Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förgäfves sökte han att bekämpa de inre förebråelser, som isynnerhet i ensamma stunder anklagade honom för Magdeburgs förstöring. Härar och folk kunde han besegra, men sitt eget hjertas gnagande tillvitelser förmådde han icke bringa till tystnad. Följden af denna hans obeslutsamhet visade sig snart, då han anföll svenska lägret vid Werben, en liten stad, belägen i Mark-Brandenburg. "Den gamle korporalen" försökte här att taga lägret genom förräderi, men blef sjelf, sedan Gustaf Adolph lyckats få vetskap om förräderiet, så kraftigt tillbakakastad, att han kort derefter såg sig tvungen att lemna landet, allrahelst som lifsmedel började fattas honom och hans folk. Genom den kort derpå utkämpade drabbningen vid Breitenfeld blef Tilly i grund slagen. Nära var det också, att han blifvit tillfångatagen. Han räddades dock och skyndade som en flykting till Halle, der han af en barberare förbands. Men sorgen öfver det lidna nederlaget gjorde att han grät, naturligtvis på samma gång också af harm och förödmjukelse öfver den motgång, som så oförmodadt drabbat honom. Af det föregående veta vi, att det var i slaget vid Leipzig eller Breitenfeld, såsom det också kallas efter den plats, der det egentligen stod, som Joseph von Bierich blef svårt sårad. Han hade varit med i de ofantliga fyrkanter, som Tilly skickade ned mot Gustaf Horns flygel och här hade han råkat in i det värsta handgemänget. Flere gånger sårad var han lika många gånger fångad af svenskarne, men lyckades ändock att komma fri. Nära nog dignande af trötthet och blodförlust tillsade honom Tilly sjelf att söka hvilan, och von Bierich ämnade just följa den gamle fältherrens råd, när vägen plötsligt stängdes af en mängd finnar, som under den tappre Stålhandskes befäl anföllo med rasande häftighet. Den trupp, i hvilken Joseph von Bierich befann sig, sprängdes snart. Sjelf blef han liggande medvetslös på det blodiga slagfältet. Hur länge han legat der i denna ställning visste han icke, men då han vaknade såg han tre män och en ung flicka stå lutade öfver sig.
Kenas barn voro: Athniel och Seraja. Athniels barn voro: Hathath. Och Meonothai födde Ophra. Och Seraja födde Joab, en fader åt de timbermän i dalenom; ty de voro timbermän. Calebs barn, Jephunne sons, voro: Iru, Ela och Naam. Ela barn voro: Kenas. Jehaleleels barn voro: Siph, Sipha, Thiria och Asareel. Esra barn voro: Jether, Mered, Epher och Jalon, och Thahar med MirJam, Sammai, Jisbah Esthemoa fader. Och hans hustru Judija födde Jered, Gedors fader, Heber, Socho fader, Jekuthiel, Sanoahs fader. Desse äro Bithias barn, Pharaos dotters, hvilka Mared tog. Den hustrunes Hodijas barn, Nahams systers, Kegila faders, voro: Hagarmi, och Esthemoa den Maachathiten. Simeons barn voro: Amnon, Rinnah, och Benhanan, Thilon. Jisei barn voro: Soheth och Bensoheth. Sela barn, Juda sons, voro: Er, Lecha fader, Laeda, Maresa fader, och de linväfvares slägter i Asbea hus; Dertill Jokim, och de män af: Coseba, Joas, Saraph, hvilke husherrar voro i Moab, och bodde i Lahem; som de gamle säga. De voro pottomakare, och bodde ibland planteringar och gårdar, när Konungenom i hans arbete, och kommo och blefvo der. Simeons barn voro: Nemuel, Jamin, Jarib, Serah, Saul. Hans son var Sallum. Hans son var Mibsam. Hans son var Misma. Misma barn voro: Hamuel. Hans son var Saccur. Hans son var Simei. Simei hade sexton söner, och sex döttrar; och hans bröder hade icke mång barn; och all deras slägt förökade sig icke så mycket, som Juda barn. Men de bodde i BerSeba, Molada, HazarSual,
Och då Kongl. Majit, på grund af hvad upplyst och anfördt blifvit, så väl angående de för ifrågavarande kronofiske tillförene erlagda, vida lägre, arrendesummor, som ock angående samma kronofiskes numera betydligen förminskade afkastning, jemte inträffad t dröjsmål med Mörrums-åns i t § af arrende-kontraktet omförmälde uppmuddring, anselt billigt, att någon eftergift må sökanden förunnas af det dryga arrendebelopp, Bih. lill R. St. Prot. ISSI ock iS48. i Sami. 1 Afd. 20 Rå/l. I 2 Kongl. I\laJ:ts Nådiga Skri/velse, N:o 69. linn sig åtagit, har Kongl. Maj:t, jemte öfverlemnande af de målet rörande' handlingar, härmed velat i nåder föreslå Rikets Ständer alt, med behjertande af sökandens genom det om-förmälde arrendet iråkade bekymmersamma belägenhet, förunna honom den eftergift, alt arrendeafgiften för nästlidet år, äfvensom för det nu löpande sista arrendeåret, varder till hälften nedsatt, under förbindelse för sökanden att fullgöra, hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar. Kongl. Majit förbtifver Rikets Ständers Stals-Utskott med alt Kongl, nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe-. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den u Januari 1848. Närvarande: flans Excellens Justiliae-Stalsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre,. ♦ Slals-råden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolp e, TVcern, Friherre Gjllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departements-chefen, Statsrådet Munthe, föredrog i underdånighet — 7:0.
Men se där ha vi själfve Johan Berwald, hofkapellmästaren. Nu ska ' ni vara tysta barn, för nu börjar musiken. » Det var lika roligt utan musik, tyckte jag, bara med att se på folket och på ridån, ljuskronan och alla lamporna. På första raden och arnfiteatern sutto endast fina herrar och damer, hvilkas grauna toaletter ingåfvo mig djup aktning och framkallade förtjust beundran. Men också på nedre arnfiteatern lyste fint folk på de raka och smala, blåklädda bänkarne. På båda sidor om arnfiteatern stodo åtskilliga herrar sammmanpackade. Det var stående parterr. » Dit kan du gå, när du blir stor, » sade min far åt bror min, » men det kostar nära på lika mycket som här, 32 skilliug banko. Det är dyrt nu för tiden pä spektaklet. Jag minns nog, när fjärde radens fond kostade bara 24 banko. Vill man ha det billigt, skall man lägga sig där uppe på femte radens sida, som man får för 12 skilliug banko. » Allt det där kommer jag så väl i håg, kanske bättre än de teaterstycken jag såg. Största intrycket på mitt barnsliga sinne gjorde » Kärlek och hämnd eller den amerikanska apan », i hvilken melodram en tysk dansör och skå- despelare utförde apans roll. Han hette Springer och föreföll mig då vara världens störste skådespelare. Enligt hvad jag sedan inhämtat, spelade också Jenny Lind i det stycket, men hennes namn väckte då ännu visst icke något uppseende, ehuru hon redan uppträdt som Agata i » Friskytten » och Pamina i » Trollflöjten ». Åtminstone visste jag på den tiden ingenting om hennes storhet. Lars Hjortsberg minnes jag mycket väl som skräddar Nadel i » Den förmente prinsen » och som Briquet i » Nya garnisonen ». » Gubben i bergsbygden », » Preciösa » och » Herman vou Unna » tillhöra också mina äldre teaterminnen, och i det förstnämnda stycket erinrar jag mig en gammal skådespelare som hette Berg, hvilken hade titel af hofsekreterare och var mycket rolig. Hofkamrer Lindström omtalades som god sångare, fastän något till åren. Torslow hade redan brutit benet af sig och vid unga år lämnat den kuugl. scenen.
Dä det nu emedlertid icke går an alt få en förändring härutinnan i strid med motionärens förslag lärer någon annan åtgärd med Utsk:s förslag icke erfordras än att man vid detsamma låter bero. R. o. Ad. biföll LagUtskis betänk. Föredrogs och lades till handlingarne LagUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 89, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 71, öfver väckta motioner, ang:de rättighet för underdomaren att förklara ogift qvinna myndig. LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. J\T:o 90, i anledn. af väckt motion om ändring i 16 Cap. 11 § kyrkolagen, lilef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., och Hr von Troil, Sam. Gust. Föredrogs och bifölls LagUtskis i gårdagens plenum på bordet 36* 564 Den 7 Oktober. lagda betänk. N:o 91, i anledn. af väckt motion om serskilde brottmåls-domstolars inrättande. Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. och Hr von Hohenhausen, Mich. Si 1 v., ånyo på bordet LagUtsk:s i gårdagens plenum bordlagda betänk. N:o 92, i anledn. af väckt motion om indragning af Bergstingsrätterne. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne mern.: N:o 332, med förslag till 3:ne §§ i det nya reglementet för riksg:s-kont.; och N:o 333, ang:de öfverlemnandet till K. M. af det nya reglementet för riksg:s-kont. Hr von Hartmansdorff, Aug.: De af Ståndets ledamöter, som, vid något tillfälle, inom
Ständer i stället ville anvisa den ersättning, som med 124,000 Rdr för Salpetergärden bör utgöras, att utgå af de Stats-Verket utaf Brännvinsoch Tull-Bevillningen tillflytande tillgångarj utöfver del beloppj hvartill de uli Riks-Staten blifvit beräknade; och att, om detta förslag vinner Rikets Högloflige Ständers bi - 6a Bevilla.~ZIisA:s Memorial, N:o 63. fall, icke allenast frän den i Rubricjuen till Bevillnings-Förordningen bestämda summa må afdragas 124,000 Rdr, utan äfven ur sistnämnde Författning må utgå allt det, sorn har afseende på ersättningen för Salpetergärden och fyllnadsafgiften; hvarjemte Rikets Mögioflige Ständer torde besluta underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, med underrättelse ej mindre om den anvisade ersättningen för Sulpetergärden, än att Rikets Ständer ansett denna gärd böra, på vanligt sätt, utgå, till nästa år, då de af Rikets Ständer vid denna Riksdag beslutade Brännvinsoch Bevillnings-Författningar komma att träda i verkställighet, med hvilken tid jemväl Salpetergärden bör upphöra. Slutligen, och, ehuru vid föredragning af Utskottets ofvannämnde Betänkande, N:o 57, åtskilliga anmärkningar inom Riks-Stånden förekommit, i fråga om den af Utskottet vilkorligen föreslagna fyllnadsafgiften, svftamie, dels att ådagalägga, det en sådan icke behöfdes, då tillgång borde finnas genom inkomsten af Brännvinsoch Tull-Bevillningen, och dels, till klander deraf, att denna afgift bief föreslagen att utgå å all, Bevilln.-UtsJcs Memorial, N:o 68- 63 efter 2 Art. debiterad Bevillning, anser likväl Utskottet, att dessa anmärkningars utförliga upptagande och besvarande icke erfordras, enär Utskottet nu föreslagit, att hela frågan om en serskild så kallad fylinadsafgift skulle förfalla.
Med anledning häraf har Fångvårds-Styrelsen i underdånighet meddelat: att gamla länshäktesbyggnaden vid Hernösand blifvit år 1812 uppförd af Ångermanlands innevånare och äfven af dem underhållits* tilldess, i anledning af väckt» fråga vid 1829 års Riksdag om länsfängelsernas i Wester-Norri ands med flera län öfvertagande af Staten emot befrielse för länens innevånare från» byggnadernas framtida underhållande, Kongl. Majit genom Bref den 31 Oktober 1829, i enlighet med Rikets Ständers i ämnet gjorda hemställan, i nåder förordnat, att, under vilkor det allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas, Staten skulle underhållet af ifrågavarande fängelsebyggnad'ensam bekosta; att i fråga om tomten, å hvilken fängelsebyggnaden uppförts och som utgöres af ungefär 7kapplands rymd af Gådeå bys egor i Säbrå socken af Södra Ångermanlands fögderi, Säbrå Häradsrätt genom beslut, som efter sakens fullföljd vunnit Kongl. Maj:ts fastställelse, förklarat Kronan böra för tomtlägenheten utgöra afgäld till en af byns hemmansinnehafvare i förhållande till hvad på hans skatt i byn, jemförd med öfrige delegares, kunde finnas belöpa, och hvilken afgäld sedermera blifvit slutligen bestämd till 2? kannor korn årligen; Kongl. Maj:ts Nåd.
I afseende på sjelfva hufvudsaken af hvad Herr Bråkenhjelm föreslagit, vill jag ej utlåta mig, emedan jag ej anser förslaget nog utveckladt för att kunna ingå derpå med fullkomlig öfvertygelse om verkställbarhet; meri i afseende på formen, eller hans rätt att få sitt förslag som contra-proposition framstäldt, så är den obestridlig. Rörande förslaget ber jag få erindra, att intill dess det blir utredt, huru en sådan fördelning skall till vägabringas, som Herr Bråkenhjelm förutsätter, är det rättast att uppskjuta en sådan anstalt; emedan det synes lätt kunna komma att finnas afdelningar, sorn ej kunde skaffa sig någon behörigen qualificerad ful 1- m äg ti g. Herr Bråkenhjelm: k nyo har jag af Den 3 Augusti f. m. 45 en Talare fått uppbära förebråelser för uraktlåtenheten att deltaga i Utskottets förslag, äfvensom att jag icke inlemnat mitt nu förevarande förslag omedelbarligen lill Utskottet. I anledning häraf, tar jag mig friheten återupprepa hvad jag vid förra öfverläggningen i samma ämne nämnde, nemligen, att jag under en längre tid var af sjukdom hindrad , att i Utskottet infinna mig, till dess Betänkandet redan var jnsteradt. Man har äfven ansett proposition böra vägras å mitt förslag, på den grund, att det skulle anses som en ny Motion; men om denna princip antages, hemställer jag, hvarest gränsen skall finnas emellan en ny Motion och anmärkningar vid ett från Utskott inkommet förslag? Jag finner således ingen rimlighet till en sådan vägran af proposition ; men skulle Herr Grefven och LandtMarskalken finna för godt uppskjuta målet för att höra RiddarhusUtskoltet, vill jag icke sätta mig deremot, utan önskar i sådant fall blott få veta Eders Excellences mening. Herr Cederschjöld: Jag hade icke å nyo begärt ordet, om ej en Ledamot, som vanligen gör anspråk på, att noga känna Grundlagarna, varit af en motsatt mening med mig, och trott, att vid afgörandet af ett Utskotts förnyade Utlåtande, hvad proposition som helst kunde framställas.
Om derefter tages i betraktande de summor, som utvisa medeltalet af kostnaderna för beväringens vapenöfning under de nämnda trenne åren, så lärer det vara klart, hvad först mönstringskostnaden beträffar, att antalet af exerceradt manskap icke derpå kan utöfva något inflytande, enär i alla händelser hela antalet af hvarje åldersklass måste undergå mönstring. Deremot blifva marchekostnaderna beroende på det antal, som skall aftåga till mötesplatsen, och möteskostnaden bestämmes så väl af antalet, som af mötets längd. På dessa grunder, oell med ledning af förenämnda medeltal af kostnader för de sista åren, kan följande beräkning göras öfver blifvande kostnader för vapenöfning af 10,000 man utaf hvardera af de tvenne första beväringsklasserna årligen: l:o Mönstring s-kostnaden blifver, enligt hvad ofvan är nämndt, oförändrad, ehvad större eller mindre antal kommer att exerceras, och utföres derföre till enahanda belopp, som förut, eller med Runt 20,933: 26. men som Kommitén ansett, att Mönsterherren, i likhet med öfriga vid mönstring tjenstförrättande personer, bör åtnjuta resekostnads-ersättning, så uppföres i sådant ändamål förslagsvis ett särskildt belopp af 5,000: — hvilken summa torde blifva tillräcklig, på den grund, att bland mönstringskostnader hittills ingått dylik resekostnads-ersättning till hvarje tillförordnad mönstrings förrättare. 2:o Marche-kostnaden har i medeltal utgjort 72,928 Riksdaler 19 öre Riksmynt för 20,472 man, som till mötesplatserna aftågat, och om hädanefter 10,000 man af hvardera utaf de tvenne forsta beväringsklasserna skola exerceras, blir hela antalet årligen 20,000 man, för hvilka marchekostnaden således kommer att utgöra 71,246: 77. 3:o
Till Herr Baron och Landt-Marstalkens anmärkning har zag föga att tillägga, jag utbeder mig blött fä nämna, att omtryckningen af en sä widlöftig författning som Bcwillnings-Förordningen skulle upptaga altför mycken tid och Åstadkomma en utdrägt som snarare behöfwer förckommas enär taxeringarne behvfwa pästyadas om Bewillningen stall i nägorlunda t d kunna indrifwas, jag tror defluwm att bäde tryckningen och kostnaden dertill icke äro af nöden, ändamälet blifwer tillräckligen uppfyck och all nödig redighet wunnen,dä de wid denna Riksdaggjor - Den 17 October. Mi da förändringar och tillägg särskilt tryckas såsom ett Bchang till den förut utfärdade Bewillnings-Förordningen. Omtryckningen skulle till och med kunna gifwa anledning till oredor och mi sitag, da en Person ägde och wille följa den gamla, och en annan den nya Bewillnings-Förordningen. Om derföre jag ffulle wäga i detta ämne göra ett tillstyrkande, wore det att Höqloflige Itidderskapet och Adeln skulle förblifwa wid ett förut fattade beslut om rättelsernas och tilläggningarnes tryckande särskilt. Herr Baron och Landt-Marskalken gjorde hara proposition till bifall, hwilken med Ja beswarades. Upplästes till justering det af ErpeditionsUtskottet inlemnade förslag till Riksdags-beslutet, hwilkät af Ridderskapet och Adeln godkändes. Derjemte anmälte Herr Baron och LandtMarskaiken det Expedttions-Utskottcts Secreterare hos honom tlllkännagifwit att ibland de i Riksdags-bestulet upptagne önsknings-mäl fattades ett, nemligen rörande fragan om förhöjning i Tullen för Utlänsk Spannmål, bwar« öfwer bcstut icke ännu hade hunnit i samteiiga Riks-Ltanden fattas, men hwarom en punct skulle tilläggas sä snart Expeditions-Utskottet hunnit blifwa om twenne Ständs beslut underrättadt. Upplästes ett frän Censtitutions-Utskottet inlemnat
Sociologien, en af de yngsta i vetenskapernas systerkrets, beskrifver striden fr&amp;n utvecklingslärans synpunkt. Ju mer människorna närma sig sin ideala typ, sitt sanna jag, desto tydligare framträder denna skiljaktighet. Innan Jesus Kristus, Guds son, ' idéalmänniskan, hade uppträdt, funnos inga så, skarpa etiska motsatser som efter denna historiens märkligaste tilldragelse. Sedan han förverkligat urbilden inför sina bröders ögon, är denna fridens tid förbi, då människorna kunde, utan klart medveten skuld och förnedring hangifva sig åt de lagre drifterna. Han uppväckte en strid, som al-, drig upphör, och som endast mattas, d % den ena eller andra naturen blifvit s&amp; kufvad, att hon förmår göra blott svagt motstand. Då inträder en vapenhvila sasom förebud antingen till andens död eller till det sanna lifvets harmoni, d&amp; d e t lagre jaget, värderadt, men underd&amp;nigt, fritt tjänar det .högre, d&amp; dualismen uppgatt i den sanna enheten. Den naturalistiska skolan hos oss och i utlandet vill ej .erkänna tillvaron af denna söndring inom människonaturen och tycker sig ej hafva tid att sysselsätta sig med deii icke materiela tillvarons kraf. Naturvetenskapliga upptäckter och uppfinningar, de ovärderliga förbättringarna af mänsklighetens lifs vilkor, hafva tillvunnit sig hennes uteslutande beundran; .och den vetenskapligt ledda experimentala forskningen hennes lika obegränsade förtroende. På grund af denna ytterliga naturalism antages, att samma lagbundenhetens tvang, som vetenskapen uppdagat inom den fysiska naturen, sträcker sig äfven till människoanden, hvarför man helt och hållet förnekar individens frihet och utmönstrar begreppen dygd och last, pligt och ansvar. Människan betraktas som endast ett nativvasen, bestamdt och beherskadt af fysiska anlag och böj elser. Andens herskarmakt och herskarriitt förnekas, dualismen bortresoneras, enheten proklameras, men en enhet, som flyttar människan från sin plats som borgare i andens värld till högsta rangplatsen bland djuren. Författare, som mer eller mindre hylla denna världså- sigt, begagna ofta slagorden: våga vara dig själf!
Detta stadgande var dock endast inskränkt till de församlingar, som lago nära städerna, eller, såsom sedermera bestämdes, inom tvenne mils afstånd derifrån, emedan dessa församlingar voro genom ofvannämnde Riksdagsbeslut anbefallde, att från städernes skol-ungdom taga sig Klockare, hvilka skulle aflönas med helgonskylden. De andra församlingarne kommo icke i fråga, att få en sådan delning af helgonskylden. Under Christian IV bestämdes genom bref af 1618, att stadgandet skulle blifva allmänt i Danmark; ty det gällde förut icke egentligen hela Danmark, utan blott de släder, der skolor funnos. Men när slutligen alla städer hade fått skolor, blef också nämnde stadgande allmänt. Då sedermera Skåne afträddes till Sverige, blef genom Malmö recess förordnadt, att alla skolor och kyrkor skulle bibehållas vid de rättigheter de innehaft under Danska tiden. Emellertid började missnöje förspörjas öfver denna skatts utgörande, och man sökte afskudda sig densamma. Men på General-Guvernören Banérs framställning, beslöto R. St. vid 1668 års Riksdag, att hvad som varit lagligt under Danska tiden, äfven borde vara det under den Svenska, och det blef således vid denna Riksdag af Konung och Ständer bestämdt förordnadt, > att utskylden skulle, på sätt hittills skett i Danmark, utgå. Härutinnan ifrågakom icke någon rubbning förr än på 1700-talet. Då fann raan nemi., att det icke var tillräckligt för skolornas underhäll, alt endast taga helgonskyld frän de församlingar, som lågo närmast kring städerna, utan man ansåg, att den borde utgå äfven från de öfriga församlingarne. Det blef också besluladt i Danmark, att äfven från de församlingar, sora icke lago på två mils afstånd från städerna, helgonskyld skulle till skolornas underhåll utgå; och när sådant skedde i Danmark, trodde man, att det jemväl borde ske i Sverige. Härom upslodo många förslager. Vid 1719 års Riksdag gjordes framställningar i denna syftning; men Provinsens deputerade protesterade mot en sådan beskattning, hvilken de förklarade vara laglig, endast i sådana församlingar, som lågo på två mils afstånd från städerna.
Om det är ett framskridande, så låtom oss gå varsamt och sakta till väga, och brytom icke sönder den gamla folktro, som är för djupt fästad och rotad i folkets lynne för alt genom en författning göras om intet. Jag tror icke att det går an, hvarföre jag tillstyrker att ordet ”bör” må få stå qvar, såsom Utsk:n föreslagit. Hr Lagergren: Det synes som flere talare helt och hållet misstagit sig om min mening. När jag började, så talade jag alldeles icke om att jag icke önskade att catechesens utanläsning må fortfara. Jag blott önskade att §:n skulle få den förändring, att ”får” skulle insättas i stället för ”bör,” och jag får göra R. o. Ad. uppmärksamt på att fortsättningen lyder: ”bör aga rum under iärarnes ledning.,J Min mening var att det icke ovillkorligen må föreskrifvas, att utanläsningen bör ske under Iärarnes, utan att den också kunde äga rum under presterskapets ledning. Det var icke min mening alt säga, att man borde borttaga denna utanläsning. Jag vet, likasom Hr von Hartmansdorff, att framlidne Erkebiskopen Wallin var mycket för denna utanläsning, men jag känner också att han ansåg den nuvarande catechesen vara i sina stycken för lång och invecklad för att läsas utantill. Man har hos oss framställt förslag till en mycket enklare, mycket la tlfa 11 liga re och mycket kortare cateches; och skulle en sådan för framtiden kunna antagas, så tror jag att åtminstone på många ställen det kunde blifva en möjlighet för presterskapet att sjelft besörja dess utantill-läsning. Det var endast från denna åsigt jag yttrade, att ordet ”får” vore bättre än ordet ”bör,” icke derföre att jag ville säga det cateches-läsningen ej skulle äga rum, hvilket vore först och främst en olaglighet, och för det andra, såsom Ilr von Rosen framställt, en stor oklokhet, men alt den bör få äga rum under presterskapets ledning i stället för skollärarens, ifall liden det medgifver. Deruti kau jag icke inse hvarken någon oriktighet elier någon oklokhet, och det var endast i detta afseende jag föreslog förändringen.