Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärd har ganska riktigt anmärkt, att allmogen är van vid 2:ne sockenstämmor, nemi. en om våren och en om hösten, och till hvad ändamål de behöfvas hafva andre talare tillkännagifva. Således anser äfven jag, alt en sockenstämma bör hållas om lidsten, men jag bestrider sockenstämmas hållande i Mars månad, emedan jag anser att laxeringsmännen böra väljas året förut, på det de må hinna alt göra sig bekanta med förekommande ärenden. Hr von Hohenhausen har trott , alt man borde sätta ordet allmän framför ordet sockenstämma i r §:n , för att skilja dessa sockenstämmor från den, som omtalas i 5 §:n; men alla sockenstämmor äro allmänna, och derföre anser jag dem af den anleda., talaren uppgaf, böra indelas uti ordinarie och extra-ordinarie stämmor. Jag anser §:n kunna antagas sådan han är, blott med den förändringen att orden eller Juni utbytas tili orden och November. Frih. Nauckhoff: När Sveriges klimat blir så förändradt, att man kan förvexla vår och höst, är jag öfvertygad att andra författningar trädt i stället för dem vi nu äga. Hvad jag skulle önska, vore, att man ville göra skilnad emellan en civil författning och ett exercisreglemente, uti hvilket allt på det nogaste skall uttryckas. Jag skulle tro, att man uti förevar, författning egentligen bör uppdraga de mera allmänna grundprinciperna, och icke ingå i en småaktig reglementet ing, särdeles som i alla fall någon öfverensstämmelse emellan de olika åsigterna svårligen lärer kunna ti 11 — vägabringas. Vi sakna icke exempel derpå, att sedan man sysselsatt sig hela dagen med alt föreslå åtskilliga smärre förändringar och detaljföreskrifter uti ett lagstadgande, slutar man med en votering, genom hvilken alla sådana förslag förfalla. Jag önskade derföre, att R. o. Ad. ville fästadess uppmärksamhet mera vid principerna än vid det reglemenlariska. Hr Ribbing, Reng t: Uti hvad den siste värde talaren anfört rörtde oriktigheten af för mycken reglementering, får jag förena mig.
Jag hafver tillförene sagt dig det, då det ännu väl stod med dig; men du sade: Jag vill intet hörat. Alltså hafver du gjort alla dina lifsdagar, att du intet hafver hört mina röst. Vädret drifver alla dina herdar, och dine älskare fara bort fångne; der måste du till spott och skam varda, för alla dina ondskos skull. Du som nu i Libanon bor, och hafver din näste i cedreträ, huru skönliga skall du se ut, när dig värk och sveda uppåkommer, såsom ene i barnsnöd? Så sant som jag lefver, säger Herren: Om Chonia, Jojakims son, Juda Konung, vore en signetsring på mine högra hand, så skulle jag ändå rifva dig deraf; Och gifva dig dem i händer, som efter ditt lif stå, och för hvilkom du dig fruktar, nämliga uti NebucadNezars händer, Konungens i Babel, och de Chaldeers; Och skall drifva dig, och dina moder, som dig födt hafver, uti ett annat land, der edart fädernesland icke är, och der skolen I dö. Och uti det land, der de af hjertat gerna igen voro, skola de icke igenkomma. Hvilken en elände, föraktad och fördrifven man är dock Chonia! Ett vanvördt och uselt fat! Ack! huru är han dock, samt med sine säd, fördrifven, och uti ett obekant land kastad! O land, land, land, hör Herrans ord. Detta säger Herren: Skrifver denna mannen upp för en förderfvad; för en man dem i sina lifsdagar intet lyckas skall; ty han skall icke hafva den lyckona, att någor af hans säd skall sitta på Davids stol, och länger öfver Juda råda. Ve eder, herdar, I som förderfven och förskingren min fosterhjord, säger Herren. Derföre säger Herren, Israels Gud, om de herdar, som mitt folk regera: I hafven förskingrat min hjord, och bortdrifvit, och icke besökt honom; si, jag skall hemsöka eder, för edart onda väsendes skull, säger Herren.
Ja jemte några Nej, hvarpå Ur Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja Öfvervägande. De öfrige punklerne af (örev:de Betänk, blefvo utan diskussion af R. o. Ad. bifallne. Föredrogs ånyo LagUtsIcs den 10 och 12 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 66, i anledn. af väckt motion om en förändring af Domkapitlens organisation. Hr Tersmeden, Nils: En förändring i Konsistoriernas sammansättning är onekligen al behofvet påkallad, men jag tror icke att Utsk:s förslag är lämpligt. Om man, på sätt Utsk. föreslagit, låter ledamöterna utses genom val, isynnerhet som man dervid skulle vara inskränkt till de Kyrkoherdar som bodde inom fem mil från stiftsstaden, så kan det hända, att der inkommer ledamöter, som ingalunda äro vuxna denna befattning. Domkapitlen åligger D »n 13 Febrnsrt. SIS nemi., utom andra göromål, elt ganska vidsträckt examensbestyr, icke blott i Theologi, hvaruti jag antar att alla Kyrkoherdar Sro hemmastadda, utan äfven i humaniora, hvaruti Kyrkoherden sjelf, såvida lian icke tagit filosofiska graden, aldrig undergått någon examen. Vidare skulle det, för på landet bosatta Kyrkoherdar, blifva ganska besvärligt att livar fjor tori de dag nödgas infinna sig i stiftsstaden, och Utsk. nämner ej på hvad sätt de skulle ersättas för detta besvär. Slutligen är det väl olämpligt att, då Domkapitlen utöfva ett slags chefskap öfver det öfriga presterskapets låta ledamöterna i kapitlet utses genom val af presterskapet. På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om afslag å Ulslcs förslag, och om bifall till Domprosten Brings reservation, hvilken jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville låta upläsa. Sedan i anledn. häraf Domprosten Brings vid Utskis Betänk, fogade reservation blifvit upläst, yttrade Gr. Sparre, Erik:
Pral. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 3 liand. 21 Haft. 2 lo StatsUtskoltels Utlåtande JVs 173. varupriserna och arbetslönerna samt den föreslagna jernvägens förändring till lokoir. otivbana, utaf Majoren Norström ånyo uppgjorda samt i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse ornförmälda kostnadsförslag, och då det för aktie-egarne skulle vara omöjligt att, under den korta tiden af 2:ne är, för detta löretag tillskjuta den enligt samma förslag nödvändiga kostnads-sumrna, öfverstigande 300,000 R:dr B:ko, helst denna summa skulle utgöras inom en landsort, hvars hufvudnärings bedrifvande erfordrade ett högst betydligt förlags—kapi tal, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte bevilja det af bolaget, enligt ofvanberörda Nådiga Skrifvelse, begärda ytterligare låne-understöd af 200,000 R:dr Runt, emot de i samma skrifvelse uppgifna betalnings-vilkor. I anseende till de stora fördelar en kommunikationsled mellan sjön Wessman och de, genom Strömsholms kanal, med Mälaren sammanbundna sjöarne Norra och Södra Barken, ansågcs komma att medföra ej allenast för omkringliggande, med häusigt till bergshandteringen, högst vigtiga orter, utan äfven för riket i allmänhet, har fråga om statsbidrags beviljande för beredandet af denna kommunikation uuder liera föregående riksdagar varit väckt. Knligt ett i sådant afseende för flera år sedan uppgjordt förslag, skulle meranämnde 2:ne sjöar förenas medelst en båtled, för hvars åstadkommande Kongl. Majrt vid 1844 och 1845 samt 1847 och 1848 års riksdagar föreslpg Rikets Ständer att bevilja ett anslag af 463,000 R:dr Banko.
Då var del likväl endast fråga om alt belasta Svenska statsveikel med en utgift, som på sin höjd kunde stiga till 1,900,000 r:dr b:co, men äfven då kände jag mig af min pligt npmanad att, så långt mina krafter sträckte sig, söka förhindra att mitt fädernesland belastades med en sådan skattebörda samt motverka ett slösaktigt bortkastande af Statens medel, hvilka med mycket större fördel kunde användas på för fäderneslandets välfärd vida vigtigare ändamål. Afven nu har jag i denna fråga samma öfvertygelse som då och skall försöka att gifva skäl derför. Härvid anhåller jag att först få fästa mig vid sjelfva saken och sedermera med några ord yttra mig ang:de formen för denna saks nuvarande framställning. Dä jag nu går att yttra mig öfver saken i hela dess sammanhang, torde R. o. Ad. tillåta att mina anmärknir vidröra hela utlåt, och icke kunna inskränka sig lill den nu föredragna lista punkten. Den första fråga som här framställer sig är då den: ”finnes här i Sverige, på sätt Ulsk. påstått, ett verkligt behof af jernvägars anbringande för tillgodogörande af våra naturalster och underlätta transporten i allmänhet ? Det är ingalunda min mening att bestrida jernvägarnes stora nytta; och man skulle icke hafva följt med sin tid, om man icke insåg och erkände det beundransvärda i denna upfinning, men man mäste otvifvelaktigt vid bedömandet af dessa företags praktiska resultater taga i betraktande de särskildta förhållandena i de länder, der dessa kommunikationsanstalter hafva blifvit anbragte. Låtom oss först betrakta England, det land, der dessa vägar fått sin största utsträckning. Det är naturligt, Mine Hrr, att i detta land, der industrien nått sin högsta fulländning, der produktionen stigit i en ofantlig skala och der ständigt nya fabriker och näringar upstå, alt i ett sådant land, säger jag, eli snabbt kommunikationsmedel mäste förciinnas för att med tillbörlig lia - Den 27 Augusti f. m. 425 stighet och för den möjligast billigaste frakt transportera landets dyrbara produkter till konsumenterne och afnämarne å landet och lill hamnarne, derifrån de sedermera utspridas öfver liela verlden.
Till förekommande af alla anledningar för fabriksbrännaren att anse sig i något fall nödsakad till bränvinsbränningens fortsättande, hade kommitteen trott sig böra föreslå, att anmälan till sådan bränvinsbränning må, om bränneri-egaren så åslundar, göras blott för en månad i sender, hvarjemte kommitteen föreslagit, att fabriksbrännaren här,liksom i Danmark egde rum, skall, såsom ett vilkor för rättigheten att få tillverka bränvin, förskottsvis erlägga skatten, hvarigenom icke allenast kontrollerna viii uppbörden underlättades, utan ock staten förvissades om säkert och oafkortadt utbekommande af sill rätt. En synnerlig uppmärksamhet ansåge kommitteens pluralitet böra fästas å vigten deraf, alt, om Rikets Ständer skulle på bränvinsbränningen i allmänhet höja eller minska den beskattning, som kommitteen föreslagit, en vigtig skillnad, klasserna emellan, blefve bibehållen, så vida eljest den åsigt gillades, att dessa borde kunna beslå jemte hvarandra. Om t. ex. den föreslagna beskattningen skulle å de Irenne särskilda slagen af bränvinsbränning antingen fördubblas eller nedsättas till hälften, skulle, i förra fallet, husbehofsbränningen utvidgas på bekostnad af bränvinsbränningen såsom Kongl. 31aj:ts Nåd. Proposition, N:o 26. 27 binäring vid jordbruket, och fabriksbränningen ej kunna uthärda täflan med någondera, och i det sednare skulle förhållandet blifva alldeles motsatt; tv med antagande, att bränvinsbiänningen i alla tre kategorierna kunde, utan någonderas undertryckande, bestå vid hvarandra, just roed den skillnad i beskattning, sorn kommitteens pluralitet föreslagit, blefve detta förhållande rubbadt, till förmån för den ena eller andia, ej om bränvinet för dem allesammans fördyrades genom beskattningen, men om skillnaden i beskattning blefve större eller mindre.
På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga och öfver hufvud Svarande emot åkern samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete. Ängskulturen försummas dessutom icke och användes dervid merendels klöfveroch timotejutsäde; men, äfven utan utsådda flön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igenläggningen sker efter väl häfdad åker. Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt. Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängskulturens utvidgande. Uti Westergöthland, der boskapskreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sinsemellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda. Till racens förädling eller fortplantning af bättre racer har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter. Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar af Länet samt på några ställen jemväl till mera långväga forslingar. Endast under höst-, vinter och vår-månaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bete, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen. 11 Hästarne äro på Dahlsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är myckel blandad med den än bättre Norrska hästracen. Jemväl i öfriga delar af Länet äro hästarne, ehuru af flera olika slag, och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Stekos och kaffedoft trängde ut ur alla dörrar, och i köket satt husets herre – född och gödd utan all egen förskyllan eller värdighet – och läste tidningen. Hans styfstärkta skjortbröst och nyblankade stöflar, utsträckta öfver spiselgallret, skeno i kapp. Som han var uppfostrad att skilja mellan agnarna och hvetet, såg han nu upp och böjde nådigt på hufvudet, då »frontrummet» passerade. Louise halflog sarkastiskt och det öfvergick till hån däruppe i första våningen. Här bodde den högsta societeten: en tysk musikdirektör med familj, som af ömhet för sitt anseende aldrig bevärdigade folket 2 trappor upp med en hälsning. När hon nått öfversta barrièren, såg hon en gammal man stå lutad öfver. Hon igenkände den enslige spanjoren i gårdsrummet; han hade kommit stilla en afton senare än de själfva – med en gitarr, en grå öfverrock, tre volymer spansk grammatika och ett rutigt bomullsknyte, och hans lif bestod i ömsom melankoliska knäppningar på instrumentet, ömsom ännu mer melankoliska promenader ute i korridoren, där han blickade utöfver räckverket och lyssnade spändt hvarje gång ringklockan ljöd. Arme lycksökare, du väntar den elev, som aldrig infinner sig! Alla dessa luggslitna existenser angå ju henne icke, hon, som endast tillfälligtvis lefver bland dem, men för denne man känner hon sympati, han ser så ädel, så lidande ut, och hon dröjer en sekund och hälsar med ett litet leende. Spanjoren lägger ögonblickligen handen på bröstet och gör en bugning, hvars ödmjuka häftighet är pinsam. Hennes leende strålar honom därför i möte vänligare än förut – en smula förtroligt uppmuntrande. Hvad det var svårt att få den långa morgonen att gå! Sedan hon makligt undangjort den lätta städningen och därvid känt sig viktig och arbetsam, sedan hon varit ute och druckit kaffe på restaurationen om hörnet och plockat litet i sina lådor – var klockan ändå knappt nio. Som natten känts kylig, hade värdinnan lagt några kol bakom spiselgallret, de glödde och värmde nu, då hon dåsigt obeslutsam hukade sig ned framför på den trådslitna mattan.
December eftermiddagen, och remitterades till Ridclarhus-Utskottet, med anmodan att ofördröjligen uppgöra och ingifva Förslag till en ny -redaction af Riddar hus-Ordningen, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis högstberörda Nådiga Skrifvelse; att, i stället derför, R.iddarhus-Utskottet under den 21 December, anmälde flera betänkligheter, som mött vid redactionens författande, och tillika aflat project till underdånig skrifvelse från Siandet, med anhållan att utfärdandet af en ny Riddarhus-Ordning måtte uppskjutas, tills förslaget hunnit granskas i sitt sammanhang, och att, om samma förslag då icke i dess hela gillades, 1818 års Riddarhusordning kunde emedlertid få lända till efterlefnad; att, efter modifieradt godkännande af detta project, Ridderskapet och Adeln beslöt en dermed instämmande underdånig skrifvelse, hvilken långt efter Riksdagens slut eller d. 3o Januarii 1824 tili Hof-Cancellers-Expeditionen inkom, samt att, vid föredragning af denna skrifvelse inför Kongl. Majit i Stats-Rådet dea 2 Junii nyssnämda år, Kongl. Majit, enligt Constitutions Utsh. Betänk. N:o 8. 7 Stats-Rådets Ledamöters tillstyrkan, förklarade att, på grund af Dess den j8 December 1828 fattade beslut, Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan ej kunde bifallas, hvadan ock Kongl. Mai:t befallde att Riddarhus-Ordningen, sådan elén då gillats, skulle, till allmän efterrättelse, genom trycket utfärdas.
Jag medger att det var en något cynisk politik jag föreslog henne, samt dessutom i gummans händer temligen outförbar. Hon blef helt förskräckt. ”Nej, det vore alldeles förskräckligt. Han skulle ha pretentioner på mig som på en ungdom!” — Det var oemotståndligt skrattretande att se hennes förfäran – så alldeles öfverflödig. – ”Hvad skall jag göra för att hålla honom ifrån mig? Gif mig ett råd; säg mig, hvad skall jag säga, hvad skall jag göra? Jag svarade henne att det måtte väl vara den lättaste sak i verlden, att bli honom qvitt, om hon ville. – ”Om man vore beredd. Men han kommer kanske öfver mig som en tjuf midt om natten.” – ”Slå honom med sanningen i ansigtet, – hur han behandlat dig alla dessa år.” – ”Om man finge tid att tala. Men du känner honom inte. Det är inte fråga om vilja, inte fråga om lämpor. Han är som ett vilddjur.” – Bevars väl, han får väl styra sig.” – ”Men midt i mörka natten. Jag ligger ensam i våningen.” – ”Du kan vara lugn.” – ”Nej, det kan jag inte. Han är aldrig vänlig utan om han har någonting sådant i sigte. Och han blir inte bättre sedan. Om du kunde begripa hur rädd jag är! Jag törs knappt sofva.” – ”Men du kan väl begripa ” – ”Han har gjort så förr.” Jag teg. Det löjliga slog med ens öfver till någonting ohyggligt. Jag kom att tänka på hvad ett statens och kyrkans äktenskap kan vara. Hur mycken råhet och brutalitet som kan rymmas derinom. Hon sade ett litet ord. ”Han skall säga: det är din skyldighet. – Ja, sådant är äktenskapet, om mannen kan och vill taga ut alla sina rättigheter, dem han fått af lagen, att en qvinna utan att kunna påräkna skydd måste hänge sig åt en fiende, åt en som icke ens då han gör sin fulla besittningsrätt gällande bryr sig om att bemantla driften med ett vänligt ord. Hon får ej vrida sig ur hans famntag, äfven om det skulle falla honom in att förgifta det med det mest grofkorniga förakt. Kan man tänka sig en mensklig varelse i större förnedring än en sådan qvinna?
Hr Noreus erinrat, att Embetsmannens skicklighet pä samma plats alltid vore lika vigtig: att det syntes omöjligt, att mäta graden af skicklighet efter olika tidsförhållanden, men att nian likväl borde kunna antaga, att åtminstone mödan att söka kunskap om de mångfalldiga Lagbud och Författningar, som i senare år tillkommit och hvarje år tillkomma, vore större nu, än i förra tider, utom det att rättegångarnes mängd ansenligen tilltagit och uti då okända former framträdt: att grundlighet uti insigter och deraf härledd skicklighet voro goda att vidkännas nu, likasom fordom, hvadan, och enär det ej syntes möjligt, att uppställa jemförelsen emellan de fordna Riksens Råds juridiska kunskaper och Högste Domstolens, man ej eller derpå borde grunda en nedsättning uti den of K. M:t föreslagne lön, 1800 R:dr, för RevisionsSecreterarne. — Till detta belopp hafva afven Hrr Santesson och Ståhle ansett samma lön böra uppsättas. Inom Hederv. BondeStåndet är vordet anmärkt: af flere Ledamöter att Rev.Secreterare-lönen borde ökas endast till i4oo R:dr och göromålen bestridas af endast 5 personer, så att, genom indragning af en R.ev.Secreterare-tjenst, tillgång lemnades till löneförbättring för de öfrige; hvarjemte en Ledamot förmält, att, sedan den 6:te RevisionsSecreterare-befattningen blifvit tillsatt, med afgörandet af Ägo-skiftesmålen ändock skall kommit att fördröja mera än ett år, och att, Betänkande n, N:o 237. 17 alt, då förhållandet således vore nära detsamma som förut, skal icke skulle vara alt tillstyrka den ifrågaställde tillökningen; hvaremot åter flere Ledamöter instämt i nödvändigheten, i och för nämnde mål, af lön åt en Sjette RevisionsSecreterare; derefter Ståndet, så i afseende på lönernes antal som beloppet af desamma, förevarande Punct återremitterat.
För att söka undanrödja de origtiga begrepp, hvartill desse ofullständige uppgifter möjligen kunde föranleda, har jag trodt det vara min pligt att upplysa. 1:0. Att, enligt nu gällande föreskrifter, sorn hufvudsakligen öfverensstämma med Rikets Ständers vid sista Riksdag uttryckeligen yttrade önskan, att Jernoch Metallförädlingen måtte framför alla andra Manufacturer understödjas och uppmuntras, Eskilstuna fristad väl åtnjuter den förmån, att en hvar, som för dervarande Manufacturister eller arbetare underhåller Förlag och i betalning derföre emottager deras tillverkningar, får, då Förlagssumman det föregående året utgjort 4000 R:dr och derutöfver, upptaga lån till 40 procent deraf, samt att derjemte de af Fristadens Manufacturister eller arbetare, som sysselsätta sig med finare Jernoch Metallförädling, äga att uppbära lån till 33! procent af den summa, hvartill deras tillverkningar det råstförflutna året uppgått; men att dervid tillika år förordnadt, att desse serskildte Låningsförmåner icke kunna tillgodonjutas af en och samma person i egenskap af både Förläggare och tillverkare, samt att, den som ingått i båda dessa näringsföretag, bör vid årets början anmäla sig till den Ettdera åtföljande lånerätt, hvaraf han helst vill sig begagna. Ben rg Julii f, m. 2:0. Att till handelns befrämjande
Att någon brandfackla skall inkastas i Upsala universitet genom den ifrågavar:de professionens inrättande, befarar jag så mycket mindre, som man sett, att ett annat universitet, nemi. det i Lund, som torde vara mindre konservativ än det i Upsala, har, oaktadt lefvande språken äga en Professor, kunnat lefva i samma lugn, som man i Upsala åtnjuter. Bevisningen är alltså öfverdrifven och kan intet gälla. Hr Bildt har omförmält, hvilka svåra följder skola för Statskassan upkomma, om man beviljar anslag först till en adjunktur och sedan till en profession. Dessa följder kunna omöjligen blifva så svåra för Staten, som för de af Frih. Cederström omförmälta ynglingar, hvilka eljest komme att sakna undervisning. Skall Staten åt dem anslå medel för att vistas i främmande länder, så blifva åtminstone 2,000 R:dr för det ändamålet otillräckliga. Om dessa medel än beviljas, hvilken säkerhet har man väl, att de personer, åt hvilka tillfälle sålunda beredts att resa utrikes, åtaga sig efter återkomsten alt vara lärare i främmande språk. Dessa förslag äro så litet tillfredsställande, alt jag måste vidhålla hvad jag från början yrkat, och hvarå jag anhåller om bifall. Hr Bildt: Jag får fästa upmärksamheten derpå, att alla de talare, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, ingalunda motsätta sig ordnandet af undervisningen i de moderna språken, men väl att detta ordnande skall ske på grund af enskild motionärs framställning. Om frågan, såsom jag tror, är af vigt, gör hon sig vid universiteterne gällande. En talare har sagt, att han yrkat bifall Den 20 Juli, 433 bifall till motionen derföre, att man önskade det vid universitetet i Upsala. Ar behofvet verkligt, så kommer det nog till K. M:s kännedom, och R. St:r hafva då att förvänta en K. Propos. i ämnet, hvarigenom frågan varder vederbörligen utredd och kommer i dess rätta skick.