Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse komilerade, som ansågo sig icke böra tillstyrka bibehållandet af straffbestämmelser för underlåtenhet att på kallelse hos Kyrko-Rådet sig infinna, yttra i motiverna till Kyrkolags-förslaget bland annat följande: ”Skall Kyrko-Rådel bevisa sig vara en sammansättning, icke af polistjenare, ulan af barrahertige bröder, så kan det icke få befatta sig med pliktfällande eller andra straffbestämmelser. Rikets Höglofl. Ständer hafva vid sednast öfverståndne Riksdag, yttrat den underd. önskan, att rättigheten till böters ådömande måtte Kyrko Rådel återställas. Så mycket skäl en sådan önskan kan hafva för sig, då man i Kyrko-Rädet ser en verldslig ordningsnämnd eller en polismyndighet, så alldeles oförenlig är den med komitéens och, hvad vida högre är, med den kristna kyrkans åsigt af ett presby terium. Frågan är i ett presbyterium om hvad ulan alla penninge böler, stockstraff och dyl. må kunna genom kristliga medel uprättas. Det inses ulan svårighet, att ju mer detta brödraskap utblottar sig på alla de medel, som tillhöra den verldsliga makten, desto lättare skall den i enskilda fall fiunas blottställd för den förhärdade bofvens eller den lättsinnige lagbrytarens gäckerier. Men denna värnlöshet och dess olägenheter måste man underkasta sig, Den 18 Augusti. 1 om man på denna väg skall hoppas vinna något väsendtligare. I det yttersta fallet har visserligen äfven Kyrko-Rådet den exeknliva makten att tillita, men komitcen föreställer sig, all eli Kyrko-Råd icke allt för mycket hastar med denna utvägs begagnande.” Ulsk:n hafva nu föreslagit återinförande af de utaf komiteradepå så goda grunder afstyrkte viles-bestämmelser, men då jag icke kan finna delta Ulsk:ns förslag tillfredsställande moliveradt, anhåller jag om afslag å Betänk. Gr. Sparre, Erik: Det förhåller sig med komiterades yttrande i delta fall, såsom vanligen, då man blott på theoriens grundsatser vill bygga lagar, som skola få sin tillämpning j det praktiska lifvet.
Hofrätten, är uppenbart deraf, alt då i Hofrätten vanligtvis afgöras 2,600 civila besvärsmål och ansökningar, och omkring 1000 brottmål, lärer ingen på allvar vilja påstå, att 8 personer skola kunna ”rå med” att årligen expediera omkring 3,6oo utslag, samt dessutom hvar och pn uppsätta ett par hundra vidlyftiga protocoller. Borttager man lösen för expeditionshafvanden, skulle högst få vilja till tjenstgöring sig i Hofrätten anmäla, af skäl, att den ej sällan är så trägen, att expeditionshafvanden ofta nödgas betala för renskrifning; och billigtvis kan ej fordras, att en extra-ordinarie ej blott skall hafva ingen lön och inga sportlar, utan derutöfver af enskildta medel bestå omkostnader, för det han får tillstånd alt arbeta. Häraf komme följden alt blifva den, att Hofrätten, som nu har 8 ordin, notarier, komme att behöfva 3?, ordin, notarier, hvilkas lön, då den inkomst de af lösen förut haft skulle i lön inberäknas, icke kunde bestammas under 800 r:dr för hvardera, eller sammanräknadt, en summa af 25,6oo r:dr b:co, i stället för det obetydliga anslag, som nu lill notariernes aflöning i Hofrätten utgår. Enahanda förhållande, som af mig rörtde Hofrätten anfördt blifvit, gäller äfven för kämnersoch rådhusrätterna i allmänhet, hvaraf jag endast får åberopa rådhusrätterna i Stockholm, der omkring 2. å 3oo concursmål årligen afgöras, hvilka alla expedieras af vice notarierne i magistraten, och som icke hafva annat arfvode, än lösen för de concursdomar de expediera, men hvilka sannolikt upphörde med all tjenstgöring, om hvarje medel alt af sitt arbete erhålla någon förtjenst dem hetages.
Ständer wid nästledne Riksdag werk. stälde 86 Den L9 September. stälde Stats. Reglering. pä Allmänna Indrag, nings Staten flyttade Extra Löner, Pensioner, Arfwoden, Gratificationer och Tractamenten. m. m., anser Stats-Utskottet nödigt, att först anföra de principer, hwarefter Allmänna In. dragnings - Staten dä upprättades; jemte de grunder, hwilka ansägos böra följas i afseende pä werkställandet af Indragningar af Venest eier och Pensioner m. rm Riksens Ständers underdäniga Skrifwelse tik Kongl. Mnsit af den 10 nästledne April rörande StatS-Reg^eringen innehäller i detta äm« ne, att Riksens Ständer, wid de Personelle Staternes upprättande, ansett leda till ordning och äfwen till nägon besparing för Stats. Wer. ket, att pä en enda Stat hänflytta sädane personer, hwilka ätnjuta Extra Löner, Pensioner, Arfwoden, Gcatistcatloner, Tractamente, eller andre förmoner, som äro underkastade indrag, ning wid innehafware»- afgäng eller befordran, äfwensom alla de Extra Ordinarie Werk, Inrättningar, Stater och Corpser, hwilka helt och hällit eller till nägon del uppä förekommande anledningar bordt indragas. Widkommande särskilt Staterne för Benesicier och Benädningar, yttra sig Riksens Ständer hafwa trott, att wid sädane förmoners till. delande eller bibehällande, följande grunder borde iakttagas: i:o
Angående uppförande på MedicinalStaten af 1112 R:d. årligen, till Underhållskostnad för 12 Barnmorske - Lärlingar , och hvartill Prestesamt Borgare-Stånden lemnat bifall, har blifvit anmärkt hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, alt då Medicinal - Staten redan upptager en betydlig summa, syntes den kunna så fördelas, att derinom blefve tillgång för dessa ma R:d., hvaremot inom Ridderskapet och Adeln är erinrad t, att ingen tillgång härtill finnes å berörde Stat, som undergått minskning; och anser Utskottet sig endast böra anföra, att d Sami. 3 B. 34 53o Stats-Utskottets enligt dess Utlåtande om Andra Hufvud-Titteln, Medicinal-Statcn blifvit så reglerad, sorn funnits med behofven och Statens tillgångar öfverensstämma, och att genom denna reglering, tillgång äfven funnits inom MedicinalStatens förra Anslags-Summa, att anvisa för det angelägna bfehofvet af underliålls-kostnad för giesse Barnmorske-Lärlingar.
Prat. 1SS3 & 1H5i. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 30 Haft. 2 Stats-Vtskotlets Utlåtande, N:o 372. likväl af några talare inom sistbemälde Riks-stånd den mening uttryckt, att pension icke borde Grefve von Rosen för, närvarande beviljas. Uti Bonde-ståndet, der man i allmänhet ansett frågan om pensions-understöd åt bemälde Grefve vara för tidigt väckt och böra uppskjutas till en kommande Riksdag, då öfvertygelsen om gagnet af Grefve von Rosens ansträngningar för tillvägabringandet af jernvägar i riket hunnit mera stadgas, har återremiss blifvit föreslagen i den syftning, att någon pension icke borde honom tilldelas, men att Utskottet, om det ansåge sig böra vidhålla sin i ämnet redan gjorda hemställan, måtte, i sitt afgifvande Utlåtande, upplysa, huruvida Grefve von Rosen verkligen eger någon uteslutande rättighet till anläggande af jernvägar i Sverige eller icke. Utskottet har tagit denna fråga i förnvadt öfvervägande, och får till en början, med föranledande af Bonde-Ståndets återremiss, upplysa, att, enligt hvad Utskottet inhemtat, den för Grefve A. E. von Rosen den 27 Nov. 1845 utfärdade nådiga tillståndsresolution ä jernvägs-anläggningar i riket, innehåller, bland annat, den föreskrift, att fullständiga planer och kostnadsförslag m. fl. handlingar, skulle till Kongl. Maj:t ingifvas innan slutet af är 1847, vid påföljd, om sådant underlätes, att den meddelade rättigheten i afseende å den eller de jernvägar, för hvilka underlåtenhet egt rum, komme att förfalla. Berörde handlingar blefvo ej inom den föreskrifna tiden till Kongl. Maj:t inlemnade, men, uppå förnyade underdåniga ansökningar, beviljade Kongl. Majit särskilda gånger anstånd med handlingarnes inlemnande, sednast den 20 Juni 1851, då sådant uppskof, vid förut bestämd påföljd, i nåder meddelades, dock endast till samma års utgång.
Jag tror nemi. icke att det går an att den egentliga fattigvården kommer att länsvis bestridas, d. v. s. ullemnandet af de understöd, som skola tilldelas dem, hvilka äro dels mindre arbetsföre, dels alldeles oförmögne att sig sjelfva försörja, ulan anser att både den egentliga vården om sådana personer och utlemnandet af det understöd, som skall dem meddelas, måste ske genom socknarne eller de mindre fatligvårdssamhällena, på det att en strängare kontroll må kunna utöfvas och utgifterne icke vexa till alltför stort belopp. I följd deraf kan jag än mindre anse riktigt alt staten skulle komma att, såsom Hr Cederschjöld föreslagit, bestrida dessa kostnader på något annat sätt än i afseende på det som blifvit föreslaget i början af motionen rör:de sysselsättning af arbetsföre personer eller att, så snart någon missvext inträffat eller någon dylik större verkande orsak gör det behötligt, staten då skulle lemna de kostnader som erfordras lill sysselsättning för de arbetsföre inom länen, och jag mäste derföre ogilla de medlersta punkterna af motionen. Och måste jag likaledes bestrida den 4:de punkten af Hr Cederschjölds förslag, som innehåller att K. bef:de i stöd af läkarebevis borde bestämma hvem som skulle få understöd, samt till huru stort belopp sådant borde tilldelas, hvilket synes mig både olämpligt och omöjligt att verkställa; och jag återkommer dertill, att det är i högsta måtto nödvändigt att man utfinner något sätt, hvarigenom de som äro i hehof af arbete kunna få anmäla sig till erhållande deraf.
Nto 75, i anledning af väckt fråga om medels anvisande till lån för kyrkobyggnader; Nto 76, angående beviljandet af ett lån till Markaryds församling i Kronobergs län, för der förestående kyrkobyggnad; Prot.-Utdrag den 11 April 1854. 185 Nto 77, i anledning af väckt motion, om ett lån för Oscars församling i Kalmar län; Nto 79, i anledning af väckt fråga, om lån till inrättande af en benmjöls-fabrik; Nto 81, i anledning af väckta frågor om inlösen af Riksgälds-sedlar, som inom den derför stadgade preskriptions-tid icke blifvit till invexling företedda; Nto 82, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om försäljning af det s. k. Materialhuset Nto 274 i Kalmar stads vestra qvarter; Nto 83, memorial, i anledning af återremisser å Stats-Utskottets Utlåtande Nto 20; Nto 84, i anledning af väckt motion, om utbyte af Komministers-bostället Mörby emot Troxhammars kronohemman; Nto 85, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående utbyte af indragna pukslagare-bostället HvetlandaThomasoch Kullagårdarne emot Häradshöfdinge-bostäliet Repperda Drakegården i Jönköpings län; Nto 86, dto dto, angående utbyte af ett Häradshöfdingen i öfre Fryksdals samt öfre och nedre Elfdals Tingslagers domsaga på lön anslaget qvarnställe. S. D. Föredrogos följande Banko-Utskottets Utlåtande och Memorialer: Nto 29, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om förhöjd pension åt enkan efter aflidne Stereotyperingsoch Tryckeri-föreståndaren C. A. Broling; bifölls.
Hon har förvridit hufvudet på dig med sina galna okvinliga idéer! Du, som förr var en så god hustru – om du kunde se på mina ögon, hvad jag ville, så – nu bryr du dig litet om, om jag blir komprometterad, skandaliserad, bragt till förtviflan – bara du har räddat undan dina pengar och bevarat din själfständighet, så är du nöjd. Fru Bark. Åh, Pontus! Bark. Ja – och du låter till och med förleda dig till ett knep – en oärlig intrig! Fru Bark. Nej, Pontus! Bark. Jo – jag prutar inte af det minsta – ett knep – ett förräderi! Det är ju att bedraga mina fordringsegare. Fru Bark. De hade ingen rättighet att spela med dig om mina pengar. Bark. Dina – dina! Jag tror du blifvit galen med ditt mitt och ditt – dina pengar och dina pengar – aldrig hör jag annat. Fru Bark. Jag talade inte om mitt och ditt, Pontus, då du hade förstört hela min stora förmögenhet och allting måste gå under klubban – vår vackra egendom, silfret, linnet – du hörde mig aldrig klaga då, aldrig göra dig den minsta förebråelse. Ingen skall kunna säga, att jag inte så godt jag kunde sökte lätta det för dig. Bark. Ja – naturligtvis. Du gick omkring vid auktionen med ett tillkonstladt leende på läpparna och glad och vänlig stämma, bara för att alla grannarna skulle se, hvilken ängel du var och hur illa jag gjort mot dig. Åh, jag känner nog till den där taktiken – det var så man kunde blifvit galen! Det är alldeles som när du sitter uppe och väntar på mig om nätterna och i stället för att göra mig förebråelser kommer vänlig och smilande emot mig för att jag riktigt skall känna mig som en brottsling. Fru Bark (bittert). Ja – du har rätt. Du har mycket att förebrå mig. Bark. Det är detsamma – jag förebrår dig ingenting – du har nu beslutat att vanära mig och drifva mig till förtviflan – du har väl betänkt dig på följderna – det återstår mig ingenting annat än att (betydelsefullt) att draga mig ur spelet. Fru Bark (uppmärksam). Hvad menar du med det? Bark.
De i tidens händelser liggande orsakerne till ett sådant beroende af opinionen hade synts mig ulan mycken svårighet kunna utredas; men i stället att dermed sysselsätta mig, har jag blott underdånigst anmärkt, hurusom det förefallit mig uppenbart, att vid fråga om lagreform, der ett samhälle förutsätles, hvilket redan äger lagar och länsförfattning, rätta förfaringssättet icke kan vara, att göra ett lagförslags framgång så beroende af folk meningarnes från ingen egen kännedom härrörande vexlingar. Men för ett sådant äfventyr blottställes nästan oundvikligen hvarje försök till lagreform, tilltagen på en gång i större utsträckning, än att den kan följas af en nog sorgfällig granskning. Sådant var det grundfel, hvaraf jag trolt mig finna lagreformens framgång hos oss hindrad; och jag befarade, att delta föreställningssätt blifvit af erfarenheten alltför mycket bekräftadt. — Skulden lill det vidtomfattande företag, hvarigenom var frambragt ett lagförslag, som i vidd öfverskred gränserna af en ändamålsenlig granskning och pröfning, hade jag icke funnit ligga i de föreskrifter, efter hvilka lagreformens gång från början haft att rätta sig. Dessa föreskrifter voro beräknade efter behofvet och de vilkor, hvaraf framgångens möjlighet eller åtminstone sannolikhet berodde; och endast genom afvikelse derifrån har blifvit beredl det stillestånd, och derefter den motgång, hvari den stora angelägenheten invicklades. Ty hvad som ålegat den tillförordnade Lagkommilteen, enligt dess första Instruktion, gifven genom Kongl. Brefvet den 14 Februari 1811, hade icke varit att uppgöra ett helt nytt lagsystem, icke nemligen alt föreslå ny lag i annat fall, än der beskrifven lag förut ej fanns, och för öfrigt vidtaga sammandragningar, uteslutningar, ändringar, tillägg, hvilket allt icke kunde sägas om författandet af ett helt nytt lagverk. I denna instruktion stadgades nemligen: ”att 1734 års lagbok, i anseende tilldess yttre ”form och indelning i vissa balkar och kapitel, skulle tjena till grund och ef - R. St. Just. Ombuc/sin.
Det finnes en författning af den 21 Dec. 1865, som också är berörd af Utsk:ts Betänk. Man bör observera att de virkessatser, som der äro omnämnde, att sådane träd, som stå under 6 ä 7 tum skarpkant, icke ingå i de kategorier, som här förekomma, så framt man icke vill tro, att stora vackra träd, som äro mindre, skola begagnas till kolbränning. Jag anser således, att regeringen har visat oss vägen till komplett exportförbud för alla de dimensioner, som gå under 6 ä 7 tum i lilländan. Det är derföre som jag verkligen tror, att det vore skäl, att den enskilde ville visa ungefärligen samma fosterlandskärlek, som här indirekt blifvit anvisad. Detta hör hvarken till frihandelssystemet eller Franska traktaten. Skogshandteringen har i och för sig sjelf en alldeles egendomlig natur, som gör, att denna fråga af den aldra svåraste frihandlare blifvit på annat sätt behandlad. Jag kan icke underlåta, då jag har så godt tillfälle, att hembära Regeringen min tacksamhet för den undantagslagstiftning, som den i skogsflugan visat. Jag var färdig att försöka ett klander mot Författningen af den 21 Dec. 1865. Man ser nemligen, att de lägsta tjenstemännen ega att hålla syner och att det icke finnes något forum, så framt de, som fått virke, äro belåtna, hvaraf följer, att dessa tjenstemän icke kunna på något sätt kontrolleras. Det är att lägga väl starkt ansvar af många millioner och åstadkomma stor frestelse. Jag är öfvertygad om, att det är mycket lätt att åstadkomma någon förändring i detta hänseende, men det föranleder mig på intet vis att anse författningen olämplig. Det är alltså min öfvertygelse, att i det skick, hvari frågan sig befinner, dessa punkter böra antagas, men att de böra fullständigas genom de punkter, som R. Skr vid 1863 års riksdag beslutade. Att jag skall uppläsa dessa Den 23 Maj. 455 punkter, torde Hrrne icke önska, och, då det icke finnes något så farligt som att trötta, då man önskar en saks framgång, vill jag icke Läsa upp de utmärkta punkterna, hvilka utgöra grunden för en skogslag. Den finnes här af skogsstyrelsen uppgjord i öfverensstämmelse med dessa punkter.
Till dessa reflexioner ledes sinnet ovillkorligen viii jemförelse af sältet hurti dockbyggnaden förr och nu blifvit omfattad. Man erinrar sig då, å ena sidan, att det var Ständerne, som 1756 gåfvo anledningen til! delta nationen hedrande företag, hvartill såsom skäl anfördes, alt erfarenheten visat, det trädverk i vattnet ruttnar fort, hvaremot det, som är skyddadt för väta och solsken, kan bevaras långt öfver hundra år; att Ständerne då ansågo företaget af sådan vigt, att en R. St:s deputation öfver detsamma fick uppsigten ; att det var 1760 års Ständer, som förordnade om arbetets fortsättning; alt 1766 års Ständer rådgjorde med byggmästarne om arbetets bedrifvande och påskyndande samt förklarade dessa fört jenta män i fäderneslandets namn sin tacksamhet; att 17Ögårs Ständer vidtogo anstalter till arbetets skyndsamma fortsättande och dertill anslogo betydliga summor; att 1772 års Ständer äfven rådgjorde med byggmästarne om arbetets skyndsamma bedrifvande samt rifveitygade sig genom calcnler. att Riket af skeppsdockorna kunde vänta sig en lika säker som stor vinst; alt samma Ständer förklarade detta af alla nationer beundrade samt till Sveriges heder och förmån ländande arbete redan då vara hunnet så vida, alt det Den a5 November e. m. 333 snart kunde medföra den åsyftade nyttan, samt att erfarenheten besannat, det en byggnad, sammansatt af träd och jern, som för luftens och solens verkningar conserveras, i det minsta tre gånger så länge, som en lika byggnad, liggande i vattnet, kan motstå förgängelsen; att samma Ständer beräknade, det statsverket genom dockbyggnaden skulle på i5o år tillskyndas en vinst af icke mindre un 313 tunnor guld, af hvilka alla skäl dockbyggnadens fortsättning påyrkades, helst detta sätt att conservera fartygen o v ed ersäg ligen var det säkraste.
Om det nemligen år en sanning, att Landet drager »å mycken nytta af en Veterinairelnrättning, och Om det år lika gifvet, att vissa provinser hittills från Danmark införskaffat VeterinaireLåkare, och följakteligen haft råd der. till, så synes det som Staten ju hade uppfyllt allt hvad af den kunde fordras, enär den gifvit tillfälle åt dessa och andra provinser, att hår i Stockholm med mindre kostnad kunna vinna samma ändamål. Det år åtminstone säkert, att Elevernes Underhållande i Danmark icke skett gratis, utan kostat ganska anseligt. Då år det ju ock gifvet, att de orter, som härtill måst bestrida dylike kostnader, egenteligen åro de, som draga nytta af Veterinairelnråttningen. De öfriga provinseme låra icke förvänta sig samma fördel, ty når Kongl. Maj:t anmodade Lånens innevånare, att hitsånda Elever, var det blott tolf Lån ibland tjugofyra, sorn gåfvo ett jakande svar» Detta tyckes bevisa, att Inrättningen icke öfverallt anses så nyttig och vigtig. Jag kan derföre icke tillstyrka annat, ån att om anslaget §4 toen 3 5 sf ugust i <*. m, för Eleverne ytterligare skall ökas, det må ske till så litet belopp sofn rnöjeiigt. Dock kan jag icke instämma med Friherre Cederström deruti, alt Elevarfvodena må indragas, i den nion enskilde anmäla sig, att på egen bekostnad uppehålla sig vid Inrättningen. Den, sorn går dit frivilligt, går ock frivilligt dädan. Det år emedlertid nödvändigt, att för de vid Inrättningen förefallande gröfre och tyngre göromål hafva personer att tillgå, som dervid åro någon längre tid, och genom ett särskildt band fästade; men jag anser dock de ifrågavarande Elevarfvoden ieks böra bestämmas till flere, än högst tolf. Herr von Ilahenliaufen: En vård Leda mot har uppfattat mitt senaste yttrande så, sorn skulle jag hafva trott, att Staten borde genom löneanslag inleda personer på en bana, hvaraf de sedermera icke hade någon fördel. Sådan var dock ingalunda min mening.
Beloppet skall lika oafkorladt som det militieoch ecclesiastik-staterne tillkommande, af K. beflude den 1 April hvarje år från ränteriet utanordnas i enlighet med lånsstaten, endast med afdrag af hvad förut förskottsvis blifvit af löntagaren utbekommet. Den 1 April årligen utanordnas jemväl forsellöns-ersättning för den hittills på lönen anviste afradseller kronotionde-spanmål, och den 1 Nov. hvarje 192 Den 9 September f. m. år ulanordnas äfvenledes, såsom förskott på årets lön, hälften af den summa hvilken för nästföregående året utgjorde lönens belopp. d) Ingen forsellöns-ersättning beräknas i bråk eller delar af den minsta lagliga myntbestämningen i riket. e) Vederbörtde. lönings-direklion, consistorium eiler civiltjensteman eger rätt att tili landskontoret laga kännedom af den räkenskap som upplager dess tillfallande löning, oell, i fall af befogenhet, deröfver bos K. beflude anföra besvär inom ett år efter räkenskapens inlemnande lill landskontoret. f) Sålunda föreskrifne ordning och sätt för förenämnde tjenstemäns löning, kan framgent ej utan Konungens och R. St:s sammanstämmande beslut förändras. g) Ingen nuvande löntagare kan, utan egel begifvande, underkastas denna nya ordning för sin löns erhållande, förrän han lill annan lön förflyttas; men vid hvarje ledighet inträder den nya ordningen uti full verkställighet.” Jag bar icke något anspråk på att detta förslag skall af R. o. Ad. anses tillfyllestgörande och af beskaffenhet att R. o. Ad. genast deröfver kan fatta ett gällande beslut, men då det är min öfvertygelse att saken pä detta sätt kan lill allmän tillfredsställelse regleras, har jag velat framlägga den till den pröfning R. o. Ad. kan finna för godt att deråt gifva. Emellertid yrkar jag afslag på Utsk:s tillstyrkande vid denna punkt. Hr Sandströmer:
De skäl som föranlåtit Rikets Ständer, att på detta sätt besluta, fortfara alltid tili deras kraft och verkan, och då det lärer böra antagas som otvifvelaktigt, att det nu anmärkte förhållandet under förre Riksdagar icke ägt rum, så framt ej Rikets Ständer sjelfve funnit sig öfvertygade, att det allmänna ändamålet med mera säkerhet befordras, då de speciella detailierne i ett så beskaffadt, hushållsmål, som detta , få ankomma på den styrande makten och icke bero ensamt af Rikets Ständer, hvilkas inskränkta tid ej möjligen kan medgifva sådane noggranna undersökningar, som till ämnets fullständiga utredande fordras; så blifver det visserligen svårt att finna någon giltig anledning, att vid nu varande Riksmöte afvika från en grundsats, hvars rigtighet förut vid så Den 28 Junii J. m. 201 inånga tillfällen blifvit erkänd; åtminstone synes Höglofl. Bevillningsutskottet ägt föga skäl, att, såsom nu skett , åberopa desse af Rikets Ständer fattade beslut till stöd för de åtgärder, som det samma föreslagit, Att vid en speciel reglering af TullTaxor på inkommande och utgående varor misstag kunna äga rum, bör sä mycket mindre förefalla oväntadt, som det någon gång inträffat, att ej ens allmänna grunder, som till ofelbar efterföljd i dylika frågor blifvit fastställde och på hvilkas osviklighet man således bordt kunna göra sig rättmätiga anspråk, kunnat i hvarje fall med påräknad förmon tillämpas, utan tvärtom befunnits leda till resultat, som varit menliga för Staten.