grundar, anser hvarken innehafvarne af de ålla pastorat, hvilkas ansökningar om lönefyllnad lör deras pastorer nu icke kunnat bifallas, ej eller andre innehafvare af svagare kyrkoherde-lägenheter, livilka möjligtvis varit förhindrade alt före år 1840 sina underdåniga ansökningar till Kongl. Maj:t ingifva, böra uteslutas från rättigheten alt hädanefter med bevis styrka sin befogenhet alt till enahatula förmon, som nu blifvit 12 af de sökande förunnad, sig i underdånighet anmäla, kommande i sådant fall, enligt meranämnde Nådiga Circulär-bref, deras ansökningar att vid ”näslpåföljande Riksdag” till Riksens Ständers pröfning öfverlemnas; och blef för öfrigt, i afseende på namnen af de i utlåtandet uppräknade pastorat anmärkte
Böj neder din öron, min Gud, och hör; låt upp din ögon, och skåda, huru vi förstörde äro, och staden, som efter ditt Namn nämnder är; ty vi ligge inför dig med våra böner, icke uppå våra rättfärdighet, utan på dina stora barmhertighet. Ack Herre! hör; ack Herre! var miskundsam; ack Herre! akta uppå, och gör det; fördröj icke, för din egen skull, min Gud; ty din stad och ditt folk är nämndt efter ditt Namn. Som jag ännu så talade och bad, och mina och mins folks Israels synder bekände, och låg med mine bön inför Herranom minom Gud, för mins Guds helga bergs skull; Rätt då jag så talade i mine bön, flög den mannen Gabriel fram, den jag tillförene i synene sett hade, och tog uppå mig i aftonoffrens tid. Och han underviste mig, och talade till mig, och sade: Daniel, nu är jag utsänd till att undervisa dig. Ty då du begynte att bedja, gick denna befallningen ut; och jag kommer fördenskull till att undervisa dig; ty du äst behagelig och täck; så märk nu till, att du må förstå synena. Sjutio veckor äro bestämda öfver ditt folk, och öfver din helga stad; så skall öfverträdelsen blifva förtagen, och synden betäckt, och missgerningen försonad, och den eviga rättfärdigheten framhafd, och synen och Prophetien beseglad, och den Aldraheligaste smord varda. Så vet nu, och märk till, ifrå den tiden då befallningen utgår, att Jerusalem skall igen uppbyggd varda, intill den Förstan Christum, äro sju veckor; och två och sextio veckor, så skola gatorna och murarna åter uppbyggde varda, ändock i bullersam tid. Och efter de två och sextio veckor skall Christus dödad varda, och de skola icke vilja honom; och ett Förstans folk skall komma, och förstöra staden och helgedomen, så att det skall blifva ändadt, såsom igenom en flod, och efter stridena skall det öde blifva.
Då äfven till contra-propos. yrkades tullfrihet vid utförseln af ekbark, yttrade Hr Frih. o. Landtm., att sedan nu tvunne contrapropos:r lomme i fråga, R. o. Ad. torde bestämma hvilkendera vid den blifvande voteringen borde utgöra motsats emot Utsk:s förslag; och hemställde Hr Landtm, nu först, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga fri export af ekbark. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga, att ekbark skall vara förbjuden lill utförsel. Ropades starka ja, blandade med nej. igo Den 8 December e, ra. I anledn. häraf, uppsattes, upplästes lill justering och godkändes följande voter:s-proposition: Den sorn bifaller Bevilln.Utskis förslag till tullbestäinrnelser för bark, voterar ia; den det ej vill, voterar "ei; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. den förändring i ofvannämnda bestämmelser, alt ekbark förbjudes till utförsel. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 49- Nej — 26. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, som ansåg alt utförseln af ekbark bort förbjudas, anmälde sin reservation emot det fattade beslutet. Barometrar; Bast och Bastrep; Bastmattor. Utskottets förslag ronde dessa‘Bartiklar bifölls. Beck. Utskottets förslag bifölls med den på några ledamöters hemställan beslutade förändring, att utförseln skulle blifva fri från tuli. Beckolja. Af en ledamot yrkades nedsättning i införselstullen å denna vara till 1 r:dr 16 sk., men detta bestreds af åtskilliga andra. Utskottets förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Ben. Under den discussion, som nu uppkom, yrkades dels bifall på Utskts förslag i utlåt. N:o 3o, dels på förslaget i betänk.
Då emedlertid gällande bevillnings-förordning innehåller i 130 §, att debetsedlarne skola specifikt enligt hvarje artikel upptaga, hvad den skaltskyl - 40 BeviUnings-Ulskotlets Betänkande j N.o 9. dige för sig, hustru, barn och öfrige skattskrifne personer samt tjenstehjon hör erlägga, jemte hvad honom i öfrigt för egendom, handtering, rörelse och tjenst blifvit påfördt, samt i 131 §, att icke, vid ansvar såsom för tjenstefel, mera än en debetsedel må utfärdas för de utskylder, som inom samma taxeringsdistrikt den skattskyldige påföras, så och enär hvad motionären åsyftat redan finnes uttryckligen stadgadt, lärer motionen icke kunna till någon åtgärd föranleda. § 131. Under anförande, hurusom, genom skyddsafgiftens nedsättande vid 1840 och 1841 årens riksdag till nära hälften, och vid sistlidna riksdag tili hälften af återstoden, kronans uppbördsman förlorat nära | af dem förut tillkommandp debiteringsoch uppbördsprovision, har herr Wetterberg, S.