Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse j N.o 8t. 129 byggnad eller genom inredning för ändamålet af passande hvalf i eller under någon af de byggnader, hvilka, enligt den för fästningsanläggningen fastställda plan, redan finnas eller framdeles kunna varda derstädes uppförda, samt att E. K. M. täcktes i sådant afseende låta i nåder anbefalla uppgörandet af nödiga ritningar och kostnadsförslag, för att, efter Banko-fullmägtiges godkännande samt E. K. M:s derå vunna nådiga sanktion, tjena till efterrättelse vid den ifrågakommande nybyggnaden eller inredningen; varande Banko-fullmägtige bemyndigade att, uppå vederbörlig reqvisition, låta utbetala de för ändamålet erforderliga medel inom det belopp, som det godkända kostnadsförilaget upptager. Hikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Maj 184-8. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Maj 1848. Preste-ståndet den 17 Boigare-slåndet den 17 Conde-ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående reseunderstöd åt fabriksarbetare och handtverkare. (Allm. Besv-. o. Ekon.-utsk. Bet., N;o 76.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, huruledes utbildandet af Sveriges fabriksoch handtverks-industri skulle synnerligen befordras derigenom, att åt skicklige arbetare i fabrikerne och handtverkerierne blefve anvisade sådana understöd, hvarmedelst dem beredes tillfälle att under resor samt arbete å fabriker eller verkstäder i främmande länder inhemta upplysning om industriens framsteg derstädes, och förvärfva sig en fullständigare kännedom om de till deras yrken börande ämnen, för att sedermera i de inhemska näringarne kunna tillämpa de i berörda hänseenden gjorda iakttagelser och använda en sålunda vunnen större konstfärdighet. Den uppmuntran genom Eili till B. St.
Domhafvanden i Botheå tingslag, för oriktig tillämpning af Kongl. Förord ningen d. 16 Nov. 1841, i fråga om fylleri i kyrka 33) Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs län, för dröjsmål med häktad persons befordrande till ransakning 154. 34) Domhafvanden i Selångers tingslag, för bränvinsutskänknings-afgifts förvand lande till fängelse 155. 35) En tillförordnad Domhafvande i Östra härad, för oriktig bötesförvandling 157. 36) Rådstufvurätten i Sundsvall för oriktig förvandling af böter, ådömda qvinna för tredje resan lönskaläge — 37) Domhafvanden i Bollnäs tingslag, för oriktig bötesförvandling 158. 38) Rådstufvurätten i Carlshamn, för oriktig förvandling af böter 159. 39) En tillförordnad Domhafvande i Bräkne härad, för oriktig bötesförvandling . — 40) En tillförordnad Domhafvande i Hanebo tingslag, för oriktig förvandling af - böter 160. 41) Rådstufvurätten i Götheborg, för dröjsmål med ett tvistemåls afgörande — 42) Rådstufvurätten i Skeninge, för ofullständiga domböcker 163. 43) Domhafvanden i Näs härad, för oriktig sammanläggning af straff 165. 44) Rådstufvurätten i Wenersborg, för dröjsmål med afgörande af anhängiga mål (forts, från 1856 års berättelse) — 45) Borgmästaren i Thorshälla, för ofullständiga domböcker (forts, från 1856 års berättelse) . äiu. 168. Om sättet att redovisa åtalen 17'2.
Utskottet, som genomgått och granskat föreskrifterne i ofvannämnda Artikel af gällande Banko-reglemente, har i desamma funnit åtskilliga förändringar erlorderlige, för hvilka Utskottet nu går alt redogöra. Första afdelningen af berörde Artikel omfattar under §§ 74—88 Diskont-verkens organisation, jemte åtskilliga föreskrifter i afseende på förvaltningen af dessa verk. Vid innevarande riksdag hafva Rikets Ständer, med bifall till Utskottets i Betänkandet N:o 37 gjorda hemställan, beslutat, att de lill dels belåning af jern, koppar m. fl. vågförda effekter samt tackjern, dels diskontering och utlåning i och för handel och näringar samt kassa-kreditiv åt enskilde personer och dels utlåning mot hypothek af aktier och publika papper anvisade fonder skola till en gemensam fond sammanföras och ställas under vederbörande Diskont-direktioners förvaltning. Som detta beslut kommer att införas uti 6:te Artikeln af blifvande Banko-reglemente, lärer sista punkten af 74 §, innehållande att ”Låne-konloret i Götheborg besörjer äfven utlåning på jern och andra i Banken belånbara, exportabla effekter" icke vidare erfordras; likasom föreskriften i i2 mom. af 76 §, att "den åt Låne-konloret i Götheborg uppdragna belåning af jern och andra vågförda effekter eger icke någon gemenskap med Låne-kontorets öfriga funktioner och räkenskaper samt må följaktligen icke dermed förblandas, utan länder i afseende på denna belåning till efterrättelse hvad derom särskildt stadgadt är,” kommer, i följd af fondernas beslutade sammanföring, att sakna tillämplighet; vid hvilka förhållanden Utskottet hemställer 1:0 att 2:dra punkten i 74 § och 12 mom. af 76 § måtte ur Bankoreglementet få uteslutas.
Ständer om anslag till uppförande af nya dylika vexthus, anordnade efter en annan förmånligare ansedd ny [ilan och bygdå af sten, enligt uppgjord ritning med kostnadsförslag, hvilket, efter afdrag af värdet å de malerialier, som från de gamla vesthusen ansetts användbara, slutade å en summa af 9,158 R:dr Banko; att vid en i anledning häraf förordnad och den 5 Januari delta år hållen besigtning å vexlhusen befunnits, alt det gamla varmhuset vöre alldeles förfallet cch nedrultet, så att någon reparation deraf ej kunde ifrågakomma; att af de Irenne på södra sidan belägna så kallade glashusen det medlorsta och vestra voro till vägglaget så starkt angripna af röta, att en fullständig ombyggnad deraf sannolikt under loppet af året måste vidtagas, så vida del skulle blifva möjligt att under instundande vinter derstädes kunna förvara varmhusvexter, äfvensom inurarne å det förstnämnda huset till den grad förfallit, alt de innan kort tarfvade en större reparation, och att det östra glashuset, ehuru mindre förfallet, dock vore på många ställen af röta så starkt angripet, att äfven delta hus tarfvade en större reparation, som lämpligast syntes böra företagas i sammanhang med ombyggnaden af de båda andra vexlhusen; samt slutligen att Consistorium Academicurn Majus, ehuru det icke kunde förneka nödvändigheten af vexthusens nybyggnad och jemväl hade sig bekant, att Akademien dertill saknade egna tillgångar, likväl, med kännedom derom alt Universitetets ombud vid Riksdagen väckt motion angående afhjelpandc af ifrågavarande behof, funnit icke lämpligt att genom Kanslers-embctet söka utverka Nådig Proposition från Kongl. Maj:t i samma ämne. Varande för öfrigt af den kostnads-förslaget åtföljande beskrifning öfver det nya vexthuset upplyst, att detsamma ar ärnnadt att blifva 204 fot långt, 50 fot bredt och 17'Zj fot högt med 5 vextrum, 4 förvaringsrum för ved, redskap m. m. samt 4 förstugor.
Jupiter, i hvars hand gror ljungeld, dunder och åska: När min son sticker an sitt bloss, och börjar att hota, – Då måst’ Jupiter hämma sin eld, sitt dunder, sin åska; När som han allvare ser, lägger han sin scepter och krona Min son å fot, och gör sig blidan i älskog och ödmjuk. Än Neptun den hissjote, salt-sjö-skummig i skägget? Aldrig är han så vild bland storm och rasande böljor, Aldrig är han så vred, – när Amor täcks vinka med öga, Måste han sänka sin arm med sin tre-tandiga gaffel; Skummen vringar han då ur sitt skägg och saltet ur håren, Läpparna lämpar i lag, sin blida Salacia kysser; Lyktar så vreden, att han Salacia somnar i famnen. Triton och all hans hjord, hans fenade-fjellota boskap, Delphin, tumlande marsvin, glittrande, slipprige skälar, Jemte de hvälfvande berg, de skubbiga, skilpota hvalar: Alla befinna de min sons eld, i de grundlösa djupen; Alla så brinna de, midt uti vattnet och kölden, af älskog. Det hafver rönt den stridsamme Mars, så väl som all’ andra Gudar, och ädla gudinnor. Men hon, den spotska Diana, Hon är allen, som lek gör af oss, vårt rike föraktar. Hon gör utaf vårt våld ett spott, ett kitslande löje; Hvarföre du, min son, som en hurtigan hjelte bete dig! Tag dina vapen, ditt bloss, din båga, din’ ängstande pilar, Se ditt ramm; törs du, så träd henne käck under ögon; Vill du, så statt uppå lur; se till, att du drabbar i bröstet; List och kraft vare dig lika god’, att fälla din ovän! Den af Diana afväpnade, och sjelf i henne föräl skade Cupido, till hennes beläte, som han låtit afmåla i sin skölds silfverfält. Sköna, hjertans-tröstliga bild, mins ögons Enda lust och rosamma fägnad; du, som Väcker i mitt sinne så kyska, goda,
I anledning af en utaf mjölnaren Isak Forssell i Ullervad hos Utskottet Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 33. 7 gjord ansökning om eftergift af ej mindre den så kallade straffräntan, eiler skillnaden mellan 5 och 8 procent, å ett af skräddaren A. G. Nordberg i bankodiskonten upplaget lån, stort 800 r:dr, för hvilket sökandens numera aflidne son, vice öfverjägmästare!! Aug. Forssed, jemte läderhandlaren L. J. Forssell, ingått borgen, och hvilket sökanden vid det förhållande, att han vid sonens frånfälle underlåtit att efter honom bereda sig urarfvaförmån, blifvit dömd att till återstående kapital och ränta betala, än äfven af den sökanden ådötnde rättegångskostnads-ersättning, under vilkor, att lånets kapitalåterstod, jemte upplupen ränta å 5 procent, genast erlades, har direktionen öfver nämnde verk, uti infordradt utlåtande, meddelat, att, sedan hufvudgäldenären Norberg, vid lånets förfallotid 1843, afstått sin egendom till borgenärernes förnöjande, samt hos läderhandlaren. Forssell i lagsökningsväg uttagits 230 r:dr, innan äfven han i konkurstillstånd försattes, lånet blifvit uti nyssnämnde tvänne konkurser bevakadt, hvarefter och då underrättelse erhållits, att A tig. Forssell, som vid de mot honom anställde lagsökningar icke kunnat anträffas, år 1843 aflidit, men att hans fader, mjölnaren Isak Forssell ännu lefde och vore boende inom Skaraborgs län, samt icke sökt urarfvaförmån efter sonen, sistbemälde Forssell blifvit hos Kongl.
Af såväl Franska, Engelska, Österrikiska och Preussiska Regeringarne, som äfven Ottomaniska Porten blef den uttryckligen erkänd och gillad. Från Ryska Regeringens sida gjordes deremot till en början anmärkning emot de uppställda grunderna för neutraliteten. Uti dépéche af den 15 Januari framställdes, förr än otficielt svar å neutralitetsförklaringen afgafs, de anmärkningar, förklaringen framkallat. I sådant afseende erinrades att den af Svenska Regeringen erkända grundsats, hvilken innefattade lörsta vilkoret för en sträng neutralitet, eiler fullkomlig opartiskhet emot såväl den ena som den andra af de krigförande makterna samt lika aktning för allas rättigheter, icke vore förenlig med den i verkligheten lill den ena partens fördel, men den andres skada ledande bestämmelsen, enligt hvilken krigsfartyg skulle ega att inlöpa i ett visst antal Svenska hamnar samt der förse sig med lifsförnödenheter och alla de varor, hvaraf de kunde hafva behof, med undantag endast af sådana, som hemföllo under benämningen krigskontraband. Denna bestämmelse, gynnande Frankrike och England utan att medföra någon fördel för Ryssland, vore för sistnämnde makt till och med i hög grad skadlig. De operationer, som England och Frankrike skulle med sina flottor företaga mot Ryssland i Östersjön, kommo att aflägsna dem från deras kuster, hamnar och förråd. Anlöpningsplalser i Sverige samt provianteringsmedel nästan i åsyn af Ryska Konstitutions-Ulskpttels Memorial N:o 11. 39 kuster skulle då för Engelska och Franska flottan blifva af en obestridlig fördel, hvaremot en dylik förmån för Rysslands flottor vore ulan ringaste betydelse, emedan dessa, uppträdande i närheten af Kejsardömets kuster och hamnar, i allmänhet icke skulle komma i tillfälle att anlöpa någon ort i Konungariket Sverige. Denna omständighet hade Kejserliga kabinettet företrädesvis haft i sigte då detsamma i depeschen af den ltj November uttryckte sitt hopp alt de Förenade Rikenas Konung, trogen ett system af sträng neutralitet, icke skulle tveka att stänga sina hamnar för krigsfartyg, tillhörande Rysslands fiender.
Enär stadgandet i 42 § 1 morn. af nu gällande Förordning, som bestämmer ifrågavarande quantum bränvin till En kanna, synes vara lämpligt, tillstyrka Utskotten, att, utan afseende å förenämnde sins emellan stridiga förslag, nu gällande stadgande i ämnet må bibehållas. 2:o. ”Att, då stadgandet i 43 § nu gällande Författning, att bränvin må ”i större och mindre fastag å uppgifne allmänna platser försäljas, vore, i ”fråga om hvad med ordet fastage bör förstås, serdeles obestämdt, samt i "öfrigt blifvit så uppfattadt, att man, på grund deraf, företagit sig en gårdfarihandel med bränvin, serdeles lill vissa orter, derigenom icke allenast ”de kringresande försäljningsmännen ofta kommo i tillfälle alt, ulan möjlig ”controll från polismagtens sida, öfverträda de, angående försäljning af brän”vin gifne föreskrifter, utan ock i synnerhet högst vådliga följder för sarulina orters inbyggare både i moraliskt och ekonomiskt hänseende upp"komme, förändrade och tydliga stadganden måtte meddelas, sorn vid strängt ”äfventyr förbjuda så väl försäljning å allmänna platser af mindre faslag ”bränvin, än en half ankare, som ock all gårdfarihandel med bränvin eller ”kringforslande och utbjudande af denna vara från gård.” Som flere af Utskottens Ledamöter, med fullständig kännedom om förhållandena i åtskilliga orter af Riket vitsordat molionärernes uppgifter; angående den ifrågavarande gårdfarihandelns högst förderfliga inflytande, hafva Utskotten, till förekommande deraf, ansett sig böra till Rikets Ständer hemställa, att Dev.-, Lag-, samt Allm. Desi'.- och Ekon.'
Jag tror att då denna riksdag är den första, sorn bereder frågan om representationsförändringen, så skall det ej slå felt, alt icke efterverlden skall läsa våra prot.; skall se huru vi handlat; skall deraf sluta till, huruvida passionerna mer eller mindre styrt oss, huru vi gått till väga med iner eller mindre aktning för allas rätt, eller om vi varit styrde af en partianda; se alt de, som framstallt en billig fordran, begärt den naturligaste af alla propostr, icke fått den förr, än den fåfängt göres oell fåfängt besvaras. Jag anhåller att Hr Landtm, täcktes bestämdt svara mig , om jag får denna propos. i råttan tid, eller om han vill gifva mig ilen på delta sätt, som jag ej kan vara belåten med, så alt Ståndet måtte få votera om huruvida jag skall erhålla den eller ej. Frih. Boye, Fredr.: Jag hemställer vänligen till Frih. Boye, Ludv., och vördsamt till B., o. Ad., om det förslag, Frih. Boye nu väckt, icke till sin verkliga natur är en helt ny motion. Frill. Boye har ganska riktigt sagt, att quoestio an finnes uti Reg.Fins 1 14 §; ja! det är sannt, alt R. o. Ad. är deltagare uti representationen, men qusestio quomodo eller frågan huru de skola deltaga, den finnes endast bestämd i Ridd.Ordn. När nu en förändring skall göras i Ridd.Ordn., så skall derom motion väckas. Denna motion kan af andra begäras på bordet, och den har sammanhang med delta ämne; men Coust.Utsk. har dermed alldeles intet att göra. Jag kan för min del icke begripa annat, än att Frih. Boyes motion måste hvila på bordet, för att uti sammanhang med denna förändring i Ridd.Ordn. föredragas, och ser intet hinder, hvarför icke Hr von Hartmansdorffs förslag kan antagas, så alt vi få öfvergå direele till öfverJäggningen. Gr. Frölich: R. o. Ad. har mer än en gång funnit, att Frih. Boye är en man af karakter. Det kunde således lätt hända, att Frih.
Om ock G § i RegeringsFormen icke lägger något hinder derför, att Chefs-befattningarne för alla Stats-departementen blefvo för tiden af Interims-regeringens tillvaro uppdragna åt de fyra Slats-råds-ledamötcr, hvilka äro samma Regerings medlemmar, ligger det dock för hvar och en uppenbart, alt, så vida Interims-regeringens sammanvaro komme att omfatta annan, än ganska kort, tidrymd, ett dylikt sammanförande af regeringsärendenas beredning ocb öfriga handläggning ingalunda skulle kunna ske utan lära för hinder i ärendenas gång, och redan i den börda af arbete, som kan efter yttre uppfattning mätas, innebure ett tydligt misstag i bedömandet af verksamhets-förmågans möjliga gräns. Vid sådant förhållande, och med afseende på den nödvändiga jemlikheten i föreskrifterna om föredragnings-ordningen för samtliga Stats-departementen, mäste derföre meningen af Kongl. Maj:ts Nådiga förslag i förevarande hänseende antagas vara den, att, i följd af Interims-regeringens förändrade organisation, Departements-chefernas föredragnings-åliggande bos sådan Regering komme att upphöra, ocb att derigenom naturligen uppkomme bebofvet af särskilda, i rådslagen och besluten icke deltagande och följaktligen icke under Stats-råds-ledamöters ansvarighet ställda Föredraganders tillförordnande. En sådan väsendtlig öfvergång från det gällande systemet i afseende på regerings-ärendenas föredragning synes dock hafva bordt icke allenast vara klart och bestämdt uttryckt, till undanrödjande af den nu anmärkta tvetydighet, efter Utskottets omdöme hänförlig till sådana olägenheter, hvilka vid uppställningen af hvarje Grundlag eller dermed i anseende till ämnet nära befryndad Författning alltid böra med synnerlig omsorg och varsamhet undvikas; utan den synes ock hafva bordt göras med sådan fullständighet i föreskrifterna, att tvifvel hvarken funnits om vidden af anspråket på nödiga egenskaper hos de till sådan vigtig befattning ifrågakommande personerna, eller om beskaffenheten af dessa Föredraganders ansvarighet.
Konungen fick nu en stor lust att ega hästen, hvarom han hört så mycket talas, och befallte hofmannen fara bort och hemta den. Hofmannen var icke mycket rädd; likväl hade han hellre stadnat hemma. Men stallsvennen gladdes i sitt hjerta, och menade att hans broder väl knappast skulle återkomma ifrån den resan. Hofmannen rustade sig nu till, och började sin färd. När han kom till bondens gård, gick han in, helsade höfviskt, och beddes ett godt råd huru han skulle uträtta konungens ärende. Men då bonden igenkände pojken, som hade rymt ifrån jätten, undfick han honom vänligt, och lofvade bistånd i allt hvad han förmådde. De öfverlade så med hvarandra, och slutet blef som jag nu vill förtälja. Om aftonen, sedan sol gått i skog, smög hofmannen fram till jättens boning. Han hade bundit en käpp vid ändan af ett tåg, och kastade käppen in genom stalls-gluggen. Sålunda klättrade han uppför väggen. När han nu hade kommit upp till gluggen, drog han repet efter sig och hissade sig ned, intill dess han kom uti jättens fåla-hus. Derefter sadlade han tussens guldhäst, öppnade dörren, och red skyndsamt bort. När han så kom till bondens gård, blef en stor glädje att hans företag hade väl aflupit. Men hofmannen ville icke länge dväljas der, utan gjorde sig genast redo, och for hem till kungsgården. Då blef en stor undran öfver den fagra guld-hästen, och mest af alla förundrade sig konungen sjelf. Ifrån den dagen steg hofmannen allt mera i gunst hos sin herre; men stall-svennen harmades öfver hans lycka, och unnade sin broder intet godt. En dag gick konungen till stallet, för att skåda sina fålar, såsom hans sed var. När han skådat dem alla rundtomkring stadnade han vid jättens guldhäst, klappade den på länden, och talte till sina män: »sägen mig, hvar i verlden såg man väl en sådan kostbarhet som denna? Männen jakade att dess like näppeligen stod till finnandes.
Visserligen har den kostat penningar, och kommer att kosta mera, om den ej skall stanna på halfva vägen, hvilket är nästan detsamma, som att gå tillbaka; men hvad uträttar man i våra dagar utan detta nervus rerum. Och så länge hvarken grundskatter eller bevillning individuel behof! ökas, tror jag att en nation med regleradt myntvärde, betalad statsskuld och betydliga öfverskott på statsinlraderna, ej till sitt financiella bestånd löper någon särdeles fara, om äfven partiel och periodisk nöd ej mer kunnat utestängas från henne, än frän alia andra jordklotets skiljda folkslag. Jag tror, att denna nation bör i tid besinna, huru mycket svårare det är att organisera än att desorganisera ett försvarsverk, och alt den mest fria, den mest välmående stat, utan dugligt försvar, är att betrakta såsom en väl skött och’ rikt bärande åker utan Inhägnad. Man har haft besväret alt plöja och så, man njuter fägnaden af att se den herrliga grödan frodas — och en vacker dag ligger den fÖrtrampad under objudna gästers fotter. Hvilka äro då de betydliga förändringar, sorn StatsUtsk. föreslår i den nuvar. organisationen? För att endast fästa mig vid den hufvudsakligaste, utgår Utsk. från den synpunkten, att det åsyftade ändamålet endast kan vinnas genom en utsträckning af beväringens vapenöfning, och denna utsträckning endast genom besparingar i åtskilliga delar af krigsförvaltningen och genom indragnin gar i den stående hären. Förbigående besparingarna i krigsförvaltningen, inskrän - 34 De 11 -j Maj f. m. ter jag mig till granskning af de föreslagna indragningarna. Dessa liro in summa: på stående armeens numerär 1:0 till befäl, i general, 32 reg:ts-officerare, 4[ ''y11* mästare och capitaine!', 63 subalt.officerare och 8i underofficerare ; 2:0 till trupp, 34oo man; 3:o dels genom afsittning, dels genom indragning, 733 cavalleri-hästar.
Under sista qvinqvennium hafva icke några sådana händelser, som missväxt eller srnittosamina sjukdomars allmännare härjning, inom provinsen verkat hämmande på folkökningen; men att den emellertid icke skridit fortare framåt än näringarne och af dem i synnerhet jordbruket, utmärker det förhållande att barkbrödet, som tillförene i en icke så aflägsen lid tern ligen allmänt begagnades såsom födoämne i länets norra och vestra delar, när skörden icke särdeles väl utfallit, efterhand försvunnit och nu mera ej är synligt hos den egentliga allmogen, utan endast någon gång hos obesutne brukare och backstuguhjon. Medgifvas hör dock aLt lefnadssättet hos Vermlands allmoge är tarfligt, måhända tarfligare än hos mängden af rikets öfrige lika lottade invånare. Allmogen och arbetsklassen i länet är, såsom jag i min förra underdåniga berättelse anfört, med få undantag, foglig, laglydig och arbetssam, men eljest förete sig flere skiljaktigheter i lynnet emellan de särskilda häradernas invånare, helst de leda sitt ursprung från olika folkstammar, som bosatt sig i och befolkat provinsen. Med ökad välmåga har begilvenbeten på starka drycker i allmänhet aftagit; men i några delar af länet är likväl det omåltliga bruket af bränvin ännu mycket radande bland de minst bemedlade af allmogen och arbetare, utgör nästan deras enda njutning efter tunga mödor, och jemväl det största hindret för en önskvärd förbättring i deras ekonomiska ställning. Den i äldre tider för mer än tvänne sekler sedan från Savolax och Karelen inflyttade och i provinsens nordliga del, utefter norrska gränsbandet i 7 bosatte finska folkstam har allt hitintills bibehållit förfadrens språk och lefnadsbruk. Finnarnes ovilja mot allt, som afviker från dessa bruk, deras synnerliga liknöjdhet för något bättre än den tarfligaste bergning och deras stora begifvenhet på bränvin, äro egenheter, som mäktigt bidragit att qvarhålla större delen af deni i armod och på en låg bildningsgrad.