Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denmoraliska rättvisan skipar dock dom till sist och alla författare och författarinnor, som äro for ifriga och indiskreta i sina verklighetsstudier, till skräck och varnagel blir författarinnan vederbörligen afstraffad: hon blir rädd, af bryter sina observationer på den baronliga själens experimentalfålt och mister sio kära doktor, hvilken, fastän på det hela taget sjelf inte for hygglig, tack vare författarens öfverflödande nåd i stallet for den till mera mogen ålder anlända författarinnan uppmuntras med en ung knapt utsprucken ros representerad af baronens unga dotter. Pjesen gör intryck af att ursprungligen vara en tanke från författarens sida att vara psykologisk och pejlande själslifvete djup, men d&amp; han skulle ge sig litet längre ut, svek modei eller allvaret eller begåfningen, de allvarliga momenten for lorade trovärdighet och så blandades in sådana farseller lust-spelsmotiv, att det hela drogs ned och blef, for att låna tankegång från en tidning, ett dåligt skämt med publiken. Stycket har dock en stor förtjenst: språkbehandlingen. Denna är ledig, fin och i allmänhet mycket naturlig; förf. behöfver hvarken svordomar, bångm&amp;l eller jargon for att hans dialog såsom sådan skall intressera och vara värd allt beröm. Stycket spelades på det hela erkännansvärdt väl. Fru Hartman, på hvars popularitet förf. uppenbarligen och med skal mycket räknat för sitt styckes lifslängd, hade en roll, för hvilkeo hennes begåfning, utan all courtoisie, är alldeles för god. Det var en sådan der ung komeditös, som friar för sin pappa, di han sjelf är för blyg för det, som är en blandning af barnunge med romangriller och en ung flicka, hos hvilken kvinnao böljar vakna. Af hvaijehanda drag i rollen påmindes mas om bland annat de båda flickorna i » Småflickor ». Fru Hartmans sätt att ge sceniskt lif åt uppgiften förtjen&amp;r det loford, andra redan gifvit. Fru Fahlman gjorde af sin besjn-nerliga roll allt hvad som rimligen kunde begäras och mer än det; hon talade särskildt mycket enkelt och naturligt. Fm Bäckström var, såsom hon i regeln brukar, sannast och bäst i de känsligare momenten.
För min del hyser jag således ej minsta förtroende till en i Sverige uppväxande Utrikes Spannemålshandel. En sådan kati aldrig äga rum i andra Länder, än der productionen i medeltal antingen är stötare eller mindre än behofvet. Balancera tillgång och åtgång hvarandra, är den otänkbar, och orimligt är att utskeppa det ringa öfverskott, som den goda skörden kan lemna, för att åter det påföljande året införa ett motsvarande quantum, under det att Landet emedlertid lemnäs ulan förråder, ett förhållande hvilket, i synnerhet i händelse af ett inträffande krigskulle vara af högsta våda för samhället. Huruvida den nya Tulltariffen skulle kunna afhjelpa det nämda förhållandet inser jag ej; icke derföre att jag nekar principens rigtighet, på hvilken den är bygd, Den i5 Mars f. m. 95 men derföre, att en Tulltariff, eliuru beskaffad den än må vara, icke kan verka på annat än införseln och icke på utförseln, så vidt denna sednare icke skulle befordras medelst premier, hvilket vore en orimlighet. Tulltariffen kan således förekomma Spannemålsprisens öfverclrifna stegring,men alldeles icke deras öfverdrifna fall, sorn dermed ej äger någon gemenskap. Den kan till exempel icke hindra Bågen att falla till 6 och 5 R:dr Tunnan; men kan hindra den att stiga öfver io R:dr Banko Tunnan, ty vid detta pris inkommer den Finska Rågen, (och under namn af Finsk, den Ryska), mot en Tullafgift af En R:dr 6 skill. Banko Tunnan *), och jag hemställer till hvar och en klok Handlande, om han icke förr införskrifver Råg mot denna Tull, än att vid god skörd upphandla den hemma i Landet, med risque att behålla den osåld till dess missväxt inträffat; det sednare priset io R:dr Tunnan vore visserligen tillräckligt högt, om det förra 5 å 6 R:dr icke vore för lågt, och då ytterlighet förekommes åt det ena *) Att icke allenast med denna Tull, utan äfven med större, import af Rysk Spannemål, omlastad i Finland, kan löna sig, synes deraf, att en Kuli Rågmjöl
Så länge skatten var obetydlig, låg det naturligtvis hufvudsakligast i bränvinsbrännarens intresse, att ur råämnet frambringa så mycket bränvin som möjligt, men då bränningsafgifien blifver förhöjd till det betydliga beloppet af 16 sk. b:ko per k:a, så öfvergår detta intresse till ett annat, nemi. att på den kortaste tid kunna tillverka mesta bränvinet, äfven med förlust af något af det qvantum bränvin, som eljest kunnat ur mäsken utdragas; ty den vinst, som upkommer derigenom, att pannan frambringar mera bränvin än som vid skattens åsättande blifvit beräknadt, öfverväger förlusten af att råämnet icke helt och hållet tillgodogöres. På grund häraf tager jag mig friheten tillstyrka, att någon bestämmelse i afseende å de enkla redskapens form i förordningen intagas. Alt detta sker på det sätt, att en viss modell för de mindre pannorna fördskrifves, på sätt K. M. föreslagit, tror jag äfven vara det rättaste. Man kan häremot visserligen anmärka, att alla pannor, som ej ega denna form måste till följd häraf omarbetas, hvilket onekligen skulle medföra olägenheter; men om man, för att undvika delta, inskränker sig till den här föreslagna bestämmelsen af en viss proportion emellan pannans höjd och (hams ter, så behöfva alla de pannor, hvilkas dimensioner inträffa med eller icke upgå till denna proportion, icke omarbetas, utan endast sådana pannor, hvilkas dimensioner öfverskrida den fastställda proportionen, och antalet deraf torde icke vara så särdeles stort, enär de pannor, hvilkas diameter är 5 gånger större än höjden, äro enl. allmänna meningen de, som tillgodogöra det mesta bränvin af en viss qvantitet råämne. Till följd af hvad jag nu haft äran andraga, och i öfverensstämmelse med K. M:s förslag i detta hänseende, anhåller jag, alt en bestämmelse i afseende å de mindre redskapens proportioner, måtte af R. o. Ad. fastställas. Gr. Lagerbjelke: Emellan K.
Mera än tio år äro förflutna, sedan äfven jag deltog i den polemik, som denna meningsstrid uppväckte; och hvarken af de då eller sedermera utkomna skrifter och tidningsartiklar, ej heller genom den ökade erfarenhet jag sedan dess kunnat inhemta, har jag funnit skäl att frångå min då yttrade mening, som var den: att det yttre, eller gränsförsvaret icke bör äfventyras att förlamas, genom dess för tidigt befarade otillräckliga kraft, icke splittras genom förmenad umbärlighet af någon bland dess hufvuddeiar; att dessa hufvuddelar äro kustens, skärgårdens, hafvets försvar, anförtrodda åt den stående, öfvade hären och bevär:n, åt skärgårdsoeh linieflottorna; att den sistnämnda, som ofta nog blefve först i tillfälle att mäta sig med fienden, hvarigenom, enär den behölle öfvervigten, de öfriga vapnen för den gången kunde lemnäs ovidrörda, således sjelf ingalunda är umbärlig; att linieflottan lika litet kan umbäras i geographiskt hänseende, och, om möjligt är, ännu mindre i politiskt; att skärgårdsflottan bör tillökas och förblifva hvad den ostridigt är, en af försvarsverkets grundpelare, för hvilken lika litet något surrogat på dess stridsfält gifves, som för linieflottan på sitt; att medel kunna linnas till båda flottornas ändamålsenliga vidmakthållande, utan uppoffring å någondera sidan ; att utvidgandet af Stockholms station för skärgårdsflottan, samt fullbordandet af dockbyggnaden i Carlskrona, är af högre vigt och troligen vida mindre kostsamt, än anläggandet af nya stationer ; att ångfartygens oförtöfvade införande på alltför stor scala ännu torde kräfva djupare begrundande, noggrannare beräkning, ytterligare forskningar och flera fulländade rön; att vi borde vårda, vidmakthålla, det vi alltid kunna, förbättra, utvidga, när vi kunna, men icke förstöra •— hvilket inträffar då medel till underhåll saknas — ty långsam och oviss är den byggnad, som skall uppföras af nedbrutna spillror. Nej, förstörom icke denna regel : vigtig i hvarje bildadt och lyckligt samhällsskick, är den dubbelt törhända i de tider uti hvilka vi lefva.
Såsom bekant är, har det varit i fråga att indraga Riks-Bankens sedlar på lägre valör än 10 rdr, och om den åsigten vinner R. o. Ad:s och de öfriga Ståndens bifall, skulle privatbankerna enligt detta förslag hafva genom lag sig tillförsäkrad rättigheten att i rörelsen utsläppa sedlar på en valör, hvartill Riks-Banken icke är berättigad. Hr Dalman: För min del skulle jag vilja gå ännu längre i mitt yrkande än Gr. Liljencrants. Jag anhåller nemi. på grund af nämnde Gr:s yttrande om bifall till ifrågav:de morn., men med uteslutande af ordet »fem». Gr. Sparre: Vöre de begge talare, som motsatt sig privatbankernas rätt att utge sedlar på 5 rdr:s valör, boende såsom jag i en landsort, skulle de troligen icke framställa ett sådant yrkande. Svårigheten att på landsbyggden erhålla småmynt är tillräckligt stor och skulle än vidare försvåras genom det nyss framställda förslaget. För öfrigt och då man ej har skäl att vara missnöjd med privatbankerna, ser jag ingen anledning att frånträda en lagstiftning, som visat sig vara så välgörande. Jag anhåller om bifall till denna § oförändrad. Frih. Tersmeden: Jag instämmer med Gr. Sparre till alla delar. Hvad angår Hr Dalmans förslag, så är det en gengångare från gamla tider, för att inskränka privatbankernas sedelutgifningsrätt. Beträffande Gr. Liljencrants’ förslag, har jag visserligen ingenting deremot, emedan del icke gör något hvarken till eller ifrån, om det antages. Jag skulle dock icke anse det vara skäl att antaga förslaget, emedan R. o. Ad. troligen blifver ensamt i ett sådant beslut. Jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Den 12 September e. m. 251 Gr. Liljencrants: Hvad angår mitt förslag, så medgif ver jag gerna, att utsigterna för indragning af Riksbankens småsedlar kan vara oviss, men man har dock sett större förändringar i åsigter inträda. Frih. Tersmeden har yttrat att detta Stånd skulle förmodligen blifva ensamt i sitt beslut, om det antcge mitt förslag.
Allt har måst gå för sig i förlikningsväg; bestämmandet af 1831 års slut, ordet tiel i stället för tlag, har måst göras till föremål för negociationer. De, som önska en snar realisation, borde icke envisas mot detta bestämmande af 1831 års slut. Deri ligger dock uttryckt den önskan, att realisationen ej må utöfver den tiden fördröjas. Skulle nu Ridderskapet och Adeln vilja i denna del annorlunda besluta, och inbjuda de andra Stånden, alt deruti med sig instämma, så skulle möjligen för minoriteterne i de andra Stånden öppnas en utsigt att få realisationen uppskjuten först till nästa Riksdag, och sedan måhända ett tiotal af år. Hvad i en framtid skall hända, kan ej mathematiskt beräknas, ty der krafterna stå i strid med hvarannan, förblifver alltid utgången problematisk. Jag är visserligen öfverlygud, att ingen svårighet skall möta, Den 16 O c t o b e r e. m. alt cili ål la de 700,000 Riksdalerna, som ännu fela. Det är icke Börsen man skall vända sig till för att få dem. Det är för dagen blott, som den har silfver att disponera. Alla de, som komma att finna uträkning att taga capitaler utifrån, måste laga in dem i silfver. Genom dessa kommer silfver tillfyllest, så snart sedelns silfverrörelse är gifven, och så framt genom fri vexling sedelns oafbrutna inlösen med silfver är garanterad. Det är ingen omöjlighet, att ju inom i83o års slut den beslutade fondförstärkningen kan vara beredd. Då dessutom 3:ne Stånd redan fattat sina beslut, skulle den föreslagna inbjudningen blott leda till att förhala tiden. Mycket återstår ännu. Lagarne äro ännu icke redigerade; de skola sedan föreläggas Kongl. Majrt. Kongl. Maj:t skall inhämta Högsta Domstolens tankar öfver dem. Låtom oss icke förspilla tiden med obetydligheter. Jag tillstyrker bifall å Utskottens förslag. Friherre Cederström: Visserligen är tron en rnägtig ting, hvarmed man påstår sig kunna göra under, men jag anser, alt man mindre bör bygga på tron, än på de beräkningar man äger anledning att göra.
Batsman, se ansökningar. 31 Konstitutorialer ofh Förordnanden sä väl vid allmänna verk, som enskilda Stiftelser, då lön eller arfvode icke åtföljer-, Permissions-sedlar, som af Officerare utgifvas för Korporaler vid Infanteriregementena samt Soldater och Båtsmän, när de i sine angelägenheter ej resa utom Länet; börande de i annat fall vara försedde med vederbörligt resepass, karteradt på sätt 4 § 2 mom. utvisar. Sockenstämma-, Kyrkoråds och Socken-nämnds-yxotdkoW samt Utdrag derutur; Testamenten till maka och skyldemän i rätt uppoch nedstigande led, syskon och deras afkomlingar samt till allmänna Undervisningsoch SkoleInrättningar, Kyrkor, Stipendii-fonder, Pensions-inrättningar, Arbetshus, Hospitaler, Fattigförsörjnings-anstalter och i allmänhet fromma Stiftelser, äfvensom konstoch vetenskapliga samlingar, samt sådane testamentarisk» dispositioner, hvilka i kontant eller värde icke uppgå till 300 r:dr. 2:o Lindring den nu fastställda stämplade pappers-afgiften njute Allmogen, Soldater och Kronans Båtsmän med de flere af Gemenskapen vid militären i så måtto, att § 8. Kartering af Kontrakter, Köpe-afhandlingar och Förbindelser m. m. emellan enskilde personer. 32 Beoitlnings-Vtskoltels Betänkande, N:o 6. 4:o. Köpe,- Bytesoch Gåfvo-bref på fast egendom å landet och i städerne, Bruk och Manufaktur-verk, Smiden och Smides-rättigheter samt Hammarskatter, Frälseräntor, Fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera som under eganderätt föryttras och vid Domstolarne uppbjudes eller iuteckuas, förses med stämpladt papper efter värdet, nemligen:
Uppläst hos Ridderstapet och Adeln den 2a Zunii Prest-Ständet - 20 Borgare-Standet - 20 - s Bonde.Ständet r 20 - » Wordfamt Memorial! ^)et Utstött, som af Riksens' Ständer blkfwkk förvrdnadt att bereda den af Kongl. Majtt till Riksens Stander genom Nådig Proposition hanstiutne lräga, rörande arlöggande af en sa kallad pasievolance-afgift, i stöllet för den kostnad Rotehållare för Matsäckar, drickspenningar och ffiuts wid Mötestider at den indelta Soldaten manligen bestar, har med största noggranhet tagit detta 'wigtiga ämne i vfwerwagande. Meningarne hafwa warit alldeles ^24 Den 20 Juni!. /odelade rörande nyttan deraf, att Roten genom en -bestämd afgift tili Kongl. Maju och Kronan stolle satta högsta magtcn i tillstånd att wid mötes-iden a behandla Soldaten lika, stin onder kiigstid. Ingen har twifiat, alt ju denna inrättning stolle bttraga dertill, arc Soldaten wänjdcs wid Fältlesraden, att den stora monalireten, stm wid krigenS början härflyter af en ombytt lefnadsordning, stolle förminstas, att den rätta dugligheten till Fälttjenst skulle okas genom Paflevolancens intagande. Om inrättningens nytta har således ingen fraga uppstått. Den enda stridighet, stm inom Urstottet försports har angott den fragan, hurowida allmänna willor kunde för hela landet förcstrifwas, och huruwida cnffildta contracter icke lade hinder i wägen att härvfwer fatta ett för hela landet gällande beslut. Utskottet har med fullkomlig högaktning emvttagit alla upplysningar rörande sakens sanna förhållande. Det har erhållit fullständiga uppgifter angående alla enstildta contracter, som i olika orter synas böra gifwa en olika beskaffenhet at befluten, rörande denna afgift.
Ria under byggnad och de följande åren hafva densamma i mer eller mindre moa begagnat.” N:o i54< Antom till Exp.*Utsk. den 5 Junij Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets afgifva Betänkande N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående lindring i vi/koren för begagnandet af det utaf Rikets Ständer till åt er uppbjggunde af Staden Borås anslagne Låne-understöd. (R. A.) Genom ofvanberörde Betänkande, som ifrån samtlige Riks-Stånden. blifvit, för ytterligare handläggning, lill Stats-Utskottet återremitteradt, bade Utskottet tillstyrkt, alt den lill fulländande af Stadens nya planläggning med gatureglering anslagne ena Lånesurnman af 10,000 R:dr finge efterskänkas och afskrifvas; och att, i afseende på den andra, stor i5,ooo R:dr, lill återuppbyggande af Stadens afbrända allmänna Byggnader, årliga räntan derå måtte, ifrån och med innevarande år i834, nedsättas ifrån fem lill tre procent; dock skulle öfriga vilkoren komma att bibehållas oförändrade. Emot denna föreslagna lindring i betalnings-vilkoren äro, inom samtlige Riks-Stånden, anmärkningar framställde. I afseende på afskrifningen, så är hufvudsakligen anmärkt, alt dess beviljande skulle gifva en uppmuntran att begära lån af Sländerne, i hopp att sedan vinna afskrifning; att afskrifningen vore orättvis, emedan den skulle innebära serskilda förmoner för ett mindre antal medborgare på det öfriga skattdragande folkets bekostnad; att den vore skadlig, emedan dea 12 Stals-Vtskottels Utlåtande N:o 1S4• minskade helgden af ingångna förbindelser och menligt inverkade på allmänna omdömet örn beskaffenheten af de, till godtgörande af Statens skulder anslagne tillgångar, samt i och med detsamma skadade allmänna crediten; och ändtligen, att prsejudicatet skulle blifva vådligt.
Då akademien sålunda utmärkt henne såsom en mer än vanligt lofvande talang, skulle det varit i sin ordning, om den också hade kunnat bereda henne understöd för fortsatt konstnärlig utbildning, men äfven om akademien förfogar öfver betydande fonder, så skulle det det dock kräfvas ännu större belopp för att tillgodose de många och växande behofven, och fröken Kjellbergs tur har ännu icke kommit. » Syndafloden » framställdes i fröken Kjellbergs ofvannämda arbete, hittills det största af hennes hand, genom bilden af en man, som, stigande uppåt en brant, bär i sina armar liket af en ung drunknad kvinna och höjer sitt hufvud mot himlen med ett trotsigt kast och med dragen präglade af sammanbiten smärta. Det var icke så mycket det aktningsvärda anatomiska studiet af såväl den manliga som den kvinliga figuren, som drog uppmärksamheten till detta konstverk, ehuru det äfven i detta hänseende tålde att skärskå- das, som icke snarare det gripande ojh själfulla sätt, på hvilket den mänskliga affekten var skildrad. I synnerhet i detta afseende stod det vida öfver elevarbetenas vanliga nivå. Något af denna förmåga att kunna säga något framträder äfven i fröken Kjellbergs smärre arbeten, af hvilka de båda af Konstföreningen inköpta flickbysterna » Skämt » och » Fjorton år » äro hvar i sin art karaktärsfulla arbeten. Det är emellertid icke i sådana uppgifter, som fröken Kjellbergs begåfning tager ut sin fulla rätt, och huru stor fördel fröken Kjellberg och Panoptikon än kunna hafva af hvarandra, så är det dock ej i den jordmånen, som hennes talang skall kunna mogna. Ty ännu är den blott ett vackert löfte. Fröken Kjellberg vet själf lika bra som någon annan, att hennes bästa arbeten ännu äro ogjorda. Men just detta gör att hon kan se mot framtiden med gladt mod. Karl Wåhlin. Du var stjärna i sky. jjdiåt i sommarens doft jag fann dig, mitt barn, och du spann omkring mig de starkaste garn. Du var stjärna i sky, du var glitter på våg, du var fagraste ros, som i skogen jag såg. Och när morgonens glans öfver fjärden flöt ut — kring din panna dess skimmer blef samladt till slut. Du blef skön som ett helgonkring silkeslent hår en gloria lyste af ungdom och vår.
I stället för ett av justitieråden må dock annan lagfaren, skicklig och oväldig person enligt Konungens förordnande tjänstgöra såsom ledamot av lagrådet. Dessa fyra ledamöter skola deltaga i behandlingen av alla på lagrådet ankommande ärenden. Där så prövas nödigt, må i behandlingen av visst ärende i lagrådet deltaga ytterligare en för insikt, erfarenhet och redlighet känd person, som Konungen utser. Skall lagrådet vara delat i avdelningar, skall vad i detta stycke stadgats om lagrådet gälla varje avdelning. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfärde Stats-Rådet kallelse å Riksdagen, hwilken kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufwudstadens Kyrkor och widare i Riket kungöras. 1809: Konungen låte samtelige Riksens Ständer deras Privilegier, Förmoner, Rättigheter och Friheter åtnjuta; beroende det på samteliga Riks-Ståndens öfwerenskommelse och Konungens bifall at låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra. Konungens skrivelser och propositioner till riksdagen eller allmänt kyrkomöte, allmänna författningar, av Konungen utfärdade fullmakter å ämbeten och tjänster samt de ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar i övrigt, vilka Konungen bestämmer, skola, för att bliva gällande, vara försedda med Konungens underskrift och kontrasignation av vederbörande föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med däröver förda protokoll. 1: o. Regeringsrätten tillkommer det även att, i mål av beskaffenhet att kunna tillhöra dess slutliga prövning, upptaga och avgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. Alla övriga sådana ansökningar skola av högsta domstolen avgöras. Uti Högsta domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af fem ledamöter, så ock af fyra, der alla fyra äro om slutet ense. Öfver vigtigare saker skola minst sju döma.
Jag ämnar endast att i afseende på de punkter, som röra beslut, hvari jag deltagit, och dem, om hvilka jag i öfrigt har kännedom, samt hvilka ej redan varit föremål för den utredning, som inför detta Stånd ägt rum, upptaga och utveckla de motiver, som föranledt mig att afeller tillstyrka de beslut, hvilka blifvit fattade och här såsom svårt klandervärda uppgifna. Utsk:s mern. börjar med en anmälan om 3i föremål för Riksrätts pröfning, hvilka Utsk. uppgifvit sig hafva till 9 «. 7 Den i J u I i f. m. Just.ombudsmannens handläggning öfverlemna!:. Ulsk. begagnar dervid peremtoriskt det uttryck, att Konungens rådgifvare i dessa 3i mål handlat grundlagsvidrigt, försummat att gora de i grundlagen deni ålagda föreställningar och i sina rådslag afvikit från för dem gällande lagar. Detta omdöme vore visserligen ganska betänkligt, om icke lyckligtvis det återstode att inför Riksrätt reda verkliga förhållandet i dessa frågor, hvilket då af ett annat forum än Const.Utsk. blir pröfvadt och hedömdt, sedan de anklagade haft tillfälle att försvara sig, att utveckla sina skäl och framlägga de begrepp om grundlag och andra lagar, som de hysa, och som de trott sig hafva samvetsgrann! iakttagit. Derefter får man se, om i något eller några af dessa mål verklig grundlagsvidrighet blifvit begången eller icke. Jag öfvergår nu till den del af memor., som är föremål för R. o. Ad:s upplysta och benägna pröfning. Den första anmärkmn, sora ingår såsom skäf och grund att bereda de i frågan opinerande Statsråds-ledamöters afsättning, rörer frågan om behandlingen af lagverket. Jag är icke bland de i delta afseende af Utsk. uppnämnda personer och har också icke deltagit i det anmärkta beslutet. Jag kan således med opartisk blick beskåda saken. Mig har det förekommit, som vore hvad Statsrådet då tillstyrkte just det lätta af saken, och således äfven det med Rikets sannskyldiga nytta bäst öfverensstämmande. R.