Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag reserverat mig i samma anda, som de föreg:de talarne yttrat sig, så torde jag till deras anföranden endast behöfva lägga, att jag i allo biträder deras förslag. I afseende på redactionen af denna punkt torde icke något annat behöfvas, än att R. o. Ad. bifaller den, som är afUtsk. föreslagen, med ändring af siffran 5 till 6. Då skulle det äfven uti de sista raderna komma att heta: ”hörandes afgiften icke bestämmas till 6 sk. med mindre etc.” Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag uti förevar, punkt, med den förändring, alt maximum af curhusafgiflen må inom de lazarettsoch curhusdistrictcr, der lazarettets och curhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till (1 sk. Ropades ja. Härefter förekom Utsk:s förslag till förändrad lydelse af 2:dra punkten i Kongh kungör, d. 7 Juli 1841. Prosten Bergs vid Utsk:s betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: På grund af de skäl, sorn Prosten Berg och de öfrige rescrvanterne anfört, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla den andra punkten med uteslutande af de sista två raderna eller följande ord: ”i och för svårare skador och sådane sjukdomstillfällen, som fordra chirurgisk behandling.” Hr Ekströmer: Den anmärkning, som Hr von Hartmansdorff gjort emot Utsk:s betänk, i denna del, är väl grundad. Likvisst bör jag upplysa, alt den mening, som sedan sista riksdagen här slått i författningen, icke har menligt inverkat på förhållandet med iänslazaretlerna. Det har nemi. visat sig, alt under de sednare åren Iänslazaretlerna ständigt varit i tillväxt, och att länens innevånare alltid oafkortadt gifvit dem den andel i curhusafgiften, som varit för sådana utgifter för curhuset förut bestådd.
Propos., ang:de pension från Allmänna Tndragnings-staten åt Justitie-Rådet m. m. A. F. Gyllenhammar; N:o 31, om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refllade gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning m. m.; N:o 32, ang:de begagnande af post-remiss-vexlar för öfversändande af penningar från och till Riksg.-Kont.; N:o 33, ang:de kurhus-afgiften; N:o 34, ang:de förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, m. m.; N:o 35, ang:de meddelande af nödiga föreskrifter till förekommande af sjukdomen fosfornekros; N:o 36, ang:de åtgärders vidtagande till större säkerhet för de i lösväskor befordrade postförsändningar; N:o 37, angrde utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet; N:o 38, ang:de rättelse i gällande föreskrifter beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter rese-reglemente och för inqvartering; Den 11 Februari f. m. 325 N:o 39, ang:de upprättande af normalritningar m. m., att tjena till ledning vid folk-skolors uppbyggnad; N:o 40, ang:de meddelande af löreskrifter i afseende på sättet för post-diligensers förskaffande; samt Förordnanden: N:o 26, lör Advokat-fiskalen m. m. N. A. Fröman, att vara R. St:rs Justitie-Ombudsman; N:o 27, för Expeditions-chefen m. in. A. Dreijer, att vara R. St:rs Justitie-Ombudsmans suppleant; N:o 28, för de utsedde ledamöterne i Tryckfrihets-ko mitén. Gr. Mörner, Garl Göran, uppläste en motion N:o 265, i fråga om tillökning af K. Många ledamöter hördes dels yttra bifall till motionen och dels förklara sig deri instämma. Hr von Ehrenheim, Pehr:
Allmänna vägar, i anledning af väckta motioner orri åtgärders vidtagande med afseende å grindars uppförande öfver —: B. II. 233, 254, 294, A. 294, 306; B. lil. 271, 429, A. 429, B. 635, 637; IV. 4, A. 4. — , i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gäl lande föreskrifter rörande underhåll af dem: B. II. 234, 255, 310, A. 310. Alnarps landtbruks-institut, angående anslag till detsamma; motion af Herr Samuel Gustaf von Troil: se Motioner. Amerika, i anledning af väckt motion om åtgärder till förekommande af utvandring till —: B. II. 307, 316, 371, A. 371. Amorterings-lån, i anledning af Cimbrishamns stads ansökning om eftergift af återstoden å ett staden beviljadt dylikt lån: I. 48, R. 50, B. 180, 194, A. 194, E. 492. Anmärknings-anledning mot Herr Stats-Rådet och Chefen för Finans-Departementet, Friherre Gripenstedt, angående en anmäld sådan: II. 470, A. 470; B. lil. 133, 178, A. 178. Anrep, Gabriel, angående väckt fråga om granskning af de utaf honom utgifna »Svenska Adelns Ättartaflor»: B. lil. 635, 637; IV. 39, A. 61. Anrep, Gabriel, dess yttranden: I. Anslags-tafla för Ridderskapets och Adelns plena, angående en sådans uppsättande inom porten till huset N:o 1 vid Drottninggatan: I. 49.
Landtmätarnes ersättning för deras förrättningar ökats, torde likväl både billighet och det allmännas fördel fordra, att den förbättring i deras ställning, som Kongl. Majrts nådiga förslag afser, dem beredes, så att Förste och Andre Landtmätarne erhålla sina löner förhöjda, de förre till 1,800 R:dr och de sednare till 900 R:dr samt Komfnissions-landtmätarne uppmuntras genom ökade pensions-förmåner, hvarom Utskottet framdeles, vid afgifvande af förslag till reglering af utgiflerne under Riks-statens 9 Hufvud-titel skall meddela vidare yttrande Bland andra tillgångar för reglering af lönerna åt Landtmäteri-staten i länen, uppgifvas uti Kongl. Majrts nådiga proposition följande belopp: för Förste Landtmätare 385 tunnor spanmål under lön, ä 1 Rrdr Brko 385: — för Andre dito 672 tunnor a dito .. 672: S:gr Brko Rrdr 1,057. Härvid måste dock erinras, att som redan vid 1840 och 1841 års riksdag alla löner, under hvilka spanmål var beräknad, blefvo ökade med ett belopp, motsvarande 1 Rrdr Brko för hvarje tunna spanmål under lönen, med rättighet likväl för löntagarne att så länge de qvarstodo vid sina före 1841 års ingång innehafvande befattningar, uppbära från allmänna indragmngs-staten årlig tillökning för spanmålen i den mån det vid hvarje riksdag af Ständerna fastställda pris öfversteg 7 Rrdr, så är ofvanberörde för Landtmäteri-staten beräknade tillgång redan inbegripen i penningelönerna och kan följaktligen icke, såsom nu skett, särskildt upptagas. Deremot har, såsom af den uti Stats-kontoret befintliga s. k. Statsliggare inhemtats, summan af lönerne för Förste Landtmätarne blifvit med 178 Rrdr 16 sk. 8 rrst Brko för lågt upptagen.
Så finnes t. ex. bland de ätter, som Hr Anrep, likasom skett med Lilliehöök af Fårdala, anser och uppgifver för utslocknade, en, N:o 2013 B, hvaraf den vid innevarande riksdag antecknade representanten ofta genom den starka välljudande stämma, hvarmed han angenämt berörer det Högloft. Ståndets hörselnerver, låter R. o. Ad. veta, att han lefver; hvaremot Hr Anrep har i stället låtit 2013 A lefva, hvilken likväl icke låter höra af sig, men för sin tystnad har det goda skäl, att ätten verkligen är utdöd. Af dessa nu anförda exempel finner R. o. Ad., huruledes Hr Anrep har en mängd frågor, lika med den nu anhängiggjorda, uti förråd, att framdeles, vid lägliga tillfällen. framdraga Vi hafva alltså här ett kraftigt »gif akt» på att värna allas våra lagliga rättigheter, vid detta måls behandling. Om man således, med anledning af den nu väckta Liiliehöökska frågan, egnar någon närmare uppmärksamhet åt Hr Anreps ätlartallor, tror jag verkligen, att elterverlden skulle vara illa belåten, om den icke egde några andra källor för kunskapen om den Svenska adelns genealogiska förhållanden. Det är för mig mycket oangenämt, att vid öfverläggningeu om Hr Anreps förslag om polettens aflördrande af ätten Lilliehöök N:o I, nödgas blotta beskaffenheten af den s. k. auktoritet, sorn tagits till stöd för påståendet härom; men jag anser angeläget, att Hr Anreps anspråk i detta hänseende noga profvas och granskas, ehuru sådant tvingar mig att, emot min vilja, nu upptaga tiden med citater rörande de talrika, högst apokryfiska uppgifter och ur okända källor härflutne anteckningar, som, ang:de en elier annan ledamot af R. o. Ad., i ättar-taflorna blifvit af utgif - Den 10 Januari e. m. 87 varén gjorda och om hvilkas innehåll ingen upplysning meddelats, ang:de källorna, hvarifrån de hemtats.
Verket skulle kunna komma att förändras eller åtminstone göromålen derinom fördelas annorlunda, än K. M. ifrån början afsett, enär organisationen blifvit upgjord förr, än K. M. afgaf nåd. propos. lill R. St. ifråga om räntornas förenkling. Vid eli föreg:de tillfälle för omkring 20 år sedan har detta embetsverk undergått en reorganisation, då antalet af tjenstemän betydligt minskades, och beloppet af deras löner ökades, och man insåg då, att den dervid bestämde tjenstemannapersonal var tillräcklig. Men det dröjde icke längre än ett år eller två, innan man insåg behofvet af en serskild afdelning eller ett departement för magasins-ärenden, hvilket allt sedermera bibehållits med en årlig kostnad af mera än 6,000 r:dr; hvilket bevisar, attén organisation, som icke är upgjord i full öfverensstämmelse med hvad, som företinnes och möjligen kan förutses upkomma, måste ånyo omgöras. Delta har varit hufvndsakligä orsaken hvarföre Utsk. afstyrkt R. St. att antaga K. M:s propos. i fråga om Statskont:s löne-reglering, uti hvilken Utsk. dessutom ansåg flere löner uplagna till icke fullkomligt riktiga belopp. Utsk:s nuvar. förslag anser jag så fördelaktigt för Slatskont. det gerna nu kan blifva, och derföre anhåller jag om bifall lill detsamma. O Ilr Sandströmer: Atskillige af den siste talarens anmärkmr afse blott frågan derom, huruvida Statskonhs aflöning under närvar, förhållanden bör på Stat definitivt upföras. Sådant har jag icke yrkat, utan tvertom uttryckligen förklarat, att, ehuru jag ansåg alt det varit lämpligt, jag icke ville ifrågasätta ändring lili Utsk:s derom afgifne yttrande. På sätt jag redan nämnt, har Utsk. förklarat dess mening vara, alt hvad, som erfordrades för ärendernes oafbrutna gång inom Verket, skulle finnas till K. M:s disposition och någon inskränkning deri, såvida sådant kan ske inom för ändamålet afsedde tillgångar, f. n. icke ega rum.
Då Revisorerne dels funnit Banco-Reglementets stadgande i denna del vara alldeles bestämdt, och dels ansett, att den förlust Banken får vidkännas genom utmyntningens verkställande i den af Rikets Ständer föreskrifne ordning, är i allmänhet betraktad endast imaginaire, enär hvad Banken genom en förändrad ordning möjligen skulle bespara i myntningskostnad, endast i annan väg kornrae Siats-Verket till godo i den del af Bankens vinst, som till Riksgälds-Contoiret öfverlemnas; äfvensom att det icke är skäl alt förr, än då yttersta behofvet så fordrar, nedsmälta ett mynt sådant som Spanska Piaslrer, hvilket i alla verldsdelar är gångbart och till sitt värde erkändt; liafva Revisorerne meddelat Banco-Fullmägtige det förklarande, att Banco-Fullmägtige äga att ställa sig Banco-Reglementels föreskrift till efterrättelse. 3:o Angående den af Banco-Fullmägtige väckta frågahuruvida det må anses lämpeligt och nödvändigt att det belopp bestämmes s som utaf Bankens Silfver högst må kunna användas för utmyntningen i sådane hela_, halfva_, fjerde dels åttondedels och tolftedels Riksdaler sorn, enligt Kongl. Maj.ts den n5 Junii i83o utfärdade Nådiga Förordning om myntfoten, komma att tills vidare präglas. Af Banco-Fullmägtige har blifvit anmäldt, att ehuruväl
Skulle lånsökande eller hans löftesmän förut häfta för förbindelser till diskont-verken, måste, så framt lånet skall kunna beviljas, vederhäftigliets-belyget innehålla, att lånsökanden och hans löftesmän, hvar för sig, ega fullkomlig säkerhet, ej mindre för det lån, som sökes, än för beloppet af deras förut till diskont-verken ingångna förbindelser. Då ansökningar angående låns omsättning måste, likasom nya lån, undergå pröfning och personers vederhäftighet ofta förändras under den tid, som förflyter emellan lånets utgifning och detsammas omsättning samt hvarje särskild omsättning, så Banko-Utskottets Betänkande, Pf.o 2b. 33 så och enär, genom den nu föreslagna förändringen, Utskottet sökt förebygga de kostnader för den enskilda, hvartill en ovilkorlig fordran på officiella intyg föranleder; anser Utskottet sig härigenom hafva besvarat en af hr prosten Klintberg väckt motion, om afskaffande af vederhäftighets-betyg å omsättnings-reversal. Till närmare förtydligande af 197 §., har Utskottet skolat tillstyrka, att densamma må erhålla följande uppställning: 36:o Svenske medborgare, som äro bosatta eller vistas utrikes, få icke såsom låntagare eller löftesmän antagas. De flera olägenheter, hvilka för så väl diskont-verken, som de lånsökande uppstå, i följd af det stadgande, att låne-ansökningar skola pröfvas, äfven då tillgång saknas att lånen genast utgifva, har föranledt Banko-fullmäktige föreslå, att föreskriften härom, intagen uti 198 §. af reglementet, måtte förändras. Uti denna åsigt instämmer jemväl Utskottet, som fördenskull tillstyrker, att 198 §. i reglementet må erhålla denna lydelse: 37:o Inkomma ansökningar å större sammantaget belopp, ån hvartdera diskontverkets tillgångar medgifva, skola sådane ansökningar, med det undantagallenast, nedanstående § — innehåller, hvila, för att, då tillgång finnes, undergå pröfning i den ordning, desamma inkommit. Lån får ej utgå till annan eller mindre summa, än den hvarå reversalet lyder.
Herr Trafvenfelt, Cart, yttrade sig till alla delar instämma i Herr Hagstrnmers yttrande, och anhöll att detsamma måtte till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet blifva remitteradt* Grefve Lilliencrantz, ffohan Wilhelm, instämde äfven i hvad Herr Hagströmer anfört, och utbad sig att i detta ämne framdeles närmare få utveckla sina tankar, samt önskade, det frågan emedlertid kunde förblifva hvilan* de på bordet. Anmältes och emottogs på vanligt sätÉ Konungens HofCantzler, Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj:ts vägnar aflemnade trenne Dess här nedanföre i Proto* collet antecknade nådiga Propositioner. Herr HofCantzleren, på vanligt sätt besvarad, afträdde, hvarefter Ridd, 01 Ad. Prof. N:o 2$, 2L 194 Den 29 Mare, Herr Lagerheim, Olof ffohan, som genom HofCantzlerens ankomst hade blifvit i ett påbegyndt anförande afbruten, uppläste följande: Den ynnest och välvilja Höglofl. Ridderskåpet och Adeln tillförene behagat visa mig, då jag under förflutna tider någon gång vågat inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln framträda såsom talare, lemnar mig i dag en glad anledning, att ödmjukligen utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverseende godhet och benägna tålamod för några ögonblick. örn det å ena sidan är yttersta angelägenhet, att en Stats inre författning så bestämmes, att Staten ej belastas med ett större antal Embetsoch Tjenstemän, än behofvet till upprätthållande af allmän ordning nödvändigt fordrar, och att deras värf och befattningar efter en noggrann undersökning så af* mätas, att de kunna och böra en hvar på sitt ställe fullkomligen uppfylla Statens noga beräknade fordringar, hvilket grannlaga ämne jag nu ej vill underkasta Höglofl. Ridderskapets och Adelns pröfning, må det deremot å andra sidan tillåtas mig påkalla Höglofl.
Klagan öfver brott emot person och äganderätt förspörjes dess värre allt för ofta; och synes mig största orsaken härtill vara den, att personer, som, en eller stundom flere gånger straffade enligt förr gällande lag med spö eller frihetens förlust under längre eller kortare tid, sammanvarit i gemensamt fängelse med andre ofta gröfre brottslingar än de sjelfve, sällan vilja och stundom icke kunna -återvända på en bättre väg, i anseende till så väl svårigheten för dem, att erhålla laga försvar eller stadig sysselsättning, som ock deras, genom samtal med och undervisning af förhärdade brottslingar, sedliga försämring samt det förakt, med hvilket de allmänligen bemötas, sedan de, efter öfverståndet straff, återvunnit friheten, hvilken ock ofta genom förnyade förbrytelser åter förverkas. Spöstraffets borttagande och gemensamhetsfängelsets utbytande mot cellen, der fången under ransakningstiden och afbidan på sin slutliga dom, lemnad åt sig sjelf, tvingas att vända sina tankar på sitt inre, på sin förflutna lefnad och sin framtid, i stället att bland andra brottslingar förhärdas till nya brott, hafva dock otvifvelaktigt redan visat sina välgörande verkningar, hvilket förhållande ådagalägges deraf, att i länsfängelset härstädes, som innehåller 92 celler, hvilka vid fängelsets första begagnande voro upptagne och förmodades blifva otillräckliga, numera sällan är upptaget, mer än till hälften, och att högst en tredjedel af de häktade äro dömde brottslingar; att de 30 cellerne i Carlshamns kronohäkte, ehuru visserligen ofta upptagne, dock till största delen förvara ransakningsfångar, transportfångar eller dem, som undergå förvandlingsstraff i brist af ådömde böter för mindre förbrytelser; samt att häradsfängelset vid Norje i Listers härad, med 12 celler, oftast står tomt och begagnas endast då ransakningsfångar under pågående ting ditföras från Carlshamn. Folkundervisningen fortgår inom alla Länets socknar i öfverensstämmelse med föreskrifterne i Kongl. Förordningen den 18 Juni 1842 och bestrides dels i fasta och dels i flyttande skolor; och hafva de sednares antal på flere ställen ökats.
Besv.o.Oec.-Utsk.Uti.N-oi^ 15 port af krut för Bergslagens behof må med Kronoskjuts-hästar verkställas; och enär Ri* kers Höglofl. Ständer vid denna Biksdag be* slutat, att Kronoskjutslegan hädanefter bör till lika belopp med Gästgifvareskjutsen erläggas, samt Motionairens i första rummet yttrade önskan sålunda blifvit vunnen, behagade Rikets Höglofl. Ständer upplyst finna, att all vidare fråga om rättighet för VesterBergslagen till kruttillverkning för eget behof, bör förfalla, Vidkommande den af Herr ^Friherre Ridderstolpe omförmälda, i Westerås inträffade händelse, derigenom en stor olycka kunnat Staden tillskyndas, anse Utskotten dylika vådor icke kunna för framtiden förekommas genom det af Herr Friherren föreslagna begagnande af endast oskodda hjul till de vagnar, derå krutet genom Siäderne transporteras, enär, di olycka vill inträffa eller skyldig försigtighet varder åsidosatt, antändning synes lika möjlig genom hjulets friction mot axeln Som vagnar med oskodda hjul i öfrigt icke uti de fleste Rikets provincer af Allmogen begagnas, skulle anskaffandet af sådana vagnar, blott för kruts transporterande genom Städerne, för Stats.Verket komma att medföra en lika betydlig som tilläfventyrs öfveiflödig kostnad, den Utskotten icke anse sig kunna tillstyrka. 2 6 Statssamt Allrn.Besv.o.Oec••
Så vidt Utskottet kunnat erfara, har den från äldre tulltaxor qvarstående benämningen »Tetes» icke föranledt något missförstånd vid tullbehandlingen; och om äfven denna benämning nu mera sällan i handeln förekommer, upplysa dock godkända arbeten, angående handelsvarors kännedom, att med »Tetes» förstås en, från Terres, till utseende och beskaffenhet skiljaktig del råsocker,; hvarföre skäl icke torde förefinnas att från de uti ifrågavarande rubrik uppräknade råsocker-slag utesluta det under benämning »Tetes» f bekommande.. Hvad åter angår det föreslagna tillägget af »Farin, brunt och gult,» så * torde det vara ännu mindre lämpligt att i rubriken å de egentliga råsockerslagen intaga detta tillägg. Utskottet har nemligen af Kommerse-kollegii, näsi - Yie v illning fUIs k o llets Utlåtande j N:o f5. Kdne är afgifna underdåniga utlåtande, uti särskildt lios Kongl. Majit fullfoljdt mål angående förtullning af ett under benämning »gult pudersocker eller Farin» angifvet parti socker, inhemtat, bland annat, att denna vara utgör biprodukt vid råsockrets omkokning och raffinering, innehåller 91 >. procent krystalliserbart socker samt under benämningen »Farineller Baster-socker» ingår i handeln för omedelbar förbrukning; hvarföre ock omförmälda parti socker ansetts böra hänföras till den i tulltaxan förekommande rubriken »krossadt lump-, Havanna-, torres-, samt andra till sockerbalten lika slag.» Vid dessa förhållanden finner Utskottet sig böra vidblifva det af 3 Stånd redan godkända förslaget, att bibehålla rubriken å råsocker: »Moscovad-, eller brunt och gult, ordinärt Terresoch Tetessamt livitt Pudersocker.» oförändrad. Utskottets förslag att Rikets Ständer skulle lemna tullsatserne å tobaksblad och stjelk oförändrade, men till Kongl. Maj:t ingå med underdånig hemställan i ämnet, hafva Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden godkänt, men Borgare-ståndet återremitterat.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. å motionens remitterande till Lag-Utsk:t och dertill svarats ja, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm , att Hr Stjernsvärd hade begärt, att motionen skulle med de öfriga Riks-Stånden kommuniceras; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bifalla denna begäran. Ropades nej. Med anledning häraf framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på alslag å Hr Stjernsvärds ifrågav:de anhållan, och blef denna propos. besvarad med många ja, jemte ett eller annat nej; hvarefter anmälte sig och yttrade Hr Stjernsvärd: Jag lår till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det af R. o. Ad. nu lättade beslut kan vara med grundlagen öfverensstämmande; jag för min del anser min rättighet vara att få min motion med de öfriga Riks-St:n kommunicerad. Hr Gr. o. Landtm, förrnälte, att hvad först beträffade Hr Stjernsvärds antagande, att ett beslut i förevar:de fråga redan vore fattadt, hvilade detsamma på ett misstag, enär R. o. Åd. väl med blandade ja och nej besvarat Hr Gr:s o. Landtnäs propos. om alslag å Hr Stjernsvärds ifrågav:de begäran, men Hr Gr. o. Landtm, ännu icke tillkännagifvit, huruledes han uppfattat Ståndets svar å samma propos. Vidkommande derefter Hr Stjernsvärds förmenande, att propos. på afslag å en ledamots begäran om en af honom väckt motions kommunicerande med de öfriga Riks-St:n icke skulle kunna grundlagsenlig! framställas, finge Hr Gr. o. Landtm, förklara, att, enligt hans åsigt, 232 Don 29 November f. m. en sådan propos. både kunde och borde göras.
För öfrigt finnas bland alla de med vanfrejd stämplade förbrytelserna få, som kunna begås under så mildrande omständigheter, som en mened af den fördöljande iHMted-ra! uioKåfc uahbm nabeaannil it uma Jani Man tånke sig t. ex. en fosterson, som tvingas att vittna mot sina fosterföräldrar. ^ Man tånke sig vidare, att desse åro tilltalade för en polisförseelse, hvaraf ingen lidit, men hvars konstaterande skulle medföra deras ekonomiska ruin. År nu den fostersonen, derföre att han uppsåtligen fördöljer en fållande omständighet, att anse så moraliskt förkastlig, att han aldrig skall kunna återupprättas, att han skall stämplas med outplånlig vanära, och sålunda hårdare bedömas ån mangen landsförrädare, qvinnoskåndare, tjuf, rånare och bedragare? Den, som lika med mig nekande besvarar denna fråga, torde äfven medgifva att förevarande § gifves följande lydelse: Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller pä 'viss tid förlustig. 14 Kap. Ehuru jag, för min del, icke godkänt andra förändringar i det Kongl. FörSlkgfet förande detta Kapitel, ån dels sådana, som åro en följd af dödsstraffets borttagande såsom absolut straff, och dels de i 45 § föreslagna, har jag dock ieke ansett Utskottets i öfrigt gjorda, i min tanke vål svagt motiverade ändringar och om ékrifningär vara af den vigt, att de bort framkalla én särskild reservation. Deremot synes mig, af ofvan antydda skål, en sådan förändring af 46 §. böra ega rum, som öfverensståmmer med latitudsystemet och rehabilitations-princi pen; hvarföre jag föreslår att denna § må gifvas följande lydelse: Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, och den, som gjort sig förfallen till straff efter 2, 18, 19, 28 eller 40 §, skall dömas förlustig medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid.