Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk., af det skäl, att sammansatta Bevilln.- och Ekon.Utsk:n, som afgöra brännvinsförordn., hafva redan börjat att handlägga det ämne, hvarom den K. propostn handlar. Remitterades till Bevilln.Utskottet. Till StatsfJtsk. remitterades K. M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de nedsättning i räntan å det - för staden Wenersborg beviljade byggnadslån. Föredrogs ånyo K. M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., om arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf al' åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning. Hr Edenhjelm, Gillis: Vördsamt anser jag mig skyldig upplysa R. o. Ad. om orsaken lill den K. propos:n. Under år i836 uppkom en så häftig vådeld, att om ej innevånarne, gemensamt med inkommet landtfolk, under borgmästarens ledning lyckats dämpa elden, hade staden blifvit lagd i aska. Efter denna olyckliga händelse, fann Kongelfs magistrat, att deras då ägande brandredskap icke kunnat vara nog verksamt, och beslöt att hos Konungen begära att arrendefritt få begagna Kronan tillhöriga tomter, för att genom inkomsten af dessa förskaffa sig bättre redskap. Denna deras önskan tillstyrkte jag så mycket hellre och kraftigare, som staden för de nödlidandes behof icke begärde det ringaste understöd, hvarken af Staten eller allmänheten, utan åtnöjde sig med det bidrag, som lemnades af länet, men synnerligast af Götheborgs stads innevånare, hvars gifmildhet för lättandet af nödlidande likars behof alltid utmärkt delta samhälle. Som ytterligare skäl till bifall å Konungens nåd. propos. får jag nämna, att allt sedan 1790- talet har Kongelfs stad ägt rättighet att bryta sten och kalk på Kronans mark, men denna förmån är nu mera borttagen, till följd af Wettenskaps-academiens begäran. — Jag tillstyrker bifall till den K. propostn, och anhåller att dessa upplysningar måtte få åtfölja till vederb. Utskott. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Betänkande, i anledning af väckt motion om nedsättning uti postner to-af giften. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har i motion, som till Stats-Utskottet blifvit öfverlemnad, Herr CW. Palanderenär en billig posttaxa bidrager till utvecklingen af industriella företag och handelsrelationer, föreslagit, att postporLo-afgiften lör utrikesoch inrikes-correspondancen måtte nedsättas till trefjerdedelar af dess närvarande belopp. Denna motion, som ansetts tillhöra jemväl Bevillnings-Utskottets behandling, hafva Statsoch Bevillnings-Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och då den af motionären föreslagna betydliga nedsättning uti porto-afgiften väl möjligen i en aflägsen framtid, efter hvad erfarenheten från andra länder visat, skulle komma att lemna ersättning genom ökad brefvexling, men af redan från Stats-Utskottet afgifvet Betänkande om Post-Verkets förslagsvis beräknade utgifter inhemtas, att ingen förminskning kan för närvarande xnedgifvas i inkomsterne, så framt en fullkomligare utveckling af Postinrättningen skall kunna tillvägabringas, och Statsverket derjemte hafva att påräkna den nu, ifrån 150,000 R:dr, hvartill den vid förra Statsregleringen upptogs, till 125,000 R:dr nedsatta årliga behållningen, till fyllande af andra oundgängliga behof; anse sig Utskotten böra tillstyrka, att motionen må förfalla. Stockholm den 25 November 1844. Rih, till R. St. S Haft. i 2 Staisoch Bevillnings-Utf kottens Utlåtande, IV:o 20. Ank. till Exp. Utsk. d. 11 Dec., kl. 6 e. ra. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om restitution af bevillning, erlagd inom Neder-Calix socken af Norrbottens Län.
T — 56 — 2:o utaf det särskilt beviljade kreditivet för bestridande af kostnaderna för den, genom oroligheterna i hufvudstaden under Mars månad 1848, föranledda förstärkning af härvarande garnison; hvilket kredifivs liela belopp, enligt Kongl. Stats-kontorets reqvisition er, under Juni och Augusti månader samma år, blifvit utanordnadt med - R:dr 150,000: deraf likväl sedermera, genom Kongl. Stats-kontoret, till Riks gälds-kontoret återbetalts, i Januari 1850, R:dr 35,000: och i Januari 1851 „ 2,651: 21. 3. <^7 g5]. 9] 3 så att Riksgälds-kontorets fordran för de å detta kreditiv lyfta de medel nu mera utgör R:dr 112,348: 24.
Rädes du då icke för himmelens vrede? Hvad, du trotsar! Tror du verkligen, att det skulle lyckas dig, att obehindradt utföra denna oerhörda våldsgerning? Detta ensliga kloster har visserligen ingen befästning, inga bevakare; men jag behöfver endast sätta larmklockan i gång, och alla byns invånare skola genast komma i rörelse, dem du svårligen skall undkomma. Eller kanske du först vill mörda mig, klosterskändare? Agostinho släppte Clementina och stod obeslutsam. Gå, gå, yngling, svarade Abbedissan med mildrad värdighet, vi förlåta din ungdom, men denna port är dig för alltid tillsluten. Villaflor lemnade rummet, nedslagen, full af blygsel och harm. Flera dagar hade sedermera förflutit, utan att Agostinho kunde fatta något visst beslut. Än uppgjorde han en plan, huruledes han med list eller våld skulle bortföra den motspänstiga; än åter ville han, liksom den trogna riddarn i balladen, bygga sig en eremit-hydda på det gent emot klostret belägna Ilheo-berget, der förlefva sina återstående dagar och dö med ansigtet vändt emot den älskades cell. En dag, då han återkom från en enslig bergvandring, mötte honom en tropp ryttare, och efter dem följde en stor folkskara. Man larmade, man trätte; somlige jubilerade, andre utstötte svordomar och förbannelser. Någonting särdeles måste hafva förefallit; Agostinho frågade, men ingen hade tid att svara honom. Då han såg, att man tog vägen åt klostret, följde han mechaniskt med. Ankommen till porten, ringde tågets anförare på dess klocka och sade till den utkommande portvakterskan, att han, i Gouverneurens namn, ville blifva insläppt. Talrummet öppnades, som i ögonblicket fylldes af menniskor. Hvad betyder denna folksamling, hvad har ni att förkunna oss, min vän? frågade den inträdande Abbedissan. Polis-commissarien framtog ett stort papper och började uppläsa ett långt manifest, hvars hufvudinnehåll var följande:
Ocksa betraktas » t k g e t ~ iiniiii som en foll~förliistelse. Det var, # fven tinder tågets g h g, en stäiidig ström af nyfikne genom var vagn. ~ I l voro a asiatiskt klädda, alla ' hårdt beväpnade: Den ena underliga uppenbarelsen eftki den andra kom in, tog oss i betraktande ocli gick ' vidare till nikta vaen. Det var ett helt bildergalleri, soin drog förbi. ' Siiart visade det sig, hvarför kond ?1ztören1 iippeliöll s i g liela tide11 i vagnen. Så länge de nyfikne förblefvo stående, ' sade lian Aldrig iikg ' ot till dem, hen dristade de a t t slå s i g ned, ' k o m ' l i a ~ genast i .verksamhet. ' V&amp; personen i fr&amp;ga mindre iälkliidd, blef lian utan krus utvisad, var han något bättre kl ' äad, följde en som ofta blef 1Ping nog, men soin dock genom ' koiiduktörens fasta, men höflige hhllning alltid slutade med att kupdn utrymdes, Eli gQng hände det, att en herre med mycket ' iiobelt utseende, i de georgiska furstarlies rika dräkt, kom in och slog sig ned; men då tycktes &amp; r väktare plötsligt ha fått bindel för ögonen. Den ' nykomne fick ntan invändning staiiila kvar, och nöjd var jag, ty en på en g h g ståtligae och. vackrare man liade jag aldrig sett. ' C e t var en verklig skönhetsnjutning a t t betrakta iionoi~, och som lian iclce var oiidd&amp;lig nog ätt röka, utan snart fördjupade sig i läsningen af " en bok, liade jag. - ostördt tillfälle a t t se närinkre på honom. Ifiaft, spänstighet, intelligens ocli vilja präglade hela ' hans framtriidande. Hufvodet hade den ädlaste form, ögonen voiio djupa o&amp; s i g ilt mycket allvarliga, hållning och uttryck f~illandadt ädla.
Vi nödgas därför inrymma v å r t korta meddelande om densamma i detta nummers bilaga, som tryckes en dag senare. H v i t a sippor. Skiss för Idun af NATHALIA WALLENGREN. D e n lifliga stämningen slappnade i en angenäm maklighet. Något lifvande, o c h hans käring », hvilket v i d författarens recett förstås. H o n slog ett par starka ackord rönte sådan framgång. och började spela en salongspolka. egen stämning, att h o n helst velat sluta Titelrollen k o m m e r att utföras af ingen mindre g e n a s t. Extra fin Marsala W V W A V ») ra j_, o ra o ¿4 Hon rodnade. » Diana på jakt, » tänkte h a n ovillkorligen. Jag trodde nästan, att ni v a r fördjupad i studier. » M e n äfc A A. 1:25 pr butelj. Åter såg h a n det där uttrycket vakna i hennes ögon. telefon. IDUN 392 got, utan händer fortfor att formade spela. j a g vill hellre tro, att Melodien tur, tonfall, började sångbart, m e d klagande s o m en suck öfver flydd lycka. v ä x t e till e t t mattades af Sången bort i ett De kommo i stilla en Nordman själ säga, hon honom de blick. vemod. hvilken text ni det — som finare varit stor fann arma närgånget drömmer er att na» Hvad han. säkert säga, kunna hvad ni NI tror om skulle att » Jag tyckte mig flicka, tyda » huru menar inte heller få kan rena harmonier k u n n a vara b a k g r u n d e n för något så — » Futtigt! » ifver. Han råkar öfver Jag till ville De det s o m är ha hvart det dock ni r ä t t i! J lika Hennes ögon, fritt När dagens ljus jag skådar först — Min färg är ren och klar, Men se ' n jag tillfredsställt min törst, Den färgton ändrat har. Mitt fel är ej att så går till — Jag kan blott ta emot — Du anförtror mig hvad du vill, Och därför gör jag bot, Ty min natur är öm och vek Och hjälpsam framför allt.
Himlen hade mulnat, och den ena kastvinden efter den andra ryckte loss halfvissna blad och dängde dem ner mot marken, der de ett ögonblick hvirflade rundt som dödsskjutna fåglar. Nu skulle vintern komma, och dag skulle följa på dag i samma enformighet, utan mål och utan intresse. Men hvarför stannade han häruppe? Han var oberoende, han var rik. En jernvägsbiljett skulle på tre dagar föra honom till ett annat luftstreck, han skulle se nya menniskor och höra ett annat språk; hans fötter skulle trampa klassisk mark, och hans fantasi skulle riktas med nya intryck; han skulle vandra under arkaderna på Markusplatsen och längsmed kajerna af den mångbesjungna Arno i Medicéernas tjusande stad; han skulle stå på Tiberii klippa och blicka ut öfver Medelhafvet, det blå hvarför hade han icke för längesedan packat sin koffert och rest? Ja hvarför. Det var den der melodien som han icke kunde gripa, men som band honom kvar med en längtan att uträtta något — han visste blott icke hvad. Två dagar senare satt han i en jernvägskupé på väg mot södern. Under den tid, som förflutit sedan major von Rosenberg trädde tillbaka från det offentliga lifvet, hade hans tankar ofta sysslat med ett besök i Stockholm, och realiserandet af denna plan hade i hans ensamhet alltid stått för honom som en aflägsen glädje, den han i en framtid skulle komma i åtnjutande af. Han skulle då träffa de gamla vännerna och åter få uppfriska sin ande med tankeutbyte och diskussion. Och deras samkväm skulle bli alldeles som förr i verlden, utom det, att han sjelf nu icke längre var en ordinarie medlem af deras krets, utan en aktad och ärad och välkommen gäst, en gammal kampkamrat från flydda tider. Tolf år hade gått utan att majoren gripit sig an med realiserandet af sin plan. Men nu hade brodern August utbytt sin taburett mot en landshöfdingestol och flyttat från hufvudstaden. Det fans intet hinder mer för majorens Stockholmsbesök. Snälltåget ångade i väg från Eslöf en solig majdag. På perrongen stod Maria von Rosenberg, en sextonårig ungmö, som just i år bereddes till sin första nattvardsgång.
Hvar och en, som om kemien har någon kännedom, inser väl alt det är vida lättare lära denna vetenskap, än att genomtränga ett enda alkemistisk! system. Likaledes är det vida lättare att fatta himlahvalfvots skenbara rörelse, när jag vet att detta är orörligt, men att jorden vänder sig kring sin axel, än om jag, med Tycho Brahe, antager jorden vara stillastående, nödgas konstruera en mängd excentri ska cirklar, uti hvilka verldskropparne framdrifvas med olika hastighet. Så hela vägen igenom, ju enklare ju närmare sanningen. Jag har härigenom ingalunda velat bestrida nyttan af kulturhistorien ; men mitt påstående går endast derpå ut, att man först måste intaga v.etandets höjder, för att derifrån öfverskåda huru menskiigheten hunnit dit. Tid allt lärande måste man hafva någon fast utgångspunkt; man måste hafva klart uppfattat något, för att dermed kunna jemföra mångfalden. Nutiden, i hvilken jag lefver och rörer mig, mäste derföre vara lättast för mig att lätta, och denna lid är mig nödvän dig att känna, om jag skall kunna handla och verka i den. Om jag börjar med studiet af det närvarande, men aldrig hinner tili forntiden, kan jag det oaktadt blifva en ganska duglig medborgare; men börjar man med forntiden och hinner aldrig nutiden, blir man en odugling, en narr. Tänkom oss en person, sorn känner alla forntidens seder och bruk, men icke vår tids, huru skulle denne laga sig ut i sammanlelnaden? Tillämpom detta på något särskildt yrkel Vi vilje t. ex. bilda en riktigt duglig Artilleriofficer. Han bör således följa gången af kastvapnens utveckling. Först bör han inhemta theorien om slungan och bågen samt de gamles kastmachiner och murbräckor. Först derefter får han studera eldgevären. Men innan han hunnit dit ljuder stridstrumpeten, lian kommenderas ut för all storma en fästning. Katapulten, mulbräckan m. m. känner han till punkt och pricka, men om kanoner, mörsare, bomber, granater, raketer m. m. eger lian ingen kännedom. Hur skall han taga sig ut?
Sedan Rikets Ständer, med bifall till Utskottets framställning i lista punkten af Utlåtandet N:o 64, lorordnat att Bankens kapital-öfverskott eller grundfond skall utgöra en summa af Tjugufem millioner Riksdaler och att 174 § i Banko-reglementet kommer att erhålla dermed öfverensstämmande Uppställning; så och då det är af vigt att beloppet af nämnde grundfond må varda bestämdt i Lagen för Rikets Ständers Bank, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, för egen del, besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att 4 § i åberopade Lag, sådan densamma lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845, må förändras till följande lydelse: »Bankens kapital-öfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medaljkabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af Tjugufem millioner Riksdaler, hvadan möjligen inträffande kapital-förminskning under året, af vinsten ersättes.» Stockholm den 15 Oktober 1863. Bih. tiU B. St. Ank, till Exp.-Utsk. den 15 Okl, 1868, kl. 2 e. m. Memorial, angående instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästa riksdag. Som det, enligt den för Utskottet gällande instruktion, åligger Utskottet att, före riksdagens slut, med fästadt afseende å de angående Banko-verket vidtagna för ändringar, hos Rikets Ständer föreslå instruktionen för Banko-Utskottet vid nästföljande riksdag, hvilken instruktion, sedan densamma blifvit af Rikets Ständer pröfvad och fastställd, kommer att tjena till efterrättelse intilldess Rikets Ständer, efter Utskottets hörande, någon förändring derutinnan besluta; så har Utskottet granskat nu gällande instruktion och dervid funnit, att §§ 1 och 8 böra, med anledning af åtskilliga under innevarande riksdag fattade beslut, förändras.
Såsom en binäring till jordbruket bör icke heller bränvinsbränningen lemnäs obemäld, ehuru denna näringsgren på sednare tid betydligen inskränkts, så att den här ingalunda motsvarar dess omfattning i de flesta andra landskap. Antalet af till beskattning uppgifne brännerier, som år 1831 uppgick till 1,480, utgjorde år 1841 endast 881 och hade år 1850 ytterligare nedgått till 215, af hvilka voro i Esta klassen 139, 2:dra klassen 49, 3:dje klassen 25 och i 4:de klassen 2. År 1855 tillverkades bränvin här i länet vid 15 större och 6 mindre brännerier. Af de förra voro . å landet belägna 13, dervid tillverkades 221,275 kannor. å Götheborgs ägor 1 » » ... 12,614- » å Uddevalla » 1 » » ... 25,532 » Summa 259,421 kannor. Vid de mindre brännerierne utgjorde beräknade tillverkningsbeloppet tillsammans 2,478 kannor. Af de större brännerierne, sorn hade en uppgifven daglig tillverkning af minst 300 och högst 850 kannor, voro 6 i verksamhet en termin, de öfriga båda terminerna. Af de mindre, med pannor af 10 —18 kannors rymd, voro endast 2 i verksamhet båda terminerne, de öfrige blott en. Sistnämnde år drefvos 8 distilleringsverk, hvaraf 7 i Götheborgs stad och 1 i Örgryte socken. Handeln å landet med landtmanna varor, såsom span mål, lin, linfrö, fisk, åtskilliga slags ladugårdsprodukter, ved, limmer, tegel m. m. underlättas genom beqväma kommunikationer sjöledes, och afsättningen deraf i städerna, synnerligast i Götheborg, är under alla årstider liflig. 21 De norra häraderne hafva derjemte, sedan genom Kongl. Förordningen den 24 Maj 1825 friare handelsförhållanden med Norrige inträdt, förmånlig afsättning af landtmannavaror å detta rikes gränsorter.
Meningen är ej att få stora tableauer eller lärda afhandlingar, utan endast i ett årligt Svenskt språk de Svenske måns yttranden om Sveriges ställning, hvilka Svenska Representationens förtroende uppdraga att framställa den och medlen till dess förbättrande. Grefve Spens, Carl Gustafi Till hvad Den 10 Februarii. Herr Hjerta yttrat, i afseende på den föregifna omöjligheten att i Särskildta Utskottet tillsätta Ledamöter, som redan blifvit i andra Utskott invalde, får jag blott tillägga att sådant äfven inom Ridderskapet och Adeln varit brukadt. De Herrar och män, som bevistat de förra Riksdagarne, synnerligen de i Örebro, torde kunna intyga detta förhållande; och jag påminner mig med säkerhet, att Professoren Munck af Rosenskjöld vid någon af nämnde Riksdag var Ledamot i tvenne Utskott. Det besynnerliga af den ifrågavarande motionen är, såsom man förut anmärkt, att den på en gång rörer Finance-våsendet, beskattningssystemet, lagstiftningen m. m. Den kan således icke öfverlemnas till OeconomieUtskottet ensamt utan att inan skulle förvandla beslutet till ett önskningsmål; och jag hemställer derföre, att proposition om votering må göras, huruvida icke motionen, angående den öfverklagade förlägenheten i Riket, må förvisas till StatsBancoBevillnings Lagoch OeConomieUtskotten, i hvilket fall contra-propositionen kunde blifva: remiss till Särskildta Utskottet, hvilken jag för min del bifaller. Grefve Lowenhjelm-. Man har sagt, att det vore nyttigare att tillsätta ett Särskildt Utskott, till hvilket Rikets Ständer kunde hafva ett allvarligt förtroende. Månne de ej äga detta till alla deras Utskott? Man har äfven anmärkt, att det i tvenne af de öfrige Stånden skall vara brukligt, att samma Ledamöter sitta i flere Utskott. Det år visst möjligt, hålst dessa Stånds Sen io Februari-i personal ar sa liten, men ett sådant bruk år ej Önskligt alltid obeqvämt. Man har förebrått
Preste-Ståndet den 4 1854'den 4 Dec. föredraget hos Borgare-Ståndet, som godkände detta skrifvelseförslag, i hvad det angår den första framställningen, men ansåg de i andra, tredje och fjerde punkterna ' upptagna frågor hafva förfallit genom Rikets Ständers beslut, i anledning af sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Mern. N:o 42. — den 5 Dec. föredraget hos Bonde-Ståndet, som fattat enahanda beslut som Borgare-Ståndet; i följd hvaraf skrifvelsen är vorden expedierad med följande innehåll: Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i riket. (Lagsamt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 29 samt Mern. N:ris 40 och 42.) S. A. K. Med fästad uppmärksamhet på de alltmer bekymrande resultater, som af skogshushållningen här i riket lemnäs, hafva Rikets Ständer ansett lagstiftningens mellankomst vara af behofvet högt påkallad, för att afvärja vådorna af den vanvård, hvaraf skogarne lidit, och af den ringa omsorg, sorp, oansedt den stora afverkningen, egnas åt deras återväxt. Statens befogenhet att meddela sådana inskränkningar i den enskildes disposition s-rätt öfver skogen, hvarigenom dess framtida bestånd iakttages, eger ock obetingadt sin grund i detta naturalsters oumbärlighet; och har ett sådant inblandande från Statens sida ej eller gjorts öfverflödigt af en stigande upplysning, enär erfarenheten så väl i andra länder som inom vårt fädernesland deremot visat, huruledes en åt enskilde lemnad friare förvaltnings-rätt öfver skogen varit till sina följder förderflig, hvarom, så vidt frågan rörer inhemska nuvarande förhållanden, de af E. K. M.-ts Befallningshafvande i samtliga länen afgifna underdåniga embetsberättelser lemna ojäfaktigt vittnesbörd.
Om Directionen ej skulle kunna forbindas, att åtnöja sig me blotta afbetalningar. då Länen äro ställ a på full inbetalning , lärer Directionen likväl sjelfmant inse, att ett hastigt infordrande af d<-ssa Sedlar vore alt förstöra den ort , for hvars qndsättning de Den 17 Juli. sagas vara utgifna.. Att en förfallen Sedel icke skulle såsom betalning emottagas , har BancoIJtskottet ej ens kunnat satta i fråga. Ett sådant vägrande kunde blott åstadkomma den lilla mödan för innehafvaren, att först uttaga penningar för Sedeln och derpå genast återlemna dem i betalning på Lånet. Örn Discont Verket deremot ifrån början sjelf emotragit sina oförfallna Sedlar, atmindstone såsom Capital afbetalning å deruti utgifna T/ån, då hade dessa Se lar troligen kunnat medföra en undsättning för orten , deras misscredit hade kunnat förekomrnas, och ockret förebyggas ; endast med något mindre direct vinst för Discont-Verket; och det är en sådan åtgärd sorn Banco - TJtskot tet trott sig nu kunna af Directionen påräkna, för att till någon del afhjelpa allt det onda, som genom ifrågavarande utlåning uppkommit. Enär Herrar Banco-Ful! mägtige icke äga tillgång till några vidare underrättelser angående förvaltningen af Malmö Discont-Verk, än sorn innefattas uti de från Revisionerna insände Handlingar, hvilka blifvit Banco Utskottet i hela deras vidd meddelte, har Fullmägtiges hörande öfver detta ämne ej vara af nöden. Discont-Directionens hörande är, enligt hvad hosfogade Protocoll upplyser , så väl hvad utlåningar i 3 proCents Reverser sorn de större Lånen beträffar, ej af Bankens Revisor uiuraktlåtet. Bankens Ombud, sorn under Revisionens lopp blifvit förvissad , det Directionen i möjligaste - t
C04. 6I7. dess Småsedlar, förslitne, utväxling deraf i LandsOrterne, Remiss II; 49^. ®* U. Bet. IV: i8o4. — Reglementet, förändringar deri, S. Riks-Rätt, dess sammansättning, C, U. C. U, Bet. III: 137. Rofdjur, anstalter till deras fällande, se Skallgång, Rostersberg, Kongsgård, dess användande, R«miss II: 739, 667, 568. S. U. Bet. IV; 670. Skrif. X. 217. — S. U, Bet. IV: 2002, Besl. IX: 739. 74o. 742. 749, Skrif. X: 253; — Byggnaderries underhållande derstädes, S. U. Bet. 1593. Rote-frihet, se Bevillning, Allmänna, Förslaget dertill oell serskilda Memorial derom. Rotering, Båtsmans-, i Färentuna Härad, K. M. Prop, I; 14I. b. Skrif. X; 368. i Blekinge, Remiss II; 48i. S. U. Bet.IV: 1226. Skrif. X: 307, i Halland, K, M, Prop, I; 145. E. U. Skrif. X: 196. — i Jemtland, Remiss II: 4;S'. S, U. Bet, IV: 1237. Skrif. X: 166. Remiss II; 507. E, U. Bet, VIII: 289. 240. — i Wedbo och Tossbo Härader af EUsborgs Län, Remiss II: 452. E. U, Bet. — Skånska, Remiss II: 5ol, 52I. S, U, Bet. IV: 887. 45o. S. U, Bet. IV: 1726.