Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dito 14 Den 4 April» Dito dito. S. D. Lag - Utskottets den 23 sistlidne Mars afgifne och sedan sista Plenum på bordet hvilande Memorial, innefattande utlärande öfver Riksens Ständers Justitias-Ombudsmans Etnbets-Be» rättelse, föredrogs nu åter, hvarvid tillika upplästes det Memorialet åtföljande Protocolls'Utdrag för den 21 Mars, rörande 3:ne Eedainöters af Utskottet särskildta mening, enligt hvilken de, emot hvad pluratiteten beslutat, på anförde grunder, ansett Utskottet äfven bora meddela utlåtande öfver den del af nämnde Berättelse, sorn rörer de anmärkningar, till hvilka Justitite - Ombudsmannen ansett sig äga anledning, i afseenemie på de, tor sysslolöshet och brist på lagligt försvar, till fästnings-och spinnhus-arbete på behaglig tid dömde personer, samt hvad JustitiaaO mbudsmannen i detta ämne funnit sig böra hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, jemte innehållet af de derå i Nåder erhållne svar, tillika med hvad i öfrigt dermed agde oskiljaktig gemenskap. Efter öfverläggning beslöt Bonde-Ståndet, att, med anledning af 33 §. Biksdags-Ordningen och 53 §. Regeringsformen, gilla denna af 3me Ut. skotts Ledamöter yttrade särskildta mening, och i följd deraf återförvisa ofvanberöide del af Justitiae-Ombudsmannens Embetsberättelse till Lagutskottet, med anmodan, att nytt utlåtande deröfver afgifva. Ut Supra. Ex protocollo Olof Werlin. Dito Den 4 April. Dito Dito. S. D. Sedan Bondeståndet, genom ProtocolIs-TJtdrag af den 29 Mars, som i sista Plenum upplästes ooh då i Protocollet anmärktes, blifvit underrättadt derom, att Höglofl.
Maj:ts Nordstjerne-Orden, Juris-Utriusque Doktorn och Filosofie Magistern E. G. Runeberg, som sålunda blifvit utsedd att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Supleant, derom protokolls-utdrag är vordet utfärdadt. § 10. Undertiden från sednaste Riksdag, hafva, likmätigt 5 §. i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med 25 §. i nu gällande Banko-Reglemente, ej mindre för hvarje halft år, ”'Uppgift öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa, samt utelöpande sedlar och depositionsskuld”, än äfven för hvarje år ”Öfversigt af Bankens hela ställning”, blifvit upprättade, tryckte och med allmänna Tidningarne utdelade. § Berättelse af Banko-Fullmäktige. § 11. Uti Revisions-Berättelsen, pag. 22, hafva Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorer förklarat, att det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att Fullmäktige, i anledning af den hos dem den 23 April 1840 gjorda anmälan, angående Motala Mekaniska Verkstads försäljning, icke vidtagit den åtgärd, att, efter sammanträde med Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret och gemensamt med desse, utse och förordna ett Ombud, att vid nämnde försäljning å Bankens och Riksgälds-Kontorets vägnar tillstädesvara, för att deras rätt iakttaga och bevaka.
Den af Kommissionen föreslagna personal-stat för Arméförvaltningen tillstyrkte Stats Rådet måtte i Nåder gillas, endast med den förändring att, i stället för en Hufvudbokhållare i Bokslutskontoret, der må, såsom för närvarande, och med af seende å de med chefskapet för detta kontor förenade flera vigtiga åligganden, blifva anställd en Kamererare; hvarjemte Stats-Rådet tillstyrkte Kongl. Majits godkännande af Kommissionens förslag, såväl om Registrator»-kontorets indragning, emot det att i hvarje Departement föres särskildt Diarium, som ock att AdvokatFiskals-kontoret må tillhöra Civila Departementets personal-stat, dock med skyldighet för kontorets tjenstemän att jemväl åt de öfriga Departementerna bestrida de göromål och den handläggning, hvilka ett Advokat-Fiskals-embete tillhöra, på sätt instruktionen närmare bestämmer; hvarförutan Vaktbetjeningens personal skall lyda under det Civila Departementet, för så vidt Vaktbetjent icke under viss tid eller tillsvidare är indelad till tjenstgöring på annat Departement efter den tjenstgöringsordning för betjeningen, som af Arméförvaltningen bör utfärdas. Bil. N'o 3 b. till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 157 Vidkommande den af Kommissionen uppgjorda och till Kongl. Maj:ts pröfning öfverlemnade Aflöningsstaten för Armé-förvaltningen, hemställde Stats-Rådet, att, i stället för den deruti förekommande aflöning 2,500 rdr för en Hufvudbokhållare i Bokslutskontoret, hvilken tjensteman Stats-Rådet föreslagit att utbytas mot en Kamererare, lön för en sådan tjensteman må i staten upptagas med 3,500 rdr, hvarigenom slutsumman uti denna stat komme att uppgå till 112,000 rdr Till betäckande häraf ansåg Stats-Rådet böra användas, utom det på Krigs-Kollegii stat nu uppförda anslag af 108,000 rdr jemväl ett belopp af 4,000 rdr från behållningarne på den 4:de Hufvudtiteln tillhörande f. d.
I öfriga, af mig nu ej omnämnda delar, anser jag någon förändring af de å Andra Hufvudtiteln för innevarande Statsregleringsperiod uppförda ordinarie anslag ej böra ifrågasättas. Extra anslag till ett nytt Stralfarbetsfitngclse i Carlskrona. Fångvårds-Styrelsen har uti serskilda skrifvelser fästat uppmärksamheten på olägenheten af nuvarande lifstidsfängelsernas i Christianstad och å Ny Elfsborg fortfarande begagnande. Såväl ur sanitärt som ur disciplinärt hänseende vore nemligen en förändring härutinnan nödvändig; ty då, utom det berättigade anspråket att straffängelset bör uppfylla de oundgängligaste vilkoren för en sund menniskoboning, det jemväl måste vara för disciplinens och ordningens upprätthållande af synnerlig vigt, att strafffångarne, äfven utom arbetet, oafbrutet vore under uppsigt af bevakning, så utgöras deremot fångarnes bostäder i dessa fängelser af mer eller mindre mörka och osunda Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1862. 25 fängelsehvalf. sora blott kunna tjena till fångarnas inneslutande, tjenliga arbetsrum och lokaler för fångarnas vistande i fria luften saknas, erforderliga utvägar att bereda nödig luftvexling och snygghet finnas ej heller, och fångarna, som under vistandet i fånghvalfven äro undandragna bevakningens tillsyn, ega der tillfälle till hvarjehanda oskicks öfvande. Styrelsen, som förmält sig hafva sedan länge varit betänkt att till förändring i dessa förhållanden föreslå sådana åtgärder, hvarigenom nämnde fängelsers begagnande kunde helt och hållet upphöra, har dock, enär en sådan förändring icke kunde tillvägabringas utan en större uppoffring af Statens medel och sålänge dessa, såsom hittills, i betydlig mån tagits i anspråk för cellfängelsers uppförande i länen, icke trott sig böra i detta hänseende föreslå någon genomgripande förändring.
Ständers Allmänna Befwärsoch O^ouomle-Utskott den lv Martii i8 S° Företogs til granstning och afgörande - rvgr Den 24 Mars. de 2:ne frän HöglofligRidderssapet och Adeln tis UtflottLk remitterade Memorial, neml. 1:0. Af Herr ^siversten och Riddaren TKren^rsnat, innehallande Förslag til inrättning af ett Åkerbruks-Lollegium tll Landt-Lulturens befor» drande m. m. 2:0. Af Herr Häradshöfdingen ^lsnnerstam, hwaruri förefläs: s) At Lag-Utskottet samt Allmän» na Befwärsoch Oeeonomie-Utffottet mätte up» dragas, at genomgå Byggnkngaoch Handels» Balkarne, och anteckna de ställen, hwilka säfom veconomiska Författningar böra frän Civileoch Criminal-Lagar skiljas, samt utmärka de Försatt» ningar och Föreskrifter, hwilkas uphäfwande wore för det allmänna nyttigt, och upgifwade förändringar, som uti de öfriga borde ske; b) at större och mindre Hushälls-Salljkaper öfwer hela Riket mätte inrättas. Warandes et särskilt xrojeK bertil lckemorialet bifogat.
Skall man yttra sig om Norrige i detta afseende, så bör man väl också fästa uppmärksamhet på samma förhållande till andra makter, med hvilka vi hafva consuler gemensamt. Det blir således icke Sveriges Rikes stämplade pappersoch bevillningsförfattning, uli hvilken dessa förhållanden skola utredas. Benämningen mäste således förändras. H, Ex. Hr Gr, Björnstjerna: Jag skulle visserligen vara af I) e n 15 Mar s. 3G9 af samma tanka, som Ur. Cronhjelm oell Hr Aminoff, om jag icke hade en bedröflig erfarenhet i delta afseende genom de afdrag, som jag fått vidkännas till Svenska statsverket, äfven för den del af min lön, som utgår från Norrige. Jag har gått in och klagat hos Pröfningscomiteen, Kammarcoll. och K. M. och fått orätt öfverallt. Detta är ett factum, mine Hrr, och hvar och en af mina colleger kan intyga, att detsamma handt äfven honom. Först vid denna riksdag har detta missförhållande i afseende pä hevillningens erläggande blifvit afhjelpt genom Utskis tillstyrkande. Dä nu sådana missbruk hafva ägt rum i 10 års tid, sä hemställer jag, om icke det är häst, att genom ett tydligen uttryckt förbud deremot förekomma det för framtiden. Gr. Cronhjelm har åberopat Hr von Hartmansdorffs begäran, men jag får erinra, att Hr von Hartmansdorff afstått derifrån, och instämt i den af mig framställda, att bestämdt må förklaras, att ifrågavar. bevillningsafgift icke kan påföras Norrmän. Hr von Hartmansdorff: Jag vill ännu en gång försöka att i detta hänseende förena meningarne. Jag hemställer således, att R. o. Ad. ville för consuler, som icke åro Norrmän, antaga Utsk:s förslag, samt att bestämmandet af afgifler för consuler, som åro Norrmän, öfverlemnas till K. M. med und. anhållan, alt K. M. måtte till Sveriges R.
Första och andra momenten i denna §, jemte Utskottets yttranden i anledning af Herr E. G. Danielssons förslag: att den, enligt § 23 af gällande fö ordning, hushållnings-sällskaperna tillkommande ,i utaf afgifterna för minuthandel med och utskänkning af bränvin borde emellan länens samtlige hushållnings-sällskaper fördelas i förhållande till länens folkmängd vid slutet af sednaste qvinqvennium. Herr Ehrenborgs och Riksdagsfullmäktigen Per Erik Anderssons motioner: att de i af minuthandelsoch utskänknings-afgifterna, som återstodo sedan länets hushållnings-sällskap bekommit sin andel uti berörde afgifter, måtte äfven från städerna aflemnas i landtränteriet, för att tillsammans med dem från landtsocknarne fördelas på länets samtlige så väl stadssom lands-församlingar, i förhållande till hvarderas folkmängd och till fattigvården användas, samF Herr Prosten Meléns motion: att af afgifterna, som in - Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 7. 3 flyta i stad af minuthandel med bränvin och å landet för bränvins-försäljning i allmänhet, 4 skulle aflemnas i landtränteriet, samt sedermera genom Konungens Befallningshafvande fördelas på sätt Herr Ehrenborg och Per Erik Andersson föreslagit, hafva blifvit återremitterade af Bonde-ståndet, i deri syftning, att berörde motioner borde bifallas. ifrågavarande § 24, hvilken i nu gällande förordning återfinnes under S 23, har emellertid vunnit öfrige tre Riks-ståndens bifall; och lärer följaktligen Bondeståndets återremiss icke kunna föranleda till någon åtgärd. § ^5.
"Jag", utropade han, "en regeringens organ nej, hellre vill jag reda mig en andlig graf och iakttaga en tvungen tystnad, ty politisk tystnad i detta öfvergångsskede är politisk död. Men hellre det, än lägga en hand vid verket att insöfva mitt folk i sjelfbedrägeriets villa!" Och tidpunkten är verkligen lämplig till en utvidgad och betydelsefull publicistisk verksamhet i Finland, ty den preventiva censuren blir från år 1865 upphäfven för tre år, eller intill nästa landtdag (1867) ett försök ifrån regeringens (i Ryssland) sida att pröfva huru finnarne skola bära ett slags tryckfrihet, eller riktigare en åtminstone lagligen icke godtyckligt, såsom hittills, inskränkt yttranderätt. Nu skulle den modige mannen åtminstone kunna säga ett och annat sanningsord. Så mycket bittrare för Ros, att företaget med den stora, dagliga finska tidningen icke blifvit verklighet. Han lider i sanning mycket. Den 6 Juli. Victoria! Ros har segrat. Hans glödande entusiasm har förmått ett antal fosterlandsvänner, ifriga fennomaner för öfrigt, att grundlägga en finsk "tidskrift för litteratur och ekonomi". Det är åtminstone en lofvande början till en framdeles utvidgad publicistisk verksamhet i sannt fosterländsk anda. Ros skall upprätta programmet. Jag är verkligen bra nyfiken att få del deraf, ty jag är öfvertygad om att Ros denna gång skall lyckas öfvervinna all ensidighet och se sakerna i stort. Den 10 Juli. Ros' program till den nya finska tidskriften har blifvit förkastadt, emedan han vägrade att derur stryka följande ord: "Vi skola öfvertvga våra svenska talande landsmän derom att äfven deras finska bröder hysa ett lefvande deltagande for tidens högsta frågor och att de äro och känna sig fullt ut värdige att hand i hand och i förbund med svensk-finnarne arbeta för det gemensamma fäderneslandets bästa. Vi inse fullkomligt nödvändigheten deraf att sjelfva hufvudmassan af folket bör förena med sig den i landet förhanden varande svenska bildningens krafter, för att med framgång kunna verka för fosterlandets sanna väl. All ensidig parti-hätskhet vare derföre bannlyst ur våra spalter i det vi i det eniga Finlands namn höja det sanna framåtskridandets baner."
Sagdt och gjordt. Jag öppnade boken. »Du min värld!» ropade jag alldeles högt och det nästan genast. Man ska värkligen vara ett så okunnigt nöt, som min herr måg numro 2, för att inte kunna skilja en bok om fiskar och fåglar och sådan där smörja, från en bok om en Fauna, som naturligtvis hör till den där sortens damer, som är så rysliga, att de inte ens får sitta kring kaféväggar och skämma smaken hos folk, och då måste de vara fina, när jag tänker på hvilka spiller nakna rysligheter jag sett i själfva Kungliga Majestäts Museum, som ju ändå är uppfördt just för att odla smaken hos folk. Men visste inte han hvad en Fauna är, så inte ämnar jag, hans hustrus moder, upplysa honom, det är då säkert. Också stack jag i förbifarten in hufvudet i boden och sa helt nytert: »Kära du, det fins nog många sorters Faunor! Ha de bara fjädrar på sig, är de inte riskabla en smul!» Visst är att odling behöfs, behöfs på alla håll och kanter! När jag kom hem, stod Gustaf framför spegeln och ryckte och ryckte i skjortlinningen som vanligt. Man kan knappt tänka sig något mer tålamodspröfvande än en man, som har för vana att operera sina skjortkragar, som om de voro barn, födda med igenvuxna munnar. Men det är just hvad Gustaf gör alltjämt numera, och det, fast jag lägger ut honom i halsen ett i ett. Det är grosshandlarhullet som tar så stor plats!!!! Ty nu är vi grosshandlare och har slagit igen boden, Gud bevars. Först gaf jag med mig lätt nog, men när det kom till kritan —! Ja, hvad tårar den saken kostat mig, vill jag inte ens försöka relatera. Att dräpa sin bästa vän är inte rättfärdigt, och boden var vår bästa vän och vår trofastaste. Värst af allt är ändå, att jag tror det mest skedde för min skull, och det, fast jag nästan bad honom på mina bara knän att låta bli.
Hon är ackurat som ett offerlamm, som skall släpas till döden, tänkte jungfru Lisette, medan hon vred upp lockarne öfver hjässan till en hög grekisk knut. Märk väl, inte ett stilla och menlöst lamm! Så vansklig hade fröken Constance aldrig varit att göra till lags som denna förmiddag. Hon påstod, att håret satt för högt, och alla hårnålarna plockades ut, innan jungfru Lisette hunnit att rätta på det. Det var att börja från början, och när det så var uppsatt igen, satt det för lågt, och hårnålarna plockades åter bort den ena efter den andra och kastades denna gång på golfvet. – Jag frågar inte efter hur jag ser ut, jag är totalt led vid hela lifvet och vill helst dö, men jag kan väl inte träda fram som ett spektakel heller. Aldrig har Lisette varit så gauche som i dag. Skall jag till råga på allt också te mig som ett vidunder, när så många af släkten kommit ner från Stockholm till bröllopet, och halfva Götheborg är inviteradt, och hela staden skall ut för att se mig. Sannerligen det blir något att se på, om Lisette håller på så där. Men att höra blir det kanske däremot, det kan nog hända, att jag i en hastig vändning ger mig till att svara »nej» i brudstolen. – Å, Gudbevars, nådig fröken! – Vill Lisette ha John Hall till man? Å nej, det vill Lisette visst inte. Hvarför skulle jag då vilja det? Ja, jag vill heller inte. Det behöfs ingen luggning och dragning mera, jag klär mig inte till brud. Det blir intet bröllop af. Säg till, att man skickar återbud! Jag är sjuk, jag känner, att jag får vapörer. Låt mig vara! Låt mig få dö! – Nådig fröken, nådig fröken! Gråt för all del inte! Tårar i brudkronan båda olycka. – Hvad frågar jag efter gammalt skrock! Jag är så olycklig, som jag någonsin kan blifva. Det värsta, som kan hända mig, har redan händt mig. – Om nådig fröken gråter, bli ögonen röda, utropade kammarpigan förskräckt. Och fröken Constance upphörde tvärt med gråten. Så rusade hon upp från stolen, trädde alldeles fram till spegeln och synade sig noga däri. Hela underklädseln var fullbordad.
Bägge dessa omständigheter torde få anses bufvudsakligen bidraga till de inhemske fabrikernes sanna skydd och fördel, ty en tulltaxa, hvars bestämmelser kunna med lätthet och säkerhet tillämpas, och Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 61 hvars algifter äro maltliga, aflägsnar vinningslystnadens försök till oloflig införsel och betryggar sålunda bäst den åsyftade uppmuntran för inhemsk slöjd i föiening med statens påräknade inkomst. En redan flerårig erfarenhet har äfven här i landet ådagalagt det med siffror bevista förhållandet, att just de handtverksoch fabriksvaror, för hvilka sedan år 1825 införselsförbud blifvit upphäfna eller nedsättningar i tull ägt rum, åstadkommits inom landet till större mängd och godhet än förut, och exempel finnes till och med på ett handtverk, som förkofrat sig under tullfrihet för likartade utländska tillverkningar. Deremot har ock erfarenheten visat, att varor, förbjudna till införsel eller med alltför hög tull belagda, särdeles väfnader, företrädesvis vid beslagstillfälien anträffats. Med hänsigt till upphäfvandet af hittills gällande förbud emot införsel af vissa utländska väfnader, förnämligast släta sidentyger, kläden och andra dermed jmförlige ylleväfnader, samt gröfre bomullsvaror, må särskilt erinras, att betydliga nedsättningar blifvit föreslagna i tullafgifterna å flera för den inhemska tillverkningen nödiga råämnen, såsom färgadt silke, ull, bomolja samt blekningsoch färgämnen, äfvensom att lättnad för införsel af machinerier och redskap blifvit tillstyrkt. 1 öfverensstämmelse med hvad Norrköpings fabrikssocietet, uti dess bär ofvan anförda skrift önskat, torde Kongl. Majit derjemte finna för godt, att såsom öfvergångsåtgärder, tjenande att lugna tilläfventyrs öfverdrifna farhågor, förordna: dels, att såväl de ylleväfnader, som nu skulle till införsel blifva tillåtne, som ,i!t K. öfriga å en särskilt förteckning Litt.
Skälen dertill att värdena och bevillningen å i mantal satt jord samt annan fastighet föras i särskilda kolumner, och att beviilningen för boställe skiljes från lönebevillningcn samt boställets värde och mantal utföras i vederbörliga kolumner, äro i förslaget och de särskilda motiverna utredda. Afskärningen af hvartannat blad i skattebokcn är gjord i ändamål, att de skattskyldiges namn och hemmansnumren ej må behöfva skrifvas mor än en gång, men detta förfaringssätt är ej väsendtligt. Bladen kunna lemnäs orörda samt namn och nummer skrifvas på två ställen. Tredje och femte kolumnerna i skattelängden äro tillkomna för att bringa bråken af mantal till jemna hundradelar, hvilka således svara emot pluralitetens shatteören. Om afgifter skola påföras endast hemmansjord, efter det ena eller det andra mantalet, så må mantalets decimal-expressioner läggas till grund för uträkningen. Om t. ex. 50 r:dr skola fördelas på Anders Pehrsson, Bergström och Sandberg efter det förmedlade mantalet, så falla, med utjemnande af bråken, på A. Pehrsson r:dr 8,33, på Bergström 27,78 och på Sandberg 13,89. Skall åter fördelningen ske efter det oförmedlade Skattelängd å socken-utskylder till K N. socken är 18 . Förmedladt mantal. mantals öre. Oförmedladt mantal. mantals öre. Af mantal för medladt. oför medladt. Af för i mantal satt jord. för i mantal för ej satt jord. niirint;. för lön. Af pensioner. Summa R:mt. i Uppbörd. Lefvere rin<r. Rest. Det sökta talet blifver nu 7,44, eller utjemnadt 7,45 och utgör A. Pehrssons oförmedlade mantalsöre. Om således skatten skal! läggas på förmedlade mantalet och bevillningen, så skatta, A. Pehrsson efter 6,67 i stället för 6,52, Bergström efter 22,23 + 1,00 + 25,00 Skall hemmansjorden skatta efter det oförmedlade mantalet, så taxeras A.
P i ö öenna stranö, belyst af aftonsol, öär trastens rena f » äöe t) örs från sfogen, öär ljufligt öoftar » änsfapens » i o l od) öina m ö ö o r s såöö till sförö står mogen. f^harfotte ^indholm. et finnes ingen större omhvälfning i en ung kvinnas lif än den, då en man begärt och erhållit löfte om hennes hand. Förut har hon så att säga lefvat sitt eget lif, och nu skall hon med ens flyttas in i en helt ny lifssfer. För många är förlofoingstiden intet annat än ett rus af sällhet med oafbrutna förströelser, som så upptaga de båda kontrahenternas tid, att de rent af sakna tillfälle att lära känna hvarandra. För dem består sammanvaron under förlofningstiden af ideligen upprepade kärleksförklaringar och ömhetsbetygelser, och då den tid, de tillbringa i hvarandras sällskap, är så ytterst knappt tilltagen, fortsätta de utbytandet af smekningar i hur stort sällskap som helst på ett så ogeneradt sätt, att det kunde komma betraktaren att betvifla deras sunda förnuft; också behandlas ofta förlofvadt folk med ett sorts öfverskylande öfverseende, som vi eljes spara till de svagsinte eller på annat sätt vanlottade. Men detta är ett beklagligt missförhållande. Att den djupa, innerliga lycka, som de två måste känna, hvilka älska och nu funnit hvarandra, skall framlysa i hela deras väsen, tal och sätt, är ju så naturligt, men denna lycka borde vara för djup, för helig och stor att på ett dylikt vis torgföras, » att skrynklas ned af obekanta händer », ty — som Snoilsky vidare säger i sitt » Noli me tangeie » — » känslans helgedom bör aldrig hållas fal. » Hvad som äfven brukar upptaga en stor del af den dyrbara förlofningstiden, är detta oafbrutna vandrande ur magasin i magasin för anskaffande af alla de tusentals ting, som vi nu lärt oss anse snart sagdt nödvändiga. Och det kan ju icke nekas, att detta att anskaffa och ordna det blifvande hemmet är en mycket viktig sak för de unga.
Orsakcrnc böra sökas i bristande lätt och snar tillgäng pä Läkarc-räd, och ännu rädande fördomar och »vidskeplig tro pä ett blindt öde, pä öf, wcrnaturliga medel emot förmodade öfwcrnaturliga sjuk» domS orsaker; i) och att Folk - Lärarenas bemödande att ! r) Att sjukdomar komma af jorde», wattnet, trell, elfwor m° « . m. arv tänkesätt som til! och med yttras af sä kallade Ständs Personer. 160 Dcn 6 September. akt härutinnan uplysa, hittills haft sä ringa framgäng, torde förnämligast härröra af dcras okkmnig' het i Läkare - konsten och af bristande tillfälle att med erfarenheten och exempel kraftigare än med ord lära och uplysa. Att tillräckelig Läkare - wärd pä landet ej katt annorlunda winnås än genom tillgäng pä Läkare-räd innom hwarjc Socken, är ostridigt; äfwen som att dä de, i hwarjc Län placerade fä och illa lönta Läkare 2) egentligen mäste grunda sin utkomst pä practik hos de förmögnare, de omöjligen kunna medhinna Allmänhetens hälsowärd, sä mycket mindre som de ofta äro pä flera mils afständ ifrån det ställe deras snara närwaro fordras. Ätt förcstä en wi§ tillräckelig lött för en Läkare i hwar eller hwaran Socken, wore ett omöjlig och sä mycket orimligare utgift för Staten, som ändamälct bäst och utan Statens betungande kan winnås genom Läkare-wärdens handhafwanbe af Prefterskapet pä Landet. Hwart och ett Lands olika beskaffenhet och tillgängar mäste fordra olika anstalter, och ju mindre folkmängden är i förhällunde till Landets widd, ju angelägnare mäste äfwen folkmängdens bibehållande och förökning wara, i afseende pä landers odling och förswar.