Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några af en falsk ekonomisk fördel förblindade försvarare af brännvins-bränningen yrka, att Landtmannen, den förutan, hvarken skulle kunna framföda sina kreatur eller goda dem; men, oberäknadt att drankens användande till dessa ändamål, af andra uppmärksammare Landtman, i afseende på nyttan, anses mycket problematiskt och af många till och med skadlig både för mjölken, som genom dranken blir sämre och mindre hållig, och för kreaturens tänder, som derigenom försvagas och förstöras tillika med iuelfvorna, samt icke eller fördelaktigt för göd kreaturen, emedan köttet och fläsket blir mindre mustigt och icke väismakligt, hvadan också köpare numera göra sig underrättade, om fetman är en följd af dranken, i hvilken händelse värdet betydligen minskas; så be - Den 28 No vem ber e. m. visar vår egen historia, att innan rlet olyckliga brännvinet ens till namnet var kändt bos oss, kunde våra förfäder framföda mångfaldigt flera kreatur af alla slag än nu, ehuru en under sekler förökad odling borde ådagalägga just motsatsen. Detta af mig nyss vederlagda, så ofta och så ihärdigt, mera af egennyttan än en verklig ekonomisk fördel, upprepade argument för bränneri-friheten försvinner dessutom belt och hållet, så snart man erinrar sig den bestämdare nytta, en sednare tids för menniskor och boskap lyckligare uppfinning: Potatoes nemligen, äfven i detta fall medför. Men, om också, emot sanning och rätt, medgåfves, att brännvins-tillverkningen i stort vöre för Landtman till och med serdeles fördelaktig i anseende lill möjligheten att framföda ett större antal kreatur; så tror jag dock att, med den öfverallt så uppenbara erfarenhet om brännvinets oberäkneliga skada på menniskor, både i moraliskt och fysiskt afseende, ingen så litet samvetsgrann Medborgare nu mera finnes, som icke, äfven med någon uppoffring af egen fördel, önskade att i allmänhet minska tillverkningen deraf, för att derigenom minska dess förderfliga följder på så många tusendetals medmenniskor.
Nu är frågan örn huru man vill uppfatta dessa villkor: derom hafva skiljaktigheter uppstått inom Utsk., och jag måste vitsorda Hr Stuarls yttrande, nit meningarne inom Utsk. divergerat åt så många håll, och alt åsiglerna varit så delade, att man väl kan saga att BancoUtsk icke är för närvar, det rätta finance-utsk.; men jag hemställer om det blir mera ett finance-utsk. derföre alt vi så parlielt behandla frågan. Emedlertid, då man sagt att man ej behöfde befara någon strypning, derföre att man betalade med reverser, torde jag få nämna att bankens sedelstock i denna stund är förminskad med nära nog en million, efter hvad sisla redogörelsen utvisar. Sedan jag sagt detta, har jag ingenting vidare i hufvudsaken att tillägga. Hr Bråkenhjelm: Med afseende på hufvudsaken i Uisk:s förslag, uraktlät jag i mitt förra yttrande att fästa uppmärksamheten derpå, att delta förslag har för afsigt att göra allt användande af bancovinsten i och för allmänna ändamål intill nästk. riksdag omöjligt, såvida händelsen skul - »i Den a September f. oi - le göra att denna riksdag inträffade inom två år, då liela bancovinsten lomme dels att ligga i bankens hvalf, dels att stå i bankens räkenskaper utan att komma hvarken statsverket eller det allmänna till godo, samt Sliinderne hafva händerna bundna hvad dess användande beträffar. Olikheten mellan Ulsk:s förslag och reservationerna som detsamma åtfölja, är således mycket större än den Gr. Frölich trott sig finna; dessutom ligger en olikhet mellan Utsk:s mening, reservationerna och Gr. Frölichs förslag i sjelfva väsendet af detta sistnämnda, som jag anser ganska märklig och vållar att jag hesitcrar att antaga detsamma, nemi. att inblanda bankens affärer med statsverkets alltför nära, för att dervid behörigen kunna afse bankens säkerhet.
Men såvidt jaget måste sätta vid sig en bestämdhet, som det icke i sig har, tillhör denna bestämdhet själf jagets i-sig-vara, och jaget måste sålunda sätta sitt i-sig-vara, sin subjektiva själfverksamhet, såsom öppet för en för det främmande (objektiv) bestämdhet — naturdriften. (Huru den i-sigvarande bestämningen och den tillfälliga beskaffenheten slå öfver i hvarandra, om den senare måste sättas såsom förefintlig, har Hegel visat, Logik I, sid. 131). Detta innebär, att jaget för att sätta sig såsom förmåga af frihet måste sätta sig såsom vid sitt uppkastande af ändamålsbegreppet bundet af naturdriften — ej blott så, att detta måste vara riktadt på naturdriften, utan äfven så, att själfva uppkastandet af det samma eller väljandet är bundet af den samma (på grund af beskaffenhetens inträngande i den i-sig-varande bestämningen). Nu är visserligen å andra sidan sant, att jaget för att sätta sig såsom förmåga af frihet måste sätta sig såsom till sitt väsende själfverksamt eller såsom efter sitt begrepp bestämmande sitt vara. Såvidt måste jaget sätta sig såsom efter begrepp (ändamålsbegrepp) bestämmande äfven sin objektiva bestämdhet och sålunda såsom subjektive själfverksamt äfven i förhållande till denna. Men därvid är att märka, att om jaget sätter sig såsom till sitt väsen genom sitt begrepp bestämmande sig själf, måste det abstrahera från den för dess sig-sättande såsom förmåga af frihet nödvändiga differentieringen i subjektivt och objektivt jag och från sin subjektiva själfverksamhet såsom riktad på det ofria objektiva jaget eller sitt uppkastande af ändamålsbegrepp såsom gående på en viss bestämd handling i sinneverlden, och det måste reflektera sig såsom rent jag eller försätta sig i den intelligibla verlden. Därför kan jaget sätta sig såsom fritt i sitt uppkastande af ändamålsbegrepp endast in abstracto eller med abstraktion från innehållet i ändamålsbegreppet, från hvad som väljes, med reflexion endast på väljandets akt55.
Om lifvet är er kärt och ni ej har annan utsigt att få behålla det än genom att mörda, så vill ni inbilla mig, att ni då ryggar tillbaka för ett brott. Det gör ni inte! Ni är fördömd på de brott, ni redan begått; ett nytt gör inte er skuldbörda tyngre. Ni förefaller mig ibland som ett barn, som inte törs göra det eller det af fruktan för stryk. Och ändå vet jag alltid hvar jag har er. Nu är ni mogen för min plan, jag ser det; ni behöfver inte ens svara mig. Men ni har ett besynnerligt behof af att genom invändningar blifva bevisad om den handlings nödvändighet ni måste utföra. Alldeles som ordet »måste» vore för stort för er att fattas ögonblickligt. Ni har valt? Ni har gått in på mitt förslag. Arnold teg. Och nu måste jag till teatern! – Det var sant, här är den lilla lådan, som skall göra alltsammans. För tusan, den måste ni vara rädd om. Dess konstruktion är lika enkel som hela planen. Ni vore inte ingeniör, om ni ej visste hur den skall användas. Den tunna sidan utåt. Ja, det der förstår ni nog. Nora såg från sitt gömställe huru Brauner flyttade fram en trälåda på skrifbordet och invigde Arnold i dess hemlighet. Hon ansträngde sig för att kunna höra hvad de vidare sade; men det var henne omöjligt att kunna uppfatta ett enda ord mera. Ljuden af rösterna trängde tydligt fram till henne; men förfäran öfver hvad hon fått höra bedöfvade henne. Samtalet ringde för hennes öron som ett oredigt surrande. Efteråt förundrade hon sig öfver att hon ej svimmat. Men rädslan höll henne uppe. Värmen från det tjocka draperiet var qväfvande och samtalet varade så länge. Hennes ben skälfde af trötthet och den torrhet hon kände i strupen hotade hvar minut att låta en hostning förråda hennes närvaro. Hon kände hur krafterna öfvergåfvo henne mer och mer, till dess hon slutligen lät allt hopp fara om att kunna hålla sig upprätt längre. Just i detta ögonblick erfor hon den välgörande verkan af en kall luftström. Hon spratt till och öppnade åter ögonen. Brauner var ensam. Han såg så lugn och glad ut som om han nyss haft det angenämaste möte i verlden. Han satte sig vid skrifbordet.
Detta bruk skulle äfven i framtiden kunna blifva farligt för sättet att utöfva Rikets Ständers granskningsrätt; ty om man nu skulle finna skäligt att i massa gilla Revisorernes åtgärder, skulle det kunna hända, att man en annan gång, lydande ögonblickets passioner, i massa ogillade dem. Grefve Horn har nämnt, att hans mening varit att i sin framställning endast innefatta Ridderskapets och Adelns Revisorer; men jag hemställer, huruvida Ridderskapet och Adeln, såsom särskildt Stånd, har någon revisionsrätt, och om den icke utöfvas af Rikets alla fyra Stånd gemensamt. Jag tror icke det går an, att vi ensamme upphöja oss till beröm eller ladel af våra Revisorer, utan i förening med de öfriga Ståndens. Jag instämmer på dessa skäl med de Talare, som förklarat sig emot motionen, och hemställt att den må förfalla. Herr Lefren, Johan Pehr: Då man tager den gjorde motionen i öfvervägande, bör man i synnerhet fästa uppmärksamhet på tvenne omständigheter: den ena, huruvida motionen är öfverensstämmande med Grundlagen, den andra, hvilka följder motionen kan medföra. Hvad den första om - 76 Den 22 J a n 11 a r i i f. m. ständigheten beträffar, så är motionen efter min tanka icke öfverensstämmande med Grundlagen. Revisorerne äro icke förvaltare, och behöfva icke decharge; de hafva samma rättigheter och skyldigheter, som den enskildte StåndsLedamoten; de hafva ingen ansvarighets-lag, utom Grundlagen, och kunna icke i något fall ställas till ansvar för underlåtenhet af sina skyldigheter, och behöfva derföre icke eller något beröm för det sätt, hvarpå de uppfyllt sitt förtroende. Yill man jemföra dem med andra Auctoriteter, äro de närmast att förlikna med Rikets Ständers Utskott. Båda väljas genom Ständernas förtroende, utan annai! instruction, än Grundlagen; båda hafva ingen annan ansvarighet än sina samveten och efterverldens dom. Men jag hemställer, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken skulle kunna meddela proposition på en tacksägelse-adress till det eller det Utskottet.
Redan med den förstnämnda kan man — med en smula god vilja — komma rätt långt, hvilket lätt inses, om man betänker, hvilket stort antal olika handlingar — som för ingen del alla för det allmänna rättsmedvetandet framstå såsom brottsliga — af strafflagen äro belagda med straff. Och hvilket vidsträckt spelrum för godtycket lemnar icke stadgandet om försök att » förleda (icke uppmana, utan förleda! ) till ohörsamhet mot lag eller laga myndighet »? Det behöfves ej mycken skarpsinnighet för att finna, att äfven ' dessa bestämmelser äro » kautschukparagrafer », om än deras egenskap af sådana vid första påseendet ej så hastigt genomskådas, som förhållandet är med den af Andra kammaren icke antagna bestämmelsen om » hot ». Att det icke heller är meningen att lemna dessa tillfallen till ingripande mot misshagliga åsigter obegagnade, kan man godt förstå af de mångfaldiga tecken — af hvilka väl föregående berättelse är ett af de mest i ögonen fallande — som visa, att man vill åt yttrandefriheten, eller måhända rättare sagdt, att man inslagit en sådan väg, inlåtit sig på ett sådant politiskt system, hvars bestånd tydligt nog är oförenligt med denna frihet. Betecknande i detta hänseende äro de yttranden, som under debatten om munkorgslagen i Andra kammaren faldes af Bismarcks lärjunge, statsministern friherre Bildt. Denne framkastade nämligen sjelf frågan: är det då nödvändigt att göra inskränkningar i yttrandefriheten? och fortfor: » derpå måste man svara ett obetingadt » ja ». Vi-dare frågade han: men kan man då icke uppskjuta med införandet i lagen af sådana inskränkningar? » Derpå », sade han, » måste man svara ett obetingadt » nej! » Och af hans anförande i dess helhet framgick alldeles otvetydigt, att här icke så mycket var fråga om att med lagens straff drabba vissa specielt brottsliga uttalanden eller uppmaningar, som icke mera om att komma åt sådana sträfvanden och sådana agitationer, som i anseende till sitt syfte och sin anda äro egnade att hota den bestående samhällsordningen eller att förleda medborgare att förgripa sig mot densamma eller visa » ohörsamhet mot lag eller laga myndighet ».
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Lsndtm., att Hr von Ehrenheim hade yrkat, att den förra och den sednare delen af ifrågav:de mom. skulle blifva föremål för särskilda propostr; samt att, hvad således först beträffade den förra delen, eller meningen: »bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när den skattskyldiges sammanräknade årsinkomster understiga 400 rdr,» bifall dertill ej blifvit af någon ledamot begärdt, men deremot så väl återremiss af samma del som ock afslag derå och bibehållande af det nu gällande stadgandet påyrkats. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag i denna del, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej, och vidare propos på afslag å oftaberörde del af mormt samt bibehållande af det nu gällande stadgandet, hvilken propos. besvarades med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på återremiss af förslaget förnyades, och, sedan dertill svarats många ja jemte några nej, förklarades ja nu haft öfvervigten. 80 Den 6 Juni f. m. Efter förmälan, att hvad åter rörde den sednare delen af raomit, eller meningen: »öfverstiga de icke 1,800 rdr, äro 300 rdr af inkomsten från kapital eller arbete fria från bevillning,» hade endast återremiss deraf blifvit begärd, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till denna del af mom:t, hvartill svarades nej: och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Den vidare behandlingen af förev:de Betänk, uppskjöts till e. m:s plenum.
Hr Lagerhjelm: Sedan R. o. Ad. har antagit PresteStåndets beslut i litt. c men deremot afslagit StatsUtskis förslag i litt. b, så återstår likväl ännu en punkt att besluta öfver, nemi. PresteSl:s beslut i litt. d. , hvilket jag vördsamt anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes för R. o. Ad. föredraga. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag skulle tro, att del ej är lämpligt att företaga denna punkt till afgörande, förrän R. o. Ad. beslutat, huruvida några anslag skola lemnäs till de i nämnda punkt uppräknade föremål. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de föremål, som omtalas i mom. d) af PiesleSt:s prot.utdr., voro Eramåns och Stångåns samt Himble och Tolleruds åars upprensning, samt aftappning af myror på Gottland; då R. o. Ad. ännu icke bestämt några anslag för dessa ändamål, torde Ståndet finna alt icke några villkor för användandet af de odisponerade delarne deraf kunna bestämmas förr än Ståndet bestämt sjelfva anslagen och villkoren för desamma. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, att PresleStts beslut äfven inneliölle ett slutligt förbehåll att, såvida medel ännu skulle vara öfriga att disponera sedan extra-statsregleringen blifvit definitivt afgjord, kunna använda större anslag för beredande af odlingsföretag; Hr Landtm, hemställde, om icke R. o. Ad, ansåg alt denna del af PresleSt. prot.utdr., hvarå un - Den 39 Mars f. m. 485 der discussionen propos. af några ledamöter blifvit begärd, kunde blifva föremål för Öfverläggning sedan R. o. Ad. fattat sina beslut i afseende på de återstående delarna af utlåt, litt. G. Ropades ja. 2, 3 och 4 punkterna.
Jag kan således icke ett; ögonblick tveka emellan att antaga ett sådant mera genomgripande förslag om sådant vore möjligt eller att antaga det nu ifrågasatta, men jag har aldrig tillhört deras antal, som förneka hvarje förnuftig reform, och ur sådan synpunkt här jag alldeles icke velat upträda här till något klander emot St:s Utsk. Jag gillar till en viss del hvad St:s Utsk. föreslagit, så tillvida som det afser småpersedlarnes förvandling i penningar, lag ser / t. o. m med mycket nöje .Strs Utsk:s beredvillighet att häråstad j komma en förenkling, men hvad angår den ifrågasatta förvand lingen af en persedel i en annan, så får jag på det högsta emotsätta mig den. I detta afseende ber jag just att få fullfölja en / upläsning, som för några ögonblick sedan gjordes af Hr Troil 1 ur K. M:s Nåd. propos. vid 1851 års Riksdag. Hr von Troil 1 upläste premisserna i K. M:s förslag, men icke slutet. Jag ber Hrr:ne låna sitt öra dertill, så torde Hrnne finna att K. M. verkligen dä icke föreslog en sådan förvandling, som den hvilken nu är ifrågasatt. Sedan K. M. sagt hvad Hr von Troil förut upläst så fortfar Han längre fram: ”och K M. föreslår alltså härmed, att, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indeldtasom den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar på ofvanomförmälda säll bibehållas (jag ber Hrr:ne bemärka ordet bibehållas och att ordet förvandlas här ingenstädes finnes användt i afseende på hufvudpersedlaree) de mindre betydliga eller s. k. småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, må efter ett, på grund af de nästföreg:de 20 årens märkegångar, faststäldt medelpris förvandlas i penningar till visst belopp; viljande, sedan R. St:r härom meddelat sitt beslut, K. M., efter det nödiga uplysningar blifvit inhemtade samt vederbör:de embetsmyndigheter med underd. Utlåt:n inkommit, till R. St:r aflåta ytterligare Nåd.
Ut dr. den ig Maj 1841. 449 Per Pålsson från Christianstads Län Johannes Peterson från Elfsborgs d;o Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus d:o till Suppleanter: Anders Jonsson i Ökna från Östergöthlands Lauj Anders Göranson från Stora Kopparbergs d;o Jöns Ersson från Wermlands d;o. Den 19 M a j i84r. Från Höglo fl, Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu ånyo föredrogs Beviilnings-Utskottets den i5 och 17 dennes på bordet lagde Utlåtande ]N’:o 48, i anledning deraf, att Utskottets Memorial N:o 41» 0I« sammanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, angående tull-beyillningen, blifvit i vissa delar ogilladt eller återremitte radt, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: Utskottets anmälanden, pag. 2 och 3, angående de volerings-propositioner, som genom antagna inbjudningar förfallit, och de, öfver hvilka omröstning redan blifvit verksläld i Förstärkt Stats-Utskott, äfvensom pag. 4L om de delar, hvaruti Riks-Stånden dels godkänt, dels låtit bero vid hvad Utskottet i Memorialet N:o 4*> yttrat och hemställt, ansågos icke erfordra någon åtgärd, utan lades till handlingarne. 2:0 24 §• af Underrättelserna gillades; 3:o Ridderskapets och Adelns beslut, att, för den händelse förbud mot införsel af kläde fortfarande kommer att ega rum, utförsel af fin sorterad Electoral-ull skulle berättiga till införsel af kläde till lika vigt mot 2 R:dr tull per skålpund, ansågs vara förfallet; 4:o I allt öfrigt godkändes Utskottets Utlåtande, äfvensom, de föreslagna voterings-propositionerne. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 12 och 15 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o5i4> i anledning af Bruks-idkaren J.
M. söka och vinna tillstånd att denna tjenst jemväl med en i högre grad förena, såsom och för det närv:de äger rum, på hvilket sätt det för honom blifver möjligt att bereda sig en tarflig utkomst, äfven såsom gift. Göromålen vid denna Reg:tsSkrifvare-tjenst äro af den beskaffenhet, att de af tjenstens innehafvare besörjes hemma, till största delen, och uptaga blott en mindre del af hans tid, hvadan han är oförhindrad att derjemte bestrida annan trägen befattning, äfven den, som fordrar daglig närvaro å embetsrum. Men som bemälte Reg:tsSkrifvare, i anseende till honom anförtrodde fourageoch passevolans-medel, har vida större upbörd än Reg:tsSkrifvare vid andre Reg:ten upgående nästl. år till utöfver 300,000 R:dr r:mt, och har stora summor under längre tid om händer, är det angeläget, att honom beredes en tillräcklig utkomst, hvilket kan ske derigenom att honom lemnäs tillfälle, hädanefter som hittills, att tillika innehafva annan inkomstgifvande tjenst. På sådant sätt förekommes äfven det tätare ombyte af innehafvare af tjensten, hvilket eljest skulle inträffa och komma att medföra osäkerhet samt skadlig inverkan å göromålens behöriga och tillförlitliga handläggning. Jag hemställer derföre vördsamt: Att den för Reg:tsSkrifvaren vid K. Lifgardet till Häst nu å stat bestämda lön af 960 R:dr r:mt må förblifva oförändrad. I högstberörde Nåd. Propos. äro de tvenne MönsterSkrifvarne vid Lifgardet till Häst, hvilka nu enl. stat åtnjuta i lön 309 B:dr r:mt hvardera, upförda till en löneförhöjning af 141 R:dr hvarigenom lönen för hvarje skulle blifva 450 R.'dr r:mt.
År 1837 , . , 771 Skepp. 1838 1,698 1839 1,350 1840 2,282 — 700 skepp. 1841 2,604 — 390 — Af till Bergsrörelsen hörande handteringar äro stångjernsoch maimfaktur-smiden samt stålbränning hufvudsakligen de, som jemnt och med alfvar bedrifvas, hvilket sker vid tolf stycken Bruk med 24 stängjernshamrar och åtta till en del samma Bruk med 8 ämnesbamrar samt vid eli af bruken i 2 stålugnar. Efter de underrättelser, som möjligen stått att erhålla, kan tillverkningsvärdet vid samtliga dessa Verk, inberäknädt rudimaterien, antagas, på grunder som bifogade kalkyl närmare utvisar, till omkring 280,000 B:ar per medium årligen. Två kopparhammare inom Länet förädla årligen i medeltal 180 skeppund köpekoppar. Tillverkningsvärdet kan ej med visshet här beräknas; men kalkylationsvis efter 150 R:dr skeppundet uppkommer för det hela, råkopparen inberäknad, 27,300 R:dr. Till Bergsrörelsen kan för öfrigt räknas: ett Tälgstensbrott uti Wedbo härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare samt grytor och andre käril; flera skifferbrott inom ISordalils härad, dervid takskiffer tillverkas jemväl till afsalu utom orten. Qvarnstensbrott inom Nordahls och Gäseneds härader, derifrån orternes allmoge upphugger qvarnstenar för husbehof och jemväl lill afyttring åt andra orter; kalkugnar, deraf inom Wäne härad vid foten af Hunneoch Halleberg finnas ellofva stycken med rik tillgång på kalksten, och hvilka vanligen för året tillverka och afsätta minst 1000 tunnor kalk hvardera, hvarförutan åtskilliga mindre kalkstensbrott finnas på andra spridda ställen inom Länet och begagnas till kalkbränning för egarnes eller grannars husbehof.
Enligt Directionens af Kongl. Maj:t i Näder äberopade nnderdäniga fkrifwelse, bestå besia omständigheter i följande: att som det more att befara det mängden af mindre förmögne Jordbrukare, genom kriget utblottade pä penningar, men i behof deraf tin Utfkylders och andra nödiga utgifters bestridande, skulle tidigt nödgas afyttra sin nytröstade Spannemal till wanpris, fä syntes blifwa nödigt, att Allmänna Magazins inrättningen nu, likasom de föregående ären, sattes i förmäga. att göra snara upphandlingar för Contant betalning, efter fadane pris, hwarmed säljarne blefwo någorlunda belätne, samt att, fä wal för de Brännerier, hwilka stöde under Kronans egit bedrifwande, som för Staternes behof uköfwer Skatswerkets egna Sadestillgangar äfwenfom till upplag för de behöfwande Länens undsättning, erfordrades Spanneanäl, som borde uppköpas i de sävesrikare Provincer och wid de Magaziner inom dem, hwarifran Spannemälen, utan Allmogens betungande med kronofkju s, kunde sjöledes widare föras till de Orter, der desi an-vandande wore af nöden, hwarenwt upphandlingen wid annorlunda belägna - 198 Den 4 November. ua Magaziner, derifrån all säd mäste Landkwagen förstas, endast borde lämpas efter ortens eget behof af undsättning och inskränkas till torkad säd, som kunde längre lid ostädad förwaras. Widare hade Directionen underdänigst erindrat, att den ät förra Arrendators» af Götheborgs Bränneri uppdragne Bränwins fournering för Götheborgs Stad samt Bohus Läns Skärgårds'