Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen kunde vål anses skyldig att an. skaffa detta nya måtkåril, men den som ville nyttja det, borde hafva rättighet dertill. Derigenom kunde Allmänheten efter hand göras bekant med ^dicimal-räkningen. Jag tror på Den 27 Maji e. m, grund häraf, att måttet bör i förslaget qvarstå. Hvad angåf Iderr Montgommeries erindran, att Fransyska MåttMåloch Vigt-systemet, såsom erkandt att vara det fullkomligaste, borde antagas, så får jag upplysa, att detta sednare grundadt på en viss del af Norra meridian, väl är lika för hela verlden, då deremot det Svenska, gäller blott för det land, der pendelns längd är på någon viss polhöjd bestämd, men resultatet är i sjelfva verket nästan detsamma. I stället för de Riks-likare som hittills funnits och hvilka äro underkastade föränderlighet, hvarföre de och sinsemellan äro olika, skall nemligen enheten för Mått, Mål ochVigt inom Landet, bestämmas genom jemförelse med en oföränderlig storhet. Vi böre med erkänsla instämma i AetenskapsAcademiens yttrande, att den undanröjt alla de svårigheter, den mängd al främmande namn m. m., som med det Franska systemet äro oskiljaktiga och hvilka blott Vetenskaps-mannen med lätthet kan öfvervinna. Ty hvilken vanlig Svensk Bonde kan väl begripa huru stor Tiomillion-delen af jordens Norra meridian är? och, om han icke begriper måttet, skall lian ej tro sig bedragen och förledd att betala mer än rätt är? Det ar af vigt vid alla förändringar af ifrågavarande natur, att ställa så till , att så länge Bonden måste betala sin skatt i vigt och mål, han ej må få anledning till den farhågan, att man nödgar honom erlägga mera, än han bor. Detta är vunnet genom det förslag VetenskapsAcademien uppgjort, deruti alla de äldre hufyud-inålen äro bibehållne och bland dem äfven fot-måttet, genom G76 Den 27 Maji e. m. hvilken sednare omständighet gamla Chartor icke behöfva rubbas ur deras fordna skick.
af ur Förbunclets fonder iitlänii~.acle förlagsli~i nppgick vid 1894 års slut till kr. Fyra iiya 1.ån (tvenne för fortsättning af st~idier och tvenne förlagslin för afiärsverlisamhet), tillsamn-t.ans utgörande. kr. 1,800, ' afva under gret utlämnats. Å äldre 1&amp;n har, B andra sidan, ett belopp af kr. Under hänvisning till den af bassaförvaltareii mec] del.acle redogörelsen för Förbiinilets affärsställning, se bil. V, torde h ar saskilclt. böra fra~nliållas följ ande: F6bundets fonder hifva uppkominit dels shl~inda. att, i öfvexeiisstä~nmelse med stadgaxiia, inträdesafgifter - f&amp;11 och med 1890 endast hälften daraf - och stii~idiga ledamöters afgiftes fonderats, dels genom till.lroinsten af fru S. Whitloclis s tipend iefon 6. Dessa fonders. sa~in~anlagcIa belo 111 ell.er, med andra ord, beloppet af ' Förbundets Irayital utgör kr. Stipeii clifoncleriia och sj uklrassms fonder boliföras särskildt och redogörelse för de stmima följer. 48 onibiid Iiafva p&amp; skilda orter inoiii landet verkat i Förbiiiidets intressen. Deras namn. Aterfinnas i Bil. I. Förbimdets byrh har foi; tf~~rande förestktts af fiölren G. l %rJ~~~nclabyr Adelborg, platsförmecllingen af ' fj: .öken T. Geijer, Bassaii af frö- ken U. Haiiiniarsköld ocli plntsförrnedliii.gen inom s; jjnliv&amp;rden af fröken S. Ulrich.
Jag kan derföre icke frångå, hvad af mig blifvit till Stats-Råds-prot:t för d. 9 sisth Nov. yttradt, i afseende på nya pistolers behöflighet, och yrkar fördenskull pä återremiss af denna punkt, för att tillvägabringa hela det begärdta anslagets beviljande, hvarvid jag anhåller, att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den omständighet, att annars minst 2:ne år ytterligare komma att förflyta, innan K. M. kommer i tillfälle, att förnya Sin Propos. i detta ämne, och sålunda 5 är komma alt i lyckligaste fall åtgå, innan det upgifne behöfliga antalet pistoler hinner anskaffas; och finner jag det mer än beklagligt, att detsamma icke redan finnes uplagdt i förrådet, då ingen lärer kunna förutse, eller upgifva tiden, dä dessa vapen kunna behöfvas, och det alltid måste vara välbetänkt, att i tid hafva anskaffadt, hvad man i farans stund icke hastigt kan få färdigt. Jag anhåller om återremiss. Propos. till bifall å förevar:de morn., blef härefter framstäld, men besvarad med Nej, hvarefter detta morn., på grund af de deremot gjorda anmärkn:ne återremitterades. Mom. litt. g. Gr. Gyldenstolpe upläste följande: För nedprntning af det till anskaffning af Kavalleri sablar nädigst begärda anslag, har StatsUtsk. begagnat eller åberopat samma skäl, som vid näst förestående punkt uti detta utlåt, finnas anförda. Desamma äro dock här ännu mindre tillämpliga eller antagliga, då, såsom i det af mig förut åberopade Stats-Råds-prot:t är tillkännagifvet, inga sablar till krigs-brnk f. n. finnas i förråden uplagda, och det af Utsk. tillstyrkta belopp för öfrigt endast förslår till anskaffande af ungefär 1,200 st. sablar, deraf, vid anslagets fördelning på 3:ne år, blott * eller 400 st., skulle årligen kunna erhållas.
Maj:t inlämna underdånig ansökning om statsbidrag, att ingå på de vilkor och de förbindelser som för statsbidragets erhållande kunna vara erforderliga, att upptaga och qvittera nämnde medel, att vederbörligen fördela det erhållna statsbidraget delegarne emellan, i enlighet med de upprättade kostnads förslagerna, med afdrag för den deruti uppförda tillsynings kostnaden för arbets-chefen, att på delegarne fördela det framtida underhållet och upprensningen af alla hufvud grafvarne, hvilken underhållspligt sedermera, för all framtid, skulle vara fästad vid hemmanen, samt slutligen att i allmänhet vidtaga eller så väl förberedande som verkställandets åtgärder till dessa arbetens fullbordande, i enlighet med kartor och kostnadsförslagen. I händelse af lika röstetal, gifver ordförandens röst utslaget. § 5. Herr löjtnant L. M. Stridsberg valdes enhälligt till arbets-chef. Häggenås år och dag som ofvan. In fidem N. S. Edlund På socknemännens wägnar underskrifva Jonas Jonsson Lars Pehrsson i Österåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll vid allmän socknestämma i Häggenås sockenstuga den 17 november 1850. S.D Emedan bönderna Erik Olofsson i Storgård och Nils Nilsson i Backegård begärt entledigande från att vara föreståndare för socknens distrikt-magazin, vilken befattning Erik Olsson bestridit i 10 och Nils Nilsson åtta års tid, hvilken begäran icke kunde dem förvägras, så valdes nu uti dessas ställe till föreståndare i nämnde magazin kyrkovärden Jöns Ersson i Lassgård och bonden Nils Ersson i Gungård. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 16 febr. 1851.
Men, emedan skälet härtill är Lävo-ämnenas allmännelig^ nytta, både i deras innehåll och såsom bildnings-medel, kan Utskottet icke annat än i högsta måtto afstyrka Militair-Lärares anställande vid dessa Läroverk, hvilket skulle förrycka yleras allmänneligt menskliga syftemål, och skulle, sedan förebråelsen, det Läro-Verken äro Seminarier för Prester, längesedan upphört att trälfa, nu ådraga dem den nya, att de öfver höfvan inledde ungdom i Krigs-yrket, hvartill den ändå är nog böjd och af flere retelser lockas. Förslaget att anställa Lärare i Militair-Vetenskaperne vid Universitetet, understödjes deremot af flere skäl. Allmän anda och täflan skola i synnerhet här blifva verksamma. Universitetet innebär i sin ide' och sitt namn, åliggandet att öppna alla bildnings-tillfällen. De för Lärdoms-Idkaren i allmänhet och Militairen gemensamma fundamentala Vetenskaperne, utom de öfrige, föreläsas här i sin fullständighet. Physiska Instrument-samlingar, Chemiska Laboratorier, m. fl. Apparater förefinnas, och undervisning gifves i flere Konster, lefvande Språk och Kroppsöfningar. Af allt detta kunde, med den öfriga ungdomen, Militair-Studeranden hafva gemensamt gagn, och han i det egentliga , för kunskaperne lill sitt yrke, handledas af särskilde Lärare.
Domarens pröfning, hvilken hvad ”bevislig skada'* angår,naturligtvis måste häaiöras till redan timade, men ingalunda tili framtida händelser, såsom de der uti intet fall kunna med visshet och tillförlitlighet, beräknas; hvaraf ock synes klart Lija , att en uteblifven trolig vinst, under Arrende år, hvilka icke inträffat , icke rimligen kan blifva föremål för en ersätt, ning, under rubrik af bevislig skada™i finnande alltså Utskottet i dessa fall någon Lagförklaring icke erforderlig. Hvad ytterst angår frågan, huruvida oftannämnde Författning äfven må kunna sträckas till Jernbruk; så anser Utskottet sig endast behöfva förklara.; att hela Författningens syfte synes angå hvad man egentligen kallar ^Jordbruk”; och ett Jern-; 30 Lagutskottets Betänkande». Brufc, enligt ekonomiska Lagstiftningens esprit och vanlig praxis, äro ansedde tillhöra en annan Class af näringar; hvilket förhållan* de naturligtvis icke hindrar, att* då Jern» Bruk finnas med egentlig JordbniksEgendom förenade, afven de förra må blifva föremål för ingående Arrende aftal. Dock hemstålles detta allt Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsam» ligen. Stockholm d. 21 Oct. 1823, N:o 205, Ankom den cg ÖCt. Betänkande Öfver Herr Angust von Hartmansdorff? Memorial innefattande förslag om hvad vid Lagförklaringens utfärdande bör iaktta» gas. Höglofl. Ridderskapet och Adeln hat till Lagutskottet remitterat en af Herr Au* gust von Hartmansdorff väckt motion* der* uti* med hämtad anledning deraf, att Kyrkolagens stadgande i 16 Cap. 6 §. att ma» kar* som blifvit skiljde vid verdslig råit* LegUtskottets Betänkanden. 3* skola personligen inställa sig vid DomCapitlet till skiljobrefs erhållande , genom Kongl.
St. brot. 1850 $ iS5i. 5 Sami. i Afd. 3 Haft. 2 10 Bevillnings-Vlskotlets Betänkande, N:o 4. i berörde hänseende, som, under hufvudsakligt vidblifvande af nu gällande grunder, kunna åstadkommas, har Utskottet likväl ej kunnat förneka, att de förändringar, industrien i alla riktningar, på sednare tider undergått, oell de flera till beskaffenheten vidt skiljda näringsfång, som derigenom sig utvecklat, m. fl. omständigheter, förorsakat så väsendtliga rubbningar i de förhållanden, hvarunder nuvarande beskattningsgrundcr uppkommit, att jemnkning i dessa grunder torde af rättvisa och billighet i vissa fall påkallas; i följd hvaraf, och då Utskottet, med afseende å den begränsning i tid och tillfälle till detaljundersökningar, som behofvet af Riksdagens ej alltför aflägsna afslutande föreskrifver, funnit sig äfvensom Rikets Ständer urslåndsatte att åstadkomma nog fullständiga utredningar för bedömmande af den jemnkning i beskattningen eller rubbning af grunderna, som af ofvan antydda förhållanden, kan påkallas, Utskottet, med anledning af ofvanberörde motioner, ansett sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad deri blifvit föreslaget, tillstyrka Rikets Ständer: att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t måtte täckas antingen genom en för sådant ändamål nedsatt kommitté, eller på sätt eljest kan finnas lämpligt, låta utarbeta och vid nästkommande riksdag, Rikets Ständer förelägga ett efter närvarande förhållanden lämpadt förslag till bevillning af all slags inkomst, såväl utaf fast egendom som rörelseoch penuinge-förmögenhet, med de föreskrifter i afseende på verkställigheten, som kunna finnas för ändamålet tjenliga.* Men då, såsom ofvan har blifvit uppgifvet, det Höglofl.
Denna upgift är ganska riktig och bevisar i sin mån hvilken betydlig tillvext i den Svenska sjöfarten som bör kunna förväntas blifva en följd af reformen i de Engelska navigat:slagarne, derest vi ej sjelfva genom okloka åtgärder utestänga oss från de erbjudna förmånerna. Men ännu långt mera slående blir bevisningen för den Svenska fraktfartens vinst af dessa lagar (hvilket är det som nu egentligen bör tagas i betraktande) om man från nyss upgifna siffror afskiljer den del som utmärker den direkta - Dén 4 Juni e. m. 513 rekta trafiken mellan bägge länderna, oell endast jemför den användning som Svenska fartyg haft till skeppsfait mellan England och andra länder, d. v. s. till frakt före och efter navigat:slagarnes tillämpning. Det visar sig då, alt när denna rörelse under året 1849 endast upgick lill 3,709 Sv. läster, så steg densamma redan på första året eller 1850 till 14,105 läster, eller med andra ord, den nära fyrdubbladcs. Af sådana fakla måste man äga rätt att draga någon slutsats, och att utan för mycken djerfhet eller oförsigtighet få antaga, alt när en så betydligt förökad tillgång på fraktfart nu mera erbjuder sig, så skall deruti ligga ett mera än fullständigt vederlag för den minskning som möjligen i en mindre del (^) af den större llottans rörelse kan komma att upstå genom tull-lindringarnes försvinnande, och alt således i det hela denna flotta icke på något sätt skall hotas med förfall genom den föreslagna åtgärden. Alt den mindre flottan deremot skulle komma att betydligt lillvexa genom uphörandel af delta slags differential tull, synes mig vara ganska klart just derföre alt, såsom jag förut antydt, rörelsen i viss mån kommer att vända sig till de ställen der den mindre flottan med mera fördel kan användas, under det att den störres sysselsättning i samma förhållande mera öfvergår lill fraktfart på de aflägsnare håfven. Genom uplysande fakta är det också redan bevisadt, att ännu ganska mycket återstår, som kan och bör åstadkommas för den mindre flottans till vext.
Men därom en annan gång. Från 1896 års riksdag. Nara två inhader ha nu förflutit sedan årets riksdag saininantradde, ocli den stora statsverkspropositionen, hvilken för livarje år sväller u t ' till allt större omfång, öfverlämnades till svenska folkets representanter; motioner ha i större antal än iiågonsin föriit ströinmat in, ut.- skotten arbeta under högtryck och kainrariies ledamöter lm börjat striderna. I de digra r.iksdagslia !idlingar, som föreligga till deras begrundande, upptaga ernellei tid de frågor, soin s %rskildt böra intressera Dagnys .lasare, de frågor, som specielt röra kvinnorna, ett icke sardeles stort rum. Främst af dessa frågor står ecklesiastikiliinisterns begäim om ökadt nnslng till de 7tögs-e Jlickskoloma. Denna begäran är närmast framlrallad af den petition, som från de högre flickskolorna ingått till ecklesiastikdepartementet och för livilken .vi närmare redogjort i ett föregående häfte (Dagiiy 1895, ' 7: e häftet.) petition begardes, att årliga anslaget till flickskolorna skulle höjas med 200,000 kr., från 100,000 kr. till 300,000 kr. Regeringen Iiar infordrat iitlåtande beträffande petitionen af direktionen för Högre lararinneseminariet, Iivilken på det lifligaste imtämt i dess syfte och funnit de anförda skalen för anslagets höjande fullt öfvertygande. afven ecklesiastikministern medger, att det i ~ f petitionärerna begärda beloppet ingalunda kan anses för liögt, men ser sig tvuiigen, då han inåste af riksdagen begära betydande summor till andra, viktiga andamAl, att nedsatta beloppet till 150,000 kr., och begär sålunda, att anslaget till flickskolorna höjes från 100,000 kr. till 250,000 kr. Rörande anslagets användande föreslhr han, att de anslag, som utgå till de särskilda.
Med Slals-kontorels nya lönereglering är, på sitt sätt, samma förhållande som med KrigsColhii, att verket till fyllnad i det belopp, t som enl. dess nya organisation och inlerims-stat, erfordras, utöfver hvad Riks-slaten anslår, fått hvarjehanda bidrag a) af Charta-sigillata-verket, b) af Allmänna indragnings-statens anslag, till f. d. Allmänna Magasins-inrättningen, c) af 7:de Hufvud-Titelns anslag till skrifmaterialier och expenser, d) af Remiss-lage, e) af samma Hufvudtitels besparingar och f) af 8:de Hufvudtitelns anslag till Lappmarks Ecklesiastik-verk. Transport 6,094: 11. 10. 24 370 ( Ben 3i December e. m. Transport C,094: 11. 10. staten alltså för Stats-kont-, (Skeppsholms magasin och kronobageriet, samt magasinen i orterna och vågstaterna oberäknade), uptager 42,005: 16. — så anslår Riks-staten för samma ändamål endast 32,198: hvadan i ordinarie anslag för Stals-könt:s brister 9,807: 16. — hvartill, om de 2:ne äldste Stats komissarierne, som enl. Inte rims-staten, endast åtnjuta 2,510 R:drs lön, skola, lika, med de 2:ne äldsta Krigs-Råden, lå 2,600, ytterligare komma 90 R:dr för dem hvardera, eller tillsammans 180: —■ — q ggiy. ]g Något förord för bebo tvetzell rigtiga beloppet af detta anslag, lärer icke erfordras, enär bäggedera äro af K. M. genom Interims-staten godkända och bekräftade.
Till följd häraf blef genom en i Stockholm den 7 April 1842 utweplad Declaration öfwerenskommet: att Danmark ä sin sida samtyckte att höja den till Swerige ärligen afgifwande erfätrnings-summan frän 3,500 till 10,000 R:dr Specie, att utgä fran den tid da ombyggnaden af Falsterbo fyr blifwit fulländad, hwilket förhållande med den 1 Juli 1843 utträdt; hwaremot Kongl. Maj:t, i likhet med Stora Britannien och alla andra sjöfarande Magter, medgaf akt fyrafgifterne i Öresund för Swensta fartyg af 20 LästerS drägtighet och derutöfwer förhöjdes med i/6 del af det förra beloppet; hwilken förhöjning för Swensta fartyg ärligen utgjort omkring 700 R:dr Hamb. Buo, och restitutions-wiö, pä Kongl. Majus Nådiga befallning, hittills blifwit de sjöfarande godtgjord. Den ökade inkomst, som genom denna öfwerenskommelse blifwit Statswerket beredd, stiger till en ärlig summa af 6,500 R:dr Hamb. V:co, motswarande 17,333 R:dr 16 st. B:co. ErtmdirwnsMed Koitungariket Belgien har en Konvention blifwit afsiucad med Mlgim. om ömsesidig rättighet till förbrytares Utfordrande, och ratisikationerne den 28 October 1843 utwexlade. Konventioner, Konventioner angäende ömsesidigt upphäfwande af Jus detrac w"nd"8, !s tus hafwa blifwit afstutade ined Spanien, under den 20 April 1841; med Lucca, den 21 Angnst! 1842; med Sardinien, den 27 September 1842; och med Schweitzista Edsförbunder, den 4 December 1842. Underhand De underhandlingar, som med Kejserl.
– Jo, – började fru Berg, som också antog en mera ogenerad ställning och lutade sig fram öfver bordet mot sin gäst, förtjust att väcka hans intresse, och sänkte rösten till en halfhög hviskning, – en gång då Larson varit med hofmarskalken åt Stockholm, och, på återresan hit en qväll, kom till exercisslätten vid Skillingaryd, föll det hofmarskalken in, att hålla med vagnen och stiga ur för att helsa på öfverste Myldorph, som då var der med regementet; – det der brukade hofmarskalken nästan alltid göra när han reste förbi der under exercistiden, så Larson förundrade sig intet alls öfver den saken, likså litet som att herrarne pratade och drucko i öfverstens tält till sena qvällen. Då fick Larson ändtligen befallning att fara fram till gästgifvaregården med vagnen, och laga rum i ordning åt hofmarskalken till natten. Men som han kom så sent, så var det stört omöjligt, det fanns inga rum der stod två vagnar på gården förut, en gammal berlinare och en stor resvagn sa’ Larson och folk var der öfverallt, så att inte en katt kunde få rum engång Det var ingen annan råd än att beställa hästar till morgonen derpå, lemna vagnen och kusken qvar och gå tillbaka för att underrätta hofmarskalken om saken. Då Larson kom tillbaka med det der budet, hade herrarne nyss satt sig till spelbordet: och öfversten sade genast, då han hört Larsons berättelse: – För fan, du kan ju stanna qvar här nog kan du en gång i din lefnad smaka på soldatlifvet, åtminstone för en enda natt; och troligen ligger du så bra i min tältsäng, som vid det förbannade gästgifvarhålet.
Akademien får, till följd häraf, i underdånighet anföra: dels att Professoren Edlund först i slutet af Januari månad ar 1862 inflyttade i hennes hus, hvaremot han derförut i enskild egendom hyrt rum både för sig och ifrågavarande instrument, och således under den tid revisionen omfattat utbetalt hyresmedlen; dels, med hänsyn till närvarande förhållande, att den bostad i Akademiens hus. som han nu begagnar, utgöres af hans arbetsrum och tvenne tillsvidare at honom upplåtna rum, ej tillhörande hans tjenst utan bestämda för en annan institution, till hvilken de, när denna träder i verksamhet, skola återgå i hvilket fall han icke mera kan bebo denna lägenhet och ej heller i Akademiens hus kan förvara instrumenten, som af flera skäl böra Annas der han är boende, hvarföre hyresmedlen snart ater kunna blifva erforderliga; samt slutligen att, då Professor Edlund är Akademiens enskilde tjensteman och uppbär sin lön, hvars belopp af Akademien är bestämdt, icke af statens utan af hennes egna medel, det kunde anses mindre billigt, att han, derföre att han såsom Akademiens enskilde tjensteman åtnjuter en tillfällig förmån, skulle, vid ett af staten gifvet uppdrag, komma i mistning af en fördel, hvilken 6 — 12 — 3taten säkert finner skäl tillerkänna hvarje annan, som erhåller detta uppdrag, och redan till lika belopp utbetalt åt den, sorn före Edlund innehaft detsamma. Remisshandligen återföljer härjemte underdånigst. Ve tens kaps-a kade lilien framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, A11erilådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåtar: C. .B. LiLLlrJiOOk. n. v. Prases. P. F. Wahlberg. tåtocknolm den 16 December 1864. TLL RIKETS HÖGLOFL. STÄNDER, ANGÅENDE BANKO-VERKET, AF ■ RIKETS STÄNDERS REVISORER.
Ja, prinsarne hade i anledning af sin sorg ej kunnat bevista balen och derföre redan klockan 8 lemnat staden. Men snart tröstade sig de sköna dansöserna. Carolina-salen är lång, men något smal i förhållande till sin längd. Derföre arrangerades der på en gång tvänne valser i hvar sin ända af salen, och ändå återstod tillräckligt rum för åskådarne i midten. Att efter intagandet af en god middag, fri från alla bekymmer, dansa med en flicka, som man älskar, är någonting som utan tvifvel är ljuft att erfara, men svårt att beskrifva. Också afstå vi från försöket att teckna de båda älskande parens känslor. Vi vända oss i stället till patronessan, som slagit sig ned på en bänk under fanorna. Detta var högsätet för aftonen, och man hade der öfversigt öfver den lysande balen i hela dess glans. När den värda frun nu såg Henning med den gröna kransen i håret sväfva bort med Aurora, som rodnande af nöje lutade sig emot honom, när hon påminde sig hur hon hört att kronprinsen på gille-salen talat med Henning, när hon betänkte att han var lika förmögen som Victor och dessutom ej hade någon sådan förarglig far, när hon slutligen erinrade sig all hans artighet och jemförde den med Victors flera gånger upprepade försumlighet – kände hon sig just ej ha något emot att uppfylla sitt löfte. I första rummet stod såsom bevekande omständighet svågerns förargelse, hvilken skulle med en ljuf balsam lindra hennes eget sårade högmod. Dessutom hade ju äfven hennes man lofvat. När således Henning återförde Aurora till hennes plats bredvid modern, yttrade denna till brukspatronen, som satt halfsofvande på bänken bakom: – Kära Strömberg, du kan gerna gå hem och hvila dig efter middagen. Magister B. är nog så god och följer oss, när vi gå. Detta var ett arrangemang, hvarmed alla kontrahenterna voro belåtna. Och sedan Henning sålunda högtidligen blifvit utnämnd till de båda damernas beskyddare, ansåg han sig såsom en förklarad medlem af familjen, bar sitt hufvud ett par tum högre än vanligt och vågade kalla Aurora för »du», så att modern hörde det.