Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes måste ock, i anledning af den betydliga inskränkning i tillämpningen af dödsstraffet, som nya strafflagen vill göra gällande, åtskilliga bestämmelser i Förordningen förändras, — utom en del annat, som nu kan förbigås. Dessutom lider ock Förordningen, sådan den nu är affattad, af en obestämdhet och oklarhet i föreskrifterna, som bör vinna den rättelse, hvarigenom hon i verkligheten må blifva, hvad hon uppgifver sig vara, — ett medel till kyrkotuktens uppehållande. En annan omständighet är följande: En hel mängd af de mål, som efter nya strafflagen komma att af Underrätterna i första hand afgöras, lära väl hädan efter som hitintills, till följd af sin natur och allmänna lagens stadganden, blifva af beskaffenhet att böra, före tillämpningen af det ådömda straffet, underställas högre rätt. En Förordning, hvari på ett ställe noggrannt och bestämdt sammanföras alla föreskrifter i afseende på sådana underställningsmål, blifver väl hädanefter så mycket mera behöflig, som saknaden deraf hittills gjort sig menligt känd ej mindre för den allmänna brottmålslagskipningen, än ock särskildt, såsom vi alla af ett nyligen märkbart framstående mål veta, för den kyrkliga. Dessutom torde den nya strafflagens bestämmelser i åtskilliga fall komma att föranleda dertill att hvad som nu, enligt allmänna lagens stadganden, skall behandlas såsom underställningsmål, ej vidare skäligen bör så anses, och tvärtom. Af sådana anledningar får jag härmed föreslå, att Högvördiga Ståndet för sin del anmodar och måhända inbjuder de andra Stånden anmoda Lag-Utskottet att, i förening med dess betänkande öfver nya strafflagsförslaget, inkomma till Ständerna med betänkanden, innehållande förslag till l.o. Nödig förändring af Kongl. Förordningen af den 4 Maj 1855, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens upprätthållande. 2:o. Förordning om underställningsmål. Stockholm den 15 November 1862. J. E. Forssell 46 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor P. J. Emanuelsson: Om rättighet, för ros t egande i Konst storida pastorat och sacellanier att halla fjerde profpredikant och sättet derför.
Riksdag gjorde sig gällande samt finnas uti ofvan åberopade Betänkande upptagne, anföra: dels att allmänna lagen tillåter ej allenast kände förbrytares häktande, utan äfven deras efterlysning och gripande, derest de beredt sig tillfälle undkomma, och dels att öfverenskommelser om utleverering af förrymde gäldenärer och förbrytare, m. fl., redan äro träffade med de utrikes makter, hvilka motionären egentligen synes antyda, nemi. med Danmark, genom Tractalen i Jönköping den 10 December 1809, och med Ryssland, genom en den 12 Maj 1828 afslutad öfverenskommelse, enligt Kongl. Kungörelsen den 3o i samma månad, förnyad genom Kongl. Kungörelsen den 2 Juni innevarande år. Då nyssnämnde Tractat och Kungörelser tydligen utstaka sältet och vilkoren för reclamerandet af förrymde personer, samt med billighet och rättvisa ingalunda står tillsammans alt återfordra andre personer, än dem, hvilka lagligen blifvit förvunne all på ett eller annat sätt hafva oredligen sig förhållit, synas, i Utsi ot tens tanka, någre ytterligare åtgärder uti ifrågavarande hänseende icke vara af b^hofvet påkallade, hvadan Utskotten vördsamt få tillstyrka, att Herr Kjellbergs motion må förfalla. Stockholm den 20 September 1840. 8 Lagsamt Allim Besv. och Ekorn-Utskottens Betänkande, N:o i3- N:o x3. Ank. till Exp. Utsk. deD 20 Nor, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af Kongl. Förordningen den 27 October 1812 om utskrifnings-sättet och inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, har Riksdags-Fullmägtigen Peter Sundström från Wester-Norrlands
Vid bestämmelsen, förvandlingen och verkställigheten af olika straffarter, eller med få ord: oreda, dröjsmål och onödig vidlyftighet vore följder af ifrågavarande undantagslag. Och har, af dessä skäl, Herr Hessle föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begä ra: att stadgandet i Kongl. Förordningen den fy April 1828, det Svea Hof-Rätt skall vara Öfverdomstol i tull mål, upphäfves; och', i följd deraf , att besvär öfver Under-Ratts Utslag i mål, som angå förbrytelser emot Förf att ningarne om oloflig införsel och utförsel af varor, tullförsnillning, utoch inrikes seglation, varutransporter landvågen inom landet, samt nederlag, så ock öfverträdelser af Författnuigarne örn den di Allmogen i sju Härader af Elfsborgs Län, jemte Städerne Borås och Ulricehamn beviljade handelsfrihet, måga fullf öljas till den Hof -Rätt, inom hvars domsaga Underdomstolen sitt beslut meddelat, hvarvid, i afseende pä tid och öfrige vi/koren för ändringssökamlet, borde iakttagas hvad om besvärs fullföljande uti brottmål i allmänhet stadgadt är. Hessa anföranden har Lag-Utskottet till pröfning förébaft; och som Utskottet i det väsend tligaste delar de åsigter, hvilka sålunda blifvit, framställda, samt Utskottet, ehuru Motionairei ne icke bestämdt yrkat någon förändring i hvad ofvanberörde Kongl. Förordning innehåller derom, att tilltal emot Under-Rätter för begångna tjenstefel, genom underlåten eller origtig tillämpning af Författningarne om oloflig införsel och utförsel af varor jo. m., skulle af Svea Hof-Rätt upptagas, likväl tror sig ega skäl att, till vinnande af enhet och öfverensstämmelse härutinnan, tillstyrka, det jemväl sistnämnde mål måtte emellan vederbörande Hof-Rätfcer fördelas, får Utskottet härmedelst vördsamt föreslå: att Rikets Högloft.
Månne man ej, till stöd för förslaget, kan tillägga, alt, om det antages, det skulle, som understods-ålgärd för jordbruket betrakladt, vara af ojemnförlig större nytte, än alla lånebilräden mot huru låg ränta som hälst, och icke allenast göra dessa i längden onödiga, men äfven småningom g 1 II. 3 34 D e n 5 F e l> r u a r i i f. ra. lossa vart redan nog skuldsatta jordbruk ur det förderfliga lånsystemets bojor? Ja, man kan med skäl påstå, alt om ett sådant uuderstöds-system , det enda naturliga, emedan jordbruket sd väl som alla andra productioner nog förlägga sig sjelfva, om afsättningstillflillen beredes, blifvit ifrån början antagit och på ett ändamålsenligt sätt utförd!, Jordbrukaren nu skulle befunnit sig i välstånd. Då de förenade Utskotten, i sitt Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, tillstyrkt, att ett anslag af »■ii million R:dr måtte ställas till Kongl. Maj:ls disposition, alt vid inträffande missväxt begagnas till lindrande af landlmannens förlägenhet, så hafva de erkänt riktigheten af den princip, hvarifrån jag utgått; men jag vågar tro, alt de, i afseende på sättet, belydeligen misstagit sig. Likasom det icke är i det ögonblick, då fienden redan anfallit oss, som vi böra tänka uppå att samla vapen och förråder, så är det också icke i det ögonblick, som den oblidkeligaste af alla fiender, hungern, redan slår för dörren, sorn vi böra tänka på att afvärja honom. Att i råttan tid göra en nödig utgift är ofta den största sparsamhet och i sådane fall, som det nyssnämnda, alltid.
Salu-väx ler odlas icke; men fiske utgör ett, ehuru högst obetydligt 15 näringsfång för Staden. Utom den redan nämnde Lärdoms-skolan, för hvilken Staden bland annat bidrager med 66 Rikdaler 32 skillingar Banko årligen i hushyresmedel åt Rektor, finnes en Skola inrättad efter Bell-Lancaslerska Läro-methoden, der fattiga barn åtnjuta fri undervisning af en Lärare, hvilken Staden lönar. Hälsovården besörjes af en Stads-läkare, emot utfäst afgift för hvarje mantalskrifven person samt arfvode af enskilde och ersättning från Stads-kassan för de fattiges skötsel. Hälsotillståndet bar i allmänhet varit godt. Genom utfäst bidrag till Läns-lazarettet, i likhet med kustlandets invånare, har Staden förvärfvat sig rättighet att få sjuka till vård och skötsel der intagne. Ålderstegne och bräcklige personer försörjas i tvenne fattighus, hvarjemte öfrige fattige erhålla understöd i spanmål och penningar efter deras olika behof, hvartill användas ej mindre den afgift, som Stadens invånare årligen erlägga, än räntan af ett doneradt kapital. Fattigvården har varit ganska tryckande. En källare finnes i Staden, men för öfrigt ingen tillåten krog. Gästgifveriet är ännu förenadt med källarrörelsen och medför för närvarande ingen tunga. Kostnaden för Stadens styrelse utgår af de medel, som lill Staden i sådant afseende årligen erläggas. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte GUST. MONTGOMERY. Magn. Wilh. Cygnaeus. Lands-Kansliet i Umeå den 29 Maj 1844. moscGke 9bajt*i?9 BEF ALLMIN GSHAFVANDES UTI Crottlands Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842.
Deremot och som Riksens Ständers beslut i detta ämne, föränledt och förestafwadt af de bekymmer, hwarmed Riksens Ständer, wid sista Riksdag, sysselsatte att utfinna medel till Statens trängande behof, frän alla sidor möttes, hufwudsakeligen haft ett erkändt dubbelt föremäl, det ena att för framtiden förekomma, det Statens Medel icke till andre än sina bestämda ändamäl mätte anwändas, det andra, att StatS.Werket pä de utgifter, som blifwit stälde till Indragning, mätte kunna päräkna en successiv besparing i mon af timande afgäng, sä har Stats-Utskottet, som hwad det sednare af desse föremäl angär, om hwilket nu egenteligen fräga är, icke kunnat finna annat, än att med Riksens Ständers afsig ter instämde, det allt rättmätigt och billigt afseende - 90 Den 29 September. seende borde hafwas pä det, sä wäl i anseende till ätkomstgrrmderne, som skälen till bibehäl, lande af undfängne Beneficier och Pensioner med hwarje särskilt till indragning i fräga kom mande Person, sig företeende helt olika förhäl lande, ansett sig böra till Riksens Högloft. Stäm der hemställa, att dä Riksens Högloft. Ständer lära finna ingen annan utwäg kunna eller böra widtagas, än att hos Kongl. Mast ytterligare i underdänighet anhälla om weckställigheten af de ofwan anförde Pensions grunderne, Riksens Ständer tillika, till undanrödjande af de hinder, som för denna werkställighet hittils befunnits möta, mätte gifwa ät berörde Pensions grunder ett sädant förtydligande, som, med avlägsnande af de upständne twifwelaktigheterne, gör de samma för hwarje förekommande fräga tilläm, pelige. Och till den ändan tror Stats-Utjkottet, efter anledning af de wid den Nädiga Propo. siironen bifogade Förtekningar af Kongl. Stats.
Den 18 September f. m. la, om Ridderskapet och Adeln behagade Friherr® Anckarsvärds berördte anhållan bifalla» Ropades Ja» Härefter upplästes StatsUtskotteis den 4 deta» mes under N."o 454 afgifne, saint den g derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, t anledning af Kongl. Maj:fs Nådiga Skrifvelse an~ gående tredje HufvudTitelns behof. Friherre Anckar svärd anförde skrifteligeiK (Se Bilagan N Jag hade ej väntat få höra en uppställning af sattser, dem erfarenheten jäfvat och vederlagt, aldra minst inför Ridderskapet och Adeln, der troligen ingen [Ledamot finnes, som icke känner rätta förhållandet» Friherren yttrade att sedan början af förra sedet Sveriges styrelse allena invecklat landet i politiska äfventyr, att Sverige under denna tid ali drig blifvit med krig anfallit m. m,; tror väl för. fättaren att man redan glömt Ryssarnes fiendtliga anfall ernof Finland 1808, sorn skedde utan att de ens förutsände en krigsförklaring? Hvem, har vä! förgätit de sista Fälttågen, och deras resul* later? Jag öfverlemnar åt en hvar bland eder roine Herrar, att bedömma personen och dess skrift, samt att gifva dem, de namn de förtjena? Den i8| Sept ernber f. ni* för min del förklarar jag ve Öfver det ögonblick, då någon Svensk (jag menar i hjertat Svensk) af dylika uppställningar later förleda sig, att tro Sverige ieke vara i behof af försvar, och att ej Vilja bifalla hvad sorn dertill fordras.
Om någon lindring ägt ruin, liar det således skett derigenom, att man sett genom fingrarne. Den kungörelse, sorn utfärdades 1810, var blott en repetition af ds föregående, och jag erkänner, att jag anser högst betänkligt, att göra någon utsträckning al hvad Friherre Hjerta föreslagit. Herr Hjerta: Den kungörelse, som af Preussiska Regeringen utfärdades i October 18 ro, har jag läst. Den är ganska t Villig, och anbefaller auloriteterne, att då genast lägga seqvester på fartyg och gods. Den innefattar ej något upplifvandé. Der slår blott, att del skulle förhållas såsom 1808, men bela tiden förut eller }8cg ägde sådan händel rum På denna grund har jag trott, att man borde göra afseende på personer, sova i förtroende till ett tillstånd, som räckt ett år, afsändt sine fartyg, men hvilka, då de måste hålla sjön, icke framkommo neg hastigt utan först i November, då kufigör elsen redan var utfärdad i Preussen. Det är dessa förluster, som jag anser böra ersättas. Orsaken, hvarföre jag ej satt i fråga de speciella fallen, var den, att då Commerce Coilegii kungörelse ej var utfärdad, trodde jag det icke vara möjligt, alt någon skulle gå emot hvad alla kände. Likväl vill jag ger - De n 2 5 November e, ai - na afstå, emedan ja» inser rigtiglietcn af hvad Grefve von Rosen anfört, i afseende pä tiden för Sveriges biträdande till continenlal-systemet, och jag kan ej finna, att mm derigenom invecklar sig i de svårigheter, sorn Grefve Cronstedt föreställt sig. Jag förenar mig således gerna om terminen «f den 19 November 1810. Grefve von Rosen: En Ledamot har yttrat, alt han förmodade, det ingen modificaiion af Napoleon blifvit gjord, som förändrade decretet. Men 1809 och i början af 1810 voro hamnarne, sorn jag nyssnämnde, så öppna för handel från Sverige, att man kunde gå utan convoy.
Ridder skåpet och Adeln. i:o Af Herr Friherre af Nordin , Carl Johan, sorn, efter meddelade upplysningar derom, att Jemtlands Regemente, redan under Ko* nung Carl XII?s tid, varit utom Prövincen commenderadt, och äfven sedermera beordradt att deltaga är 1741 i kriget emot Ryssland, är 1757 i det så kallade Pommerska Kriget, samt åren 1788 och I 808 i då inträffade Fälttåg emot förstnämnde Rike, anser det vara något för tidigt att fastställa en grund för det nya Rote* Bih. till lii Is-St. Brot. 18 a 8 -18 3 »,4 Sami. 2 Aid. ■x Band. ijlde Haft. 1 2 Stats* samt Oec.-UtsL Uth N:o 1161 ringsverket i Jemtland, innan man, genom afl vittringens fullbordande och en noggrann undersökning i alla dess detailer, kunnat beräkna denna grunds tillämplighet. Herr Friherren, som förmodar det deremot vara bättre, att Rikets Ständer stanna vid samma beslut, som Sr igrS, att nemligen Kongl. Majit ville intill nästa Riksdag låta framlägga grunder för denna Roteringsjemkning, förklarar sig frukta, att om Rikets Ständer nu besluta, att Jemtland skall lika roteras med de hårdast roterade Pro-vincer i Riket, den betänkliga omständighet torde inträffa, att Jemtland, som nu ej eger mer än 800 man, får större rotering, än den, hvaröfver Provincen klagat. 2:0 Af Herr von Tärne, M., som, med Sberopande deraf, att genom Kongl. Majrts Nådiga befallning, under den nr Nov. 1827, till Dess Befallningshafvande i Jemtland att inkomma med förslag till en ny ordinarie Rotering för Provincen, det åsyftade ändamålet, Rotebållares lindring, redan är förberedt, anser det för närvarande nog tidigt att ingå i närmare pröfning af hufvudfrågan.
Hos oss mäste deremot styrelsen sysselsätta sig med dc minsta detaljfrågor för aflägsna provinser, såsom t. ex. Gottland, som ligger så isoleradt. Jag tror att sådane frågor skulle afgöras mycket bättre genom Länsnämnder, än pä något annat sätt. Den föreslagna Länsnämnden är en härlig institution. Att den kan leda till missbruk så väl som allt annat; att den kan sätta sig upp emot våra Landshir och topprida dem, det. tror jag icke är så mycket att befara: ty jag hoppas, att våra Landsh:r äro sådana karlar att de förstå att hålla vederbör, på afstånd och då kunna de hafva nytta af dessa nämnder. Gr. Frölich, Gust. Erik: Som jag troligen ej är närvar, då den nu under öfverläggning varande motionen blifver remitterad till vederbörligt Utsk., så anhåller jag att äfven få yttra några ord före motionens remitterande. Jag börjar med att hembära Gr. af Ugglas den försäkran att jag värderar ganska mycket hans förslag och igenkänner deri lie bästa afsigter; men det torde tillåtas mig, som har någon erfarenhet om tillämpningen af dylika författningar, efter jag en längre tid har varit Lundsli., att säga, att lör mig synes det som förslaget vore aldeles overkställbart. Alt centralicera kommunalbestyren tror jag vara högst betänkligt. Jag har nära 100 socknar inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, och det är ändock icke något stort län; men jag är öfvertygad om, att på många ställen förbjuda likvid förhållanderna ärendernas behandling mod en sådan enhet, alt man skulle kunna besluta åtgärder eller företag, som kunna passa öfverallt. Något äfvenlyrligt lärer det väl också vara att inrätta så beskaffade riksdagar och högst olämpligt blir det för Landsh. att der föra ordet af skäl som här redan är framställda, nemi. att det sätter honom i ilen obehagliga ställningen alt kunna blifva jäfvig; ty i första band måste det väl ändock vara meningen, att här skall kunna 12* 180 Dtn 14 December. med beklädande af det embete, honom blifvit änförtrodt, verka efter sin instruktion. Men om delta förslag antages, så skulle han vid många tillfällen låka i kollision.
Maj-ts Befallningshafvande, fånglistor, markegångstaxor, postböcker och tjenstgöringsdiarier samt öfriga här ej omnämnda handlingar, dem Hofrätten funne obehöfliga, skola de, som äro äldre än hundra år, för beredande af nödigt utrymme, afskilj as från öfriga Hofrättens archiv tillhörande handlingar och uppbrännas eiler på annat sätt förstöras, dock att, i händelse bland berörda handlingar skulle finnas sådana, som anginge historiskt märkeliga rättegångar eller eljest lör forskningen i ett eller annat hänseende syntes vara af vigt, dessa handlingar likasom i akterna möjligen befintliga originala ägande-rättshandlingar borde undantagas samt. länsvis ordnade, förtecknas och fortfarande förvaras. Uti nyssanförda skrifvelse tillkännagifves slutligen, att frågan om behandlingen af de i länsstyrelsernas archiver befintliga handlingar vore på Kongl. Civil-Departemenls föredragning beroende. Vid efterfrågan i sislberörda Kongl. Departement har jag inhämtat, att genom Cirkulär-bref den 4 4 Oktober 4 8 ■ 6 Chefen för Civil-Departementet infordrat från samtlige Konungens Befallningshafvande underdåniga utlåtanden, om och i hvad mån de handlingar, hvilka i länsstyrelsernas archiver, enligt dittills gällande föreskrifter eller antaget bruk, förvarades, kunde utan olägenhet för det allmänna och enskilda personer förstöras eller försäljas, samt hvilka närmare föreskrifter i afseende härpå kunde vara af behofvet påkallade, — men att så beskaffade utlåtanden icke från alia Konungens Befallningshafvande ännu inkommit, så att ärendet kunnat vidare behandlas. 144 Jemlikt 14 §. i Instruktionen för Justitie-Ombudsmannen, bar jag från vederbörande Kongl. Stats-departementer infordrat uppgifter på ej mindre de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade beslut, hvilka blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket st alda, än ock särskildt på dem, som icke blifvit i underdånighet föredragna eller i nåder afgjorda.
Det är väl nu en allmän princip i Lagen, att hvad skada, som bevisligen orsakas, bör gäldas, äfven om den ej är för hvarje fall bestämdt ut - ZagUlskottets Betänkande N:o 6\, tryckt, men för att åt Lagskipningen berecia enhet och för den enskilde medborgaren utmärka hvad påföljd lians handling i ifrågavarande affairer mediörer, tror jag Comiteens förslag härom så väl grundadt, att det äfven bölan tagas.” — x Häruti har Herr Grefve Sparre instämt. Herr Fddth: ”Emot liögloti Lag-Utskottets Betänkande får jag re servera mig i följande omständigheter: Uti 3 §. föreslås: ”är den, som invigningen lyder ä,ntgifvarens gäldenär, vare pligtig godkänna invisningen,” Ett sä beskaffad! stadgande synes mig ligga utom Lagstiftningens område. Hedren kan väl befalla oell befaller hvarje redlig man att erkänna sin skuld; men Lagen kan icke ålägga ett erkännande, hvarken i detta eller något annat fall. Ett .Lagbud att erkänna något, är de facto en nullile, emedan erkännande, likasom nekande, är den fria viljans rätt. Öfver denna är Lagen alltid vanmägtig, så länge den sattsen får vara gällande, att annorlunda än frivilligt får nu mera icke något erkännande framhafvas. Genom ofvannämnde stadgande skulle dessutom assignanten komma i sämre belägenhet, förmedelst en utgifven anvisning, hvars tillkomst han hvarken medverkat, bifallit eller kunnat hindra, än om lian sjelf utgifvit ett skuldebref, och derföre lagsökes. -rLagen påbjuder ej ovilkorligt erkännande af ett slikt skuldebref; den stadgar endast ansvar för dess oskäliga förnekande. Jag anser således att denna §. bör helt och hållet utgå, helst den i 4 §• utsatte korta betalningstiden icke sällan torde motverka det åsyftade erkännandet. Jag anser den i sistnämnde §. föreslagne tid vara allt för korrt, serdeles i handel, och i hvad den kan referera sig lill borgade varor.
Vid den ifrån BondeSt. till R. o. Ad. ankomna inbjudning att deltaga uti ett af Riksdagsfullmäktigen Hans Jansson framsläldt och af BondeSt. godkändt och anlaget förslag till adress, alt inför M. M. Konungen föreställa ett svar å thronlalet, borde naturligtvis inträffa, hvad sorn skett, nemi. att åsigterna skulle blifva delade; och att förslaget inom R. o. Ad. skulle röna motstånd var val intet tvifvel underkasladt. Alt denna fråga skulle mötas med invändningar i afseende å formens laglighet, förekommer mig också icke oväntadt ; men loide det äfven medgifvas mig, alt åtminstone för min del bestrida gilltigheten af de emot formens laglighet anförda skäl, enär jag icke kan inse, hvarföre en ifrån Svenska folkets ombud i dess commitenters namn uttalad tankeyttring inför Konungen skulle vara mera olaglig och mera oformlig nu, än vid de flera tillfallen, då sådana adresser förr blifvit åbanebragta i och för vida mindre maktpåliggande föremål, än att ifrån folkombuden inför thronell nedlägga en lankeyttring i afseende å fäderneslandets stallning, i afseende å dess behof af konungamaktens medverkan till skingrandet af den missbelåtenhet, hvaraf samhället omisskänneligen en längre tid besvärats. Jag kan icke föreställa mig, att den nu ifrågavar. adressen skulle vara af en lagstridigare beskalfenhel, än de tvänne adresser under 1817 och 1818 årens riksdagar, af hvilka den ena föreslogs i BorgareCt. och handlade om Konungens omvårdnad för Riket, medelst spanmålsundsättningarna till vissa provinser; d. v. s. Kronprinsens bemödande att understödja Konungens afsigter, samt Arfprinsens uppbrinna myndighetsålder; — och den andra, som motionerades hos R. o. Ad., såsom innefattande en begäran af Ständerna, att Konungens kröning måste ske under deras sammanvaro.