Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:l i Nåder föreslagit, att då för dessa numer, i,8i3 till antalet, erfordrades, efter 7 R:dr per numer, ett belopp af 12,691 R:dr, eller, tillsammans med ofvanuppgifne 173,978 Rldr, en summa af 186,669 R:dr, Rikets Ständer måtte anslå skillnaden emellan denna summa och de redan beviljade 176,000 R:dr, utgörande 10,669 R:dr Råneo, att på enahanda sätt utgå; hvarjemte Kongl. Maj:t i Nåder tilikännagifvit, alt Kongl. Majit har för afsigt att bifalla Rikets Ständers underdåniga förslag i fråga om Mötes-passevolance-afgiftens upphörande, så snart Kongl. Majit fått inhemta, att Rikets Ständer, lill uppfyllande af Kongl. Majits Nådiga önskan, anvisat den, såsom vederlag för Mötes-passevolancen , rätteligen erforderliga summa 186,669 R:dr Banco årligen, samt att Kongl. Majit emed;- iertid, under den ?5 sistlidne Februari, anbefallt Chefen för LandlförsvarsDepartementet alt underrätta Kongl. Majits Befallningshafvande om Kongl. Majlis Nådiga vilia, att uppbörden af 1841 års mötes-passevolance-afgift af Rustoch Rotehållare, till ryttarens eller soldatens underhåll, skall lills vidare och intilldess annorlunda kan varda i Nåder förordnad t genast inställas. Härförutan har Utskottet jemväl, genom remiss från Hedervärda BondcSlåndet, fått emottaga en af Petter Jonston från Jönköpings Län väckt motion, att de rotar, som, enligt serskilde med Kongl. Majit och Kronan upprättade contract, i stället för att underhålla krigsmanskap, betala vacanceafgift, måtte å denna afgift få njuta afdrag af de deruti såsom Mötespassevolance inräknade 7 Ridr Banco för hvarje rote, elier ock derför undfå ersättning af Stats-verket.
Det ökade utrymme, vi därigenom vinna, skall i främsta rummet tillgodogöras för att på ett underhållande och lättläst sätt följa hvad dagskrönikan i inoch utlandet har att erbjuda af mera allmänt intresse. Och för att gifva ytterligare åskådlighet och värde åt denna afdelning skola vi i betydligt större utsträckning än hitintills anlita det skrifna ordets bästa kompanjon: illustrationen! Idun skall med andra ord fortfara att i allo bli den gamla Idun, men därtill något nytt och vida mer, nämligen en rikt illustrerad aktuell tidning. Som hitintills skola våra läsarinnor beständigt finna oss med särskild omsorg behandla alla hemmets och kvinnans intressen; som hitintills skola vi, minst en gång i veckan, genom porträtt och lefnadsteckningar hugfästa bilderna af framstående representanter för hennes kön; som hitintills skola vi. vara en praktisk rådgifvare för hus och hem, och ingen af våra omtj^ckta afdelningar i denna riktning skall bortfalla, vare sig » Hjälpredan », » Fråge-och s varaf delningen » eller någon annan; som hitintills skola vi i vår » Romanbilaga. » samt för öfrigt här och hvar i spalterna för hvarje nummer bjuda en gedigen och omväxlande skönliterär läsning; men till allt detta kommer det nya, och detta nya blir ett fullständigt » plus ». Genom de ökade utgifningstillf allena — 104 nummer om året i stället för 52 — skall det också bli oss möjligt att med önskvärd snabbhet bjuda hvad som just lifligast sysselsätter intresset för dagen. Slutligen är det vår afsikt att i hvarje månad lämna en illustrerad moderevy, upptagande dräkter och kvinnliga handarbeten. Det är själfklart att en utvidgning af denna omfattning, med dubbla antalet nummer, med ökad text, med mängden af illustrationer o. s. v., måste medföra äfven högst betydligt ökade utgifningskostnader. Vi hafva dock beslutit att, med hänsyn till den kanske mångdubblade IDUN 1898 spridning, som för en sådan utvidgad Idun bör kunna påräknas, icke med ett öre höja afgiften för prenumerationen, utan prenumerationspriset förblir det gamla — 5 kr. för helt år! verket är.
Icke heller kan jag inse, hvarföre det skall vara äfventyrligare för Banken att låta desse 3,000,000 Bdr innestå hos t. ex. Botschild i Paris än hos Salomon Heine i Hamburg, på sätt redan till en viss grad kan ega rum. Jag anhåller således vördsamt om bifall till Betänk. Frih. Sprengtporten: Under fordna förhållanden anser jag det varit lämpligt, att Banken haft, huru stora summor som helst, deponerade hos utländningen och att detta varit för Banken lika säkert, som om de legat i Bankens hvalf, men i följd af den äfventyrliga ställning, hvari de Europeiska börserne under sednare tider befunnit sig, kan det vara betänkligt, att denna princip utsträckes allt för långt. Idka med Gr. Lagerbjelke anser jag, att såvida dessa beslut skola leda till skyndsam verkställighet, måste man kunna draga vexlar på dessa lån. Jag tvifiar icke heller derpå, att man söker erhålla dessa lån hos säkra personer, och ehuru jag är öfvertygad, att de kunna presentera lika stor säkerhet som de bankirer Gr:n nämnde, tror jag likväl att de emot sista punkten gjorda anmärkmr väl förtjena att tagas i betraktande, så att mom. förtydligas på det att det må lemna full trygghet och icke innefatta en peremptorisk skyldighet för Fullmäktige att utgifva sedlar på erhållna lån eller kreditiver. För mig visar sig förhållandet olika om sedelstocken cirkulerar på metallisk kassa i Banken eller på fonder hos utländska bankirer, ty det låter tänka sig, att i Banken icke finnes något silfver, och att, när man då begär att få silfver, får man endast vexlar på bankirer i Hamburg eller Altona. På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss. Frih. Baab: Jag är förekommen af Gr. Lagerbjelke, i hvars yttrande jag i alla delar instämmer. Hr Flach: Mina yttrade åsigter vidhåller jag, men för att icke öka de olika meningarnas antal förenar jag mig med Frih. Sprengtporten. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm., efter tillknnnagifvande att, på sätt Frih.
Ständer, deras till granskning af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken valde Revisorers Berättelse om de under Kongl. Commerce-Collegii disposition stående Manilj adur-, Spinnhusoch Allmänna Arbetshus - Fonder samt Eskilstuna Fri st ads-me del. Sedan, 1 följd af 21 §. uti 181 i ars Riksdagsbeslut och Kongl. Maj:ts, i anledning deraf, utfärdade Nådiga kallelse af den 23 Juni 1813, nedannämnde Riksens Ständers utsedde Revisorer i KonglCommerce-Collegio sammanträdt för att granska de under bemälte Kongl. Collegii disposition ställde Fonder, samt Revisorerne, som funnit, att den berättelse, Kongl. Collegium då afgifvit , allenast angeck Manufactur-Disconten, gifvit Kongl. Collegium tillkänna, det Revisorerne, med anledning af berörde Riksdagsbeslut, ansågo sig äfven böra granska de öfriga under Kongl. Collegii styrelse ställde Fonder; så har, efter det Kongl. Collegium hos Kongl. Majit härom - Den 7 Mars. 155 om gjort underdånig förfrågan, Kongl. Collegium uti Revisorerne meddeldt Protocolls-Utdrag, förmält, det Kongl. Majit uti Nådig Skrifvelse af den loide sistlidne November, förständigat Collegiutn, det Revisorerne, i följd af Riksdags-Beslutet, ägde äfven granska de öfriga af Kongl. Collegiurn förvaltade Fonder, utom de så kallade Eäst-afgifts-medlen, hvilka efter 1812 års Riksdag tillkommit, och hvarå föreskriften i RiksdagsBeslutet således icke kunde hafva afseende. Enär, i följd häraf, berättelse om Manufactur-, Spinnhus och allmänna Arbetshus-Fonderne samt Eskilstuna Fristads-medel, jemte räkenskaperna häröfver, den 3Ulje i denna månad blifvit till Revisorerne aflernnade , hafva Revisorerne, då samma berättelse funnits mindre fullständig och Revisorerne ej medhunnit att under den för delas förrättning då återstående korta lid, utom.
Ridderskapet och Adeln af den a^rde Augusti, från Högvördige PresteStåndet af den 20, från Vällofl. Borgare-Ståndet af den a^rde och från Hedervärda Bonde-Ståndet af den i8:de i samma månad lill Utskotten, på grund af dervid gjorde Anmärkningar, återremitterat deras Betänkande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition 3a8 S t a t s - U t s k o 11 é t s Betänkande ii. angående Lårte-anslag för Ståderne Norrköping ocli Borås. Bland de till följe af dessa äteri'efhisser Utskotten meddelade anmärkningar; åsyfta doek ingen förnekandet utaf nyttan och nödvändigheten af de ifrågasatte anslagen, och Utskotten hafva med tillfredsställelse funnit af Riks-Ståndens Ledamöter delad den åsigt och den önskart Utskotten hyst, att de Brandskadade Städernas nödstälde Innevånare mätte derigenom vinna lättnad uti deras olyckai och, genom Städet nes återuppbyggande* den liflighet i allmänna rörelsen och den drift i alla Näringsföretag, som deras förra välstånd befrämjat, med första kunna återställas» Rörande medlen hvaraf dessa Anslag skola utgå, har väl deiemot åtskilligt blifvit anmärkt, och andre utvägar äil dem Utskottet förutsatt, dertill föreslagne; Mert då anskaffandet af dylika tillgångar för allmänna utomordentliga anslag, genom upplåning för allmän räkning, af det behof, som öfverskjuter Bankens årliga dertill användbara vinst * redan blifvit afgjordt, anse Utskotten olämpligt att med ytter - S t a t.s-U ts k o t te t» Bet änkan den. 3 a g ytterligare framställning af detta ofta behandlade föremål, onödigtvis borttaga en dyrbar tid.
Enär de personer, emot hvilka dessa stadganden komma att tillämpas, om ock de slutligen kunna blifva hemfallna under brottmålslagarna, dock icke ännu visat sig vara för allmänna säkerheten vådliga, så att Staten på sådan grund tillhörer om dem taga en närmare vård, måste ock lagstiftningen beträffande deras behandlingssätt hufvudsakligen afse, att, sedan alla bemödanden att väcka deras håg till arbete och ordentlighet visat sig fruktlösa, och den makt församlingarne varit lemnad att dertill söka dem bringa icke varit för ändamålet tillfyllestgörande, genom medgifvande! af ytterligare tvångsmedel, såsom inrättandet af tvångsarbetshus, underlätta lörsamlingarnes bemödande i delta afseende, så att nämnde personer ej matte utan verkligt behof falla fattigvården lill last. De anstalter, som sålunda böra vidtagas, stå i eli nära sammanhang med fattigförsörjningen, som egentligen hvilar på församlingarne, men, då omfånget och läget för dessa tvångsarbets-anstalter synas böra så bestämmas, att å ena sidan en ändamålsenligare inrättning deraf åstadkommes samt en noggrannare tillsyn och minskning i utgifterne vinnas, samt å andra sidan kostsamma transporter undvikas och de särskilda lörsamlingarnes innevånare sättas i tillfälle att äfven vid arbetsanstallen med uppmärksamhet följa de der intagnes uppförande och den verkan till förbättring, som arbetstvånget medförer, hvarigenom dpssas bemödanden att, efter fulländad arbetstid, ånyo erhålla sysselsättning äfven skulle underlättas, dertill kommer att redan inom flera af länen särskilda mindre tvångsarbetshus varit inrättade eller förberedda, har Kongl. Maj t ansett det böra såsom en allmän grundsats antagas, att. arbetsanstalter af omförmälda beskaffenhet böra inom hvarje af rikets län, med minst ett inom hvartdera, inrättas, och af länsinnevånarne, hvar inom sitt distrikt, bekostas och underhållas; hvilket äfven borde vara gällande för Stockholms stad, som är att betrakta såsom ett särskildt län. Ifrån denna allmänna grundsats har Kongl. Majit likväl funnit ett undantag böra medgifvas för de försvarslöse manspersoner, som äro arbetsföre.
Redan den omständigheten, att Konst.-Utsk:t icke beledsagat detta förslag med någon vallag, utgör ett tillräckligt skäl att icke antaga detsamma. Men det finnes äfven en annan och ännu kraftigare anledning att det afslå. Inom kort kommer nemi. utan tvifvel att till R. o. Ad. framställas den frågan, huruvida hela detta Stånd skall såsom en särskild politisk enhet upphöra, och det är då af vigt, att svaret på denna fråga afgifves af Adeln mangrannt församlad. Vore R. o. Ad. deremot vid ett sådant tillfälle .representerad genom valda ombud, så komme dessa i en svår ställning emellan sina pligter mot fosterlandet och de plister, de kunde anse sig ega mot sitt Stånd. Jag anhåller om afslag. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Re män, sorn tid efter annan framlagt förslag i enahanda syftning som det nu förev:de, hafva visserligen icke gjort det till följe af någon afvoghet emot R. o. Ad., och jag, som nu senast upptagit detsamma, känner i mitt hjerta, att jag i tillgifvenhet för detta Stånd icke står tillbaka för mina föregångare. Man har såsom ett väsendtligt inkast emot förslaget anfört, att en vallag bort framläggas på samma gång som sjelfva grundlagsändringen; men jag tror det vara alldeles tillräckligt, att i 2:dra mom. af 12:te §:n här stadgas, att i valen, som skola ske distriktvis, ega deltaga alla medlemmar af någon på Riddarhuset introducerad ätt; och då sedan i 4:de mom. sägs, att valen skola förrättas enl. Riddarh.- Ordn., så måtte det väl icke kunna anmärkas som en brist, ett fe), att det öfveriåtes åt R. o. Ad. att sjelf bestämma formen och proceduren. Att åter i grundlagen införa reglementeringar för dessa val, torde vara mindre lämpligt, då densamma ej innehåller valreglorna för de öfriga Stånden, utan hänvisar till de särskilda Ståndsstadgarna. Med den kännedom, jag eger om tänkesätten inom detta hus, skulle jag emedlertid anse mig Den 8 Dec ernber.
Och har, sedan jemväl i denna del af ärendet vederbörandes underdåniga utlåtanden blifvit infordrade och afgifna, E. K. M:t, som, efter öfvervägande af hvad i detta mål i ena och andra afseendct yttradt och hemsläldt blifvit, ansett skäl vara för handen alt, med hufvudsak ligt bifall till sislbcrörda förslag, all den K. M:t och kronan tillhöriga mark och utfyllning, som är belägen emelian Masthamnen, de på kartan med H. betecknade kronans tomtplatser samt vägen eller gatan nedom Qvarnberget på östra och Götha Eif på vestra sidan, samt kanalen vid norra Bom-bastionen i söder och en linea i norr, hvilken, längs foten Ewp editionsU(sko t Le Is Förslag till und. Skrifvelse, N:o GG. 115 af bastionen St. Eriks venstra flankmur utdragen åt elfven, är pä kartan utmärkt med r-s-t, må till staden Götheborg under full eganderätt upplåtas, i nåder föreslagit Rikets Ständer att till omförmälda jordutbyte samtycka under följande vilkor: l:o att staden, då den kommer i besittning af nyssberörda mark oell utfyllning, genast till K. M:t oell kronan återlemna!- så väl fästningsmurarne kring lilla Ollerhälleberget med alla i dem befintliga hvalf, utan något undantag, som ock marken derstädes, i enlighet med den deröfver alfältade, handlingarne åtföljande karta, samt således jemväl stadens på det om marken nu gällande arrende-kontrakt grundade rätt; från hvilket återlemnande dock, hvad marken angår, uteslutas 2,003 qvadrat-alnar, som, enligt hvad upplyst blifvit, finnas afyttrade och från herget tillagda tomten N:o 102 litt.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 33 Transport R:mt R:dr 2,394: 20. från anslaget till flottans underhåll, nu på femte hufvudtiteln uppfördt till ett belopp af 631,242 R:dr 70 öre, värdet af 19,177 kubikfot 2 kannor spanmål inbegripet, kan under nästa statsregleringsperiod årligen utgå en summa af 100,000 R:dr, för att, jemte andra tillgångar, hvarom längre fram skall förmälas, till anskaffande af ny sjökrigsmateriel användas; men då likväl, såsom bemälda embetsverk äfven utredt, denna summa ej kan i kontant från anslaget afskiljas. utan till betydlig del måste utgå i arbete, lemnadt af den arbetspersonal, hvars aflöning är anslaget påförd, samt detta för öfrigt erfordras för uppgifna behofs fyllande, begär Kongl. Maj:t, att ifrågavarande anslag må till beloppet oförminskadt på hufvudtiteln bibehållas. Flottans nybyggnad. Lika med nyssbemälda komité anser Kongl. Maj:t, att för anskaffande af ny Sjökrigsmateriel erfordras under åren 1864—1866 en summa af R:mt R:dr 3,980,000: — för hvars tillvägabringande beräknas såsom tillgångar: а) det vid sednaste riksdag beviljade anslag 400,000: — till börjande nybyggnad af en ängfregatt utaf bästa modell, hvilket arbete Kongl. Maj:t, med hänseende till förestående förändringar i krigsfartygsmaterielen, funnit lämpligt att inställa; bj det till samma ändamål på ö:te hufvudtitelns anslag till flottans nybyggnad för åren 1861 och 1862 af Kongl.
Alldenstund han var utrustad med en beundransvärd förmåga att använda penningar och lefva högt, hade han först gjort slut på sitt betydliga fädernearf, derefter på moderns förmögenhet och sist — efter att hafva gjort ett rikt parti — på sin hustrus. Sedan hade han sålt på auktion hvad som fans qvar, samt försvunnit från skådeplatsen. Nu var han närmare femtiotalet, och man hade ryktesvis hört, att han icke ändrat lefnadssätt. Hur han fick medel att fortsätta det, var en gåta, men bysqvallret — som så gerna kokar i hop mystiska och skandalösa historier — ville veta, att han förstått skapa sig en inkomstkälla af sitt vackra utseende. Det var således icke underligt att den unga flickan var en smula nyfiken. Hon hade hört sin forna barnpiga, en arbetarhustru, som bodde vid vägen ute på heden, tala om, hur hon mången natt farit upp ur sömnen vid ett förfärligt och ihållande tjut, beledsagadt af hofslag och hundskall, och då hon sprungit till fönstret, i fall det var månljust, sett en karl spränga förbi med lösa tyglar, liggande på hästens rygg och med armarne slagna om dess hals, under det två stora hundar i sträck följde efter. Det var den rike mannen, som kom hem från ett dryckeslag, fullständigt berusad, men alltid i stånd att hänga på hästen. Och hur många gånger hade icke hennes far med strålande ögon försäkrat, att han aldrig sett vackrare syn än när den unge Levi, liksom vuxen vid hästen, låtit denne dansa framåt gatan. Man tycktes rent af ha betraktat honom som ett underdjur. Det var allt detta Ida satt och tänkte på, och hon undrade, hurudant hans lif nu var. Herrarne hade endast talat om alla förändringar, som timat på orten under Levis frånvaro, men nu förde värden plötsligt samtalet öfver på den andres mark, i det han sade: »Jag har hört, att du under hela denna tid icke haft någon stadigvarande bostad, utan rest hit och dit; är det sant?» »Till en del», svarade gästen, kastande sig tillbaka i soffan och stödjande sig på armbågen, »jag har visserligen haft bostad, men aldrig länge på samma plats, jag har bott än i Berlin, än i Paris, men mest i Wien.
Tomas tänkte i själfva verket icke alls på att gå in till den sjuke; han drog sig tvärtom instinktmässigt allt längre och längre bort åt tamburdörren. »Nej, nej, omöjligt, ingen får gå in till honom mera än jag.» Det gamla fruntimret, som hela tiden hade suttit alldeles tyst och stickat på sin strumpa, såg nu upp med en fuktigt sväfvande blick bakom glasögonen. »Nej,» sade hon, »han tål inte att se någon inne hos sig, inte ens mig, som han alltid har tyckt så mycket om och varit så vänlig emot. Hvad sjukdomen kan förändra en människa, det är förskräckligt, ack!» »Ja,» sade Tomas, »det är förskräckligt.» Han hade småningom kommit ända upp till tamburdörren, tätt följd af fru Mortimer, som hela tiden pratade nästan utan afbrott och som hade den vanan att stå alldeles inpå näsan på den person hon talade med. Hon hade utan att tänka på det fallit in i sin vanliga muntra och kvittrande samtalston och gjorde Tomas en mängd betydelselösa frågor angående hans mor och syster. Plötsligt afbröt hon sig själf midt i en mening och blef tyst; den sjuke yrade därinne. Det gamla fruntimret gläntade på dörren och lyssnade uppmärksamt. »Han tror att han är ute och reser,» hviskade hon. »Och han säger att han glömt hvart det var han ämnade sig ... och att han inte vet hvart han har kommit ...» Och det blef åter tyst i sjukrummet. Fru Mortimer började snyfta. Tomas tryckte hennes hand och tog farväl efter att ha mumlat fram en förhoppning om hennes mans snara tillfrisknande, därefter bugade han djupt för det gamla fruntimret vid fönstret och försvann. Först då han kom i trappan erinrade han sig att det var den sista möjligheten till räddning, som nyss hade glidit honom ur händerna och dunstat bort. Snöyran hade ökat, rymden mörknade mer och mer, och det började skymma öfver stråkvägarne och torgen. Tomas var dödstrött, och likväl dref han ännu gata upp och gata ner. Det fanns ju en möjlighet, att han kunde möta Hall. Han hade förr ofta brukat träffa honom ute just vid den tiden, i middagstimmen; hvarför skulle han icke kunna möta honom i dag, då han behöfde honom? Drottninggatan myllrade af människor.
Med skäl kan man anmärka, att denna fråga bordt utredas 1809 eller innan man företog denna kostsamma Canal.Byggnad; den hade åtminstone igiy bordt fullständigt besvaras, innan nya och stora bidrag och uppoffringar af Staten fordrades och beviljades. Redan innom den första af dessa tidepuncter och än mera vid den sednare, hade man närmare bordt öfverväga, om de Allmänna fördelarne af Canalen kunde uppväga de Allmänna bidrag, hvarom Staten anlitades. — Götha Canal hade efter en sådan pröfning, troligen ännu kunnat räknas bland de stora före» tåg, af hvilkas utförande nyttan och vinsten äro tvatydiga; men uppoffringarne och törlusterne säkra. Nu mera är det, tyvärr? nog sent att söka utveckla samma fråga, och de slutsattser, hvartill denna undersökning leder, gagna föga, sedan flere Millioner blifvit använde pä Arbetet och förlusterne äro säkra, antingen det fortsättes eller nedlägges., Herr Grefve von Platen har sökt pä ett verkligen upplysande sätt visa nyttan af Canal - Den 9 Februarii. Anläggningen och nödvändigheten af dess fort* sättande. — Må det tillåtas mig härvid anmärka, att det redan innefattar ett starkt skäl emot Herr Grefvens tanka, om denna nytta ännu är så problematisk, att den erfordrar bevis, hvaraf följer , att mer än 4 Millioner R:dr äro frugtlöst förspillde, om det sluteligen utredes, att nyttan i förhållande till kostnaden icke kan bevisas. Den teckning af förhållandet med åtskilliga af våra Provincer och den jemnförelse med andra Länder, som Herr Grefven uppställt, torde vid närmare granskning i flera omständigheter utgöra mera bevis emot, än för nödvändighe. ten af Götha Canal: Jag vill endast i förbigående nämna, att Gottlands ringa afkastning och brist på Producter icke kan tillskrifvas saknad af Vatten-communicationer. — Både uti denna och nästan alla Rikets Provincer återstår så mycket att göra vid Jordbrukets förbättring och Jordens odling, att tillgång på Capitaler och Folk, använde på andra Arbeten, måste saknas vid de förre .otvifvelagtigt mäst nyttiga af alla Hushålls.företag i vårt Land.
Besynnerliga historier berättas om denna samma flod! historier hvilka det är svårt att tro då man ser den leende, sqvalpande och dansande framåt med svalorna snuddande vid dess yta; – historier om olycksbringande vattenmassor dånande ned åt dalen, förande allting framför sig och endast lemnande en mörk linie af tång bakom för att utvisa sin förstörelses väg! vattenmassor som ruinerade mången stackars familj samt tillochmed slutade månget hederligt lif under försöket att rädda deras flockar och hjordar, och mer än en qvinna i den djupa dalen har olycklig orsak att genom den då påtagna enkedrägten ihågkomma den tid, nu tio år sedan, då Rhua svällde sista gången. Då man betraktar dalen är det första som fäster ögat de grå murarne af tvenne vackra gamla byggnader, till hälften beboeliga, hälften i förfall, hvilka stå midt emot hvarandra på höjderna å dalens båda sidor, under det den lilla byn Shaughrane ligger långt nere mellan dem. My very dear sister! I was much pleased by your letter for it shoved me that you have confidence in me, and in no hands you could place it better than in mine – your brothers – the feeling that acheated you to write is no stranger to me, and shall therefore not be misconstrued. I would still be your friend if by any emaginary reason you might turn a cold shoulder upon me. When I talked of going away I was in a dispondent mood, mayhop I shall never again see the land of the west. No one knows better than I that your friendship is worth seeking and keeping and you do not know how proud I am of it, I whom nobody else cares fore except poor little ”Lie” – she thinks all the world of me, but she has known me for many years through sorrow and yoy – so you can not blaim me if I grasp after your friendship as the drowning man after a straw. Yours sincerely N.4 My very dear sister!