Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det visat sig genom det beslut, PresteSt. i denna fråga fattat, att detta Stånd behjertat Ekmans ställning och ansett honom böra komma i åtnjutande af ersättning för den lön han förlorat, men beslutet derom, enl. milt förmenande, råkat att blifva sådant det är, genom en oriktig upfatlning af frågan i sin helhet, så hyser jag den förhoppning, att, derest R. o. Ad. fattade det beslut, att ersättning skulle tillerkännas Ekman från och med år 1853, för den förlust honom tillskyndats, så skall PresteSt. uti R. o. Ad:s beslut instämma, om en inbjudning i sådan syftning till det Högvördiga Ståndet blefve aflåten. Frih. Cederström: Så vida utaf enskilde personer inhemtade uplysningar må anses kunna ega vitsord, så får jag tillkännagifva, att inom PresteSt. föga torde vara att påräkna benägenhet att biträda i fullständigare mån Hr Cederschiölds vilja i detta fall, och jag fruktar dessutom i sanning, att Hr Cederschiölds mindre medgörliga sätt att i denna fråga tillvägagå, ingalunda är egnadt att framkalla den välvilja för hans klient, som det fastmera vili synas dock borde vara hans eget och hans vänners välförstådda intresse att söka väcka och tillgodogöra. Hr Cederschiöld: Med all möjlig aktning för Frih. Cederströms kännedom om PresteSt:s åsigter och tankar, föreställer jag mig likväl möjligheten deraf att Hr Frih:n kan misstaga sig; och hvad för öfrigt den omtalade välviljan för mina klienter beträffar, så är jag visserligen mycket tacksam för den välvilja, som visas en hvar, som deraf är i behof, men jag anhåller, att få fästa upmärksamheten derpå, att jag grundat mitt förslag på R. Stms beslut vid sisth Riksdag, och icke på den serskildta välvilja, som naturligtvis eljest, då den kan komma i fråga, visserligen är förtjent af all möjlig tacksamhet. Jag får derföre hos Den 28 Juli. Hr Gr. o. Landtm, förnya min anhållan om propos. på det förslag jag haft äran framställa.
M:s nåd. skrifvelser till StatsUtsk. blifvit grundlagsenlig! dit öfverlemnad, icke kunnat utgöra något föremål för Ulskis bedömande, och således den formfråga, som här nu vore att afgöra, endast kunde afse huruvida Utsk., pä grund af de handlingar, hvilka kommit Utsk. till handa, och hvilka, intill dess frågan på ett eller annat sätt blifvit grundlagsenlig! behandlad och bedömd, måste anses hafva blifvit Utsk. i laglig ordning meddelade, varit befogadt att framställa det förslag, som nu utgjorde föremål för öfverläggningen. Hr Gripenstedt, Johan: Aug.i Då man här framställt Den 29 Juli f. m. 261 åtskilliga anmårkmr emot det formela af den sak, som nu är under öfverläggning, så har äfven jag velat yttra några ord i detta afseende, men nu sedan Hr von Troil och sednast Hr Gr. o. Landtm, sig derom utlåtit, har jag i sjelfva verket föga att tillägga. Hr von Troil har redan erinrat, att äfven om den här åberopade § 27 i Riksd.Ordn. bestämmer att alla framställningar från Konungen lill R. St., med undantag af dem som röra statsverkets tillstånd och behof, skola lill R. St. direkte öfverlemnas; sä har detta stadgande likväl i alla tider, genom praxis och genom R. St:s bifall dertill varit så tolkadi, att de ärenden som inverka pä statsverkets ställning, och derföre tillhöra StaisUtsk:s behandling, hafva ansetts såsom utgörande fyllnader af den generella propus, örn statsverkets tillstånd och behof som vid hvarje riksdags början afgifves, och som Konungen uttryckligen eger rätt att till nämnda Ulsk. direkte öfverlemna.
Under en fullkomligen enväldig styrelse kunde det på detta sätt tilläfventyrs länge nog lyckas att beröfva den stora uppfinningen allt märkligt inflytande på samhället. Med en lagbunden, för friheten mera gynnsam styrelse och med användande af lagliga medel kunde detta deremot icke länge blifva möjligt. Utan tvifvel måste det onda minskas, så länge censurlagen efterlefdes med all den stränghet, dylika medel kunde medgifva; men omöjligt blef det alltid att hindra allt smuglande med den förbudna varan. Ocensurerade flygskrifter utkommo omärkligen; och deras verkan vidgade sig i den mån, som konsten att läsa blef mera allmän. Ju sorgfälligare försigtighetsmåtten varit, desto begärligare emottogos dessa tryckpressens olofliga alster; och vaksamhetens ändamål uppfylldes kanhända än m.indre, när hon mera sällan misslyckades, än som skulle skett, i fall hon varit vida mindre verksam. Imedlertid synes det vara just genom den sålunda ådagalagda fruktan för ett obehindradt spridande af tryckpressens alster, som den läsande allmänheten blifvit öfvertygad om deras värde och om den stora fördel, som borde kunna hämtas från pressens frigifvande. Så länge man ännu icke erfarit, hvad dess frihet verkligen uträttar, skapar man sig derom förhoppningar, hvilka synas hafva utöfvat ett allmänt inflytande ej blott på den mindre tänkande; utan ock på hela klassen af upplysta medborgare, så vidt icke deras samhällsställning eller någon tillfällig erfarenhet bragt dem att något längre än vanligt utsträcka en skarpsynt blick. Så har man i hvarje bildadt samhälle, der tryckfrihet ej funnits, påyrkat hennes införande vid första tillfälle, som dertill yppat sig; och man har med värma och full öfvertygelse förordat henne, såsom en sanningens tolk, ljusets och den borgerliga frihetens mäktigaste beskyddare. När man lyckats erhålla henne; har man snart funnit, att lion framalstrar ingen ting annat, än hvad den menskliga svagheten, så i denna som i hvarje annan väg, kan åstadkomma.
Allmänna Lagens straffbestämmelse i 1 Cap. 12 § Rältegångs-Balken borde ej uti ansvarighets-lagen upptagas för andra, än de uti 5 §:s senare moni. nämnde fall nemligen, då genom behandlingen af de till StatsRådels pröfning hörande administrativa mål, eller uti andre dermed analoga åtgärder enskild man blifver lill person eller egendom våldförd eller skadad. På sådane förhållanden är nyssnämnde lagrum lämpligt, men ej på de uti det föreslagne nya mom. förekommande allmänna regeringsåtgärder, hvaruti felagtigheten måste anses och bedömas efter annan måttstock, än vid lagski ning i enskilda mål. Denna skillnad är äfven uti nu gällande ansvat ighels-lag noga iagllagen, celi lagstiftaren synes mig visligen hafva anlydt att de förhållanden, Lag-Utskottet velat göra till föremål för ett nytt moment i 5 §, rätteligen höra under 6 §, som åter för dylika fall, endast hänvisar 107 § Regerings-Formen, och 30 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 128. 3:o deruti, att jag af i^ss anförde skäl anser 6 § blifva oförändrad. Denna § är ej, såsom Utskottet tyckes antaga, blott en i ansvarighets-lagen onödig hänvisning lill 107 § Regerings-Formen; den innebär deremot det vigtiga förklarande, att felagligheten eller underlåtenheten i andra fall, än de i lagen uttryckligen nämnde, ej skola vid Riks-Puitt beifras och ej kunna af denna domstol med straff beläggas. Ett sådant förklarande är nödigt, emedan lagen eljest blefve ofullständig i verkställigheten. Den af Utskottet föreslagne nya redaction säger deremot intet, som kan utgöra ledning för åtal inför Riks-Rätt, utan innefattar blott ett, efter min tanka onödigt och hit alldeles icke hörande upprepande af en i annat ändamål gifvet grundlagsbud,” Härmed förenade sig Herrar G. von Röök och Joh. Hegardt samt Herr Doctor Josef IVallin. Af Herr Grefve Carl Gustaf Mörner, som, med tillkännagifvande, att han icke uti Utskottet öfvervaril behandlingen af ifrågavarande ärende, uti Herr Lagergrens reservation instämt.
Riksdags-Fullmägtigen Anders Joachimsson, från Östergöthland anförde: ’’Det gifves visserligen ingen ined känsia för samhällets väl och det allmänna bästas befrämjande, sorn ej önskar att Statens Em betsoch-Tjenstemän, hvars bestämmelse är, att befordra Lagarnas verkställighet och allmänna ordningen, blifva så väl lönte, att de af kärlek för dess Embete och tjenst-, blifva förbundne till den ytterst möjeliga vaksamhet öfver Lagarnas verkställighet och åtlydnad, utan att, såsom hittills torde skedt, af behofvets atunaningar , nödgas använda sin tid och omtanka på sådana ämnen för sip utkomst och bergning, sorn borde vara aflägsnade ■ från hans omsorger: men om å ena sidan denna princip måste med åif-. t)en »8 Sunil gifvas fdi att vinriå detta stora ändamål; så mäste ä den andra, med nog bekymmer öfver ali» inanna nöden och ställningen, särdeles den betryckta förlägenhet, hvaruti Dandtmannen af Jordbruks-GIassen sig befinner, tagas i betiakp tande. Ehuru samhällskroppen blifvit till omkring -idel försvagad ghnorn förlusten af Finland, Aland bch en del af Westerbotten, har likväl, alltsedan den lyckliga Regements-Förändringen, Stats-Veriet blifvit belastad! med ett ansenligt antal af nyä Embetsoch Tjenstemän, samt andra för det allmänna eller Staten kostsamma inrättningar och anslag tinder hvarjehanda benämningar; Dä hvarje enskilt hushållare mäste rätta sina utgifter efter dess tillgångar; sä synes också, att dennä princip bör följas uti Statshushållningen; Jag anser mig för den skull icke kunna elier böra medgifva den af Höglofl. Utskottet föreslagna ProviSiöneia Uöntillökningen pa annat sätt, än att all procent i dess progressiva förhållande bör upphöra vid ö ä 800 R:d Döningsbélopp, samt anser att alla sorn utgå derutöfver, igenom förvandlingen till Spannmål , enligt Högloll.
Vilja de värde talarne åter motivera en tillrättavisning åt Regeringen med afseende på Norige i tanka att Const.Utsk. i anledn. af remiss intet ville vidgöra, hvarföre ej uttala det? äfven om följden deraf skulle blifva, spända förhållanden emellan Sverige och Norige! Granskas den föreslagna skrifvelsen i sin allmänlighet, eller betraktar man satsen, sådan Ulsk. angifvit den, så mäste man komma till den anmärkn. Frih. Tersmeden i början af diskussionen yttrat, nemi. att man icke kan föreskrifva, det å Svenska kusten endast de fyrar skola upföras, hvaraf landet har direkt fördel. Ty Jag hemställer, hvad förhållandet skulle blifva, om äfven alla andra nationer följde samma princip. Mig synes, att, huru man än må betrakta den föreslagna skrifvelsen, den ingalunda är lill sin princip sammanhängande, hvarföre jag yrkar afslag_ derå. Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad hvarefter H. Ex. Hr Frih. och Landtm, framstälde propos. till bifall å StatsUlskrs tili förevar. § gjorda tillstyrkande, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig (inna att ja varit öfvervägande. Hr Lagerhjelm begärde votering, men förklarade innan voterrs propos. i anledn. deraf hann blifva upsatt, att han ville afstå från voteringen derest den icke påyrkades af någon annan ledamot; lill följd hvaraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf alt han icke hört någon instämma i Hr Lagerhjelms begäran om votering och densamma således korame att förfalla. §§ 27 och 28. Diföllos. § 29. Lades till handlingarne. § 30. R. o. Ad. biföll Utsk:s tillstyrkande i denna §, hvilken i öfrigt lades till handlingarne. § 31. Bifölls. § 32. Lades till handlingarne. § 33. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Jag befarar, attett misstag skulle begås, om R.
Utskottet har derföre i en § sammanfört nyssberörde stadganden, med iakttagande dervid af följande förändringar uti hvad hittills varit föreskrifvetT nemligen: obligationernas förfallotid, som vid upplåningen af medel för det sä kallade stora kreditivet varit bestämd till minst ett och hög't tre är, samt för det andra kreditivet till högst tio år, har nu, i afseende på uppiåningarne lör begge kreditiverna, föreslagits till minst ett och högst fem år; — föreskriften, att de för förstnämnde kreditiv upptagna lån skola återbetalas med dertill af Rikets näst sammanträffande Ständer anvisade medel, har uteslutits, enär det allmänna stadgandet i Regérings-formens 66 §, angående dylika låns betalande, synes vara tillfyllestgörande äfven för verkställigheten af den upplåning, hvarom nu är fråga; — likaså, och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers nyligen fattade beslut, angående den Riksgälds-kontoret ålagda upplåning för anskaffning af de till jern vägs-anläggningar erforderliga medel, har ur den nya gemensammagin uteslutits det hittills stadgade förbudet, att kapital-rabatt icke linge medgifvas å obligationer, som utlemnades för upplånade medel till utbetalningar å det så kallade mindre kreditivet; — den med hänsigt täll nyssnämnde obligationer förut föreskrifna minsta valör, eller 250 Rrdr banko, har, med afseende å den af Kongl. Majit och Rikets Ständer nu fastställda räkne-enhet, förändrats till ett samma valör i rundt tal motsvarande belopp af 400 Ridr riksmynt eller 266 Ridr 32 sk. banko. 169 §, angående kreditivet för inhemska fårskötselns och ullproduktionens befrämjande, innehåller samma stadgande, som 148 § af nu gällande Reglemente. 170 §, angående det för ackordsregleringen inom Arméen, redan vid 1828,. 1829 och 1830 års riksdag, beviljade kreditiv, är lika lydande med samma Reglementes 149 §. 171 §, angående det, i egenskap af kreditiv, å Riksgälds-kontoret nu anvisade stats-bidrag för Svenska naturoch konst-alsters afsändande till den Stafs-Utskottets MemorialAr:o 357. 5 under nästkommande är förestående exposition i Paris, grundar sig på Rikets Ständers, genom bifallandet al Utskottets Utlåtande K:o 281. meddelade beslut. 1 öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti den af Rikets Stander bifallna 9:de punkten af Utlåtandet N:o 27 tillstyrkt, i fråga om upphörandet af kreditivet för de genom post-skjutslegans förhöjning uppkomna ökade kostnader för Post-verket, har den, angående detta kreditiv, i 1851 års Reglemente införda §
Begärdes pä Bordel. Justerades följande underdäniga flkiswtlsee till Kongl. Mast. Srormägtigste Allernädigste Konung! Bland de medel till lättnad och besparing söt Staten, hwarom Riksens Ständer warit betänkte, haft wa Riksens Ständer ansett lämpeligen kunna räknas indragningen af Adelsfane RegementetIndelningar och Boställen. Dä Ofwerste-LiclMnantenö Compagnie såsom i Finland sötlagdt, ej i CalcUlen inbegripeft bestär Kongl. Maj:k 20 Den i December. Maj:t till Le öfrige fem Compagnicrnes och Stabens aflöning 41^ Mantal i Boställen, 1,210 Tunner AsradS Spannemäl, 1,180 Riksdaler, efter Krono tvärdi, uti häst Hemmans-Räntor, samt 1,666 Riksdaler, likaledes efter Krono wärdi uti fördels räntor eller löningar. Om nu dessa Häst-Hemmansoch fördelseller Löningö-räntor uträknas efter wänlig förwandling, som torde öfwer hufwud kunna rågås till 6 gangor, och Spanncmälcn till Penningar efter Fem Riksdaler Tunnan, sä utgör detta en ärlig Summa af^mkring Tjngusyra Tusende Riksdaler Banco, oberäknad förmänen af dispositionen utaf ofwannämnde Boställen. Det ar en känd sak, att Adelsfanan pä en längre tid ej warit upsatk; och sedan Riket, ester Indelnings WerketS upräktande, bliswit med en tillräcklig stående Milice försedt, torde behofwet as en sädan Corps wara ännu mindre, och anledningarne till dess första upsättande i det mästa haswa förswunnit.
Längre inåt landet genomflyter denna å, enligt Nottis utsago, flere sjöar; han berättade också, att hon om sommaren är mycket rik på lax (lienne). Några sandkullar utgjorde vattendelaren mellan henne och Nutschoitjin. Det enda djur, som sågs under ditfärden, var en räf. Deremot funno vi spår efter harar, ripor och ett par lemlar. Sedan vi valt en lämplig lägerplats, började vi att uppföra ett snöhus, hvilket vi dock icke hunno få färdigt förr än följande dagen. Den 21 gingo Brusewitz och jag ut för att bese den närmaste omgifningen. På en backe norr om sjön, der Potentilla, Carex och Poa stucko upp ur snötäcket, sågo vi en mängd spår efter räf, hare och ripa. Den 22 användes att hugga några vakar uti den omkring 1½ meter tjocka isen och sätta ut nät. Jag ville nämligen hafva reda på hvad det är för en sikart, som enligt Nottis påstående talrikt förekommer i denna sjö. På det ställe, der nätet utsattes, var under isen något mer än 1 meter djupt vatten. Bottnen bestod af dy. Då vi höggo en vak midt på sjön för att få djupare vatten, funno vi, att den 1½ meter tjocka isen här räckte till bottnen. Följande morgon erhöllo vi i nätet elfva sikar, af hvilka de största voro omkring 35 centimeter långa. Oaktadt vädret var grått och man icke såg särdeles långt, gingo vi denna dag till berget Hotschkeanranga dels för att bestämma dess höjd och dels för att från dess vidt omkring synliga topp få en öfverblick af den omgifvande traktens utseende. Sedan vi gått öfver den mellan Nutschoitjin och Hotschkeanranga flytande ån, började vi stiga upp för den långa sluttning, på hvars krön Hotschkanrakenljeut (Hotschkeanrangas hufvud) reser sig med brant sluttande sidor öfver omgifningen. Sluttningen var öfversållad med lösa stenblock af en eruptiv bergart. »Hufvudets» hjessa utgjordes af en platå, som också var tätt belagd med lösa stenar.
I sammanhang härmed, och då Bruksidkaren Owen önskade att genom en ökad verksamhet kunna åstadkomma ökad t gagn åt det allmänna, samt uppdrifva sin Jernförädlings-fabrik till den höjd, att den i alla afseenden skulle kunna täfla med de Engelska och göra införandet i Riket af Engelska Manufactur-arbeten ännu mera öfverflödigt; men sådant omöjligen läte sig göra, utan något större och kraftigare understöd af Staten, har Motionären anmält Owens anhållan, att honom af R. Sl:r måtte beviljas ett lån utaf publique medel af 5o,ooo R:dr B:co, emot Tre procent årlig vänta; för hvilket nya lån han erbjöde sig, att sätta fullgiltig säkerhet såväl uti sine ägande Tvenne Äng - Betänkande, N:o 217. 435 fartyg, som uti de dyrbara Machinerier, Instrumenter och Inventarier han ägde ogravei ade; ämnande Owen, att genom detta nya understöd, dels fullkomna ett Valsverk för omarbetande af gammalt skrotjern, som vanligen till utlänningen för en ringa penning försåldes, men som Owen ansåge högst tjenligt, att, till Stångjern förvandladt, användas till åtskillige behof, dels på eget förlag bygga åtminstone ett nytt Ångfartyg hvarje år, hvilket, tili utlänningen försäldt, skulle inbringa en högst betydlig vinst. Och har Motionären ansett sig böra understödja Bruksidkaren Owens ifrågavarande anhållan, under yttrad öfvertygelse, alt derigenom skulle nya fördelar tillskyndas fosterländske Näringarne, vida öfverstigande den högsta ränta, Staten på ett utborgadt Capital någonsin kunde beräkna; hvarjemte Motionären sluteligen bifogat ett af framlidne Presidenten m. m. Friherre Edelerantz redan år 1817 till K. M:t i underd. afgifvet yttrande om Owen, hans konstskicklighet, idoghet och oafbrutna arbetsliv. — .
Martill Herr Strussenfelt * Sorn Lagen tillåtet Tjenstefolk, att, då groft Brott innom huset skett, och andra ej hafva när varit, vittne bara , synes det mig äfven vara lämpligt att i ÅverkansMål, enär andra Vittnen icke äro att tillgå, Tjenstefolk borde få vittna -, hellst i annat fall bevisningen af en skedd Åverkan skulle, om ei alldeles göras omöjlig, dock betydligen försvåras. Uppå derom af Herr Grefven och Landt. Marskalken framställd Proposition , blef Lag. Utskottets ofvannämnde Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde Anmärkningar, till Utskottet åtterremitteradt. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, det HofCancelleren Herr Friherre aj [Vetterstedt ti11 Herr Grefven och LandtMar kalken öfverler.» it , för att Ridderskapet och Adeln meddelas, Kongl. Maj ts uppå Riksens Ständers Skrifvelse, angående Riksdagens förlängande till den 5 nästkommande April, aflåcne Nådiga Svar, hvilket upplästes och skulle, uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd , samt af Ridderskapet och Adeln bifallen Proposition, i dagens Protocoll intagas, så lydande: Kongl. Maj ts Nådiga Svar uppå Riksens Ständers Skrifvelse, angående Riksdagens förlängande till den 5 Den 7 Martil. *97 nästkommande April; Gifvet Stockholms Slott den 5 Martil 1818.
Lånen ej blifvit med Best-längder verificerade. 3:0 Spannmåls-Lån utlemnade utan säkerliet, hvarigenom förluster inträffat. 4:0 Stora, till beloppet och beskaffenheten icke tillräckligt upplysta, förluster ägt ruin 1813» ,1814 och 1815. 3:0 Att förluster uppkommit deraf, att åtskilige Magazins-utgifter icke blifvit lagde å Spannmåls-Lagret, utan betungat Inrättningens Fond. 6:0 Att förluster uppstått å till BagareJEmbetet i Stockholm utlemnäd Spannmål m. m. 7:0 Försummad indrifning af CommerceBådet Björnbergs skuld, och att hän derå bör betala Banta. 8:0 Att Lån till Handlande blifvit utlemnade, hvilka Lån ej användts till ändamålet. Hvarjemte denne Ledamot funnit det vara högst anmärknings-värdt hvad Utskottet yttrat i afseende på gjord hemställan om förökad Lön för Uppbörds-Staten. I anledning af detta anförande får Utskottet, med åberopande af hvad dess förra Betänkande upplyser och utreder, serskildt meddelat 1:0 Att den omnämnde Balancen innefattar värdet för sådane försträckningar till Krigsrustningar , hvilka försträckningar på Kongl. Maj :ts Nådiga befallning från Inrättningens förråder utgått, utan att ersättning, derföre från Stats-TJtskottenS Betäniandenl 1913 de Fonder, som dem bordt godtgöras, kunnat meddelas. 2:0 Spannmåls - Fånens verificerande med Rest - längder har hittills ej i Författningarne varit föreskrifvet. 4:0 Afskrifningar å åfskillige SpanntnålsFån äro af Kongl. Maj:t i Nåder inedgifné: Dessa afskrifningar hafva icke varit föranledde af någon underlåtenhet å Magazins - Directionens sida. 4:0 De förluster, sorn i denna punkt åtalas, äro af deri beskaffenhet, att de icke kunnat förekommas, hvarom så väl Revisorerne, ’ l som Utskottet tagit den nogaste kännedom. 5:0
Sar någon i annat fall, än i 25 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i hjelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att g er ning smannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt det döden; dömes till straffarbete på lifstid. 8 33. Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väI var för handen, men gerningsmannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete från och med två månader till och med två år dömas. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt det döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med sex till och med tio år. § 34. Sattes barnet ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter från och med tjugu till och med trehundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader dömas. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år: ljöt det döden; dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år. § 35. Har någon, på sätt i 32 % sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 8 36. Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är att fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständighe ter, som i 32, 33 eller 34 § sägas: vare ock lag, sorn der för hvarje fall stadgas.