Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s förslag innebär alltså ett stort äfventyr äfven för Konungamakten, utan att det påtagligen synes vara så farligt. Men man gör benne i sjelfva verket mera beroende af R. St:s välbehag; man försvagar henne i samma mån man gör henne den s. k. parlamentariska styrelsen, underdånig. Följden för lönlagarne blifver icke blott den jag redan omförmält. Den minskade inkomsten skall förringa deras sjelfständighet och duglighet. Om lönerna varda sä ringa och så beroende af R. St., att män med kunskaper och skicklighet ej längre hvarken vilja qvarblifva, eller ingå i officerseller andra embelsmanna-copser: så skola dessa förfalla. Sker det, mine Hrr! sä förfalla med detsamma odlingen och hennes magt i Sverige. Svenskarne äro för fä, och deras land för fattigt till att kunna underhålla en odling, oberoende af embetsmännen. Här finnes ju knappt någon enda vetenskaps-idkare, som icke är tjensteman, civil, militäre eller ecclesiastik ? Om, för dem, utvägen att lefva sorgfritt och sjelfständigt blifver stängd, af hvem skall odlingen uppehållas? Ser raan saken blott från ränlegifvarnes synpunkt: så blifver verkan af denna förändring, i samma mån skattenedsätlning dermed följer, en i ögonen fallande fördel. Utan tvifvel är det denna lockelse, som gör Utsk:s förslag så begärligt. Men vinsten tillfaller blott den, som för ögonblicket är hemmanets innehafvare; ty i samma ögonblick, som skatten är förminskad, stiger hemmanets värde i motsvarande grad. Dess innehafvare för ögonblicket får visserligen en högre köpeskilling; men den som köpt hemmanet af honom, och betalat det högre priset, blifver ej för - mögnare än säljaren var före skatteuedsättningen. Den högre afgäld, som säljaren förut betalade till kronan, måste köparen erlägga i ränta pä den förökade köpeskillingen. För köparen måste det vara likgiltigt, antingen han betalar samma penningar till kronan såsom skatt, eller lill kapitalisten såsom ränta. Hvad som intresserar köparen, eller den behållna inkomsten, blifver densamma. Det blifver för honom enahanda förhållande som redan äger rum med säteriägaren.
Likväl hafva under de sistförflutna 5 åren 1857 —1861 der i medeltal förvarats endast 18,900 kubikfot, eller ungefärligen den qvantitet, som för de i Göteborg varande truppers och fångars behof erfordrats, hvaraf, i anseende dertill, att största delen bestått af upphandlad spanmål, som terminvis levererats, högst | varit på en gång i magasinet intagna, i följd hvaraf åtskilliga lägenheter kunnat uthyras, för hvilka under år 1861 uti hyra erlagts 4,520 R:dr 25 öre, som ingått bland Statsverkets ordinarie inkomster under rubrik : » arrendemedel». Enligt räkenskaperna hafva Kronans behållna ränte-, tiondeoch arrendespanmål inom Göteborgs och Bohus län uppgått till omkring 26,300 kubikfot, Då emellertid, för att kunna förse trupper och fångar med bröd, äfvensom för emottagande af all den Statens eller indelningshafvares spanmål, som vissa år kan varda till betydliga qvantiteter uppsagd till leverering in natura, ett rymligt magasin vore i Göteborg, mera än före år 1855, då Kongl. Kungörelsen om sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande utfärdades, både i fredsoch krigstider oundgängligen behöfligt, har Stats-kontoret ansett sig icke kunna till ifrågavarande ansökning tillstyrka nådigt bifall. Men om Göteborgs stad, för att komma i besittning af detta kronomagasin, anskaffade och i utbyte till Statsverket lemnade ett för upplag af minst 40,000 kubikfot oriad spanmål tjenligt hus, har Stats-kontoret, för sin del, icke funnit något att emot ett sådant förfogande erinra, äfven om för öfrigt det nya magasinet hade mindre värde, än det nuvarande. Kongl. $laj:ls Nåd.
Frölich, eller i5 proc., såsom Utsk:n föreslagit, böra contant inbetalas, utan biträder den af Frih. Stjernstedt framställda meningen, att det bör bero af bankbolagen sjelfva att bestämma detta. Finner man sig emedlertid ej öfvertygad om, att detta är det rätta, så skall jag visserligen ej förlänga discussionen genom att sätta mig mycket emot det förslag betänk, innehåller, emedan jag anser den proc. af den tecknade grundfonden, som der utsattes efter 3.5 proc., vara en summa, som en hvar möjligen kan komma ut med, ehuru ett sådant stadgande är alldeles öfverflödigt och snarare skadligt än gagneligt, af den orsak jag förut framställt, nemi. att bolaget deraf lätt kan låta förleda sig att på en gång släppa ut flera creditsedlar, än som kan vara nyttigt. Hr Lefren, Joli. Pehr: Man har under discussio nen åberopat de öfriga Slåndens beslut, och det föreföll mig, som de siste talaine varit af den öfvertygelse, att alla tre Stånden redan hade bestämt sig för 4° proc. i denna fråga. Jag får derföre vördsamt anhålla, att Hr Landtm, täcktes tillåta Ridd.SecreCn upplysa, huru Ståndens beslut i detta afseende utfallit, hvarefter jag anhåller att fortfarande få hafva ordet. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att de öfriga RiksSt:ns beslut lili ifråga var. ämne ännu icke vore justerade, hvarföre de upplysningar, han i ämnet kunde lemna, endast grundade sig på de uppgifter, han under band, på några ledamöters begäran, förskaffat sig af de öfriga RiksSt:ns Secreterare. Enligt dessa uppgifter vore 5 §:n bifallen af Presteoch BondeSt:n; BorgareSt. hade antagit §:n med den förändring, att mom. litt. a) skulle komma att lyda sålunda: a) om beloppet af teckningssumman eller grundfonden, deraf minst 4° proc. skola utgöras af penningar, som för mynt i landet gälla. Hr Lefren:
Maj 1835, skola Ian å publika papper skyndsamligen, efter förfallotiden, till lagsökning utlemnas; och, jemlikt 219 § af samma Reglemente, fordras, vid belåningen af Götha Canal-Actier, borgen för den brist, sorn, vid hypothekens användande, kan uppkomma, hvaraf följer, att borgen ej kan göras gällande förr än hypotheket blifvit försåldt; men då, enligt åberopade 38 § af Reglorne för Götha Canal-Bolag, de bevis, hvilka för utöfvande af representationsrätt, vid Bolags-stämman företes, skola innehålla, ibland annat, försäkran, att actierne ej ullemnas förr än bevisen återställas, skulle härigenom utsökning af Verkets fordringar, emot pant af Gölba Canal-Actier, blifva beroende af de utgifna bevisens återställande, det vill säga vanligen af gäldehären sjelf, till desto större våda för Discont-Verket, som ej allenast lånebeloppet i allmänhet betydligt öfverstiger de derför pantsatte aeliernes försäljningsvärde, ulan äfven den ställda borgen, hvilken mäste vara ingången såsom för egen skuld, förlorade all kraft och verkan, derest den icke inom ett år efter förfallotiden gjordes emot löflesmannen gällande. Och bör det således icke väcka förundran, att Banco-Fullmägtige, så snart deras uppmärksamhet blifvit fästadt å de förenämnde bevisens stridighet med Banco-Reeleménlels före - c» skrifter och Discont-Verkets säkerhet, skyndsamligen inställt allt ytterligare utgifvande af sådane bevis. Stockholm den 15 Januari 1841. Ank. till ltxp. Utsk. dea 12 Jan. 1841, kl. 2 a. vt. Memorial, till svar å Vullojl. Borgare-Ståndets ålerretniss af Utskottets under N:o 120 ajlåtne Betänkande. Vällofl. Borgare-Ståndet har under den 22
Man har nämnt, att Konungen bör vid tillsättande af pastorer göra afseende å församlingarnas löst. Jag får i anledning häraf erinra, att uti ett mål, som förliden vecka föredrogs, inkommo en mängd af sockneboerna med anhållan, det K. M. icke måtte göra afseende på, huru valet utslagit, emedan man väl kunde föreställa sig, huru dervid ofta tillgår. Jag förnyar min begäran om återremiss. Hr Tham, Wolrath: Frågan, om pastorer hafva större eller mindre inkomster, än de böra, är helt och hållet främmande för ämnet; men jag tror, att om man har någon erfarenhet i det hillet, skall man linna, att de liesta icke hafva mera, än de väl förtjena, om de rätt sköta sitt kall, och för min del anser jag, att man redan gjort presterna mera till lekmän, än som nyttigt är. Lika litet tror jag, att frågan om tillsättandet af regala pastorat eller andra, hörer hit, utan frågan är blott: är det nyttigt eller icke att bibehålla den dubbla tjenstårsbei åkningen? Jag vågar icke yttra något bestämdt omdöme i detta läll, men tror, att man bör gå försigtigt tillväga. Uti en tid, då man så mycket och med skäl, talarom bättre undervisningsanstalter, hemställer jag, om det är nyttigt att förminska lärarnes löner. Man har sagt, att pastorsadjuncterna äro illa lönade, i förhållande till deras arbete. Jag nekar icke, att en eller annan verkligen kan hafva för liten lön, meu på de liesta ställen förhåller det sig icke så. Det är dessutom icke någon särdeles konst att predika och hålla husförhör; men för att vara skicklig lärare fordras något mer, och den, som lätt uppfattar och utöfvar lärarekallet, blir säkerligen den hästa pastof. På dessa skäl yrkar jag återremiss och att Utsk. må noga betänka sig innan det tillstyrker alskalfande af en förmån, som uppmuntrar till beträdande af det för samhället så vigtiga och stora lärarekallet. Gr. Cronhjelm:
Inrättnings af denna fond bestridda kostnad uppgår till 104,060 R:dr 1 sk. 3 r:st. oberäknadt förlusten å Mazdrska husets inköp och reparation, utgörande 1,801 R:dr 3 sk. 5 r.; men hvaremot till förminskning i kostnaden må beräknas de hyresmedel som, enligt hvad Tabellen utvisar, för en del af Institutets byggnader influtit. §• 4- Utom ofvannänmde omständighet eller bibehållandet af den vidsträcktare arbetsplanen, har Utskottet trott sig finna en väsendtlig orsak till byggnadsarbetets håde långsamhet och dyrhet deruti, att ComiteTade låtit verkställa arbetena genom underhand afslutade öfverenskommelser, någon gång utan ai :tion och när auction blifvit hållen hvarvid anbud icke blifvit gjorde, utan att försöka den andra auctionen, samt att de, utaf den ComiteTade biträdande ikrchitecten upprättade, åtskilliga byggnadsförslag ej undergått ÖfverlotendentsEmbetets granskning, utan endast uppvisats för ComiteTade. Några uppgifter, hemtade ur handlingarne, torde i öfrigt närmare upplysa förhållanderne. Betänka n elen, N:o 21 rf. 4'3 1:0 Dä är 1823 fråga blef om Östra delens af GarnizonsSjukhuset uppförande på Entreprenad, hvartill, enligt Architecten Gjörwells uppgjorde förslag, erfordrades en kostnad af 26,751 R:dr 32 sk. och sedan Entreprenad-anbud genom allmänna Kungörelser blifvit infordrade, täcktes K. M:t, till hvars Nådiga pröfning Gomite'rade öfverlemnat förslaget, remittera detsamma till Öfverlntendents-Embetets granskning, som dervid anmärkte till nedsättning ej allenast de beräknade qvantiteterna utan ock en del priser med tillsammans 3,439 R:dr 44 skMen på de af Professor Gjörwell till Corn itc rades Protokoll anförda och af dem i afgifven underd. förklaring framställda samt af K.
Skapelsens ordning måste, af vetenskapliga skal, hafva varit den, som angifves i bibeln. Geologien ådagalägger, att allt, som finnes, måste hafva haft en begynnelse. Vetenskapen stämmer öfver-ens med bibeln deri, att ljuset mäste hafva kommit till först, att vix-terna måste hafva funnits till före djuren för att nära dem och för atl absorbera kolsyran i luften. Inga bevis hafva någonsin funnits om en lägre ras, från hvilken menniskorna kunde ledt sitt ursprung. Likheten emellan den nyare naturforskningen och den mosaiska skildringen borde Öfvertyga alla de tviflande naturforskarne om sanningen af skapelsen sådan den berättas i böljan af första Mosebok. » naturkrafterna och ega ellef icke ega attributer, hvilka tyda på ursprung från källor gemensamma för författaren af Iliaden och författaren af Genesis. Det är onödigt att framhålla, i hvilket aflägset förhållande dessa funderingar stå till den allvarliga hufvudfrågan, huruvida berättelsen om verldens och menniskans skapelse, som innehålles i bibeln, öfverens-s tam mer eller icke öfverensstämmer med den moderna veten' skapens konstaterade fakta. Att de homeriska gudarne till en viss grad härleda sig från solmyter, kan ej betviflas. Phoebus, den lysande, hvars strålande pilar, i raseri afskjutna, medföra förderf, är tydligen i vissa bemärkelser solen, och det kan icke sättas i fråga, att icke Herkules, storverk till största delen, om icke helt och hållet, äro hem tade från djurkretsens tecken. Men det fins andra element blandade med dessa, och om det än skulle kunna bevisas, att några af dem äro lånade från gamla myter gemensamma för de ariska och semitiska raserna, hvilket är långt ifrån ett konstateradt faktum, komme man ändå icke mycket närmare afgörandet af frågan, huruvida berättelsen om Noaks ark är sann eller ej.
För det tredje, den större nödvändigheten vid dessa val än vid de direkta elektorsvalen, som de personer, hvilka hafva ställt sig på ena eller andra sidan, äro underkastade att rösta på dem upgifna elektorslistan, utan att densamma kunna förändra, såvida de icke vilja rakt bortskänka sin rättighet. Om t. ex. vid de direkta elektorsvalen upträda förfäktare af tvenne olika åsigter och vilja tillsätta Elektorer, så gör hvar och en af dem upp en lista, men de, som icke hafva bestämt sig för ena eller andra sidan, de utplocka från ena eller andra listan ledamöter, som de sjelfva anse som lämpliga, men deremot nu, då listor upgöras, måste dessa listor vara så upgjorda, att de fästa ett bestämdt afseende på de ledamöter inom Ståndet, sorn icke hafva bestämdt uttalat sig för det ena eller andra partiet. På grund af de skäl, jag haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: att K. o. Åd. skall hädanefter välja de i 18:de § Eiddarh. Ordmn föreskrifne Elektorer samfäldt in pleno, och att det mätte updragas åt KiddarhJJtsk., att för K. o. Ad, framlägga de förändringar i Kiddarh.Ordn., hvilka deraf kunna blifva en följd. Kemitterades till Eiddarh.Utsk. Hr Brakel anförde vidare: Otvifvelaktig! är det mest förnuftsenligt, att Utsk-.ns ledamöter väljas samfäldt in pleno af E. o. Ad., så att hvar och en af detta Stånd finge tillfälle att utsäga sitt votum om de personer, som skola utarbeta och förbereda ärendena inom de särskilda Utsk:n; men detta sätt att gå till väga har så många olägenheter, att det måste ge vika för något praktiskt utförbart. Man tanke sig blott omöjligheten för hvar och en af E. o. Ad, att kunna känna 80 personer med olika kunskaper om, insigter i och lämplighet för de ämnen, som Utsk:n skola utarbeta; derföre har 28 § Kiksd.Ordn. föreskrifvit: E. o. Ad. samt Preste-o.
Rikets gällande mynt, kontrolleradt guld och silfver, fastighets-inteckningar samt allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer; dock alt inteckning ej antages till säkerhet för högre belopp än den intecknade faslighetens taxeringsvärde för det i Bankens bolags-reglor bestämda år, ej heller räntebärande obligation för högre belopp än det, hvartill den, utan särskild ställd borgen, i Rikets Ständers Bank, enligt gällande Bankoreglemente, belånas.» af Herr von Hoffsten, Herrar Professorerne Agardh och Selander, samt Herr Doktor Ahr. Nordström, hvilka förenade sig med Herr Domprosten Thomander. af Herr Riks-arkivarien Nordström, som yttrade: »Då jag icke kunnat biträda innehållet af Utskottens förslag i flere af de punkter, som nu till Rikets Höglofl. Ständers - Bankooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. 25 ders pröfning öfverlemnas, tror jag mig böra reservationsvis tillkännagifva, uti hvilka stvcken isynnerhet min åsigt afviker från pluraliletens. Det, som framför allt bör vara afgjordt i fråga om lagstiftning för Privatbanksrörelsen, är naturligtvis det ändamål, man dermed önskar vinna ; och då bank-rörelse är ett lika vigtigt sorn nyttigt medel för penninge-cirkulationens bedrifvande; då grundlagen i allmänhet förbjuder monopoliers fastställande, och ej heller åt Riks-banken förbehållit något annat monopolium, än det att utgifva sedlar, som må erkännas som mynt inom Riket, kan ändamålet med en lagstiftning, rörande Privat-banker, icke blifva att afgöra, huruvida de få existera, utan egentligen att bestämma den säkerhet, dessa Banker böra erbjuda allmänheten för de förbindelser, de, i följd af sin rörelse, med densamma ingå, och hvilken säkerhet i synnerhet på förhand mäste vara gifven, då en Privat-bank förbehåller sig rättigheten, att i den allmänna rörelsen utsläppa sedlar, som kunna användas och gagna likasom mynt, efter de aftalandes behag.
* Beträffande vidare det ifrågasatta anslag, ej mindre till kostnaderna vid arresters inrättande, så att de blifva mera rymliga och sundare å de ställen, der sådant ännu tarfvas, än ock till beredande af sysselsättning för fångarna; så får Utskottet upplysa, att författningar härom tid efter annan äro af Kongl. Maj t i Nåder vidtagne. Genom Kongl. Brefvet den 27 November 1798, angående fängelserna i allmänhet, är uti 8;de och tj:de punkterna stadgadt, huruledes vid nybyggnader af Kronohäkten bör iakttagas nödig rymlighet och andra omständigheter, ledande till arresternas sunda beskaffenhet, äfvensom att, jemte det snygghet skall hållas och fångarna lemnäs skötsel och vård, instängde gårdar böra finnas, der arrestanterne kunna äga tillfälle vissa tideraf dagen vistas i fria luften och företaga sig något arbete; och har Kongl. Majtt, i anledning af Riksens Ständers Justifite-Ombudsmans anmälan, sedermera, under den 4 Mars i 813, för - Den 29 Maj. förnyat Högstberörde Nådiga föreskrift i .vissa delar samt deribland om Fångarnas vård och bevarandé af deras helsa, äfvensom rörande snygghetens bibehållande. Nybyggnader af Kronofängelser, till deras utvidgande och förbättring, hafva ock blifvit verkställde, så vidt behofvet fordrat och Statens tillgångar det medgifvit; och Kongl. Maj:t har , uti dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof af den 16 sistl. Mars, äskat ytterligare medel äfven härtill, i anledning hvaraf Utskottet föreslagit sådan tillökning å Statsanslaget, som nödig funnits. Vid dessa förhållanden, och då Herr General-Directeuren Hagströmers afsigt i denna del sålunda redan är befordrad, synes någon vidare åtgärd härutinnan icke vara att vidtaga.
§ 6 Dör kungen och tronföljaren är omyndig, skall svenska och norska statsrådet genast sammanträda för att utsända kallelse till riksdag i Sverige och storting i Norge. § 7 Innan rikenas representanter är församlade leds länderna av en Sveriges och Norges Interimsregering. Svenska ärenden skall expedieras på svenska och norska på norska språket. Ärendena avgörs genom röstning och om rösterna är lika bestämmer ordföranden. Alla resolutioner underskrivs av samtliga ledamöter. Det sammansatta rådet har sitt säte i Stockholm. De båda statsministrarna drar lott om vem som först skall föra ordet. Vid alla de tillfällen då, efter Sveriges och Norges grundlagar, rikets styrelse föres av statsrådet, skall bägge rikena ha lika antal statsråd och sammanträda efter anförda grunder. § 9 De norrmän, som delta i regeringen skall inför norska stortinget avlägga ed. § 10 Den omyndige konungen skall erhålla tillräcklig undervisning i norska språket. Underskrivet den 31 juli 1815 av 19 sidor svenska riksdagsmän och 2 sidor norska stortingsmän. Stockholm den 31 juli 1815 CARL Förordning om ändring av 3 § i Kongl Förordningen den 28 juni 1798, angående vissa omständigheter, som i Lagsökningsoch Utmätningsmål hädanefter komma att iakttagas. Stockholms slott rikssalen den 31 juli 1815. CARL Skuldbrev skall vara försedda med exakt förfallodag. Stockholms slott rikssalen den 31 juli 1815. CARL Förordning om ansvar för gäldenär, som inom de trettio sista dagarna förr än han om avträdesförmån sig anmäler, upplånar eller annorlunda åtkommer pengar och varor, dem han icke kan behörigen redovisa. Stockholm den 31 juli 1815. En del gäldenärer har gynnat borgenären genom att lämna pant eller betalning innan han anmält hos domaren sin oförmögenhet att betala skulden, vilket är olagligt genom konkursstadgan. Tillägg i Kungl Stadgan angående avträdesoch förmånsmål erhåller följande förändrade ordalydelse. Beträdes gäldenär att uppsåtligen gynnat en eller annan borgenär med pant eller betalning de trettio sista dagarna innan han anmält hos domaren sin oförmögenhet att betala eller har han lånat pengar eller varor som han inte kan redovisa, är detta ansett som ett oredigt förfarande och njuter inte befrielseförmån för det belopp han under borgenärernas gemensamma rätt försnillat.
Della är för Banken en omöjlighet sedan realisationen är gjord och dä en hvar som behöfver uttaga silfver nödgas insätta sedlar, oell med detsamma förminska sedelstocken. Denne kan icke ökas, utan silfverfond, med mindre realisationen skulle äfventyras. Det är förunderligt, på sätt man redan anmärkt, alt den cursstyrelse, hvilken för några fä år sedan ansågs vara oklok, nu anses vara eli räddningsmedel. Jag säger, att när sådant här kan sällas i fråga, så rädes jag mera för åtgärdens följder, än för den kostnad och de förluster, sorn Banken kan komma att under liden göra. Men jag förklarar, att om man vill äfventyra Bankens vinst, sä är del vida bättre att skänka bort den ål behöfvande i landet, äu ali låta den förspillas på vexelhandel. Om B. o. Ad. återremitterar betänk., anhåller jag, att dessa mina anmärkn:r mätte få åtfölja, pä det alt BaucoUtsk. mätte vara betänkt på sättandet af en gräns för dessa förluster. Hr von Troil, Emil: Jag tillhör dem, som anse alt BaneoUlsk. handlat orätt i alt lösrycka denna fråga från regleringen på det liela af Bankens rörelse. Frågan om vexclköp står i oskiljaktigt sammanhang med det redan afgjorda förslaget 0111 rättighet för Banken alt hafva ett depositum af silfver i Hamburg, ty ulan ett sådant depositum, utan att Banken har sä till stigandes ett ombud eller eli lilialconlor i Hamburg, kau icke hela denna vcxelrörelse äga ruin. Om man vill klart tänka sig huru detta skall gå till, sä finnér man, alt hvarje vexel pä Hamburg, sorn af Bancoslyrelsen uppköpes, mäste transporteras pä delta ombud, sorn pä förfallodagen indrifver medlen, och med dessas belopp ökar Bankens pä stället ägande depositum. Men denna fråga borde också slå i sammanhang med liera an dra och deribland synnerligen med den um creditiv pä utländsk orl.
Hvarje ny sedel soni utgåfves, skulle hafva lika menliga följder. Friherre TFranget: Den eif mig gjordt* motion är ej något nytt; en sådan åtgärd har ägt runi i flere andra Länder, utan att väcka den farhåga, sorn flere värde Talare här framställt. Man har inkallat sedlar både i Danmark och Österrike, och myntet har ej blifvit sämre. Således talar först erfarenheten för min motion, dernäst äfven det sunda förståndet, och då kan jag ej dela de värde Herrarne® fruktan. Om fm Finnarne sktdle inkomma med sina sedlar, så skulle det verka en skakning i Bankens credit, säger man. Jag vet ej huru denna skakning sktdle kunna äga rum, ty ari-? iDen is September é. rit 559 tingen skulle de skaffa sig vevlar eller rårör. Detta vöre ej skadligt för Banken^ tvärtom vöre det fördelaktigt för Handelsvågen. Jag är lika mon som Herr von Hohenhausen, att ej mera den erias än den andras ägande-fätt kränkes, och då jag förklarar detta, så kan jag på mitt samvete anhålla om proposition, ty jag kan aidrig tro, att en omskrifning af sedlarne på samma värde inom en viss preescriptionstid kan verka till deras mindre valeur. Jag tror vidare* att enär Riksens Ständer beslutat att en viss Summa af 3o millioner skall vara i omlopp, så ar äfven meningen att den skall vara det, ej blott på papperet, utan i sjelfva rörelsen, och jag hemställer, huru det är möjligt att veta hvad Som är i omlopp, då man ej genom bestämmande af en prséscriptionstid söker att skaffa sig nya sedlar i stället för dé gamla. Sista gångert i Danmark var tiden bestämd til! ett år. Déttä är för litet i Sverige i anseende till den stora rymden och den ringa populationen. Här tror jag, att 3 år borde bestämmas; det vore tillräckligt, och då skulle ingen lida orätt. Friherre B/årnJljerna, Magnus: