Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De anmärkningar, sora fmanledt åierremissen, äro hufvudsakligen:, att Stats-Utskoltet uti sitt första Utlåtande, angående extra Stals-regleringen, redan tillstyrkt de al Kongl. Maj:t för nu ifrågavarande befästningar äskade anslag, hvaremot uti Stånden icke förekommit några sä beskaffade anmärkningar, att Utskottets förslag i lnifvudsaken kunde anses ogilladt, samt berörde arbeten endast utgjorde en fortsättning af hvad redan förut blifvit påbörjadt och hvartill, så vidt Carlsborg angår, anslag alltid varit af Rikets Ständer anvisade, hvadan olvifvelagt ig t vore, att nödige medel till dessa ar betens fortsatta bedrifvande komme att beviljas; att , om arbetena, med nödig drift och omtanka skola kunna utföras, äng lägenheten fordrar, att, på sätt vid dylika företag vanligen iagltagas, nödiga förberedande åtgärder, medelst sprängning, materialiers anskaffning och transporterande m. m. så tidigt ega rum, att det egentliga fryggnads-arbelet må kunna vidtagas så snart årstiden det medgifver; att då en längre tid loi de komma att åtgå, innan Extra Stats-regleringen kan blifva slutligen afgjord och Rikets Ständers underdåniga skrifvelse derom till Kongl. Majit expedierad , angelägenheten således emedlertid fordrar, att förskolts-anslag skyndsamligen beviljas; samt att den af Utskottet anförde omständigheten, alt framställning härom endast genom enskild motion blifvit väckt, så mycket mindre borde föranleda afslag, som utom det att en dylik fråga kunnat väckas af hvilken Riksdagsman som helst, motionären varit dertill så mycket mera behörig, då lian är Chef för den Corps, sorn bör de ifrågavarande arbetenas utförande besörja; varande för öfrigt af motionären öfverlemnad en afskrift af dess, såsom Chef för Ingenieur-Corpsen , afgifne underdåniga Memorial af den 3 December sistlidet år, angående de arbeten , som vid Carlsborg och Waxholm erfordras under de 3:ne första månaderna af detta år och, de förluster, hvilka genom deras inställande skulle uppkomma.
Finfina löjtnanter vinkade vänligt åt skolkamrater, hvilka hamnat bakom diskarne, och hvilka de eljes aldrig observerade. Hårdhjertade skönheter smålogo åt beundrare, hvilka de till hvardags bemötte med den mest hårresande iskyla. Sidenklädda fruar nickade kordialt åt sömmerskor och kokfruar, pensionerade herrar med ordnar önskade rolig jul åt radikaler, som de annars ansågo för fosterlandsförrädare, bofvar, mutade ynkryggar, och prester tryckte i öfvermåttan af sin fridsamma julglädje händerna på publikaner och syndare. Herre Gud, det är ju bara jul en gång om året ... Kurt och Hedvig skulle tillbringa julafton hvar och en på sitt håll. De hade derför stämt möte på marknaden, i hopp att der kunna råkas ostörda, för att samman gå till en barnkrubba och der på förmiddagen för sig sjelfva fira sin lilla julafton. Nu var klockan inemot ett, och Kurt hade sedan en stund synts på mötesplatsen. Sakta, eftertänksamt som försjunken i djupa tankar vandrade han fram och åter mellan stånden. Julen berörde honom alltid så starkt. Den brukade alltid föra med sig tunga dagar af sjelfransakning och sjelfpröfning. Det var så mycket minnen från barnaåren, som då vaknade hos honom, så många idéförbindelser, rakt motsatta hans vanliga, att hans tanke blef oviss, sväfvande ... Man dräper icke så lätt ett känsloarf, som fortplantats genom generationer. Men i dag kände han sig lugnare, belåtnare till sinnes än eljes om jularne, och i en barnsligt känslig stämning gick han och spejade efter Hedvig. Hon dröjde. Han såg sig ikring på alla de många barnungarne, som sprungo och hojtade öfver allt, blåste i skrällande messingstrumpeter, stojade, såg på ståndens nissar och nassar, julbockar, träsaker. Hvarför kom hon icke? Jo se der! Åh nej, det var ett främmande ansigte. Och han hann blifva riktigt otålig, innan han slutligen varseblef henne i rask fart komma sättande uppför en af gränderna. Och hon såg strålande bra ut med den lilla pelsmössan på det blonda hufvudet och skinnkragen kring halsen.
—* angående upprättande af en ny LandtmäteriTaxa. Julii P. 54o. — angående ordningen för Kyrkovaktares antagande. Julii P. 54o. — angående inskränkning af guldoch silfverbroderier å Militaire och Civile uniformer. Julii P. 54o. — angående skattelösen af tvenne i och vid Gefle varande Kronolaxfisken. Julii P. 54 * -— angående inväxling i Landsorterna af gamla och förslitna Sedlar emot nya. Julii P. 541. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse 0111 ändring i 5 Gap. r §. MissgerningsBalken. julii p. 54 r. angående fastställandet af särskilta öfverenskommelse!', sorn uti någon ort kunna trallas, i afseende på Rofdjurs Utödande. Julii P. 54 * - — angående ändring i Kongl. Förordningen den do Junii 121 *7^7 sam*- Kongl. Förklaringen deröfver den a4 Januarii ijBi, rörande Hemmansklyfningar och besutenhet. Julii P. 541 - Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, i anledning af väckte frågor om ärliga Frimarknaders hållande uti Wrigstad, Rydaholm och å strandplatsen Stenungesund, samt om en Stads anläggande i Kronobergs Län. Julii P. 54i. — angående väckt fråga om fastställandet af en viss Byggnadsordning för Städerne till förekommande af eldsvådor. Julii P. 54T• — angående en förbättrad reglering af Postgången. Julii P. 54i. —- angående ändring af föreskriften om hvarjehanda Kungörelsei’s påtecknande af KronoBetjent, innan de från Predikstolarne uppläsas. Julii P. 54a. — angående upphäfvande af CommerceCollegii Kungörelse om Husväfnaders stämpling. Julii P. 542. — angående de så kallade Planpenningars utgörande. Julii P. 543.— rörande Gårdfarihandelns upphörande.
Deii ena långväggen, hvars något medfarna ornering i hvitt och giild befinnes olämplig som bakgrlind för de exponerade föremaen, öfverdrages med en hög panel af mörkblått kläde. Mot denna gruppera sig sa småningom präktiga och graciösa, gedigna och sniakfulla alster af kvinlig handaslöjd i en rik och omviixlande blandning. Medelpunkten utgöres af vår drottnings bild, ett vackert porträtt i olja, som erhåller en präktig relief af ett atlasdraperi med rika silkesbroderierer - ett textilkonstens praktstycke från 1600-talet, utgörande en af skatterna i Handarbetets Vänners lilia men dyrbara museum. Nedanför porträttet ut breder sig &gt;Kronbergs historiska mattan, en sann drottning bland väfnader, allför präktig. och säregen för att saknas vid någon utställning, där föreningen Handarbetets Vänner ä r representerad. Hvarhelst sniaken och behofvet det för .öfrigt pikallar, s i val i stora salen som i de mhnga mindre rummen, hvart och ett inrymmande sin särskilda utställning, anbringas ' draperier af siden, atlas och sammet. Och det &amp; r mirisann ej svårt att åstadkoinma priiktiga effekter, då man, som fallet ar med dainkomit6n, f %tt de rikaste skatter af siden och brokadtyger, atlas och sammetsdraperier ställda till sitt förfogande. Genom. den gedigna elegans som dessa förliina Chicagobazaren - i dagligt tal går utställningen under detta namn - för att nu ej tala om den grundlip och allvarliga hållning, som i allt gör sig gällande, bör den kunna en framstående plats i stockholmsbazarernas omfångsrika historia. Och ingen do1 af den vidlyftiga lokalen blir vanlottad. De är inrymd, uttvenne rum, dar den utsökt vackra ko~zstzltstäZZni ?~yen smyckas på ett för en dylik utställning värdigt sätt. Midt emot konstutstillningen - en afdelning som ger Chicagobazaren en särsklild prägel och åt hvilken vi i sinom tid hoppas kunna ägna ett eget kapitel '
Skattläggningen omfattar 1,100 hela mant. af sedt alt ega minst 45 tunland af gammal öppen åkerjord, den der i allmänhet har drifvande kraft och är tacksam för påkostad bättre häfd. Derutöfver och i de mänga och vidsträckta myrmarksfälten mer än 50,000 tunland — efter Agronomen Steffens afmätning och upgift — och hvartill kan läggas dubbel areal af ängsoch hagmarker, merändels lidande af stagneradt vatten eller öfverväxta af buskar och träd, äger landet, såsom allmänt kändt torde vara, en sådan rikedom på tillfällen lill odlingar af den förträffligaste jordmån, att redan denna naturtillgång, ensam för sig, innebure ett framtida tillräckligt hypoIhek för en sjelfständig Provinsbank; men hvilken naturtillgång ännu hufvudsakligen oanlitad och utan bearbetning, för närvar, liksom anklagar sitt eget ringa gagn för menniskorna, eller dem för deras underlåtenhet. Af stora jordpossessioner, sammanförda i en mans hand, eger landet ganska få; men derigenom är också välmågan hos den jordegande allmogen mera jemt fördelad, liksom ock å andra sidan besulenheten här ingalunda ännu finnes undergräfd af för många och för små jordafsöndringar. Hvad som härjemte icke litet höjer och betryggar värdet af jordegendom på ön, är den lyckliga omständighet, att all åbyggnad öfver hela Gottlands landsbygd, bestående till det mesta af slen, utan undantag, finnes försäkrad emot brandskada uti 2:ne Brandstodsinrättningar, en för hvarje härad, hvilka, med af K. M. fastställda reglementen försedda, utan kostnader styras af häradernas egna kompromissarie!' under K. Heflndes kontroll och öfverinseende. Också hafva dessa inrättningar, de vackraste i sitt slag som inom riket finnas, hittills under tillvaron af omkring 20 års tid, ej utvisat annat, än de hugneligaste följder, ej mindre till eldsvådornas ringa antal och brandskadades rätt, än serdeles i afseende på brandstodsersättningarnas märkvärdigt lindriga påkänning.
Därmed är den absoluta identiteten satt såsom begrepp, hvilket i sig innehåller de tre momenterna: det allmänna — konkret, i sig reflekteradt vara —, det särskilda — den negerade själfständiga tillvaron —, det individuella — det såsom satt-vara satta sattvarat och därför i sig bestämda, den själfständiga negationen. Huru Hegel följer begreppets själfverksamma utsöndring och enande af sina momenter till den absoluta idéen är för den ifrågavarande kritiken obehöfligt att genomgå. Hvad nu kritiken af dessa Hegels logiska grundtankar angår, är tydligt, att den icke kan föras på samma sätt som kritiken af Fichtes grundsatser och hvad därur följer. Denna senare kritik stöder sig nämligen därpå, att icke-jaget såsom satt af jaget, därigenom att det senare själfverksamt inskränker sig själf, är af detsamma bestämbart, men å andra sidan såsom satt emot jaget genom en inskränkning hos detta är för detsamma yttre och tillfälligt och involverar en inskränkning i dess makt att bestämma sitt innehåll, hvarför icke-jaget såvidt är af jaget obestämbart och har en af det samma oberoende tillvaro. Detta innebär, att icke-jaget just med hänsyn till sin egendomliga beskaffenhet har dessa senare egenskaper. Härpå grundades hela den öfriga kritiken. I afseende på Hegel har nu emellertid visat sig, att objektet hos honom just såsom negation af det rena varat har själfständig af detsamma oberoende tillvaro, men att det såsom konstitueradt i denna sin själfständighet af negation, negerar sig själf och därmed återvänder i det rena varat. Alltså kritiserar Hegel själf Fichte på det nämda sättet och denna kritik bildar ett moment i själfva systemet. Emellertid bör nu undersökas, huruvida Hegel genom det till den fichteska metoden tillkomna momentet, negationens negation verkligen lyckats att lösa de hos Fichte förekommande svårigheterna, d. v. s. det bör undersökas, huruvida hos Hegel det rena varat kan sättas såsom princip för de i processen förekommande momenterna eller för processen själf, eller huruvida han kunnat genomföra förnuftets avtonomi och sålunda utföra rationalismen. Om då först varats öfvergång i den objektiva tillvaron betraktas, har denna öfvergång, såsom visats, sin grund i varats ursprungliga intighet.
Prot. 1862 & 1863. 3 Samt. 8 Haft. 2 Konst tint ion f-Utskol tets Memorial N:o 10. behöflighet, den ansenliga brist, som i hofhållnings-anslaget nppstått under den tid af nära två år, då Hans Maj:t Konungen såsom Regent fört Riks-styrelsen med särskildt statsanslag derför endast från Norge, äfvensom Herr Statsrådet hade, i en härstädes utkommande tidning, såsom förklaring öfver anledningen, hvarför något bidrag från Norge till betäckande af den befunna bristen i hofhållningssumman icke blifvit ifrågasatt, omförmält det förhållande, att under regentskapstiden apanaget utgått fördubbladt från Norge, men utan tillökning från Sverige, hvadan, derest tillökadt anslag äfven härstädes blifvit beviljadt, på sätt motionen afsett, något fyllnadsanslag för betäckande af den under regentskapstiden i hofhållnings-anslaget uppkomna bristen ej heller kunnat från Svenska statsverket nu ifrågasättas. Konstitutions-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då de gjorda anmärkningarne hufvudsakligen afse åtgärder af Herr Statsrådet Gripenstedt under 1856—1858 årens riksdag, samt hvad i memorialet kan anses innefatta erinringar mot Herr Statsrådets förfarande, med hänseende till Kongl. Maj:ts nu allåtna högstberörda nådiga Proposition, blifvit framstäldt endast i sammanhang med och såsom följd af de anmärkta åtgärderna vid ofvannämnda riksdag; men dessa, emot stadgandet i 76 § Riksdags-ordningen, icke kunna blifva föremål för Rikets nu församlade Ständers granskning, finnér Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Herr Stjernsvärds ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Mars 1863. Stockholm, ti.yckt uos Sam. Arik. tiil Exp.-Utsk. den 27 Mars 1863, kl. 12 inidd Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändringar i i § li mom. Tryckfrihets-förordningen, angående
Deremot förekomma uti sagda års underhålls-stat nedannämnda anslag, hvilka antingen helt och hållet eller till någon del anses böra kunna påräknas såsom tillgäng för det erforderliga underhållet af fartyg och båtar samt af hus och byggnader. Af det för Machinist-staten uppförda aflönings-anslag, 30,756 R:dr, torde omkring en tredjedel kunna påräknas för underhållet af fartyg och ut föres här med födr 10,000: — De till Handtverks-statens aflöning upptagna 217,620 födr 44 öre utföras såsom tillgång med en afrundad summa » 217,000: — Af den spanmål, sorn tillkommer Machinistoch Handtverks-staterne och erhålles dels genom upphandling, dels af på underhålls-anslaget uppförd oindelt sådan, utgörande för machinist-staten 1159,2 kubikfot och för handtverks-staten 15,674,6 kubikfot, upptagas här såsom tillgång 16,000 kubikfot, hvilken spanmål, såsom utgörande endast råg, torde kunna antagas kosta 2 födr 50 öre per kubikfot, således » 40,000: — Af de till aflöning åt uppfordrade Båtsmän uppförde 29,532 födr 15 öre antages underhållet af fartyg och båtar samt af hus och byggnader hafva genom lemnadt arbete tillgodokommit » 3,000: — Af de till ersättning för dagsverken af arbetskarlar upptagna 23,134 födr 50 öre torde för underhållet af fartyg och båtar samt af hus och byggnader kunna påräknas omkring halfva beloppet » 11,000: — Det till underhåll af fartyg och båtar uppförda belopp, 85,350 R:dr, utfö res här med en afjemnad summa » 85,300: — Transport R:dr 366,300: — \ 9 Transport R:dr 366,300: — Till underhåll af lius och byggnader likaledes » 51,700: — Till förrådets förstärkande » 82,000: — Summa, såsom tillgång beräknelig, R:dr 500,000: — Behof enligt Bil.
Riksmynt samt hvarje gång han sedermera varder om sådan förbrytelse förvunnen straffas med böter från och med två hundra till och med fem hundra Riksdaler eller fängelse från och med tre månader till och med ett år; skolande böterna på sätt förenämnde förbud stadgar, tveskiftas mellan angifvaren och Stora Barnhuset i Stockholm. Stockholm den 22 Februari 1858. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1858. Lag-Utskottets Memorial M 87. 1 N:o 87. Ånk. till Exp.-UUk. d. 1 Mars 1858, kl. 2 e. m. Memorial angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riksstånden fattade skiljaktiga heslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande JM 62 i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets, under JM 47 afgifna Betänkande öfver väckt motion om stiftande af lag angående allmänt kyrkomöte. Sedan Rikets Ständer godkänt Lag-Utskottets under JM 77 afgifna memorial, innefattande förslag till voterings-proposition i ofvanberörde ämne; så har förstärkt Lag-Utskott denne dag, i enlighet dermed, anställt följande: Omröstning: Den, som anser 4, 5 och 6 §§ uti ifrågaställa förordning angående allmänt kyrkomöte böra, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat och Lag-Utskottet i Retänkandet JM 47 föreslagit, lyda sålunda: § *■ Allmänt kyrkomöte tillkommer endast att upptaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar. Ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan håfve det allena att utlåtanden deri till Konungen afgifva. § 5. Har Konungen infordrat allmänt kyrkomötes utlåtande i fråga om antagande af ny Psalm-, Evangelii-, eller kyrko-handbok eller katekes, böra de af mötets medlemBih. till R. St.
Beträffande slutligen det framställda förslaget, att lånehandlingars inlemnande, äfvensom låns omsättning och inbetalning, hädanefter skulle få vid Directionens sammanträden försiggå, finnér Utskottet, att denna förändring, utom det alt densamma skulle medföra en förökning i tjenstemannapersoualen, för att medhinna allmänhetens betjenande, utan för långt uppehåll under den sålunda inskränkta expeditionstiden, icke eller förenlig med Låne-Contorets säkerhet och den ordning, som bör ega rum vid sammanträde med ledamöter, hvilka det tillkommer att oväldigt och uppmärksamt pröfva lånsökandes vederhäftighet och beskaffenheten af från deni ingifne handlingar; och får, på sådan grund, tillstyrka, att Jons Månssons förevarande motion, äfven härutinnan, måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 26 November 1844. STOCKHOLM, Lundberg & Gump, 1844' £»nso-Viskottets Utlåtande , N:o 3/ i N:o 34. Ank. till Exp.-Ulsk. den 5 D*c. kl. 4 «■ m Utlåtande, i anledning af viickt fråga om afhjelpande af penningefiirlägenheten i allmänna rörelsen, m. tn. Från Högv. Preste-slåndel liar, enligt protocolls-utdrag af den 24 nästlidne Augusti, blifvit lill Utskottet öfverlemnad en af Herr Biskop Agardh väckt motion, deruti Herr Biskopen, jemte framläggande af åtskilliga uppgifter i afseende på Bankens, rörelse-capitalets, ored ilens, skuldsättningens, näringarnes och folkökningens ställning under de sednast förflutna 10 åren, eller från 1834 års realisation, samt på dessa uppgifter grundade jemförelse!’ emellan tillståndet i landet före nämnde tid och det nuvarande, ansett deraf med stor sannolikhet följa, att Sveriges industriella ställning och tillika folkets välstånd från förstnämnde år varit i aftagaiule.
Hvad slutligen beträffar ej mindre de af motionären ifrågaställde förändringar i bestämmelserne om lösen för Resolutioner m. m. vid städernes Kollegier, för Rådstufvu-rätts fastebref och för pass åt resande, än äfven yrkandet att få i taxan införde serskilde belopp såsom traktamente åt Rorgmästare, Rådman och Magistrats-sekreterare, för biträde vid extra förrättningar, så, enär Utskotten icke kunnat finna hvad motionären ej eller sökt ådagalägga, att omförmälde förändringar äro mer än åtskilige andre förändringar i Expeditions-taxan behöflige, få Utskotten hemställa att hvad härom blifvit framställdt icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Augusti 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Lagsami Allm. Besvärsoch Ekon.-Ilsk. Utlåtande, N:o 44. i \:o 44. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Augusti 1851, kl. 7 c. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterne, angående strandfynd och ur sjön bergadt gods. Härom stadgas dels uti 1 Kapitlet af Sjöskade-Baiken i 1667 års Sjölag: “Hvar något skip eller annat fartygh råkade på the ohrter, som under Sverige höra, till att stöta eller stranda, så att thet förgås, eller något förgånget eller öfver bordh kastadt gods drefues till Svensk strand, eller ock någon Svensk undersåtare funno sådant i sjön, thet uppfiskiade eller bergade, hörer samma skip eller gods någon till som Svensk är, eller ock thess undersåthare, som med Kronan i vänskap står, och samme ägande affordrar thet skip eller gods innan natt och åhr. sedan skadan händ är, betale tå omkostnaden och bärgarelönen till then, som thet bör, och tage sitt igen, som hans medh rätta är.
Den, som till serskilda personer öfverlåtit flera exemplar af samma vexel, och alla sednare öfverlåtare af dupletter, som vid betalningen icke återlemnade blifvit, svaren ock efter vexelrätt för sin öfverlåtelse af hvarje sådant exemplar. 66 §. År ett exemplar till godkännande afsändt; då skall vid öfverlåtelse af de andra exemplaren, å dem tecknas, i hvars hand det till godkännande afsända exemplaret finnes. Den, som detsamma förvarar, vare förpligtad att det utlemna till den, som visar sig vara berättigad att det utfå. 67 §. Innehafvare af vexelduplett, hvarå antecknadt är, i hvars hand det lill godkännande afsända exemplaret finnes, håfve ej rätt att anställa återgångstalan för uteblifvet godkän nande eller för bristande betalning, innan han genom protest ådagalagt, att han ej kunnat utfå det till godkännande afsända exemplaret af den, som detsamma förvarar, och att han ej heller å dupletten kunnat erhålla godkännande eller betalning. 68 §. Tages afskrift af vexel i ändamål att vexeln öfverlåta; då skall den afskrift innefatta äfven de å vexeln redan befintliga öfverlåtelser och anteckningar, och varde i afskriften anmärkt, huru långt den är afskrift, eller hvar original-öfverlåtelserne vidtaga och hos hvem den afskrifna original-vexeln finnes. 69 §. Hvar som original-vexeln förvarar, vare förpligtad att densamma utlemna till den, som visar sig vara rättmätig innehafvare af en med öfverlåtelse försedd afskrift. Förhålles Bill. till B. St. Brot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 25 Haft. 3 i 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 39. hufvudskriften, då vare afskriftens innehafvare berättigad att, sedan han protesterat för vägradt utlemnande, anställa återgångstalan mot de öfverlåtare, hvilkas original-öfveilåtelser finnas på afskriften. 70 §.
Äfven folkskolan föreföll henne misstänkt; hon var rädd för att den kunde ha en skadlig inverkan på hennes egen Ludde och derför lät hon den snälle pastor Wallergren taga sig af hans uppfostran. Den snälle pastor Wallergren intresserade sig för det kära barnet i så otroligt hög grad, att han gaf Ludde undervisning nästan för ingenting. När Ludde blifvit konfirmerad började verldsliga, okloka menniskor tala om, att han borde ut i verlden för att taga ihop med något ordentligt arbete för sitt lifsuppehälle. Men hans mamma grubblade natt och dag på något medel att låta honom förtjena sitt bröd och ändå inte släppa honom ifrån sig. Dåligt sällskap kunde eljest så lätt förstöra allt hvad hennes uppfostran byggt upp. Hon tog ut alla sina enkemedel ur sparbanken, satte upp en liten handel och gjorde Ludde till sin kompanjon. Affären gick inte illa; tack vare en till ytterlighet drifven sparsamhet kunde man årligen sätta in något litet i banken och hvart trettonde år fördubblades summan bara genom sina egna räntor, ett förhållande som Luddes mamma aldrig upphörde att betrakta som ett underverk, en speciell nåd af försynen, till den snälle Luddes favör. När Ludde var fyrtio år skulle han till och med kunna gifta sig, om han valde en förståndig och sparsam flicka, som inte hade för stora fordringar. I början efter det han blifvit tjugo år hade Ludde ett par gånger haft dåraktiga funderingar på att sätta bo; och ett par gånger hade det funnits skamlösa tjensteflickor, som lagt ut nät för Luddes lägre instinkter, men hans mor hade till sin outsägliga glädje alltid märkt det i tid och lyckats bevara sonen för alla frestelserna. Nu fans det icke den tjensteflicka i verlden, som kunde bli farlig för Luddes lugn, ty nu visste han att han kunde gifta sig hvilken dag han ville – bara han kom sig för och bara han kunde finna någon som passade honom och som inte hade för stora anspråk. För omkring 15 år sedan hade der i byn funnits flere, som nog kunde ha passat, om de också möjligen voro något mer anspråksfulla än hvad Ludde & C:o ansåg förenligt med sina tillgångar. Emellertid hade ingen velat vänta så länge tills räntan fördubblat kapitalet tillräckligt många gånger.