Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föreslående af åtskilliga andja rättelser och redaclionsjemkningar i Tryckfrihets-Förordningen, torde Conslitulions-Utskottet tillåtas, att ännu fördröja, intilldess Utskottet fått del af samtliga Riks-Ståndens praeliminaira beslut öfver nu gjorda framställningar, och sålunda vunnit säkrare ledning för ytterligare bei edningsålgärder. Stockholm den 16 September iS34- Reservation af Contracls-Prosten Hallström: ”Att tillstyrka Indrngningsmag tens upphörande blott under vilkor af Jury-inrältningens-afskaffande och Tryckfrihetsmålens hänskjutarule till Domstols handläggning, är alt hufvudsakligen upplifva samma förslag, som, af förlidne Riksdags ConslitutionsUtskott uppställdt, nog allmänt af representationen underkändes. Iridragningsmagten hade, redan förut af 3:ne Riks-Stånd ovilkorligen förkastad, endast inom Bonde-Ståndet funnit ett nödtorftigt skydd. Jury - 6 ConstUutions-Utskottets Memorial \.o jfo. Inrättningen åter, af sistnämnde Stånd ogillad, hyllades deremot endrägtigt af de 3:ne öfrige, serskildt af Preste-Ståndet, med den förklaring, att så väl Indragningsmagten som Jury-Inrättningen borde hellre bibehållas, såsom lindrigare medel till förekommande af Tryckfrihetens missbruk, än dessa dragas under Domstols pröfning. Med hvad hopp om bättre framgång förslaget då vid nuvarande Riksdag återväckes, må man väl, utan att missförstå det ihärdiga nitets ansträngning, kunna ifrågasätta. Jag åtminstone hyser deruppå åtskilliga tvifvel och kan för min del icke frångå de tänkesätt, jag tillförene yttrat. Tryckfriheten är en både för ömtålig och högväxt planta, för att kunna rätt trifvas och naturenligt uppspira inom juridikens skarpt tecknade former. Hon fordrar en mildare och mera grannlaga omvårdnad. Hon är den högsta och dyrbaraste af Nationens conslitutionela frioch rättigheter, och bör derföre icke ens för serskilda fall utmätas eller bestämmas af en enda viss dass eller stående corps.
» Jo, » kom det långsamt, liksom om han endast med svårighet kunde slita sina tankar från det ämne, hvaröfver han nyss grubblade, » om det blott vore verklighet? » » Verklighet, » upprepade hon, fortfarande med sina stora, djupa ögon på taflan; » hvarför skulle det icke kunna vara verklighet! » » Kanske! » — Det egendomliga tonfallet, hvarmed han yttrade detta lilla ord, tvingade henne att se på honom, som långsamt räckte fram handen, under det han osäkert fortfor, » om ni vill? » — Helt omedvetet hade hon fattat hans hand och stod där blyg och förvirrad. » Vill du, » hviskade han sakta, i det han lade armen om hennes lif, och lika sakta, nästan ohörbart kom det lilla efterlängtade ja-ordet. De hörde icke längre sorlet därutifrån, glömmande allt, utom att deras hjärtan nu funnit hvarandra, och först när musiken slutat och de öfriga gästerna hördes nalkas, vaknade de upp till medvetande om det närvarande. — Blott ännu en kyss — » Sista ackordet, » hviskade hon. I dag hade de nått det efterlängtade må- let: nu voro de förenade för alltid. Prästen hade sagt amen, pappa och mamma välsignat dem, och tanter och mostrar hade gråtit. Nu hade de just kommit hem till sitt eget, eget lilla hem. Med henne lutad intill sig förde han henne omkring i rummen och visade henne alla dessa småsaker, som endast älskande kunna utfinna. Huru förtjusande var icke allt i deras lilla dockskåp! Och här skulle de nu bygga och bo och hålla af hvarandra, som inga andra kunde göra. Hvilken lycka väntade dem icke! — Så hade de hunnit igenom hela våningen och kommit in i hans rum och slutligen därbredvid i hennes eget. Tänk, hvad det skulle bli roligt, när han satt där och arbetade inne hos sig och hon sakta kunde öppna dörren och smyga sig bakom honom och så, ett tu, tre lägga händerna för hans ögon. Inte kunde han gissa, hvem det v a r? A c k, hvad lifvet log! I hennes rum stod pianot, så hade hon bestämdt, för att hon skulle slippa gå ut i salongen och sitta ensam, när hon villa spela. Och så slog hon sig ned vid instrumentet och slog an några ackord; de klingade härligt.
Byggnaden och å den andra emottaga behållningen af den Utaf Canal Inrättningen framdeles fallande inkomst.” När det således Var medgifvlt att försträckningar fingo utaf Discont-Cassan lemnäs tili Canal - Byggnader)* så blir ju sedermera frågan endast om ordningen dervid och om utsigterna till återbetalning., Men då man påminner sig, att till Canal-Byggnaden vär Sedan 181? etC årligt biträde af 300,000 R:dr beviljat, såmt att enligt Arbets-planen skulle kostnaderna för olika år blifva olika, och de senare åren minskas; så finner man äfven, att då bidraget från Bancjueti blef detsamma, var detta endast en auticipation* hvilken de senare åren skulle återbetalas och hvilken» i fall Canal-Disconten kunnat fortsätta sin rörelse , ofelbart hade blifvit det. Sedan tgl? är det för öfrigt icke mer an 2jö.oöo R:dr, Sorn blifvit ifrån DiSconten förskjutne till Arbets-Cassan, och om det skulle sägas att denna Summa hade bidra* Den 25 April. git'ti!! Discontens obestånd, skulle Jag icke kunna deruti instämma. Det är utaf allmän* na Creditens förhållande till Discont-Cassorne som deras bestånd berodde, och när igenom Naturen af deras inrättning, de voro ärnade att emottaga insättningar för 3 proCent med förbindelse att på dag återbetala, och att göra utlåningar på 6 månader med omsättningsvillkor, skulle de nödgas inställa sina betalningar i samma ögonblick allmänna förtroendet upphörde. När deficit i Malmö Discont blef allmänt bekant, skulle denna crisis inträffa och den skulle nödvändigt sträcka sin verkan äfven till de andra Disconterne. Att Canal - Discont-Directio»en i anledning af förhållandet i Februarii Månad 1817 skulle iagttagit ett annat sätt att tillvägagå och vägrat att emottaga 3 proCents insättningar, kan jag ej heller finna. Sedan Directionen då fick af Statsverket biträden och förlägenheten var afhulpen, kunde
Som dessa dags verken äro högst betydligt dyrare för bvggnads-fonden än fästnings-fångarnes, och derjemte prisen på materialier, frakter m. m. stegrats, för en del ända till 100 procent, hafva naturligtvis dessa årens byggnads-kostnader öfverstigit alla tidigare beräkningar. Enligt dessa ansågos, 1853, de boda strandverken kunna blifva fullbordade med då för dem äskade och er haline 150,528 R:dr, hvaraf det norra eller Fredriksborgs ännu icke påbörjade verk, beräknades till 54,500 R:dr. I följd af ofvan anförde orsaker har emellertid chefen för Ingeniör-korpsen anmält, att det Södra, som nästa år blir fullbordadt, hvarförinnan dess slutliga kostnad icke kan närmare uppgifvas, så medtagit tillgångarne, att till det Norra då endast omkring 35,000 R:dr torde återstå. Uti det nya kostnads-förslag som, grundadt på nuvarande förhållanden, måst uppgöras för ett strandverk med 16 kanoner vid Fredriksborg, beräknadt att uppföras på 3:ne år, upptager chefen för Ingeniör-korpsen egentlig byggnadskostnad till R:dr 148,300. bi-utgilter å 3,500 R:dr årligen 10,500. 168,800. Då derifrån drages den påräknade tillgången , . ... , , . 35,000. återstår Banko Riksdaler 123,800. som bestämmer ett anslags-bebof för hvarje år 1858, 1859 och 1860, af Banko R:dr 43,266: 32 eller Riksmynt 61,900; men om ett mindre anslag anvisas, stiger summan med 3,500 R:dr för hvarje år, som arbetet derigenom förlänges. 4:o. Stockholms Skärgård.
Capital med laglig renta ej hade någon rätt vid lagsökning för skuldsedlar; hvarförutan, vid inträffande Concours, om Borgenär, sorn icke kunde besvärja, att han redligen utgifvit fulla penningar eller deras värde, äfvensom att hail icke under något sken uppburit, beräknat eller under den fordrade summan inbegripit mer än laglig renta, ginge förlustig hvad han ej med sådan Ed kunde fästa; men emot sistnämnde stadgande, likasom emot Eagens hela mening, till motverkande af ocker, den J.agtillämpning skulle strida, som af Executorn härutinnan blifvit följd; emedan det icke vöre tänkbart, att Eagen i något fall kunde anses hafva medgifvit hvad den i en bestämd händelse, som hade inflytelse på alla andra, till hvilka samme grunder vore lernplige , uttryckligen förbudit; hvarförutan det förtjenar särskildt anmärkas, huruledes de omnämnde vitén blifvit tillaggde lika executions kraft, som de löpande förskrifningarnes hufvudstol och renta, hvilket förfarande icke med någon anledning ' af aoS Deri 5 Juli - af Kag syntes kunna förklaras; och som Justi» tias - Cantzlers-Embetet äfven kommit i erfarenhet deraf, att denna i Justitias-Cantzlers-Embetéts omdöme felaktiga princip blifvit tillämpad i Öfver-Rätt, så hade Justitise-Cantzlers-Enrbetet ansett sig böra förhållandet hos Kongl. Maj:t anmala, med underdånig hemställan, örn icke Kongl Maj:t skulle i Nåder täckas antingen förständiga vederbörande om ett dylikt misstag , till framdeles efterrättelse, eller ock, i händelse Författningarne skulle finnas genom någon mindre bestämdhet lemna anledning till den ifrågavarande Eagtolkningen, medelst en allmän Nådig förklaring, förebygga följderna deraf för framtiden. Afhördes.
Ja, hur det nu var, så kom Munter att öfvertaga ledningen, och han sprang hem till stallet, till vårt stall, och hemma hos mig var det, som vi firade vår förlofningsfest. Du skulle bara ha sett faster Kristiana! Ja, så var det det gick till! Nej, » afslöt han, i det han steg upp och gick ett slag öfver golfvet, » du skall sitta i en släda, och köra för henne, som du älskar, sen kan du ha rättighet att komma och uttala dig om vintern! » Torparen och gässen. Öfvers. för Idun. |p !|ri stackars torpare, fattig och brödlös, beslöt att gå till herrgården och begära något af godsherrn, men för att inte komma tomhändt, tog han med sig en stekt gås till present. Hans nåd tog emot gässen och sade åt bonden: » Tack, bonde, tack för denna gås; men det blir kinkigt att dela den. Jag har min hustru, mina två söner och två döttrar, huru skall jag bära mig åt för att göra alla till lags? » » Jag skall själf dela den, » svarade bonden. Härpå drog han upp.en knif, skar af hufvudet och räckte det åt godsherrn, sägande: » Du är din familjs öfverhufvud, dig tillkommer hufvudet. » Sedan afskar han gumpen, erbjöd den åt hennes nåd och sade: » Din plikt är att sitta vid hemmets härd; tag detta stycke. » Därpå afbröt han båda fötterna och gaf dem åt gossarne med orden: » Ni äro fötterna. Ni skola gå i eder faders fotspår. » Till slut gaf han de bägge vingarne åt flickorna: » Ni komma snart att flyga ut från hemmet. Se bär vingarne. » Och i det han visade på resten af fågeln, tillade han: » Det här blir min del. » Godsegaren log och lemnade bonden bröd och en summa penningar. En rik arrendator, som fått höra, att en fattig landtman af husbonden, i utbyte mot en gås, fått bröd ocb penningar, tog fem gäss, som han lät steka och bar till godsherrn. Hans nåd sade: » Jag tackar dig för dina gäss, bonde.
Men jag hade riktigt svårt att följa med hvad som lästes. Jag bara tänkte på ett: hur det skulle ha kännts, om jag setat här och hört kaptenen läsas upp! Då hade jag bestämdt krupit under bordet! Postpoeten har erbjudit sig att bli föreläsare efter Holmen, men jag tror inte att jag kommer att tycka om honom. Han läser som om han fann fel på allt, och det är så tråkigt — och så pluttrar han på oss så mycket af sitt eget. För innerligt väl emellertid, att det här med kaptenen träffade mig åtminstone två dagar före redaktörens ankomst. Eljest hade han väl funnit mig alldeles upp och nedvänd, och det hade då varit bra försmädligt, när man vet, hur högst viktigt det första intrycket är! Senare: Bara en dag kvar. Har hämtat mig litet. Senare: Ett sådant för innerligt kärt intermesso, eller hvad jag skall kalla det, i väntans stunder. Jag är så glad — ja, så riktigt hjärteglad, fast det nog vore min plikt att vara ledsen, efter han är så förmögen. I går, när Maja och jag satt i salen och sydde, gläntade Sofi på dörren och sa: »Nu är han här igen.» Att »han» är järnkramhandlaren, faller af sig själft, »Bed honom vara så god och stiga in, då», sa jag med en liten suck, ty jag kände mig alldeles ovanligt litet upplaggd för hans »salig människa» just då. »Nej — det vill han inte — han är i förmaket och vill tala med fröken särskildt!» Sofis pepparbruna ögon blinkade i det mest sympatifulla intresse och så försvann hon. »Nå», sa jag åt Maja, som blifvit blodröd, »är det värkligen klart nu? Jag gratulerar! Tänk, så glad och lycklig mor ska bli! En så hederlig och förmögen man.» »Äh — inte — alls — är det — så — inte!» »Det hoppas jag det måtte vara», sa jag skarpt. »Ja, men inte vill jag kasta mig ut genom fönstret med honom, inte?» »Det är häller inte nödvändigt», sa jag. »Inte alls nödvändigt. Skulle alla älskande kasta sig ut genom fönstret, så — —» »Moster tycker således att jag ska ta honom?»
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den nödig funna Rotejemkningen i Hallands Län måtte gå i verkställighet, och alt Kongl. Maj:t täcktes i Nåder låta vidtaga sådana åtgärder, sorn för ett så vigtigt ändamåls befrämjande kunna linnas lämpelige. Hvilket Yttrande Utskottet vördsamligen underställer Riksens Höglofl. Ständers pröfning. Stockholm den 25te Februari 1818. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärs« och EkonomiUtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om förändring uti gde jj". af Kongl. Maj.ts förnyade Seglationsordning den 15 Juni 177/p "U"ti Memorial, som till Vällofl. BorgareStåndet blifvit ingifvet, och derifrån till detta Utskotts åtgärd hänvisad*:, anföres af Herr Arvidsson, <?,; att, då ofvan berördp Förord - 314 Best). och Ekon. Utsk. Eetänkandcrt. nings <5.
Och bra hårdt är det, det är visst och sant, när en aktningsvärd matrona, som egnat två tredjedelar af sitt lif åt ett träget arbete på bazarer, bland myrfruar och federationen, och som således kunde göra anspråk på till och med ett storkors af vasen, i stället af sin knarrige och orättvise man får höra att hon är hans huskors. En sak är likväl nödvändig att iakttaga, när den reform i ordensväsendet, som jag här åsyftat, skall genomföras. Det går nämligen inte an att, såsom nu ofta sker, dela ut ordnarna efter något slags anciennitetsberäkning, ty sådant vore ju en ren ohöflighet, särskildt mot ogifta damer, som hunnit till en viss kritisk ålder. Nu kan en dam, tack vare presterskapets tystlåtenhet och några oskyldiga toalettknep, hålla verlden i okunnighet om sitt födelseår, men började man på att åt qvinnorna dela ut ordnar på grund af vissa » tjensteår« i t. ex. telegrafen ellen skolan, så skulle det strax heta: » Ah, hon har vasen, då är hon minst sina fyrtio! » Och det vore j u fatalt. Och så en annan sak. Innan reformen blefve genomförd, d. v. s. innan ordensdekorerade qvinnor blefve en tämligen alldaglig företeelse, skulle jag för min ringa del inte vilja höra till de damernas antal, som hugnades med vedermälen af kunglig nåd, så inrättade, det de vore egnade att å bröstet bäras. Jag beklagar uppriktigt det första tiotalet nordstjernekommendörskor och det första hundratalet vasaridderskor, ifall de skulle hafva någon liten oförsigtighet bakom sig i sitt lif. Aro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumer då. Och om de inte ha någon oförsigtighet eller något fel eller vank — så beklagar jag dem ändå och skulle rakt inte vilja vara i deras ställe.
Exporten sker till en del med stadens egna fartyg, hvilkas antal årligen ökals och hvaraf 17 st. om 1,359 lästers sammanräknad dräglighet blifvit under sednasle 5 åren nybyggda, och i öfrigt med andra städers samt utländska fartyg, deribland ett större antal Norrska årligen såsom fraklsökande infinna sig i stadens säkra och beqväma hamn. Hufvudsakligasle importen är sall. Den Inrikes handeln, sorn pä Stockholm sysselsätter en del af stadens fartyg, är äfven i märkbart tilltagande och störes icke deruti af någon så. beskaffad landthandel, som i Ångermanland idkas; och så väl på grund häraf, som i anseende tili de tillfällen till arbetsförtjenst, som den vidsträckta exporthandeln och skeppsbyggerierne lemna åt ortens arbetsklass, måste denna stad antagas utöfva ett välgörande inflytande å kringliggande landsort. Om Hundlierherierne gälla enahanda anmärkningar, som derom blifvit för Hernösand gjorde. Strömmingsfisket hav under förlidet år varit gifvande, men i allmänhet mindre förmånligt än fordom. Idkarne af denna näring härstädes äro i allmänhet i bättre vilkor än Hernösands fiskare, der burskap på detta yrke lättare erhålles än i Sundsvall. Stadens Jord är i cirkulationsbruk för odling af råg, korn och hafre samt hufvudsak ligast foderväxter för ladugårdarnes behof. Vid 1 Repslageri, 4 Färgericr och 1 Garfverifabrik utgjorde år 1842, sammanlagda tillverkningsvärdet 9,270 R:dr Banko. En Stads-Läkare aflönas för hälsovårdens bestridande. För de fattiges försörjande äro enahanda anstalter här, sorn i Hernösand. Hvarken Sundsvall eller Hernösand äro gynnade med några särskilda proh ibi ti va fö rfa t tiri nga r.
Kammar-colhm, till följd af erhållen nåd. remiss med befallning alt afgifva förslag till skogsordning i stället för den af i8o5, vidtagit förberedande åtgärder genom uppgörande af register öfver de särskilda författningarna i ämnet, samt de straffbestämmelser, som dels äro upphäfna, och dels ännu äro gällande. Jag anser mer än skadligt att ingå med förslag till förändring i i8o5 års skogsordning, då hela författningen är under omarbetning, och den nya författningen, såsom jag hoppas, kommer att inskränka sig till några få §§., sedan man hunnit utreda förhållandet elter jemförelse af stadgandena uti i8o5 års förordning, med de föreskrifter, som finnas uti nya förslaget till Byggn.- balk. Uti Svenska lagstiftningen hafva vi i afseende på skogarna ägt samma straffbestämmelser, sorn uti de flesta andra länder, nemi. frän och med lifsstraff ända lill och med de obetydligaste böter, jemte rättighet för enskilda att få vitesböterna fördubblade ända till orimlighet. Allt sådant bör afskiljas från lagstiftningen, emedan hon endast bör angå allmänna ärenden. Med den enskilda skogen må ägaren hushålla efter godtfinnande, utan att lagen äger att på något sätt inskränka hans rätt. Det är endast tillgrepp på annor mans eller samfällighets skog och misshushållning för allmän räkning, som genom allmän lagstiftning bör förekommas, och derom bör skoasordninsen handla. Uti K. författningar och iGo Den 19 Augusti f. m. instructioner för jägeribetjeningen finnes redan stadgadt, liurn med tillsynen öfver kronoskogar och allmänningar förhållas skall, så val som hvad angår försäljningen af öfverlopps-virke. Jag måste således afstyrka bifall till detta betänk.; men skulle pluraliteteu af R. o. Ad:s ledamöter icke vilja afslå det, utan anse detsamma böra återremitteras, så anhåller jag alt dervid få afgifva åtskilliga anmärkntr samt att få bifoga eli register öfver de lid efter annan utgifna författningar, hvaraf Utsk. kan komma till någon bättre uppfattning af ämnet samt finna att den föreslagna lagstiftningen icke är mot ändamålet svarande. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Deremot skulle jag alltför mycket misslaga mig på BancoUtskottets tänkesätt, i fråga om Bankens bästa och säkerhet, om jag trodde, att Utskottet skulle kunna gå in på de grundsatser, sorn Herr Hjerta framställt. Förmodligen skulle jag ock misstaga mig om den värde Ledamotens vanliga ihärdighet, om jag trodde, att han kunde förmås att utan omröstning vika från sin begäran om återremiss. Något annat medel att komma till slut lärer således icke återstå, än att votera om saken. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter följande Voteringsproposition: Den, som bifaller BancoUtskottets Betänkande i fråga om bibehållande af de från Banken meddelade lån på hus, brandförsäkrade i den upplösta f. d. Stadsfonden af Allmänna Brandförsäkringsverket, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras; Och hlef denna Voteringsproposition godkänd af Ridderskapet och Adeln, samt derefter anslagen. igo Den 25 Maji. Sedan 41» 42> 4^ och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen kl. 2 e. m.; och befunnos vid voteringens slut, kl. 3 e. m., sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 27. Nej — 3o. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att BancoUtskottets ifrågavarande Betänkande blifvit af Piidderskapet och Adeln till Utskottet återrernitteradt.
Srebje b:o 7: go. Bjerhe b:o 4: go. Sernte b:o . 3: •— SJlnfterftoeitttct od) (Scfättcr to i b 3Mto, i Stod Älapev: Sörpa ^(apett .. 3: .—. Slnbra b:o l: go. ff *♦ ov* J 16 Semillntngd^örorbutng 18S8. parmmätare, t ©er ^lafjer: görfta vinfelt Diutt 3i:br 30: — Olibra Srebje Sjerbe $emte ©jette b:o b:o b:o b:0 bro 22: SO. IS: — 9: — 4: so. 2: 25. Promforct, fe -fpanbel^erpebiter. ©leppare, 0fut — Orga flera b el t ©luta eller ©åt, påföteö förenäntube afgift ben, font förer ©lutan eller Såten. (£ooptKTtbie Slutt 9i:br i: so. ©ttjrmän, i Små Älafer: görfta Älafjen Slutt 9l:br 3: — 3lnbra b:o „ l: SO. Öfrige fjöntän, fe mom. 2. ZobaU Semillntngösgörorbning 1858. 17 ^obafsplantcrnrc, lifa nteb £räbgårbémäftare. i£raEtörcr, fe krögare. £rabgärbéntaftare, font ej äro ^Borgare, t gent klafer: görfia klåften . Slitbra b:o . „ 7: 50. Srebje b:o „ 3: 75. gjerbe b:o „ 2: 25. gemte b:o „ i: — Ware, font ej äro SSorgare: S ©toeflfjolm oel) ©öttjeborg, i gent klajicr: gbrfta klåften 9imt K:br 15: — 3fttbra b:o „ 11: 25.
Jag har blott velat au - Den i J u ni. i5 märka drtta till prot., dä jag icke hör någon annan ledamot af Ståndet upptaga frågan. Hr von Hohenhausen: Jag får fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att detta är den enda punkt, hvaruti vi kunna komma till 3 Stånds beslut, sedan PresteSt. förut afgjort frågan. Jag trodde mig förut ganska tydligt hafva uttryckt detta; dessutom var det ämnet en tvistepunkt i afseende på votering, emedan BorgareSt. ansett deröfver icke böra voteras, då det ansett frågan vara afgjord. Jag tyckte detta vara temmeligen clara verba. Frih. Gederström, Jacob: Till hvad Hr von Hohenhausen nu anmärkt emot Hr Hjertås anförande får jag tillägga, att R. o. Ad., ifall Ståndet biträder BorgareSus inbjudning i 8 punkten, icke bestämmer sig för en högre summa än förut, emedan R. o. Ad. för ändamålet beslutat en summa af 9700 r:dr, eller den K. M. i sin nåd. propos. begärt, utan tvertom bestämmer sig för en lägre, för alt komma till tre Stånds beslut i frågan, dä Presteoch BorgareShn förut i denna fråga gro ense. Jag instämmer med Hr von Hohenhausen och anhåller om samma propos., som han begärt. Gr. Frölich, David: I anledn. af Hr Hjertås anmärkn. att icke någon af de R. o. Ad:s ledamöter, som vanligtvis i dessa frågor pläga yttra sig, nu gjort det, får jag nu till prot. anmärka, att orsaken, hvarför jag icke vidare befattat mig med denna sak, är den, att då första gången fråga var om att antaga inbjudningen, var jag af den meningen alt den borde antagas; men på det sätt saken nu kommit, och efter de debatter, som sedan ägt rum, anser jag för min del det icke vara värdt att ingå i vidare discussion derom, utan öfverlemna!' soken till den gång den kan få genom andras bemödanden.