Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Revisorer: Kammarherren Johan Ludvig Bogeman och Expeditions-Sekreteraren Bernhard Wilhelm Prinzencreutz. Till Suppleant: Kapitainen Johan Jacob Hagströmer. Till Revisorer: Öfverste-Lieutenanten och Riddaren Gustaf Törnebladh och Kapitainen Johan Jacob Hagströmer. Till Suppleant: Lieutenanten Arendt Henrik Reiher. Till Revisorer och Suppleanter vid Lånekontoret i Götheborg: Ar 1854. Till Revisor: Kommendör-Kapitainen och Riddaren Anton Råfelt. Till Suppleant: Lieutenanten Malcolm Reenstjerna. Till Revisor: Kapitainen Carl Otto Stellan Mörner. Till Suppleant: Lieutnanten Malcolm Reenstjerna. Till Revisor: Kapitainen Carl Otto Stellan Mörner. Till Suppleant: Kapitainen Malcolm Reenstjerna. Till Revisorer och Suppleanter vid Lånekontoret i ilalmö: Till Revisor: Häradshöfdingen Carl Trolle. Till Suppleant: Ryttmästaren och Riddaren Friherre Fritz Thott. Till Revisor: Öfverste-Lieutenanten och Riddaren August Wilhelm von Kosboth. Till Suppleant: Kammarjunkaren Carl August Coijet. Hvarefter dock, sedan Öfverste-Lieutenanten von Kosboth anmält sig hindrad att emottaga Revisorsbefattningen, samt denna i följd deraf bordt emottagas af Kammarjunkaren Coijet, till Suppleant i den sistnämndes ställe blifvit vald Majoren Friherre Thor Thott. Till Revisor: Ryttmästare!) och Riddaren Friherre Adolf Rennet. Till Suppleant: Lieutenanten Grefve Otto Thott. Till Revisorer och Suppleanter vid Lönekontoret i Wisby: Till Revisor: General-Majoren Landshöfdingen och Commendeuren Gustaf Jacob af Dalström. Till Suppleant: Lieutenanten Carl Oscar af Klint. Till Revisor: Lieutenanten Carl Oscar af Klint. Till Suppleant: Lieutenanten Grefve Adam von Seth. Ar 1856.
Att meri någon betydlig mit.* afgift belägga en sådan rara innan vi, från annat bäll, beredt oss en säker tillgång, är endast att öka svårigheterna att lefva för en mängd metthiskor, sotit man redan erkänner behöfva understöd; lmellertid är redan anstalt fogad, att göra undersökningar ont möjligheten att ifrån Rikets Norra Provinser öppna farleder, hvarigenom, hufvudstadens vedbehof skulle kunna fyllas. Uti den af en annan aktningsvärd Ledamot gjorda .anmärkning , att de ottera sorn tryckt Hemmansbrukaren äro till én stor d< 1 skulden till dess förlägenhet, kan jag ej annat an i det närmaste instämma.- Men jag måste tillika erinra at detta under värande omständigheter svårligen kunde blif< A annorlunda. Ert del af dessa önera härrörde af missväxten, ett del af kriget, en del af vissa allmänna bidrag som för lika allmänna behof voro ounigängeliga. Är det väl ittöjligt att förekomma sådant ? Är icke en del derutaf en Följd-af Ständers béslut* och en annan del en följd af omständigheternas tvång. För att likväl påminna att Regeringen icke försummade att göra hvad den kunde för att lindra de bördor som skulle vara mest tryckande, får jag nämna, att under år 1813, dä man hofde att egendomsvärden hade vid taxeringarne blifvit mycket högt uppdrefne, infordrade Regeringen uppgifter frän Landshöfdingarne angående Taxe* ' tingä* rings-beloppet, och efter jemförelse deraf och hvad som sannolikt kunde för de öfriga då ännu okända artiklarne påräknas, samt af hvad som i anseende till Bevillnin$?s-Behofvet kunde erfordras, gaf Landshöfdingarne tillkänna, att nedsättning pä åtskilliga ställen kunde vid Pröfnings-C rmmitléen äga rum, och att i allmänhet förhöjning icke erfordrades, utan endast jemnhet och likhet i principer vore det hufvudsakliga att iakttaga. Ibland de saknader Landtmannen erfarit är visserligen den utaf Bränvins-brännings-rättigheten en af de betydligaste.
Hvarföre jag önskade bifall till detsamma, var blott derföre, att jag ville visa att den ifrågavide millionen verkligen var behöflig för statsverket, och jag har sökt gifva skäl dertill i de förändrade förh:den, som inträffat, sedan R. o. Ad. förra gången fattade beslut i ämnet. Som det således enligt mitt förmenande egentligen icke tjenar något till alt längre utsträcka denna redan ganska långvariga diskussion, vill jag icke inlåta mig i besvarande af alla de inkast, som blifvit framstälda, utan ber endast det Höglofl. Ståndet behjerta, att det vigtigaste vid denna frågas lösning icke är att allt för mycket se på formen, utan snarare på det resultat, som för statens fördel vore önskvärdt att vinna. Jag fortfar således i min anhållan, att det Höglofl. Ståndet, med frångående af sitt förut fattade beslut, måtte bifalla Utsk:ts i denna punkt framstälda förslag. Gr. Sparre: Hvad innehåller den föregrde punkten, som Gr. Lagerbjelke anser stå i sammanhang med den nu föredragne? (Hr Gr:n har nemi. uttalat den åsigten, att han ansåg det oeftergifligt, att R. o. Ad. vid den ifrågavide punkten fattade samma beslut som vid den nyss omnämnde, nemi. ett vidblifvande af förut uttalade åsigter). Den innehåller en inbjudning till R. o. Ad. att instämma i Utslcts af de två andra RiksStånden gillade mening om fortsatt indragning å bankens fastighetslåne-fond. Hvad har R. o. Ad. fattat för beslut i afs:de på denna punkt? R. o. Ad. har afslagit denna inbjudning och det af den giltiga orsaken att intet nytt skäl för dess antagande blifvit af Utslct föreburet. — 1 afs:de 56 Don i Ao gu s tf g. ra. åter på Utskrts i denna punkt gjorda förnyade hemställan alt af bankens sedan 1857 års början uplupna, hittills odisponerade vinsjö medel måtte anvrsas I million rdr till fyllande af statsverkets behof, har densamma en gång förut blifvit af R. o. Åd. afslagen.
Det gifves ingen praktisk skepticism: det är temligen erkändt. Men när skall man erkänna den sats, som är blott den motsvarande och nödvändiga hälften till denna: den, att det icke heller gifves någon rent theoretisk tro? Sjelfva namnet Verklighet tillkännagifver, att det är från det praktiska, som verkligheten får sin helgd, sin sanning, sin förklaring. De fastidiösa klagomålen, de bittra utfallen, den förnäma medömkan öfver ”verkligheten”, bevisa blott brist på ett sannt, ärligt och fromt sinne för handling och verkande. De, som föra detta språk, tro sig nämligen stå på en omätligt högre ståndpunkt med sina såkallade ”idéer”. Men de besinna icke, att emot aktif finnes ej annan motsats än passif, emot verklighet ingen annan motsats än liderlighet (passift njutningslif). Inskränkning är lifvets grundhandling. Derpå beror lifvets realitet; deri visar sig dess kraft. Hvarje sannt lif är nödvändigt ett – ”borneradt”. All kärlek är fast och solid, all verksamhet positif och produktif, blott genom inskränktheten. Inskränkningen kommer från Viljan, som alltid är enfaldig. Förståndet, på egen hand, är oändligt, ett universalgeni, slappt och sönderflytande. Förståndet harmas öfver det stränga band af inskränkning, som Viljan lägger på det. Och denna lifvets herrliga, heliga, saliga enfald beklagas såsom ändlighet, förskjutes såsom irrationalitet, begabbas såsom dumhet, smädas såsom intoleras. Upplysning, jemnlikhet, tolerans, universalitet, förnuft! Godt. Men tro och ära, nitälskan, stränghet och samvete, – när nämnas de heliga orden? Har du känt den dunkla och hårda grund, hvarifrån kärleken skjuter upp i ljus och mildhet? Vet du, hvad han heter, den udd af skärpa, som ger åt kärlekens sötma dess känbarhet? – Det är ett hårdt tal, men det felar icke: kärlekens villkor är – tvedrägt, söndring; ty kärleken är Försoning. Grunden är öfvervunnen i Kärleken; men den står dock qvar såsom tjenande det nya lifvet, såsom dess fäste och band.
När i majnatten trasten slår och stjernorna skina, blir det en serenad med tända ljus i himmelens fönster. Aftonvinden är den lilla blommans gynnade älskare, rival till alla de bin och humlor, som surra och svärma omkring henne. Drifvorna, som smälta i vårbräckningen, gråta och le vid den första lärkton, som klingar ned från höjden. Pilträdet böjer sig fram öfver sjöns bölja i kärlek, månen ser ned på den i kärlek. Ute i naturen, »i ostördt jubel, i omängd luft och under oskymd himmel», känner han sig rätt som hemma bland vänner och själsfränder. Liksom naturen gifver menniskan sina hjerteförtroenden, gifver menniskan naturen sina. Flickan yppar sin blyga bekännelse, som ingen vet af i hela byn, ingen utom vår herre, åt den ljusa björken och den mörka granen, åt alla de små blommorna och de blå böljorna. »Det fins en gosse, och han är min, Som är så vacker och glad i sinn. Och han har lofvat mig ring och tro Och han skall bygga mig varmt ett bo. Och jag har lofvat med hand och mund, Att vara hans till min sista stund. Det skall du veta, du ljusa björk; Det skall du veta, du gran så mörk. Det vill jag säga er, blommor små; Det vill jag säga er, böljor blå. Men tigen med det, I allihop, Att ej det kommer för snart i rop! Gud vet nog om det, som bor i skyn – Men ingen vet det i hela byn.» Många af dessa tankar äro gamla, många af dessa motiv nötta: men det är just det största beviset på det ursprungliga och gedigna i Gellerstedts skaldekynne, att han gör möglade tankar skinande och skrumpna ämnen friska och nya. Innehållet lånar han ofta från andra, i behandlingen är han alltid sig sjelf och ingen annan. Han ratar de stereotypa naturföremålen, han tager hvad han ser. Derigenom blir hans diktning konkret och får färg. Han kan behandla många ämnen, som ingen annan skald skulle våga sig på utan att misslyckas.
Om nemi. i de utgående expeditionerna endast står att sökanden erhållit Svensk medborgarerätt, utan att något finnes intaget angående hans skyldighet att visa sig vara fri från sina förre medborgerlighetsförhällanden, kaD, derföre att ett sådant vilkor icke finnes i expeditionen utsatt, man icke veta huruvida sökanden redan förut visat sig vara fri eller icke ifrån utländsk medborgarerätt; sådant kan icke eller af öfriga i Deparl:tct för allmänheten tillgängliga handlingar utrönas, emedan beviset om del förra medborgerlighetsförhållandets uphörande lätteligen kunde vara till sökanden på begäran återlemnadt; hvaraf allt det torde vara ådagalagdt, att man icke utan tillgång lill Slatsrådsprot:n kunnat veta huru med naturalisation af ulländningar till - 28 Den 17 Maj. gått och ännu mindre alt det af Const.Utsk. upgifna förhållande i så stor skala egt rum som Utsk. nu har uplyst. Slutligen har samma talare här företagit sig att förklara sin ”afsky” för de talares sätt alt gå tillväga, som framställt motionens vigt och nytta. Jag får likväl fästa upmärksamheten derpå, att ehuru Ilr von Hartmansdorff bestridt laglighcten af motionen och att remiss af densamma skall få ega rum, så är likväl R. o. Ad:s beslut derom ännu icke fattadt, ehuru Ilr von Hartsmansdorff behagat yttra sin mening, hvarföre jag ännu vågar hoppas och tro att remiss af min motion kommer att ega rum, hvarföre det äfven måtte vara en obestridlig rätt alt förorda motionens vigt och nytta, och sådant så mycket helldre, som enl. 49 § Riksd.Ordn. det är hvarje ledamots inom Ståndeträttighet, att då en motion väckes få öfver samma mål sig yttra, hvilket hans yttrande enl. samma § jemväl skall, då motionen remitteras, åtfölja till Utsk. Detta lill försvar emot Hr von Hartmansdorffs framställning, hvarvid jag likväl icke kan underlåta att tillägga ett uttryck af förvåning huru den värde talaren kunnat tillåta sig så förnärmande uttryck emot -olika tänkande, och det innan han åtminstone gjort sig reda för huruvida han för sina tillmälen hade någon slags anledning.
19 hvarje rote, ansett mig höra i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Maj:t måtte täckas, lili proposition till Piikels Ständer, föreslå, icke allenast att de till och med för innevarande år belöpande vakans-afgifter för utsockne frälsehemmanen i Halland må helt. och hållet eftergifvas och således afskrifvas, eller, der de blifvit erlagde, återbekommas, utan ock att alla de båtsmansnummer, hvaruti omförmälde utsockne frälsehemman hafva del, må ständigt, så väl i fredssom i krigstid, hållas vakante, med förbindelse och rättighet för utsockne frälsehemmanen att, för deras andelar i rotarne, i vakans-afgift erlägga endast ~ daler af del belopp, hvartill vakans-afgiften för en båtsmans-rote der i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som 1111 följas eller framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas lill efterrättelse; och torde nämnde i vakans-afgifter inflytande medel böra särskildt afsättas till Kongl. Maj:ts diposition för sjöförsvaret.” ”Om Eders Kongl. Majit gillar denna åsigt, torde uti den nådiga propositionen böra meddelas den upplysning, att Eders Kongl. Majit, genom nådiga bref af den 23 Februari 1841 och den 2 April 1845, i nåder förordnat, att den debiterade rote-vakans-afgiften icke skall uttagas, samt under den 30 April 1846 i nåder lillålit, att med verkställandet af den förordnade debiteringen må för de år, för hvilka den icke redan egt rum, anstå, intilldess frågan om dessa hemmans rotering blifvit af Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer gemensamt i sin helhet afgjord; dock utan att ett sådant anstånd med debiteringen må fritaga hemmanens innehafvare från utgörande af rotevakans-afgift lill det belopp, som framdeles kan varda bestämdt”.
Novera-a ber 1829, §. 23, Straff-ränta skall, på sätt hittills skett, beräknas med 3 procent utöfver ordina-, rie räntan för lån, som ej senast i4 dagar efter förfallo-tiden blifvit omsatt eller in-, betald t, (d afseende på Rikets Ständers Beslut, med hänseende till dessa 3:ne §§., se Utskottets Betänkande N:o io5, pag. 27, 28, och 32, samt N:o 129, pag. 4? tiden för början af de nya Stadgandena, i afseende på omsättning, är föreslagen i likhet med hvad, som blifvit bifallet, i afseende på be-, låning af Guld och Silfver, Jern m. m.^ Banco-UIskottets Memorial N.o 148'. a5 §• 24, Enskildes Reverser kunna, såsom hittills, i Banco-Disconlen eller Råne-Contoiren hypothiceras, då de äro af löpande egenskap. De betraktas, i fråga om beräkning af den högsta summa, för hvilken en persons namn i denna Rond får häfta, lika med en Caution på Utgifvarens namn.
Domstolarnes organisation på lämpligt sätt, så väl hvad Öfver-Rätterne angår, som i afseende på Under-Rätterne i de städer, der behofvet påkallar domstolens fördelning på flere divisioner. I förra hänseendet, eller beträffande den mängd af serskilde lagstadganden, hvilkas upphäfvande eller förändring erfordras, förekommer, att, om äfven Utskottet, med tillhjelp af föregående Riksdagars arbeten, skulle kunna framlägga ett antagligt förslag till de nödiga förändringarne i allmänna lagen, återslå dock, på sätt jemväl i Högsta Domstolen blifvit anmärkt, alla de serskilda, tid efter annan utfärdade, författningar, som innehålla föreskrifter, rörande de till indragning föreslagneDomstolarne; och redan mot svårigheterna vid eftersökandet af alla dessa författningar jemte den behöfliga granskningen deraf, för att tillse, i hvad mon de borde upphäfvas eller ändras, skulle sannolikt Utskottets resourcer i både tid och förmåga stranda. Men ännu mindre kan det äskas, alt Utskottet skulle kunna uppgöra något fullständigt förslag till de qvarstående Domstolarnes forändrade organisation; helst frågan härom, vid det förhållande, att städerne sjelfva bekosta sina Domstolar, icke lärer kunna afgöras, hvad Stads-Rälterne angår, utan att vederbörande blifvit hörde, och i afseende på Hof-Rätterne erfordras en pröfning af ej mindre behofvet af ökade statsutgifter, än äfven statens tillgångar att dessa ökade utgifter be - 8 L*j-Ut kottets Betänkande, N-o 5 a strida, hvilken pröfning helt och hållet ligger utom gränsen för Lag-Ut skoltets grundlagsenliga befattning. På grund häraf, och då likväl Utskottet för sin del å ena sidan instämmer i föregående
Det är tröstande för de« betungade, att höra en sådan grundsats, oell »tan tycker sig va - Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. 745 ra berättigar], att deraf vänta kraftiga resultater; men man återkommer snart från sin lyckliga illusion, rlå Höglofl, Utskottets åtgärd till den skjutsandes hjelp består: i-o I tillstyr ande af Forvagns-Inrättning på så evega och vecklande grunder, att dess verkställighet till tiden ej kan beräknas, oell 2:o Uti ovillkorligt afslag på ali yrkad förhöjning af Skjutslega*!. Man skall sannerligen ej vara i tny ket behof af hjelp, om man blir belåten med denna. Ett besynnerligt oblidt öde tyckes herrska öfver denna frågas afgöraade. Ekonomiutskottet 1S15, 0£>h det närvarande, utgår ej från lika grundsatsermen deras beslut blir enahanda. Det förra Utskottets B tän, hands, oaktadt godkändt af Pluraliteten i Höglofl. E iksStånden, och nu åberopadt såsom grundligt och öfvertygnnd v, är efter vår tanka grundfalsk!:, rikt på sopMstner och skäl, sorn icke äro några skäl. Manger redelig man af 1815 års Höglofl. Ständer hada kunnat fälla lika dom deröfver-, som dan odödlige Atheniensaren öfver sin MedGeneräls anslag emot Grekelands flotta: ”det är, orättvist, men faf oss nyttigt”. Huru kan man i. allmänhet vara känslolös dervid, att den skjutsande får mindre för sin skjutsning, än den är värd ? Vi vädja derom till hvarje oförderfvad eller oförvillad Landsmans samvete. På lika grund skulle man ju kunna påstå, att Embetsmanneu ej bor ha mer än half lön, att köpmannen 746 Bes v. och Ekon. Vtsk. Betänkandcn. bör få mindre för sina varor än de kosta honora, och Handtverkaren mindre för sitt arbete, än det kan göras till. Afvikelser från sa'ningen och vridna framsta!
Revisorerne vilja dock härmed icke låta förstå att Tumba, skött för Bankens räkning, någonsin kan komma att lemna det resultat, som om det egdes af enskild person. Med de kontroller, som fordras vid sedel-pappers-tillverkningen, måste nemligen bruksförvaltningen alltid blifva dyrare, och många andra utgifter, såsom för folkskolan, låkarevården och gamla arbetares pensionering, så långe Tumba år Rikets Stånders egendom, uppgå till högre belopp, ån som en enskild deruppå skulle använda. Men då Bankens behof af sedel-papper, så långe sedlar å 1 R:drs valör utgifvas, år högst betydligt och Revisorerne icke varit i tillfälle att utröna huruvida sedelpapperet till billigare pris och under nöjaktig kontroll skulle kunna tillverkas vid enskildt pappersbruk, lärer för det närvarande någon annan eller båttre utväg icke kunna vidtagas, ån den Revisorerne hår ofvan föreslagit. För den förändring i bruksrörelsen, som Revisorerne sålunda förorda, blir likväl angeläget att nedlägga eller flytta qvarnen och sågen, så att det nedra pappersbruket må ensamt få begagna vattentillgången, en åtgärd under alla förhållanden nödig för att bespara driftoch underhållskostnaden å den ångmaskin, som nu begagnas, och som årligen kostar mera, ån qvarn och såg inbringa. En fullständig utredning af alla de förhållanden, som böra tagas i betraktande innan beslut i nu antydda hänseenden fattas, torde böra åt Banko-Fullmäktige uppdragas, och Revisorerne vilja endast ytterligare tillägga, att, för den händelse något hinder skulle i lagstiftningen rörande qvarnar, oaktadt den deri nyligen beslutade förändring, möta mot Tumba bruks qvams fullständiga nedläggande, densamma i mindre skala torde kunna uppföras vid ett lägre fall, som utan mycken kostnad bör kunna beredas i närheten af gasverket. Att någon afsevård olägenhet för Tumba eller måldelaget deromkring skulle uppstå deraf, att en ny qvarn komme att innehålla mindre ån 3 par stenar, som finnas i den nuvarande, lärer icke vara att befara, sedan den öppnade jernvågskommunikationen satt orten i förbindelse med flera andra qvarnstållen. § 73.
Vidare har jag att anmärka, att man i förslaget medgifvit bränvinsbrännare att förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskotts-tillverkning. Detta stadgande torde väl ej komma att medföra någon olägenhet, enär Utsk:n föreslagit, att afgifton för öfverskotts-tillverkning skall utgå med en fjerdedels 5iG I)«[| C M nj (. dt. förhöjning, och häraf utan tvifvel kommer att följa att något öfverskott ej blifvit till verkadt, men stadgandet är äfven just derföre öfveiflödigt, hvarförutan det möjligen kan föranleda större svårighet vid liqviden emellan ränterierna och bränvinsbrännare. Jag anhåller på grund häraf att den nu gällande sällsynt vä! redigerade §:n måtte oförändrad bibehållas. Gr. af Ugglas: Den föreslagna förändrade ordalydelsen af denna § har tillkommit till följd af gjord anmärkn. derom, att den nu gällande skulle vara otydlig i så måtto, att uttrycket en half månad kan förstås på olika sått, enär dermed kan menas så väl 15 dagar eller hälften af den vanliga månaden, som 13 dagar eller hälften af bränningsmånaden. För att undanrödja denna otydlighet hafva Utskm föreslagit ordet: tillverkniny&månad. Det andra tillägget Utsk:n föreslagit, eller att bränvinsbrännare skulle äga rättighet att nedsätta penningar för öfverskottstiilverkning, har föranledts deraf, att åtskilliga fabrikanter beklagat sig deröfver att de ej genast fått disponera sitt öfverskottsbränvin. Denna klagan föranledde Utsk:n att föreslå en utväg, genom hvars begagnande dispositionsrätten öfver öfverskottsbränvinet genast efter dess tillverkning utan någon risk för Staten kunde få utöfvas. Gr. Liljencrantz har visserligen påstått, att någon öfverskotts-tiliverkning sällan eller aldrig skulle komma att äga rum, emedan bränvinsbrännare, heldre än att betala den förhöjda skatten, anmäler sig för större bränning än han ämnar verkställa och sedermera återlyfter hvad han för mycket deponerat. Om likväl Gr.
Och sorn Utskottet finner den af Herr Zetterberg oinförmälte inrättning för Fin-smidets fortkomst och utvidgande, vara en så beskaffad ^Manufactur, att den, i anseende till dess förädlande af endast inhemsk rudimaterie och nästan den enda näring, som med visshet kan anses vara af sådan egenskap, bör erhålla den utmärkta uppmuntran, omvårdnad och understöd, en så vigtig näringsgren för Sverige, sorn jern och metall förädlingen, framför andre Fabriker förtjenar och påkallar; men Utskottet insett att för bestämmande af de regleinentariske föreskrifter i afseende härpå och bedömandet af de förändrade grunder för sådane understöd, som kunde medföra största nytta och fördel för in" rättningen, fordrades en närmare och fullständigare kännedom» pm samma vidlyftiga verks beskaffenhet, rörelse och behofver samt hvad verkan de dertill redan ansjagne Uånebiträden, efter nu gällande grunder, medfört, än Utskottet för det närvarande kunde vara i tillfälle och medhinna att sig förskaffa; Altså och då, enligt Stats-Uiskottets Betänkanden. hvad till Utskottets kunskap kommit, Kongl* Majit anbefallt vederbörande att med förlag till förnyadt Reglemente för Eskilstuna Fristad inkomma, och således Regleringen för Fristadens Xån-undeistöd, efter denne Inrättnings nuvarande organisation skulle, i händelse jnugon ändring deri genom det blifvande nya Reglementet kornme att äga ruin, möjligen alldeles förfela dess ändamål, a^nser Utskottet med Fristadens bästa öfverens/tämmande och föreslår följakteligen, det Riksens Högloft.