Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande har Kongl. Maj:t funnit Bonde-Ståndets ifrågavarande underdåniga skrifvelse, sorn stod i strid med Rikets Ständers i laglig ordning fattade beslut i frågan, vara grundlagsvidrig och desto mindre förtjent af Nådigt svar, som det vore för hvar och en af Bonde-Ståndet öppet, att dels utur Riksdagshandlingar, dels utur publike Verks till Stals-Ulskottet öfverlemnade räkenskaper, vinna de af Bonde-SLåndet åsyftade upplysningar; hvadan Kongl. Maj:t låtit skrifvelsen till handlingarne läggas. 38 Bil. till R. St. Just. Ombudrm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. Uppgift på de från Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag till KammarExpeditionen af Kongl. MajrUs Kansli inkomna underdåniga skrivelser, samt anteckning af dea åtgärd, som dervid blifvit lagd. 1:0 Enkan Sahl mans sökte befrielse från ansvaret för arrende af lotten ' N:o 5i af Upsala Hof-Stalläng. Genom Nådigt Bref den 26 April 1834 bär Kongl. Maj:t, till hvad Rikets Ständer härutinnan yttrat, lemnat Dess bifall; Äfvensom Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref den 28 October 1834» förklarat, att som, uppå de af Rikets Ständer gifne anledningar, allt anspråk å ersättning af Enkan Sahlman, som det ovilkorligen ålegat att ansvara för skillnaden emellan den förra och senare Arrende-afgiften, blifvit efterskänkt, och genom denna eftergift, enär Enkans oförmögenhet att gälda Kronans förlust i berörde afseende icke är styrkt, rättigheten alt utkräfva beloppet hos annan person följaktligen försvunnit, Kongl. Maj:t, i likhet med hvad Justitie-Kanslern hemställt, funnit den af Rikets Ständer uti ifrågavarande mål väckte fråga om åtal böra förfalla. 2:o Kamererare!! Krutmejers sökte befrielse från arrendet af Kungsgårds-hemmanen Rinkeby.
St:r, nemligen Propositioner: ang:de beviljande af anslag till ny reglering af torg, gator och tomter i Carlstad efter den staden i Juli månad sisth år öfvergångna brand; med ytterligare framställning i fråga om Bergskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet; ang:de anslag till beredande af arbetsförtjenst åt den genom missväxt lidande befolkningen inom Pajala socken af Norrbottens län; i fråga om inlösande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk; samt Skrifvelser: i fråga om upplåtelse åt Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen; ang:de ändring i planen för sänkning af Solgen m. fl. sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt låneunderstöd; aog:de väckt fråga om Sala silfververks återgång till statens disposition. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 20 och 24 dennes bordlagda Utlåt. N:o 21, i ani. af R. St:rs åren 1863 och 1864 församlade Revisorers berättelser ang:de granskning af Statsverkets samt andra utaf allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1861 och 1862. §§:ne 1 och 2. Utsk:ts hemställanden bifÖllos. § »• Hr von Francken, Georg Wolfgang; Om denna punkt bifölles, skulle, såsom Hr Skogman i sin reservation yttrat, R. St:r blifva bundna af Bevilln.-Utskits beslut i ämnet. Instämmande i hans åsigt, vill jag derjemte anmärka, att om detta förfarande skulle följas, kunde flere punkter hafva blifvit remitterade från Stats-Utsk:t till annat Utsk:s behandling. Jag hem - 17 i Den 27 Januari. ställer derför, att R. o. Ad. mätte, med afslag af denna punkt, besluta att revisorernas framställning i ämnet icke må till någon åtgärd föranleda. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
Capitalister skulle tagas till grund för en realisation, den skulle blifva rättvisa blott emot en af 100 medborgare, men en likså stor orättvisa emot gg af de 100, enär åtminstone de 99 emottagit sedlarne, då coursen ej var bättre eller ej mycket bättre, än den nu fur myntbestämningen och till en framtida realisation föreslagne, och mångå erhållit dem, då coursen var än högre än nu. Jag har ej varit närvarande, då ett yttrandet blifvit fäldt, som Herr Tham upptagit och besvarat. Jag förklarar för min del, att jag ej hö. rer till något parti. Den sanna patriotismen äx ingen partisak, den är en hjertats angelägenhet. Lika så litet förkastar jag ett Styrelsens förslag , för det att det kommit från Styrelsen eller öf-, verensstärnmer med dess önskan, som jag antager det af samina orsak. Man bör alltid blott betrakta saken, och icke hvarifrån den kommer eller hvem den behagar, Jag tvekar således icke, att tillstyrka bifall å första alternativet. iDeri i 5 JJu/u /. m. Herr (»ort Hohenhausen, Michael: Afven jag tillstyrkte i gåt en myntbeBtämnjng, men när, på de grunder, sotn då ble-Hvo beslutade, jag ser en omöjlighet^ att tillvägabringa éö sådan, bör man som oväldig tillse, att de stridande hafva lika vapen. Af detta skll kan jag ej antaga en myntbestämning, som endast afser de Gäldbundnes fördel, och är obe* kymrad om fordrings-ägarne och som grundar sig på gtdje punctén, hvarigenom bestämmes att en framdeles realisation skall ske efter en låg nu bestämd notm. Här har blifvit ytttadt att, om man icke med mathematisk
Delaktighetssumman, sorn för fem år sedan utgjorde omkring 500,000 R:dr R:gs, uppgår i närvarande stund genom ökade delegare till det betydliga belopp af 1,162,323 R:dr 32 sk. samma mynt. Brandstods-Bolaget för byggnader å landet trädde i verksamhet den 1 December sistlidet år, och delaktighetssumman uppgår för närvarande till vid pass 2,700,000 R:dr R:gs. Antalet delegare ökas ailtjemnt. Fråga är vackt att förena och sammanslå nämnda Bolag under en styrelse. Slutligen bör ock Länets Hushållnings-Sällskap finna ett rum i denna underdåniga berättelse. Nitälskande för allt, som bidrager till ortens uppkomst och förkofran, söker detta sällskap, genom dess Förvaltnings-Utskott och Distrikt-Komiteer å landet, att egna sin verksamhet åt allmänt nyttiga föremål. Sällskapets kassa, hvars grundfond förärades år 1813, utgjorde den 31 December 1843, 13,393 R:dr 11 sk. 9 rst. Banko. Sällskapet liar haft tillfälle att af räntorna belöna odlingsfliten och allona personer som varit orten nyttiga, såsom Agronomen Johnson, hvilken under en tid af åtta år, som han gagnat Länet med sitt biträde, uppburit årligen af Sällskapets kassa 400 R:dr, äfvensom Länsbyggmästaren och Djurläkaren haft särskilda arfvoden ur samma kassa. Man får ej domina sällskapets verksamhet efter ledamöternes uteblifvande vid allmänna årssanimankomstcr eller deras tröghet att betala årsafgiften. Så länge Förvaltnings-Utskollet och Distrikt-Ko miteernas ordförande beslå af män med håg och nitälskan för sin orts tref nad och uppkomst, som förhållandet för närvarande är här, så är Sällskapets angelägenheter i goda händer, helst ordinarie Ordföranden icke kan egna så många stunder deråt, som han önskade af den för de dagliga mångartade Embelsbestyren ofta otillräckliga tiden. 19 §. 5. IVexia Stael.
Med fröken Hedvig Maria Johanna Lefrén, som i sitt 80:de år afled härstädes den 11 dennes, har adliga ätten Lefrén, upphöjd i adligt stånd 1818 på konung Carl X I V Johans kröningsdag, äfven på kvinnliga sidan utslocknat. Den vördade gamla var född den 26 december 1815 samt dotter af den såsom militär och författare i militära ämnen framstående presidenten i krigskollegium, generalen Johan Peter Lefrén, och hans maka, född Hedman, kronofogdedotter från Finland. Fröken Constance Gottschalk, den populära skådespelerskan vid Djurgårdsteatern, hvilken med förkärlek idkar velocipedsporten, råkade här om aftonen, då hon kl. half 6 åkte tillbaka till teatern, ut för ett allvarligt missöde. Hon föll med sin bicykle så olyckligt, att vänstra benets båda pipor brötos strax ofvan fotleden. Enligt läkarens utsago äro dess bättre ej några allvarligare komplikationer att befara, men för minst sex veckor torde fröken Gottschalk dock vara » hors de combat ». F * n bortgången välgörarinna. Fröken Anna Helena Vikström afled för några dagar sedan härstädes i den höga åldern af 91 år. Frö- ken Vikström, som var Strengnäsbarn, dotter till rådman Per Vikström och hans maka, född Thermén, har under årens lopp gjort sig känd för en omfattande välgörenhet. Så sände hon några månader för sin död en öfverkorsad skuldförbindelse å 1,000 kr. åter till en fattig landtman under förklaring, att han icke vidare behöfde tänka på skulden, och på samma sätt lär hon ha handlat mot flere bland sina gäldenärer. Äfven skolbarnen och de sjuka i hennes födelsestad ha ihågkommits med rikliga donationer. Om smultron måste vara insänd före denna månads utgång, och erhåller segervinnaren — utom äran och förnöjelsen förstås — i pris tio kronor. För den andra » studien » Finska kvinnliga studenter. För 25 år sedan inskrefs den första kvinnliga studenten vid universitetet i Helsingfors. År 1891 var antalet kvinnliga studenter 44, år 1893 uppgick det till 56 eller omkring 3 procent af hela stu dentantaleti Af dessa studerar det största antalet medicin, blott tre egna sig åt juridik.
Stats-Gontoiret må undfå Nådig befallning att uti näst afgifvande Riks-Hufvudbok, eller för år 1839, låta, efter verkställd och, till nödig upplysning, dervid fogad utredning öfver allt hvad, *som kan till den så kallade Reserv-fonden vid nämnde års ibörjan hänföras, samma Fond under Serskild titel uti berörde Hufvudbok 20 Stats-Utskotlets Utlåtande, N\o 353. upptaga, hvarvid, i händelse Fonden under årets lopp genom försäljning af deruti inbegripne effecter in. m. skulle hafva undergått någon förändring, utredning deröfver vid utgående balancen bifogas; äfvensom att ined Fondens afskiljda redovisning allt framgent bör på enahanda sätt förhållas; hvarförutan Rikets Ständer jemväl torde anhålla, det Kongl. Stats-Contoiret måtte undfå Nådig föreskrift att vidtaga sådane åtgärder, att de till Reserv-fonden hörande förskott, så fort ske kan, varda utredde samt, i de fall, sådant bör ega rum, till afföring eller afskrifning befordrade. Genom hvad sålunda i det föregående är vordet yttradt, anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat Herr Prostens Ödmanns bär förut omför mälde motion, äfvensom något serskildt yttrande öfver 3:dje punkten af Herr Wedbergs motion icke vara af nöden. Beträffande slutligen Herr Prosten Stenhammars motion, att de offentliga Verkens räkenskaper mätte inrättas, i öfverensstämmelse med de för dessa Verk bestämde anslags-stater; så får Utskottet anföra, att, sedan nya formulär för de Förvaltande Verkens räkenskaper numera blifvit uppgjorde och af Kongl. Maj:l till efterrättelse ifrån och med detta års räkenskaper fastställde, synes det med skäl böra förmodas, att det af motionären åsyftade ändamål dermed är vunnet, och torde i alla fall resultatet af dessa formulärs användande böra afbidas, innan någon fråga om förändring i räkenskaps-melhoden lämpligen kan framställas; hvarföre Utskottet hemställer, att berörde motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Svenska Turistföreningens årsskrift för år 1891. — Stockholm. Wahlström &amp; Widstrand i distrib. Kanarifuglen. Dens naturhistorie, liv og pleie ved F. O. Guldberg. — Kristiania, H. Asche-houg 1891. Allvarliga Tankar. Öfvers, från tyskan af bibliografiska byrån i Berlin. — Göteborg, Wettergren &amp; Kerber i distrib. - Berieht über die Pfingst-Versammlung von M. von Egidy. — Berlin, Bibliographische Bureau 1891. ■Gnistan. Af Sällskapet Gnistan. Utgifvare A. U. Bååth. — Göteborg, Wettergren &amp; Kerber 1891. 2,50 kr.Kristendomsundervisningen i våra skolor. Fredrik Fehr: Några tankar om kristendomsundervisningen i våra skolor. Föredrag hållet vid invigningen af Södermalms högre allmänna läroverks nya byggnad den 7 september 1891. — Utgör N: o 5 af samlingen: " I religiösa och kyrkliga frågor ". — Stockholm, Z. Hæggström 1891. Kr. Det uppseendeväckande tal, som pastor primarius i Stockholm, Dr. Fredrik Fehr nyligen höll vid Södermalms läroverksinvigning, har nu under * ofvanstående titel utkommit i bokhandeln, och vi vilja med dessa rader därpå fästa allmänhetens synnerliga uppmärksamhet. Den fråga, som däri behandlas, är af den allra största vikt och betydelse. Den gäller ingenting mer eller mindre än hela vårt skolväsens hjärtpunkt. Ty så må vi väl kunna beteckna kristendomsundervisningen. Endast om denna är af den rätta arten och halten, kan i skolan råda den rätta bildningsandan; ty en bildning utan religiositet är och förblir ett oting, ett skal utan kärna. Talarens åsikt är nu den, att trots alla i våra skolar åt kristendomsundervisningen anslagna lärotimmar, resultatet dock enligt regeln snarare blir en afskräckning från religionen, än en vägledning till denna. Så förfeladt anser han sättet för denna undervisnings meddelande. Hans ord böra därvid väga tungt.
Hon grät icke mer, hon stod och nickade ut mot hafvet, nickade och nickade med ett leende så blekt som det unga ljuset och hviskade med skälfvande läppar: »Blott icke mista honom; jag vill hvad han vill, jag kan hvad han vill; blott icke mista honom, blott icke alldeles mista honom, som hade han aldrig funnits till eller jag icke för honom.» När Tuveson nästa förmiddag efter badet kom bort till Emma Berg, hvilken satt och inväntade honom just på samma plats som den första morgonen, och tog henne i hand till god morgon, sade hon med en blick rakt in i hans ögon: »Ni skall ha tack för att ni sade det i går afton. Det var i alla fall bästa sättet.» Han såg på henne, svarade intet; han förstod ej fullt, hvad hon menade, – insåg, att det fanns något skumt emellan dem, något ouppklaradt, men visste icke hvad, och lät det ligga. Han hade förra kvällen kommit hem dödstrött, likgiltig, gemytskall. Han var till mods som om han bankat på hos en människa, hvilken han trott skulle komma störtande ut att öppna med utbredda armar, och som om han därvid icke sluppit in, ehuru röster hördes inifrån, utan fått stå där och gå sin väg igen. Visst hade han gjort tydliga tillnärmelser, visst hade hon hållit tillbaka; det ena vore precis lika visst som det andra. Först i båten: den bitterhet och leda och sårsveda, som han insamlat bland de främmande människorna inne i Åbo, hade utdestillerats till ett sjukt behof efter ömhet, efter en människa att smyga sig intill och att värma sig vid; han hade instinktmässigt, utan att själf göra sig räkning för det, dragit sig till henne, henne till sig, – och hon hade rest emellan dem den kvinnliga otillgänglighetens mur, och inför denna hade han blifvit sittande, ensam med sina såriga känslor. Sedan, på aftonen, i månskenet, vid hafvet: i öfvermåttet af sitt hjärta, lidande under dagens intryck, oemotståndligt, magnetiskt dragen intill denna varma kropp, i hvars atmosfär han satt, hade han helt sakta lagt sitt hufvud på hennes skuldra; – och hon hade låtit honom hållas, men därvid själf så kall, så styf, så på sin vakt och afvärjande, att han lät vara.
I sednare fallet kunde med säkerhet antagas, att minst hälften af lösesumman för det hela blefve Stats-verket godtgjord, hvarförutan i hvilken händelse som helst, staden, enligt hvad Drätsel-kommissionen i svar å Chefens för Kongl. Finans-departementet här ofvan omförmälda framställning förklarat, vore villig alt i lösen för så stor del af tomten, som för en strandgatas anläggande erfordras, utgifva hvad derför, i förhållande till lösesumman för hela fastigheten, efter afdrag af åbyggnadens värde, sig belöper. På grund af dessa förhållauden hafva ofvanbemälde motionärer föreslagit att medel måtte anvisas till expropriation för Statens räkning af förutnämnda, Grosshandlanden Wallenberg nu tillhöriga fastighet, samt att med densamma derefter måtte i enlighet med ettdera af de uu framställda alternativen förfaras. Stats-Utskottet, som icke allenast inser och erkänner angelägenheten deraf, att Kiddareholmskyrkan, en af landets dyrbaraste uational-monumeuter, skyddas från att blifva nedtryckt och undanskymd genom uppförandet i dess nära grannskap af en storartad enskild byggnad, utan ock anser det vara af synnerlig vigt för det allmänna, att komma i besittning af de å Riddareholmen befintliga egendomar, af hvilka för närvarande utom det s. k. Geijerska huset, endast några få egas af enskilde, men de flesta tillhöra Staten, har följaktligen funnit de i detta hänseende gjorda framställningar vara förtjenta af all uppmärksamhet hos Rikets Ständer. Då Utskottet derjemte inhemta!, att, på sätt motionärerne antydt, verkställandet af ofvannämnda byggnads-förelag icke lärer vara ämuadt att uppskjutas längre än till dess nödiga förberedelser hunnit vidtagas och en tjenlig årstid derför inträffat, torde denna fråga icke heller få anses af den beskaffenhet, att dess afgörande lämpligen kunde uppskjutas till en kommande 4 Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 189. Riksdag; utan synes det vara nödigt, att, såvida Staten skall, utan allt för stora uppoffringar, komma i besittning af ifrågavarande egendom, åtgärder för sådant ändamål varda under nu pågående Riksmöte utaf Rikets Ständer vidtagna.
Väl påstår äfven Hammarsköld (ehuru sjelf en af Kellgrens ifrigaste beundrare), att ”han hade ett slags mera passift geni, som med värma uppfattade allt, med säkerhet insåg hvad bruk han deraf kunde draga, och förmådde gifva det finaste behag åt hvad han lånte”, samt att han ”knappt skrifvit ett enda betydligare stycke, till hvilket han ej lånat ideen af någon annan”; hvarefter man ock ser angifvet – bland flera lika beskaffade exempel – att han skall hafva hämtat ideen till Nya Skapelsen från Baggesen (utan att dock bland dennes qväden något är nämndt såsom förebild), ja, ideen till Mina Löjen från den platte Elers!!141 Vid dylik framfart kan man dock lätt råka inskränka begreppet ”uppfinning” till en så trång omkrets, att dymedelst – enligt en till sitt yttersta drifven följdrigtighet – ej blott Virgilius, Horatius, Tasso, utan till och med Shakspeare och Goethe, skulle stämplas till låntagare eller plagiatorer. Visserligen vilja vi ej härmed, i uppfinnande originalitet, ställa Kellgren vid Shakspeares eller Goethes sida. Men säkert är, att inom svenska lyrikens område, och i sin behandling af svenska språket, skall han alltid såsom en nya vägars banare framstå. Också fortsätter sig Palmblads utlåtande, omedelbarligen, med denna sjelfmotsägelse: ”Han förökade svenska lyran med flera nya strängar”. Vi bifoga: han påfann ock flerfaldiga grepp, att ur de gamla framlocka en vackrare, en i ljufhet dittills oförnummen (eller åtminstone blott hos Creutz, i viss mån, förnummen) välklang. I allmänhet gäller, hvad föröfrigt redan samme konstdomare yttrat: att ”ljufheten var grundtonen i hans strängaspel”. Hon beherrskar hos honom äfven qvickhetens inoch utfall, – till och med när dessa hvässa sig som skarpast; en ohärmelig naivetet (se hans bästa skämtdikter) utgör föreningsbandet.
Till hvad Hr Lefren anfört emot Hr Dalmans framställning, ber jag att blott få lägga några ord, nemi. att det ändamål, lian säger sig åsyfta, då han tillåter oss att få välja bankmän och utsk:sledamöter. kan han på annat sätt lätt vinna, derigenom att, så snart vi blifvit constituerade, han framställer en motion 46 Den ao Januari. till ändring i Ridd.Ordn., då allt kommer i det skick, sa ken, enligt hans förslag, skulle erhålla. Hr Frih. o. Landtm, hemställde., om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. yrkade den af Gr. Anckarsvärd begärda propos., att de uti 41 §:n Riksd.Ordn. omnämnde personer ej må uti bänkm:s-valet deltaga. Ropades ja och nej. Gr. Anckarsvärd hegärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition: Den som yrkar propos. derå, att de uti 4i §'n Riksd.- Ordn, omnämnde personer ej mä uti bänkm:s-va!et deltaga, voterar ia> den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. icke yrka ofvanstående propos. Frih. Boye, Ludv.: I rak conseqvens med hvad jag förut yttrat, nemi. att frågan innebär ingenting mindre än rätta förståndet af grundlagen, och i den öfvertygelse, att det icke tillkommer Ståndet att derom fatta beslut, anser jag mig icke kunna deltaga uti voteringen. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som föijer: Ja — 90. Nei — 94- I anledning häraf, förklarade Hr Frih. o. Landtm., i enlighet med 55 §:n Riksd.Ordn-., öfverläggningen hvilande. Gr. Horn:
Gyldenstolpes reservation emot Ekonomiutskottets den G Juli 1848 afgifna betänkande i ämnet, m. m., vara, i sfi väl kyrkligt som socialt hänseende, klart utvecklad och de häremot gjorda inkast nära nog fullständigt vederlagda, bar han dock, enär sakens vigt fordrade både grundlig undersökning och pröfning, samt till följe af ej mindre den emot Judar«e rådande fördomen än missförstådt nit för statskyrkan, nya skäl mot hvad motionären härvid föresloge, säkerligen komme att uppställas, ansett sig böra ytterligare anföra, att vid behandlingen och utredningen af denna fråga, det vore nödigt att skilja det rent kyrkliga elementet deruti från det politiska, och att, hvad således först beträffar religionsoch samvetsfriheten, våra grundlagars bud i 16 § Regeringsformen vore tillfyllest bestämmande, i afseende på så väl denna frihet, som ock dess missbruk, samt att, till följe häraf, allt förbud för olika trosbekännare att tillgodonjuta enahanda rättigheter med oss, kunde anses obehöfligt, helst ingen våda af ett medgifvande i detta fall vöre att befara, hvadan ock motionären härifrån hemtade ett stöd för yrkandet af Judarncs emancipation; alt Judarne icke hysa något omvändelsebegär, derom vittnade alla tiders erfarenhet ; och torde för öfrigt vår religionsöfvertygelse väl icke vara så svag, att den löper fara att rubbas derföre, att vi, i yttre fördelar, ställa några infödingar af annan tro på samma linea med oss sjelfva; att den indifferentism, som förmodats skola uppkomma derigenom, att man åt de Svenska mosaiske trosbekännarne lem nade tillåtelse, att efter behag bosätta sig på landsbygden eller i städerna, desto mindre vore att frukta, sorn någon större indifferentism icke försports i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona, derföre att
Väl sammansatt, bör det för egarinnan alltid blifva ett vakert och kärt minne från flydda tider. Frida N. N. B o s t a d e n. På vintern, då man hvarken har tillfälle eller råd att anskaffa blommor, men ändock önskar fylla sina vaser, föredrager jag de enklaste gröna växter från våra skogar framför torkade och på bästa sätt ordnade blommor ocl. blad, ja, t. o. m. framför de ståtliga s. k. Makart-buketterna, som man år från år får skada i våningarne och för resten blott äro damgömmor. Det finnes alltid någon fattig, gammal gumma, som, mot en ringa ersättning, kan förse oss med, hvad vi i detta afseende behöfva. Blandade med hvarandra tillika med några vackra enrisoeh granqvistar taga de sig ganska bra ut, dessutom päminnade oss om, att intet är så ringa i naturen, att det icke, hvart och ett på sin tid, kan fröjda vårt sinne. Frida N. N. Om man, så snart snön gått af, inflyttar i kruka några narcisslökar och drifver dem, kan man helt tidigt få njuta af den älskliga blommans doft. Frida N. N. Då hyacinter blommat ut, låter man krukan alldeles uttorka, hvarefter lö- karne upptagas och gömmas på fuktfritt ställe. Påföljande höst utplanteras de på någon åt söder liggande grupp, I D U då man tidigt påföljande vår återigen kan få fröjdas åt deras sköna, välluktande blommor. De kunna stå der år från år, ty det är knappast mödan värdt att vidare drifva dem inom hus. Frida N. N. På vintern bör man ej försumma att i tid få hem jord till alla trädgårdsgångar; ty ett lass sand hemkörd på släde är nästan dubbelt så drygt mot det, som kan tagas på hjuldon. Många andra göromål förekomma också på våren, hvarför det är godt hafva något undangjordt. Frida N. N. tiil billigaste pris och pä bästa sätt utför alia möjliga uppdrag tllltjens för Iduns ärade läsarinnor. N S v a r.