Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu så förhåller sig och jag icke kan föreställa mig, att olägenheter hädanefter skola upkomma för de försäljande, äfven om afgifterna blifva mångfalldigt större, kan jag icke finna något giltigt skäl, hvarföre man skulle uti Förordn:n inlägga något stadgande, som syftar att bestämma frän hvilken månad försäljnings-året skall börja, ty det faller af sig sjelft, att, då Förordmn bestämmer, att man skall betala så och så mycket, vare sig för månad eller år, kommer afgiften att, på sätt upbördslagarne stadga, debiteras för den del af året, som man rättigheten utöfvat, samt upbäras i sammanhang med årets kronoutskylder; med ett ord, det kommer att tillgå på samma sätt som nu: och då, såsom jag förut nämnt, inga olägenheter, alltsedan krogrättigheter i Sverige blifvit meddelade, upstått derigenom, att afgifterna debiterats på samma gång som kronoutskylderne, kan jag icke inse hvarföre man, genom §:ns antagande, härutinnan skulle åtstadkomma en förändring, när sådant icke är af behofvet påkalladt. Jag instämmer således med dem, som önska att §:n måtte utgå, samt vill derjemte intyga sannipgen af hvad Ilr von Troil yttrat i afseende på det oerhörda besvär, som, ulan ersättning, påbördas upbördsmännen. Det härigenom för dem upkomna besvär skalle jag för min del vilja lyfta från dem, eller också, om det skulle befinnas oundgängligt nödvändigt, må de derför få en belöning, så att de med nöje och drift sina skyldigheter fullgöra, ty jag bar erfarenhet deraf, huruledes Kronans rätt ofta på ett kännbart sätt fått stå tillbaka, derföre att man pålagt kronobetjeningen de besvärligaste göromål, utan att derför tillägga deni en enda skilling i ersättning. Frih. Raab: Visserligen hafva några talare ändrat det af dem först framställda yrkande att försäljnings-året skulle räknas från d. 1 Jan., samt i stället anhållit att §:n måtte utgå, men ännu återstår en talare, som ännu icke frångått sin mening att försäljnings-året skulle beräknas från d. 1 Jan.
Maj:ts Canzli utgående, införas i en följande eller 6 §; men fann Ridderskapet och Adeln för godt att, för sin del, besluta, det må Rikets Ständer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, efter en af Kongl. Maj:t föranstaltad granskning af de olika Fullmaktsoch 494 Pro'.-Utdra", den 4 Januari <9/5. Resolutions-kostnaderna, i förhållande till de olika vänligheternas vigt eller de åtföljande löne-tillökningarnes belopp, charterings-beloppen för Fullmakter, Öppna Bref och Resolutioner m. m. måtte af Kongl.
Det tyckes väl vara i senaste laget, men öfverstinnan var försigtig, vågade aldrig lita på att ej någon eftervinter kunde komma, alltså – men vi känna henne ju. Det var nu så ljust och gladt i alla rummen, och i fröknarnes kammare icke minst. Fönsterna i den vette utåt en vik af Mälaren, deruti otaliga små holmar stucko upp deras gröna hufvuden, och stränderna garnerades af uddar, som sprungo långt ut i vattnet, och längtande sträckte sina armar emot hvarandra. Höga berg höllo på ömse sidor väldiga sköldar emot stormarne, och derföre, när vågorna slogo högt der ute på fjärden, och sjön var mörk och tuggade fragga af raseri öfver vindarnes tyranniska framfart, så låg ännu viken lugn – lugn och stilla, som en god flickas själ på hennes konfirmationsdag. Och i afton rådde lugn öfverallt. Ingen fläkt krusade vikens yta, och den rörde sig ej oftare, än då någon gång en aborre i sin yra lek, tog ett skutt utom sitt element. Humlorna surrade i krusbärsbuskarne och höllo visitation i deras späda blommor, myggorna dansade och glömde för sina kadriljer att stickas, och då den sjunkande solen kastade sina sista strålar på fönsterna i kapellet deruppe i skogsbacken, tyckte man att allting stod i brand derinom. Celestine slog upp sitt fönster. Vårluften forsade in, och gjorde snart rent hus, i det den körde ut den täppta kammarluften, som förgäfves åberopade sina äldre rättigheter, och sökte öfvertyga vårluften om de stationära principernas stora värde. Nanna gick nere i trädgården och vattnade sina blommor, och vinkade åt Celestine att komma ned. Men Celestine låg qvar och såg utåt viken. Hvad hon såg efter – det skall jag säga. Albert hade tagit den lilla båten, och rott utåt sjön för att taga af en vy. Snart såg Celestine hur båten svängde om en udde, långt bort, och flöt vid de jemna årtagen så lätt fram.
Rikets städer måtte åläggas med tobak eller andra handelsväxtér odla ofvannämnda belopp af deras donerade jord,såsom enligt med villkoren med donationen samt icke bindradt af någon jords local eller beskaffenhet, då den på intet ställe till denna lilla proportion kan vara oduglig för dylik odling; och bord® äfven på sådan grund uppfyllandet af städernes så beskaffade förbindelse icke bero på deras välbehag, utan kunna genom regeringens bestämda föreläggande utkräfvas, hvarförutan städernas innevånare så mycket mindre kunde blifva lidande genom uppfyllande af deras ifrågavarande skyldighet, som fördelarne af tobaksodlingen skulle i värde öfvergå dan spannojålsafkastnicg, da nu skörda. Utskottet, som tagit ofvan upptagna anmärkningar under öfvervägande, får i anledning deraf anföra, att Utskottet, redan vid a£- gifvandetaf sitt vördsamma Betänkande, jck® Best. och Ekon. {Jtsk. Betänkandcn. 1129 underlåtit att göra sig sjelf de inkast, som gifvit anledning till den återremiss, hvilken det nu åligger Utskottet besvara; men, då Utskottet å ena sidan fästat sin uppmärksamhet på det friare laglikcnätiga användande af välfången egendom, som närvarande tiders förändrade förhållanden och högre upplysning billigt påkalla, och å den andra på helgden af de föreskrifter och å> lägganden, som utgjort villkoren för den ifrägavarande jordens öfverlåtelse, har
Den rörer nemi. familjens rätt — familjens, det första vilkoret för hela samhällets bestånd, jordmånen, hvarutur samhällets finaste rötter hemta sin näring. Hvarje rubbning i denna rätt kan hafva betydelsefulla följder — och kan innebära frön till omgestaltning af alla samfundsförhållanden.» Vid lörsta påseendet kan detta synas vara en sanning, men jag tror dock att samhället hvilar på djupare rötter, än blott en sådan fras. Det synes verkligen vara så, att familjen är samhällets grund och kärna, men familjen hvilar ytterst på naturens grund och lag, och denna måste väl lörst respekteras och icke genom restriktiva lagar undertryckas. Det är af vigt att principen är riktig, men denna har Utsk:t, efter min åsigt, icke rätt upfattat. Familjen blir visserligen samhällets grund, då dess ursprung är byggdt på den naturligaste grunden, nemi. frihet och kärlek, då statens yttersta grundval måste vara — sanning. Utsk:t säger vidare: »Derföre se vi också huru hos nästan alla sjelfstän dig» folk deras familjelagar långsamt undergått förändring.» Jag tror att ett land aldrig kan anses rätt sjelfständigt, förrän dess lagstiftning är baserad på en sann grund, ty naturens förhållanden 172 Ilen 23 Januari fm. måste först respekteras och lagstiftningen måste deråt gifva sin kraft, men lagstiftningen får icke öfverskrida gränsen för sin verksamhet så, att den betvingar den fria naturen i fjettrar. Utskit säger ytterligare: »Såsom allt annat kan giftomannarätten missbrukas. Men är väl detta ett skäl för dess uphäfvande. Om man någon gång varseblifva ett missbruk af en myndighet, lagd i en faders eller moders hand, eller i saknad deraf, i nära anfölvandters, af hvilkas kärlek man ej hör hafva anledning att befara missbruk, som dessutom, om det dock skulle inträffa, kan rättas» etc. Det är sål. under förhoppning att icke fader och moder skall begå missbruk, som Utsk:t afslagit min motion. Det är temligen lösa grunder för afstyrkande. Utsk:ts argumentation, grundad på förutsättning af möjligheter, kan lika väl leda mig till förutsättningar af magtmissbruk, och det är just emot sådant, som all lagstiftning måste rikta sin verksamhet.
(Mergulus alle L.) bergens sidor, t. ex. vid Hornsund, vid Magdalena Bay, på Norsköarna (nära 80° n. br.) m. fl. ställen. Dessa stenrös utgöra alkekungens palats, rikare på rum och salar än något annat på jordens vida rund. Klättrar man upp bland stenarne, så ser man allt emellanåt verkliga moln af foglar plötsligt framkomma ur marken för att antingen kringsvärma i luften eller ock flyga ut till sjös; och samtidigt gifva de under jorden qvarblifna sig till känna genom ett oupphörligt kackel och sorl, enligt Friedrich Martens snarlikt oväsendet från en hop grälande qvinnor. Skulle detta ljud för något ögonblick tystna, behöfver man blott försöka att i någon öppning bland stenarne efterapa deras läte (enligt Martens: rott-tet-tet-tet-tet) för att strax få ifriga och ihållande svar från alla sidor. De i luften kretsande foglarne slå sig snart nog åter ned på bergsluttningens stenar, der de under strid och gnabb packa sig så tätt tillsamman, att man kan fälla 15 till 30 i ett skott. En del utaf svärmen flyger nu upp igen, en annan söker likt råttor sin säkerhet i gömslen bland stenblocken. Men snart krypa de åter fram för att, liksom efter aftal, i täta svärmar flyga ut till sjös och söka sin föda, bestående af kräftdjur och maskar. Fogeln dyker med lätthet. Sitt enda blåhvita ägg lägger han utan rede omedelbart på marken, så djupt ned i stenröset att det endast med svårighet kan åtkommas. I stenramlet från bergen norr om Hornsund träffade jag den 18 juni 1858 tvenne ägg af denna fogel, hvilka lågo omedelbart på ett mellan stenarne befintligt islager. Sannolikt hade häckningstiden då ännu ej börjat. Hvar hufvudmassan af dessa fogelskaror tillbringar vintern är okändt66, men tidigt komma de tillbaka till norden, någon gång för tidigt. Sålunda såg jag 1873 i slutet af april en mängd ihjälfrusna alke-kungar på isen i norra delen af Hinlopen Strait.
Det var två helsobringande helgon, som buros i procession af prester i full ornat, åtföljde af en mängd tjenstgörande bröder och lekmän, till alla sjuka och kranka, som icke kunde deltaga i de allmänna gudstjensterna. Fattigt folk INNEHÅLL: Sid. UTE I SKÄREN 1 ENSAM I STOCKHOLM 133 UTE I SKÄREN. Vid norra spetsen af ön låg hela fjärden på, nordanstormen kastade vågorna upp öfver klipporna, med häftiga regnbyar vältrade den sig in öfver tallskogen och strödde vägen, där den for fram, med ris och grenar. Sjön var svartgrå med en färg som af osmält bly, och fräsande hvita kammar lyste på böljornas toppar. Ut med ön svepte vinden, in genom sunden for den, förbi dess södra udde, och mot fasta landet i vester kastade den långa, sugande vågor upp öfver stranden. Den härjade svårt med strömmingskötarne, som folket i trakten lagt ut den föregående kvällen, när ingen kunnat ana sig till, att det skulle blåsa upp till en sådan storm under natten. Men när blåsten i dagbräckningen ruskade alt för häftigt i takpannorna, då reste sig Gustaf Erikson upp, där han låg bredvid gumman i stugan, och gick upp på vinden till brodern, som var hemma hos honom på gården. – Karl August, ropade han, i det han trädde in i rummet. Den tilltalade reste sig sömnigt upp. – Hvad är det om? – Du får ut och hjälpa mig till att bärga skötarna. Det har blåst upp till en så’n farlig storm. Att bärga fiskredskapen, när en plötslig storm midt under fisktiden kommer och hotar att rycka själfva förvärfsmedlen ur händerna på dem, för hvilka redskapen betyda en förmögenhet, det kan eljest endast jämföras med att släcka elden, när huset hotar att brinna ned. Karl August sprang upp och var skyndsamt i kläderna. Brodern hade redan gått ned och tagit fram, så att de kunde få sig en sup, innan de gåfvo sig på väg. Karl August såg betänksamt ut genom den immiga rutan. Granarnas grenar gnisslade, och topparna böjde sig för blåsten. Regnet dref ned mot tegelpannorna och skvalade mot den uppblötta marken. Han gick hastigt ned för trappan.
Det är naturligtvis icke min mening att begära, att en sådan bilaga, när den består af en allmänt offentliggjord afhandling, skall inför Ståndet upläsas, och jag föreställer mig desfoheldre att delta äfven är Ståndets tanka, sorn R. o. Ad. nyligen funnit godt att icke en gång låta bordlagda Kongl. Propos:r upläsas. Jag underkastar mig emellertid naturligtvis FIr Gr. o. Landtm:s samt Ståndets beslut och skall visserligen göra Gr. Lagerbjelke till viljes, om det vägras mig alt få boken bilagd, men i annat fall tager jag mig friheten anhålla om propos. på bifall till min vördsamma önskan. Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt ehuru det visserligen någon gång handt att tryckta skrifter blifvit från Plena till Utsk. remitterade, hade sådant, åtminstone under det Hr Gr. o. Landtm, haft äran föra ordet, icke skett under andra omständigheter än alt en sådan skrift förut varit bordlagd, så att Slåndeis ledamöter och särskildt dess Talman haft tillfälle att göra sig underrättade om dess 6 Den 1 A pri!. innehåll, emedan Hr Gr. o. Landtm, icke ansett sig tillständigt att framställa propos:n till remiss å en skrift, om hvilken han icke haft tillfälle taga kännedom. Hr Gr. o. Landtm, kunde således icke se att ifrågavar:de skrift kunde till Utsk. afgå, om den icke blefve särskildt bordlagd, då den icke komme att åtfölja den remiss af förevar:de Kongl. Propos., som förmodligen nu komme att ega rum. Hr Bråkenhjelm: I anleda, häraf får jag begära boken på bordet. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke att en skrift kan bordläggas, som här icke blifvit eller varder upläsen. Om så sker, borde väl en dylik skrift införas i Ståndets prot., hvilka äro nog långa ändock.
Då de dertill anvisade medlen under tiden intill nästa Riksdag blifva mer än tillräckliga till ränteoch amorterings-Iiqviderna för de obligationer, Riksgälds-kontoret under samma tid kan komma att utfärda, behöfver för närvarande icke någon ytterligare fond lill sagde ändamål anvisas; men vid nästkommande Riks, dag bör härtill anslås en bestämd, säker och tillräcklig statsinkomst, enär vissheten, att Riksgälds-kontoret eger full tillgång såväl till ränteliqvidor som till obligationer - 4 Slals-Ulskollels Betänkande, JVs 272. ■nas inlösen vid lägre kurs, är den enda säkra grund, hvarpå ett fondsystem kan byggas, och ett oeftergifiigt vilkor för att åt dessa obligationer bereda kredit och förtroende. — Ansåge man de sangviniska förhoppningar, man syntes göra sig af bränvinsskalten, mindre tillförlitliga och ville än ytterligare betrygga Riksgälds-kontorets kredit, skulle Rikets Ständer kunna till ränta och amortering anslå den årligen behållna räntevinst, Banken intill nästa Riksdag kunde samla. Detta ansåge motionären väl öfverflödigt; men han inginge villigt på hvarje vilkor, hvarigenom man trodde Riksgälds-kontorets, d. v. s. Statens, allmänna kredit kunde vinna fasthet och trygghet. Med anledning af det i denna motion framställda förslag, angående uppköpandet af Hypotheks-föreningärnes obligationer, har Professoren Selander, uti härom hos samma Riks-Stånd afgifvet yttrande, erinrat, att dessa obligationer borde bära högre jänta, än den Riksgälds-kontoret erlade för sina upplånade medel, genom hvilken ränteskillnad dels den förökning i detta verks förvaltnings-kostnader, som ifrågavarande upplåningsoch obligations-rörelse komme att förorsaka, borde betäckas, dels den ränta, som upplöpte intilldess de upplånade medlen kunde till obligations-uppköp användas, borde ersättas. Denna ränteskillnad syntes också desto hellre kunna oeh böra af Hypotheks-föreningarne godlgöras, som deras hittills utom riket emot 4-procents-obligationer upptagna lån endast erhållits emot kapital-rabatt och således i sjelfva verket för nämnde inrättningar medfört en ränteutgift, motsvarande 4V> procent af det erhållna kapitalbeloppet.
Ank. till Exp. Etsk. den 12 Jan. 1841, lil. 2 e. ra. Memorial, angående Revisionerne öfver Banco-Diseont-Verkels förvaltning och Räkenskaper saint f. d. Riks-Discontens utredning. Enligt §§ 101 och 102 af nu gällande Banco-Reglemenle, skola Revisionerne öfver Banco-Discont-Verket och f. d. Riks-Discontens utredning börjas den 15 April hvarje år samt Fullmägtige inom Januari månads utgång hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan om förrättandet af dessa Revisioner, på det 2rne Revisorer för hvarje Riks-Slånd må i stadgad ordning blifva till nämnde förrättningar utsedde; hvilken anmälan dock ej beliöfver ega rum i det fall, att Fullmägtige inom slutet af Januari månad erhållit säker kunskap, det Riksdag kommer att inträffa under loppet al nästföljande 3 månader. Delta var också händelsen vid 1840 års början, hvadan någon anmälan i berörde hänseende då icke skedde, ulanjiar Banco-Utskollcls MemorialTT: o 138. 3 r ifrågavarande Revision för år 1839 blifvit af Banco-Ulskotlet anställd, enligt Utskottets deiöfver i Betänkandet N:o 80 afgifna Berättelse. Men som ett serskildt förhållande förekommer, i afseende på den nu förestående Revisionen af nästlidne års förvaltning och räkenskaper, så har Utskottet ansett sig böra detta förhållande för Rikets Ständer anmäla. Enligt hvad Utskottet inhemtat, lära nemligen Banco-Discont-Verkets räkenskaper för år 1840 blifva så tidigt afslutade oell färdiga till granskning, att densamma redan under instundande Februari månad och således O förmodligen innan Rikets Ständer åtskiljas, kan företagas.
De äro alla, utan undantag, så aflönade, att innehafvarne, om de ej lia enskild förmögenhet eller någon binäring, icke kunna uppehålla sig, utan en betydlig skuldsättning; och hvarmed betala denna, då man beräknar huru få af det slota antalet, sorn kunna blifva innehafvare af de här ofvannämnde, bättre aflönade platserne, samt huru liten den pension är, som erhålles efter att i rikets tjenst hafva användt sin bästa ålder. Läggom härtill att för erhållandet af pension, måste befälet sjelfva dertill bidraga. Det närmare förhållandet med aflöningen och dess otillräcklighet inom kompani-officers graderne vid indelta arméen inhemtas af här bifogade Tab. 36, *) hvilken tyvärr visar, att hvad här blifvit anfördt, innebär en alltför dyster sanning. Betraktar man åter sättet, hvarpå befälets aflöning vid de båda olika slagen af trupper (värfvade och indelle) utgår, så har befälet vid de värfvade trupperne en stor fördel deri, att det på bestämda, ehuru kanhända nog långt från hvarandra afskiljda tider, erhåller sin lön i reda penningar; då deremot befälet vid de indelta trupperne får uppbära sin, dels i penningar, dels i natura prestationer, hvilka sednare ofta måste upptagas af flera olika personer, eller ock i bästa fallet genom inkomsten af sitt boställe; men denna aflöning, uppburen på del. ena eller andra sättet, utfaller dock alltid långt efter den tid då den är förtjent, ofta nog först på det 2:dra året derefter. Lägges nu härtill, att det indelta befälet, genom sitt aflöningssätt gjordt till jordbrukare, drages ifrån sitt egentliga yrke genom nödig omtanka för sitt ekonomiska bestånd, sä finnér man lätt, alt detta aflöningssätt äfven menligt inverkar på utbildande af skickliga ämnen för besättande af högre militärplatser. Till detta sednare kan än ytterligare läggas, den korta öfningstiden för indelta arméen.
Herr Grefven och Landt-Mar [kalken yttrade, att då Statsoch LagUtskottens förevarande Betänkande innefattade 2:ne serskildta frågor, den ena, angående HofRättens öfver Skåne och Blekinge fortfarande, och den andra oraden af Kongl. Majit Lagmannen Hedenstjerna i nåder tiilagde Sportelersättning , ansåg Herr LandtMarjkalken sig böra framställa arne serskildt» propositioner; och hemställde Herr LandtMarJkalken således först, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla LagUtskottets Utlåtande, rörande HofRättens öfver Skåne och Blekinge fortfarande, likväl med undantag af de utaf Grefve Hård anmärkte Utskottets yttranden: dels att Utjkottet icke anfelt nödigt att medelst ziff er t alens utfäitande göra den arithmetijka framflällning om yppad balance af göromålen inom Götha Hoj Rätt, forn i allmänna Tidningar ne ^ der dejfe arbetsförteckningar fola blifvit intagne, varit för hvar och eu tillgängelig t och dels att, om en ferjkild Hofrätt i norra delen af Riket varit inrättad 3 och Den i September f. m. fråga blifvit väckt atti desi indragning, Ut/kottet fiolat Jladna i fartima tilljlyrkande, fum det nu afgifvit. Bifölls. Herr Grefven och Landt-Mar skalken erinrade derefter att, i afseende å den sednare frågan, elier Lagmannen Hedenstjernas sportelersättnmg, hade väl Herr von Hartmansdorff anmärkt, att Lagman Hedenstjerna sjelf skall uppgifvit den inkomst, hvarföre ersättning nu vöre ifragaställd, endast till 146 R dr årligen, men att i Utskottens Betänkande deremot förekom, att Hedenstjerna /lyckt, det ifrågavarande inkomst årligen skall uppgått till ett belopp af 770 R;dr B:co.
E j sällan mötte Madame Geoffrin honom med den föga valkomna halsningen: " Fontenelle, vand om hem efter femtio louisd ' orer, jag behöfver just nu s&amp; mycket &amp; t en af mina viinnern, och Fontenelle, som ej ville saga nej, vande om och hem tade sina femtio louisd ' orer. Stamgasterna i Madame Geoffrins " salonY, vor0 encyclopedisterna. Omkring denna karna grupperade sig andra författare, statsman, militarer, frammande furstar, ambassadörer - (Carl Filip Creutz var bland andra en af hennes nära vänner och sh godt som daglig gist i hennes och konstnarer, som annars vid denna tid ej hade tillträde salong) till de eleganta sallskapskretsarne. Hvarje mandag gaf hon middag för konstnarer och hvarje onsdag for filosofer och skriftstallare. Till denna krets hörde d ' Alembert, Mairan, Marivaux, Marmontel, Raynal, Belvétius, Grimm, Holbach m. fl. N&amp;gra " grands seigneurs " voro alltid inbjudna till dessa middagar och en dam - Mademoiselle de L9Espinasse. Madame Geoffrin gaf dessutom en eller tv&amp; supéer i veckan, dA alltid en mangd damer vor0 närvarande. De moderna religiösa och sociala fragorna voro s&amp; godt som enda - samtalsiimnet i Madame Geoffrins salong. Ned största omsorg vakade hon öfver, att hennas vänner, de hetsige reformatorerne, ej slrulle kompromettera sig sjalfva eller henne genom att alltför Baftigt löpa till storms mot den bestaende ordningen. Ofta afbröt hon en oförsigtig talare med en kort, men bestamd uppmaning att sluta. M&amp;nga funno det band hon salunds lade p&amp; yttrandefriheteil allt för tungt och drogo sig i f r h hennes " salon ", för att vid Baron Holbachs middagar, der friheten niistan urartade till sj8lfsvald) halla sig skadeslösa för det tvang de hos Madame Geoffrin mast underkasta sig.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1858. Lagsami Allm. Besvärsoch Eicon.-disk. Arik. till Exp.-Ulsk. den 30 Jan. 1838, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af återremiss af Ulskottcls Betänkande N:o 45. Förenämnda Betänkande, hvaruti Utskottet meddelat Utlåtande öfver väckte motioner om skyldighet alt borttaga grindar å allmänna vägar, har, enligt Utskottet tillhandakomne särskilda utdrag af Riks-slåndens protokoll, blifvit af Väilofliga Borgareståndet återremitleradt, men af de tre öfriga Riks-slånden bifallet: hvadan återremissen icke föranleder till någon Utskottets vidare handläggning af ärendet, hvilket härmed Borgare-ståndet vördsamligen meddelas. Stockholm den 29 Januari 1858. Bih. till II. SI. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande IS:o 46. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Jan. 1837, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning aj vuckte motioner om bestämmelser i afseende å klockares tillsättande inom Skane, Halland, Blekinge samt Bohus län. Genom Kongl. Resolulionen på Allmogens besvär flen 17:de December 1734, § 78, förklarades: ''Allmogen i Blekinge, Skåne, Halland och Bobus län lillåtes, al, efter kyrkio-lagen, tillika med kyrkoherdens samråd, sjelfve fä välja sig dem till klåckare, som de kunna’ hafva bästa förtroende til, hvarå de sedan måge förses med behörig fullmaekt, och skal allmogen i detta fria klåckare-val på intet sätt något intrång tillögas. Dock at de personer, som dä -lii af församlingen komma at väljas, så underrättade äro uti sine Christendoms-slycken, samt läsande och skrifvande, at de därmed kunna gå församlingens barn och ungdom behörigen tillhanda.”