Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ordet förstår jag inte rikgård, i synnerhet om somrarna; farbror och tant va ' så gästfria, och der fick man min sann tigt. Tant brukade använda det ibland, men vänja sig af med att vara blyg. För resten då var det alltid om personer, som hon inte — vi ä ' ju slägt. Nej, nu ska vi inte prata tyckte om, oeh jag fick det intrycket, att det så mycket — vi ska se oss omkring. Jag är nägot förfärligt dåligt att vara romanesk. Det var det värsta tant visste. » har aldrig farit den här vägen. » » Och nu gläder du dig åt att få komma ut? » Hon flyttade sig till yttersta ändan af bänken, » Ja då! Tänk — bara att få flyga fram sköt undan de fladdrande gardinerna, stödde armbågen mot träbalustraden och såg ut. Äfven så här och se, att verlden inte är slut vid prestgårdsegornas gärdsgård — att sitta på han började se sig omkring. Hvad allting hade utvecklat sig under de en jernvägsvagn tillsammans med en menniska, dagar hans resa räckt! Våren hade kommit som jag aldrig har sett, oeh som jag ändå på allvar. Luften var på samma gång frisk känner och inte alls är rädd för — att inte och ljum, den kändes så härligt uppiggande och veta, hvad jag skall äta till qvällen eller om ens får någon qvällsvard — att inte veta upprifvande i alla porer. Skogarna stodo fulljag löfvade och solade sig, björkstammarna lyste någonting, absolut ingenting, om nästa dag och så hvita, att det gjorde ondt i ögonen. Litet dagen derpå och dagen derpå oeh hela framemellan foro de öfver sjöar, som lågo der glitttiden, bara att den aldrig kan bli lik det rande i solbranden, grönblåa sidendukar med gamla utnötta, som jag har bakom mig, och millioner guldgnistor på, och sedan åter in i att den kanske kan vara alldeles full af märkden doftande björkskogens grönaktiga skymning, värdiga öden, bestämda enkom för mig och inte der marken här och der tycktes vara beklädd på samma ' gång för farbror och tant Holmberg alla barnen i Hallerums prestgård!
Jag fäster mycken vigt vid första delen af denna punkt, enär förslaget innehåller alt folkskolelärare-seminarierna skulle uplösas och bildandet af folkskole-lärare helt och hållet öfverflyttas på kathedralskolorne. Jag tror icke allenast, i likhet med Utsk., att den undervisning som der skulle erhållas icke vore tillräcklig, utan jag tror äfven, och fäster mycken vigt dervid, att denna undervisning skulle menligt inverka på våra elementar-skolor, enär klasserna genom en sådan åtgärd skulle skiljas uti 2 delar, emedan det vore omöjligt att bibringa den öfriga undervisningen samtidigt med den, som skulle afse bildandet af lärare för folkskolan. Jag tror således att våra elementarskolor skulle betydligt lida Jag sade att bildandet af dessa folkskole-lärare skulle på elementarskolorna hafva ett menligt inflytande, och detta är för mig ett tillräckligt skäl att önska afslag å denna del af frågan, hvilket seminariernas öde än mande blifva. I afseende på den sednare delen af frågan, så kan jag icke undgå alt, i likhet med andra talare finna, att skäl verkligen förefinnas till en förändring af de närvar:de seminarierna, i synnerhet med afseende på deras antal. Lika med Gr. Liljencrantz kan jag icke neka att folkskolorna hittills visserligen icke upfyllt de ändamål man med dem afsett, men jag har icke eller ifrån Den 29 Mars. 505 första stunden någonsin gjort mig några serdeles stora förhoppningar om dessa skolor. Jag tror i likhet med den värde Gr:n att dessa skolor i st. f. att tillknyta bandet emellan föräldrar och barn ofta nog uplöser detsamma, men jag går dock icke så långt att jag vill bestrida att ju icke våra folkskolor partiellt gjort mycken nytta: ty föräldrar finnas, sorn icke vårda sina barn och då är det kommunens skyldighet att tillse, att deras upfostran dock icke i allo försummas, och någon upfostran vinnes likväl genom folkskolorne.
Bolaget dock obetaget att med sig förena serskilda, endast i mon af gjord teckning, ansvarige Actie-, delegare, 3. §. Delegarne i Bolaget böra inom sig utse en ansvarig och, efter Bolagets godfinnande, afsättlig Direction, för att, enligt kungjord instruction, och under sådan control af offentlig myndighet, som i denna Lag stadgas, Banken förvalta, samt i alla mål för Bolaget lagligen tala och svara, 4- §• Enskild Bank får endast i Stad inrättas; och skall Bolaget inför dervarande Rådstufvu-Rätt, före Bankens öppnande, förevisa, så väl det af Kongl. Maj:t utfärdade privilegium, som ock Bolags-contractet, för att i intecknings-protocollet ordagrannt intagas. Rätten läte sedermera ofördröjligen, på Bolagets bekostnad, i allmänna Tidningarne införa Kungörelse oro det ingångna Bolaget. 5. §. Såsom grundfond för enskild Bank må begagnas ej allenast reda penningar samt controleradt guld och silfver, utan äfven sådane fastighetsinteckningar, actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål äro i Bolagsreglorne godkände; Bankens egna och andra Bankers actiebref få aldrig såsom grundfond användas. Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas, så länge Bankens rörelse farfar, 6. §. Utom invisningar på Rikets Ständers Bank, må ej af enskild Bank utfärdas andra, tryckta eller graverade förbindelser, än creditsedlar, ställde till innehafvaren, att af den enskilda Banken, vid anfordran, utan ränta inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp, än som motsvarar i R:dr Silfver Specie. Om - Bil. lill ExpeJitions-Ulskottets Förslag till tind. Skrifvelse N.o 348. a33 Omförmälde invisningar och creditsedlar böra egenhändigt underskrifvas af minst 3 Directeurer och en Inrättningens Tjensteman.
Ville man äter vidtaga den åtgärd, Utsk. föreslagit, så kan man vara förvissad alt undersökningen kominer att gå så långsamt som möjligt; ty när återbäring icke kommer i fråga, förrän undersökningen är fulländad, (det är nemi. föreslaget alt Öländningarne under den lid, då undersökningen pågår, skulle slippa att betala all skatt), så är det tydligt, att de önska, det undersökningen må räcka så länge som möjligt. Skulle då Öländningarne, när hon vore slutad, få till någon betydlig del behålla skatten, så blefve de skyldige Kronan en så stor summa, att de svårligen kunde betala henne. Antingen blefve de då ruinerade genom skattens ultagning på en gång, eller lomme de till It. St. och begärde afskrifning, då vi äfven från Öland finge allt det trassel, som af dylika hqvider följer. Jag tillstyrker derföre, att Ståndet måtte antaga Frih. Cederströms förslag, såsom det förmånligaste både för Öland och för Staten. Jag får äfven fästa eder uppmärksamhet, mine herrar! på ett ord i StatsUtskls belänk., hvilket är af dubbel betydelse och som man borde undvika, äfven om man antoge förslaget. Ulsk. säger nemi. odelbar jord i stället för odlingsbar. Detta ord kan Ufven läsas för o-del bar, hvilket, emedan ingen sådan jord finnes, skulle tillintetgöra hela stadgandet emot rubbning af räntan derå. Jag fortfar i mitt yrkande om afslag på Utskts betänk, och bifall till Frih. Cederströms förslag. Frih. Raab: Jag anhåller att få till besvarande upp taga några anmärkt!', som äro gjorda emot mig. Frih. Cederström har nemi. sagt, att jag vill förvexla äganderätten med rättigheten lill bete på utmarken å Öland. Jag åberopar 1690 års skaltläggnings-instrument, der det står, att
St. utsatte då — della skedde den 2 Maj 1810 — dagen lill nästa lagtima riksdags början till d. 1 Sept. år 1815; altså icke blott 5 år efter riksdagens slut, utan 5 år plus några månader derefter. Sedermera blef det visserligen urtima riksdag tidigare; men det rubbar icke innehållet och den historiska betydelsen af R. SI:s beslut. Den 18 Augusti 1812 utsatte man riksdag till d. 15 Sept. 1817, hvilket åter är en tiderymd af 5 år och 1 månad. Deu 9 Augusti 1815 bestämdes dagen för nästa riksdag till d. 15 Januari 1820; således några månader mindre än 5 år; men Konung Carl XIII fann nödigt att sammankalla riksdagen tidigare, nemi. lill November 1817. — Efter denna Konungs död, bestämde R. St., i det de den. 21 Juli 1818 åtskiljdes, dagen för nästa riksdag till d. 15 Januari 1823. Således omkring 5 år, minus blott några månader. 1823 års riksdag slutades den 22 Dec. och nästa riksdag utsattes till d. 4 Nov. 1828; alltså 5 år, blott några veckor mindre. Sistnämnde riksdag slutades d. 19 Mars 1830, med utsättandet af dag för den följande riksdagen till d. 15 Januari 1835; likaledes 5 år på några veckor nära. Att under denna period urtima riksdag inträffade tidigare, nemi. 1834, härrörde, såsom bekant är, deraf att det ansågs nödvändigt åt realisationen gifva en hastigare verkställighet, än som eljest kunnat ske. Den sistnämnde riksdagen slutades d. 27 Maj 1835, hvarvid dag för nästa riksdag bestämdes till d. 14 Januari 1840.
Sedan Riddarehns-bstkcalen antecknat och upropat 50 Personer, som i dag skulle fä den Raden at spika hos Konungen, begaf sig kl. half n Hans bxcellsncs Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn jämte Ridderskapet och Adeln til Kyrkan för ac afhöra Rirsdags-Predrkan, samt sedermera wara Kongl. Maflc söljaktige til Desi Ruin och derefter pä Riks, Salen. In stdem krowcolli 6. Silverstolpe. Mandagen den 17. Martn, klenum klockan iO förmiddagen. justerades krorocollsrna för den 14. och 15. i denna Manad. Herr ^0N35 8ÄMveI, Föreslog at, sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln beflutit sina krolocollsrs allmängörande genom trycket; men möjeligen någon gang förhastade uttryck kunde toms 14 ' ! ma at fallas, hwilka ej borde komma lör Allmänhetens ögon, et par Ledamöter af h,varge Clas kunde, efter hwad tilförene lärer hafwa warit manligt, ukwäljas tll utgörande af en Revision, som hade at genomgä?rolocollernL innan deras befordrande til trycket. Hans Txcellencs Herr Grefwen och LandtM arskal ken tilkännagaf, al någon sadan Revition til undanrödjande af förhastade uttrycks allmängörande icke wid någon Riksdag warit brukelig; men wäl hade hände, ak Riddarhus-Utskottet, dä det haft befattning med krowaollsrrE Ukglfwande, fatt sig updraget ak uttaga sädana Riddarhuset rörande oeconomiska clersljer, som ej kunde imerellsrg Allmänheten; och xroponersäs H^rr Grefwen och Landt-Marskalken, at omsorgen om krmtncallernss tryckning mätte, likasom wid sistsörflutna Riksdag, bltfwa RiddarhuS-Utskottet öfwerlemnad. Bifölls. Uplästes Kongl. Majsts
Den yngling, som inträder på den miliLaira banan, måste först för erhållande af lön, erlägga ett drygt accord, som icke sällan medtager dess enda tillgångar, då lian ännu ytterligare får vidkännas, till inköp af inventarier och husgeråd, ökade utgifter, som blifva nödvändiga för dess bosättning, och underkastad alla de menliga följder, som genom en missväxt drabbar landtmannen, kan den indelte löningstagaren snart blifva ett armodets offer; dessutom skola dessa ökade omsorger för lifvets bergning, som komma att åtfölja boställsbruket, hafva ett mäktigt inflytande på befälets lefnadsöden, som kan göra tjenste - 220 Den 19 Februarii e. m. mannabanan mera tung; för det tredje fordrar landtbruket gemensamt med andra näringar en trägen eftersyn, och huru skall detta kunna äga rum med boställen, när dess innehafvare vid hvarje tid som hälst kan blifva commenderad till annor ort, då vården af bostället måste öfverlemnas till någon person, i hvars händer indelningshafvaren nödsakas anförtro sin välfärd, ett förtroende, som missbrukadt kan blifva af svåra ekonomiska följder. Hvad åter vidkommer, att en ökad fosterlandskärlek härigenom skulle vinnas, har jag endast att invända, det jag tror att kärleken till fosterlandet är lika varm inom hvarje Svensk medborgares bröst, och att det icke är bruket af några tunland jord, eller skörden af några tegar, sorn. kan föröka detta heliga odal-arf. Friherre Fleetwood, Fredrik: Herr Ribbing yttrar, att de af unga militairer sökta förströelser lemna på samma gång tomhet i cassan och i själen; att deras lif är oro och deras längtan förändringar, ty allting är bättre än det närvarande.
Men olyckan har från unga dagar ansatt mig, som Ottar Tralling, hvars smörgås alltid föll på smörsidan; – den lilla började gråta, ja skrika, och jag fick, flat, med sorg i hjertat, lemna plats åt hennes vårdarinna, som åter bragte henne till sömns. Hennes likgiltighet, för att ej säga missnöje med min person gjorde mig verkligen bedröfvad. Men säkert torde vara, att sorgen ej tog bort ett ögonblick af min sömn, sedan mitt nattläger kommit till stånd och jag i dess hägn. Lyckligtvis kunde också följande dagen ingen harm märkas hos den älskvärda, ehuru jag ännu kan bedyra, att jag i mitt sinne fruktade derför. I all förtrolighet byggde vi tre tums höga gärdesgårdar i kanten af en skogsdunge; och det enda, som oroade oss, var en i närheten galande gök, af hvilken vi fruktade mycket ondt – troligen emedan vi hört, att höken var ett för småhöns och ungtuppar farligt djur, och ett stadsbarn icke kan känna någon åtskilnad mellan landsbygdens hökar och gökar. För att vara förnuftig, tillägger jag ännu ett «troligen», d. ä. troligen näras sådana der barnaböjelser ofta af föräldrarnes skämt, som i nio fall bland tio kan vara skadligt och alltid är onyttigt. Med sådana minnen är det ej att undra uppå, att förenämnda lilla flickas öden voro ett synnerligt mål för min nyfikenhet. Huru skulle hon väl nu se ut? Huru hade hennes sinnelag utbildat sig? Hvad hade hennes lilla hjerta gjort för erfarenheter? Huru många möjligheter funnos ej här att gissa uppå? – Men hvarföre också längre tiga dermed – det är hennes öden jag nu går att beskrifva, dock icke såsom en bland de många möjligheterna, utan sådana de verkligen tilldragit sig. Huru, utropar läsaren, har du lärt känna dem? Det bedröfvar mig, täckaste läsarinna, att ej kunna lugna din älskvärda nyfikenhet annorlunda, än med underrättelsen, att jag hört dem ur hennes egen mun. Sättet för vår förnyade bekantskap måste förblifva min hemlighet.
Just. 2 prot-utdrag för den 4 dennes samt pleni-prot:n för den 3 sistl. Dec. f. och e. m. Hr Björnstjerna, Oskar Magnus, anförde skriftligen: Under den öfverläggning, som egde rum vid remissen af min motion, uplästes af Hr Fåhraus en intressant jemförelse mellan vissa tullsatser i Sverige och hos dess grannstater Norige, Danmark och Tyska tullföreriingen. Denna jemförelse, hvilken säkert kommer att blifva af nytta för Utsk:t under dess öfverläggningar, saknade likväl en önskvärd fullständighet så tillvida, att, på sätt Hr Fåhraus öppet tillkännagaf, derifrån blifvit uteslutne alla de varor, hvilka hos oss åro tullfria. Inalles uptager vår tulltaxa mer ån 200 tullfria artiklar, hvaraf en del, högst betydande, äro belagde med tull i nästan alla främmande länder. Att en dylik jemförelse skall framställa vår tull-lagstiftning i mindre förmånlig dager, lärer vara temligen påtagligt, äfvensom att den slutsats skall deraf kunna dragas, att våra tullar äro mera prohibitiva än våra grannars. Då jag dertill förnummit att en dylik öfvertygelse verkligen blifvit hos en eller annan bibringad genom åhörandet af det ifrågavar:de anförande, har jag ansett mig kunna bidraga till sakens framställande i en sannare dager genom utarbetande af tvenne här bilagde tabeller*), hvilka jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja motionen till Utsk:t. Den ena tabellen uptager endast de artiklar, hvarå tullförhöjning i min motion påyrkas, nemi.: kaffe med dess surrogater, socker och sirap, tobak och bränvin. Den är uträknad i Svenskt mynt och mått. För Sverige, Norige, Danmark och Tyska tull-föreningen uptager den de af Hr Fåhraus anförda siffror, endast med tillägg, hvad Norige beträffar, af de förändringar, K. M. låtit föreslå det nu församlade StorThinget och som der snart låra komma under öfverläggning.
Utanför dörren stodo tvänne dalkarlar, iklädda sina skinnpälsar. » Bor inte våian riksdagsman h ä r? » frågade den ene. » Jo, det gör han, » svarade jungfrun. » Kan vi få tal ve a n? » » Åhja, det kan j a g väl t r o; stig in, så ska ' jag gå in och fråga. » H a n gick ut till gubbarne. » Ä ' du våran riksdagsman, d u? » sporde dalamännen, i det de räckte fram händerna till hälsning. » Jo, så lärer det väl stå till — hvad kunnen I vilja för godt, mina v ä n n e r? » » Vi vill fäll, att du s k a ' följa OS9 te kungen, » svarade " Gunnars P e r Olson, som egentligeu förde ordet. » Till k u n g e n? D e t var nog. » » Jo, vi ska ' be ' n te ge oss en gudfruktig präst, må du väta, » och därvid tog han fram u r sin skinnväska, den han hade hängande öfver axeln, ett något nedsuddadt protokoll j ä m t e en lika illa medfaren böneskrift till konungen. D e t framgick af de båda dokumenten, a t t det hade varit prästval i det lilla regala p a - storatet, och a t t en präst, som en del af församlingen icke kunde gilla, hade fått de flesta rösterna, under det en annan, som visat sig med nit och allvar vilja u t r o t a lönkrögeri och annan orättrådighet i församlingen, fått mindretalet. Riksdagsmannen skakade vid genomläsningen af valprotokollet b e t ä n k s a m t på hufvudet och mente, a t t det vore föga lönt a t t gå till * Följande intressanta och ord för ord sannfärdiga skildring af en audiens hos vår konung är för Idun nedskrifven af den däri omtalade daladeputationens ledare. kungen i denna sak, då deras kandidat ej fått mer än en tredjedel af de afgifna rösterna.
Med dessa åsigter af saken, och i ändamål att i förhållande till varors beskaffenhet och handelsrörelsens tillväxt, samt genom utsträckning af det i alla hänseenden nyttiga medel — Tullsystemet på vissa dertill sig lämpande varuslag bereda Staten en på billiga grunder tillökad inkomst af Tullverket, uppgjordes underdånigt Förslag till den Tulltaxa, som nu undergått granskning i BevillningsUtskottet, och hvaröfver så väl Kongl. CommerceCollegium som Hufvudstadens Handelsoch FabriksCorporationer efter deraf erhållen del afgifvit till Utskottet äfven remitterade och i dess Betänkande upptagne yttranden. Uti dessa yttranden, ogillas förslaget att borttaga förbudet, och i några, har man ansett att dess bibehållande till och med borde utsträckas till flere varuartiklar än som nu äro förbudne, äfvensom man i allmänhet icke instämt uti de få partiella tillökningar i tullafgifter, som Tullstyrelsen projecterat, hvaremot medel-tullsystemet på Ull och Socker vunnit bifall. Tullstyrelsen stadnade således i de flesta delar af sitt Förslag isolerad, ty CommcrceCollegium associerade äfven i det hufvudsakliga sina åsigter med förenämnde 3i4 Den 19 Jun ii e. ra. årens förändringar i den då varande inneburo. Men då dessa sednare visat en hälsosam verkan så för Staten, som i allmänhet för trafikationen, borde Tullstyrelsen förmoda, att förändringar och rättelser i samma anda och syftning, som dessa, skulle bedömas efter den afsigt, som föranledt dem—i successif förenkling och förbättring i grunderne för verkställigheten af Tullbehandling i Landet. BevillningsUtskottet har också, styrdt af enahanda åsigter i detta ämne som 1823 ars Ständer i deras Tullförslag främlade, och de åberopade Tulltaxe-förändringarnc innehålla, icke tvekat att grunda sitt ifrågavarande förslag till Tulltaxa på utvecklingen af det friare Tull-systemet, och har, som jag förut anfört, i följd deraf äfven adopterat SkyddsTu 11 i förbudens ställe.
Mits förslag. §§ 3 — 5. Hr Carleson: I denna 3:dje g har Utskit gjort en än dring. Den hvilar visserl. icke alldeles på samma grund som den Den 18 J u1i f. m 191 förkastade förändringen i l:sta §:n, men de hafva dock temligen starkt syskontycke. Yisserl. bör, efter min förmening, de af 11. o. Adms ledamöter, som hafva ansett synnerligen mildrande omständigheter böra tagas i betraktande vid de brott, som i l:sta och 2:dra §§:ne omnämnas, vara synnerligen böjde för att godkänna dem här, men då dessa omständigheter icke fått gälla, då lagförslaget först upgjordes och sedermera granskades af Högsta Domstolen, tror jag att det är skäl att vidhålla K. M:ts Propos. äfven i denna del. Gr. Sparre: Enligt min öfvertygelse äro alla dessa straff bestämmelserna ovanligt stränga, men då R. o. Ad. tilikänuagifvit sin åsigt vara olik min i fråga om l:sta §:n, förmodar jag att R. o. Ad. bifaller K. M:s Propos. äfven rör:de denna g, och jag har således ingenting att invända, öfvertygad, som jag är, att denna lag snart kommer att undergå förändring. Hr Carleson: Det har undfallit min upmärksamhet att det är fråga om icke allenast 3:dje, utan äfven 4:de och 5:te §§:na. Jag får således nu anhålla om bifall till K. M:s Propos. ronde samtlige desse §§. Gr. Mörner: Jag kan icke finna att Utsk:ts förslag i någon mån har ringare straffbestämmelser än K. M:s. De innehålla alldeles lika straffbestämmelser; enda skillnaden är, att då K. M:ts Propos. bestämmer det fall, då det lindrigare straffet får tillämpas, så har Utsk:t dessutom tillagt orden: »eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande.» Frih. Armfelt: Det är verkligen en annan skillnad mellan K. M:ts Propos. och Utsk:ts förslag än den Gr.
Draperier i samma färg föllo ned och täckte till hälften ingången till sofrummet, tapetseradt och möbleradt i grönt. Han drog henne sakta till spegeln. I det osäkra skenet stodo de der och betraktade hvarandra. Han var ljus och blek, hon mörk och blossande. Han svärmisk och poetisk, hon redig och realistisk. Hon slöt sina ögon och lät sin leende mun kyssas. Och så, när det blef hennes tur, dolde hon hans ögon med sina händer och ledde honom som en magnetisör hvart hon ville. De mörkröda draperierna föllo slutligen ned för det rum, der St. Isaks eviga eld brann. Och i den nya toilettspegeln speglade sig månen ensam. Rosorna i korgen vissnade allesamman. Hon hade glömt att stänka dem med vatten, och vatten behöfde de för att lefva. Carl hade tillbringat en hel förmiddag för att ordna dem riktigt smakfullt. Och han hade betalat så mycket for dem, som Kajsa hade kunnat lefva af en hel månad. Men nu dogo de ohjelpligt. Nadjas små skratt ljödo ifrån det gröna rummet, dämpade af det tjocka förhänget, de förtonade och tystnade slutligen af. Klockorna i tornen slogo fyra. En svag strimma af dager trängde in genom rutorna. Sakta lyftades gardinen vid dörren upp. Den unge ingeniören smög fram med stöflarne i handen. Hans ögon flammade, hans kinder voro blåröda. Han skyndade ut, kastade en slängkyss mot den åter tillslutna dörren och försvann. Nu sof hon ljudligt. Hennes andedrag voro regelbundna och djupa. »Naturbarnet» drömde, tills solen var högt uppe. Fru Bäck hade ett ovanligt långt samtal med sin man. Herr Adolf berättade i skonsamma ordalag en idealiserad upplaga af Nadjas historia. Men han romantiserade mot sin vilja. Han hade gerna velat vara sann och var det på sitt sätt. Endast att hans sätt att se sakerna var så vackert. Hans naturel tillät honom icke att uppfatta verkligheten som den var. Han såg verlden som genom ett rödt försköningsglas, som hade den lyckliga egenskapen att aflägsna det fula och dåliga på samma gång det ännu mer framhäfde det vackra och goda.