Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu ångans användande med l:sla och 2:dra klassens redskap för närvande endast härrör af benägenheten att frångå författningen, och man icke gerna kan ulfinna någon form för sådan redskap, som är omöjlig att genom andra uppfinningar eludera, så anser jag lika med de förenade Utskrn, att man bör stadga en så beskaffad lag, som borttager de missbruk och försnillningar af kronans inkomster, som kunna ega rum derigenom, alt änga får användas vid l:sta och 2:dra klassens redskap. Deraf blir visserligen en följd, att en del bränvinsbrännare, sorn hittills begagnat ånga, få göra sig den kostnaden, att ändra detta redskap, men del anser jag icke vara på något sätt orättvist eller skadligt, då de hittills gjort en vinst på Statens bekostnad och som således varit oloflig. Om de då få göra någon kostnad att åter få bringa sin fabrikation inom de gränaor, som lagen utstakar, så äro de icke derföre att beklaga. Jag anhåller således, att Utskms förslag i denna punkt måtte blifva bifallen. Frih. Raab: Det förhåller sig alldeles så som Hr Apolloff och 426 Den 1 Juli e. ra. Fril). Palmstjerna nämnt att redskap i andra klassen, inrättade att drifvas med änga, äfven använts att klara bränvinet, men detta kommer alldeles icke deraf att de varit inrättade för ånga, ty det ligger i sakens natur att en panna derföre att lion kokas med ånga ifrån en annan kittel icke derföre kan klara bränvinet. Det kommer deraf att pannan bar fått en olaglig, emot författningen stridande konstruktion, hvarigenom bränvinet kunnat klaras, och det har inträffat just bär omkring Stockholm, och jag tror äfven pä andra ställen, att sådana mäskvärmare fått begagnas vid dessa pannor, hvilka verkställa rectifikationen, oaktadt det slår i 1845 års författning så tydligt som möjligt förbjudet, att begagna ångrör, så inrättade, alt de kunna åstadkomma bränvinets rectilikation. Nu hafva Utsk:n äfven föreslagit en ytterligare bestämmelse, som skulle hindra detta missbruk, och jag skulle äfven tro att om stadgandet med uppmärksamhet handhafves, missbruket skall förekommas.
Vid hans sida skred fru Philips, stumt och stilla, med yppiga, dröjande rörelser, hvilka ondulerade öfver in igenom honom sjelf och hvilka han förnam såsom blottade former, såsom beröringar mot sin kropp af en kall arm och såsom plötsliga hviskningar tätt intill sitt öra med den heta doften af en mun. Han gick och gick, följde och följde; fru Amnell var alltjemt i sin liflighet ett halft steg framför dem och pratade och gestikulerade i ett, halft vänd bakåt emot dem; han förde ett samtal, om hvars ord och innebörd han ingenting visste; – gick och gick, följde och följde, med en oroförnimmelse, en olustförnimmelse, som steg i flod och drog tillbaka, men bunden i sin olust, och sugen utåt, utåt. De tre stodo utanför det Amnellska huset. «Kom nu upp med, herr Troedsson,» sade fru Amnell och gick före in. «Jag har fått bref i morse från fru Montelin, och det ska jag läsa upp för er. – Otto är i skolan,» fortsatte hon, medan de stego uppför trappan, och satte trubbnäsan föraktligt i vädret, «så han kan inte störa oss. Han har nemligen blitt så dumt pratsam på sista tiden och lägger sig i allting och begynner bli så grinig. Han mister rent sinnet för allvarliga saker. Jag tror, det kommer sig deraf, att han börjat umgås så mycket med den der förfärliga Svensson i «Skånska Kuriren». Det är ju en buse! Hur kan man dock draga hatten ned öfver näsan och slå kragen upp öfver öronen, när man ser en bekant dam komma emot sig, och tro sig ha gjort sig osynlig dermed, som strutsen då den sticker hufvudet ned i sanden, och så smita af in i en sidogång. Det måste vara bra otrefligt för er, Troedsson,» slutade hon talet, då de stodo i tamburen och togo af ytterplaggen, och såg honom stinnt in i synen, «att vara tvungen umgås med den der menniskan!» Redaktören krämtade, drog i den lilla mustaschen, hostade, log ett tag samt mumlade något, som kunde vara både ja och nej.
Hennes bror, Nils, var landshöfding i Vermlands Ian. bref, men vår Kronprins r a r d&amp; l a q e i väntan och jag ville si honom först, innan som jag skref dig t.ill; nu liar jag sitt honom helt nära, vi voro i staden öfl-er natten hos fiaii Arnell, hvars hus var mi-ist midt emot piinaens logis, och ri roso en hel hop Damer som gick up d8 han åt; jag sgg honom sittande, han är intet vacker, mer ful, men har iiiigot., je ue sais quoi, som imponerar, svart.a lurfviga hår, som faller utau ordning i ~ a c k r a lockar, eldiga mörka ögon, men hans blick ar skarp; de commun med förre prinsen S&amp; has haii en stor krokig niisa. Ack min Jacquette, sedan man kr gamal vordeii och kan med kall blod betrakta menskior, hvad de äro besynnerliga, det stolta kiönet par prefbence. E n del bär regerades af den fördomen, at en man kan af förfaders föstieiister begagna sig sjelf, och de funno Bernadotte för högt upsatt, men han kommer, och här h s iiii iiigen, som icke g e m E uphöjde honom an högre om det stofi till, min Bror *) sëger at hans abord vas viirdig, aEable d i 15itt; han has sarit val vuxen; Couren var har den tahikaste, Iiar n&amp;ggonsin har varit, t y Boijen * *) hade låtit et circulairebref g&amp; i hela länet till all. noblesse, a t infinna sig; här var så trångt i staden at et rum öfver natten betaltes med 5 Rdr, och i denna talgnöd, öfver alt ilurninerat; och i denna samling var nästan ingen som intet prinsen hade nagot at säga åt, Iivad tycker du väl?
Maj:ts nådiga förordnanden till Direktionen öfver Götha kanal-verk till bergssprängning vid ombyggnad af Forssviks sluss 10 centner, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergöthlands län för vägför bättringar emellan Linköping och Kumla gästgifvaregård .10 dito 16 Slats-Utskollets Ullålande, M 21. till intressenterne uti två större vattenaftappningsföretag i Upsala och Gefleborgs län 16 centner, till Direktionen för brobyggnaden öfver Mellansundet i Mälaren emellan Myckelön och fasta landet 3 dito. Ehuruväl Utskottet fullt erkänner vigten deraf, att arbeten, hvilka, i likhet med nu omförmälda, kunna anses medföra allmän nytta, icke sakna behöfligt understöd, -finnér dock, med afseende dels å svårigheten att kontrollera verkliga behofvet af den qvantitet krut af nu ifrågakomne beskaffenhet, som för dylika arbeten i hvarje särskildt fall kan vara erforderlig, dels ock derå, att vid arbeten, som med understöd af statsmedel af enskilde utföras, ett ytterligare bidrag af krut utan betalning skulle medföra en fördel utöfver redan förut betingade vilkor, som vid dessas uppgörande icke varit afsedd, Utskottet, utan att vjlja i någon mån klandra de hittills i sådant afseende efter Kongl. Majfts nådiga förordnanden vidtagne åtgärder, sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att uti ailä ta tide underdånig skrifvelse anhålla, alt, derest Kongl. Maj:t framdeles skulle finna himpligt, att, till underlättande af arbetsföretag utaf allmän beskaffenhet, äldre, till krigsbruk odugligt, krut finge användas, Kongl. Maj:t täcktes dervid föreskrifva, att betalning för samma krut skulle till kronan erläggas till ett efter dess verkliga värde Iämpadt pris. § 27. (Rev.-ber. pag. 73.
B. innehåller tvenne ämnen, jag anhåller att endast öfver det senare må tillåtas mig yttra några ord. Inom Utskotten förevar fråga om rättighet att in och utvexla silfver på sätt min reservation derom innehåller, men den rådande tanken ansåg denna åtgärd icke lämpelig, hvarföre ock densamma pag. 9 finnes afstyrkt, men då tankarne härom voro inom Utskottet mycket delade, föranledes jag, att å nyo väcka denna fråga såsom efter min tanke, det enda nu mera möjliga medel att försäkra penningeägarne för ytterligare förluster; äfvensom lemnande ett tillfälle för den gäldskyldige, att utan risque försäkra sig för förlust, i händelse han at Fordringsägaren tvingas att förskrifva sin skuld i Silfver efter dagens varande Cours. Jag har hort framställas emot denna inoch utvexling *:ne vigtiga inkast, som jag tor - Den 15 Jutii c. nu de få något närmare granska. Mac har trott genom en sådan tillåtelse många nu placerade Capitaler skola blifva uppsagde för att i Banken insättas. Det må tillåtas mig nämna, att denna fruktan icke bör skjäligen kunna äga rum, ty om denna rättighet af för många eller med för etora Capitaler pji en gång begagnas måste ovilkorligen Coursen uppstegra och hvar och en sorn under ett sådant förhållande sig deraf begagnar, derpå förlora. Det är endast genom en försigtig och långsam insättning vid sådane förhållanden då Coursen håller sig under den utsättande inoch utvexiingens belopp, som den med fördel kan komma i fråga. För öfrigt hvartill skola de fcttbekomne Sedlarne användas ? Någon skrinläggning är icke att befara sedan man försäkrat sitt Capital. Det har af Utskotten sjelfve blifvit medgifvit, att bufvudgrunden till den förevarande pénningeförlägenheten härrör af Sedelmyntets vacklande värde; men detta vacklande värde är ju ej detta Capital mera underkastadt.
Nsj:t i nnderdänigln-t ökverlemnst liilsgde u^gikt s de kor lierörde Ärdsmäl sk 8tsts-6ontoret utloetslde 8ummor, utgörsnde tillssmINSN8 ett iselos sk k:dr L.eo 4,518: 17. 8., under snliällsn, stt Kongl. Assj:t ville i ljäder snviss medel till er8sttning sk ikrägsvsrsnde utgikter; 8s l,sr Kongl. Näjd, med snledning lisrsk, nu velst kore8lä Iiil(et8 8tsnder, stt mersnsmnde kor8lrott88umms mä i 8tst8-Verlret8 rslt6N8ltg^er skslrrikvss. Kongl. Nsj:t körldikver lliliet8 8tsnder8 8tst8-Ktsliott med sll Kongl. KLd oell 3imj6Kt vsllievägen.
I anseende dertill , att Lagutskottet deltagit i det yttrande, som förevarande betänkande ibland annat innehåller, att icke några ytterligare stadganden kunde vidtagas, i afsigt att förekomma, det fångar icke må, genom osannfärdiga bekännelser af brott, skaffa sig tillfälle att resa omkring i landet , iir jag vördsamt hemställa , om icke detta yttrande borde ifrån det blifvande beslutet undantagas, så framt allt öfrigt af betänkandet varder bifallet, emedan Lagutskottet i ett senare utlåtande tillstyrkt en Författning till förebyggande af nyssnämnde missbruk. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då förevarande Utlåtande första gången vore under pröfning , borde detsamma antingen Dtn i September e. m, 75 oförändrat bilallas, eller afalås, eller ock återremitterat. Herr von Hartmansdorff, Aitguft Otr. jag icke bedraser mig, så innehållas de stadgan den, hvilka Herr Ribbing nu omtalat , i det Betänkande rörande flera delar af brottmålslagstiftningen , hvilket Ridderskapet och Adeln till Lagutskottet återremitteradt. Dock tror jag icke att någon anmärkning, i afseende på det omnämnde missbruket nied fångforsling , här gjordes Jag hemställer derföre, om icke det nu upplästa Betänkandet må hvila intilldess förberörda återremitterade UtlåtAode ifrån Utskottet åtetkommer. Herr Ehrenborg, Catper: Då de sammansatta Stats-, Lag och OsconomieUtskotten endast tillstyrkt afslag å motionen om ett förändradt fångforslingssätt, och hvad Herr Ribbing anmärkt , blott angår redactionen , hemställer jag, huruvida Ridderskapet och Adeln kan vara hindrad , ifall detta Betänkande bifalla* , att sedermera besluta om det serskildta ärende, sorn Herr Ribbing omnämnt? Herr von HartmansdorffOm det förhåller sig så, som Herr Ehrenborg upplyst, ulan tvifvel med mera sakkännedom än jag äger , så afstår jag från mitt yrkande, att Betänkandet må hvila. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef Stats-, Lag - 76
Deput. Underr. punkt 4-) Så uppkom den såkallade Transport-räkningen och den stilisation, som ännu finnes begagnad i alla sedlar, såväl Bankens som Riksgälds-Contorets, alt de nemligen hafva formen af qvittencer eller depositions-bevis, icke af skuld-förbindelser. 2:0 Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse och Förordning af den 27 November 1776, utfärdad med åberopande af serskildt gifven öfverlåtelse från Rikets Ständer, ålade Banken alt, i stället för de förut brukliga , på daler kopparmynt slälda Transportsedlar, förse allmänna rörelsen med ett till sitt gångbara värde behörigen stadgadt guldoch silfvermynt (hvilket dock i sammanhang dermed så bestämdes, att 18 daler i stället för 9 daler skulle motsvara 1 R:dr Specie, och således 5o för 100 af dalersedlarnes ursprungliga siffervärde rabatteras,) och att de på detta Specie Riksdalermynt grundade Bancosedlar, som, för mera vighets skull, blefve med samma mynt omlöpande, alltid vid anfordran med Speciemynt inlösa. 3:o 72 §. af 1809 års Regeringsform lyder: Riksens Ständers Bank förblifver, som den hittils varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Stånd]dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; egande Riksens Ständer allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för myoti Riket må erkännas”. Detta senaste Grundlags-stadgande angående Banken, hvarigenom 1776 års Realisations-Förordning var de facto omintetgjord, och de ofvannämnde orden uti densamma, för mera vighets skull, blefvo utan någon slags betydelse, är också det enda af båda Statsmagterne erkända, hvaruti man kan upptäcka något spår af monopolium i fråga om Bankens sedelrörelse och lånrörelse.
Den som antager Bevillu.Utsk:s inbjudning till R. o. Ad. att, med frånträdande af sin skiljaktiga mening, i likhet med Borgareoch BondeSt:n biträda Utsk:s förslag i afs:de å införselstullen å socker, alla slag, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, vidblifver E. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut samt godkännas de af Utsk. föreslagne voter:spropos:ne N:o 58 och 5 9. Medan denna votenspropos. ntskrefs för att anslås, yttrade Hr Gr. o. Landin, att han finge begagna detta tillfälle för att tillkännagifva att RiksStms gemensamma öfverläggningar ang:de LagUtskis Betänk, i Religionsfrihets-frågan skulle komma att åter börjas nästkommande Måndag kl. 5, e. m. och derefter forfsättas om Tisdag f. m.; vid hvilket sednare tillfälle Talmännen önskade, att alla de ledamöter af RiksSt:n. som ytterligare ville yttra sig i ämnet behagade dertill anmäla sig, på det att tiden må kunna bestämmas för följande sammanträden af RiksStm och Utsk:n, bland hvilka i synnerhet StatsUtsk. hade att behandla ärenden, som det vore af vigt att få skyndsamt afgjorde. Sedan härefter voteringen försiggått samt under densamma Hr Gr. o. Landtm, bortgått och främste närv:de ledamoten, Fullmäktigen för Grefliga ätten N:o 8 Oxenstjerna äf Korsholm, Friherre Åkerhjelm, Johan Carl, intagit plats såsom Ordfide, befunnos rösterna hafva utfallit som följer ja — 14. Dessa voter:spropos:r godkändes. 15:o Voler:spropos-.ne N-.s 63 och 64, ang-.de införsels-tullen å »Strumpor m. m., andra slag» och »Vantar, andra slag»; i sammanhang hvarmed inbjudning lill R. o. Ad. blifvit framstäld. Efter först till antagande af Utsk:s ifrågav:de inbjudning framstäld propos., som besvarades med starka
Jag begär icke nytt val, så mycket mindre, som jag icke har något emot de valde personerne, utan tror dem alla vara lifvade af fosterländska känslor. Frih. Sprengtporten, Jacob Willi.: Då Riksd.- Ordn. innehåller bestämdt, att electorerne skola inom 8 dagar sammanträda, för att förrätta val till utsk:s-ledamöter; så hemställer jag, huruvida det behöfves någon annan anmodan af Landtm, till electorerne för att iakttaga grundlagens bud, än blotta uppläsningen af val-listan å. electorerne. Jag föreställer mig, att denna handling innebär detsamma, sorn om Hr Landtm, tillagt de öfverflödiga orden : "alt anmoda Hrr Electorer att anställa val till utsk:s-Iedamöter. Hvad grundlagen här bestämt, synes egentligen afse sådana val, som sedermera under loppet af riksdagar äga rum. Jag bestrider således den-åsigt af saken, som Hr von Hartmansdorff, och, i förening med honom, Frih. Boye framställt, alt någon vidare fråga må uppstå om giIItigheten laf de val, som electorerne förrättat. Frih. Boye, Fredr.: Jag tror, alt denna fråga är ganska lätt afgjord, emedan Riksd.Ordn. säger, att electorerne skola genast, eller sist inom 8 dagar efter riksdagens början, sammanträda att välja utsk:s-ledamöter. Det är icke stipuleradt, att electorerne skola afvakta någon kallelse, enär med orden, "genast eller sist inom 8 dagar” måste förstås, att electorernes val af utsk:s-ledamöter ovillkorligen måste ske, antingen kallelse derom varit utfärdad eller icke. Helt annat är förhållandet under pågående riksdag. När då någon person afgår ur ett Utsk., då anmodar Landtm, in pleno electorerne att sammanträda till nytt val. Jag ser icke, hur den af Hr von Hartmansdorff väckta fråga, att valet skall ogillas, här kan komma i betraktande. Hr von Hartmansdorff:
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af lagens bestämmelser angående tiden för fullföljande af vad och besvär emot Utslag, meddelade af Underrätt å Gotland. Genom 9 § i 25 Kap. Rättegångsbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851, är tiden för fullföljande af vad ifrån Gotland, likasom från Norroch Westerbottens län, bestämd till den nittionde dagen från det Underrättens dom föll, och enligt 5 § af samma Kapitel utgör till följd häraf besvärstiden fyratiofem dagar. Genom två till Lag-Utskottet remitterade motioner, af hvilka den ena blifvit väckt hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Gyllenram. Henrik (motionen N:o 128) och den andra hos Yällofliga Borgare-Ståndet af Herr Bergman (motionen N:o 3), har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på olämpligheten att bibehålla denna tidsbestämmelse, sedan de förhållanden, hvarpå densamma sig grundat, under sednare tider undergått en väsendtlig förändring. Nämnda bestämmelse, som fått qvarstå i lagen alltsedan 1734, hade uppenbarligen tillkommit med afseende på den mellan fastlandet och Gotland genom seglande farkoster då verkställda postförbindelsens långsamhet och osäkerhet; men numera, då genom ångbåtars användande postbefordringen blifvit äfven vintertiden i möjligaste mån betryggad och på de sednare åren visat sig kunna fortgå till den grad oberoende äfven af sträng köld och mindre isar, att till och med mycket korta afbrott i postförbindelsen varit sällsporda undantag, vore ifrågavarande stadgande icke allenast olämpligt utan rent af skadligt. Parter, hvilka det blifvit ådömdt att något fullgöra, uppmuntrades nemligen deraf att ofta utan fog söka Hofrätten för att derigenom vinna uppskof med domens verkställighet. För dem åter, hvilka vunnit vid Underrätt, måste det alltid vara af synnerlig vigt, att domen hastigt vunne laga kraft, likasom skyndsamhet Bih. till B. St.
”Är han verkligen sinnessvag, den stackars gossen?” ”Ja, så säger pappa; men jag tycker att han är så klok som någon annan och ibland mycket klokare. Det är blott när han blir retad eller får ett sådant här hastigt anfall, som hans sjukdom bryter ut. Men det händer mycket sällan, och jag mins icke när det sist inträffade.” ”Det gör mig hjertligen ondt om honom,” sade Arve deltagande; ”men jag tyckte din far talte så hårdt till den stackarn.” ”Det är så pappas lag,” svarade Gabriella, rodnande öfver anmärkningen; men såsom något försonande tillade den unga dottern, blyg vid den knappt för henne sjelf begripliga känslan att vilja rättfärdiga sin far: ”De säga likväl att en sådan sjukdom, som Antons, ibland fordrar en sträng tillsyn; den kunde annars bli värre.” ”Hvilken liten god och söt flicka!” tänkte Arve och betraktade henne med obeskrifligt vänliga blickar. ”Kunde du icke följa med oss nu?” frågade Gabriella, som icke serdeles tyckte om tystnad. ”Nej, så gerna jag ville, får jag låta bli det; ty, ser du, jag reste hemifrån i förrgår, och jag känner på mig att både mor och löjtnanten redan gå åt vindsgluggen och titta efter mig; och så vidt jag kan, narrar jag aldrig mor på någon glädje.” ”Det är vackert tänkt och sagdt!” inföll Erika, som nu återvände med en liten korg på armen. ”Få vi bjuda litet frukost – det kan ju smaka väl efter morgonens arbete! Far nödgas blifva nere i båten hos vår stackars sjukling.” Arve antog med synbart nöje det välvilliga anbudet; och snart var den flata sidan af berghällen uppdukad med det bästa af Erikas goda förning. Trenne kullerstenar, framrullade af Arve, tjenade som stolar; och så, belysta af morgonsolen, med den högblå himlen till tak, den skrofliga bergshällen till golf och hafvet rundtomkring sig, satt den lilla gruppen i ett rätt romantiskt läge och intog sin frukost. I Arves och Gabriellas sinnen, der inga bittra erinringar infunno sig, för att störa den rena njutningen af en skön morgon och en glad sammanvaro, var allt ljus, frid och lif.
Befallningshafvandes skrifvelse Kammar-kollegium, efter det konsistorium i Wisby öfver densamma sig yttrat, med anbefaldt underdånigt utlåtande den 21 Oktober 1862 till Kongl. Majit inkommit. Kongl. Majit, — som vid underdånig föredragning af detta ärende funnit den föreslagna regleringen icke öfverensstämma med gällande föreskrifter om allmänt ordnande af presterskapets inkomster, samt förty och då derjemte för regleringens genomförande kronobonden på Gotland tagits i anspråk utan den inskränkning Rikets Ständers underdåniga skrifvelse xlen 1 December 1834 innehåller, förklaBih. till R. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 21 Haft. 3 18 Stats-lJtskottets Utlåtande N:o 115. rat ifrågavarande förslag till lönekonventioner icke kunna i befintligt skick vinna nådig stadfästelse, äfvensom föreskrifvit, att reglering af presterskapets på Gotland aflöning skall verkställas på det sätt och efter de grunder, Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862 bestämmer, — har nu, enär det belopp, som enligt Rikets Ständers förberörda underdåniga skrifvelse får af kronobonden för en dylik reglering användas, möjligen icke blefve tillräckligt att fylla hvad till presterskapets anständiga bergning erfordrades utöfver de bidrag församlingarne kunde skäligen anses böra för ändamålet lemna, i nåder föreslagit Rikets Ständer att hvad i sådant afseende kan ytterligare erfordras, må, utan hinder af Rikets Ständers ofvannämnda beslut, af kronobonden från Gotland få disponeras.
5 Enär alltså den angelägenhet, som nu gjorts till föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, helt nyligen varit dragen under Kongl. Maj:ts pröfning och äfven för närvarande, efter å nyo gjord underdånig framställning, beror af Kongl. Maj:ts beslut, anser Utskottet sig desto mindre kunna understödja de i ämnet väckta motioner, som dessa strida mot hvad sakkunnige auktoriteter hittills tillstyrkt såsom lämpligt. Hvad som icke lärer kunna förnekas, är, att under den tid, då ejdern icke upptogs ibland de foglar, hvilka under fortplantningstiden voro fridlysta, dess antal varit i ständigt aftagande. Vid sådan erfarenhet torde man icke, på sätt motionärerne förmena, kunna förlita sig derå, att kustboerne af omtanka för egen fördel skola med fogeln hushålla på förmånligaste sätt. Då deremot erfarenheten ådagalagt, att, der denna fogel, som under häckningstiden visar så föga skygghet, att honan tillreder sitt bo ända invid menniskoboningarne, varit fredad, densamma förökat sig i otrolig grad, synas öfvervägande skäl tala för den mening, att hvad kustboerne tilläfventyrs uppoffra genom att några år nödgas afstå från fångandet af sjelfva fogeln, hvilket vållar minskning i dess antal, snart skall blifva mer än ersatt genom ökad inkomst af fogelns dyrbara dun under ett hushållningssätt, som tillika ständigt ökar fogelstammen; Och då i alla händelser den af Skogs-styrelsen och Vetenskaps-akademien uttalade mening om fördelen deraf, att någon tids erfarenhet af den nya Jagtstadgans verkningar bör afvaktas, derunder nuvarande stam af ejderfogel må hinna ökas, synes Utskottet böra vinna afseende, finner Utskottet sig föranlåtet afstyrka bifall såväl till Grefve Lewenhaupts som till Herr von Feilitzens, Kontraktsprosten Lundbergs, Herr Vougts och Liars Erésons omförmälda motioner.