Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndets^ beslut icke eller sins emellan äro fullkomligt enstämmiga, få Utskotten hemställa lill dessa Stånd att förena sig med Presteoch Borgare-Stånden om antagande af Utskottens senare förslag; men i händelse Utskottens så beskaffade inbjudning icke antages, hemställa Utskotten, att åtminstone Ridderskapet och Adeln må instämma med Bonde-Ståndet samt att frågan derefter må afgöras af Förstärkt Ekonomi-Utskott, genom votering om följande proposition; Den, som antager, att Socknestämma skall hållas i hvarje Församling årligen i Maj eller Juni månader, och eljest när nödvändigheten det fordrar, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, är besluladt, att Socknestämma skall hållas i hvarje Församling arne gånger om året, nemligen i Maj eller Juni samt October eller November månader, och eljest när nödvändigheten det fordrar. $• 2- Som den af Presteoch Bonde-Stånden antagna förändrade redactionen icke till innehållet afviker (rån Utskottens af Ridderskapet och Adeln samt B irgare-Slåndet antagne förslag, men kanske fullständigare än förslaget, uttrycker elen dermed åsyftade föreskriften, hemställa Utskotten alt denna §. må lyda, på sätt Presteoch Bonde-Stånden beslutat, nemligen: ”Kungörelse om Socknestämma utfärdas af Kyrkoherden eller den, hans Embete förrättar, eller af den Prestman, som för serskildta mål eger rätt att i Socknestämma ordet lora.” §. 3 i momentet. Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndets beslut skilja sig från Utskottens af de öfriga Stånden bifallna förslag, först derigenom, att Ridderskapet och Adeln ansett Conlracts-Prosten böra räknas till dem, på hvilkas anfordran Socknestämma icke må vägras, och Pieste-Ståndet från Lagsamt Allm.
Ericson har ock särskildt velat fästa Afdelningens uppmärksamhet derpå, att ett sådant byggnadssätt som på Antwerpen—Gent-banan, det vill säga med smalare spårvidd, ingalunda är användbart i vårt hårdare klimat. Det är likväl mer än väl kändt, att vägens fasthet emot klimatets inverkan beror af den omsorg, hvarmed jordarbetena äro förrättade, af goda vattenaflopp och tillräckligt djup ballast. Huru Friherren kan anse att sjelfva bredden af banan kan hafva något egentligt inflytande i detta afseende, är deremot åtminstone för mig ej rätt Slals-Utskottets Memorial M 77. 75 begripligt. Dessutom hafva vi inom landet att åberopa exempel af smalspåriga banor i Wermland, mellan Söderhamn och Bergvik, vid Hudiksvall, med flera, oro hvilka man ej hört att de lidit af klimatet mera an fallet varit med de bred spåriga banorna. En smal väg är dessutom lättare att dränera, än en bred. Således måste hela Herr Friherrens påstående i detta alseende förfalla. Friherre Ericson har förklarat, att han hemtat anledningen till sitt nu ifråga varande Memorial från ett i Aftonbladet infördt utdrag af vittnesmål, afgifne af Englands förnämste Ingeniörer till upplysning om företrädet emellan smaleller bredspåriga banor derstädes, men der med den smalspåriga banan förstods samma bredd som nu på våra statsbanor. Märkvärdigt förekommer likväl att Herr Friherren af nämnde utdrag dragit den slutsatsen, »att Englands förnämste Ingeniörer uppträdt och nästan utan undantag yttrat sig för den spårvidd, som vid Statens stambanor nu är antagen, hvilken i deras anföranden kallas smalspårig.» Detta är väl sannt så till vida, som det gällt jemförelsen med ett ännu bredare spår; men det visar tillika, att Friherren icke närmare genomläst deras yttranden. Med sin kända skarpsinnighet hade han eljest omöjligen kunnat uraktlåta att varseblifva, att de omnämnde Ingeniörerna för det mesta dels haft flere bestämda uttalanden tili förmån för smalare spår i jemförelse med bredare i allmänhet och utan afseende på de uppgifna särskilda bredderna i England, dels älven positivt yttrat sig, att ännu smalare spår än fem fots kunde med fördel användas.
Palmstjerna har föreslagit en sådan redaktion: ”Mantalsoch skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken, med rättighet likväl för flere socknar, att förena sig om gemensam mantalsoch skattskrifning,” men jag skulle tro att denna rättighet icke bör lemnäs åt socknarne, utan att det bör tillgå på sätt hittills egt rum, och hvilket jag förut omnämnt, nemi. att K:s Beflude ensam bör bestämma tiderna och ställena för mantalsoch skattskrifningarne, samt huruvida flera socknar må förena 7 H. 22 338 Den 26 Maj. sig om ett gemensamt ställe m. m., synnerligen, som det är svårt för K:s Beflnde att erhålla personer, hvilka vid dylika tillfällen skola vara K:s Beflndes ombud. På dessa skäl anhåller jag, att den gamla redaktionen mätte fä fortfarande qvarstå, samt den nu föreslagna icke vinna R. o. Ad:s bifall. Gr. Sparre, Erik: I motsats till den siste värde talaren tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag med det af Frih. Palmstjerna framställda amendement. Jag gör det derföre, att jag så väl af flere ledamöter af de öfriga St:n, som synnecligast BondeSt., hört klagomål anföras deröfver, att mantalsoch skaltskrifningen på många ställen förrättas på orter, hvilka äro så långt aflägsna från de skattskyldiges boningsort, att de icke kunnat infinna sig, hvilken omständighet, såsom jag sjelf i egenskap af domare erfarit, ofta varit orsaken till missnöje och ledsamheter. Jag har sett tillförlitliga bevis deruppå, att de skattskyldige blifvit tvungna att, i anseende till aflägsenheten från skaftski-ifningsorten, lemna åt andra personer updrag, hvilka, då de icke blifvit riktigt uträttade, tillskyndat dem ganska betydliga förluster.
Det faller väl alldeles af sig sjelf, att Konungens Proposition måste besvaras; men å andra sidan är det angeläget att veta, antingen frågan handlar om en pension eller om ett arfvode. Är det en lön, kan den icke ens grundlagsenligcn beviljas ett Civilt StatsRåd. Är det åter en pension, blir saken annorlunda beskaffad. Då Ridderskapet och Adeln förra gången fattade dess beslut i saken, nyttjades ordet arfvode. Jag gör denna anmärkning, emedan jag anser ett arfvode icke kunna lemnäs åt ett StatsRåd; men väl en pension kunna tilldelas den ena eller andra Embetsmannen i Riket. Att Konungen får svar på sin Proposition, faller af sig sjelf, ehvad frågan förfaller, eller icke; ty expeditionen kommer i förra händelsen att innehålla, att två Stånd stannat emot två, och att frågan sålunda förfallit. Hvad sjelfva saken angår, tillstyrker jag den af allt hjerta i egenskap af pension, och bestrider den blott under namn af arfvode. Den 3 November e. m. Herr Cederschjöld: J;ig är förekommen af elen sista Talaren derutinnan, att svar på Propositionen i allt fall icke uteblifver. Huruvida arfvode må beviljas, bekymrar mig föga; det är blott för formens helgd jag nitälskar. Jag har gjort mig den föreställningen, att då detta ämne icke egentligen tillhör Statsregleringen, frågan, enligt 75 §. Riksdagsordningen, bör anses afslagen, när två Stånd deruti stannat emot två. Herr von Hartmansdorff\ August: Af egen erfarenhet vet jag praxis vara den, att anslagsfrågor, uti hvilka två Stånd stadna emot två, hänvisas till afgörande i Förstärkta StatsUtskottet, äfven om anslaget blifvit af enskild Riksdagsman allena begärdt. Yid förra Riksdagen väckte jag fråga om ett anslag till Vettenskaps Akademien. Två Stånd stadnade emot två; saken gick till Förstärkta StatsUtskottet och bifölls, ehuru tvänne Stånd, och jag tror äfven StatsUtskottet, förut afslagit motionen.
Tersmedens förslag, fullt öfvertvgad derom, att Jern-kont. så väl hädanefter som hittills fortsätter att använda sina medel på ett för landet välgörande sätt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att han, innan discussionen förklarades fulländad, finge, i anledn. af Hr von Hartmans dorffs bestridande af Frih. Tersmedens yrkande, ali serskild propos. Den 26 Maj. 333 å hvardera punkten af Utsk:s tillstyrkande måtte framställas, fästa npmärksamhet derpå, att en sådan fördelning af frågan hade för sig icke blott stadgandet i 54:de §m Biksd.-Ordn., utan ock det skäl, att ingen talare bestridt bifall till första punkten, utan de olika meningarne endast haft afseende på sjelfva redactions-förslaget, hvarom ej vore fråga i första punkten, som blott innehöll tillstyrkande att, med bifall till Frih. Tersmedens motion, helt och hållet befria Jern-kont. från den för detsamma hittills stadgade bevilln.; hvilket äfven Hr von Hartmansdorff i sitt första anförande förklarat sig icke vilja bestrida. Hr von Hartmansdorff: Jag har förklarat mig vilja tillstyrka befrielse; men ingalunda utan vilkor. Således om jag äter uttrcykt mig otydligt, sä får jag förklara, det jag bestrider befrielse utan vilkor. Frih. T ersmeden: Jag får fortsätta min anhållan om propos. till bifall på den första punkten, hvilket jag anser vara min rättighet då, Betänk, är framställdl i punkter. Hr Printzensköld: Stånden skulle bifalla den första punkten, synes det mig icke ens löna mödan att vidröra den sednare, ty den första punkten innefattar, såvidt jag förstår, ett tillstyrkande af obetingadt bifall till Frih. Tersmedens motion, nemi. att helt och hållet befria Kont. frän den hittills stadgade bevillnm, hvaremot den andra punkten innehåller: att pä de och de vilkor må Kont. vara bevillningsfritt.
Vid uppläsning lill justering inom Ridd. och Adeln af Expeditions-Utskollets Förslag, N:o iq5, till Rikets Ständers underd. skrifvelse, angående åtskilliga förändringar i Kongl. Förordningen, den 24 Augusti i8i3, om fylleri och dryckenskap, har, på grund af gjord anmärkning, att Rikets Ständers i detta ämne vid sisllidne Riksdag aflåtne underdåniga skrifvelse icke bort i förslaget endast åberopas, utan att det vore nödigt i detsamma ordagrant införa alla de i nämnde skrifvelse upptagne ändringar af berörde Förordning, Höglofl. Ridd. och Adeln den 10 dennes behagat nämnde förslag till Expeditions-Utskottet återremittera. I anledning häraf får Expeditions-Utskottet vördsamt upplysa} att Lag-Utskottet ansett olämpligt, det Rikets Ständers vid sista Riksdag aflåtne underd. skrifvelse i ämnet å nyo till Kongl. Maj:t i underdånighet inlemnades, samt derföre endast deri tillstyrkt de förändringar, hvilka finnas upptagne i Expeditions-Utskottets afgifne förslag, hvilka förändringar ock ensamt utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning. Vid hvilket förhållande, och då de 3:ne öfriga Riks-Stånden redan godkänt ExpeditionsUtskottets ifrågavarande förslag, Utskottet anser den gjorda anmärkningen icke förtjena något vidare afseende, utan får Utskottet samma förslag härmed å nyo till justering hos Ridd. och Adeln vördsamt öfverlemna. Memorial, med öfverlemnande af nytt Förslag till underd. skrifvelse angående ändring af 4 oeh 5 §§. i 17 Cap. Ärfda-Balken, och af 3 §. 8 Cap. Jorda-Balken, samt om upphäfvande af Kgl. Förordningen den 19 Aug. 1762. Då Expeditions-Utskottet erfarit, att genom de olika och såsom alternativ uppgifne förslag till Lagtext, som innefattas uti Lag-Utskottets Betänkande Bihang till R. St.
Emedlertid inser hvarje opartisk, att, ehuru betydlig den snmma är, hvarmed detta Regemente belastar 3:e Hufvudtiteln, uppgår den likväl ej till hälften af hvad man till allmänhetens förvillande behagat uppdikta. Af lika halt torde man kunna anse den af en Ledamot inom BorgareStåndet gjorda framställning om lönernas olikhet inom Armeen, hvarpå han, såsom ett exempel, anfört, alt en Trumpetare vid Indelta Cavalleriet egde större löneinkomst än en Capitaine vid Infanteriet. Då den värde Representanten sjelf uppträdt såsom Motionair, hade man egt rätt vänta, att han skulle göra sig underrättad om de Författningar, som närmast rörde det ifrågavarande ämnet, Man skulle då hafva funnit, att Kongl. Maj:t, genom dass Nådiga Circulaire af den 2 Febr, i833, rörande Armeens lönereglering, förebyggt en dylik ojemnhet, och att hädanefter hvarje Capitaine med Compagnie har i årlig lön 800 R:dr och Stabs-Capitainerne 5oo R:dr, då deremot, jemte numerlön, en Stabs-Trumpetare endast tjenar för 200 R:dr och en Sqvadrons-Trompetare för 5o R:dr B:co, Nästan alla Talare hafva i mer och mindre stränga ordalag yttrat sig öfver de ständigt växande behofven på 3:e och 4:e Hufvudtitlarne. Visserligen utvisa alla våra Riksdagsbeslut efter 1809 elt dylikt förhållande, men tillökningen är ej så betydlig, som den på papperet synes, om man tager myntets fallna värde i betraktande, och derjemte erinrar sig, att landets utblottade ställning nödgade 1809 års Representation att antaga ett kanske Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande N'.o i/}o. 8 nog långt drifvet förknappnings-system; samt att derjemte flere betydande poster blifvit på Ilufvudtitlarne uppförde, som under början af Sveriges constitulionela samhällsskick aldrig figurerade i Stals-budgeten.
Då blir icke allenast uppfinnaren oskyldigt och jordägaren genom eget vållande lidande, utan äfven Staten förlorar dervid, att icke den i Berget dolda rikedomen blir bragt i dagen. När nu Grefve Posse derjemte föreslår, att om jordägaren icke vill betala något prasmium för uppfinningen, skall väl uppfinnaren vara berättigad alt till en viss del få ingå i arbetet, men icke få öfverlåta sin rätt på annor man, vill detta efter mittbegrepp så mycket säga, som att, om uppfinnaren är så fattig, att han icke kan anskaffa det förlag, som för hans del fordras till arbetets sältande i gång, (och sådant inträffar icke sällan, emedan de, som upptäcka malm-anledningar, merendels äro af den arbetande classen), skall det i denna likasom i den förr vidrörda händelsen, komma att bero af jordägaren, om Grufvearbetet verkeligen kommer att företagas eller icke. Dessutom torde det icke vara rält lämpeligt att stifta en lag, som så lätt kan eluderas, som den om förbud emöt öfverlåtelse af uppfinnare-rätten i Grufvor, då det svårligen lärer kunna hindras alt öf8 II. JÖ Den 29 December e. m. verlStelsén sker förr än den så kallade Mutsedeln , som är uppfinnarens åtkomsthandling, tages. Då Motionairen föreslår, att uppfinnare-rätten (om den med de villkor Motionairen vill antaga förtjenar benämningen) skall i nya malm-anledningar blifva hälften, finner jag icke någon antaglig grund, hvarföre den i gamla, förr bearbetade, men sedermera ödelagde grufvor skall blifva endast De sednares upptagande torde förtjena lika mycken uppmuntran, som de förres. Ofta är det mera förtjenstfullt och nästan altid mera kostsamt, att från vatten tömma en öde grufva och sätta den i arbetsskick, än att börja ett nytt grufvearbete. Det förra lyckas oftare, än det sednare, och deruti ligger förtjensten emot Staten. Men, invänder man, att upptaga en öde Grufva, är ingen ny uppfinning.
Sedan de exceptionella stadgandena angående tullafgifterna å spanmål och ull, sorn från Wismar införas, numera upphört, lärer det i 24:de §, hvilken hädanefter kommer att få ordningsnuinern 19, stadgade undantag från tillgodonjutande af föring vid införsel derifrån af sagda varor böra upphöra; äfvensom och då föreskriften att värdet af infördt gods, efter tulltaxebestämmelserna beräknadt, bör så vida föring skall erhållas, uppgå till minst 300 r:dr, komme, genom tullvärdenas uteslutande ur larifen, alt sakna tillämpning, i stället torde böra stadgas, att då tullbeloppet för medförda varor icke uppgår till minst 50 r:dr banko, bestås skeppare och besättning ej någon föring; till öfverensstämmelse hvarmed paragrafens lydelse bör jemkas. Af enahanda anledning torde i stället för stadgandet i 25:te, nu blifvande 20:de §, att, om godsägare anser en vara, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, icke kunna draga den i taxan utsatta tull, densamma hör, efter det förskämningen blifvit styrkt och varan på auktion försålts, bestämmas för alla de varor, å hvilka tullvärde i tulltaxan är utsatt, efter auktionspriset, jern - 70 Kongl. Maj:ts Nåd.
att, intilldess vid nästa Riksdag beloppet kan varda bestämdt, det ifrågavarande anslaget såsom förslags-anslag betraktas, samt följagtligen derå möjligen uppkommande brist ersättas af Riksgälds-Contoret, emot det, att, om besparing uppstår, densamma dit levereras. Stockholm den 23 April 1840. Litt. Ank. till Exp. Utsk. den 23 Aprilj, kl. 4 eUtldtandcj i anledning af väckt fråga om nedsättning uti Sterb' husafgiften. (I. A.) Herr Grefve Mörner} C. G._, bar uti motion, som till Stats-Utskottet blifvit remitterad, framställt, att, ehuru det gifves få tillfällen, då en medlem uti ett civiliseradt samhälle borde kunna påräkna en mera skonsam behandling, än då han är nedtyngd af sorg öfver förlusten af en nära och älskad anförvandt; vore det likväl då, som han i Sverige underkastas de starkaste beskattningar af alla slag, samt att det vore både hårdt och upprörande, att en familj, som förlorat det stöd, hvaruppå hela dess timliga väl berodde, skall just i det ögonblick, då en mängd oförutsedda utgifter taga boets tillgångar i anspråk, vidkännas en beskattning, vida öfverstigande skälig vedergällning för det besvär, som uppkommer för dem, hvilka uppbära afgifterne; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att en granskning måtte företagas af alla afgifter, som utaf Sterbhus nu utgå, vare sig Charta-Sigillata-afgift till Justitiae-Staten, inregistrering af boupteckningar eller likstol, och dessa afgifter undergå en skälig nedsättning. Då Slerbhus-afgiften, hvilken af de afgifter, motionären omförmält, är den enda, sorn kan blifva föremål för Stats-Utskottets yttrande, i så måtto erlägges efter hilliga grunder, att densamma utgår af Sterbhusens behållning och således drabbar
BankoUtsk., under anhållan att blifva vid Riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Gr. Wrangel. Den i Mara e. m. 39 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtskis d. 25 och 26 sisth Febr. på bordet lagda Utlåt. N:o 33, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster. Härvid förekom först och bifölls Utsk:s hemställan, att uti den ltiksStat, som nu kommer att af B,. St:r uprättas, inkomst-titeln Restantier må uteslutas och de belopp, som deraf kunna påräknas, i stället tilläggas öfriga vederbörliga inkomst-titlar, enl. den af K. StatsKont. i sådant afseende upgjorda och af K. M. i Nåd. godkända beräkning. Sedermera förekommo de öfriga punkterne uti förevar:de Utlåt, i följande ordning. l:o Ordinarie Räntan, 2:o Tionde-spanmålen, 3:o Tiondesp an måls-lösen efter bestämda priser, A:o Arrende-medel af kungsgårdar och andra kronolägenheter, 5:o Silfvertionde, Myntarelön och Slagskatt, oell fi.o Koppar-räntan. Dessa punkter blefvo af lt. o. Ad. bifallna. 7:o Tionde och llammarskalts-jern. Beträffande särskildt den förra delen af denna punkt, som angick Tionde-jernet, hemsfälde Hr Gr. o. Landtm, om icke B. o. Ad., efter att vid behandlingen af StatsUtskis Utlåt. N:o 33 Litt. C, hafva återremitterat frågan oni tackjernstiondens uphörande, funne nödigt att återremittera jemväl denna del af förevar:de punkt. Ropades Ja. Vidkommande sedermera denna punkts sednare del, som rörde Hammarskatts jernet, yttrade Frih. Raab, Adam Christian:
Derjemte mäste det äfven för samtlige, från spridda landsorter anlände, studerande vid ett universitet vara af obestridlig vigt och nytta, att inom universitetsstaden finnes ett sjukhus, der de studerande, isynnerhet vid inträffande allmän sjuklighet, då sjukvård inom enskilda hus icke är att påräkna, kunna erhålla plats och erforderlig skötsel. Behofvet af den nya och utvidgade sjukvårdsanstalt i Lund, för hvilken lån utaf allmänna medel vid 2:ne riksdagar blifvit begärdt och af Kongl. Majit förordadt, skulle således icke kunna förnekas; och då detta behof erkändes, syntes frågan icke skäligen kunna anses befinna sig i ett outredt skick, helst sedan härvid förekommande omständigheter och förhållanden förmodades vara upplysta genom åtskilliga, numera till Stats-utskottet aflemnade,. ytterligare handlingar, hvilka skulle innehålla en omständlig utredning af både ifrågavarande sjukhusinrättnings ekonomiska ställning och kostnaderne för de återstående byggnadsoch inredningsarbetenas utförande samt de erforderliga inventariernas anskaffning. Då Lunds lasarett blifvit lorsedt med flera donationer, och egde betydliga årliga inkomster, så syntes statsverkets säkerhet för den sökta lönesummans återbetalning blifva fullt betryggad genom liisarettsstyrélseiis förbindelse att ansvara för denna återbetalnings verkställande och dertill använda nyssnämnda inkomster. För öfrigt berodde det på Rikets'Ständer att i sådant hänseende föreskrifva de vilkor, som prof - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 189. 9 pröfvades lämpliga; kommande naturligtvis lånet icke att utbetalas förrän den derför föreskrifna säkerheten blifvit ställd och i vederbörlig ordning godkänd.
Af hvad ofvan blifvit anfördt synes behofvet af flera lägre landtbruksskolors inrättande vara ådagaladt, äfvensom billigheten fordrar att, jemväl efter upphörande af landtbruksskolan å Degeberg, Skaraborgs län erhåller en dylik undervis ningsanstalt, som, i likhet med de i öfriga län inrättade, af Statsverket underhålles; men dä, i afseende ä de i öfrigt till anordnande föreslagne lägre landtbruksskolor, vederbörande kommuner ännu icke blifvit hörda, huruvida de må finnas benägne att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, till hälften bekosta skolornas underhåll, anser Utskottet icke sannolikt att anslag för trcnne sådana skolor kunna under instundande statsregleririgsperiod vara erforderlige; hvadan Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer måtte så till vida bifalla Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, att det förut för landtbruksskolan vid Degeberg uppförda anslag, 7,500 R:dr, förhöjes med 500 R:dr eller till 8,000 R:dr; deraf 4,000 afses för en lägre landtbruksskola i Skaraborgs län och 4,000 alt till lika fördelning utgå såsom bidrag till underhåll af två dylika skolor på de orter och enligt de grunder, Kongl Maj:t kan finna skäligt bestämma. 21:o. Uti en inom Bonde-Ståndet väckt till Stats-Utskottet remitterad mo tion (JY° 18) har Riksdagsfullmägtigen E J. Rudberg, från Calmar län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen /V. P. bäckström från samma län sig förenat, hemställt att, enär på ön Öland någon landtbruksskola ännu icke blifvit inrättad, men denna ö, hvars jordbruk i flere afseenden betydligt skiljde sig från fasta landets, vore i stort behof af en sådan undervisningsanstalt, Rikets Ständer måtte bevilja nödigt anslag för inrättande af en lägre landtbruksskola på nämnde ö.
Majit forordnat, att omlörmälde inskrifningspenningar af utsockne frälsehemmanen borde upphöra; och som egarne af berörde hemman, i likhet med åboer å andra frälsehemman, i förra lider utgjort den då vanliga konskriplionsskyldigheten, men derefter, enligt 1 -y5f» års Kongl, bref, fått fullgöra delta åliggande med ulskrifniiigspenningars erläggande, så synes det Utskotten, som borde dessa utskrifningspenningar rätteligen hafva utgått af hemmanen, så snart som det af dem uppställda extra roteringsmanskap från kriget hemkommit; och anse Utskotten derföre hemmanen böra numera, i stället för den andre hemman påförde rotering, fortfarande och så länge de icke under krig fullgöra roteringsskyldighet, erlägga berörde utskrifningspenningar; hvadan Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer för sin del besluta, att utsockne frälsehemmanen i Halland, ifrån början af nästkommande år, erlägga utskrifningspenningar med 2 daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgill person ifrån 18 års ålder och så länge han erlägger mantalspenningar, med de undantag likväl, som äro i förfallningarne föreskrifne; dock alt dessa utskrifningspenningar icke utgå, då hemmanen i krigstid, såsomUtskotten här nedan tillstyrkt, utgöra extra rotering. Som likväl, vid det förhållande, att nämnde utsockne frälsehemman under fredstid komma att vidkännas ett mindre onus än i allmänhet öfrige hemman af enahanda natur, och således kunna i delta hänseende anses privilegierade och af sådan beskaffenhet, att, jemlikt Rikets Ständers vid 1S10 och 1823 årens riksdagar fattade beslut, de böra vidkännas extraordinarie rotering; få Utskotten vördsamt tillstyrka, att den de utsockne frälsehemmanen i Halland ålagde extra roteringsskyldighet, med de jemkningar, som deruti böra, enligt förut fattade beslut, verkställas, måtte fortfarande af samma hemman utgöras. Staissar/it Allm.