Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 25o,ooo, så skulle deraf följa, att, så länge förhållandena med BarbareskStaterna äro desamma som för närvarande, och då till den här ofvan calculerade behifssumman af nu utgående kostnader, dock under förutsättning, att från Norrige fortfarande lemnäs minst 3o,ooo Species, icke erfordras att Sverige bidrager årligen med mera än 140,000 å 120,000. ett årligt öfverskott kunde uppkomma af omkring R:dr 100,090 å 120,000. I anledning hvaraf Rikets Ständer för sin del beslutat: att det uppkommande öfverskotlet af bidraget från Sverige må afsättas och, efter Bihang till R. St. Prof. 1834 och t83S. 10 SamL t Afd. 2 Bandet. 2 i® Expeditions-UiskotLets Förslag till und. Skrifvelse N-o iQf. Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Commerce-Collegii samt Handels-Societeternas i Rikets större Sjö- och Handelsstäder hörande, användas för Svenska handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande, så väl utom som. inom Riket, och således äfven kunna disponeras för Fyroch Båk-inrättningarnes upphjelpande, så vida något ytterligare bidrag, utöfver hvad deri redan blifvit i underd. tillstyrkt, kunde finnas erforderligt. Af här ofvan utredde förhållanden och nu mera inträfFade förändrade omständigheter, anse R. St. förvaltningen af denna hittills, under namn af Convoy-afgift, samlade fond icke vidare påkalla ett serskildt Embetsverk, utan synes förvaltningen fast hellre, och serdeles med hänseende till den nu i und. föreslagne utsträckning i dispositionen af de inflytande medlen, lämpligast kunna anförtros åt Commerce-Collegium, enär detta Embetsverk i allt fall har sig ålagdt, att följa och bevaka Sveriges och Norriges handelsförhållanden, så utom som inom Riket, samt i öfrigt eger öfverinseendet öfver och således står i ständig beröring med alla Svenska och Norrska Consuler. Ur dessa skäl få R.
Sedan derefter det pä ali' männa val byggda förslaget i Const.Ulsk. blifvit i viss man jemkadt och utarbetadt, återkom det till Stånden. Har man sedan sökt, då man bär genomgick de särskilda §§:ne af detta förslag, att rälta dess detaljer, i öfverensstämmelse med den grundsats, som voteringen fastställde? Nej, ingalunda; man förkastade det i sin helhet, hvilket äter var grundlagsvidrigt; ty dä man hade en grundsats för förslaget lagligen fastställd, då följde, att ett pä den grundsatsen uppgjordt förslag skulle blifva till nästa riksdag livilande. Jag mäste således uttala min öfvertygelse, att om någon olaglighet vid behandlingen af frågan under förra riksdagen ägt rum; sä var det till mindre del genom Const.Utsk., men till en stor del genom Ständerna och till alls ingen del genom förstärkta Const.Utsk. Hade man pä annat sätt velat behandla frågan, så hade man visserligen kunnat undvika de många detaljer, öfver hvilka man sä mycket talar, och felen återfalla på de klandrande sjelfve. I öfrigt, och om man vill förkasta ett förslag, derföre att det i en eller annan detalj kan befinnas oriktigt, så kommer man, så länge verlden står, aldrig öfverens. Ilär mäste ifrån alla sidor medgifvanden ske af de individuella åsigterna, hvarförutan striden skall i evighet fortsättas utan resultat. Dä jag nu kommit att tala om föreg:de riksdags Const.Utsk., vill jag icke upptaga de något hårda ord, sorn här understundom blifvit fällda af någre Husets medlemmar, som med mig äro af olika mening. Här har visserligen blifvit laladt om oärlighet, sjelfklokhet och ett och annat dylikt; men sådana förflugna yttranden fällas ofta något hårdare, än de varit ämnade, de sakna vanligtvis all verkan, och hafva de någon, är den oftast lillbakaverkande. Sådan hoppas jag likväl, att händelsen ej må blifva med den talare, som högtidligen afkunnat sin förbannelse.
Då Hr Skogman i förmiddagens plenum anförde åtskilliga facta, för alt söka bevisa att förbud mot införsel af alster, sora tillhöra näringarna, icke äro skadliga, fästade jag mig isynnerhet dervid, att, i frågan om väfnader, som blifvit tillverkade i Westergöthland, han uppgaf, att dessa tillverkningar sedan år i83o, då ett friare sy st enie uti näringarna infördes, årligen tilltagit och uppgått till flera millioner alnar. Jag får likväl dervid erinra Hr Skogman och H. Utsk., alt, då väfnader bär blifvit nämnda, man ej bestämt af hvad slag dessa väfnader varit. Det är ganska sanni, att uti den del af Westergötland, som jag bebor, denna industri sedan år i83o betydligt tilltagit, — ja väl, — att denna tillverkning uppgått till millioner alnar, men alt den består hufvudsakligen i gröfre bomullslärft eller s. k. callicot; och då dessa varor varit förbjudna lili införsel alltsedan 1816, så har Hr Skogman bevisat just motsatsen af hvad han önskat ådagalägga; på hvilket förhållande jag härmedelst tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. Den 29 J u 1 i e. m. 363 Med särdeles stor tillfredsställelse liar jag af hört tvänne talares sakrika, grundliga och fullkomligt bevisande anföranden emot förevar, betänkande. Desse talare äro Frih. Boye och Hr Lefre'n, hvilka ganska grundligt försvarat förbuds-systemet. Jag lager mig friheten att till alla delar förena mig med dem uti de åsigter, sorn de framställt, öfvertygad att, i händelse förbuds-syslemet i afseende på införsel af sådana varor, som utgöra ämnen för husflit och binäringar, ej bibehålies, stora olägenheter och vådliga följder deraf skulle härflyta.
Lundström till sin fullmäktig och att denne herre följande morgon skulle afresa till Götheborg för att underhandla om viktiga saker. Men John Hall såg mycket förtviflad ut, när han sade detta, och jungfru Inga märkte, att han icke mera yttrade de ord, han förut ständigt haft på läpparne: »När jag får min rätt, när jag får min rätt!» Trodde han ej längre, att han skulle få sin rätt? Därom vågade ej jungfru Inga spörja herr Hall, men både hon och systern voro mycket förbittrade på fridstöraren, och jungfru Inga sade till John: – Jag vånne den lede karlen blefve borta i tid och evighet. – Önska ej det, jungfru Inga, önska i stället att hans uppdrag lyckas honom. Jag räknar dagarne till hans återkomst. Om han ej lyckas i sitt förehafvande, innan Högsta Domstolens utslag fallit, är jag en förlorad man. – Jag förstår inte, sade jungfru Inga, och såg med sina trohjärtade ljusblå ögon på John. – Jungfru Inga bör endast förstå det enda, som jag behöft hela mitt lif att lära mig – att John Hall den yngre är en man med ett högst oblidt och olyckligt öde. Ty jungfru Inga, på samma sätt som man först efter olyckan ser och kan sant bedöma orsakerna därtill, ligger numera sammanhanget i öppen dag för mig, som uthärdat hot och förställning, och som varit insöfd i förtroende och omisstänksamt lyssnat till den hycklande vänskapen. Men jungfru Inga skakade på hufvudet. Hon förstod intet, och hon trodde ej heller, att John Hall gjorde det. Ändtligen, efter ett par veckors oro och väntan kom häradshöfding Lundström tillbaka till Stockholm. Det var en regnig och blåsig dag i medio af oktober, då han åter uppsökte John Hall, som satt sysslolös i sin kammare. Alltsedan Lundströms första besök hade John Hall upphört att syssla med sina skrifverier. – Det nyttar numera intet till, tänkte han. Domen faller emot mig, antingen jag bönfaller om intercession eller ej. Men overksamheten och oron tärde på John Hall, som såg mycket sjuk och gammal ut. Endast helt korta stunder gaf han sig ro hemma i kammaren på Luntmakaregatan, vanligtvis dref han omkring på gatorna utan mål, utan rast eller hvila.
M:s disposition, användas till understöd åt Officerare af Arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, med rättighet för K. M. att, hvad af anslaget inom ett ur kan komma att besparas, få ett följande år för ändamålet disponera.» Vid justeringen af förslaget till denna underd. skrifvelse hade Exped.Utsk., genom prot.-utdrag från samtliga RiksStm, inhemtat, att 3:ne Stånd, nemi. Preste-, Borgareoch BondeStm, förenat sig om anslagets belopp, 9,000 Rdr, samt likaledes 3:ne Stånd —- R. o. Ad., Presteoch BorgareStm — om vilkoren derför, utan annan skiljaktighet, än att i BorgareSUs beslut förekommo orden: »hvars armé befinner sig på krigsfot», och i de båda öfriga Stms: »hvars armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot.» Som Exped.Utsk. ansåg dessa sednare ordalag innefatta alldeles samma mening, som de i BorgareSt:s beslut förekommande, men att de bättre uttryckte denna mening, helst genom tillämpning strängt efter ordalydelsen af det uttryck sistnämnda RiksSt. begagnat, anslaget svårligen någonsin skulle blifva disponibelt, emedan det högst sällan inträffar, att en makt har hela sin armé på krigsfot, så fann Utsk. hinder icke möta för skrifvelsens justering och att i densamma infördes de af R. o. Ad. samt PresteSt. begagnade ordalag. Så upställd isar skri velsen ock, såsom redan är nimndt, blifvit i samtliga RiksStm godkänd och försedd med samtlige Talmännens underskrifter till K. M. redan i Aug. månad förlidne år expedierad. Gr. Lagerbjelke, G ust.:
samt »lämpligt jordlands ställande till skollärarens disposition» på mångahanda sätt kunde tydas och förtydas, ett förhållande, som besannades af den mängd tvister, som förekomme emellan folkskolelärare och församlingar och hvilkas menliga inflytande på undervisningens gång samt lärarnes och församlingarnes ömsesidiga förhållanden mer än ofta förspordes. Till afhjelpande af de förvecklingar, oredor och förluster, som härigenom framkallades, ansåge sig motionären böra föreslå, att lista, 2:dra och 3:dje momenterna af 4 § i förenämnda Kongl. Stadga måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Mom. 1. Vederbörligen, enligt denna författnings föreskrift, examinerad »och antagen skollärare åtnjute i årlig lön för åtta månaders undervisning om »året minst sexton tunnor spanmål, hvaraf åtta tunnor erläggas in natura, hälften »i råg och hälften i det eller de andra sädesslag, i hvilka kronobonden i orten »utgår, men de öfriga åtta tunnorna lösas efter markegångspris; men ålägges »skollärare af skolstyrelse att undervisa utöfver den här ofvan stadgade tid, åt»njute han löneförhöjning i förhållande till den ökade undervisningstiden.» »Mom. 2. Skolläraren skall ock af församlingen förses med tjenlig bostad, »bestående af minst tvänne större rum med kök och behöfliga uthus, samt erfor»derligt bränsle, äfvensom sommarbete och vinterfoder för en ko bör åt honom »anskaffas eller ock, der lokala eller andra förhållanden sådant förhindra, minst »värdet af fem tunnor spanmål af förenämnde sädesslag i ersättning lemnäs.» »Mom. 3. Dessutom bör en bestämd, odlad eller odlingsbar jordrymd ställas »till skollärarens disposition, dels till brukning för eget behof af jordfrukter, dels »för att lemna tillfälle till undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel.» Genom dessa förändrade stadganden skulle anledning till befogad klagan från folkskolelärarnes sida upphöra samt trygghet ömsesidigt vinnas, för läraren, att alltid vara försäkrad om sin tillständiga rätts bekommande, och för kommunen, att icke varda med ohemula anspråk besvärad.
Jag får derföre på ArtillerieDepnrtementets ledamöters vägnar, tacka Friherre Anckarswärd, sorn genom sin framställning satt ArtillerieDepartementet i tillfälle att på ett så högtidligt sätt för dess förvaltning redovisa inför, och erhålla decharge af, Rikets nu församlade Ständer, Men huru skall StatsTJtskottet möjligen medhinna eller kunna ingå i en granskning af denna förvaltning och hushållning, så fullständig, som den ädle Friherren tyckes 8 H. 9 i3o Den 29 December f. m. yrka densamma? Ty r.tt hålla sig vid blotta ziffror eller granska på papperet samt i räkenskaper och förslager, lärer väl ej vara meningen med Friherreus begäran. Sådant har Friherren sjelf, för ej så längesedan, gjort, och då lärer någon klagan om misshushållning inom ÅrtillerieDepartementet ej af Friherren blifvit väckt. Således, såsom jag fattat Friherrens mening, och på annat viskan jag ej fatta den, skulle denna granskning gå ut på en undersökning af Artilleriematerielens beskaffenhet, i synnerhet som, då verkligen betydliga anslag nu begäras till dess iståndsättande, Friherrens pligter såsom det skattdragande Folkets representant, ej lära kunna tillåta honom att rösta för utgifter, om hvilkas nödvändighet han ej först blifvit öfvertygad. StatsUtskottet mäste således, för att tillfredsställa Friherrcns önskan, sedan det granskat KrigsCollegii räkenskaper, utsträcka undersökningen till sjelfva förråderne, det vill säga inventera dem; ty på annat sätt kan StatsUtskottet omöjligen ”upplysa om den hushållning, ”sorn vid de anslagne medlens användande "varit iakttagen,” eller afgifva något bestämt utlåtande öfver den frågan om de utgifne medlen kommit förråderne till godo; och detta utlåtande blir ändå aldrig fullständigt, efter det måste grundas till en del på det förhållande, som i förråden enligt förslagen rådde för fem år sedan, ett förhållande, som Rikets Ständer ej då undersökte. 1 Den 29 December f. m.
Besvärsoch Ekon.-Vtsk. Betänkande, N:o 18. delning likväl inom hvarje brigad medföra många svårigheter. Den enhet, som Herr Stjernsvärd åsyftat medelst indelningen i lika stora brigader kan dessutom icke helt och hållet vinnas, i anseende till landets vidsträckthet och territoriala förhållanden. Uti antalet af den stridande styrkan af kavalleriet och artilleriet, har i förslaget en minskning egt rum i kavalleriets af 796 man och i artilleriets af 944 man, äfvensom antalet af dessa vapen tillhörande hästar, blifvit betydligen reduceradt. Då härvid i betraktande tages, att det är högst angeläget alt vid utbrottet af ett krig de vapen, för hvilkas bildande längre tid åtgår, må vara i möjligaste måtto färdige att genast kunna deltaga i striden; att i sådant hänseende artilleriet torde intaga främsta rummet och kavalleriet det andra, men infanteriet först komma i det tredje; att vid inträffande krig stor svårighet vanligen uppstår att erhålla tjenliga hästar, hvilka då stiga ganska högt i pris, samt att, om denna olägenhet öfvervmnes, det i allt fall qvarstår, att hvarken den oötvade ryttaren eller den oinridna hästen kan begagnas vid vapnet, utan föregående öfning, hvartill en icke obetydlig tid åtgår; så hafva Utskotten ej kunnat biträda motionärens åsigt, att företrädesvis förminska de omnämnde vapnens styrka, men deremot föröka infanteriet. Till följd af den föreslagna indragningen af gardesregementerna är jemväl ifrågasatt, att de indelta trupperne skola vexelvis med en brigad infanteri och en bataljon dragoner bestvida garnisonsf enst i Stockholm under loppet af ett halft år.
Det var ... (för sig) O Gud! mitt löfte! Du är orolig, du letar efter en osanning, som skulle ursäkta dej. Bedrag mej inte än en gång. Jag vågar inte ännu ta henne ur sin villfarelse. Men så hör mej Fanny, jag kan inte saga dej... Så tyst, var trogen henne, som du svurit trohet in i döden. Mej har du ingenting svurit. Jag vill blott säga dej mitt farväl. Jag reser om några dagar med öfversten, som bekostat min dyra uppfostran, till Frankrike. Mitt löfte skall jag hålla troget, som du. Jag skall sjunga, sjunga för Herman och hans brud. Fanny, har du lofvat öfversten? Hvilken nedrig anläggning! GREFVINNAN FANNY. HERMAN. FANNY. HERMAN. GREFVINNAN. FANNY. HERMAN. FANNY. Ja, jag har lofvat, och också en qvinna kan vara stark i ett löfte. 115 HERMAN (med värma). Nej, Fanny, du får inte resa. Det anar mig att någon låg plan ligger dold under öfverstens välvilja för dej. Ty den, som har till trotjenare en person, sådan som Aron, han kan ej sjelf gå ärliga vägar. Fanny, jag kan inte förklara för dej hemligheten af mitt förhållande till detta fruntimmer, för hvilket du sett mej knäböja. Jag kan endast här på mina knän svära dej en oförgänglig trohet. Nej, svär inte, Herman, jag tror dej så gerna ändå. Bind inte kärlekens späda vingar med kopparkedjor. Ställ inte en ed på vakt mot känslor, som kanske ännu blott slumra i din själ. Nej, ingen ed och intet löfte skall binda oss. Den kärlek, som behöfver eder och löften, den är en jordisk eld, som behöfver skydd och näring, men vår kärlek skall vara en himmelsk låga, en morgonstjerna, som lyser oss genom stormen och mörkret. Och Fanny vill då öfvergifva mej? Ja, Herman, redan i morgon vill öfversten, att jag skall flytta till hans fru, för att rusta mej till resan. Hans fru? GREFVINNAN (med förvåning). FANNY. HERMAN. FANNY (med återvaknadt förtroende). (Studenterna sjunga i fjerran:
Ar det icke möjligt, ja, sannolikt att i följd af mångfaldiga inträffande omständigheter, dessa persedlar tilläfventyrs blifva fyr-dubblade i värde, ty under en tid af ett par århundraden hafva de efter hvad som tydligen blifvit visadt i det anförande, som aflemnades af en ledamot på detta rum, då Konungens prop. om skatteförenklingen remitterades till SlatsUtsk. ökais 13 till 14 gånger utöfver det värde hvartill de i Jordeböckerna äro uptagna. Sålunda kan efter min tanke, förespeglingen om den obetydliga skiljaktigheten i värde, som är att förutse, ingalunda utgöra något antagligt skäl för deras förvandling till kontanta penningar. Jag hembär Hr Gripenstedt min särskilda tacksamhet för det utmärkta sätt, hvarpå han utredt frågan, och jag skulle hafva önskat att den första delen af hans yttrande kunde blifva en verklighet, ty då skulle jag vara den förste alt med honom mig förena. Hr Gripenstedt har nemi. omtalat en omsättning af skatterna från de många persedlar hvaraf de bestå, till färre: hvem skulle icke innerligen önska tillvägabringandet af en sådan förändring. Jag har ännu aldrig satt mig mot någon så beskaffad åtgärd, hvarigenom, med bibehållande af Statens rätt, en förenkling kunde tillvägabringas, men beklagligen, så vida jag rätt kunnat fatta den K. propos:n, åsyftar densamma icke att ernå ett sådant förhållande. Den åsyftar endast, så vidt jag kan förstå, att i de serskilda hemmansräntor, sådana de nu befinnas till både qvantitet och qvalitet, bibehålla åtskilliga persedlar, men ingalunda att förvandla de öfriga, hvilka man gifvit namn af små-persedlar, till vissa i räntan 21* 32 i Den 5 Juli f. m. qvarstående hufvudpersedlar, så att desse skulle till qvantiteten blifva större än nu, utan deremot att utbyta små-perscdlarne lill en lis penninge-ränta.
Jag tror derföre att det rättaste är att öfverlemna den estetiska likasom den administrativa delen af frågan om Embetsverkens dislocation inom hufvudstaden åt Regeringen och åt Stadsmyndigheterna i de fall, der de behöfva rådfrågas. Beträffande den åsigten, att det vore vackrare att få en plantering på Riddarholmen i stället för Geijerska huset, så beror detta på tycke och smak. Jag för min del delar Hr Gripenstedts åsigt, att den byggnad, som år uppförd på denna plats, om den bibehålies och förändras enligt en med kyrkans arkitektur öfverensstämmande allvarlig styl, blir till lika stor prydnad som någonsin en plantering. Hvad åter vidkommer den anmärkning, sorn af en annan talare blifvit gjord, nemligen att man skulle hafva förbisett det förslag, som framställts af Chefen för Statens jernvågsbyggnader, att sammanbinda jérnvågarne öfver ifrågavarande tomt, ber jag att få uplysa, att den del af tomten, som dertill behöfves år så obetydlig, att något hinder för det framställda förslagets genomförande icke i nämnde hänseende möter. Jag tror icke heller, att K. M:t, då han gjorde sin framställning till R. St:r, skulle hafva underlåtit att fästa afseende vid denna omständighet. Jag tillstyrker fördenskull bifall till den K. Propos. Skulle det i en framtid inträffa, att byggnaden blifver för liten för Riksarkivet, så kommer den sannolikt att, i alla fall behöivas för andra embetsverk, som åro koncentrerade på Riddarholmen. \ Hr Gripenstedt: Jag ber blott att få upplysa, att den omständighet, som här blifvit vidrörd, nemligen att jernvägen möjligen i en framtid skulle komma att dragas förbi Geijerska huset, icke blifvit i K. M:s' Propos. förbisedd, utan tvertom der tagen i betraktande. Den bredd, som är emellan Geijerska huset och kanalen, De» 4 A p rl 1. 21 utgör ungefär 60 fot, och lemnar således fullt utrymme att der framföra en jernvåg. Frih. Hermelin:
Man har sagt, alt det skulle vara otjenligt att införa bråk af runstycken, emedan denna uträkning blcfve svår; men jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att tidningspapperet stämplas risvis, och när man vet huru många halfva ark, som går på ett ris, så torde det sedermera ej vara särdeles klyftigt att förvandla hråken af runstycken till helt tal, och deraf finna summan i r:dr och sk., och sålunda komma lill resultatet af den afgift, som för detta papper skall betalas. Slutligen torde jag få hänvisa till den grundsats, som i all annan beskattningsåtgärd plägar göra sig gällande, att nemi. småningom höja skatterna, icke för att komma till någon orimlig höjning, ulan för att tillse huru långt förhöjningen kan utsträckas, roed fästadt afseende derjemte på billighetens fordringar. Att nu på engång höja cn beskattning fyrdubbelt emot hvad den förut utgjort, tyckes mig vara för strängt tilltaget. En af de värde talarne, som slutat mod att yrka propos. på Ulsk:s betänk., likasom jag gjort, har jäfvat det af mig anförda skäl, att kostnaden af en förökad stämpling icke skulle vara betydlig för prenumeranten, såsom för hvarje tidningsnummer utgörande endast 320 rist., motsvarande 40 sk. r:gs; men Hrrne torde besinna, att här är fråga om alt fyrdubbla denna beskattning, att kostnaden för ett tidningsblad blir utöfver den nuvarande förökad med mera än 3 r:dr årligen, och det är ganska säkert, att mången tidningsläsare af en sådan afgift skall finna sig besvärad, och jag kan ej finna det vara olämpligt att äfven göra afseende på deras billiga anspråk. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag instämmer alldeles i den tanka, att någon sorls conlroll mot liduingarnes missbruk icke kan vinnas eller bör sökas i sådan väg, som denna, ty sådant 102 Den 8 Januari f. m. tillhörer en annan lagstiftning; men jag delar likväl icke den tanka, att tidningarnes transporterande genom
Justerades 4 prot.utdrag för d. 30 sisth Dec. Justerades pleni-prot. för d. 21 sisth Dec. f. m. Föredrogs Exp.Utsk:s meni. till R. o. Ad. N:o 11, i anledn. af dess ålerremiss ä skrifvelseförslaget N:o 37. Utsk:s vid della mern. fogade, under N:o 53 afgifna förnyade förslag till R. Sits und. skrifvelse till K. M., ang:de ytterligare controllör öfver vissa föreskrifters efterlefnad inom Calholska församlingen i Riket, blef härvid uppläst lill justering och godkändt; hvarjemte förevar, inem. N:o 11 lades till handlingarne. Upplästes till justering och godkändes nedanniimnde från Exp.Utsk. inkomne förslag lill R. Sl:s und. skrifvelse lill K. M.: N:o 54, ang:de gäfva af allmänna medel till hemmansägare inom Landa socken af Hallands län; Den 4 Januari f. m. N:o 55, angille eftergift, af en Kronofogden A. G. Lidinson adornd ersättnings-skyldigliet; N:o 56, angide ifrågaställd ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landträntmästaren J. F. Alm ; Nio 57, i anledn. af K. Mis nåd. propos., angide ett ytterligare anslag af 4000 ridr årligen till understöd för rustoch rotehållare i Jemtland; Nio 58, angide ett årligt understöd för aflidne Gencraldirecleuren m. m. C. Livijns eflerlemnade enka; Nio 59, angide befrämjandet af smärre handaslöjdér; Nio 60, angide skärpta conlroller i afseende på kyrkoböckers förande m. m.; Nio 61, angide ansvar för förfalskning af privatbankers sedlar; Nio 62, angide ett tillägg till 1 §. i 7 cap. af K.