Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Serafiiner-Ordens-Gillets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af Sorafimer-LatareUets räkenskaper. JStormäktigste AlLeriiådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i Remiss, tecknad å utdrag af Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgillia Berättelse om granskningen af Stats-verkels samt andra afallmänna medel bestående fonders tillstånd och förvaltning åren 1844 och >845, får, i anledning af Revisorernes anmälan, att det Serafimer-Lasarel.tet, jemlikt Kongl. Maj:ls nådiga Bref den 3:dje December 1828, tillagda årliga anslag af lolags-afgiften å till Stockholm införda Finska varor med år 1844 skall upphört, Eders Kongl. Maj:ts Serafimer-Lasaretts-Direktiou underdånigst tillkännagifva, att, i följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordnande i skrifvelse af den 8 Januari 1846 till ÖfverStåthållare-Embetet, Lasaretls-fonden sedermera för det år 1845 uteblifna anslaget erhållit godtgörelse af äldre års odisponerade besparingar å Finska tolagen. Vid genomgående af Serafimer-Lasarettets säkerhets-handlingar, hafva Revisorerne anmärkt, att bevis om erlagda brandförsäkrings-afgifler för intecknade stadsfastigheter icke alltid voro låne-akterna bifogade. Ehuru vid det förhållande, att de 3:ne fastigheter, alla belägna inom Stockholm, uti hvilka Serafimer-Lasaretts-fonden äger intecknade fordringar, jemväl häfta lör lån ur Stockholms stads Brandförsäkringskontor, hvarest främst vakas deröfver, att brandförsäkrings-afgift för derstädes bela ut fastighet, varder behörigen inbetald, Direktionen icke ansett särskilda bevis 0111 sådana algil ters erläggande hafva varit erloderliga, är anstalt likväl nu vidtagen för inbekommande af dylika bevis.
Först och främst skall du iakttaga, på hvilkendera sidan segren lutar och om båda parterna betalt; då ropar du på mig, och jag ställer mig på den sida, för hvilken Försynen förklarat sig, ty hvarken vill jag trotsa Försynen eller tåla kif och split under mitt tak. Har deremot endera parten icke betalt, så tillåter jag på intet vilkor, att någon af mina gäster, dem jag betraktar som mina barn, blir utvräkt; i detta fall, likasom då segern är oviss, skall du alldeles icke ropa på mig, utan begagna den krigslist, som jag lärt dig ... – Men det blir svårt, sade Nora motsträfvigt. – Åh, prat! Med litet öfning går det nog. Du kastar dig på en stol eller i nödfall på golfvet, skriker af alla krafter och förvrider dig, som om du fått kramp från hårtopparne till fotsulorna. Då skall du se, att slagskämparne blifva häpna eller nyfikna, och glömma bort hela grälet. Det värsta, som kan hända dig, blir, att du får en skopa vatten öfver dig ... Så, Nora, in nu i skänkrummet. Hon gick, och den klipske gästgifvaren följde henne, för att prata med sina gäster. Emellertid hade en ryttare stigit af utanför huset, och inträdde nu i skänkrummet. Det var en medelålders man med rak hållning, väldiga mustacher och besporrade kragstöflor. Han frågade den bugande värden, huruvida en herre, hvars utseende han i korthet beskref, funnes bland gästerna. Klas igenkände beskrifningen och svarade, att den ifrågavarande personen för närvarande verkligen gästade hans hus. – Förlåt mig, herr ryttare, tillade han, för att, eftergifvande för sin egen vettgirighet och en vink af sin nyfikne vän kyrkovärden, utforska den nykomnes namn, – förlåt min dristighet och tillåt mig ... – Haf godheten att genast visa mig till hans rum, afbröt honom ryttaren och gick mot dörren. – Genast, herre Tvär i vändningarne dender! mumlade Klas, hvarefter han följde mannen uppför trapporna och visade honom dörren till den så kallade stora kammaren. Ryttaren trädde in.
Jag är till det mesta förekommen af Frih. Raab, och vill blott såsom ett supplement till hans yttrande nämna, att det är just för febersjuka, som man fruktar, och att dessa skola komma in till allt för stort antal till lazarelterna och medtaga en betydlig del af medlen för de längre bort boende, som derigenom skulle blifva styfmoderligt behandlade; och derföre tror jag alt man motverkar ändamålet genom att borttaga ifrågavarande rader. Utsk:s förslag till förändrad redaction af ifrågavar. punkt, blef, uppå härefter framställd propus., af R. o. Ad. bifallet. Vidare upplästes och biföllos så väl Utsk:s förslag till förändrad redaction af 3:dje punkten af förenämnde nåd. kungörelse, samt tillstyrkande att uud. skrifvelse i ämnet mätte till K. M. aflåtas, som ock Utsk:s hemställan, att Pehr Jönssons motion 0111 rättighet för vissa härader i Skåne att inom särskildt district använda curhusafgiflen, icke må till någon R. St:s åtgärd föranleda. Föredrogs StatsUtsk:s d. 4 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 104, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de åtskilliga i Götheborgs och Röhus läns skärgård belägna holmars upplåtande lill fritt och allmänt begagnande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om detta betänk, bi falles i sådana ordalag, som StatsUtsk. föreslagit, så ser jag intet hinder för hvilken som helst att, om skog linues å dessa holmar, genast nedhugga den och densamma sig till nytta begagna. I del fallet skulle alla ägarne kunna täfla derom och 302 Den 22 Januari e. m. möjligen komma i tvist. Det blir fråga att bemäktiga sig en res nullius, ingens egendom, eller som på delta sätt är öfverlemnad till sköfling, eller också skulle det kunna hända, att någon byggde hus på dessa holmar. Detta är icke eller förebygdt.
Län ingifne Memorial, angående förklaring of Kongl. Majus Nådiga Kungörelse af den -z Januarii 18 n, rörande §n per lVlille-afgiften M Wadstena KrigsmanshusCasian, och 2:0 Den 5 Maji2iz 2:0 Riksdagsmannen Anders Bondessons fran Calmare Län Memorial, angående förbättring af Krono-Länsmäns Lönewilkor. Till Statsoch Banco-Utskotten: Nils Swenssvns och LarsSwenssons fran Skaraborgs Län ingifne Memorial, att försiitne Bancooch RiksgaldSsedlar malte fa uti Krono.Uppbörden emottagas Hwarom de öfrige Reipective Standen ffulle wördsamt och manligen underrättas. Ue supra. klx krotocollo, 6. krinkman. Utskotts Utlätande uti frägan om sättet, huru Styrelsen af Riksgälds - Werket under delta Riksmöte mä kunna forwaltas, enär de fleste ibland Fullmägtige uti Riksgälds-Tontsiret i egenstap af Riksdagsmän komma att sig härstädes uppehälla. ^!f den anledning, att de fläste bland Fullmagtige uti Riksgälds-Contoiret, i egenskap af Riksdagsmän komma, att sig härstädes uppehålla, har hos Wällofi. Borgare-Ståndet fraga bliswit wäckt om sättet, huru Styrelsen af Riksgäldswerket under dctta Riksmöte ma kunna skötas och handhafwas; Och hwarwid Standel, pa sätt desi till Stats - Utskottet under den 21 ststledne April aflatne Protocolls - 214 Den 5 Majk, Utdrag närmare utwisar, pröfwat den anstalt mäst tjenlig, att uti Motigare mål de härstädes wistande Fullmägtiges yttrande inhämtas. Och sedan, enligt ankomne Protocolls - Utdrag, Högwördige PrcsteStandet under den 25, samt Hederwärda BondeStändet under den 2; nästpaföljande uti Wälloff Borgare, Srandets förenämnde Beslut instämt; Sä har Höglofl.
Men af dessa 5 äro likväl 3:ne, nemligen Trettondedagen, Midsommarsdagen och Annandag Jul, om ej blott för sin Christliga helighet, åtminstone dock genom uråldriga vanor, ansedde sorn och blifne national-högtidsdagar, hvilkas bibehållande jag långt ifrån att anse skadligt, tror tvertom, så länge gudaktighetens utöfning är med dera förenad, i moraliskt afseende vara ganska nyttigt. Ty, man sage 3i4 Den ig December f. m. livad man vill om möjligen skedde oordliingar, såstår dock i min öfvertygelse den satsen fast, att så länge religion finnes, skall firandet af national-högtider, såsom Jul och Midsommar, aflöpa med mindre oordningar, om dessa Högtider, utom verldslig natur, äfven hafva en andelig, än om de icke hafva denna sednare. Och dessutom alt en och annan öfverilning eller oordning kan vara en följd af arne på hvarannan tält följande eller i en och samma vecka inträffande Högtidsdagar hevisar intet annat, än att äfven det heligaste kan gifva anled* ning till missbruk; men bör man väl derföre rimligen kunna yrka, att detsamma derföre. bör helt och hållit försvinna, och månne man ej med skäl kan påstå, att lika många sådane oordningar begås på vanliga Sön-* dagar, som på andra Helgedagar? De Helgedagar, hvilka således i min tanke äro umbärligast, inskränka sig således lill Annandag Påsk och Annandag Pingst. Jag skulle likväl högeligen önska att ChristiUppståndelses fest alltid måtte i högtidlighet utmärkas genom annat än ett blott firande på en Söndag, och att derföre Annandagen dervid bibehölles. Den enda Högtidsdag, hvilken således i öfverensstämmelse med Motionairens förslag i min tanke kan utan någon afsaknad indragas är Annandag Pingst. Men huru obetydlig är icke den vinst af dagsverken, sorn derigenom erhålles? En Den ig
VALGERD far förskräckt upp och tänder blosset ånyo. VALGERD ensam vid luckan. Virket är så vått, att vi ej haft så mycket som en spån på ärilen hela långa qvällen. Gå! VALGERD. TRÄLEN. Hvad skall det nu bli af jarlen? Bryr det dig? VALGERD. O! han förgås hvad skall jag göra! Bedja! Till hvem? Odin? Njord? Agir? Jag har anropat dem i fyra gånger tio år, men aldrig ha de svarat! Jag har blotat, men aldrig ha de hulpit. Du, Gud, hvad da än må heta du mäktige, som låter solen gå upp och ned, du väldige, som råder öfver vind och vatten, till dig vill jag bedja. Dig vill jag offra min hämnd, om du räddar honom! God qväll, fru Valgerd! Tan på er kappan, luften är skarp! Välkommen, Orm! Tack, fru. VALGERD brydd, stänger luckan och tar ned blosset. ORM. VALGERD. ORM. ORM inkommer oförmärkt. TRÄLEN går. Du har ej glömt din skymf? Och ej min hämnd man bär ej hand på en jarladotter! Nåväl! Nu är stunden kommen tag din hämnd, så här jag skall lära dig! Tar ett bloss. Sätt nu detta bloss i högra vindögat, så stjelper du; sätter du det i venstra, så hjelper du Ge mig stickan och gå din väg! Det finnes ett offer som kan blidka dina gudar offra din hämnd! Går. GUNLÖD. VALGERD. GUNLÖD. VALGERD. GUNLÖD. Hur är dig, Orm? Drägligt nog, när man kommer till brasan. Hur gick färden, menar jag? Det blir en lång saga. Gör henne kort! VALGERD. ORM. VALGERD otåligt. 216 Jo, som I veten, skulle vi fara till Norge för att skaffa folk och timmer! Orm! VALGERD. ORM. ORM. Nu är jarlen räddad! Bäddad! VALGEED. ORM. ORM.
Herr Silverstolpe framstälde i anledning häraf såsom ämnen för en tillkommande öfverläggning ett förslag till minskande af Ledamöternas antal i Utskotten samt den frågan, huruvida icke de till nästa Riksdags afgörande uppskjutna Constitutions-frågor nu af Utskottet borde öfverses och former till förändring åt nästkommande Ständer föreslås, på det ej dessa Ständer, då härvid fråga vore om reservationer vid Regerings-For - 114 Riksdagen 1810. mens antagande, skulle kunna äga skäl att förebrå detta Utskott att hafva frustrerat dem i deras billiga väntan, att Constitutions-Utskottet nu skulle gifva form åt de vilkor, hvarunder Grundlagen blifvit antagen. Bilaga G till Mern. Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Högloft. Ständers Constit-utionsUtskott den 18 Sept, 1810. Sedan Herr Talemannen Commerce-Rådet Wegelin uppkommit, föredrogs ett af Herr Prosten Doctor Forssén å nyo ingifvet Memorial rör. Electorsval i det Högvördiga Preste-Ståndet: Ödmjukaste Memorial. Då Electorsval vid början af hvarje Riksdag, enligt Riksdags-Ordningens 28 §, äfven åligger det Högvördiga Preste-Ståndet såsom en ovilkorlig plikt att iakttaga, så hemställes i all ödmjukhet, om ock icke valsättet för detta Stånd kunde utstakas i så måtto, att man vid detta val icke, såsom hitintills, vore tvungen att följa gammal praxis och nödvändigt välja en af hvart Stift, utan häldre, sedan Electorernas antal är gifvet, man må äga fullkomlig frihet att välja pä den, för hvilken man äger mesta förtroendet, han må vara af livad Stift som hälst; annars är valet icke något vai, åtminstone icke något fritt val, utan allenast ett orimligt tvång, hälst från somlige Stift ofta allenast 1 å 2 Representanter gifvas att välja på, då från andra Stift åter gifvas 5 å 6 sådana. Och anhåller jag ödmjukast, att ofvannämnde friare valsätt hos Högvördiga Ståndet må af Höglofl.
M:s disposition en summa af 5,000 rdr, för att, derest sådant pröfvades ändamålsenligt, i mån af behof användas till inköp af Kamereraren Sandbergs historiska och kamerala samlingar, och derjemte beviljades, under förutsättning att sådant inköp skedde, ett under statsregleringsperioden utgående årligt belopp af 500 rdr, som skulle kunna, på sätt K. M. funne lämpligt, tilldelas Sandberg, emot det han fortfarande bidroge till samlingarnes förökande, samt, under behörig kontroll, ordnade och vårdade det hela. Nämnda summa blef jemväl under sistlidna riksdag ställd till K. Emellertid hafva samlingarne icke ännu blifvit inköpta och arvodet icke heller utdeladt, sannolikt af det skäl att K. M. ansett samlingarne icke böra inköpas för statens räkning. Under sådant förhållande anser jag R. o. Ad. sakna skäl att frångå sitt redan fattade beslut, och anhåller derföre om afslag å Bonde-St:s inbjudning. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. afslog R. o. Ad. den ilrågav:de inbjudningen. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 23 och 24 dennes bordlagde Mern. N:o 200, med förslag till de stadgande!) ang:de Riksg.-Kont:ts skulder och fordringar, som böra införas i det nya reglementet för detta verk. Gr. Cronstedt: I öfverensstämmelse med förfarandet vid föreg:de likartade tillfällen, hemställer jag att med föredragningen af detta Stats-Utsk:ts Meni. måtte så tillgå, att §§:ne endast uppnämnas, samt att gemensam propos. framställes å alla de §§, som lemnäs utan anmärkning. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr.
» Då skall jag tala om för er, att er brors hemlighet alls inte är någon hemlighet — för mig åtminstone. Den, som vill lura mig i såda fall, får allt vara ovanligt slipad. Jag vet mycket väl, att er bror inte alls är förlofvad, hvarken hemligt eller eklat; porträttet på hans bord föreställer inte hans fästmö, och ringen han bär pä högra handens ringfinger — ja, hvar han fått den ifrån, skall jag veta, innan vi skiljas i kväll! » Därmed snurrade hon i väg och lämnade Agathon * åt sitt öde, förbluffad, med gapande mun; han kom sig ej ens för att ropa efter henne och fråga, hvar de där tallarna växte, som han skulle kanna binda tipp sin hängmatta emellan, men antagligen hittade han dem på egen hand, ty han kom ej ner till de andra, förrän det led till middagsdags. Fanny återvände nu till stranden, men hon gick med flit ej den genaste vägen, ty hon IDUN 1893 Pastellmålning. För Idun af S. Marja Tolstot}. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Att lämna några ytterligare upplysningar angå ende själfva det praktiska förfarandet vid målning i pastell är såsom alltid vid målning en mycket vansklig uppgift. Själfva handlaget läres naturligtvis blott genom öfning, men ganska snart kommer man underfund med hufvudprinciperna vid tekniken och blir på det klara med, hur man på lämpligaste och lättaste sätt skall förfara för att få goda studier med rena, briljanta, men dock ej skrikande färger. Hvad beträffar föremålen för pastellmålning, vill jag såsom min åsikt framhålla, att landskap ej lämpa sig så mycket att framställas i pastell. De komma nämligen mycket lätt i dylika fall att få en omisskännelig likhet med s. k. oljetryck, hvilken konstart från artistisk synpunkt ej torde kunna anses stå i synnerligen hög kurs. Detta gäller emellertid egentligen blott landskap i klar solskensbelysning. Då man slipper framställa klar grönska, soliga ängar och dylikt, som te sig mera kallt och onaturligt i pastell, kunna landskapsstycken med fördel framställas i kritor, framför allt stämningsbitar, t. ex. soluppgångsoch solnedgångsmotiv.
Betänkande N.o 33. ig till densamma; att anläggande och bedrifvande af egentlig fabriks-rörelse, sedan man bestämt, hvad dermed förstås, må kunna ega rum öfverallt, der localförhållnndena framkalla sådane, under iakttagande i öfrigt af stadgade controler; att rättigheten, att i stad idka handtverkseller handels-rörelse, ovilkorligt bör åtföljas af skyldigheten att vara burskapsegande Borgare; att hvarje Svensk medborgare, som visar sig ega god frejd och hafva uppnått myndighetsåldren, må vinna denna rättighet i hvilken stad han behagar; att dertill ej må fordras annat, än att burskapssökanden skall visa sig ega skicklighet i det yrke, hvarå lian söker burskap, den må i öfrigt vara vunnen, när, hvarest och på huru kort tid som helst; att pröfningen af den sökandes skicklighet skall tillkomma Magistraten och den Societet, i hvilken lian söker inträde, utan att burskapssökanden belastas med andra afgifter, än någon måttlig penning till Societetens cassa, som för alltid bestämmes; att bestämda lärooch gesällår således icke skola ovilkorligen fordras för vinnande af burskap, men icke heller utur en blifvande näringslag borttagas, emedan de, efter min öfvertygelse, utgöra nödvändiga vilkor för ernåendet af erfarenhet och skicklighet i hvarje yrke; att, då någon antages i lära hos mästare, bör contract upprättas emellan denne och gossens målsman, hvaruti lärotiden bestämmes och att gesäll bör i mästares arbete antagas på minst tre månader.
Sjöfolket står i skeppsredarens, men icke i befraktarens, tjenst, och döt bör således jemväl, efter Utskottets mening, ega sin förmonsrätt, icke i godset, utan i skeppet. Att denna förmonsrätt icke må utsträckas till äldre fordringar, ände, sorn härleda sig ifrån den af fartyget senast gjorda resa näst innan förtnonsrätistvisten uppslår, tror Utskottet äfven bora antagas, emedan eljest skulle kunna för den senaste besättningen uppkomma collisioner med gamla .okända fordringsanspråk, äfvensom bodmerioch bilbrefs långifvare* äfventyr onödigtvis förökades. Efter hvarje fulländad resa eger besättningen att utfå hela siii obetalde aflöning, och den behöfver således icke ifrågavarande säkerhet Uti fartyget längre, än som erfordras för att, i saknad af godvillig betalning, derföre lagligen utsöka sin rätt. I öfrigt och till förekommande af olika begrepp derom hvad till sida resan rätteligen må hänföras, då, t. ex. fartyget besökt flere hamnar efter hvarandra och flerke gånger ombytt laddningar med samma manskap, torde det vara nödigt bestämma, att resan bör räknas ifrån det besättningen inmönstras. På LagUtskottets Betänkande St.o 6ff. 4* På dessa skäl föreslår Utskottet, att, i stället för sista momentet af 5 ,$■ i 17 Capitlet Handel*- B a ken, måtte der t ödet införas föjande stadgande: Sjöfolk njute förmonsrätt i skepp för lön under skeppets sista resa, räknad ifrån besättningens inmönstnng och skeppsredare ege för skeppslega samma ratti det gods, sorn i skeppet är. Äfvensom Utskottet hemställer -att: i sammanhang härmed, första momentet, af 7 J\ i berörde Capitel erhåller denna förändrade lydelse: Häfver någor sådant b [bref, som i Sjölagen beskrifvet är, ege han förmon i skeppet, då skeppsfolk är bealdt , sot/i i 5 $ sägs, tå ock i godset. Stockholm den it) Maji 1 S3f* Bilt. till R. St.
Resultatet är då att han har sin gård åter, och har i vinst ej mindre än 7000 R:d. — en vinst sora conjuncturen tillskyndat honom; men som likväl skulle utgöra ett förskräckligt lidande för den medborgare som, i förlitande till föregående conjuncturen, handlat. En annan, lika trovärdig man, uppgaf vid samma tillfälle ett annat ännu ohyggligare exempel. En Landtegendom i Östergöthland, inköpt för 8.000 R:d., och lagligen värderad till 6000 R:d, har, efter att förgäfves hafva varit utbuden på 2:ne UtmätningsAuctioner, nu på den 3 blifvit försåld för omkring io:de delen af förra summan, för omkring 800 R:d. Dessa bevis, tala de icke tillräckligt för sanningen, att en verklig allmän nöd är förhanden? Ben 7 Juli. f. m. 579 Hjelpen är då af yttersta nödvändighet att meddelas; och man bör då också kunna vänta sig den af Riksens Ständers känsla för nationen. Herr Fahlman, Otto Fredrik: Om jag alltid känt någon förlägenhet att för en talrik Samling upplyste man framställa mina tankar, har jag vid detta tillfälle i synnerhet anledning begära Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod, då jag går att yttra mig uti ett ämne som, genom dess grannlaga och vidt omfattande beskaffenhet, mången gång varit föremål äfven för erkända Tänkares och Stats-Mäns olika bedömande. Må hända har jag redan härvid mera lagt hand än mina insigter och omdömes-förmåga kunna medgifva , jag har härtill endast varit ledd af värma för allmänt väl -och af den billiga farhåga, att ett ytterligt afseende på ögonblickets förlägenhet skulle föranleda till Beslut, som långt ifrån att afhjelpa, skulle i längden än mer föröka det onda genom en ytterligare Sedel-tillverkning och Myntförsämring. Att närvarande ställning kräfver verksamma hjelpemedel, torde icke af många bestridas; Äfven som att ordning i Rikets Myntväsende och återställande af förtroende till Sedelmyntets värde, böra såsom Imf - 58° Deu 7 Juli. f. tr, vudsakeliga föremål sökas.
Ordföranden gjorde proposition i enlighet med Grefwe Mörner., yttrande, angäende 9:de Hufwrrd - titeln, samt föröfrigt till godkännande as Borgare - Ständets anmärkningar. Bifölls. Friherre kleming, (lige-, upläste till Protokollet föls jande - E-dmjukt Memorial! » Riddcrffapet och Adeln har nyligen enhälligt och pä ett sätt som häfderna stola med ära omtala beflutit, att förswara och uprätthälla sitt Fädernesland. Jag säger en häls - Den 16 April. 66Z hälligt, ty ingen Ledamot af detta Riks - Ständ har funnits, som icke instämdt ! hufwudsaken, och om tankarne warit delade i afseende pä medlen dertill, sä hafwa'dessa tankesätt, chunr stiljaftige de warit frän dem sorn grundal min öfwertygelse, likwäl blifwit yttrade af Ledamöter, hwilka lika redligt och ömt som jag jftat för det MmännaS wäl. Det tillhör mig icke, att införmitt Ständ utgjuta mitt rörda hjertås känslor öfwer det ädla i desi förhållande. Den wise som studerar mennistan för att alsta henne, och för att i sina egna ätgärder begagna hen. nes dygder, eller mildra följderna af hennes brist r, stall twifwelsutan i de minneswärda händelser, som nyligen förelupit pä detta rum, och i sjelfum häftigheten af det anlag som wisades att ätaga sig Fosterlandets sak, finna ett skönt uttryck af en stor Medborgerlig anda, och äfwen hög, akta denna ifwer, som icke medger granskningens lugn, under känslan af det enda behofwct att upnä ett stort och ädelt ändamäl. Det ar i stödas dessa sanningar, som jag r dag wägar yttra min mening, att Ridderstapet och Adeln, wid sitt redan gifna samtycke till Economie-Utstottcts Betänkande, mätte i bestämda ordalag tillägga och förklara. 1:0
Ständer sålunda sjelfve meddelat den förklaring af deras bevillniugs-stadga uti förvarande del, att densamma aldrig afsett eller kunnat afse någon beskattning, svenska stats-verket till godo, å aflönings-medel, som af det norrska anslaget uppburils, hvaraf äfven vore en följd, att denna beskattning, på sätt densamma emedlertid egt rum, saknat all rättmätighet och billighet, hafva merbemälde embetsoch tjenstemän i underdånighet anhållit, tiel Kongl. Maj:t täcktes, i den ordning Kongl. Maj:t kunde finna lämplig, förordna, att af dem erlagda bevilluingsafgifter för så stor del af deras å minister-staten uppburné traktamenten, sorn svarar einolKonungaRiket Norriges årligen erlagda bidrag till de deplomaliska utgifterna, i förhållande till svenska statsanslaget för samma ändamål, måtte vederbörande återställas. Kongl. Maj:l, som öfver denna ansökning inbemtat Dess och Rikets Kammar-rätts, den 12 December 1845 afgifna, underdåniga utlåtande, har vidare, genom nådig remiss af den 17 September näsllidet år, anbefallt Herr Siats-Ministern för utrikes ärendena att meddela fullständig upplysning ej mindre om beloppet af de aflöningar, som för hvarje år, från och med 1836, till de vid svenska och norrska beskickningarne å utrikes orter anställde personel1 utgått, än ock om de bevillningsoch öfrige afgifler till svenska stats-verket, hvilka för dessa aflöningar blifvit’ debiterade och erlagde, tillika med uträkning å hvad, som häraf skulle komma att reslilueras, derest såsom grund för bevillningsafgifternas beräkning antoges endast så slör del af uppburne löner och traktamenten, som, efter förhållandet emellan svenska och norrska bidragen lill diplomatiska utgifter, på de svenska stats-verket belöper.