Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om man till jemförelse vill taga en sednare tid, så finner man huiuconvoj-afgifterna af K. M. förhöjdes den 1 Febr. 1797 och den 8 Maj 1798, samt bihehöllos till oförminskad t belopp den 4 Februari 1800, utan R. St:s samtycke eller hörande, emedan de först den 10 Mars sistnämnda år sammanträdde. Under vårt nuvar. statsskick har aldrig varit fråga om R. St:s deltagande i detta ärende förr än vid riksdagen år i835; och hurudant var då R. St:s yttrande i detta hänseende? Det var i skrifvelsen N:o 297, som de deröfver yttrade sig i följande ordalag: ”Med anledn. häraf och till lättnad för Svenska handeln, samt isynnerhet till uppmuntran för export af Svenska producter, få R. St. hos E. K. M. i und. anhålla, alt convojafgiften för alla utgående artiklar, så snart E. K. M:s kungörande af Dess nåd. bifall härtill hinner allmängöras, må helt och hållet upphöra;” (Hade afgiften varit af bevillningsnatur, så lära väl R. St. icke hafva sagt ”K. M:s nåd. bifall härtill”, ty då hade R. St.' sjelfve och allena kunnat derom besluta.) ”äfvensom att, i stället för den hittills erlagda convojafgift å inkommande varor, som utgått olika för olika varor, eller med dels 5, dels to och dels i5 proc. å tullen, denna afgift hädanefter, under ofvannämnda benämning, måtte, till enhets och enkelhets vinnande, blifva beräknad med 10 proc. å alla irnportartiklar. Delta var icke en föreskrift, utan blott en und. anhållan att så mätte ske. 25 II. 27 310 Den 19 Maj f. m. Derefter talas om användande af öfverskotten på de medel, som till denna fond inflölo från Sverige lill Trollhäilecanals ^ombyggnad, hvarom R.
Majit aftåtnä uuberbåttiga ffrifioctfe. § 67. Meb antebning af fongt. Majitb titt £)ff aftåtna förftag om antaganbe af en författning, angåenbe attmänt fprfontöte, Boftoe 333i, för 333år bet, Beftutat en fåbatt författning af bet inncBåtf, forn i 53år, lttcb anmätan Bärotn, ben 16 fifttibnc Maj tilt fongt. Majit afgifna uitberbantga ffrifioctfe förefomttter; Set) Bai' fongt. Majit ben 16 inneioaranbe tnånäb tädtb bera mebbeta ©in ttåbiga ftabfäftelfe. gtilsbag$*33eflut 1863. 73 § 68. 3 fråga om tib odj [tälle för harnö beforbranbe titt bet petiga bopet, bäfwe SBi, för SBår bet, beftutat fåbait föränbring af 2 § fåban förflartng af 3 § i 3 fap. ftyrfotagen, forn innefattas i SBår ben 16 Stooember innemaranbe år titt jtongt. 9Jtaj:t t;arom aflåtna unberbåniga ffrifmetfe. § 69. fpå fått SBi uti unbcrbånig ffrifmetfe af ben 28 fifftibne februari t)o8 Äongt. 93taj:t anmält, tmfme SBi, rneb affeenbe å bet ntifjbrufanbe af ben heliga Stattman ben, font btifwit en fötfb af ben tagftiftning, hwitfen gjort mebborgertiga rättigheter od) förmåner i mifj mån beroenbe af nattaarbSgång, för SBår bet beflutat en för
»De hade dock allenast druckit åtta stop mumma och ett halft stop vin, tillika med 24 öre tobak», hvilket den tiden ej var någon öfverdrifven dosis. Då blef Lucidor ond på värden, sägande: »Har du intet velat mera tappa, skulle du det sagt oss före klockan 9. Då hade vi kunnat gått bort och intet sutit här så länge.» Han »skällde honom för ett och annat, knäppte honom åtskilliga gånger på näsan och ville taga skrifbrädet att slå honom». Emellertid, om också Lucidor synbarligen var vid dåligt humör, sutto de qvar och pratade, men drucko nästan ingenting. Klockan 2 gick källarpojken och lade sig. Emellertid steg Furubom upp och drack poeten till i vin, men denne »ville ej göra besked med vinet», utan tog ett ölglas, drack ur det och kastade det i väggen. Det bör anmärkas, att, liksom det då ansågs tillhöra »en ärlig svensk» att kunna dricka tappert, det var förolämpande att ej svara på en skål, som i stående ställning brukade utbringas. Den träta, som nu uppstod mellan Johansson och Furubom, skedde på fransyska och hade inga vidare följder än att Furubom reqvirerade ett halft stop vin till, och värden, som under tiden tycks hafva ändrat tankar, förfogade sig ner i källaren. När han kom upp var nästan allt förbi. En svag morgongryning började framskymta. Löjtnant Storm hade i sin ordning stigit upp och druckit poeten till, men fick, ej heller han, besked. Han frågade, »hvarför han det icke göra ville och om han det icke göra kunde». »Jag kan fuller, men jag vill intet» svarade Lucidor. »Om du intet vill göra mig besked, så måste du något veta med mig» sade Storm. »Hvad jag vet, det skall jag strax visa dig» sade den andre. Hvad orsaken var till Lucidors vägran att emottaga skålen, om det rörde en kärlekseller penningeaffär eller något annat, vet man icke, och rätten har betecknande nog för tidsanden aldrig sökt taga reda derpå, men att det var något hemligt groll dem emellan, är af följande tydligt.
Den, som bifaller, att, för anskaffande af hvad som till fyllande af Riksgtscontrs behof, utöfver dertill anslagna medel, erfordras, fullmägtige äga att, efter sig företeende omständigheter, upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare tid emot obligationer, företrädesvis lydande å Svenskt mynt, dock med vilkor, att dessa obligationer icke ställas på längre förfallotid än högst i5 år från deras utifärdande, och att räntan, hvars nedsättande under fem för hundrade af det erhållna capitalet bör i möjligaste måtto afses, icke får bestämmas till högre belopp, såvida icke särskilda förhållanden dertill för något tillfälle föranleda, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att det må öfverlemnas åt fullmägtige i Riksgtscont. att, till bestridande af Cont:s utgifter, efter sig företeende omständigheter, emot obligationer upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare tid, med vilkor, att länet skall ovilkorligen inom i5 år vara återguldet, och att räntan ej bestämmes högre än fem för hundrade, då det förskrifna låncapitalet till fullo erhålles, men, i händelse att nedsättning i capital-inbetalningen kommer att äga rum, ej högre än fyra för hundradel. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — i r. Nej — 27. Frih. af Nordin: Då jag på f. m, begärde, att R. o. Ad. skulle bifalla usta punkten uti StatsUtsk:s utlåt, med det tillägg jag gjorde, så var det under osäkerhet, huru a:dra punkten skulle blifva afgjord; men sedan den blifvit afgjord på ett sätt, som för mig är tillfredsställande, har jag ingenting emot, att R. o. Ad. antager PresteSt:s beslut i lista punkten, och således ökar summan från 1,100,000 till 1,200,000 r:dr, men anhåller, i händelse det skulle blifva R. o. Adis beslut, att det tillägg, sorn jag begärt, dervid måtte göras. Hr Stuart:
Rlksdags-O dningens 44 §• medgifver åt Rikets Ständer rättighet att förelägga Utskotten tid till deras Belänkandens afgifvande, utan att någon anledning i samma stadgande innehålles för Utskotten, att å sådant föreläggande meddela annat svar, än att vid den utsatta lidens förlopp inkomma med de äskade Beiänkandena. Att nu gennäst aflemna ett svar, med förklarande af omöjligheten att verkställa föreskriften, anser jag dels sakna allt stöd i Grundlagen, dels kunna föranleda helt annat resultat, än det som åsyftas. Man vill nemligen öfvertyga Rikets Höglofl. Ständer om omöjligheten att uppfylla den förelagda åtgär - Ei:kli-U >ko:rets U ilat au de N:o 65. 3 den. Men då Rikets Ständer icke kunnat öfvertygas af cle i Stånden varande Ledamöters yttranden, ulan ansett sig, oaktadt dessa/ändock böra begagna sin rätt att förelägga tid, så lärer en skrifvelse från Banco-Utskottet verka något helt annat än en förändrad öfvertygelse i denna del. Jag har icke nied min l öst velat bidraga till den nya tids-ödelse, måhända äfven obehagliga ofverläggningar, som den nu beslutna skrifvelsen möjligen ksn åstadkomma. Jag hade ansett lämpligast, att, ulan vidare tidsspillan, genom oförtrutna bemödanden söka motsvara Ständernas fordran: hvarefter, och då möjligen äfven i min tanka den utsatta tiden skall finnas otillräcklig, anser jag vid densammas förlopp rätta tillfället vara inne, att anmäla de orsakar, som förhindrat Utskottet från alt fullgöra Ständernas och sin egen önskan: öfvertygad, att Rikets Ständer snarare på en sådan väg, än på den nu valda, skola bedöma förhållandet med lika sorgfällig pröfning, som vanlig rättvisa.” Uti denna reservation instämde Herr Grefve Frölich, Herr Biskop Lundblad, Herr Prosten Ödmann och Herr Doctor Hvasser. Herr Prosten Åstrand och Herr Doctor Morén hegärde antecknadt, att de ej varit närvarande, då Utskottet fattat dess beslut i denna fråga.
Min mening var, att derigenom få bildad en utmärkt god kärna, men dock ingalunda minska armeens verkliga stam af stående här; ty min stam blefve just beväringen sjelf, som jag ville indraga till exercis under t. ex. 3 ä 5 års tid, fullt så mycket som vår indelta trupp. Det vill visserligen ej säga för mycket. Genom detta förfarande gör jag en besparing af en mängd exercisår, som jag nu anser på ej nödvändigt sätt bortslösade. Den vinst jag gör, blir att jag inom nationen får ett flera gånger så stort antal af krigsbildade män. I sjelfva armeen blir genom denna åtgärd deremot ingen minskning i numerär; hela förändringen blir, att omkring % af folket komma att tjena blott 3 å 5 år i stället för förut ända till 20 å 25. Det finnes en gräns för den tid en soldat måste hafva tjenat, innan han kan anses fullfärdig; och så åter en annan tid, efter hvilken denna färdighet börjar altaga. Jag tror ej att den för Svenska indelta soldalen i sednare fallet bestämda gräns är den rälta. Det är ej möjligt att här ingå i någon vidare utredning af detta så vidlyftiga ämne; jag har nog redan blifvit hänförd att säga för mycket; och hvad jag anfört skall åtminstone kunna temmeligen antyda hvad jag menar. Blott ännu några ord om de ofantliga fördelar försvaret genom folkbeväpning skall skänka. Hafva vi en här af blott 3o a 4°iOOO man, så tror jag ej att vi, om ock med en lederna ständigt fyllande rekrytering från beväring gen, kunna dermed försvara vårt så vidsträckta land; fienden, som sjelf väljer sina anfallspunkter, blir ossdå öfvers allt öfverlägsen; vi förlora initiativen genast och hinna aldrig återvinna dem. Men om deremot, hvar och när han än beträdde våra landamären, han genast möttes af en hel befolkning, som både väl visste hvar den skulle taga sina vapen och huru dessa skulle rätt brukas, så blefve förhållandet vida olika; ty då kommo de öfvervägande fördelarne pä vår sida, och dessa ökades hundradefallt vid hvarje steg, taget längre in i vårt land.
Denna brift har likväl blifvit fullkomligen afhulpen genom de förträffliga afhandlingar, hvarmed ifynnerhet tvenne Ledamöter federmera riktat Utikottet, rörande'detta vigtiga och granlaga ärende, hvilket jag få ledes tror nu vara i det närmafte få vida ut-, redt-, forn det för närvarande möjligtvis kan blifva. Jag har begagnat defia lärorika upplysningar och äger den tillfridsftällelfen, att fe min öfvertygelfe till det mälla inftämma .med deffe upplyfte Män; men en nogare granfkning af mitt ofulllländiga utkaft har likväl gifvit mig anledning till följande anmärkningar, rätte Iferoch tilläggningar, dem jag lika femi det. föregående ttnderkaftar Utlkottets vidare om* pröfvande, och hvilka jag anhåller måtte få.“ forn en Bilaga åtfölja mitt förut ingiföe anfö«v rande. Att börd ellef egenfkapert af ett Stånds Medlem Ikulle medföra en i begrepet om Sam» hällsinrättning grundad rättighet, till deltagande i Lagftiftände magten, är uti det af Herr Silfverjlolpe till Utfköttet ingifne anförande på det mall öfveftygande fatt vederlagdt. Intet Stånd fkall, under förfäktande af motfatfett och under åtnjutande af uppå oriktiga grunder fotade rättigheter kunna uppfylla defs verkligi beftämmelfe i Staten.
Hvad sedermera vidkommer Gesällernas städslande, så finnes, sid. 22, att städsel endast skall ske på 3 månader; sid. 19, §. 3 åter, att uppsägning skall ske minst 2:ne månader före flyttningen. Huru detta kan bidraga till stadga hos en, kanske förut sjelfsvåldig, Gesäll, karn jag icke förstå. Han kan ej lära känna sin Mästare, och Mästaren icke eller honom; sedan Gesällen arbetat 29 dagar, säger han upp tjensten, och under de följande 2 månaderne lärer hågen icke vara den bästa för dess Mästares arbete; en beständig flyttning hvar 3:dje månad blir oftast en följd, och oordentligheten upphör icke; ingen kan hafva reda på en sådan person, ty då Orlofssedeln utgafs, känner ännu icke Mästaren hans elaka anlag, först efteråt får han märka dem, och Orlofssedeln kan då mera icke ändras. Jag Den 7 September e. m. aoi anser alltså, alt minsta tiden Lör vara 6 månader, eller lika med annat lagstadt tjenstefolk. Utskotten hafva icke det minsta yttrat sig om gesällherbergens afskaffande, icke eller nämt något derom uti Handtverksordningen, ehuru jag vid slutet af min motion, med dessa ord: ”1 sammanhang med ”mitt ofvanstående anförande j yrkar jag_, J’att Gesällerna komma under Legohjons”stadgan, samt att Gesällherbergena måtte ”upphöra emedan ali möjlig oordning der”igenom uppkommer”s anhållit om något yttrande häröfver, hvilket således Utskotten hort på någotdera af dessa ställen afgifva. Kanske jag uti en serskild motion hort anföra detta ämne; men då Utskotten uti detta Betänkande infört en hel hop, som egenteligen hör till Handelsoch Handtverks-ordningen, hade ganska väl, enligt min tanka, något om Gesällherbergena der äfven kunnat omnämnas.
Besa.,- och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:o io5. 5 ler lill lindring deri; och innefattas de härom gjorda åtskilliga förslag uti följande yrkande, nemligen: i:o att posthemmanen, emot afsägelse af dem förunnade förmoner i och för postföringen, måtte från detta besvär befrias, samt detsamma i stället öfverflyttas på gästgifverien, och bestridas genom gästgifverioch håll-skjuts> eller ock genom beting med personer, som kunde finnas villige att öfvertaga det emot viss ersättning; 2:0 att lindring och ersättning måtte postförarne beredas på nedan uppgifna sätt, nemligen, genom: ur) befrielse från forslingen dels af utrikes och extra posten, eller rättighet till dubbel skjutslega för den förra, utom väntpenningar, dels af enskildes lös väskor, eller full godtgörelse derför af vederbörande correspondenter; 6) skjulslegans förhöjning, dels till likhet med hvad, som eger rum eller framdeles kan blifva bestämdt för kronooch gästgifveri-skjuts, än med, än ulan ersättning för aktionens begagnande, och dels från 8 till 16 sk. B.co milen för den enkla, och från 10 till 24 sk. samma mynt lorden dubbla postföringen, samt serskildt för snällposten till 32 sk. B:co per mil för hvarje häst; c) rättighet lill skjutslega för Ivaline eller flere hästar, efter det ådagalagdt blifvit, att det ökade antalet nödvändigt för postens fortskaffande erfordrats; cf) rättighet till erhållande af väntpenningar, i likhet med hvad i sådane fall beräknas vid gästgifveri-skjuts; e) anskaffande af stallrum och herberge vid Post-Contoiren för de skjutsande; upphörande af posthemmanens skyldighet att såsom sådane betala bevillning; g) förbud för postiljonerne att enskildt medföra bref och gods; samt IC) för esk ri f t, att ej utöfver viss vigt får lastas efter hvarje häst, i likhet med hvad härom stadgadt för gästgifveri-skjuts.
I öfrigt och för ett närmare bestämmande af Herrar Fullmägtiges åligganden, vid behandlingen afsådane Förvaltnings-ärender, hvilka äro af den natur, att Besluten skola grunda sig på för handen varande omständigheter och förhållanden, anser Utskottet sig likväl böra instämma uti den föreskrift Herrar Re visor erne meddelat Herrar Fullmägtige, att framdeles låta uti Protocollet anteckna och omständligen utreda skälen för alla i dylike mål vidtagande Beslut; äfvensom , efter hvad vid den allmänna undersökningen , till utrönande huru de åt en hvar bland Riksgälds-Contoirets Ämbetsoch Tjenstemän uppdragne göromål och förrättningar blifvit skötte och handhafde, Utskottet varit i tillfälle erfara, Utskottet, lika med Herrar Revisorerne, hyser den öfvertygelse, att Commissarie - göromålen icke äro af större omfång än att desamma möjligen kunnat år 1821 och sedermera hafva blifvit ombesörjde af 3 Commissarier, utan att desse härigenom fått vidkännas en trägnare tjenstgöring än af Ämbetsmän med fullkomlig hälsa och arbetsdrift i allmänhet skulle kunna fordras; hvaremot i förevarande fall dock något afseende torde böra fästas på denna omständighet, att vid den framskridna ålder, som de vid Commissarien Kindelii bortgång, qvar varande 3 Commissarierne uppnått, de, efter en 34-årig trägen tjenstgöring, icke kunna ega den styrka och ihärdighet till arbete, att ju icke det varit för dem svårt, såsom Betänkanden. i5 de sjelfve anfört, att sakna biträde af en Fjerde Commissarie. Hvad dernäst angår Herrar Revisorernes yttrande, att de öfrige göromålen inom Riksgälds-Contoiret kunna skötas af en mindre personal, så framt, med hänsigt till göroniåIens nu varande beskaffenhet, desamma varda på annat sätt än efter nu gällande arbetsordning fördeldte, så hafva, i anledning häraf, Herrar
Filialbanken i Lund 100,000: — Dito i Christianstad I Of),000: — Dito i Gefle 100,000: — Dito i Nyköping 100,000: — Allmänna Hypoteksbanken 300,000: — Mälareprovinsernas Hypoteksförening 300,000: — Gefle-Dala dito 300,000: — Stockholms Hypothekskassa 300,000: — Jernkontoret 300,000: — Bruksegares Hypothekskassa 150,000: — Allmänna Brandförsäkrings-verket för byggnader ä landet 100,000: — Städernas Allmänna Brandstods-bolag 75,000: — Allmänna Enkeoch Pupillkassan 100,000: — Kongl. Institutet för döfstumma och blinda 75,000: — Kongl. Patriotiska Sällskapet 75,000: — Stockholms stads Förmyndarekammare 100,000: — Stockholms stads Sparbank 200,000: — Stockholms Sjömanshus 100,000: — Brandvaktskasse-administrationen i Stockholm 30,000: — Gatuläggningsoch Lyshällnings-styrelsen i Stockholm 150,000: — Diskont-föreningen i Stockholm 100,000: — Sjöförsäkrings-aktiebolaget Neptunus 100,000: — Kongl. Theatcrns pensionskassa 30,000: — A. Rydbergs Stiftelse för danande af skicklige sjömän 75,000: — Hammarsköld-Risellschöldska stipendii-fonden 40,000: — Apothekare-societetens Direktion 20,000: — Clara församlings Fattigvårdsstyrelse 100.000: — Maria dito dito 10,000: — G. Deposit-rör elsen. Enligt 1861 års bokslut innestodo pä denna räkning ■ R:mt 1,461,000:
Alen den oerhördt kostsamma materiel, som i våra dagar fordras för en större flotta, gör det för Sverge alldeles omöjligt att kunna på hafvet mäta sig med den oupphörligt växande ryska. Flottor, i detta ords nuvarande mening, kunna blott af stormakter skapas och underhållas. Härtill kommer, att underlägsenhet under fiendtliga krafter, ofördelaktig till lands, är likväl ännu mera ofördelaktig till sjös. De ma• teriela krafterna, — fartygen och kanonernas antal, — hafva ännu mera öfvervigt och bestämma med ännu mera sannolikhet seger på haf än på land. Ställningar kunna här väljas, der marken lemnar fördel åt en mindre styrka, förskansningar byggas, fästningar lemna stöd och tillflykt, hvilket allt saknas på hafvet, der man lätt löper fara att instängas, så snart man kommer i defensivt läge. En flotta kan också lättare hastigt i grund förstöras, än en krigshär, hvars förnämsta beståndsdel, manskap, aldrig saknas i ett land med beväringsförfattning. — En mindre stat som Sverge gör af alla dessa skäl klokare att samla sina tillgångar till landförsvaret, som i alla fall är det verksammaste, och att nöja sig med det biträde vid försvaret, en mindre flotta kan lemna, än att splittra sina krafter i syfte att hafva en stor 20 både landoch sjöstyrka, hvilket vore omöjligt att ernå, och hvarigenom man blott blefve svag å båda hållen. Den styrka, våra landtrupper böra ega, borde rätta sig dels efter den styrka, hvarmed vi kunna hotas, dels efter de tillgångar, vårt land eger att uppsätta och underhålla försvarare. Ehuru vår mäktigaste granne är tillräckligt rik på land, som gör honom bekymmer, för att han skulle hafva någon fördel af att inkasta sig i ett så vidtutseende företag, som ett anfall mot vårt land, och ehuru han visserligen icke är den ende, med hvilken vi kunna råka i strid, är han dock, till följd af sin makt och sitt läge, den starkaste. Deraf och af vår senare historia är det förklarligt, att den allmänna uppmärksamheten i främsta rummet är riktad på möjligheten af ett anfall från denna sida och önskan att erhålla alla de upplysningar, som härom stå att vinna.
Detta skäl har måhända kunnat gälla i fordna dagar, men nu är att hoppas att häradsrätternas archiver allt mer och mer bringas i godt skick. Detta skäl bör således ej kunna blifva en tillräcklig anledn. för R. o. Ad. att för sig ensamt bibehålla denna förmån under det att andra samhällsmedlemmar riskera, att få sina handlingar vårdslösade. Må vi då heldre tillse att vederborde sköta sin tjenst, det är bättre än att blott för vår egen del behålla denna fördel. Jag tror mig nu hafva vederlagt de hufvudsakligaste af de emot betänk. gjorda anmärkmr; och jag tviflar ej på, att ju R. o. Ad. skall i detta, som i andra afseenden, veta att göra de eftergifter som rättvisa och billighet fordra; isynnerhet som, i enlighet med hvad jag sagt och uti betänk, jemväl blifvit antydl, denna eftergift ej medför någon den ringaste olägenhet för R. o. Ad:s medlemmar i ett eller annat afseende. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Redan vid början af diskussionen anmärkte Frih. Rehbinder, under det lian för öfrigt tillstyrkte bifall till betänk., att likväl åtskilliga ändringar derutinnan borde göras. Vidare har ett ovilkorligt bifall blifvit af andre ledamöter yrkadt, egentligen på den grund alt ifrågavarrde rättighet skulle icke utgöra någon förmån för detta H. Stånd, men deremot lända andra Stånds medlemmar till någon olägenhet. Sedermera hafva andre talare i min tanka rätteligen och tillräckligt utredt i hvilka hänseenden detta privilegium för R. o. Ad. är en verklig fördel och huruledes det icke bör anses medföra någon annans förfång eller skada.
Riksdags-Ordningen, väckta motioner: l:o af Prot. Utdr. d. 29 Maj 1840. „ 3o5 l:o af Herr Petré, angående ön S:t Barthelemy, vid hvilken remiss ett af Ilerr Winge ingi tvet yttrande kommer att åtfölja; och 2:o af Herr Westman, angående Hernösands stadsoch lands-församlings begäran, alt af Statens medel undfå ett lån till iståndsättande af Hernösands Domkyrka. S. D. Till Constitutions-Utskottet remitterades en af Herr Thore Petré denne dag, i den ordning, Grundlagen foreskrifver, emot Konungens Rådgifvare anmäld anledning till anmärkning. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 19 dennes till Rikets Ständer, angående förordnande för en ledamot af Stats-Rådet å den i 42 §. af Riksdags-Ordningen afsedda befattning med Riksdags-ärenden, hvilken Nådiga Skrifvelse blifvit af Borgare-Ståndet bordlagd den 27 dennes, blef densamma lagd till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo följande Utskotts-Utlåtanden och Betänkanden: l:o Stats-Utskottets. N:o 116, i anledning af Herr Dalmans, W. F., angående subscription af Rikets Ständer för bildandet af en uppfostrings-anstalt för fattige Sjömäns söner. Bifölls. N:o 117, angående väckt fråga om förlängning af den för inlösen af Riksgälds-Contoirets Credit-sedlar stadgade praescriptions-tid. Bifölls. och N:o 118, angående ett lån för uppmuddringen af Sölfvitsborgs stads hamn. Bifölls. 2:o Lag-Utskottets. N:o 41, i anledning af väckt fråga om ändring i 5 Cap. 4 §. StraffBalken. Återremitterades. N:o 42, öfver väckta motioner om Förliknings-Comitéers inrättande. Återremitterades. N:o 43, i anledning af väckt motion, dels om rättighet