Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af Utsk:t åsyftade lättnaden i penningerörelsen skulle sålunda erhållas, som jag tror utan risk, enär dessa banker icke äro sedel-utgifvande och icke heller bedrifva sin rörelse i den omfattning, som de s. k. privatbankerna. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Att döma af Gr. Mörners yttrande, skulle man tro, att meningen med förslaget vore, att privat-bankssedlar skulle skickas med postremisser från den ena orten till den andra, men så är alldeles icke förhållandet, ty det är ganska tydligt att härigenom kominer icke en enda privat-bankssedel i rörelsen, utan embetsmännen skulle tilllåtas att, der det finnes oktrojerade banker, få köpa en post-remiss-vexel på Stockholm, för hvilken lemnäs kontant betalning i riksbankens sedlar. Denna åtgärd är således icke af något särdeles intresse för privatbankerna, utan man har föreslagit den för att bereda en lättnad i rörelsen och för att icke behöfva sända stora penningesummor i sedlar på posten. Allmänheten har redan kommit till någorlunda insigt af fördelarne af att begagna postremiss-vexlar, och nu är det blott fråga om att tilllämpa detta sätt att sända penningar äfven på statens uppbördsmän. Hvar och en, som är affärsman, torde lätteligen inse fördelarna häraf, och det enda, som skulle kunna ligga emot antagandet af förslaget, vore, om man fruktade att icke få full valuta för vexlarne, men man kan icke gerna tänka sig att en privatbank skulle, på den korta tid som åtgår för en postremiss-vexels försändande från en landsorts-stad till Stockholm, hinna kullbyttera, utan att den auktoritet, hvarifrån vexeln sändes, haft någon aning derom förut. Vi hafva redan en temligen lång erfarenhet af privatbankernas rörelse här i landet och den har gått igenom profvet utan rubbning. Då jag sålunda icke kan finna att Utsk:ts förslag medför någon olägenhet, men väl många och stora fördelar, så får jag tillstyrka bifall till detsamma. Gr.
Ridd. och ldelns Ledam. wägnar, Lg.rl körner. PäWälofl.BorgareCtändets Ledamwäg., st. Wedelin. Pä Högw. Preste-Ståndets Ledam. wägnar, 6u8tLt Pä Hederwarda Bonde Ståndets Ledam. wägnar, A. ^ncl ers son. e. ^UL elius. 640 Den rz Auni!. Uppläst hos .Ridd. och Adeln d. lz Jun,'. PresteSkändct den i; » - Boegare-Ständet d. iZ Bonde-SkAndet dcn iz - Riksens Ständers S-at§-Utskotts Ldetän kande, angående uppfärairde pn Stat af en Gumma af 16,666 Ä:dr Z2 st. ärligen för Hans Longi. Höghet Hertigen af Södermanland, prins Oscar. H ^>)s Högloft. Ridderjkapet och Adeln har Herr Landshöfdingen och Commendeuren Friherre af Hakanson gjort en sa lydande Motion, angående en ärlig Summa pa Star af 16,666 R:dr >6 ss. för Hans KonolHöghet Ars-Fursten, Prins Oscar, Hertig af Södermanland, nemligen: "'Högloft. Ridderjkapet och^ Adeln täcktes förunna mig någre ögonblick, för att fa dm äran andraga ett ärende, som (jag hoppas det) icke förr blifwer namnt, an det genast af Ridderjkapet och Adeln säkerligen omfattas med alla de känstor, som tillhöra wördnaden, den sanna troheten, samt Ridderffavets och Adelns egne lika upplysta som adla tänkesätt'". ''Af tzwad i Riksens Ständers Stats, Uljkott förekommit har jag haft tillfälle inhämta att, under de 66,666
Vid sådant förhållande och då af Kongl. Maj:ts Nådiga Berättelse, om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag, säker anledning är att hemta till den förmodan, att Kongl. Maj:t icke annorlunda, än i sammanhang med frågan om en allmännare näringsfrihet, företager pröfning af iSsö års Ständers underdåniga anhållan om i fråga varande handels-rättighets upphörande, anser jag de nu väckta Motionerne icke hafva bordt föranleda till annan åtgärd å Utskottens sida, än det tillstyrkande, att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med erkännande af Vestgöthens, liksom hvarje annan Medborgares rätt, att huru och på hvad sätt han för sig förmonligast finner, afyttra egna producter och tillverkningar, ville frambära underdånig anhållan derom, att sådana åtgärder ytterligare måtte vidtagas, som kunna finnas nödige till förekommande af de missbruk vid Gårdfarihaudelns utöfvande, som ännu kun - Bil. t. Lags. A. B. o. Oec. Utsk. Bet. IV. o 2j, 28.25 11a ega rum, så alt endast det lofliga deraf må komma att qvarstå. Häruti instämde Grefve Posse, Fxiherrarne Stierncrona, Sprengtporten och Ehrenborgh, Grefve Oxenstierna , Herrar af Schmidt och af Tannström, Biskopen Tegnér, Contracts-Prosten Spiering, Professoren Gravander; Börje Börjesson från Hallands, Lars Larsson från Calmare, Nils Pehrsson från Södermanlands och Nils Månsson från Malmöhus Län. Vid justeringen af Betänkandet förklarade Herr von Lindecreutz, att som han vid Beslutets fattande, af förfall hindrad, varit frånvarande, han nu, på enahanda grunder med Herr Berg von Linde, ville sig deremot reservera, hvaruti Herrar af Forssell, Professorerne Bexell och Bolmér samt Prosten Afzelius, som likaledes vid samma tillfälle varit frånvarande, nu instämde, N:o 28. Ankom till Exped.
Utelöpande Transporlsedlar utgjorde alltså sistnämnde dag ett belopp af R:dr 3,340,740: 4?* 6. Alla daterade den 28 Januarii i836. Hvad Hvad åter beträffar de Bankens Sedlar, af äldre formulairen, hvilka, eldigt i40 §. af Banco-Reglementet, fortfarande skola, intill nästkommande Riksdag, förfärdigas och utgifvas, eller Sedlarne å 16, 12 och 8 skillingars valeurer, hafva Revisorerne funnit, alt anbringandet af de hittills derå bruklige Hvitstämplar tillskynda Banken ganska betydliga utgifter.
HofRätten måtte föreskrifva, huru i detta och andra tilläfventyrs inträffande dylika fall borde förfaras; lydande svaret, att som i fråga om verkställigheten af den bemälda person ådömda bestraffning, Kongl. Förord ningen den 10 April 1810 angående mildring i straffet för lägrad qvinna innehölle en allmän till efterrättelse gällande föreskrift, Kongl. HofRätten ansåge dess yttrande i denna fråga icke vara af nöden; och kunde ej eller å hvad Konungens Befallningshafvande för öfrigt andragit något afseende hafvas, utan ankomme på Konungens Befallningshafvande att i detta af dess egen embetsåtgärd beroende mål lag och beskaffenheten likmätigt förfara. Men då häraf torde utan allt tvifvel inses, att Kongl. HofRättens förklarande om allmänligheten af den i 1810 års Kongl Förordning meddelade föreskrift endast afsåg qvinnas bestraffning för lägersmålsbrott, hvarom vid tillfället var fråga, och för hvilken förbrytelse den brottsliga ej borde, i afbidan på bestraffningens verkställighet, i häkte hållas, syntes deremot af detta i det särskilda fallet meddelade och sålunda bestämda förklarande ingen anledning förekomma, det Kongl. HofRättens mening varit, att högstberörde Författning skulle tillämpas i andra mål, minst i sådana, der den brottsliga 72 vöre häktad; hvadan det förmenta stöd, Konungens Befallningshafvande af Kongl. HofRättens omförmälda bref velat hämta, alldeles förfölle.
Förarmade svenska soldater mötte honom ofta i tidiga timmar, då han med hastiga steg gick gatorna framåt, endast följd af en liten skällande hund. Så hände det oförmodadt, att han blef bortförd ur sitt hus, och när efter lång och ängslig väntan några landsmän åter fingo se honom under fri himmel, var det långt från Moskva och själf hade han blifvit en nedbruten gubbe. Det var en solig vårdag. Floderna begynte redan spränga sina isar och alla hjärtan att bulta af hemsjuka. Petersburg hade nu vuxit upp ur de från svenskarna eröfrade kärrmarkerna, och på Peter-Paulfästningens gård stod en usel trähydda. Utanför den kojan gick excellensen Piper fram och åter. Efter att i sjutton dygn ha hungrat på vatten och bröd, fick han där hämta en timmes frisk luft. Rocken var försliten och hängde i djupa veck. Käppen darrade och vacklade i den hand, hvilken fordom kysstes af Polens konung och drottning och hvilken så mången gång innan namnet tecknades under en fullmakt eller förordning, mottagit silfveraskar eller snusdosor, fyllda med dukater och glimmande af diamanter. På några stegs afstånd stodo vaktknektarna, och excellensen fick ej byta ett enda ord med någon annan än bataljonspredikanten Bredenberg. Med särskild tillåtelse hade denne just nyss närmat sig kojan. Han framtog ett bref från kamraterna i Moskva och läste det högt för Piper. – Den lilla hunden, som excellensen vid sitt hastiga bortförande såg sig nödd att här kvarlämna, har ömt vårdats, men han har under ömkligt kvidande krupit undan i allehanda mörka skrymmen utan att vilja smaka hvarken föda eller drick och är han nu blifven död. Gifve Gud att vi fångar kunde såsom detta oskäliga djur lägga oss neder i en vrå och förlösas från jordelifvet, men är det vår innerliga åstundan att hans excellens nu snart måtte bli friköpt och utväxlad och få hemvända till maka och barn. För allt hvad han oss här varit som faderlig omhuldare och kristlig hjälpare skall han beständigt följas af våra tacksamma välsignelser ... Piper stod med ryggen åt Bredenberg och stirrade envist ned i sanden.
Det Statsanslag, Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vid sista Riksdag till vägomläggningar anvisat, torde väl ock till följd häraf för intet Län så högligen vara af behofvet påkalladt, som för denna fjäll-ort. Hvad särskildt angår den så kallade Norrska vägen, är redan uti sist afgifne Femårs-Berättelse omnämnd den mindre varaktiga beskaffenheten af dess första grundläggning, och sanningsenligheten af denna uppgift utvecklar sig allt mera med hvarje år. Då härtill lägges en under flera år synbarligen ej tillräckligt strängt genomförd underhållspligt, synes nog tvifvelaktigt, huruvida denna storartade, Brödrafolken förenande, fjällbrygga i all framtid må kunna, utan något Statens bidrag, underhållas i det vördnadsbjudande skick, som den, i likhet med den i Norrige belägna andelen, borde ega, såsom ett ärofullt minnesmärke af Eders Kongl. Maj:ts landsfaderliga Regering. En ny allmän Vägdelning, sedan de genom afvittringen tillkommande Nyhemman kunnat blifva lagligen bestämda, utgör ett af Länets angelägnaste behof, likasom en med rätta allmänt delad önskan. §. 5. Städer. Östersunds Stad. Ehuru folkmängden i Länets enda stad, Östersund, aftagit med 9 personer sedan 1836, så att den vid 1841 års slut endast utgjorde 456 personer, hafva Stadens invånare likväl under de sednare åren verkställt flere byggnader och jemväl betydligt uppodlat den till Staden hörande jord. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar Stormagtigste Ållernådigste Konung Eders Kongl. Majrts u n (lerd a n ig st e, trop 1 ig tigst e tjenare och undersåte L. LAGERHEIM. F. W. Jonson. C. G. Weinberg. Östersund, å Lands-kansliet den 31 December 1842.
Jag svarar dertill, att reciprocite, icke vid sådana tillfällen är det enda rättesnöret; ett annat gifves derjemte, nemligen nödvändigheten att iakttaga någon likhet med hvad andra Makter finna sig böra göra eller underlåta* Hvad reciprociteten dessutom angår, får jag endast åberopa hvad Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm redan derom anfört. En jemförelse har äfven blifvit anställd emellan anslaget till MinisterStaten och anslaget till Flottans materiel. Denna jemförelse kan endast befästa mig i den tanka, att det sistnämnda anslaget är för ringa. Den värde Talaren har slutligen sökt vända emot mig, och de satser jag försvarat, åtskilliga uttryck, hemtade fråti Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelkes Tal. Jag nödgas bekänna, det jag ej förmår fatta deras tillämplighet i sådan mening; och jag tror, att den del af Talet, sorn jag citerat, fullkomligen bevisat, hvad jag derigenom velat ådagalägga, nemligen att Ministrar icke alltid kunna af Chafges d’Affaires ersättas. Mycket kunde visserligen ännu återstå att vederlägga, men jag vill icke vidare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, utan får hos Herr Grefven och LandtMarskalken flor4:1 H. 5 66 Den 28 September f. m. nya min vördsamma anhållan om proposition till bifall å Utskottets förslag. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Jag skall icke blifva mångordig. Friherre Anckarswärd har förebrått mig, att jag använt hans principer i bakvänd ordning. Om så vore, har Friherren sjelf begått samma fel, vid åberopandet af Hans Excellence Friherre Lagerbjelkes vid sista Riksdag hällne Tal i samma fråga, som nu är under öfverläggning; men jag vill icke längre uppehålla Ridderskapet och Adeln, utan förnyar endast min förut gjorde anhållan. Herr Rosenblad, Bernhard'.
Herr Carleson, C. Fr., Assessor. 1925. Herr Ehrengranath, Carl, Öfverste. 1 Expeditions * Utskottet. Herr Friherre Lagerbjelke, Gustaf, f. d. StatsRåd . — 771. Herr Stahrenflyckt, Fullmägtig Herr Stråle, n. v. ProtocollsSecreterare. J593- Herr Voltemat, Fullmägtig Herr Iserhjelm, Henr. Wilh. vice President. Hans Ex c ellene e Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade RiddarhusUtskottet att som i morgon Fredag, den io Mars, sammanträda till anteckning af de Ridderskapets och Adelns Ledamöter, hvilka sedan andra anteckningen till Riksdagen anländt. Uppå gjord proposition af Herr LandtMarskalken, beslöt Ridderskäpet och Adeln, 56 Den 9 Mars, att Herrar Electorcr nästa Lördag skulle sammanträda , till utseende a t Ledamöter uti de återstående Utskott, Herr Adler heim, Pehr , hade ingi fvit ett så lydande : Ödmjukt Memorial. Frånvarande vid början af sista Plenum , hvilket jag trodde blott hafva afseende uppå Bankmänsoch Electors val, blef jag utaf flera värda Ledamöter af detta RiksStånd förekommen uti den anmälan om underdåniga Tacksägelse Adresser till Hans Kongl. Majt Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrin. sen, hvilka äfven jag hade ämnat få den äran framställa. Nu, sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslutit dessa underdåniga TacksägelseAdresser, torde ödmjukast tillätas mig få äran anhålla, att uti den underdåniga TacksägelseAdressi n till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen mätte få inflyta Ridderskapets och Adelns djupaste underdåniga tacksamhet och erkänsla för den utmärktaste omvårdnad äfven för Landets Pärn af Beväringsmanskapet, hvilkas fruktan att blifva behandlade som det olyckliga Landtvärnet alldeles försvunnit igenom den ömhet och faderliga omsorg, hvarmed Hans Kongl. Höghet
Lemkeske arfvingarne icke hafva någon laglig rätt, och kan på denna grund icke tillstyrka att något dem gifvas; men jag ber R. o. Ad. äfven besinna, att sådana omständigheter kunna förekomma, i följd hvaraf det kan blifva ett rent åliggande för Slaten, att icke förfara sa strängt, som domaren enligt lag måste besluta. Frih. Cederström har uppläst ett syne-instrument, som jag fruktar att någon af misstag kan anse utgöra grund för domen. Detta syne-instiument har dock icke kunnat hafva inflytande på beslutet, ty det är uppr.ättadt efter domens meddelande, sedan arfvingarne redan måhända ansågo sin rätt försvunnen, och vid sådant Förhållande kan man finna troligt, att en husröta uppkommit, som i annat fall ej kommit att äga runi. Mea i alla fall måste det ligga auctoritelerna betydligt lill last, alt de icke bättre eftersett, att Kronans lägenheter blifvit häfdade såsom sig bort. Delta gäller isynnerhet bron, och mig förefaller det vidare mycket besynnerligt, ali man hufvudsakligen velat frånkänna Lemkeska slagten deras äganderätt på grund af en förseelse, som först efter 10 års förlopp anmärkes. Det är isynnerhet denna förseelse, som varit ankdam till rättegången, och de sedermera uppkomna bristerna på brohallningen, hvilka också blifvit en af an!edn:na till domslutet, tillräkna!' jag mycket de auctoriteler, sorn haft sig ålagdt att ombesörja brolägenhetens vidmakthållande, emedan det icke ålegat Lemkeska arfvingarna alt bekosta några större reparationer, utan endast att anmäla behofvet deraf och verkställa några mindre förbättringar. Det synes mig verkligen, som ett enskildt intresse inom Asunda härad varit orsaken, alt dessa bristfälligheter fått gå så långt. Jag tillstyrker återremiss, på grund af de yttranden, som bär blifvit fällda. Frih. Ridderstolpe: Den sig så kallande allmänna opinionen fordrar en ny civil-lag; men hvartill tjenar lagar, då deras verkan helt och hållet tillintetgöres af det R. St:s ädelmod, som Hr Lagerhjelm talat för?
Gudstjenst och fängelse vid vattetr' och brod: —< samt af Jernström, alt allmänna bränvinsbrännings - förbud alltid skola föranleda till stegring i priset, bade på bränvin och spannmål, i anseende till den vinst lönnbrännare skulle kunna hämta, och hvarigenom de uppmuntras att betala .spannmålen ganska dyrt; att, om friheter till bränvins - tillverkning blefve tillåten for hela aret, för hvilken jordbrukare och ladugårds-ii; e som helst, emot en skälig, både personel och i u pannrynaden utsatt afgift} så förmodades, afl köparne till bränvin skulle blifva få, och försälj ningen följaktligen föga lönande, hvarigenom spannmåls - priset måste falla; att vid sådana händelser jemväl endast den slöare säden torde till bränvinsbränning användas; att i Sveriges hårda och kalla climat bruket af bränvin vore nödvändigt, särdeles under resor och körslor, äfvensom dranken för Ladugårdarne; att om än brän■vins - tillverkningen årligen icke skulle tillåtas för längre tid, än åtta månader, borde likväl bränvins-redskapens försegling, hvilken nu medför så mycken kostnad och tidspillan, icke anses nödvändig, utan böter för tillverkning under förbuden tid linnas tillräck lige att förekomma Lagens öfverträdelse; att mycket små lyftpannor, äfvensom större bränvinspannor än om 60 kannors rymd, icke borde tillåtas, samt stora brän-k seriers inrättande alldeles förbjudas; och slutligen, att, ull säkrare befordran af sedlighet, en .Författning borde utfärdas och från Predikstolarna årligen uppläsas vid Jul eller Nyårstiden, som Den 8 Junti sorn innefattade böter, ej mindre för fylleri, än för de fredsbrott, hvilka derunder kunde komma att utöfvas. 5:0 Ett af Herr Pehr Adlerheim ingifvet och den 29 Mars från HögloflRidderskapet och Adeln rernitteradt Memorial, af innehåll, att alla de medel borde vidtagas, som kunde befordra den högsta möjliga Sadesoch Eadugårds - afkastning, hvarigenom betydligt kunde besparas af de summor, hvilka, riu årligen utgå utur Riket för spannmål, bränvin, smör, ost, fläsk, talg och hudar; att, enär nödig tillgång för åkerbruket af gödsel icke skulle kunna erhållas, så länge bränvinsbränningen under de tider af året, då kreaturen måste födas inom hus, så borde sådan bränning för allmogen varda tillåten hvarje år, ifrån och med October till och med Maj månads slut;
Län befintelige så kallade Jagbackar, blef samma Utlåtande, på grund af åtskillige dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitteradt. S. D. Föredrogs å nyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch Economi-UtskottelS den 18 sistledne Februarii afgifne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden: 1. I anledning af Vackt fråga om förbud mot införande af Utländskt spunnet Bomulls garn. a> Angående en fri TackjernS-handel. 3. I anledning af väckt fråga orri Boskapsafvelns uppmuntrande i Blekinge. 4. I anleduing af åtskillige väckte frågor rörande Markegångssättningar. 5. D. Efter uppläsning af Statsoch Banko-Utskottens den 3 dennes afgifne Betänkande i anledning af den del af Kongl. Majus Nådiga Proposition den 10 December rSry om allmänna penninge-rörelsen och myntvärdets upprätthållande, som angar Malmö, Götha Canal-Bolagssamt Götheborgs DiskontVerks utredning, fann Prof. Utdr. d. 7 Mars 1818.' 177 fann Högloflig^ Ridderskapet och Adeln nödigt, att, innan Betänkandet till pröfning företages, detsamma jemte de dervid bilagde Utdrag af de sammansatte Utskottens Protokoll och Calculer, bor genom Statsoch Banko-U iskottens skvndesamma föranstaltande utaf de till Uiksdagskostnaderne anslagne allmänna medel till trycket befordras, samt ett exemplar deraf til! hvarje Ledamot af Riks-Stånden utdelas; hvarom de of—, vige Respective Riks-Stånden skulle vänligen underrättas. S. D. Färedrogoé S ny° och biföllos följande frän Stats-Utskottet inkomne Utlåtanden a£ den 21 sistl. Februari, hvilka den 2 i denna månad eftermiddagen blifvit på bordet lagde, nemligen: 1. I anledning af Herr Grönhagens, Gustaf L., framställning örn förbättring i Aflöningen för Krigs-Be visions-Betjeningen. 2.
Inhemtandet af den för riksdagsmannakallets vederbörliga uppfyllande nödvändiga kännedom om förhandlingarna under förflutna riksmöten måste alltså, under nuvarande förhållanden, blifva besvärligare och mödosammare, i den mån riksdagarnas antal ökas och de handlingar, hvarifrån de oundgängligen nödiga upplysningarna skola hemtas, tillväxa. Likaså måste det med hvarje ny riksdag blifva af allt större vigt och angelägenhet, att de föregående riksdagarnas förhandlingar i oförskingradt skick bibehållas och till framtida begagnande förvaras. Då Stats-utskottet således erkänner behofvet, nyttan och ändamålsenligheten af ett sådant arkivs inrättande, som förevarande motion åsyftar, så har Utskottet följaktligen ansett sig böra samma motion understödja; och har Utskottet, för att kunna meddela sitt yttrande uti de af motionären omförmälda hänseenden, inhemtat åtskilliga upplysningar, dels af fullmäktige i Riksgälds-kontoret och dels af föreståndaren för Kongl, bibliotheket här i hufvudstaden; genom hvilka upplysningar Utskottet erfarit, att kompletta exemplar af ej mindre Riks-ståndens protokoll för alla sedan år 1818 hållna riksdagar, än ock det till dessa protokoller hörande bihang från och med 1815 års riksdag, äfvensom en mängd andra riksdagsm. fl. hithörande handlingar jemte författningssamlingar kunna frän Riksgälds-kontoret till det ifrågavarande arkivet aflemnas, samt att bland Kongl. Bibliothekets rika samling af äldre svenska författningar och öfriga publika handlingar finnes ett stort antal duppletter, som , efter föregången undersökning och utgallring, troligen skulle lör nämnde arkiv kunna aflåtas; dock lärer denna undersökning och utgallring icke, utan åsidosättande af andra, mera angelägna göromål, kunna Bibliothekets tjenstemannapersonal åläggas; hvadan för verkställigheten deraf någon serskild vedergällning torde behöfva anvisas.
I afseende derå har Ulsk., nied minskning af den disposition, som Konungen iinda ifrån 1720-talet ansetts behöfva öfver demi 1 inrättning och verkligen ägt, och som ansetts vara af den vigt alt efler 180g elt creditiv varit disponibelt för extraordinära utgifter, tillintetgjort den förmåga Konungen ägt alt kunna använda fondens tillgångar för sådana behof som icke kunnat förutses, hvilket dock är så högst nödvändigt, om ej man vill att vår frakthandel skall alldeles gå under; och Utsk. har derjemte föl bisett behofvet af löns anslående ål en consul i Rio de Janeiro, en ort som är högst vigtig för vår handel, och der vi behöfva en agent, sorn icke tillika är köpman och sålunda ej sätt.s i collision mellan egna intressen och det lands, hvilka lian är tillsatt att bevaka. Medel böra således finnas, dem Konungen må äga att disponera för oförutsedda behof; ty eljest skall handeln komma att lida vida mer än de några tusen r:dr, som statsverket möjligen skulle komma alt ethalia i besparade inkomster. Redan förut h 11' jag fästat uppmärksamheten på det oformliga, att som Sveriges tillgångar uppföra icke allenast hvad Sverige till handelsoch sjöfartsfonden bidrager, utan jemväl lnad Norrige dertill lemnar, men att deiemot för Svenska utgifter uppföra allt på Svenska riksstaten. Detta tonle icke utan Norrska Storthingets begifvande gå an; det torde icke gå an, säger jag, att bland Utgifter å Svenska riksstaten uppföra utgifter, gemensamma för begge Rikena, särdeles med det anspråk, som man framställt om oinskränkt rättighet att Sveriges Ständer i allo, äfven i de minsta detaljer, må äga alt bedomina hvartill dessa utgifter skola användas ; ty derigeuom skall icke blott i form utan äfven i sak Norrige blifva skattskyIdigt under Sverige. Skola uteslutande Sveriges StatsUtsk., Sveriges Ständer och dess förstärkta SlalsUtsk. bestämma huru dessa gemensamma göromål skola förvaltas, då behöfvas ej några unionella comiteer eller något Norrskt Storthing, och jag tror ej att detta är ett prof på den aktning man är skyldig Brödrariket.