Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag icke funnit något allvarligt skäl emot den idée jag vördsamt framstälde, öfvergaf jag likväl ett maktlöst motstånd och förenade mig uti den medelväg, sorn sedermera blifvit Rikets Ständer förelagd. Men, sedan den plan, som häraf uppkom, så obenägit blifvit af samtelige Rikä-Stånden emottagert, Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden. 1161 och den allmanna rösten synes böjd för motsattsen af hvad jag framställt; så vill jag endast begagna min rätt att med serskildt yttrande rättvisa min öfvertygelse, om det är möjeligt. Fordringsägares anspråk består uti en Concoursmässig behandling. Blotta ögnakastet på denna plan visar, att dem göres mer än rätt, ty de få förr ut sine penningar derigenom, att Banken träder emellan Skyldige och Fordringsägare. Baneo-Sedelhafvaren fordrar, att Rikets Ständer skola vårda, icke förskingra tillgångarne; och de Författningar, efter hvilka Rikets Ständers Bank hittills blifvit sty^d, under hvilken Styrelse Banken gjort Riket räddande handtag, stadga, att Bankens gevinst bör ad publicos usus användas. Med iagttagande häraf, kan af Banken icke annat biträde meddelas, i dessa enskild t a angelägenheter, än sädane fursträckningar, hvarpå Banken icke förlorar. Härvid torde förtjena tilläggas: att Bankens högsta idde, hvarunder allt är ordnadt, är tillha: dabsllandet af ett stadgadt mynt åt Stats-Verk, Näringar och Handel; att nuvarande mynt beror till stadgan af dess värde, på förtroendet Iros Allmänheten, och detta på det allvar, hvarmed Rikets Ständer behandla realisations • problemet; att denna Allmänhet a:ne gångor sett Banken upphöra med utgifvandet af reel valuta emot Banko-Sedeln, men tillika sett, att Rikets olyckor förorsakat dessa steg, meri nu set samma Allmänhet ingen Riks-olycka afleda från bemödandet att återställa Bankens förmåga att fullgöra sina förbindelser; att Riket årligen genom liba Statsoch Banko Uiskottens Betankahden.
Den ig Junii e. ra. da de Lagar som finnas, dels mäste normen, hvarefter den naturliga tullen borde regleras, jag menar Lurendrejarens och Tullförsnillarens omkostnader, vara mycket varierande, allt efter localernes olikhet, der smuglerierne bedrifvas, samt i förhållande till åtskillige andra, under sjö- och landttransporter inträffande, oförutsedda svårigheter, som äfven i den lofliga Handelsrörelsen tillskapa varierande omkostnader. Jag fruktar således, att icke ett så riktigt belopp för den naturliga tullen skulle kunna träffas, som lemnade tillräcklig säkerhet, att genom den de nu öfverklagade missbruken • utrotades. För öfrigt uppstår åtminstone i min tanka, härvid alltid samma betänklighet, sorn vid frågan i allmänhet om så låga tullar, att tullförsnillning derigenom skulle förekommas, att så länge någon tullafgift är anbefald, finnas också alltid vinningslystne, som vilja undvika denna utgift, och 10 å i5 procent fruktar jag, blir i detta fall en ej så ringa lockmat, hälst jag tror, att omkostnaderne vid smuglerie-rörelsen visst icke alltid uppgå till detta belopp. Att afseendet vid Näringarne i Tulltaxors uppgörande visat sig, i mohn af de förstnämndes behöflighet och nytta för Samhället, hade jag trott vara en riktig sats. Stjufmoderligt behöfva derföre icke de endast tilltänkte eller mindre nödige Näringsgrenar af Staten behandlas. Ett olika afse - Den 19 Jun i i e. m. ende i detta fall, hav jag således ansett låta förena sig med principen af ett billigt och ändamålsenligt skydd åt alla Näringar.
Till denna justering hade Friherre af WeU ierstedt inlemnat ett nytt exemplar af sitt anförande, hvilket han förklarade vara det, hvil* ket han ville hafva intaget i Protocollet. Justerades följande: Utdrag af Protocöllet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 19 April 18 f 5- S. D. Vid förnyad föredragning af Stats* Utskottets den ii April afgifna Och den i? på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Konungens Nådiga Proposition angående upptagande och erkännande af några Svenska Un* dersåtares fordringar, blef detsamma af Höglofl. Ridderskapet och Adeln föröfrigt bifallet} och hvad angår de af StatsUtskottet framställda alternativer rörande disposition af den tredjedel af Sederholm sk a arfvtngarnes fordran , hvilken ej skulle komma dem till godo} beslöt Ridderskapet och Adeln, det skulle densamma, i likhet med hvad i afseende på de vid J812 års Riksdag anmälte fordringar skett, till LandtbruksAcademien öfverlemnas, Ut supra - I II. Den 2 o April. I anledning af den förlidne gårdag från Hans Majit i Nåder gjorda inbjudning till Ridderskapet och Adeln, att i dag infinna sig på Rikssalen, för att vara vittne till Hans Kongl. Höghets Sveriges och Norriges ArfFurstes, Hertigens af Södermanland, Prins Joseph Frans Oscars Trooch Huldhetsed åt K. Majit, och sedan tvänne Härolder till Riddarhuset ankommit, afgick Ridderskapet och Adeln, under Herr LandtMarskalkens anförande, klockan 12, till Rikssalen, hvarest, efter Actens bivistande, Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes. Ift fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Måndagen den 24 April. Plenum klockan 9 förmiddagan» Justerades PleniProtocollen för förmiddagen den 17, föroch eftermiddagen den 19 Samt för den 20 April.
I hvarje stadsförsamling och hvarje socken å landet bör finnas minst en, helst fast, skola, med en eller flere lärare, af hvilka en ovilkorligen skall hafva uppfyllt de för lärare vid folkskola här nedan stadgade fordringar, men de öfriga kunna antagas, utan att de uppfyllt dessa fordringar, endast de af Skol-styrelsen anses till uppförande och sedlighet godkände, samt pröfvas ega förmåga att meddela undervisning uti det i 7:de §;n stadgade minimum af kunskaper. Såsom undantag härifrån må dock tvänne eller flere till samma pastorat hörande stadsförsamlingar eller socknar på landet kunna sig om en skola förena, der en ringare folkmängd och öfriga förhållanden en sådan förening påkalla; att förra delen af 1 §:ns 3 mom. ändras till följande: Lärares anskaffande och folkskolors inrättande bör sättas i verket inom den 18 Juui 1848; &c. och att förra delen af 4 §:ns 4 mom. erhåller denna lydelse : För att bereda tillgång till lärarnes sålunda bestämda aflöning, bör, der ej andra medel härtill finnas, dels ett årligt bidrag af minst Iva och högst sex skillingar banco af hvarje skattskyldig samt inom mantalsoch skattskrifningsåren varande person i församlingen utgöras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Mars 1845. Expeditions -Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N;o l34• 3a5 N:o 134. ^Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Febr. 1845. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 1 Mars — Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Proposition, angående anslag till boskapsskötselns befrämjade i Riket, medelst anläggande af Stam-Holländerier. (Statssamt Allm. JBesv.- och Ekon.-Utsk., Bet., N:o 46). S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 25 Julli förlidet år, har E. K.
Därför ålägger han öfverpresidenten att inkomma med ett så kalladt betänkande angående frågan, huruvida censurfriheten bör beviljas. Det faller af sig själft, att öfversvartpresidentenisittbetänkandemålarhinhåle – och friherre Bernstorff lär vara rädd för den lede! Han har då säkerligen icke kurage, att drifva sin vilja igenom. Det leker ett missmodigt och bittert småleende omkring Struensees fylliga läppar. – Jag tror själf, att ni får rätt; men jag måste göra det sista försöket. Affären har kostat mig så mycket, att jag icke kan uppgifva den utan tvång. Jag inbillar mig för resten också, att jag skulle kunna uträtta någonting gagneligt och godt – men det får väl vara. Efter hvad jag hört, har polisdirektören redan inrapporterat till ministern, att doktor Struensee ämnar utgifva en ny månadsskrift, »som på det kännbaraste skall angripa vissa lärde och mera likna en Pasquille än en satir». – I så fall skulle jag råda er, att icke ens afsända den här ansökningen. Men Struensee vill icke lyssna till rådet, han skakar sitt hufvud så häftigt, att peruken far på sned, och hans drag få samma uttryck af trots som hos en förtviflad människa, då hon spänner sin viljekraft till det yttersta, innan hon sjunker samman. – Skrifvelsen afgår i morgon! säger han. Komme sedan hvad komma skall! Beviljas icke censurfriheten, får planen förfalla. Och i så fall ser jag ingen annan utväg, än att uppgifva hela min praktik – Hela min praktik! skrattar Rantzau. Hvilken förfärlig hotelse! Tänker ni kanske också begära ert afsked från befattningen som rantzausk lifoch husläkare? I så fall får väl också jag öfvergå till doktor Unzer – dock med uttryckligt förbehåll, att han aldrig får ge mig in af sitt magpulver. — Jag förstår egentligen så utmärkt väl, att det där loftalet öfver hundarna kunnat framkalla en sådan storm. Det är naturligt, att alla hans patienter måst känna sig illa berörda af en sådan uppsats. Polismästaren lär dagligen använda den berömda hundträcken och lär hittills ha befunnit sig väl däraf.
Roteringen, båtsmans-, angående lindring i, och dermed sammanhängande frågor. XI. B. 151, 266, 270- A. 27SE. 331. — vid Vestgötha-Dahls regemente, om förändring i denna, samt anslag af allmänna medel till hjelp för svaga rotar. XI. B. 333, 360 A. 367. Roterings-s ky Idigheten fer fiskläget Fjellbacka i Göteborgs och Bohus län, om lindring i. IX. B. 67. A. 99 Roy, John, Justitie-Råd, i fråga om pension å Rikets Allmänna Indragnings stat åt. X. B. 79 117. 134 A. 153. XI. E. 401. Rudebeck, Edvard Ulrik, yttrande: VI. 466. Rudenskiöld, Grefve Thorsten, yttranden : 11. 125. III. 356, 362. V. 216 VIII. 258- Rudensköld, Grefve Thorsten, om anslag till bildande under dess ledning af en större läroanstalt för folkundervisningen. I. 325. 11. 326. II. 184. R. 186. Se vidare Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besviirsoch EkonomiUtskottets Memorial N:o 19. Rudenskjöld. Grefve Thorsten, om fortfarande och förhöjdt resekostnadsanslag åt, för ordnandet af Folkskoleväsendet i Riket. I. R. 328- Se vidare Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 19 Rudenskjöld, Grefve Thorsten, om beviljande af pension åt. I. 325 R. 326.
Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat och få hos E. K. M. i underd. anhålla, att kopparmynt å fyra skillingar banko valör må utmyntas efter den grund, att fyra hundra femtio riksdaler samma mynt präglas af ett skeppund koppar stapelstadsvigt. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 12 Augusti 1848» 360 Expeditions-Utskottets Förslag till uad. SkriJvelsej If-.o 16g. UppJäst och godkändt hos Ridd. oell Adeli» den 9 Aug' . Pieste-ståndet den 10 Borgare-ståndet den 12 Bonde-ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse3 med anhållan, att Rikets Ständer måtte i lagstif tningen för judarne i riket få deltaga. (Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 107.) S. A. K. Då hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes uti lagstiftningen rörande judarne här i riket ingå stagdanden, som afse håde grundlagen, allmänna och kyrko-lagen samt den ekonomiska lagstiftningen, äfvensom att det klefve svårt örn ej omöjligt att, med dessa serskilda frågors ryckande ur det inbördes sammanhang, hvilket de i afseende å lagstiftningen för judarne og;t, afgöra dem hvar för sig och på olika sätt, helst den enhet, som hör finnas och bibehållas i hvarje lag, kunde derigenom äfventyras; så få Rikets Ständer, som derföre ansett, att, då frågor om nämnda lagstiftning hädanefter uppkomma, desamma torde blifva ändamålsenligast behandlade, om sådant koinme att ske af E. K. M. och Rikets Ständer gemensamt, i underd. begära, det E. K. M. täcktes hädanefter icke, utan gemensamt med Rikets Ständer, till behandling och afgörande företaga de frågor, som angå lagstiftningen för judarne i riket samt hvad dermed eger sammanhang. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 14 Augusti 1848. Expedilions-Vtskoitets Förslag till und.
Randers hörde på och smålog, yttrade ett par lindriga invändningar mot Granes uppfattning af saken, men sade, att han ändå fullkomligt förstod honom och sympatiserade med honom. Han bad Grane besöka sig, när han ville, hvarpå Grane genmälte, att han nu mera kände sig ganska ensam i Upsala. Somliga af kamraterna voro borta, och med andra kunde han ej umgås som förr. – De äro rädda för mina åsigter, sade han och skrattade kort. De skildes utanför det hus, där Randers bodde, och Grane tryckte den andres hand, när de sade farväl, med känslan af att helt oväntadt hafva mött sympati. Han kunde nämligen icke veta att professorskan efter supén gjort Randers samma förslag, som hon förut gjort honom, och att denne åtagit sig uppdraget. Han hade nog sett, att professorskan Ranke haft ett längre samtal med Randers efter supén. Men han hade aldrig tänkt på att fråga, hvad de talat om. Try ting de lärde sig, de gamla perser, Att spänna bågen, rida, tala sant, Och ännu idkas dessa små kommerser Bland vår moderna ungdom samvetsgrant: De rida käckt, det tål ej kontroverser, Och önskas det från en och annan kant Att litet mer på sanningen de såge, Nog passar deras ryggbast bra – till båge. BYRON. På X-nation hade strax före terminens slut varit »fruntimmerspex», d. v. s. nationspektakel af så anständig karaktär, att man ansett sig kunna inbjuda damer, och med anledning däraf hade nationens mera ansedda medlemmar, d. v. s. de som hade städade gångkläder och råd att kosta på sig en tia för sina nöjen, varit lifligt sysselsatta en månad före föreställningen med att ställa alting i ordning till festen, hyra kostymer på teatern, uppvakta cigarroch värdshusflickor för att få låna klädningar, turnyrer och underkjolar, repetera sina roler, försumma sitt arbete, dricka punsch och äta sillfrukostar. Och efter festiviteterna hade de varit sysselsatta åtminstone en vecka med att hvila sig efter ansträngningarna, återställa alt som var lånadt, skaffa igen alla småsaker, som under brådskan hade förkommit, sköta sina bakrus och söka komma på tråden med arbetet igen.
Liksom förra gången gick han emot dörren, men i samma ögonblick han sträckte ut handen för att öppna den, studsade han flera steg tillbaka; hans ögon antogo ett förfärligt uttryck, och den utsträckta handen knöt sig krampaktigt emot den gamla taflan, som jag aftonen förut råkat ställa vid dörren. Det låg någonting hemskt och förfärande i dessa båda ansigten – så olika och ändå drag för drag desamma – som stirrade på hvarandra, ty i min upprörda sinnesstämning tycktes mig att porträttet antog ett lika vredgadt utseende som originalet; och jag visste icke i första ögonblicket ifrån hvilkenderas läppar de ord utgingo som nådde mina öron, ty båda dessa ansigten tycktes lika litet höra till de lefvandes antal. Edvard! – utbrast Herbert, med tonen af den yttersta fasa och bestörtning, i det han höjde den likbleka handen emot taflan, – eländige, skall jag då aldrig befrias ifrån din åsyn, har du ännu icke funnit ro i grafven? Nej! nej! ditt brott var allt för stort tillade han tjutande med en röst som trängde genom merg och ben och kom håret att resa sig på mitt hufvud. Jag insåg nu först rigtigt orättvisan hos min gamla amma, som så ofta i min barndom påstod att jag skrek som en gast, ty en sådan olåt hade jag då aldrig åstadkommit, det visste jag bestämdt. Herbert vände sig emellertid om, och gick med alla tecken till den högsta förtviflan tillbaka mot väggen, som under hans hand öppnades och tillslöt sig lika hastigt, som oväntadt; jag hörde blott detta låga, knarrande ljud som väckt mig, och befann mig med det samma åter i mörkret. Alldeles förbryllad af hvad jag sett, låg jag hela natten vaken och funderade på alla möjliga medel att upptäcka hvem denna besynnerliga varelse kunde vara, hvars hemska likhet med den döda Herbert föreföll mig så oförklarlig, och föresatte mig att nästa natt gömma det olycksaliga porträttet, på det att ingenting måtte skrämma honom ifrån att fortsätta sin hemlighetsfulla promenad, så att jag kunde följa honom och utforska hans afsigt.
»Hvem är det denna gång, som är den lyckliga?» frågade doktorn. »Jag tyckte ni talade om en kvinna jag hoppas hon förstår att uppskatta sin af er afundade lott att få bo fritt och födas med god mat i gallerhotellet borta vid rådhuset?» »Jo, det är en landstrykerska, förstås, hon kallas madam Johnson hon kommer senast från Amerika ... men sen dess har hon ställt till en hel hop här hemma, med hjälp af det välsignade brännvinet förstås! Oleander, vår filantrop där uppe, har naturligtvis försökt göra svart till hvitt, och att hon icke flugit bort med de hvita vingar, som hans omtalade människokärlek klädt henne uti, är högst märkvärdigt. För tillfallet har han semester, han med, så nu hoppas jag hon får lön, så som hon förtjänt.» »Har notarien sett henne», frågade assessorskan, »hon ser väl ryslig ut?» »Som en tatterska! Ja, jag har inte sett henne själf», förklarade Östling, liksom i förbigående, »men kamraterna ha haft henne till benäget påseende. Hon skall ha' en figur som en dockarbetare och krafter som di? filisteers baneman. Och ett humör! Ingen kan få ett ord ur henne, när hon inte själf behagar, inte en enda af vaktmästarne kan beveka henne att tala! Det fatala för försvararen är att hon begår tvetalan, så fort hon öppnar mun, och ljuger som en häst! När en människa med hennes krafter hon lär ha' lyft upp en af konstaplarne på ett bord häromdagen, bara som ett slags smekning inte vill vara beskedlig,» skall hon göras oskadlig, säges det. Ja, mycket bra, men hvad kostar det där oskadliggörandet staten? Så mycket att det icke finnes råd att understödja de arbetsamma, de så kallade goda, de fattiga, som icke göra illa. Man slösar på de obotlige förbrytarne, och låter dem, som vilja det goda, gå arbetslösa i dessa maskinarbetande tider, tills de svälta ihjäl, taga lifvet af sig eller besluta sig för en eller annan af de kriminella sporter, som löna sig bättre.»
Direetionens sids eller Zenom det om Kss KuvASAsrd sfslutsde srrende-eontrset för stsdksstsnde sk »len med brukseAsrne sslunds trslksde öfverenskommelse, den Directionen för sin del tillstyrkte, sssom för 24 /loa-?. proposition, /V.o 2/. I<unA8Aär1en vida körinoidiAare oell säkrare, än att äter uopbvAAa omkörmältlcl albus. Sedan IiandlinAarne i detta niäl blifvit akKiiA8-6oIIeAiuni under den 21 December 1842 meddelade Xammar-DolleAiuin till Aemensain IiandläAAninA, oell Kammar-^dvoeat-4«'i8eal8-Lm>)6t6t, elter deråt' erbällen del, uti Memorial den 12 September 8i8tlidet är, andraAit, att Lmbetet väl ieke suune anledning betvilla, det ju lsräZavarande anbuds antagande mä vara för bostället kördelaktiAt, men, vid betraktande deras, att perpetuella arrenden icke äro tillätua, ansäA den föreslaAiia akbandlinAen ej bunna akslutss pä annat 8ätt, än att de88» liskeläAenbeter, i den ordning, kon»!.
S. D. Föredrogos ån^o Constitutions-Utskottets sedan den 1 dennes å bordet hvilande memorial: N:o 23, med föreslående af ett tillägg uti 28 §. Regerings-Formen. Återremitterades, med förklarande, såsom gemensam tanka, att Ståndet fann den föreslagna förändringen hvarken tillhöra de högst nödiga eller nyttiga. N:o 24, med förslag till ett nytt moment af 28 §. Regerings-fnrmen. Återremitterades, med förklarande, såsom Ståndets gemensamma tanka, att i det föreslagna nya momentet af 28 §. Regerings-Formen efter orden i utländsk man tillägges ”af Protestantiska bekännelsen” JN:o 25, med förslag till ändring i 75 §. RegeringsFormen. Återremitterades , med förklarande af Ståndets gemensamma tanka, att förslaget ogillades, såsom varande icke nyttigt. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 dennes å bordet lagda Betänkande: N:o 85, i anledning af väckte motioner om behofvet: l:o af en tillförlitlig redaction af Allmänna Författningar; 2:o af en samling af alla äldre, ännu gällande, Polisförfaltningar, samt 3:o af en Revision utaf alla, före antagandet af 1809 års Constitution, utgifne Författningar. A/slogs. Prot. Utdr. d. ig dug. i84°> N:o 86, i anledning af väckt fråga om revision af de Academiska Constitutionerna. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-Utskottets 3 den 5 dennes å bordet lagde, memorial N:o 9, med hemställan, örn icke de 3:ne Eiks-Stånd, hvilka godkänt Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 38, skulle vilja medgifva, att såsom ett ytterligare förtydligande, ett tillägg rörande den af Riksdags-Fullmägtige Anders Olsson och Lars Boéthius för invånarne i Wester-Dalarne och Nedan-Siljans
Men det skulle kunna bända, att det föregrde årets revisorer icke fästat sin uppmärksamhet vid samma ämnen, som det påföljande årets, då ingen jemförelse vore görlig, äfvensom att de bedömde samma sak efter olika grunder. Då vunnes ingenting utan snarare förlorades något. Jag nämner detta derföre, alt jag anser förändringen onyttig, kanske äfven skadlig, och att jag icke vill räknas bland dem, sorn låta densamma opätaldt framgå lill nästa liksdag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Const.Ulskrs afsigt med stats-revisionernas förvandling till årliga, i stället för att de förut endast hafva inträffat hvartannat år, har af-ett först och främst den omständigheten , att, genom granskningen af räkenskaperna för ett mindre antal af år, kunna med meia noggrannhet verkställa denna granskning, och för det andra, alt med densamma komma närmare inpå den tid, dä Sländerne sammanträda, för att äfven från denna synpunkt sätta Ständerna i tillfälle att bättre bedömma förvaltningen än genom de tvååriga revisionerna. Detta Ilar varit det hufvudsakliga ändamålet för Const.Utsk:s åsigt i denna del, och hvilket fullkomligen torde motsvara den ökade kostnad, som skulle derigenom uppstå, men hvilken icke heller torde blifva så stor, som man vid första påseendet föreställer sig, då nemi. revisionstiden ar inskränkt till 2 månader i stället för 3, hvarigenom kostnaderna skulle förminskas och, efter Utsk:s förmenande, en bi tydlig lättnad skulle vinnas i afseende på öfversigten af sjelfva statsförvaltningen, sorn statsrevisionerna hafva till ändamål. Ankom Just.Statsministern m. m. Hr Gr. Posse, hvilken å K. M:s höga vrignar aflemnade 4 Dess nåd. proposlr och i Dess nåd. skrifvelse. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Med anledning af den erfarenhet jag har i afseende å revisionsarbetet oell dess inflytelse, tager jag mig friheten att förena mig med Gr Anckarsvärd. — Det är sannt, alt sista statsrevisionen slutades 5 ä 6 dagar före den i grundlagen bestämda tiden; men delta var till följe af ett mer än lämpligt ansträngt arbete.
Om jag gåtan tyda rätt förstått: skap flyttat till chefsbostället Erövi, och döttrarna sattes i Natalia Andersons särdeles väl rcnonmierade pension i Västerås. Den unga Märta utmärkte sig här för snabb uppfattning och ovanlig tankereda. Den kristliga anda, som rådde i skolan, synes ock hafva varit grundläggande för hennes karaktär och gifvit åt denna det drag af allvar, som utan att hämma den ungdomliga friskheten i sinnet, dock mer och mer utvecklade sig hos henne. Dä konung Oscar, minnesgod såsom alltid, strax efter sin tronbestigning skulle utse en hoffröken åt sin gemål, föll hans val helt naturligt på öfverste Eketräs dotter, och att den 21-åriga fröken Märta var platsen vuxen, har den långa tid hon tillbragt såsom tjänstgörande vid drottningens hof ådagalagt. Den lätthet, hvarmed hon satte sig in i de nya förhållandena, och den orubbliga plikttrohet, hvarmed hon utan alla själfviska intressen och utan att bländas af den yttre glansen hängaf sig åt det kall, som nu tillkom henne, voro i hög grad ägnade att redan från början göra henne omtyckt och värderad vid hofvet. » Hon var som af naturen danad för denna plats, » säger en minnestecknare, hvars ord vi tillåta oss att anföra. » En harmonisk gestalt, nobla anletsdrag, hvilka liksom afspägladc det ädla sinnelaget, ett vinnande väsen och ett sympatiskt tillmöteskommande mot alla voro de yttre egenskaper, som först fängslade hos henne. Men af ännu större värde voro hos henne själens och hjärtats gåfvor. I sträfvanden för lidande medmänniskors väl var fröken Eketrä drottningens högra hand, outtröttligt verksam och lika samvetsgrann som skarpsynt, då det gällde att skilja mellan verklig nöd och det bcttleri, som står på gränsen till bedrägeri. I grundandet af välgörande inrättningar, liksom i vården af dem, stod hon troget vid drottningens sida, och denna kunde till henne öfverlämna en del af omsorgerna med fullt förtroende ej blott till hennes nit, utan också till hennes praktiska förstånd. » » Äfven i andra intressen stodo drottningen och hennes hoffröken hvarandra nära.