Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ofvan antydda åsigt får antagas såsom riglig, torde befordringssättet för de ecklesiastike embeisoch Ijenstemännen inom landet i åtskilliga delar lemna mycket öfrigt alt önska. — Såsom bekant är, liilsältes presterskapet i en del församlingar af Kongl. Maj:t, i andra genom val af församlingsboerne samt i andra åter af enskilde personer, på grund af dem tillkommande patronaträtt. AU ett och samma befordringssystem vid ett sådant förhållande kan göra sig gällande, år en orimlighet att ens förutsätta, och detta visar sig ytterligare deraf att Regeringen och församlingsboerne följa hvar sina ofta olika, ehuru ändock aktningsvärda, åsigter, och att valet af prest i de s. k, patronela pastoraten ofta är betingadt al godtycket eller enskilda relationer, ja till och med af egennvltan. Ehuru det vore önskligt att en till enhet ledande förändring härutinnan kunde åvägabringas, så anser jag mig dock för närvarande endast böra fästa uppmärksamheten vid befordringssättet inom de patronela pastoraten. Ursprunget till patronaträlteu är i många fall dunkelt, men denna rätt har vanligen uppkommit antingen genom byggande af kyrka eller upplåtande af jord till prestboställe eller dvlikt, hvarför en sådan rätt blifvit allt framgent med eiler utan tillstånd lörenad med en egendom. Först genom Kongl. Brefvet den 25 November 1855 bar någon inskränkning i palronaträttens utöfvaude skett, men som denna inskränkning endast rörer utländsk man, så kan den ej tilläggas någon synnerlig vigt. — Tager man i betraktande, att tillsättningen af prester uti de patronela pastoraten innebär en ojemförligt större magtlullkomlighet, än hvad förhållandet är vid de regala och konsistoriel, enär patronen, ulan att ens något förslag till tjenstens återbesättande föregår, kallar, hvilken han finner för godt, oaktadt han ofta i fråga om rösträtt är af ganska ringa betydelse mot församlingens öfrige innevånare, så kan man icke undgå att finna detta vara den största orimlighet. Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Om detsamma skulle vinna framgång och blifva antaget, så vinner jordbrukaren visserligen derigenom den lättnad, att han får en mängd deltagare i eommuliala utgifter och servituter, men han har äfven förlorat en stor del af sitt inflytande och sin beslutanderätt vid Sockneslämman; och det torde ej sällan hända, om förslaget antages, att Krögare, Trädgårdsmästare, Ladugårds-arrendatorer, Advocater, Bandsågare, Stampare, Socken-Byggmästare, Glasoch Porcellains-försäljare, Hästhandlare, Lotsdrängar, Spelmän, Smeder, Socken-skräddare och Skomakare, Lumpsamlare, SkålWestgöthar, Smidesförsäljare, Båtskeppare, Fiskare, Strandsittare och andra dylika personer, komma att inom Communerne dictera besluten i alla inål, som röra fattigvården, uppfostriugs-väsendet, rn. 11. för samhället vigtiga och magtpåliggande ämnen. Ett dylikt förhållande kan, efter mitt begrepp, hvarken förenas med klokhet eller rättvisa, emedan jag ej kan godkänna den principen, att det är både klokt och rättvist, att den pä en gång mindre bildade och ointresserade delen af populationen skall komma i tillfälle att besluta pä de öfriges bekostnad och emot deras intresse. Men äfven i den del af förslaget, som endast rörer jordbrukare och deras rösträtt, kan jag ej instämma, emedan samma princip äfven i detta hänseende af Utskotten blifvit följd. Genom den af Utskottet föreslagne rösträtten för fastighetsegare och innehafvare skulle oftast egarne af 2 å 3 mantal i en Commun komma att besluta vid Socknestämmorne, oagtadt de öfrige jordegarne disponera 5o å 6o mantal, så framt de förra 2 å 3 mantalen äro klufne i små delar och innehafvas af många personer, men de senare 5o å 6o mantalen egas af få; detta strider helt och hållet emot de rättsgrunder, som hitintills blifvit följde och i dylika förhållanden egt rum.
Den öfwerklagade fylleri oseden bör dock ej ifrån war samtid art räkna siik ursprung; dä uti Kongl, förordningen emot svalg sch dryckenskap af den 17 April 1738, utfärdad pä Riksens Ständers anhållan, samt Kongs. Majus Bref till samtelige Hovrätter och Consistorter af den t7 JanUatii 173H, förorduades: atk eho, söm befunnes öfwerlastad af drycker skulle första gängen böta Z Dlk, aNdta gången lo D:k, och tredje gången lZ D:r af dek tidens Silswermynt; samt ZZ6 Den 28 N7aji« samt om den icke mägtade böta, sitta första gängen 4, den andra gången 8 dagar i fängelse, men tredje gången plikta med 8 dagars fängelse wid »vatten och bröd, jamt wid fjerde öfwerträdelsen med 14 dagars dylikt straff. Präster, somnnmodades att giswa efterdöme» af nykterhet, skulle utan »läder sältas ifrån tjenste», da de wid embekcs förrättningar be unnoö af drycker öfwerlastade; men wi känne huru ofullkomligt, veste Kongl. Sradgar blifwct cfkerlefwade. Utskottets betänkande tillstyrkee, att de i ofwannämnde »733 ärS Placat för fylleri älagde böter, ma åtminstone förhöjas efter däwarande spannemälsoch ivoruwärden; men kanstke rättare efter den lidens markegangspris pä drängs dagewerket, såsom en säkrare mattstock eller likare än »varan och sjelfwa harda myntets samt annu merg Bancosedelns »värde. Utskottets eleverade tanke, akt fylleri förseelser ej borte med fängelse eller nesligt straff, utan häldre med penninge böter och arbete försonas, torde winna ett uplyst tidehwarfs bifall.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Oct. 1840. Preste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 10 Rikets Ständers underduniga Skrifvelse , i fråga om förändring af stadgandet, angående fördelning af böter för försummad lagfart. (Lag-Utsk. Bet. N:o 119.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord, alt Rikets Ständer måtte förnya deras, genom underdånig skrifvelse den 12 Januari 1835, hos E. K. M. anmälda, men af E. K. M. afslagna anhållan om sådan ändring af Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, att deruti stadgade böter för försummad lagfart måtte, i stället alt tillfalla socknens fattiga ensamt, till tveskiftes mellan dem och åklagaren fördelas. Rikets Ständer hafva denna håga i behörigt öfvervägande tagit; och då den yrkade lagförändringen, såsom beredande åt allmän åklagare en fördel, genom rätt till delagtighet i omförnuilde böter, otvifvelagligt skulle komma att verka till en mera nitisk och noggrann tillsyn öfver efterlefnaden af den 1 flera afseenden vigtiga föreskrift, att med lagfarts sökande ej må öfver viss tid dröjas, hafva Rikets Ständer, för deras del, å nyo beslutat, att, med ändring af hvad Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 innehåller derom, att de för försummelse att inom rätter tid taga uppbud i Förordningen stadgade böter, motsvarande värdet af det stämplade papper, hvarmed köpebrefvet förses bör, äro socknens fattiges ensak, i stället må förordnas, det samma böter skola fördelas till tveskiftes emellan åklagaren och socknens fattige. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 10 October 1840. Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 Oct. 1840.
Om uppgörande af nya grunder för taxeringsvärdet m. m.; om befrielse för Staden Borås från Bevillnings erläggande under tio års lid; om Befrielse från Bevillning af recognitionssmide; i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande angående Grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen, samt för värdering af Fastigheter, utom hvad angick nedaimämnde i tredje HufvudAfdelningen af Utlåtandet upptagne Bevillningsgrunder, hvarvid BorgareStåndet beslutit, vid första Bevillningsgrunden: alt Ståndet förblef vid dess i afseende härå vid förra Betänkandet fattade beslut, enligt hvilket denna Bevillningsgrund, sådan den framställdes i berörde Betänkande var gillad; vid Fjerde Bevillningsgrunden: att densamma bifölls med tillägg, att Gerningsmän och Sockenhandtverkare på landet skola taxeras efter samma grunder, som för Handtverkare i Städerne äga rum, d. v. s. efter den behållna inkomsten, eller, då den icke är tillämplig, efter Minim i-tariff, i likhet med den, som för femte Classens Städer föreskrifves; vid Sjette Bevillningsgrun» den: att den antogs med den förändring, att Bevillning skall utgöras afEmbetsoch Tjenstemäns löne-inkomster utöfver 200 358 Den 7 September e. m. R:dr B:co, i stället för de i denna punkt föreslagne 100 R:dr; vid Åttonde Bevillningsgrunden: att nämnde Bevillningsgrund fastställdes att blifva följande: ”Bevillning ”utgår med vissa procent af Testamenten, ”Gåfvor, FideiCommisser, Arf och Vinst”medel. Från en dylik bevillningsafgift må ”dock undantagas Testamenten till From”ma Stiftelser, Testamenten och Gåfvor till ”Tjenstehjon, för trogen och långvarig tjenst, ”samt sådane dispositioner, gåfvor och inkomster, som ej i värde uppgå till 3oo ”R:dr, eller hvilka, så väl som arf, icke ”tillfalla personer i det Siägtskaps förhållande, som a:dra Art. 7 §.
Ad. icke räkna mig till last, hvad som möjligen kommer att brista i fullständig uppfattning och redig framställning af öfverläggningarne och dess följder; och jag vågar derföre äfven hoppas, Dea 17 Juli f m. 5 ali, om vid slutet af detla riksmöte mig icke kan tillerkännas del skarpsinniga och snabba omdöme, som utmärkt många af mina företrädare, mig dock icke må nekas det vittnesbördet, att jag handlat som en redlig man, som sjelfständigt följer sin öfvertygelse samt innerligen och hjertligt älskar Konungen och Fäderneslandet. Med denna lika uppriktiga och sanna som enkla förklaring och med dessa förhoppningar är det, som jag inför R. o. Ad. nedlägger min vördsamma helsning, lillkännagifver att R. o. Adis sammanträden äro började samt anhåller att i R. o. Adis välvilja och bevågenhet få vara innesluten. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan f. d. Ridd.Secrct., numera Ilr Statsrådet F. 0. Silfverstolpe, begärt och erhållit afsked från Ridd.Secret.-tjensten, Ridd.Direct. på grund af 13 § i dess instruction, låtit i Statstidningen kungöra, att sökande till den lediga tjensten ägde inom den 20 dennes hos Direct. sig skriftligen anmäla, och emedlertid förordnat undertecknad, Notarie i K. KammarColl., att samma tjenst bestrida, intilldess den kan varda i behörig ordning återbesatt. Vid denna af Ridd.Direct. vidtagne åtgärd täcktes II. R. o. Ad., uppå derom af II. Ex. gjord hemställan, låta bero. Upplästes stadgan lill ordnings vinnande vid II. R. o. Adis sammankomster m. m. af d. 16 Nov. 1823 samt det d. 4 Dec. 1834 dertill beslutade tillägg. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, alt 3!) § Ridd.Ordn. innehåller, att ”främmande åhörare må, på sätt R. o. Ad. derom särskildt beslutar, kunna bevista II. o.
Vid tullbehandling af inkommande nya manskläder, om införsel deraf medgåfves, borde någon svårighet lika litet möta som den försports vid behandlingen af fruntimmerskläder af berörde beskaffenhet under de sexton sistförflutna åren, då denna artikel fått införas. Lika mycket, som någon annan, nitälskade dessa Statsrådets ledamöter för de inhemska handtverkeriernas bestånd och förkofran; men erfarenheten hade i afseende på artikeln fruntimmers-kläder, hvaraf under tillåtelse-tiden importerats endast för ett värde af omkring 5,000 å 6,000 R:dr årligen, icke' visat något menligt inflytande på de svenska sömmerskornas näring; och det syntes icke eller vara att antaga, att det inhemska skräddare-handtverket skulle något äfventyra vid täflan med de utländska, då dessa blefvo underkastade en införselstull af 33 j procent, beräknad af värdet icke allenast af användt material, utan jemväl afhandtverkarens arbete; vid hvilket förhållande nyssbemälde
Jag vidblifver alltså Utsk:s förslag, och begär propos. derpå. Hr von Hartmansdorff: I afseende på räntebeloppet, står sid. 3g: ”att Linköpings stad måtte, emot samtliga borgerskapets afgifvande förbindelse, äfven med pantförskrifning af alla blifvande hamnintägter och all den möjliga säkerhet, som kunde presteras, af allmänna medel erhålla ett lån stort 20,000 r:dr b:co, med 6 proc. årlig afbetalning, hvaraf lill intresse 3 eller ock, om så fordras, 4 p>'oc. och det öfriga till capitalets amortering.” Det är förmodligen derpå, som Hr Westfelt stödjer sin uppgift om det gjorda erbjudandet. Sladen har troligtvis funnit sig i den nödställda belägenhet, att han, hellre än att befara ett afslag, förklarat sig vilja gifva mera än StatsUtsk. äskat af någon annan menighet. Om någon befinner sig i en så svår belägenhet, så är det väl icke skäl för R. St. att begagna sig deraf för att af den ena fordra mera än af den andra. Sådant kunde möjligen betraktas såsom ett procenteri, då man tager hvad man kan få, med afseende på lånsökandens behof, och icke med afseende hvarken på ens egna tillgångar eller den rättvisa man är skyldig alt iakttaga emot dem, hvilka man lemnar bidrag. Jag instämmer med Hr von Hohenhausen deruti, att man icke bör af Linköping fordra hårdare villkor än af någon annan stad, och jag anhåller vördsamt, alt Hr Landtm, mätte låta uppläsa det beslut, sorn PresteSt. i detta hänseende har fattat, emedan jag tror mig veta att detta Stånd bifallit hvad Hr von Hohenhausen här yrkar.
Jag vill ej mycket besvära med tal inom Ståndet, då jag inom Utsk. får redogöra för mina åsigter; jag vill derföre bär endast upptaga några omständigheter, som jag ej anser hafva blifvit vederbörligen utvecklade. Att brännvinsbränningen ännu må tillsvidare anses såsom en jordbrukets förmånliga tillhörighet vill jag ej motsätta mig, synnerligen derföre, att jag med en annan opinionsyttring säkerligen skulle blifva öfverröstad, så länge landtmannen allmänneligen har den ensidiga åsigt af sin egen fördel, som, efter min tanka, nu är fallet. Emedlertid anser jag mig böra uttala, att rättigheten till brännvinsbränningen ingalunda och aldrig lagenligen varit eller är ett monopolium, åtföljande jordbruket. Vi hafva i flera omgångar haft helt motsatta förhållanden. År r73r var det hufvudsakligen Stockholm, som uteslutande brände brännvin ej allenast för sitt eget behof, utan jemväl för landet deromkring. Efter en sednare förändring af detta stadgande återkom dock samma rättighet för Stockholmsboerna 1 1 år derefter. Sedermera veta vi, att brännvinsbränningen' en gång varit en regal rättighet och såsom sådan bortarrenderad. Det är således oriktigt att påslå, att den hittills variten jordbrukets tillhörighet. Jag har velat göra denna erinran, emedan det torde blifva svårt att i en framtid kunna vederbörligen skilja den från jordbruket, om man nu skulle med tystnad låta denna oriktiga uppgift och åsigt oanmärkt passera. I afseende på årstiden, då man må få bränna, hafva meningarna varit skiljaktigare, än i något annat. Climatet emellan Ystad och Haparanda har härtill varit orsaken; höst och vår inträffa naturligtvis under helt olika månader på de särskilda localerna af denna långa sträcka. Först om hösten och sent om våren hafva de flesta önskat få bränna. Jar har ansett, att årstiden dertill nu kunde uppgöras länsvis, likväl så, att den qvantitet af tid, som stadgan allmänneligen föreskrifver, icke blefve öfverskriden. I afseende på konstbrännerier tillhör jag dem, som medgifva, att närvar, förhållande må fortfara; men att hafva den qvar och ej på näringens technologiska framskridande äga någon verklig controll, del tror jag ej vara förenligt med principen att tillåta dem.
Sedan Ut-kottet, i anledning af en utaf herr E. D. Grape väckt motion, att telegraf-linien från Stockholm till Upsala mätte, så fort omständigheterna kunde medgifva, varda till Gefle fortsatt, uti Betänkande Nio 11 sig yttrat, att, enär antagas kunde, det Kongl. Majit vore i Nåder betänkt, att i den mån medel dertill kunna blifva att tillgå, låta fortsätta anläggningen af telegraf-lin ier i alla de sträckningar, der sådant såväl till fördel för den enskilda trafiken,-sorn till statens nytta, kunde pröfvas vara af vigt, samt Rikets Ständer ej vore i tillfälle att efter någon omfattande plan bedöma hvilka orter dervid böra företrädesvis ihågkomma*, Utskottet ansåg sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit göra underdånig anhållan om tillvägabringande af sådan kommunikations-anstalt till förmån för en eller annan ort, hvarigenom rubbning j den af Kongl. Majit lör telegraf-liniers inrättande i Nåder godkända plan skulle kunna uppkomma, hvadan Utskottet hemställt, att någon åtgärd, i anledning af nämnde motion, icke måtte vidtagas; hvilket Betänkande blifvit godkändt af tre Riks-stånd; så har herr Hasselrot, under åberopande af 56 § lliksdags-ordningen, inom välloflig» Borgare-ståndet den 21 sbtlidne Januari, väckt ny motion, innefattande det förslag, att Rikets Stander måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att telegraf-linier må. så snart som möjligt, varda anlagda till alla vigtigare handels-orter i Riket, särdeles utmed landets kuster, hvilket förslag motionären förmält sig afgifva, såväl i handelns och ekonomiens, som strategiens intresse. 14 Allm. Bes».- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 119.
”Kanske har jag orätt, kära Josefina, då får du icke räkna så noga med mig; men saken är att jag vill det son min skall se att du riktigt tagit dig upp, sedan du kom hit ut till fiskläget; och det just liksom förtryter mig smått, att du sett skralare ut, se’n han kom hem. Du vet huru broderligt Arve håller af dig. Ja, jag må säga att ingen syster kan vara ömmare älskad.” ”Ja, han är så god!” svarade Josefina innerligt. ”Han riktigt lider med alla, som hafva bekymmer. Men om mor tycker att jag varit sorgsnare sedan han kom hit, så är det blott derföre att han återkallar så många minnen; och dessutom har jag ju nätter och dagar hela hösten pinats af den svåra tandplågan. Den gör allt sitt till.” ”Ja ja, jag säger ingenting om det: nattvak kommer nog efter! Men så är du också bra envis, som aldrig vill bruka något! I min ungdom, då äfven jag hade några tänder, fick jag också smaka på tandvärk; men se den som icke lät den spela mästare, det var jag! Sedan jag brukat allt hvad brukas kunde, satte jag en i elden glödgad spik på tanden. Den frätte bort det onda; men när plågan året derpå kom tillbaka, tog fältskären tången och plockade bort ett par odågor ... Men se, sannerligen för Gud, har icke gubben plockat bort alla mina pappersdockor, och nu skrattar han åt mig till på köpet! Han har väl som vanligt gömt dem i rockfickan; och nu få halmstråna komma fram i stället. Stackars gamle löjtnant Pehr! i honom se vi ett exempel på vår bräcklighet. Gud bevare oss, min kära Josefina, att en gång bli barn på nytt! Men titta ut, barn, och se åt att Annicka icke bränner fisken. Du får likväl icke stanna för länge derute i draget, hör du det!” Josefina lemnade sitt arbete och gick ut i köket, der gamla Annicka höll på att steka flundror, så granna och gulbruna. ”Spörs det inte till att herr Arve kommer?” frågade den beställsamma tjenarinnan, i det hon bjöd Josefina en bit att smaka på. ”Nej, allt är tyst – han kommer kanske icke heller i qväll.”
Men som sagdt är, frågan är endast huruvida Ständerna, utan att ingå i något gillande eller ogillande af de motiver, som LagUtsk. för öfrigt har anfört, vilja komma till samma resultat, som det LagUtsk. i detta betänk, tillstyrkt, nemi. att Ständerna icke vilja bifalla motionärens framställning, att det utaf lagberedningen utarbetade förslag till civil-lag, nu skulle i sin helhet antagas. Hr Carleson, Edvard Henr.: Jag är i hufvudsaken förekommen af Hr Cederschiöld, som redan yttrat att det icke varit LagUtsk:s mening, att på förhand uttala sitt omdöme om det af Lag-komiléen utarbetade lagförslagets användbarhet. LagUtsk. har endast velat uttala den öfvertygelse, hvartill skälen finnas i betänk, anförda, att Utsk. ansett det vara alldeles för tidigt att Ständerna nu uptoge det till pröfning. I afseende på det resultat hvartill LagUtsk. kommit, har jag icke hört någon aumärkn. framställas. Afven Frih. Raab, som framkallat denna diskussion, har ansett att Ständerna, i enlighet med hvad LagUtsk. föreslagit, icke borde ingå i pröfning af lagförslaget, och att sålunda den väckta motionen icke borde bifallas. Frågan har endast varit derom, att R. o. Ad. skulle reservera sig mot ett uttryck i det ifrågavar. betänk. Om R. o. Ad. verkligen funne, att åt det ifrågavar. uttrycket kunde gifvas den tydning, som Frih. Raab velat påstå, så skulle jag också biträda Frih:ns mening. Men jag kan icke för min del fatta meningen vara sådan, och jag tviflar på, att hvilken som helst, den der i sammanhang behagar genomläsa ifrågavar. betänk., skulle kunna komma till någon annan slutsats än den, att en sådan tydning ingalunda kan deråt gifvas. Det var endast härom jag velat yttra mig och får jag för öfrigt vördsamt hemställa lill R. o. Ad. om icke LagUtsk:s betänk, kunde bifallas utan vidare reservation. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates:
— Så der, nu lade båten till vid er brygga! Far väl, jag skall, genom » A v e », i » Idun » låta er veta., hvad godt j a g af denna sak hoppas just för de fattiga hemmen. » » Det blir rysligt obehagligt att tillsäga en så fin flicka som Astrid, att hon måste borsta barnens skor och tvätta lillans linne. » » Den vandrande juden. » » Hvarken till Astrid von Helm eller nå- gon annan verkligt bildad och upplyst barn.JC.äkert har mången undrat, hvad » Ebon Hois » vårderska behöfver detta sägas, ty del vela de h jiQ » vandrande jude » kunde vara för märkvärdig växt; sjelf tade jag mycket åstundat att få se af sig sjelfva. Tror ni, bästa fru Vilberg, att man håller tjenarinnor åt våra bildade den samma. Så träffar jag en vacker dag, just som jag står i begrepp att vända mig till den ärade insjuksköterskor på hospitalen eller sedan, då sändarinnan sjelf med den underliga signaturen för de anställas i familjen? Jag kan försäkra att utbedja mig en pressad qvist af växten att tilleder, att dessa qvinnor få uträtta sysslor, fredsställa min nyfikenhet med, då påträffar jag en mot hvilka allt det, som tillhör barnens lika stor blomstersom menniskovän. Hvem har ej i likhet med mig varit nog lycklig att emellanåt kroppsliga vård, är en lek. D e få skura, påträffa en af dessa medvandrare, hvilka det blifvit putsa, tvätta förband m. m. och dertill utförunnadt att i långt högre grad än andra sprida rätta en hel del för den ovane rent af vämjevärme och solsken kring sig och komma oss, åtminliga göromål. Men inte faller det någon af stone för en stund, att glömma lifvets mångahanda sorger? Förlåt ärade läsare, att jag låter » den vandessa qvinnor in att finna sådana göromål drande juden » vänta. En känsla af djup tacksamhet vara nedsättande för deras värdighet? » dikterar mina ord.
Utffottens tanka; sa täger jag mig friheten^ödmjukast hemställa, om icke i stället för meranamnde förbehåll, stadgas matte, ar Lonings-Lumm»» för den uri Förslaget nptagne Betjeningen icke får öfwerffridas, samt ar i händelse med Högwederbörligt bifall, någon tilökning af Betjening kommer at ffe, dest aftöning ma bestämmas, i et lika förhällande med den nu stadgade Staren. Herr 1 bLm, ? eb r. Jag får harwid fråga om meningen ar, at Brannerierne i Stockholm ffulle för sine förre Pannor betala efter den för afgifcen fastställde Ploore8!,iooen, men icke dehmindre full frihet ffulle bewiljas Landrbon at införa Branwin. Friherre l-lamilton, LLrl, urbad sig fä uplysa, ar en sarffild afgift til Staren wore för pannerymden föresiagen, en sarffild för husen och Stadens Jnnewanare. Rörande Herr I riE8cböI68 anmärkning i afseende pä Befteningens aflöning, trodde han det hafwa warit Utffotters tanka, ak sjelfwa Inrättningen med Betjeningen ffulle förändras, men samma aftönings-summs, bibehallas/ fluteligen och hwad anginge Herr 8noii8ll^s'L anmärkning rörande bibehällander af wista menade han, det Utfforket tilstyrkt, ar sadank ffulle bero af widare undersökning, Frft Den 15 Mars. 7Z! Friherre 8tael von wolstein. Jag anhaller ar fa wera om denna ^r>^Lin8-JnrättNing stall komma ar underhallas af Stars-werkers medel, eller genom ett särskilt tilstott af Nationen. I det sednare fallet, hwilket i Starens närwarande tilstand werkeligen wore swart at tilstyrka, lärer der wara mast i sin ordning, ar Riksens Ständer kjelfwe förordna och tilfätta den inkommande vi reÄionen.