Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans åsigt om den grund, hvarpå föreningen skulle hvila, uttalade han 1815 i förut aulörda ord, der han tydligen säger att jemlikheten skulle vara oberoende af det ena eiler andra folkets antal eller det ena eller andra landets afkastning. Och denna åsigt Vann då Svenska folkets och dess representanters jublande bifall. Af tvänne, under ett krig allierade makter, har väl den makt, som lemnar största truppstyrkan och största bidragen, en i förhållande derefter större röst än den andra? Eller i en kongress, månne det lilla Danmark skulle åtnöja sig med en tjugondedel eller något dylikt af den rösträtt, som tillkommer Frankrikes eller Österrikes ombud—? — Eller, för att taga ett exempel inom vårt eget land, månne det Högvördiga Ståndet skulle åtnöjas med den rösträtt i förhållande till BoudeStåndets, som presterskapets bidrag till statsverket skulle utvisa i förhållande till hela Svenska allmogens. Sjelfva BorgareStåndet skulle stå sig slätt vid en sådan fördelning af de politiska rättigheterna. Utgående från grundsatsen af allas vapenpligt, kan man ej komma längre än att hvartdera landet betalar i mån af folkmängd, och redan häri ligger en ofantlig fördel såväl för Sverige sora Norige. 196 Den 17 Mars f. m. Jag bar afsigtligen hittills förbigått några af Utsk:t framkastade ord, dem jag visserligen helst önskat att kunna anse och tyda såsom betydelselösa. Likväl och med afseende på yttranden, fällda så väl vid remissen af Hr Dalmans motion, som också i pressen, vågar jag ej frånkänna dessa uttryck all syftning. Det förekommer nemligen på icke mindre än 5 ställen, pag. 27, 29, 30 och 31, strofer, som mer eller mindre aflägse antyda, att, om Sverige ej får principat i unionen — om Norige ej villigt fogar sig efter Sveriges fordringar —, vore måhända så godt att unionen uphörde. Beklagligen har jag ock enskildt hört den föreställningen i ganska välvillig afsigt yttrad, att om föreningen uphörde, skulle de båda nationerna tvifvelsutan såsom buudsförvandter kunna gagna hvarandra mer än nu tyckes vara fallet.
Vid hemkomsten satte hon sig genast ned vid skrifbordet och gaf luft åt sina tankar och känslor. Det var en helt enkel liten skildring af huru två hjärtan funnit hvarandra, men hon skref den under inspiration och med en exstatisk känsla af lycka, med tårade ögon och purprade kinder. Den var enkel och naturlig, men full af skär poesi, och hon kände med sig, att den hörde till det bästa hon skrifvit. Följande dag skickade hon den till en af morgontidningarna, och nu stod den redan här, var redan läst af många, kanske af honom, af honom, som Som hon älskade ja, — men som ingenting vågade säga, ingenting bekänna med ord, fastän blickarna talat sitt rika språk. Och hvarför dröjde han då att tala? Jo därför, att han ännu ej var färdig med sin långa kurs, därför att det ännu återstod honom några få tentamina, och därför att hans stolthet förbjöd honom att binda henne — fri och oberoende — vid sig och sin ovissa framtid. » Och i stället för att gripa lyckan, som ligger honom så nära, tiger han af hänsyn till konvenans och stolthet och alla dessa dumma gamla plägseder och bruk, hvilka förkväfva allt verk I D U N 166 ligt och naturligt inom oss, » tänkte Inez med svidande hjärta. » Månader och år skola släpa sig långsamt fram, vi bli allt längre åtskiljda med hvarje dag, och af mig blir det snart en gammal mö, en gammal blåstrumpa, » och därvid log hon halft vemodigt. » Fröken Hanner, det är en herre, som vill tala vid fröken, » anmälde jungfrun, och samtidigt såg Inez i dörröppningen, bakom tjänarinnan, ett ansikte — hans ansikte. Ej ett ord gick öfver Inez ' läppar. Lugn och behärskad som hon annars alltid föreföll, kände hon sig nu som ett barn, ertappad på bar gärning. Hvarför kom han hit i dag, så tidigt — klockan var bestämdt ej mer än tolf — han, som helst undvek visiter och sade sig aldrig ha tid därmed? Med ett par raska steg stod han midt i rummet, bugade sig käckt och dock vördnadsfullt, i det han tryckte hennes hand, som halft viljelöst lades i hans. Han såg så glad och strålande ut, hvad hade händt?
Jag hade icke ärnat tala i detta ämne, då jag redan hört, att en talare yttrat, att det kunde blifva föremål för Constit.Utsk:s behandling; men då discussionen tagit en riktning, som jag fruktar vara grundlagsvidrig, har jag begärt ordet, oaktadt min stämma knappast förmår uttala min mening. Jag ber Herrarna vara uppmärksamma derpå, att här icke finnes annat att afgöra än 2:ne frågor, om det ämne, som blifvit oss föredraget, är cn Konungens Propos., eller om det icke är det? Är det en Konungens Propos., skall den, enligt 44 §• Riksd.Ordn., ovilkorligen remitteras; är det åter blott en Skrifvelse med upplysningar, skall den icke remitteras. Huruvida den är Propos. , bestämmes efter min tanka af de allegater, som åtfölja Skrifvelsen. Då jag granskar dem, finner jag dem bestå af lagförslag, som Högsta Domstolen granskat och hvaröfver den afgifvit sitt yttrande, äfvensom StatsRådet sitt. Huruvida dessa allegater, utgörande i behörig form afgifna lagförslag, äro grundlagsvidriga eller icke, tillkommer det mig icke här att bedöma; anser jag den så, äger jag mig anvisadt sättet att genom rullad anmärkningsanledning i grundlagsenlig form gifva den tillkänna. Härmed må nu vara huru som helst; en Konungens Propos. ar nu emedlertid föredragen, och den måste remitteras, hvilket jag yrkar. Att remittera den med tillägg, sådant det af flera talare blifvit föreslaget, skulle jag tro innefatta den största förödmjukelse, som R. o. Ad. någonsin kunde visa det Utsk., till hvilket remissen sker; ty att R. o. Ad., i samma stund som förslaget remitteras, skulle säga, att det skall behandlas i öfverensstämmelse med grundlagen, vore att förutsätta, att Utsk. kunde göra någon grundlagsvidrighet. För min del anser jag ett sådant tillägg alldeles onödigt; jag befarar icke, att ett Utsk. skall våga göra något grundlagsvidrigt.
D e t tredje af dessa syskon var Charlotte, född den 9 oktober 1803 i Vesterås. IDUN 58 G ö r, h v a d alla prisa mage, Om det h e l a v ä r l d e n sage, 1894 Gör det, så att ingen ser det. Och fördubblad ära ger det. Räcker t. S k a l d e n C. W. D e n n a delades på det lifligaste af m i n a äldre systrar. De ha aldrig varit tryckta. » N u framkallades m i n syster. W. B o t t i g e r, yttrat, att de varit väl förtjänta af att samlas o c h utgifvas. » När som Betty här beskrifves, B l o t t ett e n d a af dessa stycken m å h ä r Enkel, blygsam, utan flärd, finna r u m. Blomsterband kring skilda landl Broder. ' Du ej mer skall lida, Se den hulda vid din sida Yill ditt hjärta lugn bereda Och din lefnads stjärna bli. Då hon vårdar lagerkransen, Inga törnen skymma glansen. Änglar skaldens hydda freda, Då en ängel bor däri. Skalde-dotter! Skalde-maka! Den, som älskar, kan försaka, Minnets purpursky ej döljer Hoppets silfverklara ny. Nya hjärtan mot dig böjas, Nya böner för dig böjas, Och från barndomshemmet följer Gammal kärlek, evigt ny. Hell er då i syskonrunden! Hell den festligt glada stunden, Då ett eget hem er sluter Snart uti sin lugna famn. Ja, välkomne till oss alla, Skäll det ock vid Fyris skälla! Syskonkedjan sammangjuter Sig kring edra kära namn!
K samt 226, beslutat, att till oförminskadt belopp upptaga rotefrihels-afgiften bland Stats-verkets inkomster, Utskotten nu egde att lill Rikets Ständer framställa sådane förslag, som i mer eller mindre moa kunde anses innebära någon förändring eller jemkning i ett af Rikets Ständer fattadt beslut; men, enär denna fråga grundar sig på en Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, hvilken tillkommit, sedan Rikets Ständer redan i väsendtlig nion handlagt och pröfvat den ordinarie Stats-regleringen, och hvar - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon-Ulskoltens Utlåtande, N\o 204. 3 igenom Kongl. Maj:t, med öfverlemnande af Roteringslängderne och alla handlingar i målel, föreslår Rikets Ständer att gifva deras slutliga samtycke till åtgärder, som borde blifva i all framtid till efterrättelse gällande, ocb således ärendet fordrar en noggrannare pröfning, än den, StatsUlskottet, i saknad af dessa handlingar, ocb obekant med Kongl. Maj:ts egen Uppfattning af föregående Rikets Ständers skrifvelser, deråt kunnat lemna, hafva Utskotten, vid delta förhållande och då Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse ovilkorligen påkallar ett svar, hvilket svars angifvande förutsätter en fri och obehindrad pröfning af frågan i hela dess sammanhang, ansett sig oförhindrade att ur denna synpunkt uppfatta och behandla ämnet, dock med iagttagande deraf, att ingen rubbning till ziffran uppkommer i Statsverkets påräknade inkomster.
' Det torde dock vara mera förf: s fel, att den i styckets början så utomordenligt kraftiga herskarkaraktären tappar bort sig. Moderskärleken tager ut sin rätt, och i det afseendet är karaktärsskildringen nog riktig, men den eftergifvenhet som grefvinnan visar är dock icke fullt förberedd i det föregående och synes därför ej häller alldeles följdriktig. Skådespelerskan kan ej göra mycket däråt, men fru Hwasser gör onekligen alt som kan göras för att rädda karaktären. Sin egen konstnärsära har hon i denna roll icke räddat, ty den har aldrig varit i fara, men hon har låtit den lysa i ett ljus, som tyckes vara ännu starkare än förut. Så länge vår förnämsta scen har sådana skådespelar-krafter, må man ej misströsta, skulle också förhållandena för öfrigt gifva anledning till farhågor. Liksom grefvinnans roll gör sig. gällande i synnerhet i första akten, är det furstinnan Lvdias söm beherskar den j * andra. De rollerna ställas emot hvarandra, men ha stor likhet däruti, att de båda två skildra hersklvstna karaktärer, hvilka också ha samma föremål för sin kärlek, fastän deu ena är ett uttryck för moderns ej sä litet själfviska åstundan, att hennes son skall göra ett lysande giftermålsparti, under det Ur dagens krönika. 24den andra drifves af en på sitt sätt lika själfvisk lidelse for att vinna den unge mannens hjärta och hand eller ät minstone den senare. Fra Dorsch-Bosin har fått det icke sä lätta uppdraget att framställa denna furstinna Lydia, som förut återgifvits af fru Ulff och nu mera aflidna fröken Hallin. Rollen är så till vida fast att taga på, som den uttrycker en bestämd, af en enda lidelse fvld karaktär, hvars kärlek sedan bvtes i hat m * och hämdlystnad, då den ej besvarats af det älskade föremålet; men utom detta allmänt mänskliga, finnes i denna karaktär, liksom för öfrigt i hela stycket, något som förf inlagt såsom särskildt rvskt, hvilket furstinnan skall visa i sitt för
Den 20 J u n i f. m. att komma till detta afhjelpande, att kunna sammanföra meningarna, tror jag, att kanhända äfven denna riksdag skall visa vara hörande till pia desideria,stills R. St. kunna komma oftare tillsammans och jemka de särskilda tankarna med hvarandra. Samme värde talare har anfört farhågan För vacklande emellan motsatta opinioner i den ekonomiska lagstiftningen såsom ett skäl, hvarföre han ville afstyrka tätare riksdagar. Jag täger mig friheten fästa talarens Uppmärksamhet derpå, att det alldeles icke är och ej beböfver blifva fråga om att vid hvarje riksdag öfvergå från ett sysleme till ett annat, men deremot beböfver Regeringen veta, huru ett antaget systeme verkar i den praktiska tillämpningen och derom kan, efter min tanke, Regeringen icke af någon annan inhemta en så sann upplysning, söm af nationens ombud. Man bör dessutom i detta afseende observera, att om ett vacklande uppstår, om representationen någongång kastar sig in på ett förändradt systeme* som vore förderfligt för landet, så äger Regeringen, om den ekonomiska lagstiftningen är fördelad emellan Statsmakterna, sitt veto för att sätta sig deremot, och ännu mindre måtte faran deraf vara i ett samhälle, der, såsom hos oss, denna lagstiftning helt och iiållet ligger i Regeringens händer. Utomdess hafva vi just uti för ögonen, att Ständerue äro sysselsatte med ordnande af tullbevillningen. Detta är ett ämne, som angår den ekonomiska lagstiftningen, och som redan i och för sig sjelf, vid frågan om nästan hvarje artikel, klöfver någon insigt i statshushållningen eller åtminstone tillämpning af några vissa grunder. Det är klart, att om riksdagsmännen kunna återkomma oftare och hafva afnött sina opinioner emot hvarandra samt fått sina farhågor skingrade, så skall systemet kunna bringas till något mera helt, än om de sammanträda hvart 5:le eller G:te år och skola i hast inom en eller ett par månader bestämma öfver så vigtiga äfender, hvilkas felaktiga behandling kunna på slöjder och handel hafva det svåraste inflytande under de påföljande fem åren. Detta anser jag för ett af de Vigtigaste skäl, hvarföre riksdag borde hållas hvartannat år.
St:r meddeladt för en sådan händelse, hvarigenom en förlust för reclamenten, utan dess eget förvållande, uppkommit, så mycket hårdare, som handelsföretaget varit af så loflig beskaffenhet, att uppbringningen blifvit ogillad af Domstolarne i sjelfva den uppbringandes Fädernesland, vill K. M:t, som, efter ytterligare utredning af i frågavarande reclamationsmål, inliemtat, att Reclamenten icke försummat någon åtgärd till ersättningens utbekommande af Kaparen, och att förlusten i öfrigt är ersättningsgild till ett belopp af g5o R:dr 22 sk. 8 r:st. i Nåder hafva öfverlemnat detta mål till Rikets nu församlade St:rs pröfning. Betänkande n. 3og 12:0 Galeasen Gäddan, uppbragt i December månad 1811 af Fransk Kapare, men fridömd. — Ersättning för Fartyget reclamerad af Friherre Garl af Wetterstedt. Den Kgl. Remissen, i afseende på detta reclamationsmål, innehåller, att K. M:t, som funnit ersättning icke kunna, emot innehållet af 15 punkten i R. St:rs underd. Skrifvelse d. 21 Dec. 1823, i Nåder medgifvas, ville likväl, med afseende på dervid förekomne serskilda omständigheter, i Nåder hafva öfverlemnat målet till Rikets nu församlade St:rs profning. i3:o Briggen Maria Elisabethj uppbragt i Dec. 1810 af Dansk Kapare, men fridömd. — Ersättning för Fartyget reclamerad af R.edarena, Grosshandl. G. W. Öhmans ConcoursMassa och Grosshandl. Rydberg. Den Kgl. remissen, i afseende på detta reclamationsmål, lyder sålunda: K. M:t har, vid pröfningen af hosföljande mål, rörande sökt ersättning af Handlanden G. W. Öhmans ConcoursMassa m. fl. för lidne förluster genom uppbringning af Briggen Maria Elisabeth, ansett sig icke kunna, emot innehållet af R. St:rs underd.
Maj:ts t7?ä-iga Proposition till Rikets Ständer om ^ en förändring i utskrifningsfätter af det fast sitäida .förstärknings-manskapet. Gifrveti Orebro Slott den Zo April 1812. ^a Kongl. Maj-k, under den r Maj r8ro, Nader antog och gillade Riksens Ständers bestal rörande Förstärknings-manstapek, iofwade Kongl, da Mas.! Den zo April. '-77 Masik att med afseende pä de hufwudgrunder Riksens Ständer faftstäldt, och efter ytterligare wunnen erfarenhet om deras anwändbarhet wid tillämpningen, meddela Riksens Ständer de ändringar, som kunde anses nödige, till beredande af den högsta möjliga fullkomlighet i ett ämne sä wigtigt, ftm det i fräga warande. Kongl. Majit gär nu att uppfylla detta löfte och att, med oinskränkt förtroende, päkalla en förnyad borgen af Riksens Ständers alfwarliga känsta för Fäderneslandets förswar och sjelfständighet. Kongl. Maj.-t tror Sig ei behöfwa inga i några widlöftiga bewis om nödwändigheten att bereda tillräckliga och anwändbara förswarsmedel, emot de anfall, som möjligen kunna hota Rikets lugn. I ttt tidehwarf, dä swagare Stater ej mera hämta aagot städ af de mägtigares inbördes motweginde korka; dä Länders sjelfständighet ej mera bewaraS ienom främmande förbund, oftast förenade med wiloret af en blind undergifwenhet; äger ett manligt och stridbart Folk, ^ som will bidehälla sina Lagar och sin frihet, ej nägok annat wal, än att i wapnens, wiljans och enighetens förenade kraft söka en oy borgen för framtiden.-
Under förmenande att de olägenheter, som uppstå genom föreskriften att ego-graderingén först efter skiftets afslutande får öfverklagas, torde vida öfverväga de dermed afsedda fördelar, har A. P. Andersson hemställt, att denna §, som i sex raomenter uppräknar de ämnen, om hvilka under skiftet uppkomne frågor skola innan skifte fortsättes och fullbordas af Egodelning-rätt pröfvas och afgöras, måtte erhålla ett sjunde moment, så lydande: ”7:de Morn. : klander å ego-graderingen.” Vid skilten finnes ingen fråga af mera svår beskaffenhet, än den om egornas gradering. Ensidighet utmärker ofta delegarnes öfverläggningar härutinnan och skiftesmannens och gode männens beslut i frågan kunna i följd häraf icke undgå att understundom innefatta misstag. Uti alla äldre, så väl stor-skiftessom enskiftes-författningar har den princip varit antagen, att, innan skiftes-läggningen finge verkställas, borde ego-graderingen vara orubbeligen afgjord; hvaremot Lag-kommittéen uti förslaget till Byggninga-balk, 4 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk. Bet. N:o 3i. 23 4 kap. 29 §, och den kommitté, hvilken, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 3! Januari 48,31, hade uppdrag att till närmare granskning upptaga åtskilliga emot Kongl. Skiftes-stadgan framställda anmärkningar, hafva antagit och godkänt den princip, som i 18 kap. 13 § i Skiftes-stadgan blifvit följd, eller att delegare, som är missnöjd med skifte i afseende på ego-graderingen, eger öppet att inom viss bestämd tid, sedan Skiftesmannen förklarat skiftet vara afslutadt, sina besvär till Ordföranden i Egodelnings-rätten ingifva.
Civil-Statens Pensions-In rättning Räkenskaperna, hvilka af delägarnes egne Revisorer undergå granskning, hafva till någon erinran från Rikets Ständers Revisorers sida icke föianledt och framställa förhållandet sålunda: De*»et. år 1842. år 1843. Balans frän föregående äret: Balans till påföljande året: Skulder, Öfverleverering . Deponerade medel TJpplånta medel lnnestående pensioner för afskedade delägare Dito å allmänna Enke-fonden Civil-Statens enskilda Enkeoch Pupill-fond Gåfva af en gammal tjensteman Kongl. Götha Hof-Rätts medel Framlidne Stats-Kommissarien AVimmerstedts testaments-medel Jonas och Paul Filéens donerade kapital-fond S:r Summa 1 Credit. Balans från föregående året: — Balans till påföljande äret: Arméens Pension s-Kassa. Af denna Kassas redogörelser hafva Revisorerne fått emottaga dem, sorn blifvit förda öfver stats-anslaget till pensionering af Militäre Embetsoch Tjenstemäns samt Under-officerares med vederlikars enkor och barn; livilka räkenskaper, som i Kongl. Kammar-Rätten granskats för båda revisionsåren utan anmärkning och till någon erinran af Revisorerne icke föranledt, framställa förhållandet sålunda: 22 — 170 — Debet. år 1842. år 1843. Balans från föregående året. Uppbörd: Credit. Utgift: 1,790: Ersättning tili Civil-Statens Pen sions-inrättning 345: 345: — —. Balans till påföljande året: I anledning af gjord reqvisition af Kassans samtliga räkenskaper för åren 1842 och 1843, hafva från
Utskottet får således, med anmälan att detsamma icke skall underlåta att till Rikets Ständer afgifva förslag om användande af såväl allmänna hypotheksbankens årliga inbetalningar för öfvertagna fastighetslån, sorn den sedan 1863 års början upplupna bankovinst, — under åberopande af stadgandet i 44 §, 3 momentet, af Riksdags-ordningen, till Hedervärda Bonde-Ståndet återlemna här ofvan upptagna motioner af Per Nilsson från Christianstads län, C. A. Larsson från Ostergötlands län, Gustaf Bjerkander från Skaraboi-gs lån, Johannes Andersson från Elfsborgs län och Per Persson från Wermlands län. Stockholm den 27:de November 1865. Reservationer: af Riksdagsfullmägtige Anders Gudmundsson från Hallands län och Nils Olsson från Malmöhus län. Banko-Utskottets Memorial N:o 5. 3 \ :o å. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1865, kl. 1 e. m. Memorial, med återlernnande af Riksdags-fullmågtigen Anders Perssons från Christianstads län motion. Till Banko-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet under den 18:de dennes remitterat en den 25:te till Utskottet ankommen, af Riksdagsfullmägtigen Anders Persson från Christianstads län väckt motion, innefattande förslag dels om inrättande af sedelutgifvande provinsbanker i alla de provinser, som sådant önska, utan annan vinst för delegarne än den, som ligger i den billiga låneräntan och lånens beqväma återbetalning på kort tid genom amortering, och dels att, om detta förslag ej vunne bifall, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla att frågan om provinsbankers bildande måtte varda öfverlemnad till utredning af en utaf Kongl. Majit i nåder utsedd komité.
Till H. R. o. Ad. frambär BorgareSt. genom oss, dess Deputerade, den första vördsamma helsningen och en uppriktig välönskan vid detta Urtima Riksmöte, hvartill R. St., i underdånig följd af K. M:s Nådiga vi 1 ja, sammanträdt. Det hufvudsakligaste föremålet för öfverlägga ingarne är uti det Kongl. Påbudet om Riksdagen antydt; och, inseende vigten deraf, erkännande inflytelsen af de beslut, som fattas, på samhällets väl, är BorgareSt. öfvertygadt, att R. St., hvar i sin mån, skola med allt det allvar, som ämnet påkallar, söka att bereda öfverläggningarne till en med Fäderneslandets bästa öfverensstämmande utgång. Med dessa tänkesätt anhåller BorgareSt. att få vara inneslutet uti H. R. o. Ad:s ynnest, vänskap och förtroende. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, svarade: Med sann aktning och tacksamhet emottager R. o. Ad. Vällofi. BorgareSt:s första helsning vid detta Riksmöte. Då de värf, för hvilka II. M. Konungen hufvudsakligen sammankallat denna Urtima Riksdag, röra Rikets Penningeverk och dess stadgande, ej endast för det närvarande, utan äfven för de tider, sorn stunda; då Ret allmänna målet endast kan vinnas i ett gemensamt medverkande, äger Vällofi. BorgareSt, ett högt påkalladt interesse, att Den 24 J a n u » r i i f. m. ’7 att i det allmännas bestånd och säkerheten af penningeförhållandet, man och man emellan, se sin egen tryggad. Må hos oss alla, i valet af medlen, allt enskildt vika och endast ett älskadt Fosterlands väl sökas. R. o. Ad. väntar det med lika tillförsigt af sine MedStänder, som uppriktigheten och öfvertygelsen hos oss skall blifva ledstjernan för våra handlingar, våra beslut, säkre, att det är endast derigenom framgången för Konungens och Folkets gemensamma önskan och bemödande kan vinnas. R o. Ad. ber Hr Rådmannen och samtlige Deputerade till det V.
Mä det blott nämnas att, om prbfningarna tvid dessa Lärowcrk ärv i Wettcnskapen lika stränga, de pröfwade äfwen böra njuta samma fördelar; att om Lärarcna derwid ega lika wigtiga och answariga g-romäl, deras fördelar borde wara nägorlunda öfwcrcusstämmande; och om Stockholm eger de med Eu» ropas Hufwudstädcr, London, Paris, Berlin och Wien, gemensamma förmäncr att kunna med mera lätthet förena tillfällen till theoretiska kunskapers inhämtande och till ben practiska utöfningen 2) i Cliniska Skolor och pä wäl inrättade Anatomi-Salar, det woworc härdt om ej tillräckclig upmuntran lemnadeS ät de Lärare, hwilka pä en kostsammare ort der offra stna mödor och dessutom twingas att ätaga sig mindre wigtiga göromäl för att bereda utwägar för egit uppehälle^ ). Riksens
För att ådagalägga i hvad mån ofvannamnde afgift fortfarande är för de un~ p der Kongl. Serafimer-ordensgillets öfverstyrelse ställde läns-lazaretter och kurhus af behofvet påkallad, har bemälda ordensgille till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemi nät ett, i enlighet med inkomne summariskajräkningar och revisions-berättelser för år 1848 uppgjordt sammandrag öfver lazarettsoch kurhus-medlen i samtlige länen, med undantag af Stockholms stad, hvilket sammandrag utvisar, att kurhus-afgiften för året utgjort 154,1122 r:dr 9 sk. 11 rst. och öfrige inkomsterne vid sjukhusen 90,024 I r:dr 36 sk., eller tillhopa 244,946 r:dr 45 sk. 11 rst. banko, samt att utgifterna vid dessa sjukvårds-anstalter, afskrifningar oberäknade, för samma år uppgått till 207,822 r:dr 43 sk. 7 rst. samma mynt, i sammanhang hvarmed Ordens-gillet anmärkt, att, då det sålunda visade sig, att kurhus-afgiften utgör den hufvudsakligaste inkomsten i vid kurhusen och läns-Iazaretten, dessa inrättningar, i saknad af samma afgift, eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen kunna ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom alt hospitals-fonden, enligt hvad flera gånger blifvit ådagalagdt, icke är i tillfälle att lemna vidare bidrag till understöd åt berörde inrättningar, hvilka dertill icke heller ega någon rättighet, då de, jemlikt Kongl, brefvet den 10 Oktober 1765, böra utaf länens innevånare underhållas.