Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En god kalfstek kan man blott få af en stor, fast fjärding af ett välgödt, tillräckligt vuxet djur. Behandlas en sådan fjärding med tillbörlig omsorg, bör den kunna tillfredställa den största läckergom. Sannt är, att en så stor stek i små familjer, särskildt under sommartiden, kan vålla hufvudbry, då den icke håller sig länge, om den ej gärna är sedd på bordet flere gånger efter hvarandra. Men i de flesta fall kan man alltid finna på någon råd. Många husmödrar begagna sig af den utvägen att köpa en stor fjärding (ju större den är, desto mera välsmakande är köttet) tillsammans med någon bekant. Har man icke nå- gon sådan utväg, köper en omtänksam husmor en större kalfstek, endast när vädret är kyligt, eller dagen innan hon väntar ett större sällskap. Tillagningen af steken sker på följande sätt: Först lossas skinnet omsorgsfullt från köttet, och sedan man äfven borttagit de öfverflödiga benen, tvättas den flådda steken väl i friskt vatten, men bör aldrig få ligga en längre stund i vattnet. Den späckas därpå lätt och så djupt som möjligt med fint, rökt fläsk. Nu brynes tillräckligt med smör lätt i stekpannan, den väl saltade steken lägges däri och stekes nu under oupphörlig påspädning, allt efter dess storlek, 2 — 2| timme.- Det är en malplacerad sparsamhet att vilja spara på smö- ret; blott då man använder godt smör, kan magert kött som kalfkött bli välsmakande, liksom en vattnig sås är något ohyggligt, som kan skämma den bästa rätt. Kort före serveringen tager man ifrån en del af såsen, som begagnas som sky till den sedermera kallt uppskurna steken. Man bör likväl akta sig för att taga af fettet, som flyter ofvanpå, utan uteslutande af den bruna köttsaften. Därpå hällas några skedar god, tjock, sur grädde i grytan och kokas med såsen. En på detta sätt tillagad stek med kraftig sås kan ser veras på hvilket bord som helst. Användningen af stek, som blifvit öfver från middagsbordet, är ej heller så svår, som det kan synas.
Hvad återstod mig i sådant fall alt göra, annat än just det sorn jag då gjorde ? Med begagnande af [föreskriften i 7 Artikeln af Bolagets Reglor, der det beter: Ordföranden i Directionen-, som, enligt näst föregående artikel, kommer att styra verkställig h ete n af hela Ca n al-ar betet i dess fullkomliga sammanhang, äger .111 alls na disponera Arbets-St yrkan, så af Commendering so m 11 a n d l t e riare och andre Arbetare, s(amt blifve följaktligen ensam ansvarig ej mindre fö'r dess användande, än för fullgörandet af de o m arbetet af D ir eclionen v i d ta g n e b e s 1 u t. Men som delsloc a iaomständig heter,dels sårskilta händelser, kunna göra så väl hastiga förändringar i berörde be - Den 17 November f. m» slut, som företagandet af alldelas 11 y a arbeten b a d e n y 11 i g a o c b nödv ä n!d i g a , så skall O r d f ö r a n d en äga rätt, att slå dane föra n d ringar och nya arb eten anbefalla i närvaro af Öfve r-M e k a »i k u s och en Leda m o t af J) i r e c t i o n e n , som dervid blott upplysningsvis yttra sina meningar, hvilka, jemte de af Ordföranden a 11 d r a g n <3 s k ä 1 an tecknas i det P r o 10- coll, som vid dylika tillfällen skall lrållas.
Nära intill Ruotivare framlöper Komojock Den i September f. in. 11 eller Karna Elfven, segelbara till Qvickjocks forseen, hvilken på J mils längd, har åtgkillige mindre forssar, hvilka måste ränsas för att blifva farbara med större Malmbåtar. Der Qvickjocks forssen slutar, börjar Sago Träsk, 3 mil långt som löper ut i Tjomotijaur genom en ström en half fjerdingsväg lång, minst 6 fot djup i lägsta vatten. Denna har endast 3 mindre forssar, som nu befaras med vanliga roddbåtar, hvilkas rensning blir både lätt och mindre kostsam. Tjomatijaur och Kalhajaur (en och samma Sjö) 5 mil lång, är något strid i början men 15 fot djup och stenfri. Der nedanför är lutningen obetydlig,men på tvenne ställen mindre djup, dock icke under 5 fot, hvars ränsning är lätt verkställd. Pafkejaur en mil lång, förenar med Randdjaitr 1 \ mil lång, genom en ström, omkring 300 famnar lång, som väl har 7 fots fall, men densamma kan ränsas och göras farbar med mindre kostnad. Vattenleden från Randejaury faller efter | mil in uti J^aijkejaur förmedelst en | mil lång Eif, som har en svårare men äfven ränsbar forss. Vid utloppet af denna Sjö är bästa läget, för början af Masugns anläggningar, helst som i detta granskap det redan är temmeligen befolkadt och ypperliga Skogar stöta derintill. Tackjernstransporten derifrån-blir först mil Sjöväg på lilla Luleå Elf och derefter 3 mil Landväg på stora Luleå Elf till Storbacken. Endast tvenne forssar hindra Luleå Elfs far - Den i September f. ml barhet till hafvet, men dessa forssa* kansa ven rängas och göras, farhara. Skulle en, gång rörelsen här blifva liflig, kommer trolige , denna väg efver land, emellan. begge Elfvanus att utbyta* genom Canalfart: men detta bör föxst i en framtid påtänkas, sedan Bergslagen blifvit utvidgad och, jdalm härifrån på en större scaia behöiver hemtas till andra orter inom Riket.
Ponera att expeditionen vore uppsatt och bifallen af två Stånd, men icke bifallen af de tvänne andra; man kotnme dä i en stor svårighet, som är det vanliga, då man icke bibehåller formerna, hvarföre man gör häst att hålla sig vid dem så mycket som möjligt, så mycket mera, som, om inbjudningen ulsträckes, sådant föranleder till förlängning af discussionen; ty frågor, som en gång varit discuterade, måste då discuteras ånyo. Den i G Januari f. m. Huru man än betraktar saken, så är frågan stridande mot våra former, mot 76 §:n och derjemte ledande till vidlyftigiieler och stora svårigheter, hvarföre jag ej kan tillstyrka annat, an alt, i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff begärt, Hr Frih. o. Landtm, måtte delo motionen i tvänne delar, så ali R. o. Ad. mätte kunna afslå den ena och bifalla den andra delen. Ilr Printzensköld, Carl; Jag kan ingalunda dela den åsigt, sorn Hr Prytz sökt göra gällande, alt de båda frågor, som i hans motion förekomma, med hvarandra riga det sammanhang, att de böra på en gång blifva föremål för pröfning. Om man närmare besinnar beskaffenheten af den ena och den andra frågan, så skall man finna, att, om den förra bifalles, den sednare så till vida blir öfverflödig alt framställa, som just ett bifall till den förra innefattar den påföljd, att lullbeslämmelser komma att äga rum, icke för den händelse, att förbuden skola qvarstå, utan derföre, att de rent af borttagas. Det är således nödvändigt att frågorna åtskiljas, på det att den, som vill bifalla den sednare, men deremot rösta för afslag å den förra, må hafva sin voteringsrätt öppen. Jag tillstyrker således bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag. Frih. Boye, Ludv.:
Måtte vår Regering icke ännu en gång beträda samma stråt, att hjelpa Danmark för Ryssland, emot vårt sannskyldiga intresse, Ifrågavande anslag till 3:e HufvudTiteln kan icke betraktas annorlunda än såsom ett förtroende-anslag för Regeringens följda yttre politik. Jag vänder mig derföre med interpellationer till UtrikesStatsMinistern och Const.Utsk:s ledamöter härom. Tills dessa 380 Den 24 Mars. blifva nöjaktig besvarade, kan jag, för min del, icke medgifva de begärda tillskotten till 3:e HufvudTitelu, på hvilken jag yrkar återremiss. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag åtager mig inga lunda -att ingå i besvarande af Frih. Raabs politiska yttrande, om jag så må kalla det. Jag har begärt ordet för att genmäla Gr. Anckarsvärd. Hvad beträffar fördelningen emellan Sverige och Norrige af gemensamma utgifter, liar Utsk. icke ingått i beräkning eller pröfning af denna fördelning. I afseende åter på frågan, huruvida Ministern för utrikes ärenderna skall af Sverige och Norrige gemensamt aflönas, får jag nämna att, så länge denna Minister är Svensk embetsman, hans aflöning icke gerna kan utgå från något annat land. Om man rådfrågar den K. Proposm, och en densamma åtföljande bilaga, huru de äskade 480,000 Rdr skola fördeles, så finner man, att för DepartitsChefen är utförd samma summa, som i K. M:s Propos. är begärd från Svenska Statsverket. Deremot finner man, att af 30,000 Rdr, som erfordras för UtrikesDepart:tet, 26,959 Rdr 5 0 öre skola utgå jemväl af Svenska Statsverket, men att fyllnaden skall Norska Statsverket lemna, hvilken förmodligen är ämnad till aflöning åt Norska embetsmän inom samma Depart:t. Utom de af K. M. äskade 480,000 Rdr, erfordras medel till aflöning åt Legations predikanter m. fl., som troligen komma att drabba det Norska Statsverket.
I motsatt fall är det tillräckligt, att ifrågav:de person för kyrkoherden i förening med tvenne af hans embetsmedhjelpare i församlingen och en annan tillkallad andelig, styrker, att han har tillräcklig kunskap i statskyrkans trosläror, samt att deras intyg derom jemte ifrågav:de persons förklaring att vilja träda öfver till statskyrkan, införes i kyrkoboken. §. 17. Hvar och en, som genom användande af bevekelsegrunder, hvilka stå i strid med allmän sedlighet, genom löften om timliga fördelar, bedrägliga medel eller hotelser söker att bringa någon öfver från en trosbekännelse till en annan, blifver, så vidt gerningen för öfrigt icke medför högre straff, med böter, och vid förnyad dylik förbrytelse med fängelse eller böter belagd. §. 18. För så vidt antingen grundlagens eller närvar:de lags bestämmelser icke medföra undantag, förorsakar den olika kristliga trosbekännelsen ingen olikhet i pligter och rättigheter, hvaraf t. ex. är en följd, att å ena sidan ingen trosbekännelse kan frikalla från beväringsskyldighet, och att å andra sidan de bestäm - Den 3 December. ö5 bestämmelser, som göra arfsrättighet, medborgarerätt eller någon annan rättighet beroende af dopet, icke lända du Dissenter till mehn, af hvilka dopet i allmänhet eller barndopet isynnerhet ej erkännes. §. 19. Genom närvarande lag upliäfves det i Christian den Femtes lagboks 2—1 liggande förbud emot fri religionsöfning för afvikande kristliga religionssamfund; samma lagboks 2 —18 —15: reskriptet af d. 6 Sept. 1690 ang:de främmande religionsbekännare; reskriptet af d. 7 Sept. 1736; reskripterne af d. 6 Mars och d. 2 April 1745 om Separatister; privilegier af d. 15 Maj 1747; Förordn. af d. 19 Sept. 1766; plakatet af d. 22 Dec. 1771; bevillningen (Bevilling) af d. 31 Jan.
Eders Konglig Majesläts Nådiga Bréf den 8 april 1811^ offentliggjordt genom kammarkollegii cirkulär den 7 maj samma år, föreskrifver för dylika fall, att vid uppkommande tvister lands-höfdingame, efter förrättad undersökning å hvarje ställe samt ve-derbörandes hörande, böra genom utslag föreskrifva vid hvilka ti-der, huruledes och med hvad vilkor flottningen må utöfvas. Det kan således icke hafva varit nog dermed att Landshöfdingen hört sakegarne, utan det hade enligt vårt förmenande varit hans lagliga skyldighet, innan frågan till slutlig pröfning företogs, att låta verkställa tillförlitliga undersökningar, och detta sä mycket hellre som frågan redan en gång blifvit af Eders Kongl. Majestät återförvisad just till följd af den otillfredsställande utredningen i fråga, rörande hvilken meningame visst icke varit odelade och flertalet gått i den riktning att det ifrågasatta påbudet varit långt ifrån nyttigt och nödvändigt. Ett ärende af så omfattande och grannlaga natur som det föreliggande hade också efter vårt förmenande, utan att lagstiftningen varit så tydlig som den i sjelfva verket är, varit väl för-tjent af en fullständigare utredning, såvida nämligen man får antaga att dermed afsetts gagn för det allmänna. Ty föreskrifter af denna art böra icke grundas på osäkra hypoteser utan måste, så vida icke det dermed afsedda ändamål skall förfelas, hafva sin grund i ostridiga sakförhållanden. Vi kunna, ehuru saken ej synes alldeles direkt beröra oss * likväl icke med likgiltighet åse, att en rörelse, som är af den vigt för orten som trävarurörelsen, belastas med utgifter sådana som de ifrågasatta, utan att dermed åsyftad fördel verkligen vinnes. Ännu mindre kunna vi åtnöjas med påbudet, då såsom skäl der-för åberopats fiskeriegarnes enhälligt uttalade önskan, ty dermed hänger rätteligen så tillsammans, att förslaget icke utgått frånfiskeriegarne, utan framstäldes vid det sammanträde, som i och för fiskerinäringens ordnande 1870 hölls, af dåvarande landshöf-dingen.
Då en del af de anmärkningar och invändningar af sorn åtskillige blind Ridderskapets och Adelns Ledamöter blifvit gjorde, emot den motion jag vackt, om tillåtelse för åhörare Den 5 Februarii. att under iakttagande af Reglementarisk» föreskrifter, få öfvervara vissa Plena inom detta Stånd, är af en sådan beskaffenhet, det framtida läsare af Ståndets Protocoll, skulle möjligen kunna hänföras till den tanken, att mindre väl betänkte, eller, hvad ändock vöre ojättvisare, att mindre granlaga motiver varit driffjäder till förenämnde motion, nödgas jag nu för ett ögonblick återföra uppmärksamheten på vissa framställningar och satser i de dictamina mot motionen, som synas mig egentligast kunna leda till misstydning om dess grunder. Det är derföre, förnämligast, vid Friherre Boijes och Grefve Löwenhjelms utlåtanden, som jag vill uppehålla mig, emedan dessa, så väl innefatta hvad de andra värde Ledamöterne hufvudsak!igast anfört, såsom äfven emedan de uppväckt, genom den talang i sammansättning och den värma i styl, som utmärka dem, en måhända särskild uppmärk-; tamhet. Begge dessa värde Talare hafva uppställt sina critiska argumenter, på den för hvarje anmärkare mäst förmånliga grund, att egentligast betragta det ämne han ogillar, under mörka synpnnkter och blott framställa de missbruk, han tror deraf skulle möjligen kunna uppkomma; och där de någon gång tillåtit sig ett slags erkännande af idéens rigtighet i en upplyst och constitutionel Stat, hafva de omgifvit detta erkännande med så många svår righeter, att äfven denna, af dem afskiljde förtjenst i motionen bör hos den, af deras Den 3 Febranurii. 87 utlåtanden uppskrämde läsaren inblandas i den öfriga fördömelse, hvartill de synts bestämma denna motion. Hvad har jag föreslagit mine Herrar? Införandet af en Inrättning, som i secler existerat i England, som länge varit i Frankrike, och som våra Scaridinaviske medbroder Norrmännen äfven infört.
Då nu t. ex., såsom år i83o, Hof-Rätterne behöfde en lid af 2 år (såsom medium taget) för afgörandet af 860 mål, så skulle samma Rätter, efter denna beräkning, för afgörandet af 4>4/6 ™ål behöfva en tid af något öfver 10 år; hade nu Lagmans-Rätterne år iS3o varit indragne, så hade det ju varit en gifven följd, att sistnämnde summa af mål kommit till IIof-Rätternes handläggning, och hvilken summa ännu blifvit ökad med de ifrån Rådhus-Rälterne vädjade mål, som nämnde år utgjorde \ir , samt dessutom alla besvärsoch underställningsmål. Häraf tror jag läll kunna inses både orimligheten och omöjligheten deraf, att Hof-Rätterne under något vilkor skulle kunna medhinna, att med 2.83 LigVt ikottets Ren N:o 8a<. dom afhjelpa alla i Riket ifrån.
Rusthålls-stommars och Augmentsräntor, som hvarken sådane eller Häsl-vacance-spanmål här i Länet finnas. Ifrån Lappmarken utgå inga andra direkta bidrag lill Staten, än Jordeboksoch Hemmantalssamt Lagmansoch Häradshöfdinge-ränlan; men i anseende till dryga inbördes onera kan landet icke tåla högre beskattning, om odlingen skall fortgå. Politie: Någon särskild Stadga för detta Län, angående ordningens och sedlighetens vidmakthållande, är icke utfärdad, utan har det hittills tillkommit Kyrko-rådet, K rono-hetjeningen, jemte på åtskilliga ställen utsedde ordningsmän eller sexman, att vaka öfver allmänna Författningarnes efterlefnad derutinnan, samt tili varning eller ansvar befordra öfverträdarena. Sockne-skola är inrättad endast uti tvänne Församlingar inom kustlandet. O Allmänligen har Allmogen sjelf undervisat sina barn i krislendoms-kunskapen. Stundom hafva särskilde Lärare antagits, som tillika lemnat undervisning i skrifkonsten, hvaruti en stor del af den yngre befolkningen äger någon kännedom. För de ynglingar, som egna sig till studier, handel eller andra yrken, finnes en Lärdomsskola här i Staden, der undervisning meddelas af en Rektor, tre Kolleger och en Apologist. Uti Lycksele Lappmarks Församling är en Skolinrättning grundad på en af framlidne Riks-Rådet Skytte anslagen fond, hvarest ett visst antal Lappbarn årligen åtnjuta kost och undervisning i kristendomen, för att sedermera handleda andra af Lappallmogens barn; hvarjemte Missions-sällskapet fördelaktigt medverkar till upplysningens spridande bland Lapparne. Hälsovården besörjes af fyra Provineial-läkare, nemligen tre för kustlandet och en inom Lappmarken samt en Lazaretts-läkare jemte en Distrikt-läkare i Skellefteå. Veterinärläkaretjensten är vakant, såvida ingen behörig sökande sig anmält. Nästan alla Församlingar inom kustlandet äro försedde med examinerade Barnmorskor; men sådan finnes endast i en af Lappmarks Socknarne. Fattigvården ombesörjes af en i hvarje Församling utsedd komité, under Pastors ordförande.
Ur literär och rent teknisk synpunkt förefaller det ock vida förtjenstfullare och med mera omsorg utarbetadt än det precis i regeln varit fallet med förf: s föregående stycken, och ur många synpunkter sedt bör det ock derför, hvilket äfven väl kunde behöfvas, i afsevärd grad reparera förf: s föregående halfva eller hela nederlag, hvilka kommo något för tätt på h varand ra och i alt-för hög grad tycktes bero på bristande sjelfkritik och omsorg. För vänner af det Geijerstamska författareskapet, är derför framgången med » Aldrig i lifvet » ett med glad förhoppning mottaget omen om, att det förtjenta anseende han eger som bokförfattare åtminstone ej skall spillas bort af den dramatiske författaren. Från utförandet, som var hyggligt och jämt, är det enda verkligt minnesvärda hr Bergströms bokförläggare. Han var icke blott rolig, hvilket han nog mången gång oaktad t all sin utpräglade stereotyphet är, men denna gång var det något mer; det var en verkligt karakteristiskt utarbetad prestation, för hvilken han i högsta grad med författaren delar äran för styckets framgång. Dramatiska teaterns ena nya program utgjordes af en verklig nyhet, » På nåd och onåd », komedi af den italienska författaren Giuseppe Giacosa. För vårt lands publik har författaren hittills endast varit känd genom några noveller, öfver-satta i en och annan tidning och tidskrift. Såsom dramatisk förf. är han i sitt hemland högt uppburen, och både på vers och prosa har han skrifvit flera fint poetiska pjéser, däribland särskildt nämnvärda tvänne i medeltiden spelande » leggende drammatiche », » Un trionfo d ’ amore » och » Una partita a scacchi ». Det är kärlekens triumf han besjunger så väl i dessa som i tV Dagens Krönika. 1-den nu här uppförda komedien, hvilken är förlagd till det moderna Italiens societetslif. För kärlekens all betvingande kraft måste här rang och högmod, sårad manlig sjelfkänsla, kvinlig misstrogenhet och den varmblodiga ungdomens lidelser gifva sig » på nåd och onåd ».
Besvärsoch Ekon.-1'tsk. {'llulande N:o 2. 3 äfven serdeles mycket af lösa personer utan bestämd hemort, hvilka i mängd funnos på gränsen mot Norrige. Med åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt och då Kronobetjeningen, hvilken bade till åliggande att beifra öfverlrädelser af ofvanåberopade stadganden, efter motionärens tanka icke kunde, äfven med största nit och ansträngning, samma stadganden behörigen upprätthålla, utan biträde af allmänheten, som åter för sådant ändamål hade behof af att känna sina rättigheter, har motionären, som, för att icke öfverskrida den i Polisoch Fattigvårds-lagstiftningen gällande grundsats, att hvarje person, hvilken förmår att lofligen sig försörja må ega frihet i val af vistelseort, ansett sig icke böra föreslå så kraftiga åtgärder till hämmande af ifrågavarande oskick, som han eljest önskade, men tillika velat gifva full helgd och kraft åt en annan i samma lagstiftning tillämpad grundsats, att allt hellande må vara förbjudet, i anledning häraf föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl, Majit ingå med underdånig hemställan och anhållan, dels att Kongl. Majit täcktes i Nåder låta utfärda ett sammandrag af de Förordningar, som blifvit meddelade och ännu äro gällande i afseende på hvad Gesäller och andra personer af arbetande klassen, hvilka icke äro bofaste, hafva att iakttaga, då de vandra genom landet samt att detta sammandrag måtte i alla kyrkor på landsbygden uppläsas en gång om året, och i dem, som äro vid större vägar belägna, tvänne gånimr under sagde tid, och dels att, Kongl. Majit måtte I Nåder förordna, att enahanda föreskrifter, som äro Svenska Embetsmyndigheter meddelade i afseende på utfärdandet af pass för meranämnde personer till Norrige, äfven måtte varda de Norrska Embetsmyndigheterna ålagda, med hänsigt till de pass, som under enahanda förhållanden, af dem utfärdas till Sverige; och har herr Doktor Säve uti denna motion instämt.
Sparre har instämt i den argumentation, som jag i min reservation anfört om obehöflighelen af skillnad mellan lifssaker Den 22 Mars. 109 och andra, emedan lifssaker alltid underställas Konungens pröfning och man således har säkerhet alt mål af denna beskaffenhet blifva behandlade med all den noggranhet frågans vigt fordrar. Men jag har hört ett annat skäl framställas mot tre-talet, som man ansett mera betänkligt, nemi. alt Presidenlernes inflytande eller anseende derigenom skulle minskas eller tillintetgöras: om så verkligen vore fallet så tror jag icke att utgången afen fråga, så vigtig som denna, derpå får blifva beroende. Den befarade minskningen i Hof-rätts-Presideuternes anseende skulle dock, efter mitt förmenande, icke blifva följden af mitt förslags godkännande. Jag tror nemi. Presidenlernes egentliga åliggande f. n. består i alt vaka öfver och tillse att ärendena hafva sin jemna gång och att med målens afgörande icke må fördröjas öfver hvad skäligt är; men om en President ville taga mera verksam del i ärendernas handläggning, så borde han, om mitt förslag antages, då tillfälle och anledn. att göra det, på ett vida bättre sätt än hittills, ty det sättet är, efter mitt begrepp, icke förtjent af något särdeles lofordande, att man på en half eller kanske hel timma åhörer föredragningen, deltager i afgörandet af eli eller annat mål, emedan just derigenom ulöfvas, såsom jag visat, måhända ett skadligt inflytande på ärendernes afgörande. Om Presidenten deremot vill göra verkligt gagn, då sätter han sig som Ordf., den ena veckan på en division, den andra på en annan, och befriar en af de öfrige ledamöterne att vara tillstädes, lemnande sålunda tillfälle åt tvänne ledamöter i st. f. en, som i mitt förslag varit afsedt, att vara bemma och bereda sig till föredragning, hvilket skulle medföra den största nytta för ärendenas gång.
Att hvad förskriften angår, det en del rusthållare, emot tillgodonjutande af 43 r:dr 16 sk., skulle åligga skyldigheten att hålla häst, torde, för att finna billigheten häraf, följande få tagas i betraktande; dels att rusthållaren härigenom ej allenast blir befriad från all afgift af stamrusthållet, utan äfven får sig af augmentet tillgodo beräkna 4: 24 sk., dels att, vid nu afsutne kavalleriregementer, rusthållarne i vakansafgift för häst och sadelmondering årligen erlägga 7 ä 7£ tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, eller i penningar 49 ä 52 r:dr. Om härifrån afdrages anskaffning och underhåll af sadelmondering etc. utgörande, enligt Tab. N:o 17 af förslaget, 12 r:dr 39 sk. 4 r:st., så återstår för hästen, i ena fallet 36 r:dr 8 sk. 8 r:st. och i det andra 39 r:dr 8 sk. 8 r:st., eller i håda fallen mindre än hvad förslaget tiller känner den rusthållare, som ålägges hälla häst. Dessutom bör äfven ihågkommas, att enligt förslaget äro rusthållarne befriade frän all afgift till hästens utfodring under tjenstgöring. 7:o Såsom slutligt tillägg i hvad vakansafgiftens erläggande angår torde här böra erinras, att vid beräknandet af den vakansafgift, som rustoch rotehållare skola erlägga, har uti kalkylen ett medelbelopp blifvit upptaget; dock bör detsamma vid verkställigheten lämpas efter de olika kostnader, som rustningsoch roteringsbesväret medföra i hvarje olika provins. Af hvad sålunda blifvit anfördt, torde Utsk:ns föreställning, om en nedsättning af flera hundratusende riksdaler af de i förslaget beräknade inkomster, alldeles förfalla. ”Hvad utgiftsposterne beträffar, så förefaller äfven beräkningen deraf något vacklande.