Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discont-inrättningen var kan hända lika mycket verkande till det förtroende fö - Den 26 Mars e. m. 97 företaget erhöll. Man bör ihågkomma, att den dåvarande RiksDisconten, likasom förut RiksgäldsDisconten gjort, lemnade sine Actieägare stora utdelningar; äfvensom Disconterna i Götheborg och Malmö då voro i flor. Utsigten, att i framtiden erhålla en lika stor vinst var således mycket lofvande. I begge dessa omständigheter, fäderneslandskänslan och hoppet om vinst, lågo motiverne år 181 o till den allmänna hyllning saken rönte; men om detta är en sanning, så förefaller det besynnerligt, huru delta gynsamma omdöme sedermera småningom kunnat så mycket förlora sig. Icke har sjelfva företaget i sin natur undergått någon väsendtlig förändring. Icke kan orsaken ligga i beskaffenheten af det verkställda arbetet? Alla instämma ju i, att detta är vackert och väl gjordt. Orsaken måste således uppsökas i andra omständigheter. Vi torde igenfinna den i det sätt, hvarpå man företog arbetets verkställighet ifrån början, och den behandling frågan om ytterligare anslag beständigt fått. Då man läser de allmänna handlingar och beslut, som lade grunden till Götha Cannls företagande, skall man finna, att dertill föreslogs ett DiscontCreditiv af 5oo,ooo R:dr, tillika med ett räntefritt bidrag af 3oo,ooo R:dr, som synes egentligen hafva varit ämnadt att användas till Canalbyggnaden. Denna sednare summa beviljades likväl icke annorlun 18 H. n Den aG Mars e. m. da, än emot ränta, hvilken skulle erläggas till 3 procent. Derigenom tror jag en väsendtlig rubbning uppkom i den första planen, emedan det är en stor skillnad emellan ett räntefritt förskott och ett DiscontCreditiv. Om desse 3oo,ooo R:dr blefvo använde till Canalbyggnaden, uppkomme derigenom ett deficit af 9000 R:dr årligen.
Det är egentligen mot Utsk:ts sätt att motivera sina beslut, som jag anhåller att få göra några erinringar. Utsk:t säger, »alt penningen icke är någon värdemätare. » Hvad har man då för värdemätare? Om jag frågar, hvad är detta hus värdt? Skulle man då svara: det är värdt så eller så många tunnor spanmål, så eller så mångå pund smör. Nej, jag tror det icke, ty det finnes ingen annan tillförlitlig värdemätare än penningen. Nu kommer man emellertid och säger att, enär penningen ej är någon värdemätare, höra vi icke utsätta personers löner i penningar, utan i nalura-persedlar. Jag trodde att vi hade vuxit ifrån framlidne presidenten Frih. Cederströms åsigt om kronans räntors uppbärande i persedlar och att sådane motiver voro antiqverade, som dem, hvarpå Utsk:t stödt sitt afstyrkande. Vill man se på det praktiska af saken, så hafva vi ett exempel, hvartill inan kommer, du man gör en lönereglering i den rigtning Utsk:t ansett tjenlig. Den har nemligen blifvit följd i afseende på elementarläroverkens lärare. Dessa hafva qvar sina räntor, men undfå fyllnaden af ett anslag, som utgår från stats-kassan. Till följd af de liqvidationsräkningar, som årligen måste uppgöras, få dessa tjenstemän 84 Den 11 Mera. vänta på utfåendet af sina löner längre än andra tjenstemän, och fastän den fastställda staten innehåller att lärarne i samma lönegrad och med samma tjenstgöringstid skola få en aflöning till zifTran lika, eger detta likväl icke rum, ty till den ene, som har sin aflöning i penningar, utgår densamma med enahanda oföränderliga belopp, under det den andre, som har sin lön till en del utgående i persedlar, är i afseende på denna del underkastad förändring, till följd af markegångstaxans skilftningar. Den ene får således ett högre belopp än den andre, och jag hemställer huruvida detta kan försvaras ur rättvisans synpunkt. Ar icke den ene tjenstemannen berättigad till lika fördelar som den andre?
Inåst i ett sammanhang hchandlas, så väl i afseende på ämnets beskaffenhet, som i följd af den sammanblandning, hvarunder dess serskilda delar i Memorialen förekomma, gå Utskotten nu att gemensamt Utlåtande afgifva. lith. till R■ St. I ämnet liar blifvit anfördt inom Ridderskapet och Adeln: Af Herr Jacob Gripenstedt: att det för ingen kan vara obekant, huruledes Rikets Skogar i senare tider blifvit så medtagna, att en total brist inom korrt vore att befara på den oumbärligaste af alla inhemska producter; att olyckan skulle vara oberäknelig den stund andra Nationer behöfde anlitas om hvad vi egt att i öfverflöd till dem aflåta. Skogarne, säger Motionairen, nedfällas utan urskiljning och utan omtanka för deras återväxt, många skogseldar uppkomma af vårdslöst svedjande, hvaraf följden blir, att den obetänksamme, som misshushållat med egen Skog, söker sin ersättning genom tillgripande af andras behållna tillgångar. Sättet att afhjelpa det onda och att. för framtiden afböja den olyckan, att i ett kallt climat vara urståndsatt att freda sig för kölden, bereda sig föda och förädla jernet, skulle, i Molionairens tanka, innefattas i följande, af honom föreslagna, åtgärder: att Lagen emot Skogs-åverkan mätte skärpas, och stöld å den olästa egendomen, Skogen _, straffas likasom inbrottsstöld ; att uppsigten öfver Skogarne måtte blifva sträng och allvarsamoch Lagsamt A. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. N.-o 22. 3 kraftiga åtgärder vidtagas till skyddande af denna håde allmänna och enskilda egendom; att
De för Contoret vid den tiden förestående flerfaldige utbetalningar, hvaribland det uti Reglementets 33 §. på Riksgälds-Contoret anvisade förskott af 570,000 R:dr lill betäckande af förmodad extra Statsbrist för år 1835, voro nogsamt kände. Vid detta förhållande och då anledning förekom till den förmodan, att flera innehafvare af nyssnämnde Obligationer önskade få omsätta desamme på ytterligare 5 år, emot förut bestämda vilkor, funno Fullmägtige en sådan omsättning böra medgifvas. Genom Kungörelse i allmänna Tidningarne, blef äfven allmänheten underrättad om Fullmägtiges beslut i detta afseende, och uppmanades de innehafvare af så beskaffade Obligationer, som önskade deras omsättning, att sådant tillkännagifva inom den 3o påföljande November. Vid den sålunda bestämda tidens utgång, hade för sådan omsättning blifvit anmälde Obligationer lill ett sammanräknadt belopp af 820,800 R;dr, till hvilket belopp Obligationer jemväl derefter, vid inträffande förfallolider, blefvo om Stats-Utskoltets MemorialK:o 38. 7 salle genom utgifvandet af nya, jemlikt Fullmägtiges beslut under den 4 i nyssnämnde månad. Emedlertid hade ännu i Mars månad i<S36 den nya upplåningen emot lägre ränta, än 5 procent, icke visat det resultat, att deraf kunde påräknas någon säker och för Contorets års-behof tillräcklig tillgång. Enligt af Commissariatet upprättade serskilda förslagsberäkningar, utgjorde dessa behof till den i September 5o8,15i R:dr och till den i Januari påföljande år 716,080 R:dr, eller lillsammanS^för den återstående delen af år i836, ifrån den 1 Mars räknadt, öfver 1,000,000 R:dr. Deruti ingingo Riksgälds-Contorets Obligationer möd 5 procents ränta till ett sammanräknadt belopp af 388,100 R:dr, hvilka lör folio till betalning under påföljande Juni och Juli månader.
Germain var der blott få, som hade medel eller ansåg det rådligt att hålla salong, och den enda idé, hon hemifrån hade om representativt lif, var Madame de Beaurolliers berättelser från Louis XVs hof, hon hade blifvit presenterad på sextitalet och blef aldrig trött af att beskrifva ceremonielet. Det var hon alltså rätt hemmastadd i, men naturligtvis förstod hon fullkomligt väl, att det icke det minsta kunde hjelpa henne under närvarande förhållanden. Förresten var hon skarpsinnig nog att inse, att trots alla menniskors skenbara ofelbarhet i dessa saker, var der ingen, som egentligen visste riktigt besked. En ny societet var under bildning; den var ännu så osäker på sig sjelf, så sammansatt af olika samhällsklasser och partifraktioner, af sansculotter, som extravagerade i egenskap af «incroyables», och återkomna emigranter, som försökte spela romerska republikaner, att der ännu icke kunde vara frågan om några riktiga regler för det «passande», ännu mindre om en gifven, bestämd etikett. Hon beslöt derför att göra som hon sjelf bäst tyckte och blott lita på sin egen medfödda takt; och när abbéen kom igen med det besked, att nästa septidi, strax efter det han mottagit några medlemmar af corps diplomatique, väntade Förste Konsuln henne i audiens, svarade hon med påtagen likgiltighet, att hon nog skulle vara färdig till bestämd tid. Om aftonen valde Edmée länge och samvetsgrant mellan sina få och icke särdeles luxuösa toiletter. Slutligen, efter noggrant öfvervägande, bestämde hon sig för en hvit, lång musslinsklädning, broderad med en smal bård i grönt och guld. Hon skämdes litet för sig sjelf öfver den vigt hon tillade detta sitt första uppträdande inför Republikens unge chef, men den gröna bården lugnade hennes rojalistiska samvete, liksom medvetandet om att de svarta silkestrumporna voro broderade med liljor. Detta var visserligen en rätt svag demonstration, eftersom liljorna befunno sig ungefär i närheten af knäet, men det var i alla fall en demonstration, och hon var naiv nog att anse det för sin «pligt» att demonstrera. Abbé Bernier och Mademoiselle de La
Skottland, England och Frankrike hafwa efter inhämtade uplysningar, i senare tider widtagit samma förfara de med Bestattninaen, och Utskottet kan icke inse, af hwad ordsak tili närt Fädernesland icke skulle kunna lämpas hwad i stikt afseende i andra Riken med fördel bliswit försökt, och finnes, säsom bädc wäl grundadl och för werkställigheten tjenligt, der ännu bibcHället *). Man äger wäl icke i wärk Fädernesland större anledning än annorstädes att klaga öfwer brist pä ädclfinnadc, patriotiske och rcdelige Medborgare, och skalle man inwända, att den enskilda förmögenheten är Hrs ost ojemn förligen ringare, upstä e) derifrän nägok -inder för m i fin mohn deremot swarandc, och sälcdcs ockfä naturligtwis lindrigare, beskattning, bestämd jikwäl etter enahanda grund. Nödwändighetcn att upgifwa fin inkomst, eller tilläta andra undersöka derom, mätte icke st^ta nägon annan än den, som antingen brottsligt ätkommit, eller oförtjent njuter fikt goda, och i böda besia händelser sökes fördöljandet fäfängt. O-uden intränger Publiken i hemligheten af den stattfkyldiges wilkor, och för den oskyldigt afundade är det Åtminstone bättre att redligheten pröfwar hwad han äger, än att ondskan pädigtar honom hwad han i sanning ej har.
Det var hundratals reksdaler bank . Hjel pen var, att h an är s å förgrömt rik , annars had' han nock fått slå vantera i borde och panketera. Men ser du sk amma, Stina, skamma det v ar det varste åf alltihop. Åh, det kan jag nock begripe. Te bli beskylld på tåcke vis, det var inte nådigt för f ader Nämndeman, som jemt vill hålle s ej så rak och kavat. Men nu måtte fälle hele affärden vare bortglömd l ell. Fanken ock! Tåcke der hänger i och sitter qvar som tj ärfläck er på vammel. Fader Nämndeman går allt och gäller i sockna för te vare en svår och styfsint och näre på el ak karl, och det är bare h ans u rimlige förmögenhet, som gör, att alle mennisker stryker på foten för'n. Per. Stina. Per. Stina. Men di må säje om'en hvad di vill, så är han en bra husbonne l ell, och förhåller oss inte vår rätt, när vi gör hv ad vi ska'. Derför tyck er jag om'en, jag, och om mo r Lis a med. Det k an du lite på, att jag också gör, Stina, och derför lägger j ag inte på samvete te göre Jan Hanssons all den förargels e, jag nånsin kan. Jag råka' nyss Anders , drängen deras, oppe i h age, och du må tro, att jag slängde duktige snäsord åt'en. Och när jag möter Jans Anna i bland bort i skogen, der ho valler f ar s ins kretur, så sk rä'r j ag inte heller orda, det v et jag . Men ho är e tåcka dålighet, så ho sv arer ingenting, utan går sin väg, så en får intnå hugg på'na. Det är för besönnerlig t med Erik, son här i huse; jemt när vi säjer någe imot Jan Hanssons, så tar han dom i försvar, fastän han vet, att Jan har gjort far h ans så mycke ondt.
Maj t om dess antagande ville fatta Nådigt beslut, har Preste-Ståndet i underdånighet anmält, att efter det samma granskning blifvit med sorgfällighet och samvetsgranhet verkstäld, planen tili berörde Förslag befunnits enlig med den ordning, i hvilken det Gudomliga Ordet uppenbarat sig, dess Epistlar och Evangelier så valda, att de på en gång motsvara idéen om en Evangelii-Bok, betraktad som ett sammandrag af den heliga Skrift och tjenande till sitt hut vudsakliga ändamål för Altaret och Predjksto. len, dess Collecter och Böner föifattade i en Biblisk anda och ton, samt dess beskaffenhet sådan, att Ståndet anser den böra gillas och antagas, med villkor af åtskilliga rättelser, som torde få meddelas den i Nåder förordnade Committéen , och hvilka inom loppet af nästkom Blh• f. Rikt St» Prott I» Sami, 182^. lia Band, IO 14 ö Ang. förslog -till en förb. Evangelii-Bok. mande år kunna pröfvas, så att förslaget vid den tiden må kunna vara fullbordadt och K:gl. Maj:ts pröfning understäldt. Härjemte har Preste-Ståndet i underdånighet hemsiällt, om Oss skulle i Nåder täckas lemna de öfriga RiksStånden vid denna Riksdag tillfälle att i detta vigtiga, hela Riket rörande, ämne yttra sin underdåniga tanka, på det derigenom utrönas må, huruvida en förbättrad Evangelii-Bok , hvilken den allmänna rösten i flera är yrkat, i synnerhet sedan den nya Psalmboken blifvit stadfästad och antagen, ännu af Svenska Församlingen till bruk vid den offentliga Gudstjensten önskas. Till följe af denna Preste-Ståndets underdåniga framställning vill Kongl. Majit hafva inhemtat de öfriga Riks-Ståndens utlåtande i förberörde afseende, för att derefter, och sedan förenämnde förslag blifvit Kongl. Majit understäldt, om dess gillande och antagande fatta sitt nådiga beslut Kongl.
Den 8 Augustt. 817 Deremot hafwa Utchfterne fölunda enligt af Kongl. Maj t faststäld fördelning blifwit bestridde trl Krigs - Departementet L 126,000 i wecka. n 1,878,419 Rd. 16. 8. Eamt uti in för sk risne och inkomne Effeeter — HZ,i4i Rd. 43. 6. Til Förwaltningen för Sjö ärenderne L 600,000 Rd. i weckansamt, efter requisitioncr, hwad Förwaltningen yär behoft anwända af de ät Orlogs Flottan pä lika sätt anrlagne 26000 Rd. i wec kan, tilhopa 776,600 Rd. Til Örlogs Flottan äterstodcn af nästnämnde 26000 Rd. i wcckan —> — 363,400. Uti Jntresien til Riks Discont Werket, hwaraf 15000 Rd blifwit äterftälde och 1616 Rd. 62 §. bcstä af Ränta för et i Januarii mänad uptagit Discont-län — 16,166. 32. Samt i Diwerse utgifter 867. 2§. lo. Summa Rd. 3,152,586. 21. För de uti Januarii och Februarii mänader emot underpant af Subsidie-Werlar i Riks Disconten uptagne län utgörande 400,000 Rd. och Andis Bandet tA:o ioz, 124. LIZ Dsn 8 Augusth och som den April, och 8 Maji blifwit äterbetalte har i anseende til Catza - behällningen ej upgätt mer än Rd. 886,99?- Behållningen af SubstLierne den Lo Junii utgjorde Nd. 61,286. 26. 1.
Maj t att utaf öfverskotten på Stats-Verkets intrader för nasti, år, i nåder låta utbetala ett sådant belopp för detta år att till Theatrens underhållande användas, men sådant likväl under det uttryckliga vilkor och förbehåll, att Staten härigenom för alltid fritages från all vidare förbindelse eller utgift för Theatrens behof, än de från längre tid tillbaka dertill bestådde 4,500 Rnlr samt 1400 R:dr för 200 famnar Ved som till Kongl. Dramatiska Spectaclets underhållande finnas å Staten uppförde: hvil ket vördsamligen underställes Riksens Högloft Ständers bepröfvande. ■Stockholm den 12 Maji 18184 134* Stats-Utskottets Betänianden. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver Herr Borgmästaren Norströms Memorial} angående bidrag af Staten för Elementar-Skolan i A~ sker sund» U, i till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit samt derifrån till Stats-Utskottet remitteradt Memorial har Herr Borgmästaren C. F. Norström, såsom Riksdags-Fullmägtig för Askersunds Stad, framstält behofvet deraf, att Lärarne vid den derstädes i senare åren inrättade Elementar-Skola måtte af Statens medel förses med någon förbättring uti deras nu otillräcklige Löner, hvilka utgå af den fond sorn enskildte välgörenheten och i 'synnerhet Askersund Stad sammanskjutit för att åstadkomma och underhålla denne Stiftning, som redan skall tillvunnit sig ett allmänt och väl förtjent förtroende; hvarjemte Herr Borgmästaren likaledes hemstält, att af Staten kunde bestås en summa af 4,500 R:dr till inköpande af erforderligt lius för SchoIre-inrättningen, hvartill nu skall finnas en mycket tjenlig och välbelägen åbyggnad i Askersunds Stad att för lindrigt pris kunna köpas: Förmenande Herr Borgmästaren att bifall härtill så mycket häldre måtte vinnas, som Riksens Höglofl.
De mindre staterna i Tyskland hafva sjelfva öfvertagit en stor del af sina jernvägar, under det Österrike försålt en del af sina statsbanor, Preussen endast sparsamt aidägger nya och i Belgiens kamrar allvarligt blifvit ifrågasatt, att Staten skulle göra sig af med sina jernvägar. Den Österrikiska jernvägs-lagen af den 14 December 1854 och den Bäjerska den 20 Juni 1855 synas anvisa en ny väg, som närmar sig till det Fransyska systemet, och deras bestämmelser visa, alt staten ganska väl kan, vid utförandet af jernvägar på bolags bekostnad, fästa sådana vilkor, att den eger en mäktig inflytelse äfven på förhållandena vid sådana banor som den icke byggt. Al det som blifvit anfördt vill jag, såsom sagdt, icke hemta anledning att bestrida anläggandet af statsbanor i Sverige. Tvärtom anser jag denna utväg vid vårt lands förhållanden vara oundgänglig. Men jag endast påstår, att staten hos oss förfar klokast, om den, medan grundsatserna i delta hänseende ännu äro så litet stad - Bil. lill Stals-Vlsköttels illlålaiide M 62. gade och erfarenheten af jernvägar i vårt land så inskränkt, icke utsträcker sitt byggnadsförbindelse till en omfattning, sorn, om den också först småningom kom mer till utförande, likväl ofelbart måste inverka på statens finansiela ställning och dess kredit. Icke heller bör man lemna ur sigte, alt frågan om anläggandet af jernvägar har en framtid, helt och hållet oberoende af den frågan, om staten skall bekosta dem. Gefle Dala-jernvägen lemnar i detta afseende ett exempel, som är värdi all uppmärksamhet. Vill man göra sig reda för de ulsigler lill erhållande af jernvägar, utan anlitande af direkta statsanslag, som redan vid denna riksdag äro öppnade, sä finner man, att de af Kongl. Maj:t lör Ständerna framlagda förslag, alla lillst)rkle af Vägoch Vattenbyggnads-styreisen, äro följande: Mil. Fot. Tillstyrkta lönebidrag. Jernväg emellan Hudiksvall och Dellens vattendrag.
Jag har trott, att det tillhör Konungen att till Ständerne inberätta, hvilka Lagförklaringar mellan Riksdagarne blifvit utfärdade, och att ej något fall skulle kunna inträffa, då man ville undandölja för Ständerne gjorde Förklaringar af Lagen. Jag upprepar än en gång, att det är sorgligt för mig, att fråga kunnat uppstå om ingrepp i Ständernes lagstiftningsmagt, och att se, huru Allmänna Lagens grundsattser kunnat rubbas ej allenast genom Lagförklaringar, utan äfven genom Kongl. Kungörelser och Skrifvelser, hvilka på det närmaste ingripit i äganderätten, t. ex. Kongl. Rescriptet om bevis öfver inbetalning af Krigsmanshus-afgiften, innan Fasta på köpt Egendom får meddelas. Detta förefaller mig som ett sorgligt bevis på, huru litet afseende göres å hvad som är föremål för allmän Lagstiftning, samt skillnaden deremellan och den Ekonomiska Lagstiftningen. Genom dessa anmärkningar har jag led t mig till det jag anser för hufvudfrågan, eller bestämmandet af hvad som är Den 3 April. af sådan vigt, att Lagförklaring erfordras. Detta mätte endast inträffa, då tvifvelsmål om Lags rätta förstånd vid Domstolarne uppstå, enär 88 §. RegeringsFormen endast talar om de Lagförklaringar, som till svar på inkomne förfrågningar om Lagens rätta mening, Konungen genom Dess Högsta Domstol emellan Riksdagarne gifver. Alla öfriga af Motionairen ifrågasatte Lagförklaringar röra endast Ekonomiska ärenden. Jag medger, att jag ej vid denna Riksdag kan hoppas, att göra gällande något rigtigt begrepp om skillnaden emellan Civiloch CriminalLagstiftning samt den Ekonomiska; men jag tror det vara nyttigt, att fästa uppmärksamhet på nödvändigheten af att utreda skillnaden deremellan. För min del tror jag äfven, att största delen af de Författningar, hvilka utkommo emellan år 1786 och år 180g, och hvilka hufvudsakligen afhandla Ekonomiska ärenden, snarare förtjena beröm än tadel, och delar följagtligen deri Friherre Ehrenborghs mening. Det är ej utan, att denna tid, synnerligast början af 1800-talet, visar en alfvarlig uppmärksamhet på Landets hushållning och förkofran.
Enligt de protokollsutdrag och yttranden angående förevarande ämne, som från dessa 3:ne Riks-Stånd blifvit Utskottet tillställda, hafva de beslutade återremisserna inom samma Stånd yrkats, för att erhålla bifall till det begärda anståndet med liqviderna för ifrågavarande lån; i hvilket afseende hufvudsakligen anförts: att Cimbritshamns stad, genom den allt för låga beräkningen af kostnaderna för hamn-anläggningen, inledts i ett förelag, hvars fullbordande öfverstigit detta lilla, i allmänhet obemedlade, samhälles förmåga; att oaktadt de understöd af allmänna medel, som dels af Kongl. Maj:t, dels af Rikets Ständer blifvit för sagde arbete anvisade, staden ändock derför måst vidkännas högst betydliga uppoffringar; att, genom inträffade naturhändelser, en stor def af det redan verkställda hamnbyggnads-arbetet blifvit helt och hållet förstörd; att då omförmälda hamn-anläggning komme Sih. till K. St. Prat. 185S—S4, 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 5 Bäft. 1 2 Stats-Vtskoltets Memorial, N:o SOS. att gagna ej allenast staden och orten deromkring, utan äfven handeln och sjöfarten i allmänhet, vore det följaktligen äfven af allmän vigt, att denna anläggning hinde utföras och fullbordas; samt att det af Rikets Ständer nyligen beviljade anstånd med återbetalningen af staden Sölvesborgs hamnbyggnads-lån syntes innebära ett ytterligare skäl att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts härom gjorda nådiga framställning, likaledes medgifva staden Cimbritshamn den för Statsverket obetydliga lindring i betalningsskyldigheten för de lån, å tillsammans 30,000 R:dr, om hvilka nu vore fråga. Med afseende å den åsigt, som, enligt hvad de beslutade återremisserna ådagalägga, sålunda gjort sig gällande inom 3 Riks-Stånd och i betraktande af de förhållanden, hvilka lill stöd för medgifvande! af den inom samma
En anmärkn., som jag måste erkänna med skäl, kunna göras emot Ulsk-.s förslag är den, att man icke bibehållet del förut varande stadgandet derom, att innan åtal anställes, hör anmälan ske hos Just.-Kanslern. Mig drabbar icke beskyllniugen för det fel, att icke ett sådant stadgande blifvit i förslaget intaget, ty jag har flere gånger påyrkat sådant, men man ansåg, att då det numera endast vore bestämda öfverträdelser af ett förbud, som bestraffades, så borde icke vidare någon sådan anmälan ega rum, utan åklagaren genast upträda. Jag tror deremot för min del, att det, med afseende på de religiösa rörelsernas ofta grannlaga beskaffenhet hade varit klokt, att icke åt hvarje åklagares bedömande öfverlemna, huruvida Den 21 Juni f. m. 363 åtal bör anställas eller icke, men jag har underordnat denna min mening under majoritetens inom Utsk., enär jag lill följd af min ställning, såsom Utsk:s Ordf:de, icke velat såsom reservationer framställa mina serskildta meningar, då de af en betydlig majoritet inom Utsk. blifvit förkastade. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Jag ber om ursäkt, alt jag ännu en gång anhållit om ordet, men det har endast skett i afsigt, alt lill besvarande uptaga några af de anmärkn.T, som utaf åtskilliga talare blifvit framstälde. En värd talare, Hr Tham, har yttrat något, som jag för min del anser icke böra förbigås. Han har nemi. sagt, alt följden utaf alt antaga LagUtsk:s förslag, och således än mera det af mig föreslagna amendement, skulle blifva den, att vid sidan af den verkliga ecclesia skulle upkomma en mängd ecelesiolar, och att således den verkliga Kyrkan skulle derigenom gå sin uplösning till möte. Hr Tham är en Kyrkans man, jag är en lekman; men jag hyser dock till Kyrkan det fulla förtroende, alt hon ingalunda härigenom skulle blottställas för en sådan fara. Om jag eli enda ögonblick skulle hos mig lemna rum för en dylik farhåga, sä innebure ju den ett tvifvel om makten af den sanning, som bor inom Kyrkan.