Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Treskillingsafgiften, som vid i 8 18 års Riksdag beslöts, och hvaraf verkan visat sig så välgörande, har äfven blifvit föreslagen, att vidare ut. gå; men jag kan vid detta tillfälle ej dölja, att Bevillningsutskottet icke utan största svårighet kunnat förmå sina Ledamöter af Hedervärda BondeStåndef, att dertill samtycka. Orsaken till denna gensträfvighet är, att det löfte om understöd från SeraphimerOrdensGillet, som i detta hänseende vid förra Riksdagen gafs, sedermera ej blifvit uppfylldt. fag vill ej inlåta mig i en undersökning om an - Den 6 Augusti f, m, ledning dertill; men anser mig skyldig att lästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten att, synnerligast hvad denna medborgareklass angår, icke ändra eller fråga hvad man en gång löfval den. Om man icke vid sista Riksdagen gifvit ett så beskaf-, fädt löfte, hade troligen ingen svårighet mott, att öfvertala allmogen, att åter ikläda sig den-i na afgift. Nu har detta med största möda kunnat ske i Utskottet, och jag lemnar derhän, om det lyckas i BondeStåndet. Jag önskar mera än jag vågar hoppas derpå. Om SeraphimerOrdensGillet kan lemna det tillskott, som blifvit lofvadt, tillstyrker jag således, att det efter löftets ordalydelse måtte utgå, eller £ annat fall, att man icke må utfästa sig till något, som man ej förmår verkställa. Jag anhåller att dessa anmärkningar må få till Utskottet åtfölja den återremiss, som Ridderskap pet och Adeln torde besluta. Hans Ex c ellene e Herr Grefve De ta Gardie: Ingen kan uprigtigare än jag dela den tanken, som den siste värde talaren yttrat. Det har flera gånger utgjort ett ämne för SeraphimerOrdensGillets öfverJäggningar, huru man skul# le kunna hjelpa denna sak. Jag hänvisar till Gillets Protocoller , huru jag der yrkat att Treskillingsafgiften måtte blifva innom hvarje Län använd, der den utgått. Men då brist uppstod i somliga
Hvarken lynne eller förmåga gör mig lysten att här prunka med ord i stället för sak; jag är dessutom öfvertygad, att det icke är med orden, som man hänför detta inis, ty erfarenheten har visat mig, att det ej är phraserna, som här verka, utan verkliga skäl Utan att sålunda tro mig med de ord, sorn Frih. Boye behagat åter upprepa, kunna hänföra hvarken det Stånd, inför hvilket jag talar, eller den publik, som åhör oss, måste jag ånyo upprepa, hvad jag nyss anfört. Jag har sagt, att Regeringen genom detta stadgande örn alla måls föredragning i Allm. Beredn. blifver kraftlös, och jag stödjer mig derpå, att institutionen alldeles icke varit ämnad till hvad Frih. Cederström antydt, ehuru han tilläfventyrs, likasom jag, ansåg §, då den antogs, syfta derhän. Der står nemi.: Till föredragning hos Konungen i Statsrådet skola ärenderna, sedan nödigaupplysningar deröfver från v ed e r b ör a n d e C o 1 legi er ach embetsman blifvit infordrade och inkommit, beredas af den föredragande statsse cr eter a ren eller den, hans tjenst förrättar, samt 8 skickliga och oväldiga mäll, 4 af frälse och 4 af ofrälse stånd. Ilade § stadnat der, så hade man blott angifvit detsamma, som Uisk. nu haft för afsigt, att nemi. låta det bero på Konungen att bereda ärenderna på sätt honom godt syntes. Men nu tillädes i §; dem förord ne Konungen att utgöra Rikets Allm. Är enders Beredn.; bibehållande dervid de, som i tjenst äro, sina i n n eli afva rfd e embeten och beställningar. Till det pr o t., som uti denna Al lm. Ber ed n. föres, afgifve uti alla der förekommande mål den föredragande och de öfriga ledamöterna sina yttranden, hvilka sedermera hos Konungen i Statsrådet komma alt anmälas.
Hans Excellence, Justiti-e Stats-Ministern Herr Grefwe Gyllenborg, HanS Excellence, Stats-Ministern för Utrikes ärenderne Herr Friherre von Engeström, Hans Excellence, Stats-Rädet Frih. Rosenblad, Hans Ercellence, Stats-RädetHw Grefwe Wrede, Stals'Rädet Herr Friherre Fleming, Stats-Rädel Herr Friherre Adlercreutz, Stats-Rådet Friherre von Platen, Stats-Rådet Friherre Adlerbeth, 26 Den 22 April. Hof-Cantzleren Friherre af Wetterstedt, och Stats-Secreterare», Friherre Carpelan. Sedan Kongl. Maj-.t i Nader bestutit att till Riksens nu församlade, Ständer lata afga Dek Nådiga Proposition angående Ändring af wista omständigheter uti hwad som hittills blifwit förordnadt angående Accordsersättningar för Officerarne wid f. d. Finsta Armeen; Närmare bestäiymande af de» utaf Riksens Ständer stadgade Centonal-afgift till Wadstena Krigsmanshus; Kostnaden för Extra RoteringsManstap^s Beklädnad, och Räntans beräknande för det län, Innehafware» af Rosenforst Bruk utur Wadstena Krigsmanshus-Casta erhållit; hade StatsSecreteraren Friherre Carpelan författat project till deste Propositioner, som nu upplästes och wörö af efterföljande innehåll. Kongl. Mast täcktes, uppå Stats, Rådets enhälliga tillstyrkande, till alla delar i Nader gilla desta Propositioner; Och skulle desamma fördenstull till samtelige Riks-Ständen exvedieras och öfwerlem In krotocolli . lll. I. i närrén. Uppläst hcs Ridd. och Adeln d. 2Z April. » Preste-Ständet den 2Z - Borgare-Ständet d. 25 - Bonde-Ständet den 2z Rongl.
Der är akt förmoda att Arrendatorn sf en sadan egendom pä za ars tid, anser den sam, ma såsom stn och ej behosrver andra föreskrifter om Letz behanbiaNds § an de begrepp fallenheten att be, främja ege; interesie honom ingifwer. Skadlig wore äfwen denna anstallc, emedan esrersynen öppnade en ny utwäg för chicane. Jag hemställer derföre om ej detta stadgande kunde alldeles urlemnas. Grefwe Hamilton, Axel, jag får endast har. wid erhindra att allmänna Lagens stadgande här icke synes böra galla, utan bör hivar stänga till hälften utan afseende pa vm Gärdesgården är större eller mindre. Herr Grefwe» scb Landtmarskalken gjor. be Proposition ort Skms-Utskotteis Betänkande, i anledning af de gjorda anmarkningarne, mätte aler, remitteras. Bifölls. Företogs ä nyo LagUtskottetS den 21 December pä bordel lagda Betänkande, angående Anlwarig, hetS'Lag för Riksens Ständers Fullmägtige i Banquen. Herr Nlverkolps, 6nll»f ^brsksm. När jag för nägra meckor sidan i Banco Urskottet propone, rade att en Answarighets-Lag för Banco.Fullmägtige mätte utarbetas, skedde der af den anledning, att Riksens Ständerföreskrift witz izoo ars Riksdag, Dm 5 Januaris »7F ä sa matto tvär ofullständig, att man wäl hade be» stukit Rewisorerö rättighet, att ställa Fullmägtige un» der Hof.Rättens Dom, men ej undersökt huruwida allmänna Lagens Stadganden wid möjliga förbrytelser ratt och billigt kunde anwändas. Alt winna bestämd» hek i Lagen roar syftemålet med Propositionen. Banco Utskottets Åtgärd derwtd har inskränkt sig innom uppgiswandet af ds möjliga förbrytelserna. Dosta anser jag äfwen ! Lag»Utskottets Förflag wigtigt upp. tagna: men det malte tillätas mig att göra anmärkning wid de söreflagna straffm.
Af allt detta framgår klart vigten för dessa trakter af en jernväg eller åtminstone en hästbana från Frövi till Linde och vidare till Nya Kopparberget. Hjulsjö bergslags tillverkningar forslas dels landvägen, dels ock landoch sjöväg 4 mil till Nora samt vidare på jernväg till Arboga eller Örebro. Alla bruksoch bergverkstillverkningar från Hellefors bergslag gå, med undantag af en mindre del, som forslas landvågen till Nora, Christinehamn eller Filipstad, följande väg: från Hellefors bruk till Saxhyttan, landsväg; i Saxen, båtled; derifrån till Yngen, jernväg; till Gammelkroppa, båtled; till Östersjön, jernväg; på Östersjön, båtled; till Lillfors, jernväg; till Sjöändan, båtled; till Christinehamn, jernväg; tillsammans 8J mil och vidare sjövägen till Göteborg. Grythytte bruksoch bergverksprodukter gå till en del samma väg som Hellefors och i öfrigt landvågen till Nora, Christinehamn eller Filipstad. Bruksägare i Österoch Wester-Nerike forsla sina tillverkningar till örebro, Askersund, Christinehamn eller Derböls hamn vid Hjelmaren; och afgå effekterna vidare från örebro och Derböl till Stockholm samt från öfrige uppgifne städer till Göteborg. Endast Frötuna bruk har förmån af jernväg för sina effekters forsling till bruket och från detsamma till Arboga hamn. 4. Komiminikationsanstaltcr oda varubyten. Då statens jernvägar icke utgöra särskildt föremål för denna berättelse, må här endast nämnas, att arbetet på vestra stambanan inom länet börjades hösten 1860 och hade vid årets slut så framskridit, att på åtskilliga sträckor jernvägsbank fanns upplagd. A) Landskommunikationer. 1) Enskilda bolags Jernvägar. Den under namn af Kongl. Svenska Aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult privilegierade association har, efter hvad kändt är, fullbordat jernvägsarbetet endast mellan Örebro och Arboga, hvarjemte vid denna bana ett särskildt bolag knutit en jernväg, som från Dylta station förer till Nora och benämnes Nora—Ervalla jernväg.
Den första åtgärden för att kunna tillvägabringa enbet och samband vore, såsom 1843 års Skol-revision också ganska riktigt anmärkt, att vederbörande anbefalldes att efter hvarje läsårs slut ingifva berättelser om läroverkets tillstånd, tillväxt eller aftagande, brister eller förkofran, lärjungarnes antal, begagnade läroböcker m. m., under det tillryggalagda året, med nödiga förslag lill rättelse eller förbättringar; men för att deraf göra sammandrag och draga följdriktiga slutsatser samt derifrån härleda förslag till förbättringar, grundade ej allenast på närvarande förhållanden inom riket, utan äfven på erfarenheten och undervisningssamt uppfostringslärans framsteg i andra länder, erfordras en tid och en praktisk kännedom af ämnet, som svårligen kan väntas af någon annan, än den, som sjelf lagl hand vid undervisningen och nästan uteslutande kan egna sig åt dessa ämnen. Detta har ock föranledt samma revision att föreslå, det en serskild afdelning af Ecklesiastik-departementet, med egen byrå-chef samt nödigt biträdd af i undervisningsväsendet er färne ock kunnige män, måtte inrättas för att gå föredraganden tillhanda. Men äfven en sådan åtgärd, ehuru i icke ringa mån befordrande ändamålet, skulle icke tillfyllest motsvara detsamma. Byrå-chefen kunde endast bereda ärendena åt Departements-chefen lill föredragning, och aila inål, så snart de icke rörde endast verkställighet af utfärdade beslut, måste i alla fall, om ock de anginge de minsta detaljer, föredragas intor Kongl. Maj:t i Statsrådet, hvaraf åter löljden Liefve den, att snart många ärenden, som af en och samma myndighet borde, för enhetens skull, afgöras, blefve, för att icke dermed borttaga Eders Kongl. Maj:ts till vigtigare frågors afgörande angelägnare tid, öfverlemnade till lokalmyndigheternas bestämmande. Samma byrå-chef, lika somde honom biträdande män, såsom saknande all annan ansvarighet än inför Departements-chefen samt för en riktig utredning af frågorna, och således älven utan all synlig förtjenst af undervisningens förbättrade gång, skulle ofta komma att sakna det lifliga intresse för saken, som utgör enda vilkoret för framgång.
Vi skulle vara Const.Ulsk. oändligen mycken tack skyldige, om det kunde hitta på något medel, hvarigenom vi kunde få något stabell, ett förslag som kunde stå, emedan alt blott erhålla förslager, som blifva hvilande för att förkastas, är icke tillfylleslgörande, då hvart man vänder sig ropet på reformer höres. Vill man hafva reform, så skall man säga: jag vill hafva reform. Nå, om man vill en sådan, skall man då godkänna ett förslag att bara förkasta, förkasta och förkasta? Sådan är meningen af Hr yon Hartmansdorffs förslag, och jag förkastar det. Frih. Hermelin, Ali g. Söderling: Till en början ber jag att få tillkännagifva, att jag ej kan lägga mitt ja till Hr von Hartmansdorffs förslag. Sedan jag förklarat detta, anser jag skyldigheten fordra att närmare förklara motiverne, för en sådan åsigt. Jag anser det vara hvarje representants pligt att icke allenast göra sig bekant med det historiska af grundlagen, utan äfven söka alt inhemta kännedom om de moliver, som legat till grund för lagstiftningen. Vår grundlag daterar sig egentligen icke längre än ifrån år 1809; om vi granska grundlagen i det skick den var vid den liden, så befinnes den behäftad med åtskilliga brister, sorn redan då erkändes. Återgår man till förhandlingarne vid den märkliga riksdag, då grundlagen antogs, så erfarer man, att lagstiftarena insågo, att Svenska folket icke skulle kunna i längden blifva belåtet med det lagstiftarevärf, som då framställdes, men det var en tröst för dessa lagstiftare, att i grundlagens §§ hafva uppställt sådane garantier, att man ägde hoppas, att grundlagsförändringar, som icke den tiden kunde blifva utvecklade och godkände, skulle i en framlid tilläggas Svenska folket. Ett osvikligt bevis derpå bar man i det mern., som Const.Utsk. till Sländerne atlemnade. Detta mern. af d. 10 Mars 1810 visar tydligen, alt Ulsk:s tanka varit, att förändringar i grundlagen skulle kunna framläggas lill granskning och undersökning vid den ena riksdagen, för att till afgörande förekomma den andra.
Längd i kölen 37,6 meter d:o öfver däck 43,4 » Högsta bredd 8,4 » Rummets djup 4,6 » Ångmaskinen om 60 hästkrafter är af Wolfska systemet med ytkondensor af utmärkt beskaffenhet. Den fordrar omkring 10 kub.-fot kol i timmen. Fartyget har fullständig barkskeppsrigg samt pitchpine-master, jerntrådsrigg och patentrefvande märssegel. Det seglar och manövrerar ovanligt väl, går för blott segel intill 9 à 10 knop. Under profturen gjorde ångaren 7½ knop, men kunna 6 à 7 knop anses vara den fart maskinen åstadkommer. Vidare finnes kraftig ångwinch, reservroder och reservpropeller. Fartyget är dessutom uti hela undre rummet försedt med jerncisterner, så byggda att de jemnt passa efter fartygets botten och sida, hvadan dessa cisterner utgöra en icke ringa motståndskraft vid händelse af istryck. De äro äfven särdeles tjenliga för bevarandet af proviant, vatten och stenkol.»3 Vi hade ej skäl att jäfva beskrifningen4, men i alla fall var det nödigt för ett nordhafsfälttåg, sådant som det här ifrågavarande, att ytterligare öfverse fartyget, öfvertyga sig om att alla dess olika delar voro i fullgodt skick, göra de förändringar i rigg m. m., som de förändrade anspråken kunde betinga, och slutligen att inreda fartyget så, att det kunde hysa en vetenskaplig stab, som jemte officerarne belöpte sig till 9 personer. Dessa arbeten utfördes å Karlskronas varf under inseende af kapten Palander. Samtidigt ombesörjdes den vetenskapliga utrustningen, hufvudsakligast i Stockholm, hvarvid en mängd redskap för fysikaliska, astronomiska och geologiska undersökningar erhöllos till låns från kongl. vetenskapsakademien. Spisordningen under expeditionen faststäldes dels på grund af vår erfarenhet från 1872–73 års öfvervintring, dels med ledning af ett särskildt utlåtande i ämnet af den utmärkte läkaren vid nämnda ishafsfärd, d:r A. Envall.
»hvar är prinsessan, som blifvit mig lofvad?» Pojken genmälte: ’hon finnes här, men du må väl gå så nära att vi få talas vid.’ Trollet sade: »kanske vill du, lille byting, kämpa med mig?» Heren genmälte: ’det är för den skull jag har kommit hit.’ Trollet tog till orda: »i går slog du ihjel min broder; i dag blifver jag din öfverman. Dock skola vi låta våra hundar dragas först.» ’Dermed är jag nöjd’, sade heren. De hetsade nu sina hundar till strid, och der blef ett argt slagsmål emellan dem. Leken lyktades så, att pojkens hund, den lille Trogen, bet trollets hund i halsen, tills blodet förrann och han blef liggande död vid sjön. Då sade heren: »du ser hvad affärd din hund har fått; nu skall det gå dig sammaledes.» Han gick derefter fram emot trollet, svingade sitt svärd, som vog sex lispund, och högg till, så att alla trollets sex hufvuden trillade i vattnet. Detta blef hafs-trollets bane. När konunga-dottern såg denna färd, blef hon öfvermåttan glad och utbrast med hjertans lust: »nu är jag frälsad!» Hon bad derefter, att den främmande kämpen skulle följa med till hennes faders gård, och der undfå heder och belöning för sin stora tjenst. Men heren nekade härtill och menade, att hans bistånd var en ringa ting, som icke vore värd mycket omtalas. Pojken grep derefter några perlor och prydnader, hvilka hafs-trollet hade burit, tog ett höfviskt farväl af konunga-dottern, och gick skyndsamt sina färde. Medan striden stod var skräddaren, uppe i gran-toppen, nästan halfdöd för ångest och räddhåga. När nu all fara var öfver, kröp han hastigt ned af trädet, drog sin värja, och tvingade konunga-dottern göra ed, det han och ingen annan varit den som frälsat henne. Prinsessan var icke mycket villig härtill; men hon räddes för sitt lif, och tordes icke neka.
Med ledsnad måste här anföras, att de bemödanden, som inom Jemtland och Medelpad blifvit gjorda att genom aktieteckning bilda ett sådant bolag, icke rönt önskad framgång, samt att affärsförhållandena inom dessa orter icke äro sådana, att man ännu under många år har att hoppas, det denna jernväg kan komma till stånd, derest kostnaden skall till |:del inom orten anskaffas. Här hotar sålunda det beklagliga förhållande att inträffa, att en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den 42,36 mil långa kommunikationsled, som skulle sammanbinda Westerhafvet med Östersjön, det vill säga knappt mer än TV:del af hela leden, att lemnäs ofullbordad till en måhända aflägsen framtid. Rikets Ständer hafva redan anvisat och torde under innevarande riksdag komma att ytterligare anvisa medel till fortsättning af den stora jernvägsanläggning, som öfver Wermland har till ändamål att såsom unionsväg närma de båda brödrafolken hvarandra och främja samfärdseln dem emellan. Kommunikationsleden öfver Jemtland, ehuru till art och beskaffenhet vida ofullkomligare, men derföre också mycket mindre kostsam än den förra, skall för visso tjena till enahanda ändamål. Då denna led redan blifvit af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer betraktad såsom en statslinie, för hvars anläggning ända från riksgränsen till Hemgrafven, kostnaden bestridts af allmänna medel, så synes Rikets Sländers mellankomst med fog kunna påräknas för fullbordandet af jemväl den återstående delen, äfven om densamma skulle befinnas kräfva en jemförelsevis drygare omkostnad. öppnandet af en transitoled mellan Westeroch österhafven torde med lika skäl i norra som i södra Sverige böra anses såsom ett företag af för stor betydelse, att detsamma skulle lemnäs åt enskild företagsamhet. — Då nu ifrågavarande jernväg just genom sin egenskap att ingå i en transitoled bör i viss mån kunna jemföras med en Statens stambana, så lärer väl den omständigheten att den skulle blifva kort och sålunda fordrar en jemförelsevis mindre kostnad, icke böra föranleda dertill, att densamma anses förtjena mindre afseende.
Byggn.-balken, och den, i anledn. deraf, utfärdade K. Kungörelse den g Mars nyssnämnde år, angtde laga domstol i frågor om nya väg-anläggningar, äro visserligen de första grund-linierna af lagstiftningen i denna angelägna del uppdragna; men då de härvid gifna stadgande)! dels, efter ordalydelsen, icke gälla vid andra tillfällen, än då fråga är om vägars anläggande, och således icke vid öppnandet af catialer eller båtleder, dels icke närmare detaljera de villkor, hvarunder jordägaren är pligtig tillåta verkställande af sådana undersökningar, som måste föregå, ej allenast sjelfva canal-arbetet, utan äfven kostnads-caIculens uppgörande, så synes mig i dessa och många flera dermed likartade fall en bestämd och fullständig lagstiftning vara af nöden. — l samma mån ett lands industri utvecklas, blifver äfven nödvändigt, alt de författningar, som skola värna och befrämja de industriella företagen, gifvas tydlighet och fulländning. — Detta är af så mycket större vigt, då fråga är om företag af den art, att betydligare capitaler måste i dem nedläggas, helst det icke är att motse, det äfven den varmaste patriot skulle använda sin egendom der, hvarest ej en gifven lag skänkte honom trygghet om framtida besittning och säkerhet att ernå det mål, han söker. — Om vi således skola kunna hoppas, att den enskilda speculationen skall rigta sig åt öppnandet af nya communicationer inom landet; så blir det säkerligen endast under förutsättning, att vår lagstiftning i denna del är fullständig och ändamålsenlig. — Det är af dessa skäl, som jag vördsamt föreslår, dels att de ofvan åberopade författningar äfven måtte göras gällande, när fråga är om öppnandet af catialer eller båtleder, dels att und. hemställan hos K. M. göres örn behofvet af närmare bestämmelser rörande villkoren, hvarunder enskilde personer eller bolag må äga, att så väl låta verkställa undersökningar för både land-och vatten-commu nica - Den 19 Februari e. m.
Det fans således ingen annan utväg äfven här än att vänta. Men på detta ville Ingrid ej vänta länge. Under de närmast följande dagarne försökte hon flere gånger ge tanten ett tillfälle att uppfylla sitt löfte och tala med henne om modern — ty hon hade kanske helt enkelt glömt det? — men dessa försök ledde ej till något resultat. Det enda hon en dag händelsevis fick veta var husnumret, der hennes föräldrar bott som gifta — det var vid Skeppsbron; och nästa gång hon kom ut på egen hand, uppsökte hon genast detta hus, beskådade det utvändigt länge och väl, gick uppför de bägge trapporna, der modern trampat så många fjät, och stod en lång stund utanför dörren, som ledt in till hennes våning, hennes och faderns, och der det nu satt en breflåda med obekant namn på; men hon spratt till, då hon hörde en fruntimmersröst tala i tamburen, och skyndade bort, gråtande under floret och med hjertat svällande af längtan och otålighet. Då hon kom hem, talade hon genast om, hvar hon varit, dels för att icke ha något hemlighetsmakeri för tanten och dels för att möjligen framkalla det hon så trånsjukt väntade på — men förgäfves. Äfven Stockholm svek henne. Hon hade aldiig varit i en så stor stad förr, och det plågade henne att möta obekanta ansigten öfverallt, som ilade likgiltigt förbi henne, utan att ens undra hvem hon var. Der nere på landet kände alla henne, till och med torpare och fattighjon; alla helsade på henne och alla ville henne väl. Här var hon mer än någonsin » en i högen », just det hon mest afskydde att vara, en namnlös, en myra i stacken och dertill en myra, som ingen nytta gjorde. Och allt det märkvärdiga, minnesrika och sköna, som här skulle finnas att se, det fick hon icke se. Hon kunde icke gå ensam, ty hon hittade nästan ingenstädes, och tanten satt ständigt inne på sitt rum och läste, ty syskolebarnen hade nyss fått ferier, och Ingrid hade således ingen annan utväg än att läsa, äfven hon. Adam Homo slutade hon snart, oeh sedan fick hon andaktsböcker af tanten, men det gick trögt för henne att komma igenom dem, ty tankarna voro på annat håll.
Transport: 16,376,918: 16. d) fordran af Mynt-verket för den till kostnader för dess nuvarande lokal använda köpeskillingen för den s. k. hofbageri-egendoraen 25,000: — e) Lyftade, men icke redovisade, medel utaf de för ökade pensioner åt embetsoch tjenstemannapersonaleu vid Arméen och Flottan anvisade särskilda kreditiv 70,000: — f) förskottsvis bestridda kostnader för innevarande riksdag 114,677: 28. g) till kostnader vid kortoch tidningsstämplingen samt till utgifter för Rikets Ständers hus anordnade förskott 1,936: 28. h) vid 1862 års utgång innestående behållning å Riksgälds-kontorets räkning N:o 1 i Rikets Ständers Bank 202,760: 39. Till följd af ofvanomförmälda samtidiga minskning af skulderna och ökning af tillgångarna, har de sednares öfverskott utöfver de förra under det år, hvars räkenskaper nu granskats, blifvit betydligen förökadt. Detta öfverskott, hvilket i sednast församlade Revisorers berättelse uppgafs utgöra R:dr 3,538,500: 44. har nemligen under sagde år ökats med » 5,191,029: 56. och uppgick vid samina års slut till K:dr 8,729,530: — Efter hvad kapitalräkningen i Riksgälds-kontorets hufvudbok ådagalägger, har den sålunda vunna ansenliga förbättringen i förhållandet mellan Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar egentligen föranledts dels genom de af Riksgälds-kontoret under nu ifrågavarande år från Kongl. Stats-kontoret, såsom behållna öfverskott å stats-verkets inkomster, emottagna summor af tillsammans 2,173,667