Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När kannerymden i bränvins-brännings-redskap befinnes större, än den upp - gifvits, men öfverskoltet ej öfverstiger en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej derföre underkastad beslag, utan må, vid derom yppad fråga, egaren debiteras för det löpande året med den högre skatt, hvartill pannans ökade rymd föranleder, och redskapen genom egarens försorg ånyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, som uti 14 § af denna artikel utstakas. § 20. Beträdes_ justerare att hafva orätt stämplat bränvinspanna eller i stämplingsbetyget hänfört bränvins-brännings-redskapen till lägre klass, än hvartill den rätteligen hörer, skall han böta 33 r:dr 16 sk. banko, och derjemte dömas Ijensten förlustig, eller på längre eller kortare tid från utöfningen deraf skiljas, allt efter domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt, eller af större eller mindre vårdslöshet. Den, som tillverkar bränvins-brännings-redskap af större rymd, än den nu tilllålna, utan att kunna styrka, det redskajien är ämnad till export eller bestämd till inhemskt bruk, på grund af Kongl. Maj:ts serskildt gifna nådiga tillstånd, bote första gången 33 r:dr 16 sk., andra gången 66 r:dr 32 sk. och tredje gången 100 r:dr, allt banko.
Abraham gapskrattade åt detta, och äfven Elin log deråt, med denna ungdomens oupphörliga håg att le, så länge den ej gråter likväl. – Kors så’na dumma, oförnuftiga ting, som du och Abra’m! – sade Lena med ond uppsyn, och vänd till Elin, på hvilken hon var förbittrad allt sedan Elins ofrivilliga rörelse vid åskknallen, hvilket alldeles icke undfallit hennes svartsjuka och spejande blickar. – Den ena – fortfor hon – åbäkar sig åt några hagelkorn, som hade hon aldrig sett maken, och den andre skrattar åt ett litet barn, som blir rädd. Ja, kom du hit min lille gosse, så ska’ mamma ta’ dig, så de’ slipper att göra narr af dig. Kom du! – fortfor hon, och ville taga lille Gustaf från Elin, men han höll sig fast hos henne, och midt under denna strid öppnas stugudörren, och en tiggarflicka, mer än vanligt trasig och usel, samt genomblött af det strida regnet, som ännu allt jemt fortfor, inträdde. – Hva’ i gussnamn! – sade Lena förtrytsamt. – Ä’ de du Lotta! Så i alla dar! ä’ du och mor-din, den tjufrackan, åter här på trakten! De sa’ ju att j satt båda två på tornet i Mariestad! Nu ä’ det minsan bäst att akta sig, ty ni – erat pack – ä’ alldeles som den förtrollade hönan, som drar åtta stufver ur huset, hvar gång ho’ går ut och in genom dörren; för hvart j sticker näsan, så kommer det något bort, de ä’ säkert. Gack intet frå’ dörra, säger jag! Du borde intet en gång få stå der, så usel och våt, som du ä’, och så som det dryper af dig. Detta var Lenas välkomsthelsning till den arma flickan, som huttrade och skallrade tänder af hunger och köld, ty regnet och blåsten hade alldeles genomträngt henne. – Gå fram till spisen och torka och värm dig – sade Gunnar myndigt – och bed matmora om en smula mat.
Stockholm den 4 Juli 1815- Pä Allmänna Besvärsoch Oeconomiesamt Särskildta Utskottens vägnar Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöter JEr. Ruuth. A. Lantingshausen. Högv. Prest-Ståndets Ledamöter Ludvig Mörner. Bryn. Hesselgren. Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöter And. Bredin. Jac. Linström. Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöter Eric Ericsson. Nils Mänsson. C. Klintberg. Vördsamt 1 Sen 7 Juli. Uppläst hos Höglofl. Ridd. oeh Ad. den 7 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 7 Vällofl. Borgare-Ståndet den 10 Hederv, Bonde-Ståndet den 7 J Vördsamt Memorial! Vid regleringen af Riks>Ståndens* oell Deras Utskotts Cantzliers arfvoden och dagtraktamenten förbehöllo sig Ordförande i Utskotten, pä. sätt StatsUtskottets den 22 sisth April afgifne, samt af Riksens Höglofl. Ständer bifallne Betänkande härom innehåller, att i händelse vid Riksdagens slut, göromalen skulle det fordra, få använda ytterligare biträde vidrenskrifningen. Och har i anseende till den mängd ärender , som vid Riksdagen kommit till Stats Utskottets handläggning samt omöjligheten för den först till vanligt antal antagne betjeningen att medhinna utskrifningen af alla Expeditioner, med tillhörande vidlyftiga Bilagor, Utskottet funnit sig i nödvändighet att begära ytterligare Skrifhjelp, utaf en extra Cantzlist mot det faststälda dagtraktamente 2 R:dr 24 sk. Banco, från den 28 sisth Juni, samt dessutom äfven tillfälligt biträde mot skälig betalning, hvilket Utskottet får vördsamt anmäla i afseende å ersättningen häraf , som synes lämpeligen kunna upptagas bland Expence-medlen, hvilka efter särskild räkning komma att godtgöras. ' Stockholm den 6 Juli På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndels och Ad. Uedamöters vägnar Carl de Geer.
Richard hans sanna och verkliga författar-förtjenster, hvilka i flera fall äro stora och beundransvärda; utan att vi blott vändt oss emot det, som vi i hans skrifter funnit förvändt, vilseledande och samhällsvidrigt. Skulle han sjelf i våra anspråkslösa anmärkningar finna en vink, som kunde leda honom på en bättre väg, så vore sådant oss allramest kärt: dock är detta något, som vi mera önska, än våga hoppas. Han har ju sagt, att kritiker (förmodligen menas dock blott tadlande och beriktigande) ej röra honom mer, än ”det som rör Araucana”! Kanhända torde vi dock vinna något gehör hos de minst fanatiske af hans anhängare: jag tycker mig nästan kunna smickra mig med ett sådant hopp, då vi redan omvändt en, som hittills varit Svenska siare och skalder Nehmt dies mein Blumenopfer, heil’ge Manen! Wie Göttern, biet’ ich euch die eignen Gaben; Mit Euch zu leben, mit den grossen Ahnen, Ist, was mir einzig das Gemüth kann laben. A. W. von Schlegel. GEORG STJERNHJELM, Svenska Skaldekonstens fader. Inledning. Låt oss imellertid nu vörda det vi äga! Det skadar ej, att vi vårt pund på gullvigt väga. Att se, hvad Norden ger, hvad sol i Sverige blänkt; Och om dess skalde-trän ha goda frukter skänkt. DALIN. En ny dag tyckes börja uppgå, eller fastmera redan vara uppgången, liksom i allmänhet öfver Sveriges häfder, så jemväl öfver Svenska Vitterhetens. Att hafva tändt denna gryning, är en heder, som för alltid är fästad vid den ädle Hammarskölds namn. Den bana, som han bröt, har af andra blifvit fortsatt med växande rön af landsmäns deltagande. Också kan ej annat vara, än att kärleken till fäderneslandets häfder, ehvar han befinner sig rätt lefvande och fullständig, äfven innebär kärlek till den minnesteckning, som sysselsätter sig med dess vitterhet och litteratur.
Palmstjernas begäran om afslag å Betänk. Efter först lill bifall å förevar:de Utlåt, framställd propos., som besvarades med Nej, blef detsamma af R. o. Ad. afslaget. Ånyo föredrogs StalsUtsk:s d. 2 och 15 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 207, i anledn. af väckt motion om bidrag af allmänna medel för tillvägabringande af ändamålsenlig kommunikation mellan Sveriges fasta land och Gottland. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag för min del motsätter mig icke afiåtandet af en sådan underd. skrifvelse, som i nu föredragne Utlåt, blifvit af StatsUtsk. föreslagen, nemi. det K. M. täcktes låta vidtaga sådana åtgärder, att de med skäl öfverklagade olägenheterna vid kommunikationen emellan Gottland och Sverige varda afhulpne. Jag gillat* uttrycket: med skäl öfverklagade olägenheter, ty sådana finnas verkligen och det öfverensstämmer med god ordning, att de varda afhulpne, men jag vill deremot fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att den i ämnet väckta motionen innehåller mycket obefogadt, oskäligt klander, och jag hoppas, att Exped.Utsk., ifall skrifvelsen kommer att afgå, icke deri uptager hvad som oskäligen blifvit öfverklagadt. Det Svenska Statsverket vidkännes icke obetydliga upoffringar för uprätthållandet af kommunikationen emellan Sverige och Gottland. De 2:né förhyrda ångfartyg, som underhålla denna förbindelse, kosta Staten, det ena 400 och det andra 600, summa 1000 R:dr tuko i veckan. Att ön under förra året hade postkommunikation med fasta landet endast en gång i veckan, är en sanning och innebär utan tvifvel en stor olägenhet för öns befolkning. Denna olägenhet bör afhjelpas, men den kan det icke på annat sätt, än att postverket får ett tillräckligt antal ångbåtar för postföringens bestridande. Motionären har sagt, att anstalter för resandes tillbörliga fortskaffande till och ifrån Gottland saknas.
Min syster arbetade natt och dag för att jag skulle få lära, men hon dog och jag kom som kammarjungfru i ett förnämt hus. Jag kunde ej stanna, jag måste stilla min törst efter vetande, och jag står nu här, bönfallande att ni må hjälpa mig i min nöd.” ”Hvar bor ni?” frågade Johan Olof. ”Hos en vän till min aflidne syster, änkefru Qvist, som försörjer sig med linnesömnad. Jag hjälper henne att sy, och jag skall nog fortfarande skaffa mig mitt uppehälle, blott någon utväg lämnas mig att få läsa. Flickan nedsjönk på knä, sammanknäppte händerna och såg upp i Johan Olofs ansikte med bedjande blickar, tilläggande: ”Bad jag om bröd, gaf kyrkoherden mig det; nu hungrar min själ, låt den icke försmäkta.” ”Stig upp, barn,” sade Johan Olof allvarligt; ”inför Gud, icke inför människor skola vi knäböja. Vänd åter till ert hem! Jag skall infria mitt löfte.” Efter ofvanbeskrifna händelse, hade några år förgått. Johan Olof var nu kyrkoherde i Adolf Fredriks församling och hans rykte alltjämt i stigande. Bland hans allra ifrigaste beundrarinnor räknade sig Erik Bergpils moder, friherrinnan Bringenstjerna, och till hennes hus inbjöds den snillrike predikanten mycket flitigt. Där var vanligen ett utvaldt sällskap, och Johan Olof antog med nöje inbjudningarna, så ofta hans tid det medgaf. Adolf Fredriks kyrka i Stockholm. Det var en afton, då friherrinnan lyckats samla hos sig flera utmärkta personer och ibland dem Johan Olof, som alltid var den förnämste hedersgästen. Alla voro samlade då friherrinnans dotter, majorskan Lisen Kronhammar, som några dagar förut anländt till hufvudstaden, inträdde åtföljd af man, tvenne halfvuxna döttrar jämte guvernant. Friherrinnan hälsade på dem mycket vänligt; men då blicken stannade på guvernanten såg hon helt bestört ut. ”Mamsell Saxenberg, mina döttrars lärarinna,” presenterade majorskan. Maria neg för den gamla damen, som endast genom en våldsam ansträngning lyckades få så mycken makt öfver sig, att hon kunde besvara hälsningen.
Skrifvelse om verkställd granskning af Lazarettsoch Curhus-räkenskaperna. Sedan, i anledning af Expeditions-Utskottets till R. H. St. aflåtna Memorial, N:o 35o, med hemställan, att, till rättelse af den utaf Höglofl. Stats-Utsk., i Betänkandet N:o 396, meddelade och i Exp,-Utsk:s afgifna Expeditions-Utskottets Memorial K.o 446- <69 Förslag, N:o 245, till underd. Skrifvelse följde uppgift, i afseende på total-beloppet af räntan å ett i Lazarettsoch Curbus-räkenskaperna halanceradt skuld - capital, frägan derom måtte till Stats-Utsk. öfverlemnas, sistbemälde Utskott , efter samtlige de respeclive Riks-Ståndens Remisser i ämnet, medelst afgifvet och af Riks-Stånden gilladt Utlåtande, N:o 413* förklarat förhållandet i berörde afseende; så, och enär Exp.-Utsk:s ofvannämnda Förslag redan blifvit af R. H. St. godkändt, bar Utskottet, till undvikande jemväl af tidsutdrägt vid Riksdagens nu snart förestående slut, ansett sig böra ifrågavarande underd. Skrifvelse, med iakttagande af det förtydligande, hvartill Stats—Utskrs Utlåtande föranleder, nemi.: att, näst efter de i förra Skrifvelsen befintliga orden, ”utbalanceras capital R:dr 11,533: 16 sk. och ränta,” blifvit tillagda orden: inberäknad den uti 1804 års Hufvudbok, till ett belopp af 42O1 -R-dr 36 sk. 11 r:st. inb al ance rade, nu böra den underd. Skrifvelsen till H. Ex, Hr Grefvens och Landtmarskalkens samt Riks-Ståndens öfriga Hrr Talmäns underskrift å nyo vördsamligen öfverlemna.
Leijonhufvud uppgifvit, och som tyckes instämma med revisorernes berättelse, att bär endast afse sådana häkten, der fästningsfångar intagas; så skall jag icke yrka återremiss af betänk., blott ingen ändring sker i hvad sorn för närvar, är föreskrifvet i afseende på länshäktena i allmänhet. Frih. Cederström: Jag kan icke godkänna den siste talarens yttrande om meningen af hvad som är att hemta ur revisorernes berättelse; ty här måste de ord ensamt gälla, som finnas lili Utsk:s betänk.; och hvad Frih. Leijonhufvud utur revisorernes berättelse, der fråga förekommer blott om arbetsoch correelionshusen, bär anfört, hör icke till detta betänk.; ty bär hafva vi icke med annat att göra, än StatsUlskls tillstyrkande, hvilket icke är revisorernes, ulan tydligen innehållet';'-"att Konungens Bef:h:des hittills ägande befattning skall concentreras hos Fångstyrelsen, ined tilstyrkan: "alt hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M. vidtaga sådana åtgärder, i följd hvaraf förvaltningen af de anslag, som för fångväsendet i sin helhet erfordras, kan till K. styrelsen öfver fängelser och arbi-tsinrättn:r i Riket öfverlemnas;’’ således äfven hela förslagsanslaget för fångarnes transporterande, bevakningen inom länshäktena och underhåll m. m.; men Konungens Bef:h:de måste till allt detta förskjuta nödiga medel, utan föregångna anmälanden och erhållna anordningar från högre myndighet, om annars fångtransporter och brottmåls-undersökningar icke skola fördröjas , eiler de fångne genom svält förgöras m. na. — Jag vidblifver således min anhållan 0111 återremiss. Frih. Nauckhoff, Joli. Otto: Äfven jag har ej kunnat finna annan mening i Ulsk:s förslag, än den Frih. Cederström framställt; ty den är tydlig, då i betänk, endast omtalas Konungens Bef:h:de och de fängelser, som stå under deras öfverinseende.
32 sk. årligen till underhåll för f. d. Konungen, dess Gemål och närmaste Bröst-arfvingar ; xnen som f. d. Konungen och Drottningen samt Kron» Den 2 Juli. 185 Kron-Prins Gustaf hade enskild förmögenhet, bestående uti fastigheter och hos Stats-Verket iiirtestående capital', derutaf de voro berättigade till årlig inkomst eller renta; så funno Riksens Ständer, att desse fastigheter och capital borde ingå i beräkningen af berörde underhålls-surnma 66,6'66 R:dr 32 sk. och Staten således endast vidkännas fyllnaden af hvad i denna summa brister, sedan afkastningen utaf de enskildta til 1- gångarne blifvit till beloppet uträknad, i följd hvaraf och då f. d. Konungens, Drottningens »eli Prins Gustafs förmögenhet fanns utgöra tillsammans 1 capital 681,419 R:dr 13 sk. 11 r:st, hvarå réntatt , beräknad dels till fem dels till sex procent, besteg sig till 36,168 R:dr 34 sk, 9 last., till fyllnad i underhåll s-summan beviljades 30,497 R:dr 43 sk. 3 r:st. , som komine att af Stats-Verket årligen tillskjutas; och skulle de Kongl. Personernes enskilta förmögenhet vid nagonderas afgång ärfvas efter Lag ; men , hvad beträffade tillskottet af' Stats-Verket, förordnade Riksens Ständer, att det samma borde dem emellan fördelas så att ie,ooo Rrdiberäknades för f. d. Konungen, 10,000 R:dr för f. d. Drottningen och 10,497 R:dr 45 sk. 3 r:st., för de Kongl. Barnen, samt att desse summor, när någondera med döden afginge, korame att till Stats-Verket indragas, likväl på det sätt, att så länge något af de da varande Kongl. Barnen lefde de för dem bestämde 10,497 R:dr 45 sk. 3 r:st. till fullt belopp och utan någon rnindsk* »ing från Stats-Verket skulle utgå.
Beträffande sluteligen KronoTiondeSpannmålen, så år förhållandet deri annorlunda, och synes mig, att utan förnärmande af någons genom Indelningsverket meddelte lagliga rätt, ett generelt stadgande borde vidtagas, hvarigenom det lernnade6 öppet för hvar Och en, som icke åstundade lemna KronoTionden in natura, att lösa den efter Markegång, med den förenämnde bestämda Forsel-förhöjningen, sorn vore af särdeles nytta i afseende på de mångfaldiga prejerier, som vid sådane liqvider förekomma och hvarigenom afböjdes ett lika betungande för Tiondesom Afradsgifvare, att göra flera resor, som nu händer, då Krono tionden af ett Hemman är fördelad emellan flere Personer, och i anseende hvartill Tiondetagare borde Vara förpligtade att sjelfve hos Tiondegifvaren vid bestämd tid afhämta Spannmålen, i fall han ej med Markegångspriset åtnöjes, jemte bestämde Forlönen} varande det icke med billighet för* Den 13 Maji. 341 enligt, att Rantegifvaren skall kunna tillförbin. das, att flere än en Spanninåisutskyld på aflägse Ort afföra , då Afraden bör äga företräde och Kronobonden lösas eller hos Räntegiiyaren afhämta». Jag anhåller oro återremiss af Betänkandet med desse mina Anmärkningar. Herr Oxehufvud, Z?o, hade inlernnat följande, som upplästes: Ehuru jag förmodat, att vid Riksdagens slut hopade göromål icke lemna Utskotten nog tid öfrig, för att till förnyad granskning upptaga ett Riksdagsärende, hvilket efter fyra månaders förlopp har hunnit första gången underställas RiksStåndens pröfning; och skulle alltså icke anmäla några anmärkningar emot Högloflige Utskottens Betänkande, så vida jag icke vore fullkomligt öfvertygad, att våra Corn* mittenter, nu missnöjde öfver tidsutdrägten med de angelägnaste göromålen, skulle finna det lika besynnerligt, om roan slutligen vidtog den vådliga principen, att för skyndsamhets skull åtnöja sig med Utskottens första Utlåtande.
Ropades äfven Ja och Nej. Hert Berghman, Ambrosius Magnus: Så vida icke Ridderskapet och Adeln skulle förena sig om, att låta detta mål förblifva hvilande till nästa Riksdag, nödgas jag begära votering. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus förenade sig med Herr Berghman.* Herr Grefven och Landt - Marskalken 326 B Den 4 December e. m. framställde derefter följande voterings.proposition: Den som instämmer uti Välloflige Borgare-Ståndets fattade Beslut, rörande Särskildta Utskoitets Betänkande, angående reglering af Rikets Styreise-verk, och hvilket beslut, på sätt Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag omständligt upptager, innehåller dels godkännande af Utskottets förslag till rätts-frågornes afsöndrande från Förvaltnings-verken och öfverlemnande till Domstols - behandling, dels äfven underdånigt öfverlemnande af det öfriga utaf Utskottets Betänkande till Kongl. Maj:t, voterar Ja; Den det ej vill , voterar Nej; Vinner Nej, kommer Särskildta Utskottets nämnde Betänkande, att blifva hvilande till nästa Riksdag. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Herr von Hartmansdorffj August: Jag vill icke uppehålla Ridderskapet ocb Adeln med någon vidlyftig framställning; men då jag under ett par år egnat nästan all min tid och all min förmåga åt utarbetandet ef detta ämne, anser jag mig nu, då dess afgörande är förhan - Den 4 December e. m. den, icke böra förtiga min öfvertygelse. Den är med ett ord sagdt, att saken ännu alltför litet hunnit blifva känd af Riksens Ständer och än mindre at Nationen, för att man nu skulle fatta något definitivt beslut derutinnan. Jag får derföre förena mig med dem, som önska att målet må förblifva hvilande, och tillstyrker således Ridderskapet och Adeln, att instämma i Preste-Ståndets beslut. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus:
Hon läste och förklarade, på sitt sätt, äfven för henne långa stycken ur andaktsböcker, som hon dessutom lånade Elina, och hvilka Mariana påstod skulle både uppbygga, trösta och hugsvala henne, om hon rätt innerligen lade dess ord och anda på hjertat, begrundade och insöge dem, »lät sig af dem lika som impregneras». Elina tog och lofvade, men ryckte slutligen ändå fram med en direkt fråga hvad medel Mariana trodde hon borde bruka, för att söka återvinna Alberts hjerta, något som hon ansåg ej allenast vara lofligt att göra, utan till och med en skyldighet att försöka. »Ack käraste, älskade Elina!» sade Mariana, och ryckte litet på sina magra axlar, »hvad finnes väl för medel att taga dessa hjertan, fulla af jordisk kärlek, jordiska lidelser, i flygten. Jag åtminstone känner intet. När ett sådant flyger bort, så är det som när ett lätt moln drifves af stormen: man ser nog huru det skyndar undan, men att ropa det åter och hålla det fast, vore omöjligare än att räkna sandkornen på verldshafvets botten. Derföre! låt hans verldsliga kärlek fly, och sök blott att vinna hans andeliga, och, om eder lycka hittills haft sin grundval på denna vanskliga jorden, så bygg nu opp dess fasta tempel i himmelen; der finns inga stormar, inga hvirfvelvindar som blåsa det ned, ingen falsk grund som gör att det instörtar. Med ett ord – sök att draga Albert från dessa fåfängliga nöjen och tidsfördrif, som nu sysselsätta och förvilla honom; visa honom huru välgörande bönen och lif i Gudi inverkat på dig sjelf, och sök att indraga honom i detta, äfven om han i begynnelsen skulle spjerna emot, ty detta är din pligt, din höga skyldighet, skulle du än deraf till en början ej skörda annan frukt än otacksamhet, hat och begabberi!» »Och detta af Albert! Nej Gud bevare mig derifrån, goda kära Mariana!» sade Elina förskräckt och förfärad, ty af alla Marianas ord voro dessa dock de hårdaste. »Nej Mariana! hellre låter jag
Det ligger i sjelfva begreppet af ett testamente, att den som gör en sådan disposition, har rätt att, så länge han lefver, företaga ändringar i densamma; om nu ett inbördes testamente upprättas, hvarigenom utan vilkor bestämmes att efter båda deras frånfälle, som upprätta det inbördes testamentet, egendomen i boet skall tillfalla en tredje person, så är i sjelfva verket icke något som hindrar den efterlefvande att om sin lott göra en ny disposition; men om det inbördes testamentet innehåller ett bestämdt vilkor, så att den efterlefvande, mot åtnjutande af förmåner, tillförbinder sig att fullgöra något, och alltså är att betrakta på samma gång som testator och testamentarie, så är han deraf bunden; ty ett sådant testamente, ehuru icke att anse såsom ett kontrakt, har likväl dermed en analog karakter och kan derföre ej ensidigt upphäfvas. Den 14 Februari f. m. 383 För så vidt det föreslagna tillägget afser rättighet att ändra ett ovilkorligt inbördes testamente, är det alldeles öfverflödigt, emedan nu gällande lag icke lägger något hinder i vägen härför; med afseende åter på rättighet att ändra vilkorliga sådana testamenten, är det origtigt, hvarföre jag, då jag dessutom icke kan föreställa mig att tillägget skulle åstadkomma större tydlighet, eller afhjelpa de ojemnheter i lagskipningen, som af motionären blifvit framhållne, med åberopande af Hr Carléns reservation, anhåller om afslag å Betänk:t. Gr. Hamilton, Gustaf: Säkerhet i civila rättsförhållanden har alltid ansetts som ett af de vigtigaste vilkor för samhällets väl, och, jemte det jag helt och hållet instämmer med den siste värde talaren i hans uttalade åsigt, att testamenten icke äro att räkna bland kontrakter, är jag af en med hans alldeles stridande åsigt i afseende på behöfligheten af detta tillägg. Det är högst angeläget att personer, som upprätta ett testamente, veta verkan af lagen. Också vet icke 1734 års lag af något inbördes testamente eller någon förbindelse att lemna ett sådant testamente oforändradt. Deraf följer, att det, likasom hvarje annat testamente, lagligen kan ändras, så länge testaments-gifvaren lefver.