Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets Betänkande, VIII s 53o, bif. af PresteStåndet, IX s a88, af BorgareStåndet, IX s 292, återremitt. af Adeln, IX s 298, af BondeStändet, IX s 3oa. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1126—! i5o 1131, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s ^03, af BorgareStåndet, IX s 707, bif. af BondeStåndet, IX s 724. Jordegare, om yrkad företrädesrätt för, till betalning af Brukares lösa egendom.' Motion, remitt. till Lagutskottet, lis isar. Utskottets Utlåtande, VII 1. s 63o — 634, bif. af BondeStåndet, IX s 549» af PresteStåndet, IX s 561, af BorgareStåndet, IX s 568, återrem. af Adeln, IX s 576. Ytterligare Utlåtande, YII a. s i3p7 — 1402, bif. af Adeln, IX s 1180, af BondeStåndet, ix s 1188, åf PresteStåndet, IX s 1192, af BorgareStåndet, IX s 1194. Jords, om all, lika beskattning. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1202. Utskottets Betänkande, IV 5. s 6o5 — 608, återrem. af Adeln, IX s 251, bif. af BorgareStåndet, IX s 205, återrem. af PresteStåndet, IX s 274, af BondeStåndets, IX s 278.
För Svenska folket måste det anses såsom en dyrbar pligt, att åt den frejdade mannens minne egna en gärd af aktning och tacksamhet; och har E. K. Maj:t i sådant hänseende föreslagit Rikets Ständer, att åt Professoren Retz» enka, Emilia Sofia Wahlberg, bevilja en årlig pension af 1,500 R;dr R.mt, att i hennes återstående lifstid utgå. Erkännande den sällsynta verksamhet och de utmärkta lörtjenster om vetenskapen, hvarigenom framlidne Professor Retzius gjort sitt namn högt aktadt samt både gagnat och hedrat sitt fädernesland, hafva Rikets Ständer till ifrågavarande nådiga framställning lernnat bifall. 67:o. Med erinran om den nyligen aflidne Biskopen Carl Adolf Agardhs sällsynta egenskaper och de utmärkta förljenster han inlagt genom sina värdefulla arbeten uti flera särskilda vetenskapsgrenar, har blifvit föreslaget, alt Rikets Ständer måtte åt Agardbs i knappa omständigheter efterlemnade enka anslå en pension lill enahanda belopp, som blifvit enkan efter Friherre Berzelius eller Professor Geijer beviljade; och dä framlidne Biskop Agardh var en bland dem, hvilka genom snillrika och lysande egenskaper väsendtligen bidragit lili det anseende, Sverige bland Europas nationer genom vetenskapliga forskningar och upptäckter sig förvärlvat, hafva Rikets Ständer funnit sig uppmanade all, såsom en gärd af erkänsla för den aflidnes lörtjenster, tillägga hans efterlemnade enka, Charlotta Lindskoug, en årlig pension af 1,500 R:dr, att frän allmänna Indragningsstaten utgå ifrån och med månaden näst efter den dä Fru Agardhs nädårsförmån upphör. 68:o. 1 ändamål att bereda pension åt framlidne Professoren i latinska språket vid Upsala Universitet, C. E. Zedrits efterlemnade enka och oförsörjda barn, hafva hos Rikets Ständer särskilda framställningar blifvit gjorda; och är till stöd härför erin - 310 Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Och likväl låg ett moln öfver grosshandlarens panna, öfverläppen var rynkad till någonting liknande en grin-min och kring munnen sväfvade skuggan af en halfqväfd gäspning. Det värsta var att han icke tycktes observera hur hans unga fru med sitt mest intagande småleende bjöd honom en kopp af det nyss serverade kaffet. – Nå, August, skall du ej ta emot ditt kaffe? – Jaså ... tack, söta Louise ... ställ det på bordet der! – Vill du då ej dricka det nu? – Jag vet ej ... Jag väntar väl en stund. Fru Louise satte ifrån sig koppen med en litet missnöjd min. Grosshandlaren reste sig upp, lade socker och grädde i sitt kaffe, rörde om allvarligt och långsamt samt förde slutligen en thesked till munnen. Men han blott fuktade sina läppar och ställde genast ifrån sig koppen. – Var kaffet ej godt? frågade frun. – Åh jo ... men det smakar mig icke ... jag vet ej hvarföre. – Det är kanske för starkt. Mannen svarade icke. Han föll tillbaka i soffhörnet och lät sin blick trög och dufven irra omkring i rummet. – Kom nu, små barn, så får j kaffe! Dessa ord riktades af fru Louise till de bägge »cherubimerna», hvilka icke voro sena att träda fram och mottaga hvar sin lilla dockkopp med litet kaffe och mycket grädde och hvar sin stora kringla. – Du har väl intet emot att jag ger barnen kaffe? – Gör som du vill, mumlade grosshandlaren likgiltigt. – Men om du ogillar det ... – Hvad bryr jag mig derom! – Kan dina egna barns helsa vara dig likgiltig? Du menar ej hvad du säger, August! August fann för godt att ej vidare inlåta sig i detta ämne. Han vred sig åt andra sidan och tycktes böjd att sofva. Nu skulle det väl ej gerna kunna förvåna någon, om en sådan liten söt fru som Louise Marin till slut funne sig stött af att hennes äkta hälft den ena gången efter den andra gaf tröga och tråkiga svar, ja allt emellanåt till och med alldeles emanciperade sig från skyldigheten att besvara sin makas frågor.
Fru G. är temligen malplacerad på en i musikaliskt hänseende så lågt stående teater som Vasa, hon hör snarare hemma i Stora teaterns opéra-comique, der hon säkerligen bättre än trage-diennen Selma Ek skulle kunna reprisera » Hvita frun », » Kronjuvelerna », » Martha », » Stradella ». Ur sistnämnda opera var det nu hon sjöng. Häpnad att ej säga skräck vållade oss hr Hagmans apparition. Är ej frk. Pettersson fortfarande Vasa-drottning och hur i Herrans namn vågar sig hr H. då in —? Den lilla vackra strejkande Paris såg dock allt annat än hjertskrämd ut » Det är ej sant », bedyrade hr H. i starka klangfulla toner, (ja alltför klangfulla). Nå, då så . » Til mit hjertes dronning » kom sedan, icke riktigt passande for rösten, men liksom föregående med stor förtjusning mottagen, och bereddes hr H. en stor hyllning pådenna Vasateater, hvilken som bekant regeras af frk. Pettersson, hr Kloed, hr Grunder. Så kom ett sällskapsspektakel, ganska underhållande. Man tyckte sig förflyttad till en liten småstad, hvars ömma hjerta bjuder dess mera bildade innevånare att idka scenisk konst till förmån för brandskadade, eller pauvres hontenx eller — Carlsborgs befastande, que sais-je? Alltnog sjelfva borgmästarens dotter, gift med stadens enda löjtnant, den ståtliga löjnant Lundberg staller sig i spetsen och öfvertar benäget hufvudrolen. Hon tar några lektioner af tant Skrumpenhjelm, som sett Selma Lindqvist i verlden, sjelf har hon sett fru Hartraan, hvilken hon aldrig kan glömma, och på så sätt blir hon en mycket söt liten » Ros i skogen », söt, men framför allt — väl kladd. Tant Skrumpenhjelm vill visserligen minnas, att Selma Lindqvist bar en enkel hvit klädning, men min Gud! när man är stadens enda unga och vackra fru och Gustafs kamrater kanske komma in till spektaklet (det blir ju dans efteråt på stadshuset) — inte går det an, snälla tant Agneta!
Kommitferade afgifvit;” — saint för sin dd beslutat att å Riks-statcns Sjunde Hufvud-titel anvisa och ställa till Kongl. Maj:ts disposition ett årligt reservations-anslag af 70,000 R:dr Runt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som, genom postskjuts-legans höjande, komme att uppstå, med bemyndigande tillika för Post-styrelsen, att använda de besparingar, sorn ä detta anslag kunna göras, till ordnande ä postvägarne af gemensam befordran af post och resande; öfverlemnande ät Kongl. Maj:t att bestämma de reglementåriska föreskrifter, hvilka för denna trafik kunna befinnas nödiga; — hvarjemte Ståndet, såsom följd af hvad detsamma sålunda beslutat, ansett den af Utskottet gjorda hemställan — att Rikets Ständer inä hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om vidtagande för öfrigt af alla sådane åtgärder, som kunna befinnas nödige, på det ingångna entreprenader ej må hindra verkställigheten af Utskottets förslag, — ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Vällofliga Borgare-Ståndet har allenast bifallit Utskottets, i anledning af punkten a. i den Kongl. Skrifvelsen, gjorda hemställan att skjutsningsbesväret för närvarande ej kan frän jordbruket skiljas, men deremot afslagit öfriga hemställanden, dock så att hvad Utskottet anfört angående 25 och 40 §§ uti Kommitteradcs förslag endast lades till handlingarne. Hedervärda Bonde-Ståndet har låtit bero vid Utskottets förut o inform alda yttrande i anledning af punkten a. i Kongl. Maj:t,s nådiga Skrifvelse; varande, se - 4 Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 33. dan Ridderskapet och Adeln, på sätt nämndt är. antagit en af Bonde-Ståndet gjord inbjudning, begge Ståndens beslut med hvarandra öfverensstämmande.
Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter. till och med 10 R:dr 7 dagar från 10 .. « « 25 « 14 d:o « 25 « « 50 « 21 dro « 50 « « 100 « 30 d:o « 100 « • 150 « 45 d:o « 150 « « 200 » 60 d:o eller två månader 0. s. v. Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. Under fängelsetiden hör langen till arbete hållas. I de fall, då förbrytaren, jemte böter efter denna Författning, äfven ålägges böter för sabbatsbrott, böra förstnämnde böter först uttagas, och, i händelse tillgång till sabbatsbrotts-böterna saknas, skall förvandling deraf ega rum enligt de grunder, som allmänna lagen i 5 kap. 4 § Straflhalken utstakar. Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden, i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820. § 65. Besvär rörande debitering och taxering af de för tillverkning, omdislillering, eller försäljning af bränvin bestämde afgiflcr fullföljas i den ordning, som för behandling af frågor om debitering och taxering af allmänna bevillningen är före skri fven. Besvär öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i frågor om anmälan till bränvinsbränning, tillåtelse till bränvinsförsäljning i minut, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andra näringsställen, så 68 Bevil/n.-, Lag'- samt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. väl i städerne som på landet, anföras hos Kongl. Maj: t genom Civil-Departcmentet inom den tid, som för besvär öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i politimål stadgad är.
Riksdags-Ordningen rörande föreslagen Representations-rätt för Frelse jordegare inom Hedervärda BondeStåndet går jag nu att vidare förklara och utveckla motiverna för mina åsigter i detta amne.'* *Ge - Constitutions-Vtskottets betänkanden 185 ”Genom de vid 1810 års Riksdag emellan Ständerna ingångna Concessioner blef väl hvarje Svensk Man berättigad, att förvärfva och besitta fast egendom och jord, af hvad natur och beskaffenhet som heldst, följaktligen äfven Säteri och annat purt Frelse; men såsom en grundpelare derföre var äfven denna concession förenad med det uttryckliga förbehåll för egaren, nemligen att fastighetens ursprungliga egenskap icke förändrades, utan skulle bibehållas vid sin natur, med densamma tillhörande förmåner och skyldigheter; i följd hvaraf en utsträckning öfver denna gränslinea, till meddelan ‘e af andra rättigheter för Frelse-egaré, än den de förut innehafva, skulle bryta helgden af den grund-bestämmelse, som förenämnde be lut åsyftar.” ’ Jag fasthåller så mycket heldre mitt omdöme efter denna grundsats, som vid de förflutna, äfvensom vid denna Riksdag, i fråga om förslag till ernående af likhet i beskattning emellan Frelseoch Skattejords-egare, man städse hört åberopas med hvilken helgd Frelse-egarens Privilegier vore befästade, samt att en förändring deruti vore stridande emot egande-rättem Är egande-rätten helig och bör njuta skydd, hvarföre ej bibehålla den, äfven för SkatBihang till it. S Prot y.dje Sami. 84 186 Consbitutions-TJtskottets Betänkanden. tejordsegaren ? Invändning härvid kan göras, att sedan besittningen å all slags jord blifvit oinskränkt upplåten åt alla Rikets Invånare, hvarigenom Allmogen har rättighet till innehafvande af Frelseoch Säteri, så eger äfven Allmogen att inom sig åtnjuta de fördelar, som denna besittningsrätt åtfölja, hvarmedelst de förut existerade olikheterna tyckas blifvit jemnade, och man synes nu hafva kommit till det rätta ändamålet.
Det har varit vanligt vid de förra riksdagarne, att man jerakat sig så mycket man kunnat, för att undvika omröstningar i förstärkt Utsk. om tulltaxan, och jag kan derföre icke annat än förena mig med Frih. Palmstjerna. Vi få nog mycket att göra ändå genom den mängd artiklar vi förra gången förbigingo, men hvaröfver vi nti måste yttra oss. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Motivet till Frih. Palmstjernas förslag var, om jag rätt uppfattade det, alt spara tid genom undvikande af voteringar; men om discussioner uppstå huruvida sådana inbjudningar skola antagas eller icke, befarar jag, att sådant fr Den 2 April f. m. Inger längre lid än en eller annan votering, hvarföre jag tillstyrker godkännande af voter.propos. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. vidblefve sitt ang:de förlullningen af ”Alabaster, arbetad, ej specificerad, ” redan fattade beslut samt bifölle voter.propos. N:ris 2 och 3. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde härefter, om R. o. Ad. instämde i Presleoch BondeStms uti ämnet fattade beslut och ansåge voter.propos. N:o 2 i följd deraf förfalla, men godkände voter.propos. N:o 3. Ropades åter ja och nej. Då i anledn. häraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ej kunnat höra huruvida ja eller nej varit starkare, och derföre ansåge sig böra förnya de gjorde propos:rne, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller att få instämma med Frih. Palmstjerna och Hr von Hohenhausen. Mig synes, all om Ståndet vill göra svårigheter att frånträda sitt beslut i en så obetydlig fråga som denna; så lära vi komma att besvära Medslånden med en mängd onyttiga voteringar, hvarföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte i detta fall gå dem till mötes. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr.:
Fastighetsägarne och gäldenären fullföljde saken hos Hofrätten, sorn genom utslag den 2 December 1847 fann skäl icke hafva förekommit till ändring i Häradsrättens beslut; hvaremot Kongl. Majit uti Dom den 18 Dec. 1848, uppå ändringssökande af fastighetsägarna, väl lemnat utan afseende-dessas anmärkning, att inteckningsansökningen ej skulle blifvit gäldenären inom laga stämningstid delgifven, men i sjelfva saken Sig i nader utlåtit, att emedan inteckningssökanden icke hade betingat sig rättighet att till säkerhet för sina i fråga varande för gäldenären ingångna borgensförbindelser erhålla inteckning i hans fasta egendom, och upplyst vore, dels att inteckningssökanden, då han vid 1840 års hösteting anhöll om inteckningen, ännu icke infriat någon af omförmälte förbindelser, dels ock att vid påföljde (påföljande) ting, då han företett de gäldenärens skuldebref, hvarå borgensförbindelserne funnits tecknade och dem han under tiden inlöst, fastighetsägarne, hvilka jemväl efter sist förut i häradet hållna ting genom köp förvärfvat sig äganderätten till den i fråga varande egendomen, 'derå sökt lagfart och den påyrkade inteckningen bestridt; thy pröfvade Kongl. Majit, med stöd af 1 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 och 3 § i Kongl. Förordn. d. 19 Maj 1845, rättvist att, med ändring af öfverklagade besluten i denna del, ogilla och undanrödja^ (upphäfva) den på grund af berörde borgensförbindelser till löftesmannens säkerhet för (de pa grund af borgen inlösta) skuldebeloppen beviljade inteckning. Uti den åberopade 1 § af 1818 års Kongl. Förordning föreskrifves, att vid ansökan om inteckning skall inläggas skuldebref eller annan handling, hvarpå fordran sig grundar.
Af bokstafiiga innehållet af förut åberopade qo:de och 63 §§., ehuru det kunnat tydligare uttryckas, tinner jag altså icke lillräckelig anledning för Fullmäglige, att befatta sig med Suppleantens insättande i Ämbetet, förr, än Principalerne, då de på stället sig befinna, blifvit officiell underrättade om Vacancen, och egt tillfälle alt bestämdt förklara, antingen De sjelfva vilja utöfva berörde rättighet, eller vid denne särskilde, må hända oförutsedde casus, tillåta Deras Ombud, alt dermed taga befattning. Mig synes derföre, alt den skyldiga aktningen för Riksén!» Högloflige Ständer påkaller denna nödiga varsamhet, och att Fnilmägtige följaktligen böra med vördsam hemställning derom till Riks Stånden ingå, innan någon vidare åtgärd vidtages. 648 S ta ts-U ts k ö l te ts Betänka 11 deri; Herr Commerce-Rådet Vegelin: För min del biträder jag den af Herr Schwan yttrade mening. Äfven mig Synes det vara klart alt don föreskrift,- Sorn af Riksens Ständer är gifven FullJnägtige uti Banken och Riksgälds-Contoiret, att, vid Justilia^ Ombudsmannens död, insätta deri valde Stippleanten uti det lediga Ämbetet * endast har afseende på Behofvfet emellan Riks da gar ne, och att Riksens Ständer derigenom på intet Sätt bundit händerna på sig, eller bortgifvit den rätt sorti Regerings-Formens 96 §. leke allenast gifvit ulan ålagt dem, att vid hvarje Riksdag genom val tillsätta Deras Justi tias - Ombudsman, Och då på intet ställe finnes närtindt eller föreskrifvetj huru förhållas bör, när ledighet genom dödsfall j och korft efter ett nyss förrättadt val, under ännu påstående Riksdag inträffar i tror jag mig Vara Riksens Ständers rätt den aktning skyldig och närmast uppfylla Grundlagens föreskrift, när jäg rostår för anmälan lill Riksens Höglofl.
Martti 1789 til Riksens Ständers klena utfärdade TxrrsAum krowcolli; och föreslog i anledning deraf, at Friherre Liltvsrlcböläs yttrande i krokocollet af den 1. April kunde uplasas. Men som detta krorocoli ej war för handen, blef det samma genast efcerskickadt; och emedlertid uplästeS och kades pä bordet följande Utdrag af Lag-UcskottctS Fiotocollcr, innehållande sarskilldta vors til det i kjellum ben 2g. April uplästa och pä bordet hwilande Betänkande. Utdrag af? oroco//ek, hållet wid Riksens ^oglösliga Ständers Lag-Urskotts sammanträde deir zt. S. D. Af Herr Häradshöfdingen Ue^onkolxs uplästeS följande: Med bifall til Kongl. MajrtS nädiga krogostr-ivn, Hur Lagfartens förkorrtande, finner jag likwÄ r8? betänkligt, at köp blifwer lagstandet a samma Ting, som tredje Upbudet tages. Dä de ärliga WinterSommar - och HösteTingen, enligt 2. (spillet 1. §. Rättegångs-Balken kunna förrättas emellan April män ad och lVlicliasIi, blifwer et köp upbudet irenne gänger inom et halft ar; och fastän denna lagfartstid antages til 8^9 inanader, skulle den ända mara otilräckelig för Bördeman, som wistande utom Häradet der försällda arfwejorden är belägen, saknar tilfälle at genast blifwa underrättad vin afflutadt köp som för Bördemannen will döljas och icke alltid wid Tinget sä allmänt göres. Skulle köparen sit bo och hemwist hafwa i annor Lagsaga och bör til godo njuta Sex tift Tolf weckors stännnotid, blifwer det ofta en omöjlighet för Bördemannen, at inom sidsta Upbudet bewaka sin bördetalan, hwilken allisa skulle förloras. Bördsrätten är för Swensta folket lika angelägen som omtyckt.
1: 50 erhåller hvarje prenumerant en så afsevärd valuta, att den måste anses vida öfverträffa prenumerationsafgiften. Se för öfrigt härom de t utförligare tUlkännagifvandet i n:r 37! 305 Penningeförhållandena äro då alltid den viktigaste frågan, men det är icke nog, att den unga damen kan uppvisa en tillfredsställande årlig ränta. Hon bör också vara af god familj, ha fått en god uppfostran (hvilket i en fin fransk familj betyder det samma som att hon skall ha haft så litet som möjligt berö- ring med den yttre världen) och naturligtvis helst också ha ett intagande yttre och ett behagligt väsen. Den gamla damen tvekar i valet mellan två eller tre och anger för den unge mannen de olika fördelarne, som en hvar af de unga damerna har att bjuda på. Hos den ena är kanske förmögenheten det öfvervägande, hos en annan äro familjeförbindelser af värde, om det är fråga om, alt den unge mannen önskar framgång i det officiela lifvet, hos den tredje äro kanske de personliga förtjänsterna de mest tilltalande. Dock fordras, att vid hvarje af partierna en sådan hemgift medföljer, att del unga paret kan lefva ett angenämt och obekymradt lif. När de två förtrogna således ha kommit till etf resultat, om hvilken af de unga damerna i fråga, som man bör föredraga, börja underhandlingarna, ledda af den gamla erfarna och ansedda damen. Den unga damens Till hvar och en, som alltså anskaffar föräldrar kunna ha olika konsiderationer vid en ny prenumerant på sista kvartalet giftermålet. Äro deras förmögenhetsvillkor glänsande, för i år, sända vi gratis och portofritt vackra klothpärmar till Iduns romanmen deras namn icke af särdeles gammal bibliotek för i år, försedda med guld och klang, föredrar man en grefveeller vicomtesvartsirningar och i färg efter eget val: rödt, krona framför en oadlig millionär. Är det grönt eller brunt. Den af Eder anskaffade däremot en gammal adlig familj, som det har nya prenumeranten bör snarast möjligt verkgått bakut för, bekvämar man sig kanske till ställa prenumerationen å närmaste postanstalt.
På våra kuster har det visserligen utgjort ett näringsfång, att taga gods från fartyg, som strandat 'och hvartill ingen egare funnits, men detta är orätt, ty det är en stöld, enär det förolyckade fartygets egendom icke tillhör dem, på hvilkas kust detsamma strandat. Gr. Lagerbjelke har sagt, alt jag synes hysa den föreställning, att om någon bortrest och derigenom vore hindrad att skydda sin egendom, skulle det anses såsom en sådan stöld, då nöd eller fara tränger. Detta har ingalunda varit min mening, utan jag anser, att efter det slår att stöld skall vara begången från en person, som genom de i §:n npräknade hindren icke *30 Den 14 Augusti. kunde värja sin egendom, skulle domaren, derest egaren vid olyckstillfället vore frånvarande, icke kunna tillämpa §:n, och derföre har jag klandrat, att §:n icke tydligt uttrycker om en sådan stöld räknas hit. — Gr. Sparre har trott att om egaren vore tillstädes, skulle han (jag förmodar Gr:n menar enligt den af Utsk. här föreslagna lag) vara i tillfälle att värja sin egendom. Jag ber att få omnämna ett ex. bland de många, som finnas, huru en egare, ehuru sjelf närvar:de, dock icke förmådde skydda sin egendom. Vid den sist timade eldsvådan i Jönköping rusade personer in uti ett hus, för att berga. Egaren protesterade deremot under förklarande, att han sjelf skulle draga omsorg om att hans egendom blefve räddad undan branden samt att han icke behöfde något biträde, men det hjelpte icke, ty folket förklarade sig vara utskickade för att biträda vid bergningen. Om nu något hade blifvit stulet, skulle, enligt Utsk:s förslag, ett dylikt tillgrepp icke kunna hänföras till stöld vid eldsvåda. Jag fortfar i min anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Hvad först angår den anmärkn. att dessa brott, som skola vara af olika beskaffenhet, blifvit sammanförda uti en och samma §, lärer det icke undgå R. o.
Bergs-Collegii senaste underdåniga Års-berättelse om jernhandteringen herntad uppgift, att tackjerristillverkningen uppgått till 536,gyv Skepp. 23 Lisp. i/\ Skålp., hvaraf till stårigjernssmide åtgått 5oo,000 Skepp., samt till Finland blifvit utskeppade 1 o,335 Skepp. 11 Lisp., hvadan således uppkommit ett öfverskott, som ej fått utskeppas eller inom Riket kunnat förädlas, af 26,642 Skepp. 12 Lisp. 14 Skålp; 8:0 af Lars Larsson från Örebro Län, hvilken i enahanda syftning, som några bland förenämnde motionärer, yttrat sig om behofvet af vid sträcktare frihet i bergsnäringen, för att såmedelst befordra högst fördelaktiga resultat, och gifva förökad inkomst åt landet, samt derföre föreslagit: a) att Bruksegare vid nu varande smidesverken få begagna hvilken method till förbättring och förädling af smide, som de för sig förmonligast finna, samt tillverka så mycket de behaga och kunna medhinna, äfvensom en hvar måtte berättigas att anlägga nya Bruk och; såsom följd häraf, att berginannen finge consumera så mycket tackjern, han någonsin kunde, hvilket förmodas komma att uppgå till dubbelt belopp emot hvad nu tillverkas, samt att en fri och obehindrad export af så väl tackjern, som smide, utan eller emot en ringa tullafgift blefve medgifven; c) att all kolhandel inom Bergslag, dör malmtillgång finnes, bör förblifva inom hyttelagen eller socknen, enligt hvad Kongl. Bergs-Collegii utgifne Författningar derom stadga, så vida masugnarne och tackjernstillverkningen skola ega framtida bestånd; och d') att deremot kolhandeln, utom Bergslag, måtte helt och hållet frigifva?, på det egaren må få afyttra sin tillverkning, der han förmonligast finner; samt 9:0 af Anders Jansson från Westerås Län, med hvilken Jan Andersson från samina