Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det märkes dock väl på marknadsrörelsen, att nöd råder i Svartsjö och Bro och Löfvik och de andra Löfsjösocknarna: handeln går dåligt vid stånd och skifvor. Mesta rörelsen är det på det stora kreaturstorget, ty många måste sälja både ko och häst för att själfva kunna lefva öfver vintern. Där pågår ock det vilda, spännande hästbytet. Muntert är där på Broby marknad. Har man blott pengar till ett par supar, så kan man hålla modet uppe. Och det är då ej brännvinet ensamt, som vållar glädjen: när människorna från de ensliga skogshemmen komma ned till marknadsfältet med dess böljande massor, måste de först förfäras, då de höra bruset af hela den skrikande, skrattande skaran, men då de komma midt in i hopen, blifva de liksom yra af glädje, förvildade af det brusande marknadslifvet. Visst blir det mycken handel bland så många människor, men den är dock knappast hufvudsaken. Det viktigaste är att få med sig en skara af släkt och vänner bort till kärrorna och bjuda på fårpölsa, klenngås och brännvin eller att öfvertala tösen att ta emot psalmbok och silkeskläde eller att gå och se ut marknadsgåfvor åt de små där hemma. Alla människor, som ej måst stanna hemma för att se till hus och boskap, äro komna till denna Broby marknad. Där äro kavaljerer från Ekeby och skogsbönder från Nygård, hästhandlare från Norge, finnar från de norra skogarna, skojare från landsvägen. Ibland samlas hela det brusande hafvet i en hvirfvel, som svänger sig i yra ringar kring en medelpunkt. Ingen vet, hvad som finnes innerst, förrän ett par polismän bryta sig igenom hopen för att göra slut på ett slagsmål eller resa upp en kullvält kärra. Och i nästa ögonblick är det en ny folkskockning omkring en köpman, som munhugges med en kvick jänta. Så – fram mot middagen börjar det stora slagsmålet. Bönderna hafva fått för sig, att västgötarna begagna för korta alnmått, och där uppstår först gräl och oväsen omkring deras skifvor; sedan öfvergår det till våldsamheter.
Sr omtänksam att freda från andras tillgrepp, och aLt, förlorad, efterspana; så torde tiden finnu icke vara inne, att såsom stöld utmärka och bestraffa en gerning, som af anförde orsaker synes åtminstone på många orter sakna ej mindre de vid Stöld, allmänna egenskaper, att den föröfvas oagtadt egarens eller vårdarens bemödande att varan för tillgreppet akta, till den förres skada och stundom olycka, utan jemväl är oåtföljd af den vanära, sorn. Lagutskottet! Betänkandets. 6g io84 LagUtsJioUtit BctAnkatiden. ‘opinionen fäster vid Handlingar, å hvil* lien Lagstiftaren gjort afseende, genom stadgande af vanärande straff. Denne sednare omständighet torde ef-* ter Utskottens tanka, mera än någon annan böra förtjena uppmärksamhet. Har Opinionen redan fästat vanära vid brottet; då har lagstiftaren anledning att derföre tillämpa vanärande straff; men att genom Straffbestämmelser charaéterisera brott kan icke lyckas; hvaremot då erfarenheten visar , att vanärande besträffningär förhärda förbrytaren, liksom förblandningen med gröfre brottslingar förderfvar i grund deii mindre felande * det synes uppenbart, att åverkare bestraffade såsom aiidrö tjufvarp och med dem liäcktade, vore ett steg när* mare frestelsen* att äfven tillgripa annai! Egendom och för att skydda deii ofta lim* bärliga någon gäng alldeles öfverflödiga, äftfetityrade mali större våda för den ö* umbärliga och nödvändiga* Fängélseriie skulle ännu mera blifva otillräcklige för förbrytare så vida Lagen efterlefdes, ty straffet förmådde icke återhålla gernirtgeii elier Stämpla den såsom stöld, åtminstone i den ort, der Egaren låter nästan utan allt ändamål sin öfverflödiga skog på fältet uppbrännas eller förruttna* Den olikhet i frestelse, hvartill olika local föranleder* är äfven, i Utskottets tan* ika, ett föremål för begrundande.
Maj inom sig två såsom Deputerade, hvilka vid sedermera, i enlighet med föreskriften i 7 mom. 116 §- af Banko-Reglementet anstäldt val, blifvit till Deputerade ånyo invalde. Bemälde Deputerade anmodades att genast befordra till verkställighet Rikets Ständers ifrågavarande beslut, i följd af hvilket under tiden till och med den 26 sistlidne November efter en kurs, varierande emellan 126| och 127| sk., blifvit, för Bankens räkning, uppköpte vexlar å ett sammanräknadt belopp af 3,318,762 M:k 11| sk. Hamburger Banko för 2,927,64-1 R:dr 43 sk. 10 r:sl. B:ko, med en vinst af 22,369 R:dr 19 sk. 6 r:st. sistnämnde mynt. På grund af sålunda för Bankens räkning verkställde inköp af depositionsbevis och vexlar, utgjorde Bankens metalliska cassa nästberörde dag 4,931,012 R:dr 11 sk. 3 r:st. Silfver. Då likmätigt 117 § uti Banko-Reglementet, i Hamburg icke får för Bankens räkning vara stående ett belopp utöfver 500,000 R:dr silfver, hafva Fullmägtige, tid efter annan, låtit sjöledes tili Banken indraga dess genom uppköp af depositions-bevis och vexlar å utrikes ort förvärfvade fordran, samt i sådant afseende jemväl anmodat Deputerade föranstalta, alt, vid ångfartens upphörande på Lubeck innevarande år, Bankens i Hamburg egande behållningar, tillika med summan af då ännu icke förfallna eller remitterade vexlar, ej må utgöra mera än omförmäldta belopp 500,000 R:dr Silfver. Enligt Bankens räkenskaper, har det till nuvarande tid indragna silfret på grund af härvarande Kongl. Myntverks Attester utgjort tillsammans 1,368,064 R:dr 38 sk. 4 r:st. Silfver.
Vill man skingra medlen på sätt Frih. Tersmeden och andra yrkat, då är det klart, alt man skall bygga äfven åt härader och städer. Säger man åter: vi måste nu hålla det löfte, som af föteg:de Ständer är gifvet, så svaras: löftet angår det redan gifna anslaget, hvars begagnande är öfverlemnadt åt Konungens rådgifvare, att enligt vilkoien iakttaga. Sådant är deras sak och icke R. St:s. Men den nya summa, som nu är i fråga, den är det R. St:s sak att bestämma till belopp och ändamål. Del är derföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. vid afgörandet hvilka fängelser, Ståndet vill hafva byggda, måtte utsätta länshäktena allena. Men om vissa kronohäktet! äro af den^vigl, som Hr Gunther och Frih. Tersmeden nyss sagt och Hr Akerman vitsordat, så alt dessa böra anses för ett slags filial-fängelser eller underafdeluingar af länshäktena, då må man lägga till äfven dem, och jag vill derutinnan, hvad mig beträffar, gå Hr Giinlhers och öfriga ledamöters önskningar till mötes. Jag vill då säga så här: ”1 anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse d. 9 Nov. sisth år, rörde anslag lill nya häkten, ville R. o. Ad., på det att redan påbörjade fängelser måtte blifva fullbordade, samt de delar af riket, som ännu icke erhållit länsfängelser eller förvaringshäkten af syftesenlig beskaffenhet, måtte dermed i mån af tillgångarne blifva försedda, innan andra mindre behöfliga fängelsebyggnader företagas, anvisa, till förstnämnde begge ändamål, utöfver hvad R. St. redan till fängelser anslagit 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850”. För öfrigt har jag ingenting emot om R. o. Ad. skulle finna för godt, på sätt Frih.
Majit funnit en måttlig ersättning framgent böra af de trafikerande till tullbetjeningen utgöras, för sådane biträden, bland andra, som lemnäs vid vägning af sådant inkommande utländskt gods, som efter vederbörlig tillåtelse verkställes uti eller vid godsegarens enskilda magasin. Och har Kongl. Majit vidare, enligt nådigt Bref till Kongl. General-Tullstyrelsen af den 11 Nov. 1849, behagat förordna att den, tullverkets tjenstemän och betjente, jemlikt taxan af den 3 December 1842, tillkommande sportelafgift för artikeln Sill skall nedsättas till 2 öre för hvarje centner nettovigt. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JS'% 11. 23 Den förstnämnda, af dessa nådiga Förordningar har nu på det satt blifvit i allmänhet tillämpad, att den för inkommande utländskt gods fastställda afgift, motsvarande 3 runst. banko pr lisp. nettovigt, blifvit varuegaren affordrad icke bloit då varuvägning verkställts uti eller vid hans enskilda magasin, utan äfven då sådan vägning skett på andra ställen utom packhuset, hvilken tillämpning af Förordningen ingalunda är öfverensstämmande hvarken med Förordningens tydliga ordalag ej heller med dess syfte att, såsom det uti ingressen heter, bereda tjenstemännen någon ersättning för sådane biträden, som äro af beskaffenhet att icke kunna betraktas såsom ovilkorliga tjenstepligter. För ett rätt bedömande af denna fråga och för att ådagalägga huru origtigt den åberopade Förordningen blifvit uppfattad och till hvilka för handeln och rörelsen menliga följder densamma föranledt, tillåter jag mig att framlägga följande fakta, hvilka, som jag hoppas, skola rättfärdiga billigheten och rättmätigheten af den nu icke för första gången framställda fordran på afskaffande af en lika obehörig sorn obillig och tryckande beskattning. Då ofvannämnde uti Förordningen intagna stadgande om en viss afgifts betalande för vägning af inkommande utländskt gods till efterrättelse kungjordes, hörde det till regeln, att vägning af sådant gods uti eller vid packhuset verkställdes.
Srats-Vtsfonns Uti Ni» igi. 3 då han uppfyllt sitt åliggande, aflägsna alla anledningar till missbelåtenhet och deremot bereda fullkomlig ansvarsfrihet. Med förrbemälde talare hafva åtskillige Ledamöter sig förenat. Enär den af Utskottet tillstyrkta decharge för Fullmägtiges förvaltning är af 3:ne Riks-Stånd bifallen, samt Preste-Ståndet ansett Utskottets opinions-yttririg, i afseende på lånet af 2 millioner Riksdaler i silfver, böra förfalla, så, och i anledning af de hos Borgare-Ståndet gjorde anmärkningar, anse»’ Utskottet sig böra tillstyrka, att nämnde opinions-ytlring, såsom icke ledande till någon påföljd, må förfalla. Stockholm den 5 Julii 1834- Reservation af Herr Friherre Palmstjerna: ’*Jag reserverar mig emot detta Utskottets beslut — endera är det meningslöst, eller och innebär det en mening, som ej är öfverensstämmande med mina grundsatser. Enligt ordalydelsen är det meningslöst; ty Utskottet har, uti Betänkandet N:o 118, icke tillstyrkt Rikets Ständer någon åtgärd i afseende på Fullmägtiges handlingssätt vid fullgörandet af deras uppdrag att upptaga det vid senaste Riksdag beslutade lån i silfver. JVär icke någon åtgärd är förut tillstyrkt, så synes nu beslutade tillstyrkande, att ”opinionsyttringen må förfalla,” vara några betydelselösa ord utan mening. Skulle man åter, genom jemförelse med allt .hvad Utskottets nu afgifne Utlåtande i öfrigt innehåller, finna dessa ord innebära en mening, så ▼oredetden, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer, att icke göra något afseende på Utskottets, i Betänkandet N:o 118, yttrade öfvertygelse om Fullmägtiges handlingssätt uti lånefrågan. Det ville då, med andra ord, säga, alt Utskottet dagtingar med sin egen öfvertygelse. Jag kan emedlertid icke dagtinga med min.
899 Utdrag af protocollet, hället hos Hcderwärda Bonde-Gtändet wid Urtima Riks-agen i Orebro den 26 Junii 1812. SD. 3 anledning af skedde anmärkningar emot Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utskottets den 18 i benna manad, meddelte Betänkande, angående upphafwande af Städse-Auctioner a Kyrko,Hemman; bief detta ärende till Utskottet aterförwist, att tagas under ytterligare granskning, och, med förnyadt Utlåtande, ätersandas. Ut supra. Lx krotocollo, 6. Brinkman. Utdrag af protocollet, hället hos Hederwärda Bonde-Grändet wid Urtima Riksdagen i (örebro den 26 Junii »812. SD. Äf förekomne anmärkningar emot Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utskottets den 20 dennes pa Bordet lagde Utlåtande, angående jemkning, i afseende pa skyldigheten, att halla Båtsmän för Städerne och Landet, har Bonde-Standek funnit nödigt lemna Utskottet del, för att deh förslag närmare jemka och dermed till Ståndet inkomma. Ur supra Lx krotocollo, 6. Brinkman. Utdrag af protocollet, hället hos Heder, wää»a Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 26 Juni! 1812. S. D^fter förnyad föredragning godkändes * * Stats - yao Den 26 Junit.
Den 25 November. 207 någon anledn., hvarföre, för tillsättning af delta Stånds ledamöter i Utsk., andra inskränkningar behöfva stadgas, eller bibehållas, än de, som gälla inom de andra RiksSlånden; då, genom det nuvande stadgandet, 25 af Ståndets ledamöter etc.” Detta är för mycket sagdt; !y här är bibehållet förbudet att på en gång vara Bänkman, Eleklor och Ulsk:s-ledamot. De öfriga Stånden känna icke lill några Bänkman och följaktligen går det ej an, att säga, det man icke vill behålla andra inskränkningar, än dem, som finnas hos de öfriga BiksStånden. Jag anhåller derföre, att ordalydelsen mätte blifva följande: ”Men dä sådana inskränkningar icke gälla inom de andra RiksStånden; då, genom det nlivande stadgandet, 25 af R. o. Ad:s ledamöter etc.” Då har man uttryckt hvad Utsk. velat säga, utan att hafva sagt för mycket. Längre ned förekomma följande ord: ”med kännedom af fördelningen af arbetena inom Utsk.”. Detta är temligen tungt. Jag anhåller derföre, alt det mätte få heta; ”med kännedomen om göromålens fördelning inom Utsk.” Efter sedermera först lill bifall å Utsk:s förslag utan förändring framställd propos., som besvarades med Nej, godkändes samma förslag, med de af Hr v. Hartmansdorff yrkade förändringar i den bilagda motiveringen rör:de 20:de §:n. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne Mern.: JM 364, ang:de verkställd omröstning i frågan om ersättning och belöning åt Professoren B. 0.
Flåsande störtar han uppför trapporna, och då han ändtligen står inför kabinettsministern, är han så andfådd af kroppsoch sinnesrörelse, att han knappt kan få fram ett begripligt ljud. – Hvad – hvad – hvad i Guds namn – betyder detta? – stammar han. – Hvilket? – Bernstorff mottager sin bistra kollega med en lugn värdighet, som icke förfelar att göra intryck. Detlev Reventlow känner sig tryggare i skygd af kabinettsministerns öfverlägsenhet. Det är icke möjligt, att en äfventyrare, vore han än tio gånger drottningens galan, skulle drista sig att på allvar upptaga kampen mot en man, som icke ens den gamle grefve DanneskjoldSamsöe med hela sin dryga pondus förmått fälla! – De här kabinettsorderna! – svarar Reventlow, som plötsligt återfår både tankeoch talförmåga. – Så vidt jag kan fatta, innebära de ingenting mindre än en spark mot geheimekonseljen? Ämnar H. M:t verkligen taga sig friheten att regera på egen hand? – Det ser icke bättre ut! svarar Bernstorff, mildt småleende. – Nej, nej! Och resultatet är verkligen öfverraskande! Till en början slår H. M:t sig själf bokstafligen på örat genom den där förordningen om sparsamhet med titlar och slikt. Ty ingen af Danmarks kungar har slösat värre med nådevedermälen än kung Kristian VII. Nå väl bekomme! För mig må H. M:t gärna slå sig på örat, eftersom ingen annan numera kan strafflöst begå majestätsförbrytelsen. Men att kabinettsorder utfärdas utan geheimekonseljens hörande – anser Ers Excellens verkligen, att vi böra finna oss i det? – Jag tror – nickar Bernstorff med en betänksam blick – att vi för framtiden få finna oss i mera än så. Formen är visserligen ovanlig – men strider dock icke mot författningen. – Än häfd och bruk då! Och detta tyska språk, som förråder äfventyraren lika tydligt som de ludna händerna förrådde Esau! Skola vi tåla att barberaren kindpustar oss? Och hvad är meningen med det hela? – Om jag inte misstar mig, är det hela ett program, delvis mycket skickligt formuleradt.
Och de sista stunderna af sitt lif finna vi honom i sällskap med en kapten och en löjtnant samt en vice häradshöfding, Furubom. Hur går det nu med påståendet om hans dåliga umgänge? Att en och annan af de ofvan uppräknade (Carlberg, som kastades i fängelse för en obevislig och ärerörig anklagelse, och Furubom, som i tjensten gjorde sig skyldig till försnillning) sedermera betedde sig illa, kan väl ej skada Lucidors rykte. Ty han har aldrig blifvit beskylld för andra fel än dem, som skadat honom sjelf, och litet hvar vet af erfarenhet, huru fordoms bekanta kunna förändras och förfalla. Ej heller hjelper det att antaga, att han i egenskap af poet fått umgås med personer, som underhöllo, roade sig åt och för öfrigt ringaktade honom, ty hans stolta och häftiga lynne var ej skapadt för en sådan roll, och hans språk till dem bär ej minsta spår af ett nesligt beroende. Men visserligen må den hafva varit välkommen gäst i ett gladt lag, som kunde skrifva och sjunga dertill: »Kom', käre bröder, kom' Och låt' oss denna dag Dricka friskt i detta lag, Uti lust och behag Drifva bort hjertegnag'. Så låt' glasen gå rundtom!» Etc. Det har blifvit en allmän tro, att Lucidor varit en drinkare. En af orsakerna dertill är väl den, att man visste att han, yrkesoch hemlös, lefde ute på offentliga ställen. Men hvarför har man då ej lika lätt påstått honom hafva varit en qvinnoförförare? Man har sett verser, skrifna af honom under rusets inflytelse. Men om en strängare granskning egt rum, och ej utgifvaren utan urskiljning låtit trycka allt, skulle han för oss äfven hafva blifvit mindre drinkare. Att han vid bröllop tog till bästa, deri handlade han ju i likhet med de öfriga gästerna och hela sin samtid, men då alla de andra personerna nu äro fullt förgätna, hafva åter hans för stunden hopsatta verser bibehållits och fått anklaga honom ensam inför efterverlden. En annan anledning till det dåliga ryktet är titeln på ett hans arbete, »Lucida intervalla».
Men ännu ojemnföiligt vigtigare är detta företag för nationalsjelfständighetens upprätthållande under ett krig med vår östra granne, då stängda hamnar och en tillintetgjord sjöfart i Östersjön hota att afbryta all export ifrån och all tillförsel till Rikets productrikaste landskaper, så vidt ej, genom sammanbindningen af Hjehnarens, Mälarens och Strömsholms canalverks transportsystem med Wenerns och Götha Elfs, en utväg öppnas för dessa provinser och hufvudstaden att, utan en öfverdrifven kostnad, öfver Götheborg verkställa utförseln af sina producter och förse sig med sina behof. Utur denna synpunkt, och hvilken bestämmelsegrund för omdömet kan väl vara vigtigare elier ens i vigt jemnföras med national-oberoéndets bevarande, vågar jag derföre tro, att utaf alla allmänna arbeten, som nu äro i fråga och för hvilka anslag begäras, Svea canal är det angelägnaste och det, som minst tål uppskof, om Statens intresse, om hela Pxikets väl och sannskyldiga nytta i första rummet af Representanten skall afses. På denna grund bör jag ock föreställa mig, att Rikets Höglofl. Ständer så mycket mindre skola tveka att besluta detta företags utförande på Statens bekostnad och att anslå medel till dess påbörjande före nästa Riksdag, som, i fall arbetet derå icke förr än med år 1842 begynnes, efter Herr Öfverste-Lieutenant Mechanicus Edström, fullt tillförlitliga, utaf Chefs-Embelet för Valtenbyggnads-arbeten vitsordade kostnadsförslag, föga mer än 4°°.000 erfordras för arbetets bedrifvande till och med första året af nästinstundande Lagtima Riksdag, samt tillgångar till anslag för utförandet af denna arbetsplan ingalunda saknas, helst om det förslag till medels beviljande för Strömsholms slussverks ombyggnad, hvilket Höglofl. Utskottets Afdelning hade uppgjort, skulle, såsom jag hoppas och önskar, blifva af Riks-Stånden godkändt.’’ Vid ivsta puncterij angående anslag för slussanläggningarne vid Forshaga och Deyeforss.
GiftermålsBalken; öfver hvilket ämne s;ne JRiksStånd vid sista Riksdag stannade mot de 2:ne öfriga uti stridiga beslut, till följd hvaraf frågan då förföll och enär redan å 1810 års Ständers i detta hänseende framställda begäran, Kongl, Maj:t på anförde grunder vägrat sin Nådiga Sariction, anhåller jag vördsamt, att endast en summarisk resumé utaf de, efter rnilt omdöme, vigligaste bland de redan fullständigt utr Bil. till LagUtskoitels Betänkande Nio lii a i vecklade skälen emot berörde Lagförändringsförslag måtte, såsom stöd för min enskilda reservation, få i Höglofl. Utskottets ProtocoIL antecknas och Betänkandet till de respective RiksStånden medfölja. Ändamålet med det i 1734 års Lag stadgade villkor af Konungens tillstånd till giftermåls ingående i vissa skyldskapsleder, och den deraf beroende högre straffbestämmelsen för brott emot kyskhets-Iagen inom samma leder, var — enligt Kongl. Majds Nådiga svar till Rikets Ständer år 1810 —■ förnämligast ’’den angelägna omsorgen att vårda åldriga tänkesätt, sorn befrämjade sedligheten hos de unga personer, hvilka i många familier, serdeles ibland Allmogen, Iefde med syskons förtrolighet tillsammans. Att speciela tillstånd till ägtenskap vanligen icke vägrades syskonebarn, kunde ej medföra samma verkan på allmänna opinionen, som en högtidlig lagförändring, då för dylika tillåtelser alltid fordrades bevis om sökandernes sedliga och ordentliga vandel. En gällande Lag, afpassad efter ett folks oförändrade husliga relationer och verkande på dess moraliska tänkesätt, borde icke, utan dertill påkallade högst vigtiga anledningar, ändras.’’ Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmärktes, att ’’de kåda könens ömsesidiga böjelse för hvarannan ålerhålles mellan syskonebarn,' ti Bil. lill Lagutskottets Betänkande N:o il. ehuru i aflägsnare grad , af samma slägtförhillanden, som ega rum mellan syskon.
Då man således är ense om, att icke två Stånd stannat emot två, så måste naturligtvis Ulsk:n genom inbjudningar söka att förena Riks.Stånden ; men om icke dessa inbjudningar antagas, så alt lie Stånd blifva ense 0111 ett beslut, eller två Stånd stanna emot. två, i hvil ket fall frågan enligt «:n Riksd.Ordn. vore förfallen, så föijer solklarligen af sig sjelft, enligt våra grundlagar, all då frågan nödvändigt måste afgöras, så tinnes dertill intet annat sätt öfrigt, än votering i förstärkt Ut-k., hvarigenom kommer attu'rönas hvilket af de Irenne alterualiverna, sorn skall blifva R. Si:s beslut. D c ii 17 Ma rs f. m. i5 Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher: Jag tlr förekommen nf Frih. Cederström vid besvarandet af IIr Gripenstedt* nyss afgifna yttrande och afstår således fiån att svara derpå; men efter jag har anmält mig, kan jag ej underlåta all yttra min opinion i denna sak. Icke heller jag kan finna, att två Stånd i denna fråga uti sina beslut stannat emot två, ty efter de sammansatta Ulskms project skulle ett Stånds beslut blifva lådande emot tre Stånds; men jag kan ej fatta 75 §:n Riksd.Ordn. så som Utsk:n bär tillämpat densamma, utan anser det oundgängligen nödvändigt att denna fråga förekommer i förstärkt Utsk., så alt del derstädes genom votering afgöres hvilkendera af de olika meningar, hvari RiksStånden stannat i fråga om bränningst iden, nemi. alt den skulle vara oinskränkt eller drifva* under 6 eiler 3 månader, skall blifva gällande såsom R. Sils beslut. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Frih. Cederström erkände nyss, alt om R. o. Ad. ej skulle vilja, i detta hänseende, instämma med Bon de.St., eller med PresleSt.; så komme frågan att afgöra* genom votering i förstärkt Bevilln.- Utsk.
Som denna punkt icke verkar på sjelfva hufvudsaken, så har jag intet emot, om Hr Frih. o. Landtm, vill företaga den först. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag har egent ligen begärt ordet för att anhålla derom, att betänk, måtte blifva punktvis föredraget, i den ordning, som detsamma innehåller. Då nu HiLandtm, och Hr von Hartmansdorff förekommit mig, så har jag dervid intet vidare alt tillägga. Upplästes mom. a) i i:a punkten af utlåt. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Derest BondeSt. antagit den inbjudning, som blifvit aflåten, att instämma uti PresteSt:s beslut, hvaruti BorgareSt. instämt, eller R. o. Ad. nu skulle besluta att i denna inbjudning instämma, så äro 3 Stånd derigenom ense i sina beslut och då blir votering öfverflödig; men om icke något sådant instämmande sker, så, enär saken till sin natur är af helt och hållet ekonomisk beskalfenhet, kan den också förfalla, emedan K. M. kan åt det ena eller andra verket uppdraga förvaltningen af convojmedlen, hvilken nu är anförtrodd åt Convojcommissariatet. Denna fråga är således helt och hållet ett önskningsmål, så att den förfaller i händelse icke tre Stånd derutinnan fattat samma beslut utan två Stånd stanna emot två. BondeSt. har val instämt i hvad StatsUtsk. här säger vara hufvudsak, och som väl också torde såsom sådan kunna anses, nemi. att en und. önskan måtte till K. M. framställas, att förvaltningen al dessa me - Den 19 Maj f. m. del öfverlemnas till Commerce-coll:m; men man vet ännu icke örn BondeSt. verkligen kommer att antaga inbjudningen.