Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt annat är förhållandet med afseende å den varsamhet, som erfordras, på det icke enfaldige må genom falsk lara eller af falska lärare blifva förförde. Paulus yttrar sig härom på ett ganska märkeligt sätt, då han skrifver till de kristna i Korinth (2 Cor. 11: 13). ”Falske ”Apostlar och bedrägelige arbetare taga sig uppå Christi Apostlars person; och är det icke under, ty ock sjelfver Satan förskapar sig till en ljusens Engel”. — För Ephesierne omtalar han vådan af att ”låta sig omföras af allehanda lärdomsväder, ”genom menniskors skalkhet ock illfundighet, med hvilka de falla ”till att bedraga oss”. — Colosserne förmanar han, att icke låta förföra sig med ”kloka ord” eller med ”fåfängt bedrägeri”, icke följa dem efter, ”samvandra efter egen godtycke”, ”uppblåste i sitt köttsliga sinne”, hvilka dock, ”genom sjelftagen andelighet ”och ödmjukhet” hade ”ett sken af visdom”. Likaså tala Petrus, |' .>/•’ ‘ ■■■ f. 4::;v 138 Den 11 Januari. Johannes, Jakob och Judas, med ett ord enhvar Apostel, af hvilken vi håfve något skrifve! ord, om ”falska lärare”, om ”bedragare”, om menniskor, ”hvilka skola införa förderfliga partier” o. s. v. Aldratvdligasl äro dock Jesu egna ord. (Math. 7: 15): ”Wakten eder för de falska Profeter, som komma till eder i fårakläder, men invertes äro de glupande ulfvar” — och då Han till 6 bland de 7 församlingar, som omtalas i Uppenb. (2 och 3 kap.) later Johannes nedskrifva hotelser och förmaningar att icke akta på dem, ”sorn säga att de äro Apostlar, och äro dock icke”, ”utan äro Satans hop”, som hålla ”Balaaras” eller ”de Nicolai ters lärdom” m. m.
Öfver laga mes verkställighet samt ordningen och säkerheten nli Länet vakar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med oafbruten omsorg, dervid biträdd af underlydande tjenstemän och betjente, hvilkas antal synes vara snarare för litet, än för stort, och torde vid folkmängdens ytterligare tillväxt blifva otillräckligt I afseende på allmänna poiicen begagnar Eders Kongl Maj:ts Befallningshafvande ganska sällan, och endast vid högsta nödvändighet, rättigheten att utfärda nya stadganden och vitesförbud. Ordning och sedlighet inom lorsamlingarne med hvad mera, som tillhör kyrko-disciplinen elier dermed står i ett närmare sammanhang, vårdas af kyrko-råden och församlingarne sjelfva, hvarvid de byordningar och andre öfverenskommelse!-, sorn för hvarje ort äro antagne, vinna tillämpning efter omständigheterne. Mängden af föreskrifter i dessa hänseenden ökas dessutom beständigt genom nya socknestämmo-beslut; och det synes nästan som ville lättheten för församlingarne att på sådant sätt och för tillfället inom sig göra författningar uti ämnen, som ofta icke äro tillräckligen begränsade, i vissa fall urarta tili en egen, mera nitfull än rättsenlig, lagstiftning. I det hela innefattar detta slags lagstiflnings-arbete en oformlig massa af idéer och förslager, synbart framkomne mest genom intrycket af enskilda eller tillfälliga förhållanden; och besluten, ehuru utmärkande nitälskan för Eemärs-berät telse frän Elfsborgs Län. 5 34 ordning och godt skick, förråda nog ofta en frånvarande bekantskap med allmän lag, likasom saknad beräkning på möjligheten att verkställas.
Deputerade hafva i afseende på uppskatta ningen af arbetet upplyst, huruledes jemte Ge» i 8 6 6 StatsUtskottets Betankanden. neral-Krigs-Commrssariatets för Arméen i Tyskland Räkenskaper äfven inkommit 54 Band Hanse-Staden Dybecks, Storhertigliga MecklenburgSchverinska, Mecklenburg-Strelitzska och Kongl. Hannoverska Regeringarnes räkningar tillika med 29 Band så kallade Executiv-Commissionens uti Stralsund rakningar, hvilke innefatta de utländske Magternes uppgifter öfver de gärder, sora till Svenska Arméen efter Conventioner ^eller eljest blifvit gjorde; Men, sorn Kongl. Maj.t den 21 Februari 1815 anbefallt då varande Herr General-Intendenten, nu mera Herr Vice Presidenten m, m. Billberg, att, enligt honom meddelt Instruction, verkställa liqvid med de utrikes Begeringar och Staterne, och hvilket Liqvidations-värf så förmånligen utfallit, att pretentionerne från 2,139,195 R:dr 31 sk. 11 rist. blifvit nedsatte till 1,174,586 R:dr 31 sk. 6 rist., hvarefter, med afdrag utaf hvad från Svenska sidan blifvit afbetaldt i Contant samt in natura, Sveriges återstående Skuld blifvit 590,964 R:dr 14 sk. 10 r:st. allt Pommerskt Courant, och hvilken liqvid Kgl. Maj:t under den s"o Junii 1815 i Kader gi:lat, med förklarande af Dess Nådiga välbehag öfver Herr Vice Presidentens verksamma och lyckliga bemödande; sa, och enär vid detta förhållande en allmän och speciel Revision af utländske Makternes Räkningar varit utan ändamål, hade Deputerade endast i afseende på granskningen deraf, huruvida något Regemente, någon Corps eller enskildte Tjenstemän, som vid Commissariafen i Tyskland njutit förplägning, reseoch underhålls - kostnader, tillika uppburit något af.
Har han, genom för summelse eller vårdslöshet i sin tjen ste-utöfning, varit vållande dertill, — . — att förbrytelsen skett eller ej upp läckt blifvit; straffes, efter omstän —’ digheter na, med tjenstens förlust, el ■ •— •— —• «— Jer med suspension från tjenst och — —- —• lön i en till sex månader. —- — §. 6- Varder annan embets-eller tjensteman förvunnen till oloflig införsel eller utförsel af varor, straffes som i 2 §. säges; och miste dessutom tjensten, då han tredje resan med sådan förbrytelse beträdes. §• 6. ; och miste dessutom tjensten, då han andra resan med sådan förbrytelse beträdes. §• 7- §• 7* För den, som borgerlig näring För den, som borgerlig näring 6 Bev.- Lag samt /Ulm. Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JY:o 11. Den nu gällande Kongl. Förordningen. Utskottens Förslag till ändringar och tillägg. eller rörelse idkar, varde straffet för eller rörelse idkar, varde straffet för tredje resan föröfvad oloflig införsel andra resan föröfvad oloflig införsel eller utförsel ökadt med förlust af eller utförsel ökadt med förlust af burskap eller närings-rättigbet. — burskap eller uärings-rättighet. — §. 8. Beträdes den, som icke vunnit burskap å handel, tredje resan med oloflig införsel eller utförsel af varor; straffes, jemte ansvar enligt 2 §., med förlust af all rätt till sådant burskaps erhållande. §• 9- Utländsk man, eller den medlem af Judiska nationen,fsom ej innebar Svensk medborgare-rätt, skall, då han blifver förvunnen till oloflig införsel eller utförsel af varor, och det förbrutna godsets värde uppgår till Fyrahundrade Riksdaler eller deröfver, för alltid förvisas Riket, efter att hafva, på sätt 2 §. stadgar, sin förbrytelse umgällt. §. 8.
Jag undrar, om han förstår sig på anikatinktur och repadt linne doppadt i ljustalg? Visst är, att Vår Herres smorde har sina pröfningar de med! Men nog kan jag bestå mig ett nytt kapitel, ty det är Stockholm värdt. SJUNDE KAPITLET. Ett högtidligt ögonblick. Studentmössor. Sjuglasvagn och bugande hofmän. Det ryser ännu i mig, när jag tänker på, hur det kändes, när tåget helt sakta gled in på perrongen! Egentligen började det i Upsala, ja, inte glidandet, förstås, men rysningen. Lilla Rödlufvan satt och nickade bakom sin bok, lika känslolös för stundens högtidlighet som en – ja, Gud vet, hvad jag ska få fatt i, och hvad Gustaf angår, så hade han ögonen där han haft dem hela tiden – på brännvinstratten – eller kanske litet längre ned. Jag låg halfvägs utom fönstret och bara såg och såg, som Tegner säger, fast jag inte minns, hvad det var han såg. Hvad mig angår, så såg jag ingenting annat än ett oändligt mörker, men hur det var, så upptäckte jag några hvita prickar, hvilka flyttade sig fram och åter i skymningen. »Gustaf», skrek jag; »det är bestämdt studenter!» »Så’na har man väl sett förut», sa Gustaf. »Ja, men inte sekelsgamla, du.» Han förstod mig naturligtvis inte, men det kunde jag häller inte begära. Hur skulle han kunna förstå, hvad som rörde sig i min själ, där jag låg i fönstret och insöp den luft, som skapat så många af våra stora skalder, som hvirflat i århundraden och som nog kommer att hvirfla i århundraden ännu, såvida det inte faller Vår Herre in att förflytta universitetet till Stockholm. Men hvarför skulle Han göra det? Stockholm har ju så många förlustelseställen ändå, och det är minsann inte roligt för gammalt folk att röra på sig. Man vet väl hur besvärlig en vanlig husflyttning är, mycket mindre då något sådant där. Tänk bara på dammet! Och hvad skulle sedan alla herrar tala om, om de inte hade Upsala-lifvet? Och sången se’n! och punschen! Och de Guddomliga serenaderna! När tåget stannade, fick jag riktigt fröjda mina ögon åt studenter och studentmössor.
Ständer med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att de af rikets öfriga städer, vid hvilkas Rådhus-rätter undersökningar rörande förbrytelser mot tullförfattningarne oftare förefölle, komme i åtnjutande af samma förmån, som blifvit Stockholm och Götheborg beviljad, medelst serskilda arfvoden anslagna Rådhusrätterna af tullmedlen, och då beloppet af de arfvoden, hvilka Rikets Ständer sålunda åsyftat, icke kan motsvaras af lösen, enligt gällande expeditionstaxa, för handlagde tullmål, har Utskottet, med afseende å svårigheten att för beredande af berörde arfvoden finna annan lämpligare utväg, och då hvarken från tullverkets eller vederbörande Rådhusrätters sida någon klagan uti ifrågavarande hänseende försports, ansett sig böra tillstyrka, att molionen ej må till någon åtgärd hos Rikets Ständer föranleda. Anslaget till Städers friheter. t4:o. Kongl. Huj:t, som ansett den till 600 r:dr årligen beräknade ersättning, hvilken, i händelse Rikets Ständer bifölle Kongl. Maj:ts i Dess Nådiga Proposition gjorda framställning om gerningsörenas upphörande, skulle tillkomma de städer, hvilka visat sig ega laglig rätt till hittills åtnjuten andel i denna afgift, böra af detta 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 91. anslag utgå, har, af sådan anledning, föreslagit detsammas ökande med motsvarande belopp, eller 600 r:dr. Sorn, i enlighet med Utskottets, uti betänkandet N:o 37, litt. C., gjorde hemställan, Rikets Ständer numera beslutat, att de s. k. gerningsören böra nnder serskild titel fortfarande bland Statsverkets inkomster upptagas, lärer följaktligen den väckta frågan om berörde anslags ökande med 600 r:dr få anses förfallen. 15:o. Enligt hvad Kongl.
3 Som, under tiden ifrån nuvarande Förvaltarens tillträde till befattningen till dess inventeringen i Januari månad innevarande år egde rum, omkring 2,300 famnar ved blifvit från förrådet utlemnade, i allmänhet i poster af 1 ä 2 famnar, och den till afskrifning nu anmälda bristen sålunda uppgått till ungefärligen 3 procent å nämnde belopp, har Förvaltaren, uti en till Utskottet ingifven skrift, särskildt anhållit att för framtiden en årlig afskrifning af 5 procent å det hvarje år från förrådet utlemnade ved-belopp mätte medgifvas, samt till stöd derför åberopat åtskilliga personers, på grund af vunnen erfarenhet, meddelta intyg, att den af Förvaltaren begärda afskrifnings-procent icke vore för högt beräknad. Då det alltid lärer vara med förlust förenadt att emottaga ved i större och utlemna samma ved i mindre partier, huru noggrannt sådant än må verkställas, och det jemväl är obestridligt att upphuggen ved, som någon längre tid förvaras, undergår icke obetydlig förminskning, dels genom intorkning, beroende af vedens större eller mindre mognad, och dels genom bark—afFaII, hvilket, isynnerhet på äldre träd med tjock bark samt å ved, som flera gånger omtrafvas, är ganska stort, har Utskottet funnit billigheten tala derför att afskrifning af den nu uppkomna bristen medgifves, äfvensom att för framtiden en viss afskrifnings-procent å utlemnad ved bestämmes. Utskottet, som likväl, under förutsättning att tillbörlig noggrannhet iaktlages vid vedens emottagning och utlemnande, anser en något lägre procent än den af Förvaltaren nu begärda böra blifva tillräcklig att betrygga den redovisande mot förlust, får, i följd häraf, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, det måtte dels ofvannämnde i Tumba Bruks ved-förråd uppkomna brist af 117 famnar få i Brukets räkenskaper afskrifvas efter 3 B:dr 39 sk. 3 r:st.
Väl är det egentligen vid de så kallade herregårdarna, som denna vigtiga gren af landthushållningen vunnit en mera framstående förkofran, men äfven allmogen har mera allmänt börjat inse fördelarna af att bättre föda och vårda boskapen, och synas de födoämnen, som inom landthushållningen blifvit lemnade, hafva verkat till mera allmän efterföljd i afseende på boskapsskötseln, än i afseende på sjelfva åkerbruket, sannolikt af skäl, dels att uppoffringarne för vinnandet af goda resultater af boskapsskötseln äro jemförelsevis obetydliga, dels att den fulla ersättningen för anordningar i denna rigtning följer omedelbart på sjelfva anordningarna.» »Då Hushållnings-Sällskapet sålunda sökt redogöra för den ståndpunkt, på hvilken, inom länets slättbygd, jordbruket, behandladt i dess helhet, för närvarande befinner sig, äfvensom för dess utveckling under de senaste 25 åren, så bör Sällskapet likväl tillägga, att det äfven finnes jordegendomar på slättbygden, hvilka utgöra undantag ifrån det allmänna förhållandet, och der dels redan finnes ett väl ordnadt och behandladt jordbruk, dels årligen arbeten nedläggas för att höja åkerjordens bördighet, hvarigenom den kan för framtiden förmånligare återgälda den genom de senare årens stegrade arbetspriser i betydlig mån förhöjda brukningskostnaden, och hafva de mera anmärkningsvärda och genomgripande förbättringar, som blifvit vid dessa egendomar vidtagne, nästan uteslutande tillkommit under en senare period af de sistförfiutna 25 åren.» »Hvad åter beträffar jordbruket inom länets Bergslager, så står detsamma derstädes obestridligen högre än på slättbygden. Orsaken dertill måste sökas deruti, att Bergslagernas jordbruk förnämligast afser foderodling, såsom ett nödvändigt vilkor för underhållandet af de för bergsbrukets transporter nödiga dragare.
Dom eller Utslag , sorti vunnit laga kraft, Utskottet anser tillfyllest, att af de inånga skäl, hvilka erbjuda sig till ådagaläggande af förslagets olämplighet i denna del, framställa endast den anmärkning, att vid utmätning icke blott fordringsegarens, utan äfven gäldenärens rätt och säkerhet måste afses, hvaraf följer, att valet af utmätningsman ej må bero af fordringsegarens godtfinnande eller efter hans ensidiga åsigier be-' stämmasj helst det då kunde falla på en person, hvars vederhäftighet, urskillning, oväld och öfriga härvid erforderliga egenskaper gäldenären egde grundade anledningar att betvifla, samt att, hvad angår det föreslagna skärpandet af controllen å Under-Executorers verkställighetsåfgärder, de i 8 och la af 1798 års Executionsstadga gifna föreskrifter äro, oin de med omsorg handhafvas, tillräcklige för tillsynen derå, att de under Konungens Befallningshafvande i utsöknings - iiög Utskottets Betänkande N;o 145. bjSI lydande tjenstemän och betjente med bit,' drift och redlighet sine tjenstepligtgr fullgöra. Utskott et finnér sig derföre böra tillstyrka j ätt icke hågotderä af ifrågavarande alternativa Förslag må af Rikes* Ständer antagas. Stockholm den 28 Nov. a829. Bil. till RiUt-St. Prat. Ig28 cd 1829, 7 Sami, x Af i, 3, ydje B\dttk aldra H t. stockholm, Elméns och Granbergs Tryckeri, 1819. Ankom till Exped. Utskottet den 9 Dec* 1829, Betänkande, i anledning af Herr Friherre A. Duvalls ochRiksdagsfullmägtigen Herr Carl Valleys motioner om] ändring i Författningar ne, angående tiden, inom hvilken utmätning å domar och utslag skall verkställas, m. m.
Hvem kan återställa Credit? Friherre Wirsén har så väl utredf de menliga följderna af Förslaget för Rörelsen här i Hufvudstaden, att derom för mig intet återstår att säga. Hela Förslaget är så öfverensstämmande med den åsigt, som de öfrige från BancoUtskoitet redan meddeite Förslag framställt, att de i sig sjelf icke förundra mig. Jag påminner mig hafva hört någon yttra, att vi hitkommo med klagomål öfver brutit allmänt förtroende, roen synas erna resa bort med skäl till klagomål öfver förbjudit. Detta Betänkande gifver mig anledning att instämma i denna tanka. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag för min del vågar ödmjukast tillstyrka bifall till Hög» loll. Banco Utskottets Betänkande j och utbeder 214 Den 4 April. mig att i korthet få utveckla de särskilta skälen för min tillstyrkan. Assignations-rätten på Banquen var visserligen ganska vigtig och af oändeligen stor nytta på den tid, dä fordom Rikets gångbara Mynt utgjordes af tung och obeqväm metall. I stället för att nödgas tränsportera Silfver och Koppar fram och tillbaka, nedsatte man metall-massorna i Banquen, och utgaf sedan anvisningar på denna Fond, hvilka anvisningar naturligtvis hade egenskap af verkliga Mynt-representativer. Men nu deremot, då vårt Mynt, ty värr! är så lätt transportabelt, synes denna Assignations-rätt ej lag. ligen kunna medföra några serdeles betydliga fördelar; ty allmänna Posten lemnar en ganska lätt utväg för hvar och en att sända penningar hvart som hellst, utan att behöfva några Assignationer. Denna Assignations-rätt synes således nu mera hufvudsakligen endast tjena till en täckemantel för missbruk, och att sätta Folk i tillfälle att efter godtycke tillskapa Mynt-representativer, och att röra sig med mera än de verkeligen äga, genom möjligheten att utgifva Assignationer till ett belopp, som vida öfverstiger deras i Banquen ägande Fond, med äfventyr för dem, som emottagit dylika Assignationer.
Denna min öfvertygelse har jag likväl ansett böra gifva vika för den allmänna löstens fordringar, att nemi. E\ped Utsi. skyndsamligen, och så att med expedierandet till K. M. medhunnes innan årets slut, skulle inkomma med förslag till mntl. skrifvelse!' rör:de hufvudlitlarua. Jag har derföre, så soia jag haft äran förut tillkännagifva, icke inom Utsk. tagit mig emot expedierandet af de redan inkomna titlar, ehrust jag haft åtskilligt alt erinra vid så väl den i:a hufvudtiteln, som särdeles vid den nu ilrågavar. 3:dje. Hvad denna sistnämnda beträffar, måste jag uppi ikligt bekänna, att, ehuru jag fullkomligen delat rese ivan t emes risigt, jag likväl biträdt ledaniöternes af Hederv, Bondeoch Ilögv. PresleSt;ns mening, eller att låta skrifvelsen oförändrad afgå sådan densamma af Ulsk:s secreterare blifvit uppsatt, dels emedan StatsUlsk:s utaf samtl. RiksSltn ulan anmärkt!. godkända betänk, dervid med noggrannhet blifvit följd!, och dels derföre, alt denna hufvudlitel, ifall den skolat omredigeras, icke medhunnit att, så snart han önskade dcltj till Stånden inkomma. Med undanlag af Hr Borgmästaren Bagge, som bestämdt lade sig deremot, var det Utsk:s enhälliga önskan, att denna hufvudlitel skulle sisth Thorsdag godkännas lill expedierande. Detta gjorde att jag, äfvensom Hr Borgmästaren Graelius, icke finnas upptagna ibland reservanternas antal, ehuru vi fullkoml. gillade den af Hr Borgin. Bagge tili nästpåföljande sammanträde skrift!, afgifna reservation. Devi legenhet skulle då hafva inträffat, alt skrifvelsen, beslutad) med 5 röster mot 3, skolat blifva åtföljd af 5 reservationer.. Den 12 December e. m.
Gråtande lutade sig Karin till sin mors bröst och gömde sitt hufvud emot henne i det hon sade: ”Min mor, min mor, det är för sent, det kan icke mera besegras.” ”Äfven denna sorg skulle då icke vara oss besparad! Välan, Katharina Fleming skall och måste kunna besegra sig sjelf! Att öfvergifva sin ungdoms dröm är tungt; men med bön till Gud om styrka, skall det dock innan kort lyckas, och troget skall din moder stå vid din sida och stödja dig i striden. Gud hjelpe dig, mitt älskade barn!” ”Min mor, är det då så otänkbart, att jag en dag kunde bli Welams maka? Skall icke min mor, för sin dotters lycka, vilja försaka den högre börd, som hon kunde fordra af den, åt hvilken hon ville gifva sitt barn?” ”Min dotter”, sade fru Ebba i det hon reste sig opp och förblef stående: ”En drottnings fränka kan, det låter tänka sig som en möjlighet, nedstiga till en de Wyk; Ebba Stenbocks dotter kan gifta sig med sonen till sin moders fångvakterska, men aldrig, aldrig skall Klas Flemings dotter äkta en hertig Carls man.” Karins kind blef hvit, hon vacklade. Efter en stund sade hon sagta: ”Moder, Welams sinne har varit dåradt af hertigens falska tal. Kanske skall han än en dag finna sin orätt och åter bli konungen trogen.” ”Väl, må han göra det, det skulle lända honom till heder och den rättvisa saken till fromma.” Åter vexlade Karins kind till röd och hennes blick strålade då hon sade: ”Moder, ville du gifva din dotter åt den ringe ädlingen, om han skulle egna sig åt sin rätte herres tjenst?” ”Karin, din fader förenade hos sig flere af rikets högsta embeten, än någon annan man, han var mäktig som en konung i Finland. Hade han velat behålla Finland för sig, så hade det varit hans, men han var bottenfast trogen i lif och död och tänkte aldrig på, att vara annat än sin konungs första man och den, som på sina skuldror uppbar hans makt.
För barn, hvilkn älska konkreta och deta.ljrika skildringar, passa därför ej dessa berättelser, men mera mogen ungdom torde kunna uppskatta det stiitlign sprA1cet och den poetiska stämningen, som ligger öfvei. det hela. Med illustrationer af Jemy Nysivöm-Stoopelzdnl. Pris 75 öre. Af de sinå berättelserna torde de flesta förefalla barnen rätt underhållande; de versifierade styckena hade däremot saldöst kunnat vara Borta. Den religiösa ton, som genoingh dem, kan icke i allmänhet beskyllas för att vara pjunkig; dock förekomma uttryck, som man gärna skiille velat stryka, sAsom t. ex. denna sindrlösa fras - det &amp; r fråga om en gosse, som i nattens tystnad ser för sin inre syn de äpplen han snattat. - &gt;Guds finger höll stadigt uti frukten, så att don ej Aterigen slrulle f&amp; sjunka ned i glöinskans djup,. om » Lapp-Lisa » skiille vi vilja anmärka, att i berättelser, hvilkas syfte det är att inskärpa en bestämd moral, har man också ratt att krafva en genonlföïd etisk konsekvens. Den rika Ellen iippfor sig ytterst ovänligt och föralztfiillt mot den fattiga Lisa; denna är mild och förlåtande, hvmöfver Ellen till sist blir rörd och barnen bli goda vänner. Rättskänslan kräfver här som vedergällning för visad hhdhet endera ett yttre straff eller det inre, som ligger i en verklig sorg, öfver inot andra begångna oförrätter. För barn om 7-11 &amp; r. ' Siniiherrskap för femtio &amp; r sedan, deras lif och bedrifter i helg och hvardagslag, sandade och skildrade af en blnnd,dem, af C7t. Nerman, förf. till » Barndomslif på 40-talet&gt; m. m. Pris l, %.
Jag är öfvertygad , att äfven den nu föreslagne Banklagen icke utan största orimlighet skulle kunna tillämpas på vägrad inlösen af en enda sedel. Åfsigten med den ifrågavarande lagen är ingen annan, än att bereda möjligheten af en hastig upplösning af en Bank-inrättning, hvars olämplighet man trott sig hafva visat, och hoppats alt Ständerne sjelfmant skulle afsäga sig. Då detta misslyckats , då Svenska Folket ej velat kasta sig i händerna på corporationer, af några kapitalister, försöker man denna indirecta utväg att gifva Domstolarne privilegium alt dömma, till hvad Ständerna ej kunnat förmås besluta, för att dock vinna samma mål. Men det är icke tänkbart, att nuvarande Rikets Ständer kunna glömma, att det är Konungs och Ständers gemensamma rätt att besluta, pröfva och dömma öfver hvad som rörer Svenska Folket i massa och icke Domstolarnes. —. 2 J2 D c n 'i3 O c t o b c r £ m. Frågan är helt enkelt, hvilka garantier kunna fås för realisationens varaktighet, och svaret kan blott blifva: tle garantier Ständerna sjelfva vilja lemna; ty icke kunna de lemnäs af Domstalarne, som endast äga att tillämpa lagarne, och hvilka lika med alla andra medborgare måste underkasta sig de beslut Svenska Folkets Representanter finna för godt att taga. Om Rikets Ständer således anse Bankens upplösning vara en galenskap, som skulle förrycka hela landet, så lära de ej eller kunna ingå på ett förslag, som leder till delta mål; ett mål, som önskas af några få, men afskys af mängden. Då dessutom framdeles sammankommande Ständer hafva en obestridlig rätt att kullkasta våra beslut och ändra den lag vi stifta, huru kan man då tänka sig möjligheten, att genom en Banklag hindra framtida Ständer, att frälsa landet från de olyckor, som i stort ovilkorligen skola blifva följden af Bankens upplösning, liksom de i smått voro följden af Filial-disconternas fall 1817.