Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om t. ex, minsta beloppet, hvarå afseende 59 härvid fastes, vore 400 R:dr i silfver; så kunde arfvodesbeloppet blifva 3 procent, ända till dess tvistens föremål uppg inge till 8000 R:dr silfver, men 2 procent för nästa 8000 R:dr o. s. v. Af ett sådant arfvodesbelopp borde t. ex. en tredjedel påföras för sakens utförande i underrätt, en tredjedel för fullföljandet i öfverrätt, och en tredjedel för det hos Högsta Domstolen. Vid en viss höjd af tvistesumman kunde afseendet på sakens invicklade beskaffenhet försvinna. Så vida nu dessa grunder antagas för bestämmande af rättegångskostnads ersättning; bör ett stadgande införas om skyldighet att före tiden till talans fullföljande i vädjad sak nedsätta minimibeloppet af denna ersättning, under vilkor, som redan äro nämnda. Utan ett sådant vederlag kan jag icke tillstyrka revisionsskillingens afskaffande. Men utom det stora ändamålet att härigenom sätta gräns för oskäligt tvistande, skulle genom detta medel vinnas ett icke mindre vigtigt ändamål, att skaffa de trätlystnes ohemult angripna vedersakare så nära fullgod ersättning, som möjligt, för deras åtvungna kostnader och förluster. Intetdera af’ dessa ändamål tror jag möjligen uppnås, utan bestämda lagbud af den ari, jag föreslagit. Jag kan icke tillegna mig den öfvertygelse, som i lagförslagets motifver yttras, att ”obefogad fullföljd af rättegångar skall ”hämmas derigenom, att den, som slutligen tappar saken, utan all förskoning ”förpligtas att godLgöra sin vinnande vederparts rättegångskostnad, och derjemte, sedan det är gifvet, att han utan skäl dragit saken från en dom”stol till en annan, dömes lill rättmätig hot för detta ofog”. Lika litet hä O O danefter, som hittills, inser jag någon grund alt hoppas vare sig ett sådant förpligtande, eller sådana bestraffningar, eller så beskaffade verkningar deraf. Ty sjelfva domarens samvetsgrannhet sätter sig deremot, så länge alltsammans ankommer på hans pröfning. Endast lagen kan här utan orättvisa göra, hvad domaren eljest icke med rättvisa kan.
Den, sorn vill, att lili Kongl. Maj:t aflåtes underdånig framställning om ålskiilige förändringar med Gardes-Regementena, i öfverensstämmelse med hvad Stats-Utskottet uti izpde punkten af dess Utlåtande, N:o 44, föreslagit, voterar Ja ; den, det ej vill, voterar Nej.; vinner Nej, kommer denna framställning att förfalla. Serskildt torde, i fråga om aflönings-anslagen, få företagas följande votering: Den, som vill, att Rikets Ständer medgifva, alt Kongl. Maj:t må ega att, af besparingarne å Titeln intill nästa Riksdag., anslå de till GardesRegementenas interims-stat erforderlige medel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer berörde medgifvande icke att ega rum. 22:0 Utskottets afstyrkan af bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om anvisande för Kron-Prinsens Hussar-Regemente af r,3ar R:dr 3e) sk. till Befälets löne-reglering, och 2,335 R:dr 18 sk. Banco till förökadt gage för det tjenstgörande manskapet, har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, samt af Preste-Ståndet, i hvad förstnämnde anslag angår, hvaremot Ridderskapet och Adeln beviljat hela den äskade tillökningen och Preste-Ståndet den del deraf, som erfordras till förökadt gage för manskapet. I sistnämnde omständighet hafva således två Stånd stannat emot två, och Utskottet föreslår derföre följande voterings-proposition:
Utskotten hafva således, med förutsättning deraf, att den upplåning af penningar, som kommer att beslutas, icke uppgår till något särdeles betydligt belopp, trott sig böra för det närvarande afstyrka Riksens Ständer att utställa Stats-Obligationer på längre betalningstid, hvilkas vacklande värde ytterligare skulle minska allmänna förtroendet; och hafva deremot trott sig finna, att de närvarande förhållanderne erbjuda ett gynnande tillfälle, att genom Riksgälds-Contoiret upplåna penningar för den låga räntan af 3 procent, då innehafvaren försäkras att vid anfordran få sine penningar åter. Afven om man öfverväger, hvilka tillgångar möjligen må kunna blifva använda, såsom lånebiträde till Staten, finnér man ett talande skäl för ofvannämnde upplåningssätt. Vid alla större Inrättningar , Handelsoch Näringsföretag, fordras en liggande tillgång af Contante penningar, för att till förekommande utgifter användas, och insättningarne å Vexel-Banquens depositions - räkningar hafva hittills vanligen uppgått till högre belopp, än sorn för ifrågavarande behof kan erfordras. Om län upptagas, med vilkor att betalas vid anfordran, och emot förbindelser å xxxn Statsoch Bancqz.Utskottens Utlåtanden'. 500 R:dr och derunder S 550 och 125 R:dr, sorn göra dagelig ränteberäkning lätt , skall hvar och en skynda att söka göra penningar frugtbara, som i annan händelse korame att ligga oförräntade, och, dä detta medförer en vinst för utlånaren , är ingen annan enskild derigenom lidande. Skulle deremot lån på längre betalningstid upptagas, kunna förenämnde i Cassör förvarade penningar icke härtill påräknas, utan sådane medel, som antingen redan äro, eller i annan händelse blifva, till enskilde personer utlånade, blefvo de som till Staten aflemnades. En rubbning uti låne-rörelsen enskilde emellan, och en minskad tillgång på förlag för handel och näringar, blefve således följder af Statens uppträdande såsom Lå nsökande; och denna olägenhet bör , om möjligt är undvikas i en tidpunkt, då man söker minska behofvet af Banquens mellankomst såsom långifvare till de enskilde.
Likväl och då Ståndet redan förut gillat ett likartadt stadgande, torde icke vara skäl, att, med anledning häraf, göra någon särskild framställning; utan har jag endast med dessa ord velat nedlägga min reservation mot ett dylikt förfaringssätt. Bifölls. §§ 58, 59 och 60, äfvensom TTtsk:ts hemställan å sid. 37 i Bet:det, med anledning af en utaf Riksdagsfullmäktigen Anders Andersson väckt motion, samt § 61. Biföllos. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 62. Hr Adelborg: Jag finner att jag i denna fråga kommer, som man' säger, post festum, samt att sasken sålunda nu icke vidare kan hjelpas, men anser mig dock böra fästa Ståndets uppmärksamhet på ett förhållande, hvilket med förevarande fråga eger nära sammanhang. Då det nemi. i denna § stadgas, att ”bland ledamöterna i pröfms-komitéen minst hälften skall vara egare af fast egendom”, så synes mig, att någon föreskrift, i enlighet härmed, jemväl borde hafva influtit uti den 60 §:n. Der heter det endast, ”att tax:s-komitépn skall bland sina medlemmar föreslå fyra personer i samma års pröfms-komité”, utan att något vilkor fastställes, att större eller mindre antal af nämnde personer skall vara fastighetsegare. Följden häraf kan lätteligen blifva, att man, vid ifrågavarande förslags uppgörande, icke tillser att hälften af uppgifna antalet blir egare af fast egendom. Gr. Lagerbjelke: På sätt äfven den siste värde tala ren sjelf anmärkt, kommer den af honom framställda erinran något för sent. Detta oansedt, anser jag icke något vådligt resultat uti något hänseende vara af berörde förhållande att 222 1) e n 18 Maj f. m. befara, ithy att man. val skäligen kan antaga, att bland de föreslagna kommer att finnas ett betydligt större antal jordbrukare och fastighetsegare, än som är af behofvet påkalladt för pröfms-komitéen. Hr von Koch:
Jag ber dock att få anmärka, att denna olycka icke blifvit större än den var; ty 94:de §:n i detta förslag stadgar: »Har gäldenär, hvars egendom till konkurs afträdd är, om betalningen af sin gäld träffat öfverenskommelse med sina borgenärer, ege rätt att, sedan den i stämningen utsatta inställelsetid förbi är, hos rätten eller domaren göra ansökning, att konkursen nedläggas må. Ar skriftlig öfverenskommelse uprättad och af alla borgenärer, som sig anmält, jemte gäldenären, undertecknad, eller har gäldenären andra bevis, att han nämnde borgenärer förnöjt; gifve rätten eller domaren, sedan gode männen eller sysslomannen hörde blifvit, bevis att konkursen nedlagd är; och varde det emot borgenärer så ansedt, som om konkurs ej inträffat». Det är alldeles klart att, om gäldenären inom kort tid kan upgörn med alla sina borgenärer, hafva de alldeles icke något emot att han fortsätter sina affärer. Efter mitt förmenande är detta förslag så lämpligt oell på en gång befrämjande borgenärers och gäldenärs rätt, att jag icke kan annat än anhålla om bifall till detsamma. Hr Dalman: Jag anhåller att få upläsa 9:de §:n af 1 9:de kap. HandelsBalkeu i lagberedningens förslag. Den lyder sålunda: »Ej må ansökan om cgendomsafträde återkallas, utan att alla borgenärer, de der tillstädeskommit vid det förhör, som förut är omtaladt, det medgifva. Sedan beslut om offentlig stämnings utfärdande fattadt är, ege återkallelse af ansökningen ej rum; ej heller må stämningen uppehållas, förty att gäldenär eller borgenär anstånd; dermed söker, eller öfver beslutet om dess utfärdande klagan förer: ändras beslutet, varde stämningen från rättens dörr nedtagen, så ock kungörelse derom i allmänna tidningarne införd, der stämningen förut i tidningarne kungjord blifvit».
Billström, som föreslagit, att Ulriksdals kungsgård, hvilken, belägen en knapp half mil från hutvudstaden, hade, jemte många rymliga byggnader, ett sundt och vackert läge, samt för närvarande, efter invalid-inrättningens upphörande, icke för annat behof begagnades, måtte upplåtas till en kur-anstalt för sinnessjuke, helst densamma borde kunna med ternligen obetydlig kostnad till en dylik anstalt inredas, samt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Danviks hospital finge dit förflyttas och dess ansenliga inkomster användas såväl till inredandet som underhållet af det nya hospitalet, äfvensom att, derest Danviks hospitals egna medel icke lemnade full tillgång till den föreslagna anstaltens första ordnande, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anvisande af det tillskott, som derutöfver erfordrades. Utskottet, som vid behandlingen af dessa frågor jemväl tagit kännedom af det underdåniga betänkande om erforderliga förbättringar i hospitalsväsendet i riket, som den 31 Juli 1850 blifvit af utsedde Kommitterade afgifvet samt af tvänne från trycket utkomne, af Öfverläkaren vid Danviks hospital Doktor Sonden och Professoren m. m.
Directionerne känd, eller som sjelfve ej kunna skrifva; underskrifternes egenhändighet eller erkännande inåste vara bestyrkt af ?:ne välkände personer , eller en u* tom Domaren , samt i afseende på säkerheten för lånen, då den lånsökande eller hans löftesmän förut finnas häfta för lån eller cautioner hos Discont. Contoiret, lånet ej beviljas, så framt ej vederhäftighets-beviset innehåller, att lånsökanden och hans löftesmän hvar för 73» Banco-Vtskottets Betänhanden - sig ega fullkomlig säkerhet både för det lån; sorn sökes, och för deras förut hos Contoiret ingångne förbindelser. §• 15* Ej må något LåneHocument emottagas3 utan att den person, som detsamma företer, är af Contoiret känd, samt påtecknat sin ansvarighet för liandlingarnes rigtighet. §. 16. Ingen person, af hvad förmögenhet sorni heldst, får såsom Låntagare på sitt blotta namn häfta för större summa än 6ooo B:dr Banco , ej heller dess borgen dessutom särskildt antagas, utöfver ett lika stort belopp, eller booo B:dr» §• 17- Likasom för BancoDiscontVerket är föreslaget, skall, å lån, hvilka icke inom 14 dagar efter förfallo-dagen inbetalas eller omsättas, Straffränta, hvars belopp nu är på Eikets Högloft. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 St a t s-rU t sko t tets B e t ä n k andt' n, agff se Anmärkningar lins Kongl, Maj;t i yn^ derdånighet anmäla, §’ t1’ Revisorprne böra icke allenast sträcka sin åtgärd till eftppspende, huruvida uU giftprne med Stat och Författningar instämma, utan äfven lemna en noga opp» Tnärksamhet deruppå, luiru vida Statens samtelige Inkomster på rätta tider och till behörigt belopp i Statens Cassör influtit och af Uppbordsmänlien blifvit le
Såsom skål livarlill blifvit anfördt, att af det förstnämnde slaget årligen behöfde införas 6 å 8,000 L©, att Sötm jölks-Oslen tillverkades inom landet och alt Parmesaneller Rocheforler-Osten vore en öfverflödsvara, och af en annan, alt Snrmiölks-Oslen icke borde beläggas med högre införsels-tull än 4° skL©; — samt i Bonde-Ståndet: att Ost borde till de serskildta slagen speciliceras. Papper , inom Borgare-Ståndet: att fortullningen deraf borde ske per Ris, hvarjemte blifvit anmärkt, alt Utskottet föreslagit högre lull derå, än Pappersbruks-idkarne sjelfve yrkat. Papperstapeter och Morder, i Borgare-Ståndet: att derå må sällas 1 R:dr 3a sk. värde och 24 sk. lull 54 Pelsverk eller Pclterier, i Borgare-Ståndet: vid Båroch Lamm-skinn, att å grå K rimska och äkta svarta Kalmuck, hvilka både äro behöfliga och lätt smugglade, bör sättas 4 R:dr värde och 20 sk. införsels-tull ©, såsom närmast svarande mot bestämmelsen i i835 års Taxa, och alt af samma skäl svarta Öfriga slag böra på ett värde af 1 R:dr 16 sk. beläggas med endast 8 sk. tull ©4 Peppar, hos Borgare-Ståmlet: alt denna vara, såsom lätt smugglad, bör åsättas 12 sk. värde och 2 sk. lull 54 Perukmakare-arbeten, i Borgare-Ståndet: alt värdet derå bör antagas till 33 R:dr 16 sk. och införsels-tullen till 8 R:dr 32 sk. 54 Pimps ten, hos Borgare-Ståndet: att värdet må antagas till 4 sk. ©, med bibehållande af den föreslagna tullen 6 rist.
Det fortsatta och skyndsamma utgifvandet af ofvanberörde veik, som lill följd af sin beskaffenhet endast kan påräkna högst ringa afsättning hos enskilde, synes Rikets Ständer i flera hänse.enden vara af vigt för Sveriges historia och litteratur; äfvensom Rikets Ständer ansett den för tjenst fullo ulgifvaren, som för erhållande af hithörande dokumenter måst företaga vidsträckta resor för anställande af forskningar i främmande hinders Arkiver, böra erhålla ersättning för sina utgifter så väl i delta hänseende, sorn till skrifvarebiträde» ; hvarföre Rikets Ständer bifallit, att 2,000 R:dr R:mt årligen under nu ingångna slatsregleringsperiod må ställas lill E. K. Mits disposition, för alt användas dels Lill ersättning för nödvändiga resor i och för utgifvandet al Svenskt Diplomatarium, dels ock till inlösen af 175 exemplar af detta arbete, motsvarande det antal, hvilket Preste-slåndel hittills inköpt; börande dessa sistnämnda exemplar till de särskilda Kontraktsproste-Arkiven utdelas för att, såsom en offentlig egendom, hällas allmänheten tillha tida. 31:o Hos Rikets Ständer har blifvit anfördi, hurusom Runstenarne städse varit ansedde såsom dyrbara minnesmärken af vårt lands forntid, icke allenast utvisande den gamla odlingens och bosättningens gång, utan äfven förvarande månget drag ur förfall rens lif, och lemnande högst dyrbara bidrag lill kännedomen af det språk, hvars dotter Svenskan vore, och hvars egenheter gåfve upplysning om den ursprungliga arten af vårt modersmål. Runspråket, den äldsta kända form af det gamla nordiska språket, läge icke obetydligt bakom äfven de äldsta Isländska skrifter samt öfriga nordiska länders på skinn skrifna lagböcker. Det utgjorde till följd häraf en ovärderlig länk, som sammanbunde vårt fornspråk med de flere århundraden äldre Tyska språken — det maesogötiska och det gamla höglvska. Sverige inloge ock inom den gamla steulilleraturen en alldeles egen ställning till andra germaniska länder.
Till de förra räknar jag utgifterna för indelta infanteriets instructions-compagnier, indelta cavalleriets exercis-sqvadroner , indelta armeens reg:ts-möten, armeens större öfoingsläger, samt bevärts-manskapets nu föreslagna öfningar i 2i dygn årligen. Till de sednare räknar jag deremot den ytterligare utsträckning af bevär:smanskapets vapenöfning!!!- utöfver dessa 21 dygn, som jag anser oundgängligen nödvändigt, såvida vi verkligen vilja ordna försvaret, som sig bör, och undgå de vådor, så väl för sjelfva försvaret, som för de bevär.-s-skyIdige personligen, hvilka oundvikligen skulle följa, om man, tvertemot StatsUtskis egen förnämsta grundsats, skulle beräkna försvaret på den outbildade n a t i o n a I k r a f t e n ; och detta sker otvifvelaktig!, om man icke gifvetbevärts-manskapet längre och annan öfning, än den sorn kan vinnas på 21 dvgn, hvilket jag anser såsom en helig pligt att vid detta tillfälle öppet och ärligt uttala, och hvilket yttrande icke lärer kunna jufvas af don, som med nödig sakkännedom och skyldigt allvar betraktar ämnet, hvilket sannerligen icke duger att leka Den 7 M a j e. m. med; ty på dess likliga eiler oriktiga uppfattning och behandling skall landets väl eller ve en gång komma alt bero. Vare delta etl ord i rätter tid af en i Ijensten grånad man, sorn minnes fordna olyckor, som menar ärligt med sitt fädernesland, och ej skyr att uttala sanningen, der så höfves. Vi veta alla, alt Konungens General-adjutant för arméen framställt nödvändigheten af en vidare sträckt bevärls-exercis, samt föreslagit, att den borde äga rum alne år å rad, första året på cornpagni-mötesplatserna, det andra med provinsens regite på reglts-mötesplatserna. Vi känne äfven, att Konungens nåd. propos. röride dessa öfningar inskränker dem till blott första classens öfning i 21 dygn.
Och har Hemliga dlstiwttet rrödigk ansett, at uti de i astraÄioarr, sonr för Riksgälds-(stonroirst komma at utfärdas, lemna Fullmagtiga föreskrift, at iakttaga försiktighet och den nogaste comroU, sä at de medel, hwilka -Loncoirsr anförtros, icke löpa något aswentyr genom rilgrepp och försnlllnin-g. 7:0 De under Diiul: Lrlskkmng rl! Oitcont-VsrIrek, kor en clerstliclss emorrggsn noir fsäsrmsrs kslstr: bskannsn vsnostuons-Attest, balgNLSrsäs 600 R:är, och hwilkcn kalanoo Post bcsinncs pä det sätt hofwa tillkommit, at en med behörig Lamralignarion försedd Llrn«zuLtrs kil Arrest öfwer nedsatta medel för vilconr.Wcrksts räkning, mader exnsäiricms - tiden i Os^oliiivns» Lvnrvirsc för lo rats, hwilkcn Attest sedermera, med til - satt falstt (lommisssria-namn, uti Oilcomeu blifwit upwist och godkänd. Csnmu-r-Skrifwaren iHellberg, under luvars wärsö isragawarande Ist-in^ucrra förkommit, är wälås Domstolen skyldig förklarad, ak hälla Riksgälds - Lanrvirsr st deSlöst; men som liselll)LrA Uti största fattigdom i Edebro ajlldit; sa hor Hemliga Uistoktet wid stjkt förewcerandc eillätir afstrisning af dcfia 6oo R!ksd:r. Warandcs bcloppek af de Lälancer, hwilka således komma at asstrifwas R:d. 61,194: 18 fi. 5 r.
Jag hemställer till Hrnne om vi icke skulle fördjupa oss i ett haf af diskussion, om man här skulle ingå i en särskild öfverläggning om hvarje artikel i förevar, punkt. Såsom jag uppfattat Hr Gr. o. Landtnäs framställning, har han nu till öfverläggning framställt de artiklar, som enl. Utsk:s förslag skulle vid införsel åtnjuta tullfrihet. Efter uppläsandet af alla dessa artiklar, yrkade Hr von Hartmansdorff, att ett undantag måtte äga rum för bokstafsstämplar m. m., hvarefter Hr Skogman slutligen yttrade några ord. Hr Gr. o. Landtm, frågade derpå om diskussionen kunde anses fulländad, hvilket besvarades med ja. Jag tror således att vi utan vidare diskussion böra om dessa artiklar skrida till beslut. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att nu förevar, punkt blifvit i sin helhet föredragen och ofverläggningen derom förklarats fulländad innan propos. till bifall derå blifvit framställd, samt att Hr Den 31 Maj e. m. 255 Landtm, till följd deraf trodde tiden att göra anmärknrr vid denna punkt böra enl. god ordning anses tilländalupen. Hr von Hartmansdorff: Om vi nu komma att afhandla många särskildta punkter, så måtte detta vara Frih. Raabs fel sora framkallat en sådan öfverläggning och uttryckligen begärt att få yttra sig. Men då måtte det vara mig och andra tillåtet att jemväl få ordet. Ar det Frih. Raab allena som äger säga hvad vi skola göra och låta, så må Landtmarskalken det förklara, så att vi veta hvad vi hafva att rätta oss efter. I annat fall torde vi fä behålla värt ord fritt. Har jag nu försummat mig så skall jag vara desto uppmärksammare härnäst och vid de öfrige punkterne söka göra min mening gällande. Men jag tror icke att någon må söka genom öfverraskning genomdrifva sin åsigt, utan att en hvar bör få afgifva sin röst i de frågor hvari han är berättigad att yttra sig. Jag får fråga Hr Landtm, om det är mig tillåtet, att tala om detta ämne? Är det mig förbjudet, så är det bäst att jag slutar genast. Häruti instämde Frih. Falkenberg, Carl Axel.
Statens dirccta inkomst äfven befrämjats; sä, och då erfarenheten jemväl visat, att Bruksrörelser, och synnerligen Alunverk, hvilka till Kronan erlägga hvart tionde Skeppund eller Tunna af sin tillverkning, måst, för att kunna ega bestånd, tillerkännas förlängning i frihetsår, hafva R. St. funnit skäligt besluta, att afgifterne till Kronan för de Bruksoch Bergsanläggningar, sorn hädanefter skattläggas, af den Class, för hvilken årliga afgifterne till K. M. och Kronan utgå med vissa Procent af tillverkningens belopp, må bestämmas efter enahanda grund, eller till hvar trettiondedel, ehvad rudimaterier hemtas å Frälseeller Kronooch Kronoskattejord, emedan de med nämnde handteringar förenade förlagsoch brukningskostnader iiro af jordens natur oberoende; med underdånigt tillkännagifvande af hvilket sålunda fattade beslut R. St. framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. ochfAdeln d. 10 Sept. 1829. Preste-Ståndet d. 14 Borgare-Ståndet d. 14 Bonde-Ståndet d. 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående behof vet af nja Provincial-Läkares tillsättande liti åtskilliga delar af Riket. S. A. K. Genom åtskilliga, inom samtlige Riks-Stånden, gjorda framställningar, angående angelägenheten af Exp. Etsk. Förslag till anel. Skrifa. N:o 160. 381. en förbättrad Läkarevård på Landet, samtbehofvet af nya Provincial-Läkarebeställningars inrättande uti uppgifne Landsorter, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att flere Provincer finnas, hvilka, i anseende lill deras vidsträckthet och större folkmängd, äro i saknad af erforderligt Läkarebiträde. Vid sådant förhållande, och då alla Rikets invånare i Statsbördornes utgörande och således äfven i kostnaderna för helsovårdens befordrande deltaga, samt fördenskull, utan undantag, böra cga lika rätt att dela förmonerne deraf, hafva R.
Den 18 Oktober f. m. det vara nödvändigt att Betänk, återremittaras, på det att raan måtte få ett mera fullständigt förslag, men der är just i och för denna återremiss jag vill fästa Utsk;s upinärktamhet derpå, att det bör upgöras några kontroller för sjelfva tryckningen. Det synes mig nemligen gifvet, att dessa handlingar, sorn endast finnas i ett handskrifvet exemplar, äro af så stort värde, att, om en sådan tryckning kommer i fråga, det bör tillses, att nödiga kontroller vidtagas till förekommande af de dyrbara handlingarnes förfarande. Frih. Cederström: Frih. Baab har redan medgifvit svårigheten, alt vid detta tillfälle hos R. o. Ad. in pleno affatta en redaktion till förändring, hvilken kan vara fullt tillfyllestgörande. Dä synes mig också härmed mest förenligt, att en återremiss, som Frih:n sednast förordat, bör omfatta ämnet i sin allmänlighet, och utan att R. o. Ad. pä förhand binder Utsk. vid några ordalag. Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes föreslå för Ståndet återremiss, på sätt af de fleste talare blifvit begärdt, och att det finge ske med lemnad öppen rätt för Ståndet, att särskildt besluta om det förbehåll, som Frih. Raab vill vid återremissen fästa. Jag får för min del afstyrka antagandet af besagde förbehåll, och håller mig lill återremiss i allmänhet, såsom motsatts till det under diskussionen jemväl begärda bifall å Utsk:s hemställan. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Frih. Cederström, och hemställer till Frih. Raab, att han ville afstå från något bestämdt föreläggande för (Jtsk. att, på ett eller annat sätt, yttra sig, utan låter framställningen göras i allmänna ordalag, såsom vanligt är, på det att Utsk. måtte hafva frihet, att, obehindradt af föregående beslut, upgöra sitt förslag. Ståndet bör ej heller hafva, genom något föregående beslut, bundit sig att, när ärendet till slutlig pröfning återkommer, derom förordna. Frih. Raab: