Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
TJlskott(ts Betänkande N'o jl 37 de betydliga förändringar, sorn under tiden inträffa; af Herr von Qvanten, Carl, att de borde uppskattas efter deras product, hyra, och att egare, sorn drifva borgerlig näring i egna hus^ borde för de sistnämnde beskattas ungefär lika med dem, som för sådan Lägenhet erhålla hyra o. s. v., samt af Herr Santesson B. H., att ingen grund för värde å Hus i Stadt på sätt 3 Art. 4:de §. 16 Moni. bjuder, hädanefter måtte få tagas af Brandförsäkringsbeloppet, utan att, till följd häraf, endast gångbara värdet måtte utgöra den rätta värderingsgrunden, som borde bemtas af samma källa, nemligen Taxeringsmäns bedörnmande; hvarom Motionairen, till Vallöf], Borgare-Ståndets Protocoll, på det sätt munteligen utvecklat sin mening, att då, numera, ett mindre antal af Städernes hus, än förr, voro försäkrade i allmänna Brandstods-Inrättningen, och många i serskilda Brandstods-Föreningar, så inomsom utomlands, svårigheter skulle möta att härom erhålla tillförlitliga uppgifter och controller; uti hvilket ämne flere vär-' de Ledamöter inom Vällofl. Borgare-Ståndet yttrat dels öfverensstämmande, och dels stridiga åsigter, men Herr Kleman, Johan Jacob, unt der anförande af hufvudsakligen samma skäl och åsigter som Herr Santesson, och med tillägg, att han ej ville bestrida flet sista Köpeskillingen eller Brandförsäkrings-värdet må tjena Taxeringsman till vägledning och jemförelse, serskildt •j8 Eevi//ft.» Utskottets Betänkande N:ö fl motionerat, att Taxeringsman i Städerne utan alla andra band än dem Ed, tamvete och öfvertygelse dlägga, md ega att bestämma hastighetsvärdet för hvarje är efter i orten gängbara pris. m.) Beträffande värdering ä Bergverken, har Herr Friherre Ridderstolpe, Fredrik, andragif, att alla Bruk i hvarje Län iiorde sättas i 3:ne Classer och derefter betala för productions.yinsf» att skatt fur Manufactur-Smiden lämpligast kun, de utgöras efter föregående årets afkastning vid denna handtering, och att, i stället för nu gällande stadgande, om serskild värdering å Masugnar, ”sd vida de ej ingått i värdet af den Egendom de tillhöra,” det senare uttrycket borde förändras till ”Masugnar som sälja sin production. ’’
Av detta protokollsutdrag framgår även att bondeståndet redan tidigare fattat enahanda beslut. 308 Den 1 Augusti 1812 Herr Biskop Tingstadius1 yttrade det han för sin del (icke) ville lägga hinder i vägen för expeditionen men att han icke funne med Riks ståndens rätt förenligt att sedan ett el. flera Stånd med sitt ogillande nedlagt en väckt fråga om Grundlagen den samma å nyo må behandlas ete. införes2 hvilket Herr Biskoppen önskade måtte anses som ett tillägg uti dess förut i ämnet yttrade mening och jemte Utskottets Betänkande till Riks Stånden öfverlemnas. — Herr Öfver Intendenten Edelkrantz fann för sin del, att derest meningen »hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga» blefve oförändrad, borde dermed förstås att icke något upskof möjligen kunde äga rum, utan så framt Konung och Ständer förenade sig derom.3 Hvilken tolkning Utskottets öfrige Herrar Ledamöter äfven antogo. Herr Doctor Agrell anmärkte att uti 83 § Regerings formen borde i sammanhang med den nu gillade redaetion det tillägg göras, att jemte de deri åberopade 2 me §§ äfven 56 § nämndes. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz erinrade om den af Herr Öfver Intendenten förut gjorde anmärkning, att uti 56 § Regeringsformen stadgas om Allmänna frågor som uti Riksens Ständers Plena väckas, det, som äfven gäller om andra hvaraf § :n blifver otydlig. I anledning häraf föreslog Herr Kammarherren Silverstolpe 1 Punkten, som innehåller Tingstadius’ yttrande, löd ursprungligen på följande sätt: »Herr Biskop Tingstadius yttrade det han för sin del icke ville lägga hinder i vägen för expeditionen, men att han förblefve vid sin förut yttrade mening rörande ett jemknings utskott, hälst som de af det nu föreslagne förstärkta Constitutions Utskottet, beredda frågor, icke kunna utan med ja eller nej i Stånden afgöras. derigenom Ståndens rätt synes blifva inskränkt. Härmed förenade sig Herr Doctor Falck.»
Vid jemförelse af 1828 års Berättelse inhemtas, att årliga utsädet och Spannemåls-productionen i Länet nu blifvit uppgifven till ungefärligen samma belopp, som berörde år; och, ehuru å de fleste hemmanen i Länet icke utsås öfver 16 tunnor spannemål, och sättas flere, än 5 å 6 tunnor potatoes, är likväl ostridigt, att årliga utsädet å en ganska stor del Egendomar uppgår till dubbelt och vida derutöfver, hvaraf föijer, att productionen i det hela med säkerhet tål en förhöjning af omkring 5o procent. Af Trädgårdsväxter eultiveras mera än orten beböfver; men odlingen af Lin och Hampa ersätter ännu icke på långt när hvad derutaf erfordras. Boskapsskötseln, emot hvars hastigare tillväxt, enligt hvad Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande uti 1822 och 1828 årens Berättelser i underdånighet antydl, bristen på goda och tillräckliga betesmarker, i syn - 8 nerhet inom den egentliga Nerikes-provineen, lägger hinder i vägen, synes dock allt mer och mer skrida till sin förbättring, och är numera otvifvelaktigt, att behofvet utaf alla slag af Victualier fylles inom orten. Utaf de upplysningar åtskilige af Länets Seliaferi-ägare behagat meddela Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande, visar sig uppenbart, att denomsorg bemälte kunnige och erfarne "hushållare hittills egnat åt Fårafvelns förbättring, ännu med samma varma'nit fortgår. — Vid Bysta, der Eleetoral-bjorden år 1828 utgjorde 4^o individer, är antalet lin nära tredubbelt; vid. Carlslund uppgår denne hjord till boo djur, sedan 200 blifvit till annan Schäferi-äga rens egendom afförde, och vid Boo utgör stammen 486; af hvilket sistnämnde antal Får, ägaren detta år baft en contant inkomst utaf 3,8a5 R:dr ra skill. Riksgäldssedlar.
Osterberg i år verkställda införseln af ett parti hornplatter om 2,397 som i inköp kostat 728 R:dr 43 s^. 8 r:st, blifvit erlagdt; Tullafgift 99: 42* — Afgift till Handelsoch Sjöfarts-fonden 9: 47• Banco R:dr 114-' 16. — som utgör 2 sk. ioi r:st. på ett varuvärde af i/[ sk. 6 r:st. för skålpundet, — dels att värdet å ”hornplatter” och ”oarbetadt horn” de sednare åren betydligen fallit, i följd af minskad efterfrågan och förbrukning af in - Bevillning-Uskottets Betänkande, N:0 12. 3i liemska hornarbeten och hornkammar, dels att platter icke tillverkas inom riket, såsom ej utgörande en lönande rörelse, dels ock att dessa, jemte oarbetadt hern, icke kunna betraktas annorlunda, än såsom ett råämne för tillverkningen af hornarbeten; på grund af hvilka förhållanden, de der vunno ytterligare bekräftelse deraf, att, under de senare åren, importen af råämnet horn, särdeles piatter, betydligen aftagit, under det att införseln af ”Horn, arbetadt, alla andra slag”, i väsendtlig mån tilltagit, skäl ansetts vara förbanden, att, vid nu skeende granskning af tulltaxan, afseende blefve fästadt A Sökandernes underdåniga framställning,' och att, med hänsigt dertill, med bibehållande af den i nu gällande taxa bestämda tullprocent vid införseln, värdet malte nedsättes för ”hornplatter” till 12 sk. per ti med i sk. i tull, samt för ”oarbetadt born” till 8 sk. per ti och 3 r:st. i tull; samt 3:o att, vid föredragning den i3 sisth Augusti och den 9 derpåföljde September utaf ofvanomförmälda underdåniga ansökningar, Kongl. Maj:t dels medgifvit de ifrågaställda artiklarnes tullbehandling under återstoden al innevarande år, i öfverensstämmelse med hvad Kongl.
U,->i:l8 l>sädiAa ?i ojl08llion lill sliliel8 8lände,8 8lat8-I7l8lioll, angående sulllloi dande as 2.'ns Lon8ervation8-I)oelior i slarl8lirona, 83ml anläggning <ler8läde8 as 2:ne Laviner till inr^inmande ris lirig88lieps>; oell läc!ile8 Koni;!. Naj:l, upjlä 8lal8-8eereleraren8 oell 8lal8-ssudel8 underdäniga lillst^rlian, Ilerörde förslag, sadanl clet sinnes (sella I^roloeoll lli>3gdl, i leader gilla, oell Ilesalla, all, i enligllel med delsani»l», nämnde ?ro^>v8ilion sllulle i vanlig ordning ex^6dier38. lil sujlra. Lx krolocollo, d/. 6. von ^o/conZr. L/H»»A k/Ä /l. ^7. /'/or. ,F^o. / L"»//r/. S./Zs //,!/(i-r. 2 10 lV«ct/A»r /'eo/zol/kro/r lV.-o 20. > :o 20. ^o^orn lill l°x^.-I7t!>k. äen 22 kl. 2 e. w. /sc?c//^cr .5/c///ne/le t/// /,'//cet^ ÄcH/c/e/^ L"ts/^ nrec/ te/'
Den uppgift uppå Banquens tillgångar och skulder, sorn af Utskotten är bilagd dess Betänkande, innefattar en säker grund för detta bedömmande, och visar Banquens förmåga att, efter en realisationsgrund af 128 sk. eller 2 B:dr 32 sk. uti Banco-Sedlar för hvarje Riksdaler uti Silfver, infria de utelöpande Banco* peli Riksgälds-Sedlarne, afskrifva Riksgäld*-Goa-; 326 Bance-Uisiottets Bctänkandén. toirefs öfriga Bokförda skuld till Banquen, circa 3 millioner R:dr Banco, och likväl lemna ett öfverskott af 5,537,202 R:dr 41 sk. 4 rst., fullt motsvarande, Banqtiens fordran af Statsverket, sorn utgör 5,223,026 R:dr 38 sk. ro rst. Den egenteliga frågan består således deruti, huruvida desse tillgångar, till den del, sorn de icke innefatta* uti den réela Fonden, kunna vara att använda, för att genast våga bereda sig en så stor förstärkning deraf, sorn kan anses uppfylla behofvet för realisationen. — Detta behof torde ock hafva sin säkraste ledning af erfarenheten; —■ Sverige, som på en vid landsträcka är glest heliod t, hvars inre communication icke kan vara så liflig, som andra länders, skall alltid uti rörelsen behöfva använda deri största summan uti Sedelmynt, hvilket icke utan stor olägenhet kan saknas; och då man finner, att i de länder, der Creditmyntet alltid kan förvexlas emot reelt mynt, Silfvermyntets förhållande till Banco-Sedlarne aldrig varit högre än som 1 till 2, och ofta sorn 1 till 4, hvilket förhållande icke eller motsäges utaf 1776 års realisations fortgång; då, med en Sedelstock af 8^- millioner vid nämnde års början, de forsta åren icke mer än 2 millioner ufvexlades, och öfver 6 millioner i Sedlar nästan alltid funnos utelöpande.
I den första annrspunkten liar Utsk.-ts majoritet ansett att Dikets sannskyldiga nytta blifvit bättre iakttagen, om de ifrågav:de Utskisledumöterna icke medgifvits att behålla hela sin lön, emedan derigenom en besparing för Statsverket upkommit. I den andra punkten har majoriteten antagit att gencm Norrmäns anställande i Utr.Dep-.tet. äfven om sådant varit beböfligt för tjenstgöringen derstädes, icke varit förenligt med Rikets sannskyldiga nytta, hvilken blifvit bättre iakttagen, om, i enlighet med grundlagens föreskrift, blott infödda Svenske män till tjenstemän i nämnde Dep;t antagits. I tredje annnspunkten har majoriteten, till hvilken äfven jag hörde, ansett att Rikets sannskyldiga nytta skulle blifvit bättre iakttagen, om Konungens rådgifvare förfarit i enlighet med grundlagens föreskrift och föredragit hvarje förekommande ärende rörande befordringar. I afseende på fjerde anm.spunkteji slutligen, har majoriteten ansett att Rikets sannskyldiga nytta skulle blifvit bättre iakttagen, om den ifrågav.de maehinen hade inköpts för det mindre priset. Men alla dessa anm:r äro tillsammaptagna af den beskaffenhet, att de icke böra föranleda tillämpning af 107 §, och detta har jag i min reservation uttryckt, och om någon ledamot inom representationen begärde att, på grund af dessa ammr, Landtm, eller någon annan af Talmännen skulle framställa propos. på anmälan om entledigande af någon bland Konungens rådgifvare, så skulle Landtm, och Talmännen anse sig förpligtande att en sådan propos. framställa. Sådant kommer nu icke i fråga, helst den nuvarande regeringspersonalen, som jag tror, år i högre grad i åtnjutande af den allmänna opinionen för sig än någon föreg;de, hvadan totalomdömet om densamma måste, blifva öfverensstämmande med hvad Prof. Lindgren i sin reservation uttryckt. H. Exe. Hr Gr. o. Landtm. tilBrånnagaf, att anslag blifvit ut~ fårdadt till fortsättande af plenum kl. 0 ©. m.
Majit utan hinder deraf behagade låta på så sätt ställa förenämnda allmänningar under Kronans disposition, att Kongl. Majit täcktes anbefalla Skogs-stvrelsen dels att genom Jägmästaren i länet jemte nödig skogsbetjening hafva tillsyn och vård om allmänningarne, på stället vaka deröfver, att det årliga, blott för svafveltillverkningen bestämda afverkningsbeloppet, 734^ stafrum ved, icke öfverskrides samt Stats-lJtskotlets Utlåtande N:o 128. 11 att skogseffekterna icke må användas för annat ändamål än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; dels att åt blifvande skogvaktare såsom boställen upplåta nödigt antal af de å allmänningarne befintliga oskattiagda torp och intagor, hvaremot de öfriga oskattiagda lägenheterna torde i laga ordning skattläggas. Stockholm den 31 Maj 1866. Reservationer: af Herr Leyonancker, F. W. E. C.; af Herr Montgomery, It. N. G.: »Emot Stats-Utskottets beslut i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk, får jag mig reservera af följande skäl: 1. Utskottet säger: att någon rättighet på grund af gällande författningar icke skulle finnas för innehafvaren af Dylta bruk att få lösa de två, bruket underlagda, allmänningar till skatte, och att ej heller billighelsskäl tala derför. Rättigheten ifrågasattes, emedan rekognitionseller skogsöre-afgifl icke för dessa två allmänningar (Ostra allmänningen och Hålahult) erlägges. Det är emellertid ett på lag grundadt förhållande, att silfveroch kopparverk, och i allmänhet de så kallade »ädlare verken», samt jerngrufvor äro befriade från rekognitionseller skogsöre afgift för de åt dem anslagna kronoallmännmgar, utan att dessas egenskap af rekog nilionsskogar derigenom upphör (Kongl. Brefvet den 7 November 1690 och Kongl. Resolutionen den 11 December 1696).
Då Revisorérne vid granskningen deraf , huru Stats-Intraderne ingått, funnit, att ibland Stats-Verkets i Riks-Staten påräknade inkomst för Krut, sorn försåljes från Kronans förråd, icke blifvit upptaget hvad som influtit för till export föryttradt Krut åren 1817 och 1818, hafva Revisorerne, på sått 42 § i Riksdags-Ordningen stadgar, begåit närmare upplysning, från Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-Collegium 0111 förhållandet härmed, samt af de i sådant afse - 20 Riksens Ständers ende erhållne handlingar inhämtat, att sedan Kongl. Majit genom nådig Skrifvelse den 12 November 1816 uppdragit åt Presidenten i Kongl. Krigs-Collegio att besörja försäljning till utrikes ort af den qvantitet Krut, som för inrikes behof kunde umbäras och hvarföre tjenlige förvaringsrum äfven saknades, samt förordnat, att de för detta Krut inflytande medlen borde öfverlemnas till Stats-Contoiret, men, efter hvad Kongl. Majit i nåder genom särskild skrifvelse förständigade då varande Chefen för detta Verk, icke upptagas bland Statens intrader, utan särskildt afsåttas till Tredje Hufvud-Tittelns förstärkning, helst den inkomst som vunnes genom Inrikes Krutförsåljningen allenast vore af Riksens Ständer påräknad, och hvad genom den anbefalldte utrikes försäljningen kunde erhållas, ganska väl behöfdes för att bestrida de mångfalldige utgifter på berörde Hufvud-Tittel, hvartill de anslagne medlen icke voro tillråcklige; så hafva följande qvantiteter Krut blifvit till export försålde nemligen : 682 Dito för 22,026 R:dr Sia 32,127 Ridr.
Jag vågar således hemställa, om icke de värde Ledamöter, sorn tilläfventyrs vilja bifalla Utskottens Betänkande oförändradt, och tillika yrka, att målet bör genom en votering afgöras, täcktes inse ej mindra obilligheten af, an omöjligheten att kunna, vid närvarande förhållande, verkställa ett slikt påstående, samt i stället medgifva , att den af Herr Landt-Marskalken föreslagne proposition, att fast egendoms försäljning å Lotteri må anses skadelig och böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet afstyrkas, med förklarande, att det af Utskotten uppgjorde Lagförslag, i föjld deraf, borde förkastas, hvilken mening äfven synes vara pluralitetens inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, må blifva Ja-proposition, då det tilläfventyrs torde lyckas, att kunna jemka de öfrige meningarne till en Contra-proposition , och således genom en enda votering afgöra hela målet, I annat fall, och om icke denna Ja-proposition antages, blir det, på sätf^Jag förut anmärkt, alldeles omöjligt att kunna, sorn sig bör, bereda tillfälle åt de flere yttrade särskildte meningar , att göra sig gällande, på annat sätt, än genom Betänkandets fördelning i 2:ne frågor, den ceconomiska oell juridiska, hvilka då böra hvar för sig särskilt pröfvas3 Den 15 December f m. och hvilket visserligen later sig göra, ehuru 2:ne voteringar deraf troligen blifva en följd. Friherre Cederström'. I anledning af hvad nu sist blifvit yttradt, vill jag blott tillkännage , att ingen contradiction finnes i Utskottens Utlåtande. Det är här icke ett Utskott, som utfärdat lagförslaget, och afstyrkt hufvudfrågan. Frågan om lagens lämplighet har aldrig blifvit remitterad till Utskottens pröfning. Det är blott, i händelse Kongl. Majit skulle vilja utfärda en sådan lag, en nödvändig mesure, för att bereda säkerhet åt dem , som äga bördsrätt. Om nu Ständerne deraf tagit sig anledning , att afstyrka hufvudsaken , så rörer detta likväl icke Lagförslaget.
Detta häradsrättens utslag — afslutar hr Th. sin framställning — mot hvilket} ag ansett mig icke böra anföra besvär, har icke heller af Ekvall öfverklagats. Men vi anse, att herr Th. bort anföra besvär. Det kunde först och främst hafva satt9 i fråga, huruvida den tilltalade icke redan på hvad som i målet sålunda var kändt måste anses förvunnen till uppsåtligt brott. Det kan för det andra med ännu obestridligare skäl anmärkas, att alla lagliga sätt till sanningens uppdagande icke i målet blifvit pröfvade. Äfven der det strängt legala bevissystem herskar som hos oss, finnes det alltid moment i en förbrytelse, som undandraga sig den pröfning ett sådant system fordrar. Lagen kan kräfva egen bekännelse eller två vitnen på att A. har dödat B., men den kan icke göra det beträffande A: s uppsåt att döda B. Domaren är utan tvifvel förpligtad att förfara med den yttersta omsorg i de antaganden, han nödgas göra om uppsåtets beskaffenhet. Men han har icke rätt att sätta sig öfver de enklaste psykologiska regler och vitnesbördet af en sådan sannolikhet, som i alla lifvets förhållanden eljes anses praktiskt likbetydande med visshet. Om A. har dödat B. genom att skjuta honom ett skott i hufvudet och om A. bekänner eller det är ådagaladt, att han tog noggrant sigte just på hufvudet, lärer hans bestridande af sitt uppsåt att döda icke kunna tagas för godt. Det är visserligen sant, att menniskor kunna blifva skjutna i hufvudet utan att dö deraf. Men ett sådant fall är, som hvar man vet, så pass sällsynt, att det icke praktiskt taget låter t^nka sig, att A. ipe4ftll afeigt sigtat på B: s hufvud utan att göra det i uppsåt att död » hooom. Om X. bar tagit en rock, som tillhör en annan person samt derfcr åtalas för tjufnadsbrott, ville vi se den domare, som utan ridare tager fbr god hans invändning, att han endast velat låna rocken fbr ett par dagar, men ämnat återlemna den.
De skulle hafva en ännu skadligare verkan, emedan de icke så mycket genom sitt belopp, hvilket troligen ej kunde blifva stort, kunde menligt inverka på Bankens vexlingsförmåga, utan mera genom den opinion, som skulle alstras derigenom, att man afvek från den väg, som blifvit utstakad för realisationen. Det skulle derhän, att bancosedlarna strömmade tillbaka till Bankens cassa, att silfret uttogs och att, då just derigenom den ökade sedelstocken skulle förlora i värde i förhållande till varor, silfver med fördel kunde utföras. Det är isynnerhet ur denna synpunkt, som jag anser ganska vådligt att tillgripa ett sådant upplåningssätt, och det är för att för alla händelser förebygga, att det ej må komma att äga rum, som jag vågar hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt lemna den föreskrift åt Riksg.contrs fullmägtige, som i öfrigt lemnäs fria händer att upptaga lån, om behofvet så klafver, vare sig inom eller utom Riket, att det icke må ske genom sedlar å vista eller på kortare tid än åtminstone 3 månader. Iir Lagerhjelm, Pehr; Samme värde talare, som i förmiddags var af olika tankar med mig i afseende på mitt vid detta betänk, gjorda förslag, tyckes önska en förklaring öfver hvad jag menat med mitt i förmiddags nyttjade uttryck, att jag rådgjort med och inliemtat upplysningar af personer, som lefde af rörelsen. Jag menade sådana personer, hvilkas hufvudsak det är att genom en större rörelse, vare sig genom handel eller egendomsdrift, sysselsätta ett betydligt capital, de må vara näringsidkare eller handlande. Jag skiljer nemi. emellan sådana personer, som känna landets och rörelsens närvar, behof, och dem, som bedöma detta behof efter theoretiska åsigter eller hufvudsakligen på grund af specuiation. Jag tror i allmänhet, att kunskapen , eller begreppet om hvad som är Riket nyttigt, beror icke blott, på den erfarenhet, man har om förhållandet med andra länders rörelse, utan till en stor del på kännedomen om det egna, som skiljer Svenska rörelsen från andra länders.
Betänkte föräldrar och uppfostrare rätt, hvilka rika skördar, som kunna spira upp från de goda vanornas anspråkslösa utsädesåker, så skulle de icke kunna ägna en nog trägen omsorg åt att leda barnens vanor i en sund och god riktning. Men kanske skulle i själfva verket intet moment i deras uppfostringsmission påiägga föräldrar och lärare ett större aktgif vande på sig. själf va — för att icke riskera att beslås med att lära allt för mycket i strid mot sitt lefnadssätt. Arla. 189b Släkten Motvall. en, som ämnar läsa detta, må ej tro sig därigenom komma att inhämta någon djupare kännedom om släkten Motvall, dess uppkomst och utbredning; af en slik afhandling fordras nämligen, att den stöder fakta med årtal, och det är just hvad nedanskrifna uppsats brister i. Man skall i densamma ej ens bli upplyst o m, hvilket tidehvarf stammodren tillhörde — denna ryktbart ståndaktiga gamla dam, som fann sin förtidiga graf i vågorna. Således, för forskare är detta ej skrifvet, snarare då för dem, hvilka älska att igenkänna och iakttaga de drag, som äro hvar släkts gemensamma egendom, på samma gång som dess stolthet. För dem, som själfva tillhöra släkten, kan det j u i synnerhet vara af intresse att återse dessa drag, se hur de fortgå och lefva upp och trotsa tidernas längd och inympning på främmande stam. Det var min första utflykt på egen hand. Den skulle bli ganska dryg, och därför skulle anhalt göras hos en jämförelsevis obekant släkting. Det var minsann ingen anhalt att försaka! En lätt korgvagn, förspänd med fuxar, mötte vid stationen, sedan — bergsluft och bergens åsyn, en djupblå sjö, en hvit kyrka med en röd b y omkring sig, och ett hem med utsikt öfver allt detta och med nygift-färska saker, smakfullt ordnade i vackra rum .. Jag uttryckte mina tankar o m allt detta för min släktings hustru, hvilken jag denna dag såg för första gången. Hennes åsikter visade sig emellertid vara så vidt skilda från mina, att jag befarade, det en familjeolycka fördunklade den leende taflan; mitt medlidande blef vaket.