Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I)t-t må tillåtas mig, dä här både inom och utom representationen har talats om LagUtsk:s arbeten, att erinra om hvad jag förut sagt, att nästan ingen af de vigtigaste frågor som vid denna Riksdag berott på LagUtslcs handläggning blifvit utan resultat, och, detta oaktadt, LagUtsk. kommit in till Sländön med 20 särskilda lagförslag, då man nästan kan taga lör gifvet att alla LagUtskrs Betänkcn en gång återremitteras, detta i följd af en varsamhet hos Stånden sora jag gillar, ty man kan aldrig vara nog varsam i dessa fall och jag erkänner att LagUtskrs arbeten ganska ofta vunnit på de aumärkmr som skett inom Stånden. Dä nu så är; om en äterromiss af en fråga föranleder Utsk. till ganska stora ansträngningar, ty ITrrme veta att en ändring i lagen gör att, hela lagen behöfver granskas, dä LagUtskis arbeten, redan i och för sig sjelfva svåra, äro åtföljde af återremisser, som mäste fördubbla arbetet, dä detta oaktadt LagUtsk. åstadkommit en sådan massa af lagförslag, tror jag icke att någon billig fordran kan gå längre. Om Utsk. också skulle förstärka sitt kansli, så är det derför icke hjelpt; ty man kan icke pretendera att de som äro anstälda vid Kansliet, skola sysselsätta sig med redaktions-arbetet och jag tviflar pä att de personer som man i allmänhet kan anställa som biträden vid Utsk:s Kansli äro vuxna att sätta sig neder och blifva lagstiftare. Hvad beträffar det af talaren vidrörde, förhållande att det kan vara ledamöternas skyldighet att sjeltve deltaga i utarbetandet, af Betänkm, så försäkrar jag honom, att sådant sker och det är åtskilliga Betänkm som jag sjelf i min obetydlighet upsatt. Jag tror med ett ord att det mödosamma arbete som åligger Utsk. afhjelpes icke derigenom att man antager ett eller annat biträde vid dess Kansli Det är i allmänhet ganska ondt om personer med den förmåga att de kunna åtaga sig att redigera lagar och jag tror att Utsk. skulle få svårt nog att förse sig med sådana.
Detta förhållande är synnerligen fördelaktigt för bevakningen öfver tillverkningens mängd och för stats-inkomsten däraf, emedan de kontrollerande tjenstemännens antal sålunda kan vara mindre, än om bräneriernas antal vöre stort. Säfskilitd Utdfcblhls Éétdhittinth Mi) $. Det har nemligen befunnits, att enda tillförlitliga kontrollen varit att låta oafbrutet upmäta den mängd bränvin, som afverkats; ali annan kontrollerings-method har funnits osäker och otillräcklig. Att i Sverige bygga kontrollen endast på denna grund är för närvarande Ogörligt. Den exempellöst stora mängd brännerier, som här funnits och, ehuru minskad, ännu finnes så stor, att det väcker främlingars förvåning, tillåter icke en tanke på möjligheten att särskildt öfvervaka hvarje bränneri och för dagen mäta dess produktion. Att med ett penn-drag utrota allt, hvad små brännerier heter, kan ej heller påtänkas, då så många intcressen, så många vanor och öfvertvgelser lägga oöfvervinneliga hinder däremot, åtminstone ännu. Men å andra sidan kan ej heller Sverige, om det skall kunna någonsin hoppas en grundlig förbättring i det olyckliga tillståndet, afsäga sig det enda medel, som andra folk funnit verksamt. Redan länge har, genom sakens natur-eniiga gång, en hop verkliga bränvinsfabriker tillvarit i landet; och lör att deras, med det allmännas fördel mera öfvensstämmande, interesse må förlikas med den mindre tillverkningens, har Utskottet trott nödvändigt vara att för framtiden, åtminstone den närmaste, ilpställa två olika systemer för rättighet, mätnings-sätt och kontroll. Det ena omfattar de mindre brännerierna, som drifvas med eldens verkan omedelbart på pannan, och hvarför de hufvudsakliga föreskrifterne dels här framför äro föreslagna, dels ytterligare skola utvecklas. För denna klass af brännerier måste mätnings-grunden blifva pannans rymd; och ingen annan lämplig kontroll å averkningen lärer kunna utfinnas. Men då så är, mäste också, för att kunna uppdraga en grans emellan klasserna, ett maximum för den tillåtna pannan be stämmas, likasom ett minimum för de stora bränneriernas tillverkning. I annat fall kunde
Att begära ett förslag till sådane förbättringar i hospitalsväsendet, som ”utan Statens betungande” kunna utföras, innefattar nemligen, såsom jag redan anmärkt, nära nog ett tillkännagifvande, att man 174 Den 21 Juni f. m. önskar förblifva vid hvad som är, sävida uttrycket åsyftar att inget understöd af Statsmedel borde förökas för de ifrägavar. förbättringarnes utförande. Skall det åter innebära att vid förslagets upgörande all onödig kostnad bör undvikas, så att Staten icke måtte komma att vidkännas alltför stora, betungande utgifter för planens realiserande, är denna önskan visserligen ganska loflig, men af ringa vigt, enär R. St. i allt fall komma att pröfva förslaget och dä äfven äro i tillfälle att tillse huruvida tillgångar för dess utförande finnas disponible eller icke. Jag instämmer deremot i Frih. Palmstjernas förslag, så vida icke R. o. Ad. skulle vilja antaga den redaktion H. PresteSt. beslutat, hvilken, enl. min tanka, enkelt och bestämdt uttrycker hvad R. St. i denna del hafva att hos K. M. i underd. begära. Hr von Hohenhausen, Mich. Si 1 v.: Den siste värde talaren har för R. o. Ad. förklararat att liospitalsfondens tillgångar icke medgifva att genom densamma verkställa någon utvidgning eller förbättring af hospitalerna i riket: I sednare fallet ser jag således ett erkännande deraf att administrationen är, såsom jag ock tror, inrättad på det ändamålsenligaste och klokaste sätt och alt den således icke tarfvar någon förbättring; ty det är uppenbart alt om blott en förändring i administrationssättet vore i fråga, behöfde den på intet vis leda till ökade utgifter för hospitalsfonden, än mindre påfordra några Statsanslag; men jag får fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå att med det uti den föreslagna underd. skrifvelsen förekommande ordet ”utredning” (hvilket han önskar bibehålla) afses någonting helt annat. Jag har förut tagit kännedom om de handlingar och skrifter ronde hospitalernas reorganisation, hvilken härflutit från en kommité, hvilken nedsattes före sistlidne riksdag.
Salpeter, raffinerad och oraffinerad, hade Utskottet föreslagit att, med upphäfvande af gällande införsels-förbud, bestämma införsels-tullen härå till 1 R:dr lispundet, och hafva Borgareoch Bonde-Stånden detta förslag godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln äfvensom Preste-Slåndet bestämt afgiflen vid förbudets borttagande till 2 R:dr lispundet. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, att biträda de båda öfriga Ståndens beslut att godkänna Utskottets förslag, och föreslår, för annat fall, följande omröstning: N:o 66. Den sorn vill, att, i öfverensstämmelse med Utskottets af två Stånd gillade förslag, införsels-tullen å oraffinerad och raffinerad Salpeter bestämmes till 1 R:dr lispundet, röstar Ja 5 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes denna tull till 2 R:dr lispundet. Utskottet hade vidare hemställt, att gällande lullbestämmelse för Chilisk Salpeter eller Salpetersjradt Natron mätte bibehållas, innefattande denna bestämmelse att nämnde artikel får för skedvattensoch andra fabrikers behof, efter pröfning och tillstånd af Kommerse-kollegium, införas mot tull af 6 sk. lispundet. Preste-, Borgareoch BondeStånden hafva i enlighet härmed beslutat; Ridderskapet och Adehi åter har ansett ifrågavarande artikel böra, utan någon föregående pröfning af Kommerse-kollegium, få införas mot en till 3 sk. per lispund nedsatt tull, dock endast lill städerna Stockholm, Götheborg och Malmö. Ehuru sistnämnde stadgande, såsom varande af reglementarisk beskaffenhet, icke egentligen kan anses inverka på bevillningen, torde detta stadgande likväl, enär det blifvit antaget såsom vilkor för den lägre tullsatsen, böra i sammanhang dermed i voterings-proposilionen infljta; och föreslår Utskottet sålunda, derest icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja nämnde skiljaktiga beslut frånträda, följande omröstning: N:o 67.
Vattenverks - ägaren genom Domarens åtgärd blifvit ålagd att taga ersättning, så skall löseskillingen i Domstolen deponeras, oell då den har intecknings-documenterne, kan den ej vara okunnig flen 12 Jnlii e. m. 657’ okunnig om, hvilka inteckningar behåfta verket, orh således ej elier vid liqviden glömma deras rått. Jag finner åtminstone icke derutaf någon olågenhet. Af en annan anmärkning, om utbrytningen af den ränta, som kan vara inlagd uti verket, finner jag ej eller mera hinder, ty räntan fördelas då på den odlingsbara jorden, och ingår der uti beräkning. Herr Mannerstam har ansett det belopp af procent vara för högt, som Utskottet föreslagit utöfver värdet. Jag skulle instämma deruti, och år enskildt öfvertygad, att en mindre procent vore billig, men jag tror, att då man vill ett allmänt nyttigt ändamål, för hvilket enskilta farhågor hysas, är det båttre att sätta för hög ån för låg lösen. Den hindrar ej större odlingar, och om de mindre uppehållas, år det af mindre vigt. Då jag nu tror mig hafva besvarat de anmärkningar, som blifvit framställde, och inga andre blifvit gjorde, anhåller jag för min del om bifall till Utskottens Betänkande, med det alternatif, som ålägger samtelige jordägare, hvilka af odlingen skulle hafva nytta, att i ersättningen deltaga, Herr Gyllenheim: Herr von Hartmansdorff har mycket misstagit sig, då han ansett mig utgå från den synpunkt, att vilja gynna Vattenverks-ågaren, framför jordbrukaren. Tvärtom år den grundsats jag yttrat, sådan, att ingendera skulle gynnas på den andres bekostnad Äfven måste jag In.fv« illa eller otydligt uttryckt mig, dä flera Herrar Ledamöter löiment det jag skui - Ridd. o, Ad, Pr, VI. Band. Den 12 Julii e, m. le hafva antagit öfverp roductionen, såsom ett hinder att vidare påtänka odlingar. Jag delar visserligen ieke en sådan öfvertygelse, utan år ense med dem, som finna att correctivet hår lig. ger uti sig sjelf.
Hvad beträffar deri siste talarens yttrande, att, ifall vi finge en ordinarie riksdag hvart tredje år och en extra supponerades emellanåt, riksdag skulle Inträffa hvartannat år, så kail jag ej fatta, hunt följden skulle blifva sådan; men visst kunde det hända, att vi då sammankallades 2:11c år å rad och endast livart tredje år blefvo utan riksdag Samme värde talaiö har äfven sagt, att örn lagtima riksdag inträffade hvartannat år, skulle riksdag komma alt hållas hvarje år. Detta är för mig ett skäl att tillstyrka en sådan förändring, och anhåller jag således om återremiss. Hr Hjerta, Lars: Jag anhåller alt äfven få helt och hållet instämma i det förtjenstfulla anförande, som är afgifvet af Frih. Nordenfalk. I delta ämne äro för öfrigt argumenterna för och emot så tillräckligt discuterade både inför allmänheten och inom Representationen vid föregående riksdagar, alt jag troiföga vara alt derom tillägga. Jag vill derföre blott nämna, att jag tillhör dem, som tro, att individerne i none samhället icke blott anse sig mera sammanbundne med detsamma, utan äfven äro mer hildiga alt derför göra uppoffringar, i samma mån de (inna sig, genom väl utvecklade representationsförfattriingar och oftare återkommande riksmöten, i tillfälle alt sjelfva deltaga i uppmärksamheten på styrelsens och lagstiftningens gång ; men jag ber att fä tillägga några ord i anledn. af en värd talares framställning, att ett beslut i detta ämne ej borde fattas, innan en representations-förändring föregått. Jag tror nemi. för min del, att riksdagarnas tätare återkommande blir nästan det enda möjliga sältet alt åstadkomma någon verklig förbättring i våra representativa författningar. Opinionerna i fråga om representations-förändring äro kanske mera splittrade än i någon annan fråga, oaktadt det knappast lärer finnas någon, han må vara ultra eller liberal, som icke anser vår ouvar. representation vara i något afseende bristfällig, och önskar att efter sin åsigt få bristerna afhulpna, men att
Han ville se med mina ögon och höra med mina öron. Aldrig blef han så glad som när jag kunde ge honom riktigt lefvande allt hvad jag hade upplefvat. Det skärpte min blick och mitt minne. Han med sin beläsenhet och sitt fina öra kunde bli så belåten när jag lyckats göra någonting riktigt på spiken rätt, så att både lokalton och färg och stämning var i behåll. Då kunde han trycka mitt hufvud mot sin axel och säga: Nu har jag inte varit bortrest, nu har jag varit med dig hela tiden, nu har jag sett det alltsammans, liksom du. Ofta önskade han också att jag skulle anteckna hvad vi båda varit med om och som han tyckte var värdt att komma ihåg. 'Du är mitt minne' brukade han säga; 'du är min skrifvande hand, min tänkande hjerna, mitt allt.'» Hon satt tyst och det låg en stilla glädje öfver hennes drag, liksom hörde hon ännu de smekande orden i sitt öra. »Har du aldrig tänkt på att låta trycka dethär?» sade han efter en stund. »Nej. Ett par af småbitarne skaffade din far in i ett tyskt blad; men jag har aldrig sjelf tänkt på något sådant.» »Du borde ge ut dem som bok.» Hon smålog. Detta erkännande från sonens sida gjorde henne glad. »Åh, det duger väl icke?» »Hvarför icke? Det är kraft i skildringen och framför allt: det är lif. Det är klart, konkret. Det är just som du sjelf sett det. När du talar om menniskor och ställen ser man det. Du ska' ge ut dethär. Det ska' bara omarbetas lite här och hvar.» »Det kan jag inte.» »Åhjo. Jag ska' hjelpa dig. Vill du det?» »Du blir trött på det innan boken är färdig.» »Nej. Jag blir inte trött. När det gäller att arbeta för andra har jag en ofantlig energi. Det är bara när det gäller mig sjelf som jag ingenting kan göra!» »Nå låt oss försöka då!» sade modern. De grepo verket an redan följande dag; och sedan kom han regelbundet till henne hvarje förmiddag kl. 12. I allmänhet höllo de i till hänemot tretiden, då han vanligen gick för att taga sig en promenad i Kungsträdgården.
Tulfsedlar af den i sistlidnp Mars, så hade bemälte Pehr Nilsson, jemte tillkännagifvande, att, honom veterligen, ingen Tullbevakning på den tracten af Svenska gränsen, der han vöre boende, hindrade hägge polken att med hvarandra idka en loflig handel, ansett det vara anmärkningsvärdt, att Norrmännen forst nu inrättade Tullar inom deras gräns; hvarföre ock han anhållit, att Riksens Höglofl, Ständer täcktes vid nu instundande Stor-Ting i Norrige påyrka afskaffande af ifrågavarande Tullinrättning på Norrska sidan. Utskottet får i anledning häraf förklara, att jorn enligt Norriges, af Hans Kongl. Maj:t vår Allernådigste Konung och Herre fastställa och antagna Grundlag, Sveriges Rikes Ständer icke hafva någon rättighet att befatta sig med Norriges angelägenheter, lärer Riksdagsmannen Pehr Nilsson böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla den önskan, hvarmed han nu oriktigt vändt; ®ig tili Riksens Ständer. Hvilket dock till Riksens Höglofi, Ständers om - Den 19 Juni. 77 5 ompröfvande vördsamligen efver Jemn as. Stock* " 'in den 13 Juni 1815. hol På Höglofl.Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Högvörd. Prest*' Ståndets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. På Vällofliga BorgarePå Hedervärda BondeSlåndets Ledamöters Ståndets. Ledamöters ' vägnar vägnar And. Fredin^ Nils Mänsson. M, M. Rosbeck. Uppläst hos Höglofl. Ridd. oell Ad. d. 19 Juni» —■ — Högvörd. Prest-Ståndet d. 20 VäUoflBorgare-Ståndet d. 19 Hederv. Bonde-Ståndet d» 19 Vördsamt Memorial l H l jLedervärda Bonde~Stånset har till Banco-Utskottets utlåtande behagat remittera en af Riks* lagsmannen Johan Olsson Longberg uti Hedervärda
Grefve von Platen, Ballzar Bogislaus: Vid den fråga, som nu kommer under öfverläggning, fäster sig till en högst betydlig del, den om utförandet af det hela, nemligen huruvida Actieägarne skola i en framtid vinna < n laglig inkomst för sina bidrag, för att deraf förmås till fortsättning. R’dderskapet och Adeln har förut uti ett annat ämne faststäldt den grundsats. att den Discont, sorn härtill bidragit, och förut varit Actieägarne tillhörig i stöd af dettl förundte privilegier, skulle, emot ersättning af Staten, öfvertaga». 1 detta beslut ser jag trygghet för Actieägarne, att blifva rättvist behandlade. Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln i dag, vid bestämmandet af Propositionen öfver detta ämne, behagar ihågkomma, att här icke blott kan blifva fråga om ränta, under Byggnad:-åren utan ock oin en nödvändig ersättning iör Disconten, intill den tid, då Disconträttigheten upphöra skulle, det vill säga till slutet af år 1835. Jag vågar alltså hos Den 16 Junit /. m. 85 Hans Excelience anhålla om den proposition: att den ersättning Ridderskapet och Adeln redan beslutadt böra lemnäs ät Bolaget lör dess Disconträtt, må komma att, j öfverensstämmelse ined hvad Rikets Ständer vid'1815 års Riksdag antagit såsom Discontens afkastning, utgå med !20,ooo Riksdaler ärligen till och med 183.5, under vilkor, att det skall å1’gga Bolaget, att ansvara tor återbetalningen af Canalarbets-Cassans skuld till Disconten Riksdaler 1,08^,877? Jag tror genom ett sådant beslut förra stadganden vara bevarade, Och tar mig friheten påminna, huru vigtigfc det är för oss alla, att bibehålla tredje mans rätt i helgd, då lagligen tillvunnen Egendom är i fråga. Härom är så mycket sagt, och det är så väl bekant, hvarpå Bolagets privilegier grunda sig, att jag blott tår hemställa, om antagande af den af mig föreslagne proposition.
Föräldrarne motade på af alla krafter, och ett tu tre bar Alexandra en guldring med initialerna C. J. inuti, och kammarjunkaren en dito med dito A. S. Så stolt i sin håg gick Jernkrona med sitt A. S., och var inte lite förnöjd, hur han dermed skulle göra Celestine ondt i hågen, när han härnäst träffade henne. Och tillfälle härtill erbjöd sig snart, ty som all fullkomlig glädje här på jorden skall ackompanjeras af knifvar och gafflar, så måste ju förlofningen på Tunanäs äfven firas med ett hej dundrande kalas. En hejduk utrustades i kortbyxor med gula stöfvelkragar, sattes på en hästrygg och befullmäktigades att till den 25 Oktober sammankalla alla ortens herrskaper till diner på Tunanäs. Öfverstinnan fruktade att Celestine skulle dåna, då hon meddelade henne anledningen till bjudningen, men fann till sin förvåning, att Celestine tvert om vid dess emottagande syntes ganska glad. «Det är förtviflans mod,» tänkte hon. Såsom ett hufvudvilkor för sitt nådiga bifall till föreningen, hade Alexandra utfäst, att vintrarne skulle tillbringas i Stockholm. Jernkrona hade så mycket mindre att invända häremot, som han med hvarje dag allt mer började känna behofvet af att hafva tillgång på nära håll till skicklige läkare. Stellan fick i kommission att i Stockholm till bröllopet vigilera för en kammarherrefullmakt åt Jernkrona, och hade snart den outsägliga glädjen att få lösa den, och rekommenderad skicka den ned på posten. Baron Stjernfeldt ville just inte visa sig som en gnidare vid sin dotters utstyrsel. Han hade varit lycklig med att i år få in sin spanmål väl bergad, och att på Stockholms börs sluta bort den till förmånliga priser. Det sparades derföre ej på något håll, utom när någon af underhafvandena möjligen kom för att utbedja sig, dock blott såsom lån, en eller annan kappe till utsäde.
N:o 60 återremitterades. Vid förnyad föredragning af Stats Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlät. N:o 61, i anledn. af väckta motioner om rättighet för hemmansägare å Gottland att få erlägga penningelösen för deras räntetjära, blef detsamma af R. o. Ad. bifallet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum korame att fortsättas i e. m. kl. £ till 6. 3j6 D«n 10 Maj. f. m. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. a dennes e. m. på hordet lagda utlåt. N:o 62, i fråga om upphörande af de i norra länen af Riket utgående räfstetingspenningar. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag anser detta StatsUtsk:s utlåt, böra återremitteras, emedan Utsk. väl hemställt, att dessa s. k. räfstetingspenningar, som utgöra en del af landshöfdingarnas löner i de norra länen, skola upphöra och ett motsvarande anslag uppföras på riksstaten, men icke, så vidt jag kunnat fatta Utskrs mening, bestämdt förklarat, huruvida anslaget skall fortfara allt framgent eller blott under ruvar, innehafvarnes tid. Jag skulle för min del tro, att då afgiften tillkommit och blifvit bibehållen såsom ersättning för landshöfdingarnas i de norra länen vidsträcktare embetsresor, men dessa efter länens numera skedda fördelning ansetts öfverflödiga, borde ett motsvarande anslag för framtiden äfven anses obehöfligt och således upphöra efter nuvar. innehafvarnes afgång. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om den värde ledamoten, som yrkat återremiss, behagar fasta närmare uppmärksamhet vid Utskts betänk., tror jag han skall finna, att Utsk. icke föreslagit annat, än hvad den värde ledamoten sjelf önskat; ty Utsk. har här endast tillkännagifvit, att det framdeles skulle föreslå uppförandet på stat af ett motsvarande anslag.
Det är naturligt, att missnöje skall alstras vid genomförandet af en reform sådan, som den nu ifrågavande, med afseende å bränvins-lagstiftningen, och att detta missnöje här uttalar sig anser jag vara ganska väl, emedan vi derigenom komma bättre i tillfälle att bedöma värdet af de skäl, som gifvas derför. Såvidt nu detta missnöje gäller ifrågavande Betänk., får jag dock erkänna, det jag icke tror att detta skulle leda till det dermed åsyftade målet att belt och hållet hindra bränvinsbränningens inställande i höst. Men är frågan den, att söka bereda de personer, sora genom den nya författningen skulle komma att lida, ett mindre lidande, så tror jag att man kan träffa på Dågon medelväg, som härtill vore lämplig. Frih. Haab har nämnt, att det enklaste medlet vore att tillåta bränvinsbränningens fortgång en månad under instundande höst efter den gamla skatten. Derigenom vore till stor del undanröjde de olägenheter, som skulle upstå genom åtgärden att inställa densamma. Om skörden skulle utfalla sämre i vissa trakter, om ett våtår skulle komma, som gjorde inbergningen svår eller om potatissjuka skulle kasta sig på den vexande grödan, då vore det naturligtvis en stor olägenhet att icke kunna tillgodogöra de skämda produkterna, och på samma gång ett talande skäl att icke inställa bränvinsbränningen. Men jag tror att om denna inställes under blott en månad, så skulle till en stor del dessa olägenheter undvikas. Jag kan visserligen icke neka det jag anser, att en stor fördel derigenom tillskyndas dem, som bränna bränvin. Ty såvidt man i detta hänseende kan genom en approximativ beräkning leda sig till en slutsats, skulle sannolikt med nnvar:de brännerietunder en månad kunna tillverkas omkring 11 millioner kannor bränvin, och då måste med den skillnad, som eger rum emellan nu gällande skatt och den, som kommer att utgå efter d. 1 Jan., hvar och en finna att en icke obetydlig vinst kommer att tillfalla de jordbrukare, hvilka sysselsätta sig med ifrågavande handtering.