Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IV. B. 164. A. 314. — N:o 20. i anledning af Riksdagsfullmäktigen Frdrik von Zweigbergks motion om återbekommande af ett bos honom för Bankens räkning uttaget penningebelopp. IV. B. 164. A. 318. — N:o 21. i anledning af väckt motion, att fastighetslån, som på complelle lånehandlingar i Banken beviljats, mätte utgå äfven i händelse låntagaren skulle a 11 idit förr än lånet hunnit utfalla, eller Banken åtminstone tillförbindas att ersätta koslnaderne för lånehandlingarnes anskaffande. IV. B. 164. A. 318. V. U. 380. A. 626. — N:o 22. med hemställan ali Bankofnllmäktige måtte berättigas att uppköpa och försälja vexlar. IX. U. 106. A. 214. — N:o 23. i anledning af de inom samlelige Riksstånden framstälda anmärkningar vid Utskottets under N:o 15 afgifna betänkande, med förslag till eli förändradl myntsystem. — N:o 24. med hemställan att fyra från Banken utgifne odlingslån matte få afskrifvas, samt ett dylikt lån, såsom osäkert, inom linien föras. IV. B. 345. A. 410. — N:o 25. i anledning af väckt motion om preglande af en skådepenning till åminnelse af Hans Maj:t Konung Oscar I:s och dess höga Gemåls kröning. V. B. 316. A. 411. IX. E. 413. —- N:o 26. öfver en af Herr Doctor Ödman väckt motion, angående förändrad reglering af embetsoch tjenstemannapersonalen inom Banken, m. m. V. B. 316, 411. A. 415. VI. U. 615. VII. A. 133. — N:o 27.
Men sedan de börjat att i nämnde förhållande betydligen förbättras, har man äfven börjat marka, att den är allt för hög och behöfver nedsättas. Utom denna nedsättning kunna våra Näringar ej producera med lika fördel sorn de utländska, det vill säga, hålla lika pris med dem. Hittills, i stället för att nedsätta räntan, ha vi höjt införseltullen å Utländska producter ellec förbudit deras införsel, för att upprätthålla va-' ra Näringar, f Theorien är det riktigt, att ränJ tan bör vara fri, men den bör ej vara fri i länder, der penningecapitalet är bundet vid en viss numerair, och ej kan upplånas hos Utlänningen. Skall den höga räntan i vårt Rand fortfara, så låter det äfven beräkna sig, att inom 30 år större delen af Nationens förmögenhet samlas uti Ranken och i publiqva Cassör; men troligen skall en våldsam catastrophe deraf innan dess Den 14 Julii e. m. uppkomma, om ej Riksens Ständer i tid förekomma den. Som flere Talare redan yttrat sig, vill jag ej vidare uppehålla i ett ämne, för hvilket de fleste här redan gjort sig reda. Jag vill blott nämna att det är smärtande för en sann Fäderneslandets vän, att se, huru ett land,’ som Sverige, med vidsträckta fält af fruktbar, men ouppodlad, mark, och ofantliga förråd af rå-ämnen , tjenliga till förädling, ännu qvarstår uti första perioden af sin utveckling, och att man sätter för utvecklingen af dess stora naturliga resourcer, vida större, än i många andra länder, en nästan oöfverstigelig gräns äfven derigenom, att rörelsecapitalet icke i moa af folkmängd och producdon kan okas, utan tvärtom minskas. För min del bifaller jäg hufvudgrunder-. ne i Utskottens Betänkande, emedan det icke hindrar, att ju, då detaljerne förekomma, dessa kunna modificeras, och således de ändringar deruti vidtagas, som kunna finnas nödige. Friherre Björnstjernä, Magnus :
Om nu äfven pluralileten utgöres af sädane, som hafva någon skuld, så är det icke derför sagdt, att den förhöjning i räntan, som blcfve en följd af dess frigifvandc, nödvändigt skulle drabba dem alla. Ty då de publica inrättningarne, som nu hafva största capitalerne här i landet, icke få höja sin ränta utöfver dess nu lagliga, sä kommer denna åtgärd egentligen icke att inlluera på annat än handelsförhållanden. Och i det afseendet tror jag icke, att någon affärsman skulle vara missnöjd med åtgärden, så vida den tvertom skulle i andra afseenden leda till betydligare lindringar och bereda en större tillgång pä capitaler. — Detta är i korthet hvad jag nu kan svara på de gjorda anmärkn:rne, och anhåller, alt mitt svar får åtfölja remissen. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag anser, att Ilr Hjertås, såväl som alla andra motioner i delta ämne bör förfalla; ty när man lånar pengar, så är det ju meningen, alt man af egna medel skall återgälda både capital och ränta; och ju högre ränta man nödgas att emottaga låuet för, desto svårare bladet naturligtvis då alt återbetala detsamma. Della synes mig vara ett axiom, som af ingen kan bestridas, och det är just derföre som 6 proc. hafva blifvit fixerade såsom den högsta lagliga ränta. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Dc emot den väckta motionen gjorde anmärkmrne hafva ingalunda kunnat rubba min bestämda öfvertygelse om denna motions stora ändamålsenlighet, synnerligen med de inskränkningar, som motionären sednast föreslagit; och jag anhåller i auledn. deraf aLt fä yttra några ord i ämnet. Det är gifvet, att så länge lagen bestämmer en viss ränta, hvilken icke under några förhållanden får öfverskridas, så mäste hvarje afvikelse ifrån della lagens stadgande anses såsom Den 17 Augusti f. mi juridiskt brottslig; men manne cn dylik öfverträdelse äfven lill. samma grad kan anses såsom moraliskt felaktig?
Utom en Fastighet, uppgående i värde till 27,500 R;dr, har denna Församling under sin enskilta disposition, för fattiga medlemmars understödjande, en Capital-fond af 666 R:dr 32 sk., samt årliga inkomster uti Stats-anslag, 5io R:dr, hyresoch intresse-medel m. m., utgörande år i832 ett sammanräknadt belopp af i,5g4 R:dr 42 sk. 8 r:st., hvaraf 81 personer undfingo dels ständigt, dels tillfälligt underhåll. I afseende på nu varande förhållandet med de många öfriga i Hufstaden befintliga Milda Stiftelser, samt Pensionsoch Understöds-inrättningar, får jag, enligt erhållna uppgifter, i underdånighet meddela följande upplysningar. Borgerskapets Gubbhus - Inrättning, med ett Fastighetsvärde af 23,333 R:dr 16 sk., egde år i83a en genom testamenten, årliga bidrag samt besparade medel till 86,780 R:dr 41 sk. uppgången Capital-fond. Inkomsterna voro 6,44^ R'dr 1 sk. 2 rist. och utgl lierna 5,8oo R:dr 2 sk. 6 rtst., hvaraf i underhålls-kostnad för vanligen 4° stället vårdade personer åtgick 4>412 Rsdr ^4 sk. 2 rest., samt i följd af särskilt testamentarisk föreskrift 34o R:dr. II. Borgerskapets Enkhus-Inrättning, hvars fasta egendom upptages 1 värde till 25,000
Jag har tvertom af de uplysningar StatsUtsk. i denna fråga lemnat, funnit och tror mig äga skäl påstå att, genom denna reparations verkställande, skulle deremot det monument som af Westerås Domkyrka representeras, blifva förstördt. Denna reparation afser en vandalism, och jag ber de Hrr som försvarat en sådan åtgärds vidtagande, litet mera tänka sig in i denna sak. Reparationen afser, på sätt Betänk, innehåller: ombyggnad från grunden af den mur, deruti den hotande renman visat sig; höjandet af 2:ne hvalf; 6 pelares ombildando till likhet med de i koret befintliga; de öfrige pelarnes förändrande till en, så vidt möjligt, med de sednares öfverensstämmande stil; den i kyrkan inbyggda vanprydande sakristians borttagning; inredningen af ny sakristia i det rum under tornet, der gymnasie-bibliotheket tillförene förvarats; beredandet af likhet i stil och storlek åt 30 fönster; borttagandet af de skymmande läklarne; bänkrummens utvidgning åt öster samt fördubblandet derigenom af bänkplatsernas antal; predikstolens framflyttning; de 4 små portarnes på norra och södra sidorne igenmurning och ersättande genom 2:ne större, med kyr - 2Ö2 Den 6 Februari. kans byggnadsstil öfverensstämmande, portaler; samt den nuv:de vestra portalens ornbildande till likhet med dem. Jag frågar, mine Hrr! om ett byggnads-mouument sådant som det ifrågavide som tillkommit under en tid af 2:ne sekler, icke bör bibehålla karakteren af dessa båda seklers byggnadssätt. 1 andra länder vid reparerande af större kyrkobyggnader eiler andra monumentala byggnader, hvilka upförts under olika tidehvarf, söker man att bevara dem i det skick som hvarje byggnadsdel, upförd under olika århundrade, befinnes, och detta anser man vigtigare än att smeta på och förändra för att bilda, såsom Utsi;, säger, enhet i arkitekturen. Det bevisar att StatsUtsk. i denna fråga varit fullkomligt obekant med det ämne det behandlat.
LOUISE. sluta så? Du visste ju från början, att det skulle ERNA. en med hull och hår! Han snärjer en in i sin tankegång. Han låter glimta fram så många Hvad tjenar det till att man vet! Han tar drag af äkta känsla och själens finhet, att man till sist trots allt går och invaggar sig i drömmar. Och så en vacker dag märker man 85 - att det är förbi; då kommer det som en isande öfverraskning. slår ned ögonen. ERNA fattar hennes hand. LOUISE Res hem, Louise! LOUISE. Jag kan inte. ERNA ser på henne, frågande. LOUISE. genting. Nej. Det fins ingenting mellan oss in ERNA. dag. Jag vet också, hvad det betyder. Fins det Jag vet, att han kommer här nästan hvarje ingenting i dag, så blir det i morgon. Han är en blodigel. Han släpper aldrig frivilligt sitt tag. ditt hjerta! Res! Slit honom bort, innan han bitit sig fast vid LOUISE. nog att inte låta honom komma mig närmare, än jag sjelf vill. Det är är inte som du tror. Jag är stark ERNA. Du är svagare än jag och mig tog han. 86 - LOUISE. efter att se honom bara se honom och höra honom tala då skulle bli mig öfvermäktig. ERNA. Jag vill inte resa. Jag vet, att min längtan Tror du, det är bättre att stanna? LOUISE. Ja. ERNA. Du är ett barn. Du vet inte hvad du gör. LOUISE ser henne in i ögonen. Jo. Jag vet hvad jag gör. ERNA. stått emot en enda gång! Det skall komma Du tror dig stark för det du kanske igen frestande lockande. Och till sist tortyr, om det behöfs. mande och vekt. skall han tvinga bekännelsen fram med Härmar Allands röst och sätt; icke karrikeradt utan dröm också icke. Låt oss tala om något annat Var icke rädd! Antingen af fri vilja eller hur det kommer sig, men arbetet föder hos mig alltid en så stark längtan efter lycka efter Jag har börjat arbeta. Jag vet icke 87 - kärlek. Jag blir fullkomligt värnlös en hand kvinna kan fånga mig genom att sträcka ut sin Jag håller på att modellera en fur stinnas byst.
— Hon kände sig lika kall och stum som rummet, der hon satt. Hon förstod så väl, att alla de vackra blommorna kring kistan icke doftade. Hon satt der inne medan solen gick ned och vintermörkret föll på, och det hvita ansigtet i den svarta sammetskistan blef ännu hvitare. Då reste hon sig sakta, gick ut och stängde dörren i lås. Begrafningen försiggick med stor högtidlighet. Der höllos två långa tal, som beskrefvo den dödes mångfaldiga upphöjda förtjenster. — Det var fyrstämmig sång från orgelläktarn och en öfverflödande mängd af blommor; deputerade från banken, från jernvägsstyrelsen o. s. v. deltogo i tåget. Den unga enkan satt ensam i kyrkbänken, blek, med sin långa svarta slöja, men utan tårar i ögonen. Då och då tittade folk nyfiket på henne, och alla sade: »Hvad hon är märkvärdig att kunna beherska sig!» Strax efter begrafningen reste Nina bort på några dagar. Då hon kom tillbaka, hade man på hennes befallning flyttat om i rummen. De rum, som hennes man hade bebott, voro låsta, och hon hade låtit flytta ned sin sängkammarmöbel från öfre botten, så att hon sjelf bodde i de rum, som vette ut till trädgården. I sjelfva trädgårdsrummet hade hon sitt skrifbord och upphöll sig helst i detta rum och i den mindre salongen innanför. Nina satt för det mesta ensam och sydde och tänkte. Hennes tankar sväfvade omkring så underligt otydliga, utan att kunna få fotfäste någonstädes. Det var som en paus i hennes lif, en förväntningsfull, lång paus, der hon blott satt med återhållen andedrägt och väntade. Ännu var icke testamentet öppnadt, och hon visste icke, hur hennes yttre ställning skulle blifva. Några planer hade hon icke, icke heller någon bestämd längtan eller lust till någonting. Det föreföll henne, som om hon hade blifvit qvarlemnad på en obebodd ö, och nu stod och spejade ut öfver hafvet, om icke ett segel skulle komma, något lifstecken, som åter skulle föra henne åstad mot ett mål.
Sparre i dag förfäktat, — en åsigt, som är uttryckt uti lagkomitéens och lagberedningens förslag, och som, enligt min tanke, står i öfverensstämmelse med andemeningen uti nu gällande lag, ehuru jag villigt medgifver, att uti lagen ej kan anträffas något direkt stadgande, som föreskrifver, att käranden skall, i händelse hans vederpart uteblifvit, underrätta honom om domstolens uppskofsbeslut, Yid nämnda tillfälle framställde jag de skäl, på grund hvaraf jag ansåg med vår närvarande lag oförenligt, att någon kunde till vite fällas utan att hafva erhållit underrättelse om det rättens beslut, hvarigenom vite blifvit honom förelagdt. Jag vill nu ej upprepa dessa skäl, enär jag tager för afgjordt, att de fleste af R. o. Ad:ns ledamöter ej kunna vara Den 15 Maj. 337 vara mycket intresserade af en redogörelse, huru med dylika måls handläggning vid underdomstolarne i allmänhet tillgår. Jag anser emellertid, att de åsigter, jag i förevarande hänseende framställt, äro de enda, som låta förena sig med en god rättsskipning. Jag kan nemligen ej fatta, hvarthän det skulle leda, om man skulle gå tillväga så, sorn här blifvit omnämndt, att svaranden skulle vid vite åläggas inställelse, utan att om detta domstolens beslut erhålla underrättelse. Det skulle kunna hafva till följd, att rätten, som icke ansåg sig kunna afgöra målet, med mindre svaranden hördes, föreläde det ena vitet efter det andra, utan att svaranden derom finge underrättelse på annat sätt än att exekutor omsider infann sig hos honom för att på en gång uttaga kanske 15 ä 20 vitén. Jag är ej okunnig om lagens stadganden, att vitén böra inom nästa ting utsökas; men det torde vara kändt, att dessa stadganden ej alltid iakttagas och de hafva dessutom ej tillämpning på mål, som handläggas vid Rådstufvu-rätterne, der saker kunna förekomma en gång hvarje vecka, men saköreslängderne ofta ej utskrifvas mer än en gång om året. Jag vill nu ej uppehålla R. o. Ad. med en redogörelse lör de lagrum, hvilka med det förevarande ega sammanhang.
»Hell dig, Hyme», sade qvinnan. »Vår son, som vi länge väntat, har kommit till våra salar, och med honom följer jättefienden och människovännen Veor.» »Se, hur de hafva gömt sig der bakom pelaren!» Pelaren sprang i tu för jättens blick, bjälken brast och alla kittlarne föllo ned. En var så hårdhamrad, att han förblef hel. Gudarne kommo fram, och spejande såg den gamle jätten på sin fiende. Hans hug bådade honom intet godt, men han lät dock slagta tre stutar och koka dem på en gång. Tor åt ensam två. Måltiden syntes jätten något för stark och han utbrast: »En annan afton få vi lefva af fiskmat.» Veor svarade, att han skulle ro ut på viken, om jätten kunde skaffa honom bete. »Det skall du lätt finna», sade Hyme, »om du har mod dertill, bland mina oxar». Tor grep då en kolsvart oxe vid hornen och slet af hufvudet. De rodde ut. Hyme ville stanna vid sitt vanliga fiskställe, men Tor befalde honom att ro längre ut. Två hvalar drog Hyme upp på en gång, men Tor drog upp Midgårdsormens hufvud till relingen och slog med sin hammare hufvudskallen på ulfvens broder (se § 24). Det dånade i klipporna och tjöt i hålorna, och hela den gamla jorden for samman, men ormen sjönk tillbaka i hafvet. Ej var jätten glad, då de rodde tillbaka. På jättens uppmaning drog Tor skeppet med åror och allt i land och bar jättens hvalar till gården. Derpå uppfordras Tor att ännu aflägga några styrkeprof, men omsider erhåller han kitteln och drager så bort med honom. Då komma månghöfdade jättar ur hålor och klyftor för att förfölja Tor, men denne svänger sin hammare och krossar dem alla, samt kommer lyckligt med kitteln till de i Öges sal församlade gudarne (Sæm. E.: Oegisdrekka). Tor hemtar kitteln hos Hyme, d. v. s. han gör det af vintern fjättrade hafvet åter öppet och fritt.
B:co R:dr 23. — per ark. ”att ombesörja correcturläsningen för 1. — „ „ "att uti Exped.Utsk:s local låta, under uppsigt af en tjensteman derstädes, renskrifva manuscriptexemplareq och dertill tillsläppa skrifpapper mot ett pi ls för manu”script till hvarje tryckt grk *) — 36, „ „ S:a B:eo R:dr 24: 36 per ark. ”Behållningen, emot om priset vore 32 R:dr 24 sk., blef ”således 7 R:dr 36 sk. B:co pr ark, eller då det tryckes ett ”ark om dagen af hvarje betänkande, hvilket lärer blifva ”nödvändigt för att följa med tiden, så skulle behållningen ”vara 6q R:dr 36 sk. B:co om dagen, eller för veckan 418 ”R:dr *) Hr Hörberg har sedermera förklarat, att han helst skulle se, det Exped.Utsk., om han erhåller tryckningen, lät besörja renskrifningen; men han har här velat uppgifva det pris, hvartill lian kunnat »kaffa rgpskrifnjngen. Den ii Mars e. ra. i53 "R:dr 24 sk. B:co. Det skulle kunna invändas, att tabeller "förekomma, sorn fordra 5o, kanske 100 procents förhöjning "i arbetslönen; jag får då äran nämna, att knappast sådant "förut skett på livart i5:de eller 2o:de ark, och bör således "ej detta blifva skälet för den öfverdrifna betalningen."
Med erinran oin de vigtiga åligganden, som enligt grundlagarne tillhöra den embetsman, Rikets Ständer utsett till sin Justitie-Ombudsman, och om nödvändigheten för vinnande af de med inrättningen af detta embete åsyftade maktpåliggande ändamål, att dess innehafvare, åtminstone i ekonomiskt hänseende, befinner sig i en mera betryggad och af vexlande parti-åsigter oberoende ställning, än för närvarande, har Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, uti en af Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att den, som af Rikets Ständer blifvit till deras Justitie-Ombudsman en gång utsedd, måtte, i fall han vid påföljande Riksdag icke återväljes, varda berättigad att under sin återstående lifstid åtnjuta pension, motsvarande halfva beloppet af det arfvode, som han under Justitie-Ombudsmans-embetets utöfning innehaft; och har bemälte motionär i sammanhang dermed föreslagit, att den man, som vid denna Riksdags början innehade meranämnde embete, måtte, med afseende å hans sjuklighet och höga ålder, vid sin afgång från samma embete, såsom pension tillerkännas hela det belopp sagde arfvode utgjort. I anledning af denna motion, såvidt den afser meddelandet af ett allmänt förklarande, att hvarje utsedd Justitie-Ombudsman är berättigad till erhållande af pension då han icke blifver återvald, får Stats-Utskottet upplysa, att redan Bill. till R. St. Riksdag fråga väcktes om särskild pensionsrätt för denna embetsman; men i betraktande af de egna förhållanden, som, till följd af grundlagarnes i sådant hänseende meddelade stadganden, förekomme i afseende på ej mindre tillsättningen än innehafvandet af sagde embete, och då det syntes hvarken med detta embetes natur förenligt eller ens behöfligt att stadga några allmänna föreskrifter med hänsigt till afgående Justitie-Ombudsmäns pensionering, blef det derom då framställda förslaget af Rikets Ständer ogilladt.
S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer: JVS 94, i anledning af åtcrremiss af Utskottets Betänkande JVS 88, angående väckta motioner rörande folkskoleväsendet; och JVS 98, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande JVS 67, angående väckt motion om revision af taxan för trafiken å Trollhätte kanaloch slusslinier. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln, vid den 6 dennes förehafd pröfning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVS 5, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, med anledning af Utskottets första hemställan under § 41, antagit det förslag till förändrad lydelse af <§:ns 1 morn., som Herr Olivecrona i sin reservation framställt; så beslöt Ridderskapet och Adeln nu att vänligen inbjuda Vällofliga Borgare-Ståndet att ofvanomförmälda beslut biträda. Från Ilögv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial JVS 129, angå ende den Staten tillhöriga, till Riksarkiv tillförene begagnade f. d. Ridderstolpeska egendomen vid Skeppsbron. S. I). Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial JVS 19, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å tullbevillningen för artikeln kokoch bergsalt. Med frånträdande af förut i ämnet fattadt beslut antog Preste-Ståndet Utskottets inbjudning; och ansågs till följd deraf det framställda förslaget till voteringsproposition hafva förfallit. S. D. Yid förnyad föredragning bifölls Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVS 6, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändrad grund för uttaxering af landstingsmedel.
Det är snart ett % århundrade, sedan jag höjde min röst emot ett ingrepp i grundlagens helgd från den ena statsmagtens sida. Om nu omständigheterna skulle hafva så märkligt förändrat sig, att samma röst komme att höja sig emot den andra statsmagtens bemödande att nedbryta formerna, sä bör en sådan tidernas vexling ej förvåna. Den förutsågs redan af 1809 Ars lagstiftare, fastän tidpunkten lag utom deras synkrets. Detta förutseende förde dem till den noggrannaste afvägning emellan statsmagterna, och de sökte äfven att upplifva den nationalanda, förutan hvilken formen är ett tomt skal, som slutligen ger vika för den minsta yttre påkänning. Denna anda, sjelfständighetens lif, älskar ej att se inflytelsen af någon verldslig magt på medborgarens öfvertygelse. Man har sagt, att Utsk. genom vidblifvandet af sin öfvertygelse i denna formfråga velat tillägga sig en magt, som det antingen icke ägde eller åtminstone icke borde äga; ty, säger man, till hvilka absurditeler skulle det ej leda, om RiksStcn vid samma riksdag, som clt orimligt Utsk. föresloge 17 H. 41 322 Den iS December f. m. orimliga grundlagsförändringar, icke ägde magt att genast afslå dem, utan dessa orimligheter skulle erbjudas åt kommande Ständer, hos hvilka man förutsätter den orimligheten att antaga dem? Jag svarar: RiksSt:n äga nu, efter grundlagens ordalydelse, icke denna rättighet. 83 § i Reg.F. stadgar uttryckligen, att ingen för framtiden gällande förklaring af grundlagarna må äga rum utan på det sätt, som enligt 81 och 82 §§ iakttagas hör; och då slutligen lagstiftaren uti 83 § nedlagt det lagbud, att grundlagarna skola i hvarje särskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas, linner man på en och samma gång vägen till rättelsen, som man uppskattar graden af den ömtålighet, med hvilken lagstiftaren emotsett kommande tider. Dock bör jag härvid tillägga, att, så vidt jag hittills kunnat inse, en förklaring af conservativ art härvid kan gifvas, hvilken måhända tillfredsställer den sansade opinionens fordringar.
Betänkande, N:o 2. 7 tan motionären upplysningsvis tillagt, att ifrågavarande portoslärnplar borde vara på baksidan försedde med en lösning af gummi, så att de lätt kunna fästas å brefven; att de tillverkas i hela ark, som sedermera sönderklippas, då stämplarne skola begagnas; att, vid brefvets framkomst till första ordinarie postkontor, en svart, outplånlig stämpel anbringas öfver portostämpeln, som derigenom göres obrukbar; att någon förfalskning af dessa portostämplar icke vore att befara, i anseende till deras låga valör, och svårigheten för en iörfalskare att afsätta en sä stor mängd, att han deraf kunde hemta någon vinst, motsvarande kostnaden och äfvenlyrel, samt att sådan förfalskning icke skett i England, der stämplarne begagnats i mera än 10 års tid. 4:o Af Riksdagsfullmäktige!) P. Mårtensson från Jönköpings län, hvilken likaledes åberopat andra länders, i synnerhet Englands, exempel och framlagt tabeller öfver resultaterne af det s. k. penny-systemets införande i sistnämnde land, samt framställt följande förslag, nemligen: A) Att Rikets Ständer nedsätta postporto-afgiften för ett enkelt bref, vägande 1 lod victualievigt till 4 sk banko till alla rikets Postkontor, utan afseende på längre eller kortare väg, och i förhållande derefter för bref af högre vigt. B) Att frankerings-rält medelst stämpladt papper införes och att dessa stämplar, lämpade efter det fastställda portot, af Post-styrelsen hållas allmänheten tillhanda på alla rikets postkontor, äfvensom på andra försäljningsställen; och C) Att, om Rikets Ständer skulle af bristande upplysningar och beräkningar, tillämpliga på förhållanden inom svenska postverket, se sig föranlåtne att uppskjuta denna vigtiga fråga till en kommande riksdag, Rikets Ständer täckas i önskningsväg hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, att poststyrelsen måtte anbefallas intill nästa riksdag utarbeta nödiga statistiska tabeller, som kunde komma att tjena kommande Ständer till ledning för afgörande af denna vigtiga' reform.