Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„Haf tack, se jag dör ung, men min död är skön, jag dör ju för fosterlandet!“ och hans blick slöts och han dog; men Ylpytar sjönk tillsamman. „Ha, arme bedragne! du dog i din villa, du dog fången i lögnen. Hade du fallit i ädel kamp mot dessa, med hvilka du nu framgick, då hade din död varit skön. Dö Ylpytar, ditt lif är slut!“ Men än en gång nalkades korsets man, och han såg den i stoftet nedfallna, och han sade: „Nu, Ylpytar, är du krossad, kom att af min hand mottaga upprättelse!“ Men Ylpytar sade: „Vik hädan onde trollkarl, och kom ej vid den åt döden vigda“. Men öfver de dödas fält sväfvade sagta fram en späd gestalt. Det var en ung flicka i hvit drägt med svart kors på bröstet. Hon hade i sitt hjerta varit ynglingens brud, men var af sin moders löfte helgad åt korset. Hon gick fram till den döde ynglingen, knäböjde vid hans sida och bad med sagta röst, men af hjertats djup. Och innerligare och innerligare ljöd hennes bön, hela hennes själ syntes i den uppgå till Gud i försakelse. Och hon varsnade den i stoftet nedsjunkna modren och i hjertats ord utgöt sig hennes bön öfver den förkrossade, om tröst och klarhet för henne, som ännu ej sett ljuset, om tålamod och ett försakande hjerta. Och Ylpytars hjerta veknade, hon gret. „Haf tack, o flicka, du det främmande landets barn, för dagg på Ylpytars afton. Till Suomis gamla folk går Ylpytar; låt din milda, vackra bön ljuda öfver den döende“. Blommornas nytta. Det var en gård; och vid den gården var en helt liten kulle eller backhympel; och på den vexte just ej mycket gräs utom högst uppe på toppen; der stod en liten fläck rikt bevext med gräs och örter. Der vexte liljeconvalljer och gullvifvor, kamillblommor och millefolium, men de stodo nu endast i knopp.
Worc det mäl nu instämmande med det allmännas sanna fördel, at genom nya grundräntor störta Jordbruket, bereda wanmagt och eländen hos odlaren, samt göra landet äter statt - 6Z6 Dcir 9 JZunii. skyldigt för utländsk spannemäl. England!, som har en ofantlig Riksskuld, ger Utffeppnrngs premier för Manufaelurwaror. Det är en Statsxrincip at befordra warmproductcr och genom utskeppningar deraf, bereda Nationel wälmåga, hwilken spridd bland undersåtare, jamte en lagbunden frihet föder kärlek lil Fosterlandet, hwaraf i farornas stund upkommer förmögenhet och krafter til förswar, 06) at de häldre läta begrafwa sig i gruset af sit Fosterland, än öfwerlefwa betz mistoden, och manne werkan deraf icke bliswir, at när Franjka waglen med lätthet öfrverwunnit Despoter och flafwar, fordras det en förtröstande styrka at besegra fria och wälmäende Engelsmän. Den odödelige keriixlloi-K', som utan mistwisning styrde Danffa Rits-rodret, inskränkte Hofoch Tjenstemanna staten, och med de indragne lönerna betalte alla upodlingskostnader ät Jordbrukaren, och gaf arbetsförlager ätHandtwerkaren. Staxt ökades waru-produoterne, som utskeppades och indrogo Speciemynt. Riksssulden afbetaltes och förmögenhet fpriddes bland alla folk-ciLSLcri-, som ännu wörda och wälsiana hans minne. Skole wi nu wandra i omwändt förhällande. Det redeliga, det aktningswärda BondeStändet bör säledes icke yrka den mer eller mindre skattfria jordens beskattning. Det more igenom nya resningar, nya skattläggningar störta jordbruket, sig kjelfwe, hemmawarande medbroder, och alla sina efterkommande i swärn mistöden.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att de 600,000 r:drne redan äro upptagne för de 2:ne hypotheksföreningarne, så att om 2:ne till skulle uppkomma, hvilka voro säkra, hade man efter denna § endast 200,000 r:dr att gifva dem. Jag vill äfven, i afseende på hvad Hr von Hohenhausen yttrat, alt creditivet icke varit begagnadt under den förflutna tiden, nämna, att de dryga villkor, som till en del hämmat detta begagnande, dem har BancoUtsk. i sin mån lindrat; men jag hemställer till Frih. Raab, huruvida det icke sannolikt kan antagas, att i detta hänseende kunde utgå 600,000 r:dr, och till stora creditivet för hypotheksföreningar 900,000 r:dr, tillsammans 1,500,000 r:dr, då man komme tillbaka till de 600,000 r:drne, som Utsk. har tagit bort med ett penndrag i denna 44 § mot hvad som beviljades i förra utlät. Af denna anledn. ville jag Den 15 April. 401 anhålla hos Frih. Raab, att han måtte ingå på den modification, att 900,000 må gå till hypolheksföreningarne och 600,000 r:dr anslås som crediliv lill associationer för belåning af spanraål. Frih. Raab: På Hr Rosenblads hemställan, får jag frångå mitt yrkande af ett anslag på 800,000 r:dr för spanmålsbelåning, och förklara mig belåten om Ståndet beslutar alt höja summan till 600,000 ifrån 400,000, och deremot öka summan för hypotheksföreningarne med 100,000 r:dr.
Han förde henne fram mot skrifbordet, fram till lampan, de stodo och logo hvarandra in i ögonen, nu visste de båda att hon var hans, att hon var qvinna. Han drog henne till sig och hon var icke kall, bara lycklig, tryggt sluten intill honom. Och så kom den, hviskad in i hennes öra, frågan: ”Du vill?” Också den gamla ångesten. Hon försökte smeka honom lugn och god, men det gick ej längre. Han ansigte mulnade och han förde henne bort ifrån sig. Hon satte sig ett stycke bort i rummet och han blef stående vid skrifbordet i det han endast betraktade henne, mulet och ogillande. ”Hvarför kysser du mig, när du inte vill mig mer?” kom det knotande, i det hans gråa ögon sågo på henne så kallt och förståndigt. ”Är det nu jag, som” ”Nej, nej; låt oss nu inte tala om det.” Han gick och satte sig på andra sidan bordet utan att se på henne. Han teg och hon teg. Det varade länge. Hon gnagdes af detta tysta missnöje, hon väntade som på en straffpredikan. Men denna trumpna tystnad var straff nog. Hon hade endast att vara tålig. Godt eller ondt – det låg ju allt i hans hand. Så reste han sig, kom emot henne och räckte fram sin hand. ”Försoning,” sade han blott, och med tacksamhet såg hon upp i det lilla ansigtet, som log så barnsligt och godt. Hon lade sin hand i hans och så var freden sluten. De talade om likgiltiga ting. Och så skulle han gå. Hon följde honom till dörren. Hon kände ett styng i sitt hjerta som om hon gjort honom en orätt eller som om hon undanhållit honom något som tillkom honom. ”Gå inte nu,” bad hon. Han såg så kall och likgiltig ut, och det pinade henne så. Hon kunde icke låta honom gå i den sinnesstämningen. Hon försökte att hålla honom qvar som vanligt. ”Nej, nu gör det ingen nytta. Nu är jag alldeles kall, nu vill jag gå.” Han gick. Hon kallade honom tillbaka från tamburen gång på gång. ”Hvad vill du mig? Gift dig med en eller annan eller tag dig en älskare.” ”Hur kan du tala så?” ”Jo jag behöfver dig inte.
Med läggande af betänkandet N:o 297 till handlingarna, godkändes utlåtandet N:o 318; och N:o 320, i anledning af riksdags-fullmägtigen Bengt Gudmundssons motion, angående det till kostnaderna för krigs-rustningarne beviljade kreditiv. Gillades. 716 Protutdrag den 22 September 1848. Äfvensom förstärkta Stals-ulskoltets memorialer: N:o 321, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-ståwdens skiljaktiga beslut i fråga om den utsockne frälst-hemmannen i Halland åliggande roterings-skyldighel; kades till handlingarna. !\T:o 322, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift i ari ende t för Mörrums kronolaxfiske; kades till handlingarna. oell S:o 323, angående verkstäld omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande beräkningen af husbehols-brännerimedlen. Ludes lill handlingarna. Från Heder v. Bonde-stÅndlt. S. D. Efter skedd föredragning bifölls Bevilhungs-utskotlets memorial ]N:o 34, angående de till den blifvande nya bevillnings-stadgan hörande formulärer. S. D. Föredrogos och bi föllos Last-utskottets betänkanden: O “ N:o 72, i anledning af väckt motion, om minskning i antalet af mål, som böra hof-rätls piöfning underställas; N:o 73, i anledning af vackt motion om bestämmandet af viss tid, inom b vilken klander må anföras mot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo; oell N:o 74, i anledning af väckt molion om förklaring af 3:dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December 1823. S. D. Bifölls vid nu ånyo skedd föredragning
Delta uttryck ”att ruinera sig sjelf” visar klarligen, huru mycken sanning påståendet innebär. Jag ber i detta hänseende att få fästa upmärksamheten derpå, att, om Ständerna finna lämpligt att i Sverige införa jernvägssystemet, så måste i och med detsamma nödiga medel för detta ändamål anordnas. Då kan man icke säga: vi skola taga öfverskotten under alla åren och använda dem till jernvägars anläggande; ty i sådant fall skulle kunna hända, att en jernvägsbyggnad, som med betydlig kostnad blifvit satt un - 86 Den 20 September f. m. der arbete, skulle nödgas afbrytas och alt man skulle blifva tvungen alt afskeda den personal, som dermed vore sysselsatt. Då man sedermera ånyo skulle påbörja arbetet, blefve faux fruis mångdubblade emot hvad de skulle blifvit, om man efter en sammanhängande plan fullföljt arbetet. Vill man således införa jernvägar, så går det icke an att dertill endast använda de öfverskott, som tillfälligtvis kunna upkomma på våra inkomster, utan vi mäste säga: ”vi gifva så och så mycket efter en viss af oss upgjord plan.” Denna plan, en gång upgjord, måste sedermera fullföljas, så framt icke stora förluster för Statsverket skulle inträffa. Men jag ber ali fä fästa upmärksamheten derpå, att det vid hvarje särskildt tillfälle, då en jernväg eller något annat större företag skall beslutas, alltid beror på R. St. ali bestämma, huruvida de vilja gå in derpå eller icke, och huruvida de hafva tillgång dertill eller icke. Hafva de icke tillgång, men dock anse företaget böra utföras, så måste sådan tillgång genom län anskaffas. I delta Betänk, har nu StatsOtsk. endast upgifvit de grunder, på hvilka penningar, i fall de behöfvas, böra anskaffas. Vi kunna icke förneka att under hela tiden, ifrån 1S09 till våra dagar, hafva R. St. vid mänga tillfällen nplagil lån; men nästan vid hvarje tillfälle hafva olika grunder för dessa lån blifvit fastställda.
Räkenskaperne granskas först af 2:ne utaf Direktionen utsedde Revisorer och derefter i Krigs-Kollegium, samt slutligen af 3 utaf Rotehållarnes ombud utsedde Deputerade, hvilka hvart tredje år sammanträda för att antingen lemna Direktionen decharge för de sista åren, eller göra eller fullfölja redan gjorda anmärkningar. Utom ofvan omtalade knektelega utgår äfven af denna kassa, enligt Kongl. Brefvet den 31 Mars 1853, all ersättning för trossforsling. Westmanlands län. Landtvärnskassa. Ränteoch Kapitalförsäkringsanstalt. Pensionsoch Nödbjelpskassor. 55 Länets Landtvärnskassa bildades år 1809 genom frivillig insamling, snart sagdt ifrån hvarje matlag i länet, dels af persedlar, dels af penningar, till beklädande af det nya Landtvärnet, som då skulle utskrifvas. Då denna utskrifning inhiberades, samt penningarne och persedlarne således ej behöfdes för det primitiva ändamålet, men icke kunde återställas till dem, som lemnat bidragen, såldes persedlarne och en kassa bildades, att användas till något för länet allmännyttigt ändamål, hvilken erhöll namnet Landtvärnskassan, af det föremål hvartill sammanskottet först var ämnadt. Kassan utgjorde då 9,000 R:dr. Af denna fond, som omsorgsfullt förräntades och vårdades, användes år 1826 en summa af 9,000 R:dr till inköp af nuvarande Länslasarettet, och år 1846 beslöts, att af densamma lemna årliga pensioner åt sedan 1808 och 1809 årens krig qvarlefvande Landtvärnister af Westmanlands Landtvärns-bataljon. Dessas antal var då 258, och pensionerna utgingo först med 10, ökades sedan till 15 och utgå nu med 20 R:dr Runt årligen. Vid 1860 års slut lefde ännu 91 stycken af dessa gamle krigsmän. Kassans behållning var då 95,866 R:dr 46 öre Runt. Kassans Styrelse utöfvas af Deputerade, en från hvarje stad och en för hvarje härad i länet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag rörtde artikeln Aska. Ropades starka ja, blandade med många nej. De» 8 Dicimber c. m. 189 Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. I anledn. häraf begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition : Den som bifaller Bevilln.Utskls förslag till tullbestämmelser för artikeln Aska, voterar ia; deri det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. den förändring deruti böra äga rum, att ingen utförselstull bestämmes för artikeln Aska. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3o. Nej — 33. Assa foetida; Balsam; Band. Utskottets förslag rör:de dessa artiklar bifölls. Bark. I afseende på den under denna rubrik förekommande artikeln ”Ekbark’' yrkades af många ledamöter förbud emot utförsel deraf, af andra fri utförsel utan någon tull, och af många andra åter bifall till Utsk:s förslag. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag till tullbestämmelser för artikeln Bark. R.opades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärdes votering. Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att ja-propos:n måtte komma att innehålla bifall till Utsk:s förslag, och nej-propos:n förbud emot export af ekbark.
M. hittills bestämt stat för fängelserna, och under fångstyrelsen hörande personal, så att dessa förhållanden äro i min tanka, i närvar, ögonblick enahanda. Om R. St. komme att pröfva och fastställa en stat för fångslyrelseu och derunder lydande tjenstemän, så komma dessa tjenstemän i samma kathegori, som andra statens tjenstemän, och blifva berättigade att få sina löner på indragningsstat när de komma till pensionsåldern och npfyllt vilkoren derför. Detta vore visserligen ganska ändamålsenligt; men det belopp hvarom nu är fråga i den stat, som vi se i det K. M:s nåd. propos., åtföljande Statsråds prot. för fångstyrelsen vara upgjord, är ganska hög, och StatsUtsk. har i anledn. deraf icke ansett sig kunna ingå i pröfning af det förslag, som hos K. M., genom fångstyrelsens gjorda framställning blifvit framlagdt. Om Hr von Hartmansdorffs yttrande StatsUtsk. meddelas och kan anses, så långt fram på riksdagen, som det nu är, för en i laglig ordning väckt ny motion, så kan visserligen StatsUtsk. uptaga frågan om en sådan hemställan, som han har föreslagit; men för öfrigt tvitlar jag på att Utsk. kan göra något förslag i detta hänseende för närvar. | i ^ I i < 10 Den 23 April f. m. I afseende på sjelfva summorne, får jag anmärka, att deruti är ett tryckfel eller skriffel. I texten står det gamla bestämda anslaget för fångprestcr och fångvaktmästare vid läns-häktena och fästningarne uptaget till 19,229 r:dr 32 sk., men på tabellen synes att denna .summa, som skall öfverensstämma med det förut varande anslaget, upgår till 19,707 r:dr 32 sk. Den summa, som står i taballen uptagen, är den rälta.
Det hade från början antagits såsom alldeles gifvet att vestra stambanan emellan Götha kanal och Nerikes lånegräns icke kunde, för terränghinder skull, framdragas öfver Tiveden på annat ställe än vid denna skogstrakts vestra gräns, d. v. s. utmed östra stranden af sjön Skagern, men en mot slutet af år 1858 företagen noggrann undersökning lemnade mot förmodan det resultat,’ att en mindre arbetsdryg och mer än — 108 — ^ mil kortare väg kunde utstakas öfver Elgarås och Finnerödja samt på andra sidan om Nerikes lånegräns beqvämligen fortsättas öfver en i allmänhet jemn sandmo till närheten af Porla brunn, hvarest den sammanträffade med den af Jernvägs-undersökningskommittéerna föreslagna fortsättningen af vestra stambanan genom Nerike. I mitt underdåniga förslag till arbetsplan för 1859 års arbeten ansåg jag mig derföre böra till utförande föreslå det sednast utstakade alternativet, hvars rigtning, sådan den af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställdes, närmare inhemtas af nedanstående beskrifning. Följande samma hufvudrigtning som emellan Sköfde och Töreboda, framgår linien i en nästan rak sträcka af mer än 2 mils längd norr om Götha kanal förbi Friabäck, Björkulla, Elgarås kyrka och Neckerud. Vid Sörtorp, omkring 2,3 mil från Töreboda, nppnår banan högsta punkten af sin sträckning öfver Tiveden, eller en höjd af nära 600 fot öfver hafvets yta. Hela den terräng, hvaröfver linien mellan Töreboda och Sörtorp är utlagd, lämpar sig i allmänhet väl för en jernvägsanläggning; inga konstarbeten förekomma och de enda större terrasseringsarbeten, värda att särskildt nämnas, äro bankfyllningarna mellan Skagelund och Baskelund samt vid Neckerud och Källabroängen.
N:o 132-) S. A. K. Då, i anledning af Rikets senast församlade Ständers, uti Skrifvelse af den 22 Juli 1834 hos E. K. M. i underdånighet anmälda beslut, att Magi - Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o 3o. 51 strats-personer och Borgare, hvilkas biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar m. m., brandsyner å Kronans hus likväl undantagne, må, när förrättningen varar längre än en dag, undfå lika tractamente, som är dem tillagdt, då besigtning eller värdering sker utom stad, eller En R:dr Banco om dagen, någon åtgärd ännu icke blifvit vidtagen, få Rikets Ständer, som fullkomligt instämma uti de skäl, hvilka för berörde beslut legat till grund, härigenom bos E. K. M. i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., genom i Nåder utfärdad Kungörelse, låta samma beslut till verkställighet befordra. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Juli 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1840. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 1 Juli — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse_, angående Lagmannen J. Wulffs ansökning om rättighet att vid af skedstagand et erhålla pension till fulla belopppet af innehafvande lön. fStatsUtsk. Uti. N:o 143.) S. A. K. Medelst Nådig remiss af den 24 Mars innevarande år, har E. K. M. till Rikets Ständers Stats-Utskolt öfverlemnat Landt-Räntmästarens i Malmö, Lagmannen J.
Konung, och det torde derföre ej vara ovigtigt, att det finnes en person till, som är vittne till hvad som emellan Konungen och Dess Utrikes Minister passerar. Jag tror mig nu hafva hufvudsakligen genomgått de anmärkningar, som hittills blifvit gjorda emot Utsk:s förslag, och utber mig att ytterligare, i den mån sådana anmärkningar göras, få upptaga dem till besvarande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 5. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Till en början torde jag få tillkännagifva, att jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff i dess förslag, ronde detta betänkts behandling. Lika med honom tror jag lämpligast vara, att det punktvis pröfvas och afgöres i så måtto, som det enligt grundlagen för närvar, kan ske; hvar och en dock obetaget att under discussionen ingå i alla de öfriga delar, som tillhöra Utskts betänk, och hans sätt att se frågan samt ligga inom hans tankelcdning och de slutföljder, han vill framställa. Den 6 Oetober f. m. Da jag sålunda går att framställa min mening öfver förslaget i sin helhet, under förbehåll att framdeles vid de särskilda punkterna få anföra, hvad jag i detaillerna kunnat linna anmärkningsvärd!, bör jag måhända undanrödja den tanka om partialitet, som kunde uppkomma, då en ledamot af Konungs Statsråd yttrar sig i fråga om grunderna för förändrad organisation af detta Statsråd. Jag talar, då jag 'yttrar mig i detta ämne, för en kommande tid, således för en af mig okänd framtid. Förslaget kan icke nu genast antagas och är således ej tillämpligt på mig personelt, enär det är ganska osäkert, om jag, då detsamma kan blifva infördt, lefver och fortfar i den befattning, som mig nu i nåder är anförtrodd.
Jag har ofvanföre fästat uppmärksamhet derå, att, efter införande af Publicitet öfver Bankens angelägenheter, sj e/f prof ning å Fullmägtiges sida, mera än tillförene, kunde komma i fråga, ingick i vilkoren för en god administration. Detta blir dock ett svårt problem att lösa, der administrationen är talrik och besluten fattas efter röstetal. Svårigheterne, sorn åtfölja ett sådant förhållande, röjdes mindre under förra Styrelseperioden, emedan alla åtgärder voro förberedande. Den nu varande Styrelsen åläg att utföra definitivt fattade beslut, örn hvilkas rättmätighet och vishet måhända icke alla voro öfvertygade; derjemte ålåg densamma en organisations-befattning, den somlige måhända ansågo för mindre nödig, andra åter hyste farhåga att deltaga uti. Under sådana förhållanden hade försigtigheten fordrat, att skapa en Autoritet utom Styrelsen, genom sin Embetsmanna-ansvarighet skyddad mot vådan att låta opinionerne på sig verka, med åliggande att uppgöra de för Fulimägtige nödige beräkningar, och att efter theoretiska grunder föreslå nödige förändringar i Bankens organisation. Styrelsens piedlemmar hade då hvar för sig kunnat stanna inom gränsen af Styrelsens gemensamma befattning, nemligen pröfningens: ofelbart hade, under iakttagande al en sådan individuel försakelse, Styrelsen samfälldt icke allenast conseqventare utan äfven fortare kunnat vandra sin väg lill målet. Protocolien utvisa hvad i detta afseende förefallit. Vidare får jag anmärka, att Fulimägtige dröjde för länge med inköpet af det för vexlingens begynnande beliöfliga silfret. De under förra Styrelseperioden skedda silfverköp egde naturen af ett biträde, som Banken lemnade dem, som hade conjuncturen emot sig. Då nu Banken ovilkorligt skulle köpa, och köpa inom bestämd tid, hade den sjelt redan derigenom en så kallad conjunctur emot sig, huru fördelaktig allmänna handelsställningen för öfrigt kunde vara. Att silfver, sedan sedelns silfvervärde blifvit genom
Jag framställde denna mening derföre, att jag trodde, att alla de derom skulle förena sig, som ville genom en sådan opinionsyttring freda sig från det der prejudicatet; men om det icke är öfrige Herrarnes afsigt, så vill jag ingalunda yrka någon votering. Gr Spens, Jacob Melcher: Jag har förut icke deltagit 480 Den 20 Mars f. m. i discussionen och skall således stfdla mig till efterrättelse föreskriften, att icke på något sätt ingå i sjelfva saken. Jag skall blott bedja att få yttra mig i fråga om contrapropos:n. Så som den blifvit framställd af Hr von Hartmansdorff förefaller den mig icke kunna göras. Jag skulle nemi. tro, att en contrapropos., likaväl som en propos., bör vara enlig med grundlagen, och emot denna strider, efter min tanka, den ifrågavar. propos. lika mycket, som den till bifall, som Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig cj kunna göra. Hr Gr. o. Landtm, har visserligen i delta afseende redan på sitt sätt gifvit mig orätt, derigenom att Hr Gr. o. Landtm, funnit sig oförhindrad alt framställa denna sednare propos.; och jag borde således i det fallet icke vidare yttra mig, men jag hemställer hvad följden skulle blifva, om denna contrapropos. bifölles. Om Gonst.Utsk. icke finge emottaga annat yttrande, eller egenteligen alldeles icke något yttrande från 15. o. Ad., skulle Ulsk. kunna, såsom jag för en tid sedan hörde en ledamot i en annan fråga uttrycka sig, göra alldeles som det behagade; antingen förklara, ali då R. o. Ad ingenting hade yttrat, utan blott lagt betänk. lill luindlingarne, så hade R. o. Ad. derigenom förklarat sig instämma med Utsk. i den åsigt, att saken borde förfalla, eller också gå in med ännu ett mern. till R. o. Ad., och anhålla, att ändtligen fä ett yttrande i ämnet. I förra fallet vore detsamma ernådt, som om betänk, bifallits, i sednare fallet (inge saken ännu en gång lof att företagas.