Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han reste ut med »Sjælland» kort efter och jag Nej, det gör väl ingen annan än jag själf nu. kunde inte hjälpa, att jag alltid tänkte på honom. Och så blef det också sommar, och jag såg ingen annan på länge... Jag säger det bara, för det du skall förstå, att jag kunde vara så inbilsk och dåraktig. (Katrine nickar.) Och så när han kom igen nästa gång... Det var strax efter det Leonora hade fått lille Jörgen, och hon kom nästan icke alls ut och var alltid så upptagen hemma. Kan du minnas så brukade han komma så ofta ut till oss? KATRINE. skridsko... Ja det var den vintern du åkte så mycket EMILIE. om mig mera. Ja. Och sedan sedan brydde han sig inte 100 KATRINE. något ondt med det. Så gör så många män de menar nog inte EMILIE. han icke alls på mig. Och så började jag undra, hvem det var han tänkte på... KATRINE (ler vemodigt). Jag förstod, att när han inte såg mig, så tänkte Ja, ty det måste ju vara någon... EMILIE (trohjärtadt). gång det är icke länge sedan, blott för en fjorton da'r sedan då vi voro på middag hos Maages, så... Jag stod och talade med honom, då blef det Naturligtvis måste det vara någon. Och så en plötsligt, som om jag icke var till för honom, ingen i som kom in. Jag vände mig om, och då såg jag, att det var Leonora och Hans. Och samma dag hade jag begrep, att de två förstodo hvarandra med en rummet, hans ögon hängde fast vid dörren, vid någon han tillfälligtvis Leonora till bordsdam. Och jag såg blick, jag såg, att hans leende passade in i Leonoras Jag hade aldrig tänkt, att det kunde vara Leonora, för hon var ju gift och liksom ute ur spelet. Men då... jag förstod, att det binder icke. KATRINE. att själfva klangen i hans stämma svarade mot hennes. Tror du andra såg det? EMILIE. vana vid det. Nej, men främmande. Du hörde fru Schwarts-Hansen. Nej. Inte precis inom vår krets de äro så 101 KATRINE.
N:o 72, ruvida de ville göra nigot påstående om afdrag för Soldatens underhåll, nästan enhälligt ett sådant påstående sig afsagt j att om, vid dessa förhållanden, Soldaten' nu ålades att vid möten och marcher sig sjelf underhålla, skulle sådant tungt återfalla på Rotehållaren genom den förres fordran vid anvärfning på förhöjd lega, hemkall, lön ra. ra. att, oberäknadt det manskapet under fredstid tillvänjes för ett lefnadssätt, som under fälttåg måste iakttagas, helsotillståndet vid möten bibehålles derigenom, att karlen dagligen erhåller varm och sund mat, som ej undergått förskämning, hvilken annars ofta nog under den varma årstiden måste inträffa, då matsäck medföres, till bevis hvarföre blifvit anförde flere under 1828 års möte inträffade händelser med Soldater, hvilkas Rotehållare vägrat att uppå Passevolancens utgörande under de två sista åren ingå , i det karlarne , som straxt efter deras ankomst till mötesstället insjuknat, efter återvunnen helsa och afpollettering från Sjukhuset, funnit sina matsäcker förruttnade; att Rotehållare vid de fleste Regementen^ efter Passevolancens införande, sett sig befriade från en, uppå med Soldaten alslutadt Stats-samt Allm. Besv.o.Oec.Utsk.UtL N.o 72. 31 Contract stödd, förbindelse att lemna denne sistnämnde kost, äfven under aila smärre commenderingar inom Regementets eller Cornpagniets stånd, såsom vid utgörande af KrigsRättsoch Police - vakter , Trossbodellet andra handräckningar, smärre transporter ro. ro. Denna till Soldatens förlust åstadkomna förändring förmodar Herr Grefven, i händelse af Passevolancens upphörande, icke blifva förbisedd och således komma att återgå till det före år 181 a iakttagna förhållande. Vidkommande beloppet af den nu föreslagna årliga afgiften har Herr Grefven, under framställda bevis för angelägenheten der-, af att, under fredens lugn, sätta Kongl.
s. öfvergifva) mig, så vänder d o c k icke Edert trogna hjärta ifrån mig. » » Min aldrakäraste syster, hvi hafven I sådant tal till mig, » sade hon, » jag tror intet, att I viljen göra skälm af Eder, det har ingen varit i Sturesläkten, s o m så har ställt sig, att vi skole vända våra hjärtan ifrån dem. » D å b e g y n t e h o n bitterligen att gråta o c h s a d e: » Ja, j a g säger nu så. » I detsamma r o p a d e m o r m o r moster fru Sigrid in till sig i den lilla kammaren i n o m Rundelen, o c h strax därefter gick moster Magdalena in i Rundelsstugan, där moster fru Sigrid plägade ligga inne, och tog syster jungfru Kristina Bjelke, s o m då var liten, o c h satte henne på bordet o c h lekte m e d henne. I detsamma k o m herr Erik in o c h hälsade henne o c h sade så här till h e n n e: » Käraste fröken,viljen I så se den hästen, jag hafver förärat E d e r; han står nu nere på borggården. » D å svarade h o n » ja, » och t o g han henne under armen och förde h e n n e g e n o m den dörren, s o m vette ut i förstugan. Då de k o m m o neder på borggården, stod hästen för slädan i porten under hvalfvet. Där satte han moster i slädan o c h jungfrun m e d sig, steg så själf bak på slädan o c h begynte köra nedåt sjön, o c h när han körde bort, stod m o r m o r s präst o c h m e r a af folket på borggården, hvilka mente de skulle draga på jakt, o c h väntade, att d e andra mostrarna skulle k o m m a efter. V i d det hustrun såg, att han körde nedåt sjön o c h b e - för vallokalerna, hvarefter intresset fram emot m i d - natt kulminerar i små folksamlingar framför en eller annan tidningsbyrå, hvarest valresultaten anslås i d e upplysta fönsterna.
Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig remiss, anbefallt Dess och Rikets Kammar-Kollegium att häröfver, efter vederbörandes hörande, afgifva underdånigt utlåtande, har bemälde Kollegium infordrat underdåniga yttranden i ämnet så väl från Kronofogden och Häradsskrifvare)! i orten, som ock från Magistraten i Eskils - 16 Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o ÖÉ. tuna och från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Södermanlands län; hvilka yttranden Kollegium i underdånig skrifvelse den 25 November nästlidet år till Kongl. Maj:t insändt, tillika med ett af Rådmannen P. G. Schotte, som nu under arrenderätt intill midfastan är 1862 innehafver Eskilstuna Kungsladugård, skriftligen afgifvet samtycke till afträdandet af det ifrågasatta jordstycket utaf Kungsladugårdens mark. Af berörde utlåtanden inhemtas: att Eskilstuna stads invånare, enligt hvad Magistraten derstädes i underdånighet anmält, vid sammanträde den 17 September 1856 beslutat hos Rikets Ständer, till lastageplats för staden, begära upplåtelse af samma jordstycke, om besittning hvaraf Machinfabrikanten Munktell i underdånighet anhållit, samt att Magistraten, med undantag af Borgmästaren S. A. Hallström, ansett platsen blifva behöflig för staden i samma mån, sorn denna utvidgas och' bebygges på östra sidan af Eskilstuna å, der jord redan är, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 30 Juli och Kongl. Brefvet den 28 Augusti 1829, till byggnadstomter anslagen; hvarföre och då, efter Magistratens öfvertygelse, det enskilda intresset borde vika för det allmännas fördel, Magistraten ansåge sig ej kunna tillstyrka bifall å Munktells ansökning.
Säsom en följd häraf klef af Utskottet projecteradt, icke allenast att för hus, tillhöriga Borgare och Stadens Embetsman, samt för åbyggnad ä Landet af hwad egenskap den wara mätte, någon särskild Minimi-afgift icke komme att erläggas, utan ock, hwad än mera bestämmer owillkorlrghetsn af ofwan anförde grundsats, att den Borgare eller Stadens Embetsman, som sjelf ej är husegare, m§ tvid upgiften af sin brhällna arliga inkomst afdraga utbetald hushyra. Den I7 April. 785 Dcrta förslag lämnades af de öfrige Nefpective Ständli utan all anmärkning och skulle troligen förblifwit 0- rubbadt om ei Borgare-Ständet sjelft gifwit, till den sedermera upstäddc twistighctcn, en cstyldig anledning, dä dels af den billiga Consideration, att äfiven Personer af andre Ständ, sam till Staden inflytta, merendels hafva syssla, befattning eller egendom, hwar öre de mäste Skyddsafgift erlägga, dels ock till bewis om den motswa ighet i tänkesätt, som Borga-e-Standet alltid sökt ädagal-.gga och deli Högloft. Ridderstapcts och Adelns kmrt föttit wälwilligt sig ätagne delaktighet i inqwarterings stuldig! eten, äfwen nu framkallade, Borgare-Ständet för sin. del anlag den jämkning i föreslaget aga rum, att friheten frän Minimi - afgifts betalande för hus i Städerne borde lika som ä Landet, utan undantag wara gällande för en hwar af Rikets skattdragande Undersätare. Ständct kunde icke föreställa sig, att päminnelfen om detta förhällande stall hos de Rcspcctive Med - Ständcn sakna ett förtjent afseende, men Skärdet kann tillita, att icke i Formerne utan i s kens natur, de skäl böra sökas, som stola leda till hufwudsaklig uplpsning och en werkelig öfvertygelse.
Nej, min goda fru Lange, ni har för många jern i elden. Den 5te Feb. I dag har Lundegård varit här uppe. Hånade mig för mina fula bukett till Brandes, för de sentimentala orden på pappersremsan och för de blågula banden. Jag försvarade mig ej, blef ej heller ledsen, men jag blef röd ända upp till ögonen af skam öfver att kanske också Brandes funnit mig löjlig. Var det då så sentimentalt? Detta stackars ”ljungen är från min hembygds stora, tysta hed, som jag håller så af. Vi helsa Er, – jag och heden.” Om vår Herre är både vis och god, så är det underligt att han icke kunnat skapa dumma menniskor utan att på samma gång gifva dem denna intensiva förnimmelse af sin egen dumhet, som jag har.155 Jag är fortfarande glad att jag kommit hit; jag hoppas kunna äta mig mätt på samvaron med G.B., som man äter sig mätt på kakor och konfekt, så att jag sedan utan saknad kan återgå till arbetets dagliga, fasta föda. Jag tror att han kan vara lugn för mig. Ännu har jag icke varit här längre och icke råkat honom så ofta, och dock tycker jag det börjar kännas som om min ifver började lägga sig och som om jag snart kunde gå min egen väg igen, lika lugnt och frivilligt som jag gick från Meyer,156 utan jemförelse dem emellan för öfrigt, ty Brandes är den andre öfverlägsen milliontals gånger i allt, och jag är helt annorlunda fästad vid honom, men nyfikenhetsfebern har varit precis den samma båda gångerna, endast att konflikten med B. var starkare, af den grund att jag hos honom skattade författaren så högt, innan jag ännu lärt känna menniskan. Brandes vill jag naturligtvis alltid söka bibehålla som min vän. Jag menar blott att jag icke tror att jag ens gent emot honom kommer att spela rollen af den öfvergifna. Studiet af verkliga lifvet samt af min konst väger afgjordt tyngre i vågskålen än han. Gud ske lof! Jag var allt bra ängslig den gången jag märkte att min böjelse för honom bringat mig alldeles ur jemvigt. Jag var rädd att all den smärta jag skulle komma att lida kunde knäcka min arbetsförmåga, som den förlamade henne för en tid. Nu tycker jag mig känna en viss trygghet.
Vanloo gjorde ett plötsligt steg mot Drake och fattade hans högra arm, som doldes af hans kappa ... – Och, fortfor han lugnt, – jag vred mordvapnet ur hans hand, alldeles så som jag nu fråntager er denna knif. Vanloo hade verkligen vridit en knif ur sin värds hand. Drake ryggade tillbaka. Han försökte framstamma någon förklaring, men Vanloo afbröt detta försök. – Var obekymrad min ädle värd! sade han; – jag drager inga förhastade slutsatser af hvad som nu skett. Mitt förtroende till er är ännu detsamma, som då jag beslöt att följa er hit. Vi äro begge alkemister från topp till tå. Se här, – fortfor han och kastade en pistol på bordet, – äfven jag har vidtagit mina försigtighetsmått. Det ena får uppväga det andra. Vi känna ju hvarandra ännu så litet! Ni, såsom mången annan, kunde ju misstänka mig för att vara en farlig äfventyrare, mot hvilken man, isynnerhet i en stund som denna, måste vara beredd på försvar ... Drakes afsigt var i sjelfva verket icke den, som Vanloo misstänkte. – Mynher Vanloo, inföll han, – jag bedyrar, att denna knif af en ren tillfällighet kom i min hand. Jag plär hafva den i en ficka på denna kappa och ... – Ursäkter äro alldeles öfverflödiga ... – Nej, utbrast Drake lifligt, – de äro icke öfverflödiga, om den minsta misstanke vaknat i er själ. Skola vi enligt vår öfverenskommelse arbeta tillsammans, måste det ske med oinskränkt förtroende å ömse sidor. – Desto bättre, om sådant är möjligt! Hvad mig beträffar vill jag göra allt för åstadkommande af detta lika önskliga som sällsynta förhållande. Och hvad skulle jag väl göra häruppe, om jag redan kände konstens yttersta hemlighet? Hvilket intresse skulle jag då hafva af edra kunskaper och edra försök? Nej, min herre, vi behöfva ömsesidigt hvarandra ... se der vårt föreningsband! Drake räckte Vanloo handen. Denne låtsade missförstå afsigten; i stället för att utbyta ett handslag, räckte han honom sin pistol och sade:
Tackjernstillverkningen har, i förhållande lill blåsningsdygnens antal, genom varmblästerns införande vid de flesle hyllorne, årligen ökat sig i qvantitet, ehuru densamma troligen genom den stränga drifningen, förlorat Ftmårs-BeriUtelse fr, Stora Kopparbergs Län. ^ 10 i qvalitet, och har en så stor öfverproduklion af tackjern uppkommit, alt, elium de detta år gångbara prisen vid en del hyttor understiga tillverkningskostnaden, tack jernet icke linner någon efterfrågan eller afsättning, ett förhållande, som för lackjernsproducenten är högst bekymmersamt och skall ofelbart leda till dess undergång, så vida andra mera förmånliga utsigter icke snarligen sig visa. Beloppet af 1842 års tiondetackjern utgjorde 4,232 skeppund 19 lispund 1 skålpund. Tvåhundrasju större och mindre jerngrufvor hafva blifvit bearbetade och lemna t 204,861 lass malm om 2 skeppunds vigt. Koppartillverkningen vid Tomtebo har under dessa åren nedgått med omkring fdel och lemnar icke eller för närvarande hopp om ett framtida tilltagande, samt har i öfrigt, i anseende till stora brytningskostnader, m. m., icke lemnat ägarne behållning. Garpenbergs koppartillverkning utgör äfven endast |:del af det i förra berättelsen upptagne medelbelopp. Den personal, som har sin sysselsättning med den egentliga bergshandteringen, kan beräknas till '7,000 stycken.
Just det förslag den siste värde talaren omnämnde, gifver mig en förnyad anledn. att tillstyrka antagande af Ridd,Utsk:s förslag. Jag påminte mig verkligen icke det project, hvarom lian nyss erinrade, att nummerera bänkarna på håda sidor om Landtmts-bordet med samma nummer, hvilket synes mig ganska godt. Det är derföre icke sagdt, att alla ledamöter af ena meningen skulle silla på den högra, och alla af den andra meningen på venstra sidan, utan hlott att de, som äro af samma tanke eller närmare bekanta, hade något bättre tillfälle än nu, att närma sig hvarandra, utan att gå ifrån sin bänknummer, och detta arrangement, hvilket jag icke kan finna hvarken vådligt, olagligt, oförsigtigt eller opolitiskt, tror jag verkligen kunna vidtagas utan någon K. sanction och derföre öfverflyttas till ordu.- sladgan. Frih. Cederström: Denna öfverläggning är i det liela visserligen icke vigtig, men likväl är det väl icke i sin ordning, alt R. o. Ad. bereder sig vidlyftiga och tilläfventyrs vigtiga öfverläggningar i framtiden genom följderna af ett beslut, som nu synes blott angå en obetydlig fråga. — Här har af Hr Hjerta blifvit yttradt, att man genom bifall till detta förslag skulle bereda sig möjlighet att i Ståndet inrätta tribuner, deri man skulle uppträda, i stället för alt yttra sig från sin plats. Jag får fästa den värde ledamotens uppmärksamhet derpå, att i England, der man i långliga tider haft representation såsom i Sverige, hafva sådana tribuner aldrig existerat. Deremot i Frankrike, hvarest man har tribun i Deputerade-kammaren, hafva icke sällan stormiga uppträden vid tribunen inträffat, för alt komma i besittning deraf, och i första revolutionstiden föreföllo dervid jemväl blodiga uppträden. Allt sådant lärer icke vara af - Den 11 April e. m. a63 siglen, såvida man önskar en lugn lagstiftning och icke vill revolutionera det land, hvars representant man är.
"Nå för gu", sade hon slutligen vid sig sjelf, "är icke detta för mycket! Är han herre i landet, så är jag fru i mitt hus. Icke är han kung heller!" och modigt steg fru Metta in i rummet, derifrån hon bjöd herr Klas att stiga in i fremmandkammarn. De andra herrarne hade ock nu inträdt och under tusen krus inbjödos äfven de nu af fru Metta i det inre rummet. Öl och must framsattes nu i de åter upptagna silfverbägarne, och snart var samtalet i gång mellan herrarne, under det fru Metta och Sigrid sysslade med bordet och matens framställande. Enevald Fincke hade till det mesta iakttagit aktningsfull tystnad, och endast stundom bytt något ord med en af de yngre herrarne. Nu vände sig Fleming till honom och sade: "mig synes underligt att J sitten stilla på edert gods och sen på huru de upproriske bönderne bränna och härja. Ernen J icke, som en adelig ung junker anstår, egna eder åt vapenyrket, för att tjena konung och fädernesland?" "Nyligen hemkommen efter flere års vistelse utrikes, har jag ännu knappt hunnit göra mig bekant med det mig i arf tillfallna godset, som nu blifvit så illa förhärjadt, och har sålunda ännu icke egnat mig åt något bestämdt." "Hvilket yrke skulle väl en ung ädling välja, om icke vapnens? Och då konung och fädernesland hotas med farlighet, så synes mig att en och hvar borde draga svärdet och icke sitta vid spiseln." "Mig tyckes icke vara mycken ära att slåss mot bönder!" "Att de äro bönder, är det enda som länder dem till ursäkt, ty man kan af dem icke vänta det förstånd att rätt inse sakerne. Svårt är visserligen att draga svärdet emot desse förledde och bedragne, de äro dock egne landsmän och konungens undersåter. Derföre har jag ock velat vänta, i hopp att vettet skulle klarna hos dem. Hvad tänken J väl herr Erik", (fortfor ståthållaren nu vänd till denne) "det är dock en skräckelig sak, att i nere socknar just presterna äro de, som uppreta bönderna, är detta att lära dem vara öfverheten underdånig?
Ca3 ftan Hit] » j-c-g gätna (ade ad / t mt t guP3 |ot 3tna fot et! » — Ii,åt3 (ian3t é t apuan i-not fie&amp;ij-rnten, 9TLen 3en ä3fe é ångat-n 4a3e: at lSa, Y t da oc-fi|ot * alia. oeft. gtx !3 fiEej; i io3an » umniti^ » ©Itme ^j.u .6 » u? tang - BEat S olinen - A |ot * ta fa t, tt den * liona * fe aEajwnna, men ett fvjätfa, acll, ett nj-dt a men. ö | tgäj; i&gt;e » ej; tet liätEel, at &amp; j £ j; ot 3tg att omt a. ej^tet f u / c&amp;a rtj-at at tot » tat. » ^.u * 6u.j;, ©eft lian gt-cli u t EE * ången * af » 6-Etng », c^CoÄ c f at a t m i 3tna ti / &amp; e3omat ©mat eC vnaitiit, 3en. gEaSe, tian 4om * j-ong 6a iRo-nt om ftat£e &amp; 3a — gicR. ut att pEocda - nät ej någon to * met BEomma ». G L t m e; toAot, &lt; ä % T (St. m&amp;än Nu var han gammal • — allting hade blifvit gammalt. Han skötte ej mer musiken på herrskapernas baler och böndernas bröllop. Han kunde ej mer hålla ut vid klarinetten natt efter natt. Han var gammal och märkte det själf. Men att arbeta som en bonde vid plog och lie anstod honom dock ej. Han skötte fiske och jakt. kruthorn och matsäck i jaktväskan, lade han också ned den sönderskrufvade klarinetten däri, och detta var ingenting ovanligt, ty den tog han gärna med sig, hvart han färdades.
Dessa tänkesätt, och min angelägenhet, att lika så mycket skydda Medborgare från ingrepp i deras civila frihet, som för ett physiskt ondt, har jag redan ådagalagt i en af mig år 1802 utgifven skrift, och sednast under Orebro Riksdag, i ett särskildt af mig infordradt yttrande öfver ett Project till Reglemente för Vaccinationen, deri plikt för föräldrars uraktlåtenhet att inom en viss tid låta sina barn undergå den, var föreslagen. Af detta mitt utlåtande må det tillåtas mig anföra det, söm till ifrågavarande ämne är hörande: ”Anmodad att yttra mig öfver LäkarevårdsComitéens om Vaccinationen i Riket Betänkande till Konungen, gör jag det med så mycket mera tillfredsställelse, som detta Betänkande i flera punkter öfverensstämmer med mitt redan år 1802 af trycket utgifna Förslag till hämmande af Koppfarsoten, Och med de anmärkningar, som jag sistlidet år, på begäran, till Herr Archiater Weigel aflemnat, och han åt Comitéen meddelat, och med Kongl. Collegii Medici egen kungörelse af den 14 Juli i lSlO, om vissa föreskrifter och underrättelser till Vaccinationens befrämjande. Comitéen föreslår först, att vid vite hvar och en ålägges inom året låta ympa 664 Den 52 Maj: sitt barn, utan att tillägga annat undantag, än barnets sjukdomsförfall, då likafullt ett annat mera vanligt, och äfven ett giltigt för* fall, är brist på Vaccinateurer, och i syn* nerhet på Vaccin. Redan i ofvannämda skrift bar jag törklarat min tanka vara den, att man icke bör eller i vårt land behöfver tvinga folket till Vaccinationen.
Då man nu tar i betraktande att det icke allenast är jorden, som drager bevillning, ulan äfven bergverk, handel och all annan rörelse, så hemställer jag om icke, då jorden beskattas efter ett lägre värde än dess verkliga, såväl bergverk-ägaren som handlanden och hvarje annan, som har inkomst af någon rörelse, med skäl kan säga: »hvarföre skall jag upgifva min verkliga inkomst, då jorden icke beskattas efter 1 dess verkliga värde.» Hr Troil har föreslagit, att man inom hvarje distrikt skulle försöka att få vissa normal-egendomar, som voro rätt beskattade. Dervid är dock ett väsendtligt »item» som Hr Troil har förbisett, nemi. sättet för dessa normalegendomars riktiga upskattning, och blefvo fel vid denna upskattning begångna, återverkade dessa fel sedermera vid den på densamma grundade jemlörliga taxeringen. Under de fyra liiksdagar, som jag varit ledamot af BevillmsUtsk. har der icke funnits någon som försvarat den nuvande BevillmsFörordmn, men ehuru Utsk. väl skulle kunna förändra grunderna så att bevillningen mera jemnt träffade en och annan, så äro likväl icke sådana uplysningnr Utsk. tillgängliga, att det kan öfver hela landet jemnare fördela densamma. Följden blefve endast att man skapade nya orättvisor i st. f. dem som äga rum för det närvande, hvilka efter 3 0 å 4 0 års tillvaro hafva fått likasom en laglig häfd. Alt man redan länge insett att det närvande tillståndet icke är det rätta, bevisas bäst deraf att redan för tre Riksdagar sedan inom BevillmsUtsk. väcktes förslag att hos K. M. begära det sådana uplysningar måtte meddelas Utsk., att det med deras tillhjelp skulle kunna utarbeta en ny bevillnings-förordning. Detta förslag föll på afdelningen, väcktes ånyo i Utsk:s plenum, men rönte intet understöd. Yid sista Riksdagen framställdes ett likartadt förslag, men äfven det föll på afdelningen.
Som jag ej kunnat fatta Friherre Staél von Holstems nyss uppläste anförande , hvilket, enligt hvad jag tyckt mig finna, innehåller en ny Motion, an* håller jag, att detsamma måtte få hvila på bordet. Herr Grefven och Landi Marsk alfen yttrade ; att, enligt hvad han fattat, Friherre Staél von Holsteins anförande endast vore såsom en reservation till Protocollet att anse. Herr Munch af Rosenschöld: Då afstår jag från min anhållan, men sedan jag nu hört att Friherre Staél von Holsteins yttrande innefattar en reservation mot Ridderskapets och Adelns sista plemdag fattade beslut i afseende på BränrivinsBrännings-Bevillnings utgörande för de sednaste åren af Personer å Landet, sorn icke äga Jord, får jag äfven i samma reservation instämma, och det på det skäl, att jag anser Riksens Ständer värdigt att häfva miss-! 185 Dén 8 Maji, /, m. bruk och utdela rättvisa, jemväl då svårigheter vid verkställigheten möta, samt isynnerhet då det angar den fattigare delen af Nationen. Anmältes och emottogs Herr HofCancelle-' ren m. m. Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Majtts höga vägnar aflemnade dess Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, med öfverlemnande af TabellCommissionens underdåniga Utlåtande, angående det för senaste Quinquennium upprättade Tabellverk. Gifven Stockholms Slott den 7 April 18 tS Herr Grefven oq]i Landt Ma rs ka IJcen anmodade Herr HofCancelleren , att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att dess Nådiga Skrifvelse skulle med första till handläggning företagas. Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Skrifvelse. Företogs till pröfning