Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är kanslistgradeu en så beskaffad tjenst inom StatsDep:ten att, i händelse af förfall för protok.sekret. eller till och med exped.sekret., är kanslisten skyldig att, till följe af K. M:s Nåd. förordnande, mottaga pro l:o protok.sekret.-befattning och pro 2:o exped.sekret.-befattning, för den händelse att de fordra förstärkning. Således ligger äfven deruti vigt. uppå att kanslisten får en i förhållande till sin ställning inom Dep:tet passande aflöning. Jag tillstyrker på nu anförde skäl att de belopp som K. M. föreslagit för kanslister och kopister inom Dep:tena måtte af K. och Ad. beviljas samt således Utsk:s förslag förkastas. Erih. Cederström: Oaktadt det nära grannskapet mellan våra platser och likheten för öfrigt i många hänseenden med afseende på åsigter har Frih Tersmeden fullkomligt missförstått mitt anförande rörande pensionsrätten för tjenstemän inom K. M:s Kansli. Det kunde ingalunda vara min mening att dervid tänka på de nu anställde tjenstemannen, deras rättigheter måtte väl vara oförkränkt a och det är icke deras fördel som jag åsyftar, utan det är Kansliets framtid. K. M:s Kansli har beklagligtvis under så många år — att icke säga decennier — varit af statsmakterne helt och hållet förbisedt, och det är en verklig heder för Kansliet att hafva kunnat hålla sig fast vid den grad af duglighet det nu innehar med det åsidosättande af dess fördelar som hittills egt rum. Men om StatsUtsk:s åsigt att kanslistoch kopist-graderna böra försvinna vinner bifall, skola de personer hvilka hädanefter komma in i K. M:s Kansli 11 De ii 3 Juli. icke hafva någon annan »terminus a quo» för beräknande af pensiotMrätt än den dag då de blifvit antagne till prot.sekret. Det är detta jag velat uttala; detta har Friherre Tersmeden missförstått! Låtom oss anställa en jemförelse med tjenstemän inom andra klasser!
Staten af ett ars lön wid lediga Ämbeten, har Ständer icke kunnat det samma oförändradt antaga. Ständet har wäl i allmänhet funnit att i Stats Werkeks nu iräkade belägenher en sädan utwäg till lättnad i desi utgifter kunde wara möjelig, men det har ock harwid fastställt såsom ett oryggeligt ögonmärke, att en sadan besparing icke kan aga, rum i sädane sall dä den drabbar de mindre lönte Ämbetsmännen, och dem pä hwars förhällande i betydelig mohn berodde Medborgares trygghet och säkerhet till personer och egendom; hwarföre efter BondeStändets tanka ifrägawaranve besparing endast kan komma Staten tillgodo as sädane löner, som i jemnförelse med deras innehafwarcs arbete eller sjelfwa Ämbetets inflytelse pä allmänt wäl, skulle kunna täta nägon jemnkning. Ständet tror att dä en Ämbets» man icke rättvisligen af Staten kan fordra sädane Löneförmoner att en ärlig besparing deraf uppkommer eller äknstndstone bör kunna uppkomma, och 0- twifwelaktigt ar att af mänga Löner, i synnerhet de större indelta, en sadan behållning de följande ären gifweS, att ersättning kan taggs för Jnnehafwarens förlust under det första, det icke lärer kunna anses obilligt, eller förnärmande nägons rättmätiga an» sprak, om genom besparing af ett ärs lön wid sädane Ämbeten, nägon lindring i de allmänna bördorne kunde winnås. Men med förn!sättande a-f denna princip, har BondeStändet ändock icke,tisltrodt stg bestämdt kunna uppgifwa wid hwilka Ämbeten ett ärs lönebesparing kan äga rum. utan finner fia föranlätit Betänkandet i detta afseende till StatsUtstot tet - 4?
Jag vill visst inte bli en emanciperad! DOTTERN. 127 höfver frigöra dig från ett beroende, som du har vuxit ifrån, och som kan göra dig omöjlig för lifvet. Nej, jag menar inte en sådan, men du be LISEN. jag från barndomen varit fastsmidd vid denna mor; aldrig vågat tänka en tanke som icke var Jag vet att det hindrar mig, att det står mig i vägen, men jag kan inte göra något åt det. LISEN. hennes, aldrig önska annat än hennes önskan! Det tror jag aldrig jag kan. Tänk dig hur DOTTERN. i lifvet. Och när din mor faller ifrån, står du redlös Det får jag finna mig i. DOTTERN. och en människa kan inte lefva ensam. Du Men du har ju intet umgänge, inte en vän; LISEN. måste söka dig ett stöd! Har du aldrig varit kär? DOTTERN. på sådant, och ingen ung herre har fått se åt Jag vet inte! Jag har aldrig vågat tänka mig för mamma! Går du själf i sådana tankar? LISEN. ha honom! Ja, om någon tycker om mig och jag vill 128 Då blir du nog gift med din kusin Gerhard! LISEN. DOTTERN. om mig! Det kan jag aldrig bli, för han tycker inte Inte? DOTTERN. Nej! Eftersom han tycker om dig! DOTTERN. LISEN. Mig? föra hans anhållan att få göra sin visit. DOTTERN. Ja; och det är ett af mina ärenden att fram LISEN. att jag ville gå i vägen för dig? Och tänker Här? Nej, det går inte an! Och tror du du att jag skulle kunna uttränga dig i hans tycke, du som är så vacker, så fin... (Lägger Lisens hand i sin.) En sådan hand; och en handlof! Jag såg på din fot, kära du, när vi voro i bad huset sist. (Faller på knä framför Lisen som satt sig.) En sådan fot, där inte en nagel är skadad; hand. (Kysser Lisens fot.) Du är en adelskvinna du, och af annat stoff än jag! där tårna äro runda, rosenröda som på en barn (Reser sig.) Om du visste Men... Låt nu vara det där, och tala inte tokerier!
Afgifterne å de huf vudsakliga varor, hvarå nedsättning kunde ifrågakomma, såsom Stångjern, tackjern och spannmål, (inkomsten af de öfriga var för obetydlig alt synnerligen inverka på totalinkomsten) förhöllo sig i procent under nedanstående år till hela inkomsten, som följer: År 1835 63,2 procent „ i836 45,2 „ 1837 44,9 (För sednare år saknades uppgifter). Men då sedan den tiden aversionsafgiften för ångfartyg tillkommit, som nu utgjorde en betydlig del af totalinkomsten, kunde för det närvarande andelen i denna för de afgifter, som kommo i fråga att nedsättas, högst beräknas till 4o proc-, d. v. s. minskningen till knappt 3o proc., hvilket ef - 8 Statsoch Banco-Utshollens Utlåtande, N:o 137. ter förhållandet 1841 skulle göra en minskning af omkring 18,000 R:dr, som dock till en del skulle beläckas genom afgifterne å de ökade varuqvantiteter, hvilka kommo att föras å Canalen, samt de i samma mån stigande hamn-, dockoch dylika afgifter; och i den mon trafiken genom de gjorda nedsältningarne skulle ökas, komme Statens ersättningsbidrag att minskas och slutligen försvinna. Beredandet, under närvarande conjunclur, åt | af Rikets jerntillverkning af valet af 2 Stapel-orter för dess afsättning i stället för alt ega blott en, af en betydlig nedsättning i kostnaden för tackjerns afsättning från Mälaren åt Wenern, underlättandet af gamla och öppnandet af nya productioners afsättning för de rika provincerne kring Götha Canal och dess grenar, med ett ord mångdubblandet och påskyndandet af de fördelar för Rikets inre rörelse, byggnaden af Götha Canal åsyftat, syntes då mer än motväga en temporär uppoffring af ofvanstående belopp.
Men Falk är, som sagdt, en sä fullkomlig ideal-typ, en man, så enkom skapad för fru Edgrens teorier, att han nöjer sig med det lilla, hans hustru skänker honom. I svaret skrifver han: » Du kan aldrig give mig dig selv hel og holden, siger du. Så giv mig da halvdelen, giv mig da så meget, du kan give — jeg skal ikke forlange mere. Ingen mand, def har fät begavelse og krafter til at virke noget i livet, egner alle disse kraefter udelukkende til sin familie. Hvorfor skal da jeg forlange dette af dig? » Och längre ned heter det: » Jeg hai: laert at blive nöjsom nu, og jeg har fundet, at den störste kjaerlighed er Hcké den, der krsever mest, men x tvaertimod den, der lader sig nöje med det mindste, hellere end at tabe alt. » Här ega vi sålunda en praktisk lösning af frågan. Den är mycket vacker, mycket sublim, mycket rörande. Den är äfven det enda sätt, som möjliggör föreningen, hindrar den brytning, som annars vore oundviklig, möjliggör ett äktenskap på ackord och utan skyldigheter. Här hafvakontrahenterna icke offrat sina intressen. Hvar och en sträfvar for samma lifsgerning, som före äktenskapet; hvar och en är fri, följer sin egen vilja, böjer sig ej för maken och har intet, som binder sig. Äro de nu lyckliga? Sva » ret gifva de sjelfva. Längtan blir dem öfvermäktig, saknaden är för stor. Dessutom — hur begära det? Barnen växa upp nästan utan att känna modern, således utan ledning af den hand, som ömmast vårdar dem; mannen sitter ensam i det gemensamma hemmet; en gång om året skall han mottaga hennes besök; då vill hon vara hos honom några korta sommarmånader *; sedan reser hon åter, och allt är som förr, endast att de hvaije gång måste mer och mer fjermas från, mer och mer bli främmande för hvarandra och samlifvet. Dessutom ega de knapt ett enda gemensamt intresse. Bandet, som förenar dem, blir allt svagare och svagare. Slutligen måste det brista — eller en ändring inträda.
Banco, anses för småsedlar och såsom sådane bokföras. d) att åt Banco-Styrelsen öfverlemnas, att, så fort sig göra låter, använda hvitt hamp-papper till alla Bankens sedlar; och e) att ändamålsenliga stadganden härom i Reglementet intagas. 4:o Utskottets hemställan, att den i 1830 års BancoReglemente meddelade föreskrift, i ändamål att befordra kopparskiljemynts-sedlars utspridande, bör utur det nya Reglementet uteslutas, är bifallen. B onde-Ståndet. och är det Banco-Fnllmägtige obetaget, att i afseende å text, tryck och papper vidtaga de förändringar, som unna finnas ändamålsenliga och medföra besparing. 5:te Punkten. De större sedlarne, eller de, som lyda på valeurer öfver 10 R:dr Banco, skola i Bankens räkenskaper upptagas efter stycketal, med numer och datum, hvarvid dock alltid iakttages, att sedlar, som, tid efter annan , i Bankens Cassör inkomma, och icke befinnas förslitne, skola till utvexling åter begagnas, samt att desamma således icke varda annullerade och i räkenskaperna afförde förr, än de, i följd af nötning, äro till vidare gångbarhet bland Allmänheten otjenlige. Bankens smärre sedlar, hvartill räknas de, som lyda på 10 R:dr och derunder, böra deremot icke efter stycketal, numer och datum, utan endast till antal och summa, dock hvarje valeur serskildt, uti räkenskaperna upptagas och aflöras. fi:te Punkten. Lika med Ridderskapet och Adeln. i:de Punkten. Bifallen» 8:de Punkten. Gillad ända till och med mornc. Mom. d. skulle erhålla enahanda lydelse, som Ridderskapet och Adeln beslutat. JRiddersJcapet och Adeln. Preste-Ständet. Sale Punkten. Godkänd. 10:de Punkten. Bifallen. litte Punkten. Bifallen. 12:te Punkten, Bifallen. 13:de Punkten. Bifallen. 14:de Punkten.
Visserligen kommer den nya Författningen oni Gesällvandringen, i fall den med noggrannhet handhafves, att bidraga till en nyttig åtskillnad emellan verkliga gesäller och landsstrykare och till den större kontroll öfver gesällernes uppförande och vandringar; men, utom det att denna helsosamma verkan af författningen mycket beror på Embetenas och Auktoritelernas method alt tillämpa den, ty om, såsom erfarenheten redan visat, missbruket att påskrifva gesällers gamla pass, i stället att utfärda nya och bestämda för hvarje resa, får insteg, landsstrykeriet ofelbarligen återvinner tillväxt, förekommer, att denna författning icke hufvudsakligen vidrör sjelfva handtverkerierne, hvilka i anseende till förändrade förhållanden äro i så stort behof af en ändamålsenlig och djupt ingripande reorganisation, om de icke skola fortfara att förblifva en frodig plantskola för landsslrykeriet och pauperismen. Förhållandet med de ifrån värfvade Regementen, Pionier-Corpsen och Arbets-kompanierna afskedade personer erfordrar likaledes, i frågan om Fattigvården, lagstiftarens allvarliga omsorg. Sådana personer utgöra lör det närvarande en alltför stor förstärkning i landsstrykai nes och tiggarnes hop. Allmänna landsvägen är nästan den enda tillflykten för dem, den enda fattigvårdsinrättning, dit de gemenligen hänvisas, i följd af bristande annan utväg och hvarje lokal-auktoritels åhåga att ifrån sitt territorium aflägsna sådana personer, då man icke kan förnärma den dem tillagde alltför stora passfrihet, och icke har någon säker norm förderas behandling, eller kan binda någon kommun att för dem ansvara. Den klass, som dock i frågan om fattigvård förorsakar nästan ännu större bekymmer än de föregående, utgöres af de för olofligt tillgrepp eller annat vanfrejdande brott straffade och derefter försvarslöse manspersoner.
För den från forsens fot uppåt det långa skumbandet blickande åskådaren förefaller det i början som stode hela denna massa alldeles stilla, och först sedan ögat en stund vant sig vid den imposanta synen urskiljer detsamma den hastiga rörelsen framåt i de bokstafligen öfver hvarandra störtande och liksom sig sjelfva uppsväljande vattenhvirflarne. Ett moln af fina vattendunster sväfvar öfver det i sina granittjettrar vildt rytande elementet och solens strålar bryta sig i alla regnbågens färger i de genomskinliga, af och till böljande dunstmolnen. När månen en klar Augustinatt kastar sitt trollsken öfver Imatra, då är det som skulle vidunderliga luftgestalter sväfva öfver detta dånande kaos, än kommande den hänförde åskådaren alldeles nära och liksom erbjudande honom ett famntag med löfte om evig ro dernere i det evigt oroliga djupet, än hastigt vikande tillbaka liksom vid menniskans åsyn uppskrämda elementarandar eller måhända flyende skuggor af de olycklige som i Imatra sökt och funnit sin graf, men hvilkas själar dock ingen ro hafva, änskönt deras kroppsliga hyddor krossats. Tid efter annan tyckes forsen fordra en sådan tribut af den öfriga verlden och sägner om sorgliga tilldragelser af denna art äro mycket gängse i trakten. Icke allenast talrika resande från hela Finland utan äfven från S:t Petersburg samt andra utländingar besöka om sommarn Imatra, hvarest vid tidpunkten för vår berättelse ett godt hotel var inrättadt. Men industrien hade icke då ännu, hvilket numera är händelsen, här uppfört fabriker af hvarjehanda slag. Då var Imatra ännu blott målet för skådelystne resandes och naturbeundrares besök. Det är till detta "berömda ställe" vi nu fört läsaren och läsarinnan. Det är förmiddag och få eller inga besökande tyckas ännu ha anländt den dagen. Osedda, såsom författare och läsare städse äro för de i en berättelse uppträdande personerna, gå vi framåt och, se der, vi mötas snart af en blid företeelse i det vilda fallets omedelbara grannskap. Behagfullt lutad emot ett klippblock står ensam en ungdomlig qvinnogestalt, försänkt i betraktande af forsens nedvältande vattenlavin.
Hr Munck af Rose ns ehold, Nils Rudolph, uppläste följande: Om så mången motion och betänk, här, liksom barnen i Bethlehem, blifvit oskyldiga offer, så synes mig, det jag nu fått tillfälle alt träffa det sannskyldiga. Jag tror med den praxis, som bär förut blifvit följd, nu vara fullt skal att tillämpa 55 §:n Riksd.Ordningen. Den K. propos., hvarpå betänk, grundar sig, har icke, på sätt 27 §:n Riksd.Ordn. föreskrifter, blifvit tillställd hvarje Stånd i dess pleno; den angår ett anslag, oaktadt riks stalen redan är uppgjord; detta strider mot 75 §:n i sam ma grundlag. Det är sannt, Iväntie ungefär likartade mål hafva här vid denna riksdag förevarit; de förediogos och afgjordes; jag protesterade icke mot deras föredragande, emedan jag ansåg det nära förgäfves; jag hade redan anmärkt det grundlagsvidriga af de K. propos:nas tillkomst, såsom couimunicationer med U. St:s StatsUtsk. på annan väg än grundlagen föreski ifver, uti grundlagsenlig väg hos Coust.Utsk.; jag trodde derpå. Nu då bemälte Utsk. hänskjutit rådgifvarnes dom i dessa mål åt framtiden och riksdagen är så nära sitt slut, att jag icke kunnat annat förmoda, än att de anmärkmr, jag med afseende på denna K. propos. kunde komma alt göra, af en nödvändig följd måste iona samma öde, vill jag också å min sida ställa vedel börande contrasignant af denna K. propos. under framtiden; men jag nödgas deremot protestera emot föredragningen af ett utlät, öfver en K. propos., som så grundlagsvidrigt och utan alla laga former blifvit med R. St. communicerad. Måhända vill Hr Landtm., i likhet med Const.Utsk., öfverlemna afgörandet af denna frågas grundlagsenlighet eller grnndlagsvidrighet åt en kommande tid, åt en kommande riksdags Landtm.
Kungörelsen den 24 Oktober 1851 för köpare af fredlyst vildt stadgade böter, uppgående till endast hälften af hvad som för villebrådets fällande är föreskrifvet, visat sig otillräckliga, hvadan dessa böter torde böra till sistnämnda belopp höjas; att böterna efter Jagt-stadgan, hvilka nu utgå till lika fördelning emellan åklagaren och jagtkassan, icke tillräckligen uppmuntrat vederbörandes nit att vaka öfver författningens efterlefnad, hvadan nämnde böter torde böra odelade tillfalla åklagaren; att haren, såsom obestridligen varande ett nyttigt villebråd, äfven bör, i likhet med de till lilla jagten hänförda andra djurslag, fredas under parningsoch fortplantningstiden, och således jagt å hare förbjudas från den 15 Mars till den 1 Juli; att den i 4:de art. 5 § Jagt-stadgan förekommande tillåtelse att till rofdjurs förföljande under förbuden jagttid begagna harhund eller s. k. stöfvare, föranleder till förstöring af fogelbon och späda ungar, utom annat missbruk, hvadan nämnde tillåtelse synes Utskottet böra utur författningen utgå; hvaremot och då jagt under förbuden tid är att hänföra till öfverträdelse af polisförfattning, samt oloflig jagt å annans mark, ehuru visserligen innefattande ingrepp i annans eganderätt, dock icke kan hänföras till så beskalTodt tillgrepp, som med vanfrejd är förenadt, Utskottet anser den i Jagt-stadgan föreskrifna grund för ådömda böters förvandling, eller till fängelse vid vatten och bröd, mindre lämplig, i betraktande deraf att denna bestraffning är af det allmänna tänkesättet i viss mån stämplad såsom vanhederlig, hvadan Utskottet, som befarar att bibehållande af nämnde straffart för förvandling af böter för öfverträdelse af jagtlagarne torde mer motverka än befrämja dessa lagars efterlefnad, för sin del anser lämpligt, att de på grund af Jagt-stadgan ådömda böter må, vid bristande tillgång, till fängelse förvandlas.
BonhesSlän tztt.s förklarade Hlrffan-, helt. och häftet antaga, och godkän^ 712 Den 17 April. na hwad Stats-tttffottet, uti desi först asgifne Betänkande föreflagit, med de tillägg, som wälbcmäldte Utstötts senare yttrande i detta ämne innchäller; Dock med uttryckcligt förbehåll, att denna estergiswcnbct icke mä såsom pceiudikat för framtiden äberopas. Lch stulle de Rcspectivc Mcd-Ständcn wördsanit och manligen härom underrättas, vr supra. S. D. Hmad Aciksen? Högloss. Ständers Statsutskott, i ytterligare Betänkande af den 25 inncwarande Zai u rii, an ört >ch tillstyrkt, angäende priwate Läns upp ägande för Statswcrkcts räkning emot dels Riksgäld »Contoirets obligat oner och 5 Procents ärlig ränta och dels sä kall de Annuit-ter, biföll Vorgarc-Ständet med ondast den ändring, att räntan för Annuitets-bänen bör fastställas till Sex Procent sm äret; äfivensom Ständet fastade härwid den önskan, att de upplänande Medlen mä fä midt bebofwet fordrar, anwändas till Fond för den utelöpande Riksgälds-Sedcl-Stockens realiserande; hwitket de öfrige Respccrivc Ständen wördsamt och manligen skulle härigenom ti^kännagifwas. Ot sup-s. Ux ?rotocollc» il. n. ikoterson. Utdrag af Protocollet, hällit uti Borgare-Stäns dets Pler.um wid Riksdagen i Stockholm den K Februari 1810. S. D. Förenade sia Borgare^Ständct uti HSglofl. Ridvcrffapets och Adelns denna dag Ständet rneddelke beslut, att genom en stor Derntarion i underdänighct beroga för Hans Majn Konungen Riksens Ständers djupa wördnad och listiga erkänsla för
V 40 ' b. T* 40 b. v 40 ä. 4 40 Svar på äterremiss ,,, 4 1 329 1 a. A 40 a. A 40 a. a A 46 a. a. ;; 40 1 4 40 >194 Kronotionde-lösen efter bestämda pris; se btat.sl Vcrkct, dess inkomster, ordinarie, sid 2. å. 4 40 1 Kronotionde-spanmål, om rättighet för skattskyl 5 4 40 J dige inom Ölands norra Mot, K. zin få leverera densamma , , Svar på åtei remiss , , , Kronotionde-spanmal; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, sid. 2* Kronotorps anläggning å Kronobetena i Skåne, m. m Kronprinsens Hussar-Regemente: se Hufvud-Tite 3:dje, sid. 11, Anslag 26. Krut j om användandet af medel, som influtit fö] försåldt; se Anmälan 98. om en transport deraf* se Anmälan 171. Krutförsäljningsexpedition till Medelhafvet; s Anmälan 100. Kruthuset på Ridön i Mälaren; se Anmälan 96. Krutmeijer', dess ansökning om befrielse från er sättningssky Idig het till Kronan föi dess förlust genom senare utarrendering af hemmanet Rinkeby x , , , f, om rätt till uppbärande af en Karn mardrängs lön; se Anmälan 195 Krutoch Salpeter-försäljningsmedely se Stats Verket, dess inkomster, ordinarie , sid. 7. Krutproberingen vid Fliserud och Torsebo krutbruk ; se Anmälan 21. Kungsgårdars försäljning, angående »>,»>>> Kungsgården Halltorps återvinnande fni K iona Svar på åtcrremiss , , , , >»»>>> Kurhus/ se C urhus. Kungsöhrs Slott; se Hufvud-Titel l:sta.
Afven inom värt land måste det sprida en känsla och öfvertygelse, alt det finnes något högre, än dagens materiella behof, om det för en livar som kommer till hufvudsladen, lill och med för den, som tjenar för dagligt bröd, stöde fritt, alt på nationens bekostnad kunna se på ett ställe församladt allt hvad nationen äger dyrbarast i skatter, såväl af vetenskap och konst, som nationella minnen. De intryck han der inhemtade, skulle inverka som ett gynsamt medel, då han hemtägar till sin låga koja, att der utbreda samma känslor på sina barn. Det är pä dessa grunder och ur denna högre synpunkt, jag på det fiffigaste skulle önska, att såväl II. StatsUtsk., som samtlige RiksStm behagade betrakta denna fråga, såsom vigtig för bela samhället, sannerligen icke blott för de mera förmögue classerne, eller för hufvudsladen. Jag uther mig vördsamt, att dessa anmärkmr må åtfölja K. M:s nåd. skrifvelse till StatsUtsk. Hr Bråkenhjelm: De invändningar, som efter min tanka äro af farlig art, böra och fullständigt vederläggas, hvarföre jag utber mig R. o. Ad:s tillstånd att i nästa plenum utveckla en sådan vederläggning, och alt mina anmärkmr varda lill StatsUtsk. remitterade. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Till de få ord jag yttrade när denna propos. bordlädes, må det vara mig tillåtet att lägga ännu ett, sedan jag efter den tiden tillfälligtvis och genom samtal med riksdagsmän utaf andra Stånd förnummit, att den K. propos. möjligen skulle kunna af någre med ljumhet emottagas, och inom andra rum samma acclamalion icke göra sig gällande, som vi inom detta Hus lyckligtvis funnit.
Det af Preste-Ståndet vid denna § beslutade tillägg efter ordet »Magistraten» af orden »eller, der den ej finnes, till Stads-styrelsen», torde, i följd af det tillägg vid § 96, som af Utskottet blifvit föreslaget, få förfalla. § 40. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva bifallit denna §, sådan den finnes uppställd sidan 71 uti Betänkandet M 20, hvarvid dock Ridderskapet och Adeln beslutat, att lista momentet borde nedflyttas under det 2:dra samt alt ordet »annan» i början af sistnämnda moment borde uteslutas; hvarförutan Presteoch Bonde-Stånden, som i öfrigt bifallit §:n, beslutat, att sista meningen borde ändras till följande lydelse: »Tjenstgörande prestman äfvensom utom distriktet »bosatt person är icke, utan sitt eget medgifvande, skyldig att sådan befattning »sig åtaga.» Då tre Stånd gillat Utskottets förslag, i hvad detsamma rörer §:ns uppställning, anser sig Utskottet, i anledning af Ridderskapet och Adelns beslut, icke böra deruti föreslå någon förändring. Bevillnings-Utskottels Ullålande M 34. 55 Beträffande äter det af Presteoch Bonde-Stånden beslutade tillägg, enligt hvilket prestman icke skulle vara skyldig att, inom det distrikt der han är boende, utan sitt eget medgifvande åtaga sig befattningen att vara ordförande eller ledamot i Bevillnings-beredning, så, enär hvar och en tjensteman, som af sin tjenstgöring är hindrad att uppdraget fullgöra, mäste anses ega laga förfall och, på sådan grund, vara befriad från skyldighet att ifrågavarande uppdrag sig åtaga, får Utskottet, med vidblifvande af sitt utaf två Stånd gillade förslag, inbjuda Presteoeh Bonde-Stånden att med de öfriga Riks-Stånden sig derom förena. § 41 Denna § har blifvit bifallen af Preste-, Boigareoch Bonde-Stånden, men af Ridderskapet och Adeln återremitterad, i följd af anmärkningar i afseende på bötesbeloppets storlek.