Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kyrkoråden kunna väl i vissa fall fylla denna lucka, då till deras omvårdnad hörer vidmagthållande af ordning och sedlighet inom försam iinga ine och de äfven, med Kyrkoherden till ordförande, utgöra ett slags domstolar, berättigade att med offentliga varningar och föreställningar samt äfven med åläggande af böter näpsa och bestraffa mindre förbrytelser mot kyrko-disciplinen och andre dermed ge - 35 menskap egande ordningav. Dessa myndigheter, som i allmänhet gjort sig aktade, synas derföre uppfylla sitt föresätta ändamål; men deras verkningskrets är mycket begränsad och torde ej heller lämpligen kunna utvidgas till alla policeärender inom församlingen, oberäknad! de ekonomiska, ehuru de å en del ställen hafva på sin lott sundhetsoch fattig-policen, de der åter på andra ställen äro splittrade i särskilde afdelningar, merendels under Kyrkoherdens ordförandeskap. Vid sådana förhållanden med police-magten och då, såsom här i Länet, nu hysande 224 å 225,000 invånare, spridda på 114 qvadratmil, dess anseende och verksamhet hufvudsakligen måste upprätthållas på landsbygden af de Eders Kongl. Maj:Is Befallningshafvande direkte underlydande sex kronofogdar och tjugusju länsmän, hvilka dessutom hafva en mängd andra, till en del mera vidsträckta åligganden, och hvarförutan endast tre landsfiskaler äro att tillgå i egenskap af allmänna åklagare, må det anföras såsom ett stort och talande bevis på folkets böjelse för ordning och laglydnad, att dessa vigtiga samhälls-elementer äro öfvervägande och allmänna säkerheten större än i flera andra länder, om icke fullkomlig; och den oväldige torde deraf göra slutsatsen: att Läns-styrelsen och dess underordnade söka uppfylla sin bestämmelse äfven i dessa hänseenden.
» Den dumma ungen sade ju, att det inte skulle göra ondt; han vet inte, hvad smärta vill säga, derför måste jag visa honom det. » Köpmannen måste le. » Den slyngeln har rätt, men i den vägen undanber jag mig för framtiden dina lektioner. Gif honom ett duktigt kok stryk och stäng in honom. » Man stängde in honom i lusthuset; han hade ej ändrat en min under slagen, endast Sigfrid hade jämmerligen gråtit och var otröstlig. Han öfvertalade tjenstfolket, som intet kunde neka honom, att på tredje dagen i hemlighet släppa honom dit in. » Men gör det kort, » sade den gamle trädgårdsmästaren, » jag skall under tiden stå på vakt, att inte den slyngeln gör er något ondt, herr Sigfrid; I D U N han ger ingen menniska svar, och den goda » Så säger man bara. » maten har han i trots inte rört vid. » » Nej, » bedyrade gossen, » jag menar det, I skymningen släpptes Sigfrid in. Endast jag har dig kärare än något annat! » så småningom kunde han upptäcka kamraten, Klas steg upp från sjukbädden som en som satt hopkrupen i ett hörn. Han svaannan menniska, foglig, förnuftig, väl vetande, rade intet, när Sigfrid ropade på honom. att han blott af nåd blef fördragen. Och D å han kom närmare, lyfte Klas på hufså svår han än fann denna ställning, icke vudet; han såg så förändrad och eländig ut, en klagan kom öfver hans läppar. Han att hans vän började snyfta. hade fattat ett beslut, han ville arbeta, ar» Hvad lipar du för? Hvad vill du här? » beta sig fri. for nu den andre ut. » Kan ni inte lemna Så blek och eländig som den andre var, mig i fred? » så kraftigt utvecklade sig Sigfrid, förgäfves » Nej, » snyftade Sigfrid, » jag kan inte, för bemödande sig att draga den dystre vännen jag håller af dig. » med sig in i sina öfverdådiga poj kupptåg. » Du! D u vet inte en gång, hvad det vill Det lyckades honom ej. Men ett lyckasäga. Mor, mor, jag vill till dig, hemta mig!
Carlsson från Östergötland har, beträffande 16 § 1 punkten, gjort hemställan, att maximum af det derstädes för uppsåtligt insläppande af kreatur på annans egor stadgade bötesansvar, 200 R:dr, måtte nedsättas till SO R:dr, enär mången eljest kunde råka att ganska oskyldigt drabbas af ett för hårdt straff, såvida som »våda kan tydas till uppsåt.» Sistnämnda skäl torde likväl .sakna all giltighet; och då i öfrigt någon ändring i det omförmälda hänseendet ej kan ega rum utan rubbning af sammanhanget och det lämpliga förhållandet mellan alla de särskilda ansvarsbestämmelserna, ibland hvilka till exempel den nästföljande, för missbruk af betesrätt på samfäld mark, hvilket är en vida ringare förseelse, än den nyss omförmälda, stadgar böter af ända till 50 R:dr, o. s. v., måste Utskottet förklara sig anse J. Carlssons berörda yrkande ej förtjent af uppmärksamhet. Enahanda är förhållandet med Anders Jonssons från Wermland förslag, att kungörande om intagande af annans kreatur bör ske ej allenast i socknens kyrka, såsom i 25 § stadgas, ulan äfven i angränsande socknars kyrkor. Det måste nemligen snarare anses tillhöra den, som genom underlåtenhet att vårda sitt kreatur vållat, att det inkommit på andras egor, att taga reda på detsamma, än den, hvilken derigenom tillskyndats skada, att förskaffa egaren kännedom om hvarest kreaturet finnes.
Jemte tillkännagifvande, att, »då Rikets Ständer vid sednaste riksdag beviljade den för Kamereraren vid Krigs-akademien föreslagna arfvodestillökning från 960 R:dr 18 j öre till 1,500 R:dr, fästades dervid det förbehåll, att, om befattningens innehafvare »ägde annan tjenst å stat med lön, han endast finge åtnjuta det förra, arfvodet med en till 1,000 R:dr jemnad summa», hafva Revisorerne funnit sig böra erinra, att, sedan innehafvaren af nämnde tjenst, Krigs-rådet m. m. C. D. Forsberg, den 4 Maj 1858 från Krigsvåds-embetet erhållit nådigt afsked med pension å allmänna indragnings-staten, han fått i sin egenskap af Kamererare uppbära det högre arfvodes-beloppet, 1,500 R:dr. »Det »synes likväl Revisorerne, som hade med ofvanbeskrifne förbehåll Rikets Ständer afsett »att, så länge Kamereraren vid Krigs-akademien, i följd af annan tjenstebefattning, uppskar anslag af allmänna medel, vare sig såsom’ lön å stat eller såsom pension å allmänna »indragnings-staten, ofvannämnde arfvodes-tillökning icke bordt ifrågakomma.» Med anledning af denna anmärkning, får Guvernörs-embetet i underdånighet erinra, att då den pension, till belopp 1,000 R:dr mindre än lönen, sorn, vid afskedstagandet från Krigs-råds-embetet, blifvit af Eders Kongl. Maj:t Krigs-rådet Forsberg författningsenligt tillerkänd, icke kan eller får förblandas med den af honom frånträdda och hans efterträdare tillfallna lönen, bemälte Krigs-råd, efter erhållet afsked från nyssnämnde befattning, alltså varit, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers tydliga och oförtydbara beslut, fullt berättigad att, såsom icke mera ägande »annan tjenst å stat med lön», vid Krigs-akademien uppbära den under sådant vilkor förhöjda Kamererare-lönen.
Yid 81 §:n, hvilken, sådan den af Utskottet föreslagits, blifvit utan anmärkning godkänd af Presteoch Bonde-Ståndm, har Borgare-Ståndet för sin del beslutat endast den förändring, att ordet ”genast” i §:s mom. I borde utgå, och bär Bidderskapet och Adeln, som äfven i öfrigt funnit ändrugpr i §:n behöfliga, hvilka ändringar dock, såsom af endast ett Riks-Stånd beslutade, icke kunna täll någon Utekottets åtgärd föranleda, derjemte lika med Borgare-Ståndet ansett ordet ”genast” böra nr §m uteslutas. Då tväftfie Riks-Stånd ogillat intagandet i na ifrågavarande stadgande af bfvannätttnde bestämmelse och denna bestämmelse således förfallit, lärer den ifrågavarande §:ns lydelse anses godkänd med uteslutande af ordet ”genast.” 'Efter slutad -granskning af förevarande förslag till förordningum feommunalBtyTelse på landet, hafva såväl Mdderskapet och Adeln sorn Preste-Ståndet beslutat, ätt i 'förordningen äfven borde intagas ett stadgande äf innehåll: ’?att Kyrkoherde, ”eller den hans ställe företräder, må ega att i Kommunal-fullmägtiges •öfverlägg"hingar, såvidt de röra fattigvården, deltaga, äfvensom uti annexförsamlings kommunalstämma, änskönt han icke kommunäl-utskylder i den församlingen erlägger” Då emellertid förslaget om intagande i förevarande förordning af ett stadgande i ofvan omförmälda syftning blifvit gilladt af endast tvänne Riks-Stånd, lärer dotsamma icke till någon Utskottets åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Oktober 1860, STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial JtS 194. 1 N:o 194. Auk. till Exp.-Utsk. deu 15 Okt. 18ft kl. 11 f. m.
Det tillhör icke mig att ingå i pröfning af hvad som egentligen varit StatsSecreteraren Baron Wirsens eller Herr Professoren Munck af Rosenschölds mening. Den frågan, som för mig är af vigt, är, huruvida Ledamöter af ConstitutionsUtskottet böra kunna begagna den tillgång de hafva till StatsRådets Protocoll , för att med låford eller-klander nämna personer, som deltagit i StatsRådets öfverläggningar eller de mål, som deruti förekommit. Jag tror att, i följe af 90. §. RegeringsFormen , böra alla sådana anföranden anses såsom icke tillåtna. Det är till rättigheten att granska, huruvida Constitutionens föreskrifter blifvit af den Föredragande eller andra vederbörande iakttagne, som ConstitutionsUtskottets Ledamöters granskningsrätt inskränker sig. Om någon anmärkning äger rum, är formen derföre gifven ; andra anföranden , grundade på uppgifter, hämtade af samma källa, kunna lättligen inleda Ständerna i pröfning af särskildta personers förhållanden och den verkställande Magtens beslut, som icke höra till deras kall och som icke äro enliga med RegeringsFormens esprit. Det var i detta afseende, som jag tror, att Baron Wirsén gjorde den hemställan, hvarom nu är fråga. Hans afsigt kunde ej vara annan, är» att fästa uppmärksamheten på följderna af vanan att citera enskildta personers Embetsåt» 4io Den 31 Mars, gärder, och söka att derigenom förekomma den. För öfrigt betygade Herr StatsSecreteraren Baron Wirsen sin tacksamhet för det om honom fällda yttrande, och lärer icke haft för afsigt att påkalla någon pröfning deiaf, hvilket jag icke heller skulle förmoda vara nödigt. Friherre Boye, Ludvig.
Att som erfarenheten under den tid, då 1791 års Fölfattning ännu tjente till efterlefnad, visat det förbudet för Fruntimmer, att utom hus bära heleller halfsiden-kläder af annan färg, än Svart, Hvitt och Gratt eller randiga af samma färgor, icke uppfyllt det dermed åsyftade ändamål, att främja en nödig och nyttig sparsamhet, utan att deremot den således medgifne tillåtelsen att nyttja heloch halfsiden-kläder af grå färg eller randiga af berörde färgor, lemnat tillfällen till en skadlig täflan i mångfalldiga ombyten och förändringar af couleurer} skiftande emellan de före-' 842 Dc n Sio Juni. förenämnde, bruket af heleller half-siden-kläder för fruntimmer utom hus må inskränkas till endast sådana som äro förfärdigade af enfärgade Svar» ta eller Hvita Tyger, 4:0
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet'afgifvet, till Bancooch Dag,- Utskotten derefter remitteradt, Memorial, liar Riksdags-fullmägtigen Peter Pehrsson-.-från Calmar Län, under anförande, alt det för Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contoir medgifna undantag att ega deras forum i Kongl. Ma j:ts och Rikets Svea Hof-Rätt icke vore af behof påkalladt, och att detta privilegium, .sorn obestridligen föranledde till olägenheter, omgångar och dryga kostnader för dem, som med bemälde Verk kommo i delo, icke af tidslynnet gillades, föreslagit, alt, då både pligt och värdighet fordrade, att Rikets Stunder gjorde början med afskaffande af sådane domstolar för deras enskilda Verk, det måtte de stadganden, sorn bestämma Svea HofRätt tili första Domstol i Banken och Riksgälds-Contoiret rörande mål, varda upphäfne. Af anledning, att motionen jemväl afsåg upphäfvande af en för Riksr gälds-Contoiret meddelad undantags-lag, hafva Bancor och Lag-Utskotten för frågans behandling, med Stat-Utskottet sammanträdi. Utskotten hafva inhemtat, att, vid de t vänne nästföiflutne Riksdagarne, fråga varit väckt om upphäfvande af Bankens privilegierade forum, och att vid 1828—183a årens Riksdag Bankooch Lag-Utskotten (i Betänkandet N:o 6cp) föreslagit, att Bankens egna käromål liksom brottmål, de der röra Banken, utan att likväl innefatta åtal emot någon af dess tjenstemän eller betjente, skola behandlas och afgöras vid de domstolar, till hvilka sådane mål efter lag höra, men Rikets Ständer dertill icke lemnat bifall; hvaremot Utskotten, vid senaste Riksdag (uti Betänkandet Wto 5, afgifvet den q
Lutherska församlingens uprällhållande i Paris, utan endast anläggande af skolor till upfostran af barn utaf lutherska föräldrar. Jag hemställer likväl, huruvida StatsUtsk. kunnat göra annat, än hvad del gjort. Behagar R. o. Ad:s majoritet återremittera frågan, skall jag visserligen icke sätta mig deremot; men jag tror, att ett Utsk. vid behandlingen af frågor mäste någorlunda conseqvent gå tillväga, och, då behofvel icke är utredt och frågan i öfrigt icke utvecklad, har Utsk. ansett sig sakna anledn. att tillstyrka anslag för dylika ändamål. Om Utsk. afgifvit ett sådant tillstyrkande, skulle det hafva gifvit anledn. lill vida mera befogadt klander, ån som så ofta försports. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Jag får till alla delar instämma med den talare, sora först yttrat sig i ämnet, och äfven med två ledamöter af StatsUtsk. så tillvida, att icke heller jag kan finna, att Utsk. oriktigt förfarit uti denna fråga, enär motionen icke varit i något afseende utredd. Emellertid anhåller jag att få meddela en uplysning om förhållandet, hvilken blifvit lemnad af just den person, som hos vår Minister i Paris vackt intresse för denna sak. Han har nemi. uplyst, att Evangelisk-lutherska församlingen i Paris består af vid pass 10,000 personer; men att denna lilla församling befinner sig i en viss tryckt ställning, till följd af Katholicismens under sednare åren ökade inflytelse i denna stad; men att i trots af delta förhållande och måhända såsom en verkan deraf, församlingen utvecklat ett ganska märkbart andligt lif; att dess lärares verksamhet visat sig välgörande i vården om arma, förvildade haudtverklärlingars religiösa upfostran, synnerligen i förstäderna S:t Antoine och S:t André, hvilka äro kände för sina vilda, revolutionära tendenser. Nu har man varit betänkt på att för ofvannämnda ändamål inrätta skolor i större skala; men i saknad af erforderliga medel, nemi.
Från hvarje allmän synpunkt visar sig sålunda denna yrkade likställighet i bevillningsbeskattning fullt befogad och rättvis. Eller månne städerna och deras innevånare endast skola med landsbygden likställas i utjemnandet af alla industriela och förvärfsrättigheter, men olikstållas i 150 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 63. skatter och onera, såsom härvidlag uti proportionen af 5 till 3? Ett så obilligt yrkande lärer icke kunna i längden soutineras: det bär, såsom hvarje orättfärdighet, förkastelsen i sitt eget hjerta och förebråelsens skygghet i alla anletsdragen! Man åberope icke heller, såsom skäl för bibehållandet af denna ojemnhet grundskatternas och dithörande oneras och servituters belopp på landsbygden. Städerna ega dermed fullt jemförliga skattebördor, så att kommunal-utskyIdema, såsom på annat ställe tillförene nämndt är, i de flesta af dem uppgå till två-, treå fyr-dubbla beloppet af kronoskatten, hvilket tänkvärda förhållande är ganska naturligt, då desamma utom en merändels mycket tryckande fattigvård, hvartill städerna ensamma alldeles icke äro vållande, måste sjelfva bekosta en mängd, för både landsoch stadsbygd gemensamt båtande, reala och ideala angelägenheter, hvilka troligen eljest lågo alldeles nere, samt hela sin polis, kronooch kommunal-debitering och uppbörd, lagskipning och hela öfriga administration, hvilket sednare allt Statsverket bekostar och betalar för landsbygden. Och ändock plockar landtmannaintresset, så vidt det kan göra sig gällande, bort ifrån städerna den ena allmänna intraden efter den andra samt stoppar till den ena gamla stadsinkomstkällan efter den andra.
Majit göra underdånig anmälan. Sedan, i följd häraf, Vetenskaps-Akademien uti underdånig skrifvelse den 9 sistlidne November, med förmälan att Akademien, tid efter annan och sedan det utförda arbetet för hvarje gång blifvit besigtigadt, på ofvanbestämda sätt till Auditören Scheutz utbetalt de erforderliga beloppen, hvartill hela anslaget åtgått, vidare i underdånighet anfört, att vid den besigtning, som af särskilde, utaf Akademien utsedde, kommitterade blifvit å machinen verkställd, densamma, då mera färdiggjord, befunnits icke allenast vara sä fullständig, att den kunde tjena till Bih. lill 11. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 8 Hafi. 1 2 Slats-Dtskoltels Utlåtande, M 136. ledning vid frambringande af sädana apparater till hvad omfång som helst, utan äfven så fulländad både till sin idé och i utförandet, att den, behörigen inställd och endast med en vanlig vef hållen i verksamhet, sjelf beriiknade serier med 4 differenser och ända till 15 siffror och samtidigt tryckte resultaterna i tabellform med ända till 8 siffror, sedan den sjelf vederbörligen korrigerat den sista; att Akademien derföre ansåge denna machin fullkomligen motsvara det med densamma afsedda ändamål, hvadan Auditören Scheutz och hans son således i allo uppfyllt de för det beviljade anslagets utbekommande föreskrifne vilkor; samt att, enligt kommitterades uppgift, anslaget icke varit tillräckligt ens till de för machinens utförande bestridde kostnader, än mindre för det andra ursprungligen dermed åsyftade ändamål, företagandet af en resa i utlandet, i afsigt att derstädes förevisa machinen; så och efter det Kongl. Majit den 2 påföljde December meddelat Kongl. Stats-Kontoret Nådig befallning, att från Riksgälds-kontoret utreqvirera de af Rikets
Jag vågade icke gå henne nära, jag stod endast stilla bredvid henne och såg in i dessa ögon, som utan att hon talade, mötte mina, till dess att hon sträckte ut sina armar emot mig, och jag böjde mig ned för att möta hennes kyss. Då blef det plötsligt svart för mina ögon, och jag reste mig upp med en känsla, som om jorden hade vikit undan mina fötter. Ty på hennes hals, under linnets spets, såg jag ett litet rödt märke i en underlig strimmig form. Jag stod stilla och såg därpå, och jag vet, att färgen vek från mitt ansikte. Ty jag kände igen detta märke. Jag hade sett det en gång förr. Ett halfglömdt minne jagade som en blixt genom min själ, och lik en drunknande arbetade jag för att få luft. Jag såg en annan kvinna framför mig, en mogen trettiofemårs kvinna. Jag såg mig själf som en ung man, liggande på knä vid hennes fötter med armarna om hennes hals och tryckande mina läppar på lek mot detta samma röda märke. Jag såg det så tydligt, som om jag upplefvat det å nyo, och jag väcktes ur min syn af en ängslig fråga, om jag var sjuk. Jag svarade Margit, så godt jag kunde. Jag föregaf, att det var ett plötsligt illabefinnande, hvaraf jag ofta led, men som ingenting betydde, sade, att jag behöfde en halftimmes luft. Hvad vet jag? Jag minns ej hvad jag sade henne, förstod ej, om hon trodde mig. Men som en drucken man stapplade jag ut ur hennes rum och störtade ut. Hvad är det mera att berätta? Hvad är det mera, än att allt hvad lifvet gjort med mig, ville jag göra om igen, allt, från första dagen till den sista. En enda människa har jag älskat, och från henne har jag stulit lifvets egen värmande sol. Ty aldrig skall hon glömma detta minne, att den man, hon skänkte sin tro, flydde henne dagen efter den natt, då hon i kärlek blef hans. Jag gick hem till den gamle, och jag fann honom ensam. Hans hustru hade ännu ej stigit upp, trött som hon var efter gårdagens sinnesrörelser. Jag fann honom som sagdt ensam, och vi talade samman länge. Jag frågade honom om allt, och jag tror ej, att han såg min ångest.
Ständer, angående förslag till ny Inquarterings-ordning för Stockholms stad. saint andra i sammanhang dermed förekomne frågor; N:o 221, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Inquarteringen i de Skånska städerna och Götheborg; N:o 222, i anledning af vackt förslag, angående låns meddelande å inagazinerad ritorr spanmål. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 223, i anledning af väckt motion om ett lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings Lärdoms-skolas local: Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets memorial, N-o 43, med förslag lill sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, i anledning af l tskottels betänkande, N:o 22, och utlåtandet, N:o 39: Med vidblifvande af sitt beslut, godkände Ståndet de i detta memorial, framställda voterings-propositioner, samt biföll Utskottets i slutet al memorialet gjorda tillstyrkande, och lade detsamma för öfrigt till handlingarne. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets följande betänkanden: N;o 80, i anledning af väckt motion, angående förvandling af böter; N:o 81, i anledning af väckt motion örn förändring af lagens stadgande, angående de fattigas andel af död persons egendom; N:o 83, i anledning af väckta motioner om förändring af lagens stadgande i 6 § 9 Cap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor; N:o 84, i anledning af väckt motion om förändring af 12 Cap. 4 § Handels-Balken. S. D. Föredrogos och la des till handlingarne Lag-Utskottets memorial : N:o 78, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande, N:o 41, öfver väckt motion om förändring af 1 § i 26 Cap.
Finnes ej annat medel än att attaquera både vän och fiende, så beklagar jag den, som tror sig på ett sådant sätt hinna målet; ty hvar och en, som begrundar ett dylikt förhållande, vill då icke längre ställa sig i en sådan oppositions leder, som Hr Dalmans. Så vidt jag kunnat fatta ,Hr Dalmans argumentation ronde den nu ifrågavar. saken, har den blott vändt sig kring sannolikheter; men sannolikt kan det vara, både att en god sak misslyckas, och äfven att den lyckas, ty att finna det absolut rätta tillhör ej någon; härvid förblifver jag. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag skall icke ingå i en vidlyftig utveckling af ett ämne. hvarom redan blifvit så mycket ordadt, att föga återstår; min opinion i hufvudsaken har dessutom redan uttalat sig i mitt tillstyrkande af den K. propostn. Men här hafva under discussionen dels blifvit gjorda några anmärkn:r emot den personal, som tillstyrkt denna K. propos., dels betänkligheter blifvit framställda emot sjelfva lånet, hvilka jag icke förut hört vara till besvarande upptagna; jag skall derföre i korthet vidröra dessa och sedan yttra min slutmening i sjelfva saken. En talare har mot .Styrelsen anmärkt, att den icke beredt de garantier i lagen, som ansetts nödiga och ensamt tillräckliga, till bevis hvarpå han sagt, att Styrelsen ej visat något del - It» Den S Februari e. ra. tagande för de tysta förmånsrätternas afskaffande. Jag får i anledn. häraf erinra, att en K. propos. härom vid denna riksdag blifvit afgifven, men hos B.. St. rönt afslag; det synes då egentligen vara skäl att vända sitt missnöje mot dem, som afslagit, och icke emot den, sorn proponerat saken. Vidare har man sagt, att inga hypotheksföreningar ännu finnas. Menar man härmed fullständigt organiserade hypotheksföreningar, som redan trädt i verksamhet, så har man rätt; men om det får anses för något, att sådana föreningar i flera län finnas sammansatta, med derför uppgjorda reglementariska grunder, hvarå de endast afvakta K.