Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
o A allmänna Indragnings-staten blef af Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag uppfördt ett anslag af 10,000 lbdr, som ännu är bibehållet, till expektans.arfvoden åt lönlösa officerare efter det öfverståndna kriget; i anledning hvaraf Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 23 Januari 18 i G, stadgade, att de officerare, som, efter effektiv tjenst under kriget, icke åtnjöto lön på stat vid fredens återställande, skulle vara berättigade till dylika, till vissa belopp för olika grader bestämda, arfvoden. Af räkenskaperna inhemtas emedlertid, att åtskillige personer, som icke bevistat något krig, utan kommit i militärtjenst långt efter fredsslutet, blifvit, på grund af ömmande omständigheter, fattigdom o. s. v., hugnade med arfvoden å ifrågavarande fond; hvilket Revisorerne trott sig icke böra oanmäldt lemna. § 23. Det af föregående Revisorer omförmälda, under revisions-åren jemväl förekommande, förhållande, att militära embetsmän åtnjutit pensioner fran Arméens Pensionskassa på samma gång, som lön eller pension uppburits för civil tjenst, få nu församlade Revisorer anmärka, för så vidt frågan angår det bidrag, som ifrån Statsverket årligen utgår till nyssnämnde kassa, hvarjemte Revisorerne ansett sig böra fästa uppmärksamhet på nedannämnde, af Kongl. Brefvet den 25 Januani 1842 upplysta, förhållande. Hos Kongl. Maj.t hade nemligen ÖfversteLöjlnanten i Arméen, Brigad-Adjutanten vid f. d. LifRegements-Brigaden, Friherre A.
Hon tyckte om Gabriellas enkla öppenhet; och hade hon blott ej varit Haraldsons dotter, skulle hon, med sitt hjertliga, inställsamma väsende, snart hafva utträngt den stackars Josefina. Men nu hjelpte ej att vara aldrig så söt och intagande: rosen på Tistelön kunde ändå aldrig blifva någon gunstling hos gumman Arnman. ”Nu skola vi kanhända se oss om?” sade Arve, hvilken hoppades under spatserfärden få tillfälle att tala med Gabriella; ty på ditresan, medan hon satt bredvid Erika, var det ej att tänka på. Sällskapet lagade sig i ordning, och fru Kathrina, som gerna ville skryta litet med ett och annat, som hennes Arve uträttat, tog sjelf en duk på hufvudet; men Josefina fick på egen begäran tillålelse att bli hemma och se efter qvällsvarden. På den ojemna, gropiga stenläggningen var ej att tänka på att gå i bredd, liksom på en gata. Arve och Gabriella gingo förut; Erika och gumman Arnman efter. Och nu tycktes det att vår jaktlöjtnant aldrig kunde finna bättre tillfälle för en förklaring; det fattades blott en enda liten omständighet, och det var mod. Arve hade många gånger tänkt sig detta ögonblick och äfven hvad han derunder skulle yttra, och likväl, när det nu var inne, hade han ej ett ord att säga, utan gick helt tyst bredvid sin täcka granne. ”Vi skola väl icke gå förbi fattighuset!” ropade fru Kathrina, och Arve stannade så tvert, liksom han nu först erinrat sig hvarför de voro ute. Inkomna i det lilla huset, berömde Erika den goda inrättningen, som hon ansåg mycket prisvärd; och gumman Arnman jemförde med förlåtlig noggrannhet den stora skilnaden mellan nu och fordom, innan hennes Arve börjat taga hand om det ena och andra. Härefter besöktes nästan alla stugorna, åtminstone de fattigaste, och öfverallt lemnade Erika och Gabriella tacksamma hjertan efter sig. Till sist gick man att bese ”skolan.” Den gamle Flint, visen, omgifven af hela svärmen i sin kupa, roade oändligt Gabriella, som genast gaf sig i prat med gubben.
Öfverståthållare, Underståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamrerare, Kronofogde, Länsman, Landseller Stadsfiskal, polistjenslernan, domare på landet, Borgmästare eller annan magistratsperson i stad, ecklesiastik embetseller tjensteman, kyrkobetjent, folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande läkare, justerare af bränvins-tillverknings-redskap, bränneri-kontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embetseller tjensteman, som, lill följd af sin innehafvande befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvins tillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning, der han ej år 1852 eller 1853 sådan idkat, i hvilket fall han å den egendom, hvarå tillverkningen då idkades, får intill 1857 års slut densamma fortsätta. 592 Fxpedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 195. Å ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvins tillverkning förbuden; dock varde den, som vid denna författnings kungörande, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehar, vid den honom i dylik egenskap då tillkommande tiilverkningsrätt bibehållen, så länge kontraktet gäller. Bränvins tillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under två månader af året, nemligen från och med den 15 Oktober intill den 15 November samt från och med den 15 November intill den 15 December. Bränvins-tillverkare må under endera eller bägge af dessa månader handteringen utöfva; och vare en månad den kortaste tid, för hvilken någon må sig till bränvins tillverkning anmäla. Mäskberedning eller bränvins tillverkning vare likväl ej medgifven från klockan tio om aftonen näst före söneller helgedag till klockan tio om aftonen å sådan dag. §. 3.
Hr Aminoff: Sedan nu upplyst blifvit, att Hr Akerberg är försatt i konkurstillstånd, och således den välvilja som R. St. för honom personligen, kunde hafva, ej kommer honom tillgodo, utan dess kreditorer, hvilka icke böra underlåta, om de tro sig hafva rätt, alt emot banken i laga ordning anhängiggöra deras anspråk, så, jemte hvad bankostyrelsens ledamöter nu yttrat, anser jag mig böra frånträda mitt förra påstående om ålerremiss, och i stället yrka afslag å betänk. Då nu öfverkiggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på BankoUtsk:s förevande utlåt, blifvit yrkadtdels bifall, dels afslag, och dels att R. o. Ad. mätte fatta det beslut att, omed efterskänkande af det förskott 1000 r:dr, h:co gravören J. E. Akerberg af banken redan uppburit, han må berättigas, att behålla de gravyrmachiner, som för bankens räkning blifvit hos honom med qvarstad belagde; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle BankoUtsk:s utlåt. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med åtskilliga ja, hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge sig böra besluta att,omed efterskänkande af det förskott 1000 r:dr b:co, gravören J. E. Akerberg af banken redan uppburit, han må berättigas att behålla de gravyr-machiner, som för bankens räkning blifvit hos honom med qvarstad belagde. 458 Den 3 Juli. Härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå H r Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverröslat nej. Föredrogs och bifölls BankoUlskis d. 29 sisth Juni på bordet lagda utlåt. N:o 06, i anledn. af K.
Vid sådant förhållande anser Utskottet sig böra inbjuda Ridder skap et och Adeln att instämma i de öfriga Ståndens beslut, och föreslår, derest detta icke skulle bifallas, följande omröstning: N:o 76. Den som bifaller Utskottets af ett Stånd godkända förslag, att införsels-tullen å / »Sirop: alla slag,» bibehålles vid nuvarande belopp, 3 sk. skålp., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull, i enlighet med tre Stånds beslut, till 2 sk. skålp:det. Gällande Tull-taxa stadgar för följande slag af Spanmål, omalen, införsels-tull af 36 sk. för Bohvete, 24 sk. för Hafra, 36 sk. för Korn och Malt, 1 R:dr 24 sk. för Linser, 1 R:dr för Råg, 42 sk. för Vicker och 1 R:dr för Ärter, allt per tunna. Utskottet hade hemställt, att någon förändring häri icke måtte vidtagas, och hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden härtill lemnat bifall, hvaremot Borgare-Ståndet nedsatt tullen å dessa slag spanmål till halfva beloppet. Så vida Borgare-Ståndet icke vill frånträda detta sitt skiljaktiga beslut och förena sig med de öfriga Stånden, föreslår Utskottet följande omröstning: N:o 77. Den som vill, att, på sätt Utskottet tillstyrkt och tre Stånd beslutat, införselstullen å alla slag omalen spanmål bibehålles vid nuvarande belopp, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull för följande slag deraf sålunda: Bohvete 18 sk., Hafra 12 sk., Korn och Malt 18 sk., Linser 36 sk., Råg 24 sk., Vicker 21 sk. och Ärter 24 sk., allt per tunna För artikeln Såpa hade
St:s rätt afgöra sjelfva preliminärfrågan, så erkänner jag, att, efter mitt förmenande, vi ej hafva annat att göra, än alt godkänna votertsproposm och hemta häraf den erfarenhet, att för framtiden, då ett Const.Utsk., antingen vid denna, eller vid en blifvande riksdag, inkommer med sådana preliminärframslällningar, vi måste säga nej emot votering derom uti förstärkt Const.Utsk. — Här har blifvit yttradt, att Const.Utsk. just vidtagit den åtgärd att i det nu föredragna mern. yttra sig såsom det gjärt, för att freda sig från en förebråelse, hvilken det förut fått uppbära att icke hafva velat bestämdt yttra hvad dess mening varit. Jag vill blott nämna, att denna öppenhet första gången hade varit af ganska mycken nytta, men nu är af platt intet gagn. Nu finnes ingen annan utväg, än att godkänna voterts-propostn, likväl med ett förklarande af Ståndet, att det derifrån undantager de i mern. intagna premisser; ty att yttra sig om dem med godkännande eller underkännande, tior jag icke vara Ståndets rätt. Jag förenar mig således hufvudsakligen med Hr von Hartmansdorff. Gr. Cronstedt: Jag glömde, då jag sednast bade or det, att yttra min öfvertygelse, att detta förslag till votertspropos. icke nu kan med förändr ingar antagas. Betänk., som nu är första gången före, måste ovillkorligen återremitteras, såvida det icke bifalles. Hr Lagergren, Anders: Då jag, vid föredragningen för R. o. Ad. af Const.Ulsk:s mern. N:o 85, yrkade på afslag af nämnda mein. och de dermed sammanhängande, gjorde jag det på den grund, att jag ansåg att Const.Utsk. hade grundlagsvidrigt förfarit, sorn, om ock det icke mera kunde D c n 8 Maj f. ni. 59 göra afseende på 3 Stånds yttrade önskan att få bibehålla sin valrutt inskränkt inom Stånd, likväl bort låta dem få åtminstone bibehålla valbarheten inskränkt inom Stånd.
N:o 30. den kommunala sjelfstyrelsens utveckling och allmänandans upplifvande i allmänhet, bland sjelfva massan af kommunalt berättigade medborgare, I det hänseende torde vara lättare att bevisa ett stillestånd om ej snarare ett tillbakagående, än ett framåtskridande till något bättre, ehuruväl mången kan vara frestad att antaga det sednare, då han blott fäster sig vid enstaka, mera framstående företeelser inom de särskilda kommunerna, men hvilka dock sällan utgöra någon tillförlitlig måttstock för det helas bedömande. Det är snarare af den jemna, allsidiga utvecklingen i smått, än af de enstaka jättestegen och kraftyttringarne, som äro och förblifva undantag från den allmänna gången, man skall bedöma den sannskyldiga progressionen både inom det större och mindre samhället. Äfven och synnerligast i dessa hänseenden tarfvar den nya kommunallagstiftningen en flärdfri och oväldig revision. Den borde i alla bristfälliga delar granskas utan förtjusningens och biafsigternas glasögon, blott såsom ett lagverk för sitt egna och bestämda ändamål, samt så bättras och förfullkomligas, att den både tillstädj er och befrämjar verklig sjelfstyrelse af och inom kommunerna, med undertryckande af hvarje oligarkisk öfversigt af enskilda institutioner, korporationer, klasser eller kotterier af hvad namn och beskaffenhet de vara må, samt uteslutande grundar vården om samhällets angelägenheter på tillförlitligare, rättvisare och den enskilde medborgarens personliga värde och rätt bättre betryggande valoch omrösta ings-förhållanden, än de nu gällande, som mångenstädes alldeles undertrycka den enskildes mening och afskräcka ifrån allt deltagande i kommunens angelägenheter. Hvad som för öfrigt behöfver ändras och jeinkas i denna lagstiftning gifver sig lätt tillkänna för en opartisk ompröfning, som till ledning och syftemål omfattar en förståndig sjelfstyrelse i demokratisk anda, sådan den af ålder varit i våra stadskommuner. Efter en sådan revision torde den nya kommunallagstiftningen komma att bära de välsignelserika frukter, man deraf hoppats, samt äfven blifva grundlaget för många nya former för allmänandans och medborgerlighetens fullständiga framträdande.
KNUT BOSON. I sjelfva grannskapet af Örebro, der Engelbrekts anhöriga vistas! är han då från förståndet? och du? MÅNS BENGTSSON. Jag är galnare än han. Dag och natt vädrar jag i min fiendes spår. Men är jag då den enda grenen af min urgamla ätt, som sträcker sig stolt och fri mot höjden, medan alla de öfriga sloka mot jorden vid min fiendes fot! 89 KNUT BOSON. Obefogade äro dina klagomål. Var det inte genom min och Carl Knutssons bemedling som fängelseportarna på Wadstena slott öppnades för dig? Var det inte jag som afvärjde helgerånarens straff från ditt hufvud? Är det slutligen inte jag som gjort Carl Knutsson till Riksföreståndare? MÅNS BENGTSSON. Hvad har du vunnit derpå? Tillbjöd man inte nyss på detta ställe Engelbrekt en krona? Djupe menniskokännare! har du aldrig hört talas om ödmjukhetens ärelystnad? Vid Sanct Eriks hufvud! det ligger mera ära deruti att kunna få en krona och inte vilja bära den, än att verkligen sjelf vara konung! KNUT BOSON. Hvad är din afsigt? MÅNS BENGTSON. Att spränga denna ärelystnan's sköldborg; att slita i stycken högmodet, som tronar derinne och ler åt kronors glans och folkens jubel. Hvarje ögonblick, som obegagnadt försvinner, är en ny klippa, som faller på mitt redan tryckta hufvud, och det ges stunder då jag fruktar att sjelf förtäras på det bål, jag rest åt en annan (böjer knä för Knut Boson). Fader, din välsignelse. KNUT BOSON (lägger sina händer på hans hufvud). I den heliga kyrkans namn, meddelar jag dig dess välsignelse. Den heliga jungfrun upplyse din själ och styrke din arm, till kyrkans ära och fromma! MÅNS BENGTSSON. Amen. (uppresande sig) Och nu bort till mitt mål! antingen blifve denna kåpa mitt eget bårtäcke, eller denna tiggarstaf ett hämdesvärd! (störtar ut.) 90 KNUT BOSON (skådande efter honom).
Att här möta många högt skattade och för alla kära namn, kan en hvar finna, då vi bland de bidragande under det sistförflutna året nämna: Ellen Bergström, Cecilia Bååth-Holmberg, Amalia Fahlstedt, Ellen Fries, Elisabeth Kallstenius, Amanda Kerfstedt, Selma Lagerlöf, Mathilda Langlet, Vilma Lindhé, Heléne Nyblom, Mathilda Roos, Anna Wahlenberg, Eva Wigström (Ave); Daniel Fallström, Tor Hedberg, Adolf Hellander, Georg Nordensvan, Johan Nordling, Birger Sehöldström, H. Victorin m. fl., m. fl. Vi våga sålunda hoppas att, med så god hjälp samt med fortsatt vänlighet och öfver seende från våra läsarinnors sida, den redan nu stora läsekretsen skall hafva blifvit ännu mycket större, då Idun utsänder sitt trehundrade nummer. Så blef den unga [faun småningom 1Sn gärna helsad vän i många hem, fjch lätt blef hennes väg från dörr till dörr. tÅllt flere händer sträcktes, där hon kom, fjch åter flere sällades till dem,. l \ anhända äfven de, som dröjde förr. 3, svenska kvinnor, är det, som hän ledt IDet unga barnets väg från första dag, lir tackar hon sin framgång glädjefull, tjltt mildt till hennes brister 3 hän sett, [Hen dömt till afsikt blott och hjärtelag iÅllt för det kära barnets ungdoms skull. R kommer med denna veckas nummer i edra händer, ärade läsarinnor. Tvåhundra veckor eller i det närmaste fyra år hafva således förflutit, sedan Idun första gången trädde ut i världen. Glädjande för utgifvaren var det, att hon redan från början mottogs med vänlighet och varma sympatier, men mera glädjande är det ändå, ej blott att dessa bibehållit sig, utan att kretsen af tillgifna vänner till den unga med hvarje dag vidgats. Hvart hon kommit, har hon blifvit väl mottagen och hjärtligt omhuldad; ständigt har man skyndat att presentera henne för nya bekanta och så städse förskaffat henne allt flere värmer. Hvad är det då månne, som gjort, att hon oemotståndligt dragit och drager alla till sig?
1 öfverensstämmelse med den behörigen upprättade och justerade skattelängden utförde drätselkammaren derefter skattsedlar å hvar och en skattskyldig, och läte på lämpligt sätt kungöra när och hvarest sedlarne äro att afhemta. Uppbörden sker inför drätselkammaren å den tid hvarje stad kan finna för sig lämplig, dock ej senare än att samtliga utskylderna kunna varda innan årets slut indrifne; och vare om tid och ort för uppbördsstämman minst 14 dagar förut i laga ordning kungjordt. 86 §. Visar skattskyldig att, i följd af högre myndighe s pröfning, sådan ändring skett i utgiftsoch inkomst-stat, bevillningstaxering eller debitering af stadsutskyld, som till nedsättning af påfördt utskyldsbelopp föranleda bör, åligge det drätselkammaren, att låta den sålunda beviljade skattenedsättningen komma den skattskyldige till godo medelst afskrifning å skattsedeln, eller, om denna är betald, genom återbäring af hvad som blifvit för mycket erlagdt. Bör, af ofvannämnde anledning, åsatt utskyldsbelopp höjas, utförde drätselkammaren särskild skattsedel å skillnaden. 87 § (§ 84). Efter slutad uppbördsstämma ingifve drätselkammaren till Magistraten berättelse huru uppbörden utfallit; och foge dervid restlängd öfver oguldna stadsutskvlder. Magistraten läte de oguldna utskylderna i laga ordning uttagas och till drätselkammaren afiemnas. 20 G För utskylder, hvilka lör fattigdom elier annan orsak ej kunnat uttagas, ege Magistraten att, efter stadsnämndens hörande, bevilja afkortning. 88 § (§ 85). Det åligge drätselkammaren att, i enlighet med gifna föreskrifter, föra stadens räkenskaper och dem med kalenderår afsluta. Räkenskaperna skola inom den 1 Mars öfverlemnas till Magistraten, som dem inför protokollet revisorerna tillställer. Särskilda af staden tillsatta styrelser skola så tidigt till drätselkammaren aflemna redovisning för de medel, de under föregående året omhänderhaft, att den kan i stadens allmänna räkenskaper upptagas och tillika med dem granskas. 89 § (§ 86).
Fullmägiige yttra härvid, att hitintills har Hyran för de större Åkdonen betalts med 26 sk g rst, och för de mindre med 13 sk. 4 rst. i Månaden, således torde en förhöjning för de förra till 40 sk. och för de sednare till 20 sk. vara destomera billig, som denna afgift icke träffar den egentligen behöfvande samt dessutom icke blir för dryg, i jämnförelse med närvarande tids hyror. 4:0 I afseende på Räkenskapernas afslutande, hvilket under oafbrutet fortsatt Contoirsarbete vid Nyårstiden icke kan medhinnas inom föreskrifven tid, föreslås, att GeneralAssistance-Contoiret kunde fä tillslutas frän den sista December till Trettondedagen. Herrar Pullmägtige anföra härvid, att före år igo8 har en sådan tillslutning ägt rum från och med dagen före Juhlafton till sistnämnde tid samt dessutom Ätta dagar vid Påsk och Pingst eller tillsammans Fyra veckor årligen. Om nu jämte de 3:ne veckor, som Contoiret är tillslutet Midsommarstiden, oell hvaraf största delen upptages till Inventeringar, förenämnde ledighet vid Ny-Äret förunnades Betjeningen, finge den åtnjuta lika Ferier, som förut. SIu* Den 55 Juli. 171 I Slufeligen hafva Öfver-Commissarierne anmält, att uti General Assistance-Contoire-ts ' o Hufvud-Böcker finnas från Ar 1805 balancerade 56 R:dr 32 sk., hvilka samma är blifvit utbetalte såsom förskott till då varande Revisoren Girelius, i afräkning å den Observationsprocent, honom kunde tillkomma för författade anmärkningar mot förra Directeuren vid Gontoiret Banco-Commisgavien Hörstedt, med hemställan, om icke dessa 66^ R:dc kunde få af„ skrifvas. Herrar Fullmägtige anföra, huruledes genom Riksens Höglofl.
Under behandlingen af detta ärende har hos Rikets Ständer blifvit framstäldt, huruledes, utom de såsom hofveriskvldige till Löfvestads Kungsgård i Malmöhus län upptagna I3f| hemman med 49 hofverier, funnos 19 hemmansnummer i Löfvestad och 4 i Heinge byar, hvilka väl icke voro underkastade det vidsträckta hofveriet, sorn ålåge de upptagna hemmanen, men dock, jemlikt kontrakt af den 4 December 1688, utgjorde, jemte postförsel, hvartdera ett dagsverke i veckan, äfvensom att dessa hemmansnummer funnos ännu i 1691 års tiondesättning för Malmöhus län, som blifvit upprättad på grund af 1671 års jordrefning, uppförda såsom åttondedels hemman, hvarefter de röstade vid sockenstämmor, betalade tionde till Kronan, kyrka och prest samt nu, sedan de å okänd tid blifvit förmedlade och i Kronans jordeböcker uppförda under benämning af gatehus, voro samtlige köpta till skatte. Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och som, hvad angår de hemman, hvilka hafva dagsverksskyldighet till Ridö bofslall-äng sig ålagd, äfvensom dem, hvilka möjligen kunna i laga ordning förklaras skyldige att dagsverken till Kungs-Norrby f. d. Öfverste-Löjtuants-boställe utgöra, Rikets Ständer ansett med billighet öfverensstämma, att dessa hemman jemväl komma i delaktighet af den befrielse från dagsverkenas utgörande in natura, som dels redan, genom Kongl. Brefvet den 3 December 1812, tillgodokommit de Kronans behållna Kungsgårdar och Kronolägenheter i sådant afseende förut anslagna hemman, dels ock nu blifvit föreslagen till förmån för de hemman, som äro' till boställen och indelningshafvare dagsverks-skyldige, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att så väl ifrågavarande till Ridö hofstall-äng anslagna hemman, som de, hvilka möjligen kunna i laga ordning anses pligtige att dagsverken till KungsNorrbv f. d.
En klass öfvad beväring, inberäknad flottans områden, uppgår endast till omkring 20,000 man. Äfven om, såsom kommitterade föreslagit, någon beväring skulle från flottan till arméen öfverflyttas, kunna 5 klasser beväring lagda till stammen, icke bringa vår styrka på papperet högre än något öfver 120,000 man. Men då afdrag måste göras för afgång bland beväringen, vakanser bland stammen, sjuke och det stora antalet icke stridande vid en armé, blir nämnde styrka alltför ringa, att under ett verksamt fälttåg, då alltid en stor omsättning inträffar, hålla arméen med depot och reserver fulltalig till 100,000 man och knappast till 70,000. Huru stort behof man eger af flere beväringsklasser och huru stor omsättningen under ett fälttåg är, samt de afdrag, hvarpå man vid äldre klassers uppbåd måste vara beredd, visar påtagligen danska fälttåget förlidet år. Oaktadt dess 8 beväringsklasser, som tillhöra liniearméeu, voro uppkallade, och fastän 9:de, 10:de och ll:te förstärkningsklasserne voro inkallade, var dock de stridandes antal aldrig större än 55,000 man. Redan den omständigheten, att första beväringsklassen kan antagas vid krigets utbrott vara alldeles oöfvad, och den första klassen af beväringssoldaterne lika litet som stammens årsrekryter kunna från början påräknas mot fienden — redan detta fordrar beväringspligtens utsträckning till 6 år, emedan först derigenom 5 klasser beväringssoldater kunna påräknas för den stridsfärdiga styrkan. I annat fall måste det antal, som ur hvarje klass uttages till fullständigare öfning ökas, så att det behöfliga antalet, 25,000 man, erhålles af 4 klasser, men hvilket måste anses mera betungande under vanliga förhållanden, än ett års tillökning afbeväringspligten, utan vapenöfning under fred. Genom tillökning af en beväringsklass, som vid arméen kan beräknas till något öfver 17,000 man, blefve äfven styrkan på det hela något tillräckligare för att hålla arméen fulltalig på krigsfot.