Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på sjelfva resultatet eller slutfrågan, skulle jag önska att K. o. Ad. förenade sig med Hr af Klint i den af honom algifna reservation. Hvad angår Hr Thyselius’ reservation, så får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ett gillande af densamma vore ett underkännande af de principer, som ligga till grund för Hr Ilahms motion, ett underkännande, hvars konseqvenser jag förut 458 Den 1 April. haft den äran att framställa, och hvilket skulle medföra ett ansvar. Hr af Klint: Det är med anledning af Frih. Alströmers yttrande, som jag begärt ordet. Han har nemi. sagt, att han så mycket mindre skulle kunna biträda det af mig framställda förslaget, som detsamma icke afsåge ett bibehållande af hittills gällande stadgande. Jag ber dervid få anmärka, att mitt förslag just afser ett bibehållande af det gamla stadgandet, derföre att officerarne af arméen alltid varit underkastade att taga studentexamen, och att ett undantag endast gällde Carlberg. Men, säger han vidare, det är så mycket mindre skäl att bibehålla detta stadgande, som det är sannt att studentexamen 1835 gällde, och det är helt olika fordringar nu än då. Det är sannt, men om studentexamen anses vara nyckeln för inträde på alla embetsmannavägar i riket, skall jag väl icke bortkasta denna nyckel derföre att, tillfölje af tidens fordringar, jag måste göra större pensa nu än för 27 år sedan. Jag kan således icke fatta annat än att, då studentexamen fortfarande är gällande för inträde i de öfriga embetsmannaklasserna i riket, den icke äfven skulle gälla för inträde i militärskolan, hvilket varit regel sedan 1835. Vidare har han sagt, att jag grundat mitt förslag på förmodanden, icke på bestämd grund. Det är sannt. Jag har grundat det på förmodanden, men jag tror mig icke hafva alltför sangviniska förhoppningar, då jag säger att åldern måst nedgå. Allmänna meningen är så högt uttalad om denna öfveransträngning inom skolan, alt åldern måst nedsättas, men rättast hade varit att lä skolan att aldrig gifva med sig.
«Från Polisdirektionen i Berlin,» fortfor kommissarien, «har ankommit skrifvelse, att Smith derstädes blifvit angifven såsom misstänkt att hafva mördat sin herre och husbonde lord Eduard Salbury och medtagit alla hans penningar och effekter, å hvilka förteckning finnes bifogad. Smith skall flera gånger förut vara straffad för nesligt brott, och bland andra signalementer uppgifves äfven ett brännmärke på venstra axeln, hvilket jag anhåller att få se. Gens d’armerna framträdde. Hans herrlighet afkläddes så mycket som behöfdes för att få axeln blottad, och brännmärket fanns der ganska rigtigt. Struensee Förut utkomna arbeten af AXEL LUNDEGÅRD: Novelletter. Röde Prinsen. Ett ungdomslif i stämningar. Viktoria Benedictsson. En själfbiografi ur bref och anteckningar. La Mouche. En roman från ett dödsläger. Titania. En kärlekssaga. Stormfågeln. En historisk silhuett med bakgrund och ram. Prometheus. En konstnärs saga. Faster Ulla och hennes brorsdöttrar. Tannhäuser. En modern legend. Fru Hedvigs Dagbok. (1895.) Dikter. Asra. En nutidsidyll. Struensee. Stadsläkaren i Altona. (1898.) På höjderna. Af ERNST AHLGREN och AXEL LUNDEGÅRD: Final. Skådespel i 3 akter. Modern. En berättelse. Den Bergtagna. En kärlekens tragedi. KORSETS VÄG. Festens sista ljus ha brunnit ut. Det lider mot morgon; men ännu rufvar mörker öfver landet. En ensam yrvaken fiskmåse kretsar som en hvit vålnad med ljudlösa vingslag i dunklet öfver Kalleboe-kanal. Slottet reser sig som ett jättekummel och stirrar med sina tusen slocknade ögon gåtfullt mot staden, hvars sammangyttrade små hus frammana föreställningen om en bidande skock af dvärgar, bundna till jordens mörker.
— Nn säger det Kongl. Bref, hvars bibehållande af Utsk. och flere talare här förordas, det ändamålet dermed varit, att för lägrad qvinna »underlätta döljandet» först af hafvandeskapet och sedermera af förlossningen. Ingenting är således naturligare, än att hon, på sätt en bedröflig erfarenhet vittnar, följande denna af lagstiftaren sjelf anvisade viig, begagnar densamma och de medelst Författningen beredda o’ o o _ utvägar äfven att döl ja de medel, genom hvilka hon undanrödjer sitt foster eller sitt barn? I fullkomlig motsats till hvad Författningen bjuder och LagUtsk. tillstyrkt må såsom lag bibehållas, yttrar sig Sundh.Koll., uti dess ofvan åberopade, förtjenstfull» årsberättelse: »barnamordet är ett bland de gröfre brott, som lättare än många andra kan undandölja» och förblifva af lagen ostraffadt. Det hör ock otvifvelaktig! till antalet af de brott, som, genom tillbörlig upmärksamhet på qvinnan, sedan hon misstänkts vara hafvande, skulle lätt och säkert kunna förekommas. — Skälet att söka enslighet vid förlossningen och just derigenom dubbelt blottställa sig att af sinnesrörelserna öfverväldigas, hämtar qvinnan hufvudsakligen af föreställningen att hon lyckats Den 17 Juni f. m. 3«IS dölja sitt hafvandeskap, och nu blott behöfver ytterligare dölja frukten deraf. Om deremot den ogifta qvinnans hafvande tillstånd i tid upmärksammas, och hon af husbondefolk, anhöriga, husfolk eller andra vederbörande ömt och allvarligt derom underrättas och tillförsäkras biträde i afs:de på medlen för barnets försörjande, så äro dermed ock de vådligaste bevckelsegrunderna för barnamordet undanröjda.
Endast starke Måns skrattade. »Far hem du, karl,» sade kapten Lennart, »innan bönderna begripa, att det aldrig varit annat än sand i de här säckarna, annars är jag rädd de sänka båten för dig.» »Rädd är jag väl ej,» sade karlen. »Far ändå,» sade kapten Lennart med så myndig stämma, att han for. Sedan lät kapten Lennart folket veta, att Sintram narrat dem, men hur det var, så ville de ej tro annat, än att ett under skett. Ryktet härom spreds snart, och som folkets kärlek till det underbara är stor, troddes allmänt, att kapten Lennart kunde göra underverk. Han fick däraf stor makt bland bönderna, och de kallade honom Guds vandringsman. TRETTONDE KAPITLET. Kyrkogården. Det var en skön afton i augusti. Löfven låg spegelklar, solrök skylde bergen, svalkan var kommen. Då kom Beerencreutz, öfversten med de täta hvita mustascherna, kortväxt, kämpastark och med killeleken i bakfickan, vandrande ned till sjöstranden och tog plats i en flatbottnad eka. Med honom följde major Anders Fuchs, hans gamle vapenbroder, och den lille Ruster, flöjtspelaren, som varit trumslagare vid Värmlands jägare, och i många år följt öfversten som hans vän och tjänare. På sjöns andra strand ligger kyrkogården, Svartsjö sockens ovårdade kyrkogård, glest besatt med sneda, rasslande järnkors, tufvig som en aldrig plöjd äng, beväxt af starr och randigt människogräs, som blifvit ditsådt för att påminna därom, att ingen människas lif är den andras likt, utan skiftar som gräsets blad. Där finnas inga grusade gångar, inga skuggande träd, utom den stora linden på en gammal komministers glömda graf. Stengärdesgården sluter sig, tvär och hög, kring det arma fältet. Arm och tröstlös är kyrkogården, ful som en girigbuks ansikte, vissnadt vid deras verop, hvilkas lycka han stulit. Och dock äro de saliga, som hvila därinne, de som sänkts i vigd jord under psalmljud och böner. Acquilon, spelaren, han som förra året dog på Ekeby, har måst begrafvas utanför muren.
Herr Hcsse/grtn har fortsatt sitt af Utskottet i Betänkandet N:o 3 afaftyrkta yrkande om tull-restitution för garfveriernas af Utländskt råämne tillverkade varor; äfvensom man erinrat o n de tull-kontroller, som i andra länder iakttogos vid utförseln af gods, för hvilket tull-restitution utgår; men för öfrigt afse anmärkningarne inom Borgare-ståndet uteslutande frågan om den tull-restittftion, som borde medgifvas vid utförsel till Norge. I detta hänseende har man dels i allmänhet erinrat, hurusom den politiska föreningen emellan begge rikena icke kundeutvecklas till verklighet, utan likhet och öfverensstämmelse •mellan begges tull-lagstiftning, hvilken nu vore skiljaktig icke blott i tullsatscr titan äfven i afseende å den sä kallade drawbacken vid export, dels bek i synÄeAet fästat uppmärksamheten vid tull-restitutionen för Socker' och Töhak'."-: ’ Bevillning a-1 'luli of t ela Utlåtande, A: o 15. Med af cernie å den nedsättning af införsels-tullen å Socker, som af Borgare-Ätandet blifvit beslutad, vore det ännu mera angeläget, att så ordna: tullve-titiitionen vid utförsel af socker till Norge, att denna komme att motsvara .det Fredrikshald raffinaderi beviljade privilegium från den 1 Juli detta år till samma dag 1857.
Jag har ansett det vara min pligt, att fästa StatsUtsk:s upmärksamhet på detta förhållande, så att de civila tjenstemännens bästa i detta afseende äfven måtte blifva iakttaget. Frih. Leijonhufvud: Så väl af egen drift som dertill på det bevekligaste upmanad af många åldrige krigare, de der långt före min födelse klädt blodig skjorta för fäderneslandet, hade äfven jag önskat i min mån bidraga att förskaffa dessa afskedade Militärer en lika billig som för dem högst behöflig förhöjning i deras nuv:de knappa pension. Men jag erkänner att jag ej var nog hemmastadd i Riksdagsformerna för att inse huru frågan derom nu skulle möjligen kunna väckas. Genom den föregående discussion finner jag dock att en sådan möjlighet finnes, och jag skyndar mig derföre att, i det af föregående talare yrkade syfte, med dem förena mig i begäran om återremiss af ifrågav:de punkt. Hr Blomstedt, Christian Ja k.: Den ömmande belägenhet, hvaruti de redan afskedstagne inom Arméen äro försatte, till följd af de små pensioner, som från Arméens pensionskassa komma dem till godo, kan väl icke annat än på det högsta behjertas af hvar och en, som har känsla för sina likars bästa. Jag liar också med sann glädje och tillfredsställelse hört, att Hr Bildt fästat R. o. Adis upmärksamhet på detta förhållande, och, efter en fullständig utredning af saken, begärt återremiss af l:a mom. i den nu föredragna punkten för Arméens pensionering, på det Utsk. måtte komma i tillfälle att föreslå förhöjd pensionering äfven åt dessa redan förut afskedade och pensionerade Militärer inom Arméen; i hvilket afseende jag ock i allo förenar mig med Hr Bildt, och gör det så mycket hellre, som jag är öfvertygad om, att StatsUtsk. med den kända rättskänsla, hvarmed det behandlat alla frågor rörande försvarsverket, äfven skall behjerta denna ömmande angelägenhet.
Proposition, N:o 29. 17 jonsin vnril, alldeles befriade från skyldigheten alt, äfven i fredstid, deltaga i Rikets försvar, enär de årligen erlagl inskrifningspenningar. Emellertid och huru än de äldre förfultuingarne tolkas, fann Kongl. Majit dock ovedersägligt, att Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelse af den 1'7 December 1823 fastställt den allmänna grund, att ifrån exLra rotering borde skiljas alla hemman och lägenheter af krono-skatte och frälse-natur, såsom, enligt förfaltningarne, underkastade ständig rotering; att Kongl. Majit denna Rikets Ständers åsigt godkänt, samt alt samma grund således tillkommit i den ordning, 80 § Regeringsformen föreskri ( ver; och af alla dessa sammanlagda skäl, fann Kongl. Majit Sig vara förhindrad att medgifva någon, förändring i hvad Kongl. Majit, under den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837, i afseende på utsockne frälsehemmanens i Halland skyldigheter att deltaga i ordinarie rotering, i Nåder förordnat, såsom följd hvaraf Kongl. Majt icke eller kunde bifalla ut färdande af en sådan kungörelse, som Piikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 13 Februari 1841, begärt.” ”Det utarbetade nya voteringsverket blef, under den 3 Mars 1845, af Kongl. Majit i nåder giliadt, med föreskrift, alt detsamma, i afseende på tillökningen i ordinarie båtsmanshållet skulle, i sammanhang med den af Kongl. Majit under den 23 Februari föregående året beslutade framställning till Rikets Ständer om lindring i båtsmanshållet för utsockne frälsehemman till Rikets Ständer öfverlemnas, med tillkännagifvande, att Kongl. Majit dervid icke haft något att erinra.” ”Hvad sålunda förekommer i fråga om de Halländska utsockne frälse hemmanens rotering torde kunna anses innefatta fullständig upplysning i ämnet och utredning af de derå inverkande förhållanden, på grund af hvilka Kongl.
Maj:ts den 19 December 1695 till RoteringsCommissionen aflåtne skrifvelse, hvaruti omforma 1 tes bland annat, hurusom hvarje bys förmåner till lax-, hafsoch notfiske blifvit i beräkning tagne, än ock af 1773 års skattläggniugsmethod, sorn stadgade, att hemmanens afgift för husbehofsfiske inginge i jordeboksräntan; fördenskull och som å Kongl. Maj:ts och Kronans sida med lagliga skäl icke visadt vore, att fiske éfler sik och annan mindre fisk i Torneå eif varit Kronan af ålder förbehållet, deremot fast mera förekomme, dels att Konungens Befallningshafvande, fastän vårdare af Kronans rätt, likväl genom resolution den 24 Juli 1765 förklarat, det allmogen ägde nyttja sikfisket efter sin land och strand, såsom af ålder skett, dels ock att Kongl. Maj:t uti resolution den 9 December 1769 och bref lill Kammar-Collegium den 4 November 1772 gifvit förklarande!), sorn utmärkte, att icke i fråga stäldt vore, det ju byemänuen sjelfve ägde rätt till fiske efter sik och annan mindre fisk i nämnde eif vid deras land och strand; alltså och då för pröfningen af i fråga varande imellan Kronan och skatteman uppkomna tvist hinder desto mindre kunde möta af de åtgärder och beslut, hvilka af Kronan varit tagna, under det uppkomna stridigheter om fisken ännu varit i ekonomisk väg behandlade, som äfven å Kronans sida äganderältslvisten om dessa fisken bland andra blifvit lill domarens pröfning hänskjuten, pröfvade Kongl. Maj:t rättvist att förklara de byemän, hvilka med skattemannarätt besulte sin jord, berättigade att under fidi äganderätt, men för öfrigt i den ordning, som med lag och fiskeristadgan instämde, begagna i fråga varande fiske inom deras rågång
Jacques — den ståtlige betjänten, som brukade sitta bredvid kusken uppe på kuskbocken, stram och styf med korslagda armar, då grefveherrskapet skulle ut och åka i den lakerade vagnen efter de blanka, svarta hästarna, — kom en dag in i de nådiga fröknarnas rum ledande vid en silfverkedja en hund — en vacker dogg af oblandad ras. Han var grå med fina, mörka tigerstrimmor — kraftigt bröst — smärta, smidiga lemmar. Hufvudet litet mörkare med svart, uppfläkt nos, hvars underkäk sköt en smula utanför öfverkäken med uppstående, skarpa, bländhvita tänder, öron och svans korthuggna — ögonen små, svarta och lifliga i ett helt fång af mjuka rynkor. Isa och Mag visste om intet. De hade suttit och lekt — nätt och stilla. Isa hade bjudit Mags dockor på en » låtsad » fest, hvarvid dockorna sutto raka och stela och » låtsade » äta från små silfvertallrikar, hvarpå låg » låtsad » mat, som Isa » låtsat » koka på silfverspisen. Det var just icke så roligt. Men de små fröknarna » låtsade » hafva roligt och sökte inbilla hvarann det i största sämja och endräkt. Då stod en lefvande, riktig hund i rummet. Isa släppte Mags vackraste docka handlöst i golfvet. Mag märkte det icke fast det sade » knack » helt hårdt. De hade båda sprungit fram. » Mini » ropade Isa. » Min! » ljöd i samma ögonblick Mags röst, hvilken hade nästan samma klang och tonfall som Isas, endast en smula ljusare, något sprödare. De två små flickornas ögon möttes tvärs öfver doggens mörka hufvud. De voro så lika hvarann, Hvad bör man göra den, i ungdomsåren Ej vill på sina lustar lägga band? En gammal, som blir mycket lätt vår herre. Hvart faller stenen, slungad högt mot sky? Hvad sägs vi göra hvarje dag dess värre, Mot egen graf, i stället för att fly? Hvad heter Sveas syster bortom sunden? Hvad man båd ' vinna och förlora kan. Hvad är som växer ymnigt där i lunden? Ett väsen, hvarken kvinna eller man.
Maj i 835, att, då serskilda och nya anstalter för erhållande af det antal persedlar, om hvilka med ifrågavarande Entrepreneur blifvit conlraheradt, måste af Kongl. Maj:t anbefallas, samt något behof af de contraherade icke mera komme alt ega rum, Krigs-Collegium måtte i Nåder anbefallas föreskrifva dess Advocat-Fiscal att, vid den mellan Kronan och Entrepreneuren pågående rättegången, så ställa och utföra Kronans talan, all contractet med Entrepreneuren måtte blifva förklaradt å hans sida förverkadt och lian således ansedd leverans-rättigheten förlustig, med skyldighet alt ej mindre återgälda det erhållna förskottet, än äfven hålla Kronan skadeslös för dc öfriga förluster, som af contraclsbroltel kunde blifva en följd. N o 6. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse lill Riksens Ständer af den i Februari 1840 med ett af serskilda Committerade afgifvet Betänkande och Förslag i) Tit. Heurlins. k) Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, Lagerbjelke, Adelsvärd, Åkerhjelm, Poppius, von Schulzenheim och Grip. 8 Bilagor lill Conslitulions-Ulskottcis Memorial, N:o 13. rörande Fattigvården i Riket, angifveticke, huruvida Kongl. Maj:ls Nådiga afsigt med delta förordnande endast var att gifva Riksens Ständer kännedom af målet i sitt närvarande skick och att framdeles afgifva Nådig Proposition eller att Riksens Ständer omedelbarligen skulle taga befattning med frågan. Uti underdånig skrifvelse den q Mars i835, hade Bonde-Ståndet anhållit, alt Kongl. Majit i Nåder måtte anbefalla utarbetande af en tableau öfver de anslag, som alltsedan år 1814 blifvit använda för Beväringsmanskapets beklädnad och utredning. Vid föredragningen inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet den \
Men om än Utskottet ur dessa skäl ej kan understödja de särskilda förslag till skärpning af straffet i vissa fall, hvarom framställningar blifvit gjorda, följer ej deraf, det ju icke Utskottet anser en förklaring af gällande lag, i det fall en dylik skulle, med afseende å domstolars skiljaktiga uppfattning, vara nödig, böra af lagstiftaren meddelas; och dermed kommer Utskottet till frågan om betydelsen af annat tifsjarligt vapen, sorn i 1845 års oftanämnde författning omtalas. Att i 8 § 24 Kap. Missgernings-Balken blott afses vapen i egentlig mening eller sådana, hvilka äro bestämda till anfall eller försvar, såsom skjulhuggoch stickvapen, torde vara uppenbart, om man ser på det sammanhang, hvari vapen der omtalas, och del sätt för begagnandet, sorn der utmärkes. I berörde förordning synes deremot begreppet hafva blifvit ulvidgadt. Afsigten med denna författning var onekligen att förekomma andras våldförande med sådana verktyg, hvilkas oförsrgliga begagnande lätt kunde för den våldfördes lif vara farliga; och dertill höra jemväl andra vapen, än nyssberörde. Tjocka störar, stenar, hamrar och dylika redskap äro sannerligen i en ölverfallandes band icke mindre fruktansvärda, än egentliga vapen. Ett slag med ett sådant redskap krossar lätt en hufvudskål, ett ben, en arm; och den, som griper till 4 Lag-Utskottets Memorial, N:o 59. eli sådant vådligt medel, ådagalägger en hög grad af vildsinthet. I flera utländska lagstiftningar har äfven begreppet vapen tagits i denna utvidgade mening; och förändringen af de i 8 § 24 kap. Missgernings-Balken begagnade orden »annat vapen» lill »annat lif sfar lig l vapen», som i 1845 års författning blifvit gjord, antyda ock om begreppets utvidgning. Det är dock omöjligt för lagstiftaren att i konkret form uttrycka sådant eller angifva allt hvad som till lifsfarligt vapen kan hänföras. Det måste alltid ytterst bero på domaren att i hvarje fall bedöma, om ett till personligt våldförande begagnadt redskap varit af vådligare beskaffenhet.
Skrattande och stojande. I köksskrubben stod Hilma och rensade ärter. ”Får presentera dig min fästman,” föll det skrattande ned öfver henne som om ett äpple slagit henne i hufvudet. Och vidare flög vilda jagten, ty Anna var i köksträdgården. Och Hilma smög sig obemärkt ut att förtro hemligheten åt sin vän, Ebba Nilsson, som inom tio minuter hann blåsa den ut öfver hela byn med sina stora kinder. Och i trädgården döko de på Anna, som kom med uppvikta ärmar och ärter i köksförklädet. Hon var både glad och smickrad, ville vara comme il faut mot denne fruktade stockholmsherre, beklagade i sitt sinne att hon icke varit betänkt på det och gjort toilett, neg när de togo henne i hand och klappade om henne, pratande i munnen på hvarandra som två byggande sparfvar. ”Adjö, adjö,” sade Anna och neg, leende så förbindligt. Och så skallade skrattet åt det och hon skrattade sjelf och blef röd, och sade att hon gratulerade, och skämdes öfver att hon sagt galet och tröstades och klappades omigen, skrattade och höll sig öfver ögonen och vred med kroppen som en förlägen ung flicka och så bad hon oss så enträget att vi icke skulle berätta för någon att hon sagt ”adjö, adjö.” Och vi skrattade och försäkrade, stimmande framåt trädgårdsgången i det varmaste, mest glänsande skånska solsken. Jag hade ett ”förfärdeligt” besvär med att få menniskorna in att äta frukost, fastän de sade att de voro hungriga och att det skulle bli obeskrifligt godt med mat. De voro så glada och lyckliga att det knappt fans sundt förnuft i dem. Det var riktigt uppbyggligt att se. Man hade i ”byn” talat om att Karl skulle vara ful. Detta harmade Matti, och hon ville derför exponera honom. De gingo således alla till Palmens för att gratulera Ida, som fyllade år. Jag passade på att duka middagsbordet, skaffa vin och ordna blombuketter medan ungherrskapet var borta. Jag kände mig rikligen belönad för både svettbad och besvär när Matti, utan att misstänka något, öppnade dörren och tvärstannade med det glada utropet: ”O, så festligt!”
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, ehuru StatsUtsk:s Utlåt.. ang:de jernvägs-anläggningar inom Riket, ännu icke till RiksStm inkommit och således beslut om tiden för pröfningen deraf icke nu kunde fattas, ansåg sig böra tillkännagifva, att frågan derom varit föremål för Talmännens öfverläggning vid deras sednaste sammanträde. Hr Gr. o. Landtm, hade dervid för sin del varit af den tanke, att då, efter de uplysningar Talmännen erhållit, StatsUtsk:s Utlåt, kunde tryckt inkomma till RiksStm nästa Onsdag, jernvägsfrågan kunde blifva föremål för RiksStms gemensamma öfverläggning redan nästkommande Fredag och sedan inom de särskilda RiksStm företagas till afgörande i veckan näst före Pingst. Borgareoch BondeStms Talmän och ledamöter hade dock varit Den IG Maj. G39 af den mening, att man inom deras Stånd ej var benägen att så snart företaga ärendets pröfning, utan önskade något upskof dermed för att vinna tillfälle att närmare taga kännedom af Utsk:s förslag, samt hade derföre önskat att något gemensamt sammanträde för öfverläggning i ämnet ej utsattes att hållas förr än någon dag i veckan näst efter Pingst. Då det torde vara af nytta alt pröfningen i Ståndens plena icke företogs långt efter de gemensamma öfverläggningarne, komme derföre sannolikt RiksSt:ns sammanträde till gemensam öfverläggning att utsättas till d. 3 nästk. Juni; hvarförinnan, sedan StatsUlsk:s Utlåt, hos R. o. Ad. blifvit 2:ne gånger bordlagdt, Hr Gr. o. Landtm, skulle föreslå dag för ärendets företagande till afgörande; hvartill Ilr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med hvad de öfrige Talmännen hade yttrat, förmodade att Måndagen d. 8 Juni blefve lämplig. Något beslut derom kunde icke i dag fattas, men Hr Gr. o. Landtm, hade i anledn. af gjorda förfrågningar ansett sig böra tillkännagifva huru saken blifvit behandlad vid Talmännens sammanträde. Fö-redrogs och remitterades till StalsUtsk. K. M:s d. 13 dennes på bordet lagda Nåd.