Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dag när kyrkan vädrades sprungo barnen och lekte derinne. I ett anfall af ysterhet stormades altaret. Men Johan, som eggades till ytterligare bragder, rännde opp på predikstolen, vände timglaset och predikade ur bibeln. Detta upptåg gjorde stor lycka. Derpå gick han ner och sprang genom hela kyrkan på de öfversta bänkkanterna utan att röra vid golfvet. Framkommen till första bänken vid altaret, grefvens bänk, trampar han för hårdt på psalmbokspulpeten, hvilken med ett brak störtar ner i golfvet. Panik. Alla kamraterna störta ut ur kyrkan. Han stod der ensam, tillintetgjord. Nu skulle han ha velat störta till modern, bekänna sin skuld och bedja henne om hjelp. Men hon fans der icke. Han kommer ihåg Gud. Faller på knä vid altaret och läser hela Fader vår. Stark och lugn, såsom om han fått en tanke ofvanifrån, stiger han upp från golfvet, undersöker bänken, ser att tapparne ej äro afbrutna; tar listen, passar in fogar och tappar, rycker af skon, som han förvandlar till hammare, och med några väl rigtade slag är pulpeten lagad. Han pröfvar sitt verk; det håller. Och han går, jemförelsevis lugn, ut ur kyrkan. Så enkelt, tyckte han nu. Och han skämdes öfver att ha läst Fader vår. Hvarför skämdes han? Kanske han kände dunkelt, att uti detta orediga komplex, som kallas själ, fans en kraft, som, i nödens stund uppkallad till sjelfförsvar, egde ganska stor förmåga att reda sig. Att han icke trodde att Gud hjelpt honom framgick deraf, att han icke föll ner och tackade honom för hjelpen, och denna sväfvande förnimmelse af blygsel uppstod troligen deraf, att han insåg det han gått öfver ån efter vatten. Men detta var blott ett öfvergående moment af sjelfkänsla. Han förblir ojemn och numera äfven nyckfull. Nyck, kapris, eller »diables noirs», som fransmannen kallar det, är ett icke fullt förklaradt fenomen. Offret är besatt: det vill ett, men gör motsatsen; det lider af begär att tillfoga sig ondt och nästan njuter af sjelfplågeriet.
Beträffande slutligen de Justitiae-Ärenden, vid hvilka, enligt den deröfver afgifna förteckningen, på sätt ofvanförmäldt är, någon handläggning icke varit synlig, så har i Justitiae-Revisions-Expeditionen upplysningsvis blifvit meddeladt: att ej ännu skall hafva inträffat den tidpunkt, då Rikets Ständers begäran i underdåniga skrifvelsen af den io September 1829, angående författande af en allmän öfversigt af LagComiteens förslag till Civil-Lag, kunnat i verket sättas: att underdåniga skrifvelsen, af den ir Januarii i83o, angående utvidgning af Götheborgs Stads Spinnhus blifvit till Fångstyrelsens afgifvande utlåtande remitterad: att de i underdåniga Skrifvelsen, N:o 334» den 29 Januarii i83o framställda frågor om fångförteckningars insändande från alla häkten, och om öfverseende af Krigs-Lagarnes föreskrifter, i ett visst uppgifvet fall blifvit remitterade, den förra till Justitiae-Cancellers-Embetet, och den senare till Krigs-Hof-Rätten, och att frågan om anställande undersökning, hvilka påbucT och stadgar böra numera årligen uppläsas, är vorden lill slutlig handläggning föredragen: att det skall hafva varit enligt Stats-Råds-Protocollet för den 3 Junii i83i, som underdåniga skrifvelserna, N:o 395, af den 26 Februarii i83o, angående förklaring öfver författningarna om Bankens forum i Concurs-mål, och N:o 4°5> af den 1 Mars i83o, med förslag till ändring i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, blifvit lagde till handlingarne, och att underdåniga skrifvelsen, N:o 346, af den 5 Februarii i83o, innehållande förslag till ett stadgande, rörande fattigvården, blifvit till Ecclesiastik-Expeditionen återremitterad, såsom egande sammanhang med den allmänna stadga i detta ämne, hvilken skall vara under utarbetning. R.
Afgiften utgår efter det belopp, för hvilket bruken, enligt privilegier och resolutioner, erlägga recognitions-afgift, antingen der kolas eller icke. För kolningsfriheten på häradseller socken-allmänningar, enär till häradet eller socknen icke erlägges en betalning, svarande emot den, som för recognitions-skogars eller krono-allmänningars begagnande efter Piiksens Ständers författ ning år ij52, jemte bevillningen utgöres, skall afgiften så höjas, att beloppet blifver enahanda med hvad för nyttjande-rätt af krono-skogarna erläggas. Art. VIII. Bevillning af Testamenten, Gåfvor , Fidei-Commisser, Arf, Fynd och Vinstmedel. § 39. fr. § 3g Bev:s-förordn. Mom. t. För testamente, gåfva och fidei-commiss af lös och fast egendom, capital eller fordringar skall, då det gifna uppgår i värde till trehundrade r:dr och derutöfver, bevillning erläggas med 6 för hundrade, från hvilken afgift likväl befrias maka eller skyldemän i rätt uppoch nedstigande led, samt allmänna undervisningsoch skol-inrättningar, kyrkor, stipendii-fonder, arbetshus, hospital och fattig-försörjnings-anstalter och i allmänhet fromma stiftelser. Arfvingar i fjermare led, än ofvan är sagdt, betala lika bevillning af det testamentseller gåfvo-värde, som öfversliger deras egen arfsdel. Mom. 3. För testamente eller gåfva af årlig ränta Den i Februari. eller afkomst utan ägande-rätt till sjelfva egendomen, vare bevillningen 2 proc. af capital-summan, utan afseende på till hvilken capitalet är anslaget. Mom. 4- Af fideicomisser och arfsmedel i lös eller fast egendom, capital och fordringar, som tillfalla andra arfvingar, än i rätt uppoch nedstigande led, eller syskon och deras harn, tre proc., — efterlefvande makas rätt i boet likväl från afgift undantagen. Af fynd erlägges bevillning med fem för hundrade af värdet.
Uti dessa åsigter, synnerligast hvad beträffar nödvändigheten af husagans bibehållande, så länge föreskrifterna om tjenslehjons flyttning oförändrade qvarstå, instämma Utskotten; och då enligt nu gällande författningar någon annan, än husbonde och i husbondes ställe af honom tillsatt0 person ej tillkommer att med husaga tillrättavisa tjenstehjon, som af lättja, vårdslöshet eller olydnad felar i Ijensten eller eljest förer ett oordentligt eller straffbart lefnadssätt, samt ofvannämnde legostadga tillika innehåller föreskrift, huruledes, lör den händelse, att den, sorn utöfvar husbondevälde, godtyckligt eller våldsamt vid tjenslehjons bestraffande förfar, upprättelse och ersättning af ett förfördeladt tjenstehjon må sökas, finna Utskotten, med afseende jemväl å olämpligheten deraf, att, såsom motionären föreslagit, person, som blifvit af husbonde tillagd de rättigheter, honom såsom sådan tillhöra, ej skulle få utdela husaga, förr än samtycke för hvarje särskildt fall dertill erhållits af den ofta aflägse vistande rätte husbonden, sig icke heller i denna del kunna motionen förorda; hvadan Utskotten vördsamt hemställa, att ofvannämnda motion ej må till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 3 Juli 1854. Reservation: af Herr Ribbing, A. ”Om än rättigheten att utdela husaga måste bibehållas för husbonde, så synes dock icke utan nytta kunna vidtagas den förmildring i lagstadgandet härom, alt den, sorn i husbondes ställe satt är, icke må, då husbonde sjelf bor på stället eller inom församlingen, utdela husaga lill annat tjenstehjon, än det eller de, sorn befunnits icke låta af Varningar sig rälta och hvilka derföre särskildt blifvit under aga af husbonden ställde. 8 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 8. I iY:o §. Anie. till Exp.-Utik. d. 3 Juli 1854, kl. 6 e. m.
Att, i' likhet med hvad sorn egde rum vid 1812 års Riksdag, i afseende på Riqviden af de så kallade Franske fordringarne, ställa de nu ifrågavarande Obligationerna på Tio år och med 5 procents fänta, hafva Riksens Ständer icke funnit af omständigheterne medgifvas, enär ej eller, till afbördande af dea årliga räntan, någre särskilda tillgångar äro förhanden, sedan Stats-Regleringen äg fulländat! och Bevillningsbeloppet bestämdt. Riksens Ständer hafva deremot trott sig böra utsätta en korrtare tid för betalningen af Capitalet; Skolande Riksens Ständer, i följd häraf, uppdraga åt deras Fullmägtige i Riksgäids-Contoiret, att, uppå E. K. M:ts Nådiga tillfcännagifvande, om den återstående utredningens vunna fullbordan samt till hvad belopp ersättningen för en hvar bland Reclamenterne uppgår, utfärda Riksgälds Contoirets obligationer, stälde till Sedelhafvaren och svarande emot de fastställde särskildte ersättnings - 24° Underdåniga Skrifvelser. summörne, hvaraf ena hälften betalas efter 51 ars forlopp och elen andra hälften efter det 6:ta årets utgå ng, herlik nåd t frän obligationernas data, dock utan ränta.
Då de, som önska återremiss, göra det, emedan de frukta, att ett år skall blifva utan anslag; men anslagen i detta Utlåtande äro beviljade till och med år 1834 5 0°h Riksdag ovilkorligen skall börjas år 1833, samt StatsRegleringen således otvifvelaktigt blifva uppgjord år 1834» ser jag ej något hinder, att nu bifalla detta Utlåtande. Friherre af Nordin: Den tranquillité, eller rättare sagt likgiltighet, hvarmed Herr Cederchjöld bestämmer, att Riksdag år i833 Den 28 December f. m. skall hållas, kan jag ej dela, emedan jag tror, att denna fråga är af elt ganska vigtigt inflytande på samhället i det hela, och visserligen ännu icke är afgjord, enär det icke i Grundlagen är uttryckt, om de 5 år, som skola förflyta emellan Rikets Ständers sammankomst, skola räknas från första eller sista dagen af den föregående Riksdagen. Föregående Rikets Ständer hafva olika heslutat i detta afseende, dock alltid så, att 5 år förflutit emellan hvarje Riksdag. Denna fråga är helt och hållit främmande för ämnet, och jag inskränker mig derföre till förnyande af min anhållan om återremiss af förevarande Utlåtande, på de af mig förut anförde skäl. Herr Cederschiöld: Till stöd för den mening jag yttrat om Grundlagens föreskrift, i afseende på de 5 åren, skulle jag kunna åberopa allmänna språkbruket i Grundlagens tydliga ordalydelse, att Rikets Ständer skola hvart femte år sammankomma. Men jag behöfver blott vädja till nuvarande ConstitutionsUtskott, som tydligen uttalat, det Grundlagen skall så förstås, att hvarje 5 år skola räknas från Riksdagens början. Det är blott ett missförstånd, att ett annat förhållande hitintills kunnat äga rum. Hvad för öfrigt beträffar den fruktan man hyser, att Wanäs fästning ett år skulle blifva utan anslag; så tror jag faran i detta afseende icke vara särdeles stor, i 46 Den 38 December f. m. enär fästningens byggnad är calculerad på 5o år, och ett års afbrott följaktligen ingenting betyder. Herr Rosettblad:
Ersättningen af statsmedel har hufvudsakligen utgått till Carlskrona samhälle, som i ordinarie anslag åtnjutit 4,500 R:dr årligen och derjemte, på grund af särskilda ansökningar beviljats ersättning af 4,500 till 6,000 R:dr årligen för vården af vissa fattige, som tillhört kronans manskap, eller deras familjer. Af utgifterna för fattigvården belöpa sig ej mindre än från och med 37,666 R:dr till och med 48,048 R:dr årligen på städerna och återstoden på öfrige samhällen. Om fattigpersonalen i Hoby socken, år 1860 utgörande 245 personer, af hvilka 68 åtnjöto full försörjning, uteslutes ur beräkningen för periodens två sista år och 4 månader af 1858, utvisar tabellen, att under perioden antalet understödstagare ökats med 12 personer, men antalet af dem, som erhållit full försörjning, deremot minskats med 17. Inom städerna ensamt har förhållandet varit än fördelaktigare, enär dessas fattigpersonal , som 1856 utgjorde tillsammans 1,059, sedermera till år 1860 nedgått till 899 och således under perioden minskats med 160 personer. Fattigpersonalen å landsbygden har följaktligen ökats med ett ungefär lika stort antal, som det, hvarmed minskning i städerna inträffat. Tillökningen har ägt rum inom 13 samhällen, inom de öfriga deremot har fattigantalet nedgått eller varit ungefär lika första och sista åren under perioden. Ehuru någon vexling i fattigantalet inom länet i sin helhet icke inträffat har likväl sådan ägt rum inom ett och annat samhälle, hvartill orsakerna böra sökas dels i det mer eller mindre ändamålsenliga sätt, hvarpå fattigvården under olika år handhafts, dels i större dödlighet till följd af epidemier, dels i ökade eller minskade tillfällen till arbetsförtjenst och dels inom vissa socknar i olyckshändelser bland fiskarebefolkningen. Sättet för fattigpersonalens försörjande är mycket olika inom olika samhällen, synnerligen hvad angår dem, som åtnjuta full försöjning.
Utskottet, till pröfning företaga; och få Utskotten, i anledning deraf, meddela det Yttrande, att som 2 Cap. 8 §. i Kongl. Fiskeri-Stadgan icke genom någon senare Författning är vorden upphäfven, och Hudiksvalls stads fiskare således kunna, om de så nödigt akta, i öfverensstämmelse dermed söka göra sin rätt gällande, men frågan härom innefattar ett tvisteämne, hvars bedömande icke lärer tillhöra Rikets Ständer, tillstyrka Utskotten, att omförmulde motion må utan afseende lemnäs. Stockholm den 27 December i834- "A N:o 3g. Ankom till Exp.-Utsk. den 27 December. Betänkande, öfver väckt motion, om af skaffande af så kallade handklofvar. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnat en af Herr ©refve Gustaf Löwenhielm väckt motion, deri är vordet föreslaget, att, till transporterande och förvarande af f ångar, den i Dårhusen och Corrections-inrättningarne kända, så kallade, tvångströjan måtte införas, och användandet i detta ändamål af de sä kallade handklofvärne afskaffas. Uti ett serskildt afgifvet yttrande har Herr Grefven, såsom skäl för bifall till denna framställning anfört, att Statens rättighet emot en häktad men icke dömd person icke sträckte sig längre än lill hans qvarhållande, hvartill hårdare medel icke borde användas, än som fördetta ändamål Lagsamt Mim. Besv.- och Oeeon.-Utsk. Betänkande N.o 3$. *j ändamål nödvändigt erfordrades. Det vöre en svår plåga för fången att resa stundom ganska lång väg med påskrufvade handklofvar, och vintertiden vore han dessutom utsatt för alla de skador förfrysning kunde medföra. Att tillåta begagnande af vantar eller ylletyg mellan jernbojan och handen, kunde vara äfventyrligt för fångens qvarhållande, helst honom derigenom bereddes lättare tillfälle att göra sig Fri.
I anledning häraf bör Utskottet upplysa, ätt vid efterseende i råkenskaperne, det funnits, att den sålunda af Riddar! usCassnn utbetalte lösen för ankommande fribref till Riddarhus-Directionen, årligen uppgått till omkring 80 R:dr Banco; och får Utskottet för egen del yttra, att en ändring i Författningarnes föreskrift, angående ifrågavarande lösens erläggande, synes så mycket meni vara af rättvisa och billighet påkallad, som, ef. ter hvad dagliga erfarenheten visat, en slik de. bitering af Postporto icke drabbar enskildfa personer, som med Publika Verk, hvilka tillgodonjuta fribrefsråttighet, hafva något att göra och derföre måste med dem brefvåxla; äfvensom det hiå hända, i denna de! olika förfares; i afseende Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VII. Ra«d. t«; 148 Ven II yJuqusti t. m. med andra Directioner, som med Riddarhusets kunna jemföras; men då denna fråga i och för sig sjelf år af Bevillnings egenskap, såsom ledande, ehuru obetydligt, till minskning af PostVerkets inkomster och RiddarhusUtskottet dessutom har sig bekant, att en dess Ledamot vid denna Riksdag särskildt våekt motion om anskaffande i allmänhet af en slik betalning för ankommande fribref; hvilken motion blifvit till BevillningsUtskottet remitterad; anser RiddarhusUtskottet vid ett sådant förhållande, sig nu endast böra intör Höglofl.
Den hade visserligen sin^ väpnare uti polismyndigheter, fogdar, länsmän och fjerdingsman, m. fl.; men då alla dessa icke funnos vara tillräckliga för ordningens vidmakthållande, utan mellanrummen, der de icke kunde vara tillstädes, borde fyllas af medverkande mellanposter, sadane som i utlandet utgjordes af de så kallade Gensdarmerne, ville motionären föreslå, det uppsättandet äfven här i landet af ett/Gensdarmerie blefve föremål för Rikets Ständers öfveriäggningar; och har motionären, i sammanhang härmed, tillika hemställt, huruvida icke äfven åt sockennämnd kunde lemnäs någon makt för upprätthållande af allmänna säkerheten. 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels Betänkande, Jtä 13. Hvad i förra delen af motionen blifvit föreslaget, liar Utskottet tagit i öfvervägande; rnen, om ock medgifva* måste, alt förbrytelser, störande deri allmänna säkerheten, tyvärr icke äro sällsynta, synas likväl förhållanderne bär i landet icke påkalla en så beskaffad särskild bevakning, sorn motionären löreslagit, helst polisinyridjgheterne och deras underordnade, der så erfordras, ega att anlita mililär-hiträde; och då i allt fall icke heller genom den af motionären föreslagna bevakning, hvilkens uppsättande Idefve förenadt med betydliga kostnader, brotts begående skulle kunna förebygga*; finner Utskottet sig böra hemställa, ali det väckta förslaget icke må till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda. Beträffande åter förslaget i sednare delen af motionen eller fråean om utvidgad makt för snckennatnnd, vill Utskottet derom framdeles i sammanhang med andra likartade frågor meddela utlåtande. Stockholm den 15 Januari 1854. Ank. till Eip.-Utsk. d. 13 Jan. 1834, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förändring och tillägg vin Kongl. Maj.is Nådiga Kungörelse den 28 Maj 1850, rörande ekonomiska besigtningar.
Dock ej nog härmed: den grundsats har på sednare tid i tull-lagstiftningen blifvit af bägge statsmagterna godkänd och tillämpad, att införselsvaror, som utgöra de allmännaste oundgängliga lefnadsmedel för de fattigare folkklasserna, böra vara tullfria eller beläggas med endast lindriga afgifter, i ändamål att dessa folkklasser må kunna lefva för så godt köp som möjligt, och att priserna å inhemska industri-alster icke må genom höga arbetslöner öfver behofvet stegras. Men huru har man i detta afseende förfarit och huru förfar man ännu med den nödvändigaste af alla lefnadsartiklar, råämnet till bröd? Under det tobaksfabriken, likasom alla andra förädlingsyrken, i skatt utgör endast en procent af den taxerade inkomsten, är mjölfabriken, i förhållande till dess vid skattläggningen beräknade afkastning, belastad med en skatt, tio gånger högre än den, sorn alla andra industriela inrättningar voro underkastade, innan bevillnings-afgifterna, genom nu gällande bevillningsstadga, nedsattes. Hvem kan neka, att denna skatt verkar till brödprisets stegring på samma sätt som höga tull-afgifter på förbrukningsartiklar, hvilka måste tagas från utlandet? En ny sida af saken är konkurrensen med utländskt mjöl, som nu mera inkommer tullfritt, och som, genom friheten från all qvarnröntan motsvarande skatt, kan sägas åtnjuta ett premium emot det Svenska mjölet. Det är lätt att förutse, att, om den ifrågavarande qvarnskatten kommer att fortfara, och synnerligast orri den skärpa i kontrollen å skattläggningsåtgärderna skulle kunna åstadkommas, att inkomstberäkningen vid skattläggningarne alltid blefve en sanning, samt derest derjemte tullfriheten å utländskt mjöl bibehålies, vi innan kort skola hafva för ögonen det, för den Svenska lagstiftningen föga hedrande, skådespel, att, såsom en lönande industri, från kustoch gränsorterna skall utföras omalen säd, för att åter införas malen. Den föregående talaren har yttrat den mening, att de olägenheter och de besvärligheter för tjenstemännen, som af qvarnbeskattningen förorsakades, icke vore af beskaffenhet att böra föranleda skattens afskaffande. Då tilläfventyrs åtskilliga af det Höglofl.
”Det lärer icke vara ”svårt för rättsinnige och kunnige jurister att bevisa, konventi”kelplakatet, och andra med detsamma liktydiga lagar, vara med ”ofvannämnde § i Reg.F:n aunulleradt.” Skärskådom detta något närmare. Hvarom handlar 16 § lteg.Fm? En hvar, som med upmärksamhet genomläser densamma, linner straxt, att han handlar om Konungen, Hans räll och pligt. Läses §:n i sitt sammanhang med hvad som föregår och efterföljer, sä finnér man, att från och med 1 §:n, der det säges, att Sveriges rike skall styras af en Konung och vara ett arfrike, pä sätt Successions-ordningen närmare innehåller, t. o. m. den 16:e, talas öfverallt om Konungens person, rättigheter och åligganden, samt sättet för deras utöfning af Honom såsom rikets öfverhufvud och den verkställande maktens chef. Innan lagstiftaren, uti 17:e och följande §§ t. o m. den 26:e, öfvergår till stadganden, hvilka angå Domaremakten, som af den verkställande makten bör vara, och enl. våra grundlagar i sjelfva verket är oberoende — enär Konungen endast i Högsta Domstolen eger 2 röster och således äfven der kan öfverröstas — så sammanfattar han, uti 16 §, i korthet, på ett i sanning skönt och träffande sätt, hämtadt till en del ur vära äldsta skrifna lagar, liksom i en enda brännpunkt, bilden af en lagbunden Konung, sådan lian bör vara, i motsats till ej mindre de svaga och maktlösa, än de sjelfrådiga och enväldiga, hvilkas oinskränkta makt vid grundlagens stillande var i så liflig och så bedröflig åminnelse.
En varm lyrisk färgton genomgår för öfrigt hela stycket, hvilket, med det delikata utförande, som kom det samma till del från hofkapellets sida, ej kunde undgå att väcka.det lifligaste bifall. Den genialiske kompositören tackade med bugningar från sin plats i första radens fond för de entusiastiska bifallsyttringarna. Till slut gafs Beethovens sjunde symfoni (A-dur), hvilken likaledes framkallade stormande applåder, och som ej nog ofta kan få höras. K. Dramatiska teatern gifver fortfarande med framgång » Lilla svärmor. » En intressant nyhet går nästa måndag för första gången öfver tiljan härstädes, nämligen » Jern och blod », skådespel i 3 akter af José Echegaray, förf. till den förut med så mycken framgång å denna scen gifna dramen » Galeotto. » än på den bortflugna ryska flickan med de stora, milda, ljusblå ögonen och det lugna, alltid lugna, bestämda uttrycket i sitt energiska ansigte. Jag bröt upp och reste norrut, hemåt. Mitt stipendium var uppätet, och jag hade varit tillräckligt länge borta. Jag behöfde äfven omvexling. Jag drog mig långsams norrut genom Tyskland, stannade några dagar i de stora städerna, såg på folket, inandades den moderna tyska luften, studerade de gamla museerna — och nu är jag i Berlin, kejsarstaden, millionstaden, Athén vid Spree, lumen orbi! Jag går omkring som en blaserad turist på dessa enformiga storstadsgator, der trupper oupphörligt marschera mig förbi till folkets förlustelse och till en påminnelse om, hvilka tider vi jefva uti. Jag stannar likgiltig framför stora bodfönster med die holien Herrschaften fotagraferade i oändlighet, jag sitter på kaféer, omgifven af strama officerare, civila eleganter med pariserchic och ej mindre eleganta damer af demi-monden. Jag går i nationalgalleriet och ser på afmålade generaler och på bataljer med hänVasateatern har haft synnerligen framgång med » Kapten Fracassa, » som nu gifvits ungefär trettio förda, soldater jublande kring den ödmjuke segraren. gånger för fulla och goda hus.
Om några, hinder vid; verkställigheten af denna författning skulle inträffa, tilläte, VXLands-. höfdipgartie, att, då; saken, icke tål; något, uppskof, genast, vidtaga sådan åtgärd, sorn leder till författningens, ändamål:; börande de likväl, utan allt uppehåll genast i underdånighet inberättasaken, tilf undfående af framtida förhållnings - ordres. Som erfarenheten, säkrast, kan. visa hvad yt. ledigare rättelse och förbättring i, de nu fÖr£skrif~ na Den 19 April. M anstalter till Saltpeter - tilverkningens förkofran i Småland kunna blifva nödige, så bafve VI äfven funnit godt bifalla, att denna författning ina endast tills vidare antagas. Och som åtskilligt deraf torde vara mindre lämpligt till andra orter, så lemne VI rut Våra Befallningshafvande del derafv med Nådig befallning, att afgifva underdåniga betänkanden, om och hvaddér-. af lill dera9 i Nåder anförtrodda Län icke är lämpligt, samt om och hvad annan anstalt de till Saltpeter - tillverkningens utvidgande hvar i sitt Län kunna hafva att i underdånighet föreslå, samt med hvilket eller hvilka Län provinsen kan bäst sammanslås till vinnande af gemensam D irecteur. Hvarjemte och då Östergöthland, Södermanland och Nerike, tillsammans eller särskildt torde finnas fjenlige att, i stallet för Småland, blifva den ort, hvarest ett passande Boställe för Capitaine Edman kan utväljas, ^ till inrättande af en lämplig undervisningsanstalt och Saltpeter - verkets ledande derstädes, VI nu anhefalle vederbörande Landshöfdingar, att uppgifva någon för Saltpeter - sjudning lämplig egendom, helst af indragna Militia - Boställen , som tili Boställe för Edman kunde utses.