Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd inom representationen äfven skola komma att förstå hvarandra, och jag tvekar derföre icke att, ehuru min rätt kan vara sjelftagen, föra jordbrukarens talan. Jag anser nemi. M. Hrr! såsom en af de vigtigaste politiska institutioner, att bibehålla det sjelfegande jordbrukande Ståndet på dess nuvarande i hög grad lyckliga ståndpunkt. Jag är tveksam huruvida bördsaristokratien har någon längre framtid att påräkna; men hvad som är säkert, det är att, sä länge det finnes ett jordbrukande Stånd, så länge finnes ett starkt konservatift element, som alltid vid alla politiska förhållanden kommer att utgöra ett kraftigt stöd för det bestående samhällsskicket. Inom vårt brödrarike Norrige finnes denna institution, ehuru i ännu vidsträcktare mån, emedan rättigheten att börda fortfar der i 5 år, då den hos oss blott räcker ett år. Afven i andra länder, der ett lämpligt framåtskridande eger rum, der man ej kastas från den ena åsigten till den andra, der finnas institutioner, som bibehålla ätterna vid jordegendomen. Så t., ex. i England, så i Tyskland. Jag tror således att, med denna erfarenhet till hjelp, vi böra nogsamt vakta oss för att borttaga de institutioner, som skydda jordegarne i deras besittning af sin jord. Alla författare i nationalekonomi hafva framställt att det är i politiskt afs:de af stor vigt att jordegendomen bibehålies inom familjerna; att det utöfvar ett godt inflytande på kommunerna att samma ätter bibehålla sig på egendomen. Huru vidrigt intryck gjorde det icke på hvar och en, då under den s k. krisen egendomarne beständigt gingo ur hand i hand och man dermed spekulerade och schackrade såsom med en vanlig handelsvara. Hvarföre bördsinstitutionen är så förhatlig, är just att den motverkar ett sådant egendomsförsäljande. Jag är af den öfvertygelsen att bördsinstitutionen är gagnelig i politiskt afs:de i främsta rummet, och jag tror att den fullkomligt väl låter försvara sig.
För den som är road af alt betala ökade skatter för andras skull, betyder sådant ingenting; men för den, som anser lagliga rättigheter böra bestå, samt ait icke den ene medborgaren bör befrias från skyldigheters utgörande, på den andres bekostnad, skall det alltid falla sig tungt att få en skalletillökning från hvilken han enligt rättsgrund bordt vara befriad. Man har under diskussionen af förevarande punkt omtalat huruledes åtskilliga andra eftergifter redan skett och jag känner att det så sig förhåller; men för det man tillförene en och annan gång begått en orättvisa, så är det icke tillbörligt att dermed oafbrutet fortfara, samt at pä detta sätt öfverflytta skatter från den ene medborgaren pä den andra. Och Mine Hrr! Hvem skördar nyttan af eftergiften? Jo, ensamt de nu varande indelningsgifvame, ty i samma stund som dessa fått nedsättning i sin skatt, i samma stund höjes också hemmanens värde, hvilket, då dessa öfvergå i annan hand, nog kommer att tagas i beräkning så att en blifvande egare icke af eftergiften har ringaste förmån, och det må förlåtas mig om jag icke kan inse det Ständme äro skyldige att tilldela de nuvarande hemmans-innehafvarne någre presenter. Detta inträffade visserligen 1840 genom passevolance-afgiftens öfverflyttande på Statsverket likasom vid ett föregående tillfälle, då salpeterskatten, hvilken åtföljde jorden blef afskaffad, men ingalunda innefatta desse, mot andre medborgare begångna orättvisor, något skäl att nu på enahanda sätt förfara. 330 Den 5 Juli f. m. Hvad beträffar den omtalade eftergiften af Lagmansoch Häradshöfdingeräulan, så låg i denna eftergift ingen orättvisa, emedan besagde ränta icke åtföljde jorden utan personerne; och andra deremot svarande utskylder som ålågo andra samhällsklasser, dessutom vid samma tillfälle eftergåfvos, så att i det fallet billighet var fullkomligen iakttagen.
» Syster Mia har fått för sig den idéen, och det var omöjligt att få henne med hit i kväll. » » Det har då aldrig pastorn sagt, » svarade Astrid, som var Mias konfirmationskamrat. » Nej, tvärtom, han förklarade för henne, då vi härom dagen talade därom, att, när man dansar för dansens egen skull, så är det alls ingen synd, » sade Figge. » Och jag har sagt henne, att antingen man dansar för kavaljerernas eller dansens skull, så är det lika litet synd. Men Mia är envis af sig. Nå, dansar fröken » — han höll på att säga Astrid, men det passade sig väl inte längre — » för dansens eller för kavaljerernas skull? » Astrid blef helt förvirrad af denna plötsliga fråga, som hon efter dagens erfarenheter knappast kunde sanningsenligt besvara på mer än ett vis. » Det ser ut, som om det vore en samvetsfråga, » sade Figge. » Jag dansar förstås för dansens skull, » sade Astrid och tillade, med ett försök att vara sanningsenlig • — » fast jag hellre dansar med en treflig herre, som dansar illa, än med en otreflig, som dansar väl. » » Nej, fröken, det var fasligt inveckladt. Då är det nog i alla fall — enligt pastorn — syndigt af er att dansa, » sade Figge och bugade sig för ett nytt hvarf. » Undras just, till hvilken af de där kategorierna jag får räknas, » sade Figge, då de ånyo satte sig ned. Astrid inlät sig icke på denna klassificering, och som Figge tydligt såg, att Astrid var glad och tillfreds, och som han just inte led af bristande själftillit, brydde han sig inte heller om att vara alltför enträgen i sitt yrkande, utan tänkte, att hon nog fann det allra trefligast att dansa med trefliga kavaljerer, som dansade väl. I kottiljongen bjöd Astrid upp Figge till en tur, och i allra sista turen kom han och dekorerade henne och gaf henne där1898 med ett synnerligen gynsamt slutintryck af balen, ty Figge hade varit den ende det varit riktigt roligt att dansa med. Omedelbart efter kottiljongen yrkade pappa Berg på uppbrott.
N:o 94. 3 haHj upplyst, det Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af Rikets Ständers, vid 18x8 och 1823 arens Riksdagar oell senast i underdånig Skrifvelse den 17 December sistberörde år, gjorda underdåniga hemställan ”om jemkning af den nu gällande roteringen, äfvensom ’ att den vacance-afgifjt, sorn allt ifrån "r8i6 till Stats-Verket ingått af öfverloppsro”tarne måtte komma de Roteringsskyldige till '•godo,” i Nåder funnit, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit redan tillförene beslutit, ”att så länge det af de Roteringsskyldige ’’sjelfve fattade beslut och stadgade vilkor stod ”fast, nemligen: att ingen skulle, vid den senare roteringsförrättningen, åläggas en större ro’’teringsskyldighet, än den, som vid första extra ”roteringsförrättningen åsattes, vöre all rättvis ''jemkning omöjlig, hvadan ock, intill dess detta "vilkor af de Roteringsskyldige sjelfve varder ”undanröjdt, Kongl. Majit ansett Sig icke böra ”deti föreslagna rotejemkningen bifalla; men beträffande den senare delen af Rikets Ständers ”hemställan, eller att den, sedan år 1815, in"flutne Ofverlopps - Rote - Vacanceafgiften måtte '•komma Rotarne till godo, så har beloppet af ”Stats-Contoiret utbetalts till Rotarnes egen disposition. ” 2:0 Ett Memorial af Herr Friherre Wrangel j Henning, deruti Herr Friherren, med yttrad öfvertygelse ”om Regeringens loyauté att vilja ”rätta det felaktiga och, i medvetandet af sina \ Statssamt Oec.-Utsh. Uti. N:0 94. ”afsigters renhet, oafbrutet söka främja tlet nyttiga samt begagna hvarje tillfälle att bereda ”det förtroende för Regeringen, som städse bör ”allt mer och mer ökas och taga fasta rötter,” ansett sig böra, såsom den enda utväg, tillberedande för Provincen
Reverser med 3 procents ränta på ringare balapp hvardera än Ett Tusende Riksdaler. 3:0 Att Götha-Canals och Götheborgs Diskonters serskilta utlåningsSummor sammanlagde, eller efter Götheborgs Diskonts upphörande , Göta-Canals Diskonts utlåning ensam, icke få öfverstiga det belopp, som de vid 1814 års slut utgjorde. 4:0 Att Fån på Verkets egne Actier, sorn icke i Rikets Ständers Banko-Diskont få belänas, äfven vid Götha-Canals Diskon-t-Contoir i Stockholm böra meddelas. Banko-Utskottets Betänkanden. $•0 Att Bolagets hela Diskont-rörelse blifver underkastad Banko-Administrationens genereia öfverstyrelse, sä att de föreskrifter forContoirens förvaltning, som Rikets Ständers Bankoutskott, deras Revisorer öfver StatsBankooch Riksgälds-Verken eller Herrar Banko-Fullmägtige, för tillämpningen af Riksens Ständers vid ofvanberörde 1815 ars Riksdag fattade Beslut, utan rubbning af de för Bolaget gallande stadgar, efter omständigheterna finna nödigt meddela för att i möjligaste matto leda Diskontens operationer till allmänt nyttige ändamål , ofelbart verkställas och efterlefvas, vid den påföljd som af blifvande Ständer pröfvas lämplig. 6:0 Att Banko-Styrelsen blifver obetagit, att, der så nödigt aktas, jämväl emellan Revisionerne genom serskilt för Bankens räkning och på dess bekostnad afgående ombud, göra sig underrättad huru de meddelte föreskrifterna blifvit iakttagne samt i hvad rnon sådane åtgärder kunnat blifva vidtagne som med rörelsens ändamål och Bankens eller det allmännas bästa äro oförenlige; Altså och i likstämmighet med Riksens Höglofh Ständers om ifrågavarande till. ökte Lane biträde fattade Beslut och i förberörde måtto uppgifne vilkor, samt i föimågo af Kongl.
Banco, samt att gemensamt ersätta Torparen Anders Andersson, hans Hustru Anna Olsdotter, deras Dotter Anna Andersdotter och Pigan Anna Cajsa Svensdotter deras tidsspillan och lidande med 100 R:d. Banco till hvardera, eller tillsammans 4oo R:d. nämnde mynt; och som Capitainen Leyonmark, hvars påstående om kostnadsersättning, hvarå han likväl efter sitt förbehåll, ej afgifvit någon förteckning, på grund deraf, blifvit förfallet ansedt, skrifvit smädeligen och missfirmeligt mot Advocat-Fiscalen Herr Lagmannen Laurin och Konungens Befallningshafvande; altså ålades honom, jemnlikt i4 Gap. 7 §. Rättegångs-Balken, och 18 Gap. 8 §. Missgernings-Balken jemnföi’dmed Kongl. Förordningen den 20 Januarii 177,9, att böta för det förra 100 Daler och för det sednare 5o Daler Silf:mt, eller tillsammans 5o R:d. Banco. Konungens Befallningshafvande i Örebro Län hade, genom Utslag den 24 April 1819, 2 Sard. 2. B. .71 Riksens Ständers tredskovis ålagt Capitainen Emanuel de Frese, att till Handels-Bolaget Beckström & Westman betala innehållet af Capitainens, den 8 October 1818, utgifne skuldsedel med 874 R:d. 1 sk. Riksgäldssedel’ jemte 6 procents Ränta derå ifrån nyssnämnde års utgång, dock med afdrag efter Bevillnings - Förordningen , samt 5 R:d. 16 sk. B:co i ersättning för utsökningskostnaden.
I sammanhang härmed, tillhör det Secretararen, att vid sysslors besättande, öfver de sökandes behörighet och skicklighet lemna sitt utlåtande. Efter slutad Riksdag inlemnar han till Directionen vid dess första Session den Förteckning från Riddarhusutskott, gom till honom bör afgjfvas, på alla Ridderskapets och Adelns under Riksdagen tagne beslut, som deltaga uti besluten. Under Directions inseende, är han Hut" vudrnan för arbetet inom Cancelliet, och ansvarar för göromålens behöriga gång, samt tillser i följd deraf, stt Betjeningen förrättar sine åligganden med ordning och skicklighet. Han anmäler motsatsen, eller om någon vägrar sin skyldighet fullgöra. I sammanhang härmed tillhör det Secreteraren att vid Sysslors besättande öfver de Sökandes behörighet och skicklighet lemna sitt utlåtande. Efter slutad Riksdag inlemnar han till Directionen vid dess första Session, den Förteckning från RiddarhusUtskottet som till honom bör gifvas på alla Ridderskapets och Adelns under Riksdagen tagoe beslut, hvilka fordra Directionens åt" 468 Dm 19 Julli r, m. fordra Directions åtgärd, samt företer sedan vid första Session i hvarje månad en re~ capitulationsLista på alla oafgjorda mål, med upplysningar öfver de till uppskofven vållande orsaker. I öfrigt ställe han sig till noggrann efterrättelse hvad i arbetsordningens 2:dra §■ stadgadt är, så ock ansvarar för Postbokens förande. 12 §. RiddarhusSacreteralen åliggger att emottaga och granska alla till Introductioner hörande prestanda, så ock jemföra Vapenplåten med Sköldebrefvet, innan de till Directionen anmälas. 13 §■ gärd, samt företer sedan vid förssa Session i hvarje månad recapitulationsLista på alla oafgjorda mål , med upplysningar öfver de till uppskofven vållande orsaker. I öfrigt ställe han sig till noggran efterrättelse hvad i arbetsordningens 2:dra §. stadgadt är, så och an6vararar för Postbokens förande. 10 §.
B allé &amp; komp., Ättika blandad efter engelsk och fransysk smak, flere Borter. Biffstekssås. urnor, Föreningen för sömmerskor är en själfhjälpsförening med afgifter af 15 ^ 25 öre i veckan. Fördelarne äro: fri läkarevård, fri medicin samt penningeunderstöd vid sjukdomsfall. Hedersledamöter erlägga 3 kr. årligen till en låneoch bjälpkassa. A f den lemnas smärre lån, understödjas konvalescenter, lemnas tillfälliga understöd m. m. Sommarhemmets fond bildas af större gåfvor. Medlemmar, som däraf äro i behof, erhålla där en månads kostnadsfri landsvistelse. Nya ledamöter samt hedersledamö- ter kunna anmäla sig hos fröken A. Kylen, Humlegårdsgatan 10. Stadgar och årsberättelser på samma ställe. [1663] kammar, album, visitkortsböcker, notesböcker, Soja, Malda kryddor (garanteras oblandade) på bleckdosor med genomhorradt lock. flere gänger prisbelönade och fullt jämförliga med de bästa utländska fabrikat. Tillhandahållas hos H r r specerihandlare. T1339] billigt brefpapper. ; 25 ark och 25 kuverter extrafint I | postpapper i elegant kartong 30 öre. I | 50 ark och 50 kuverter superfint j; postpapper i elegant kartong 60 öre.f Ung välbergad köpman, med eget trefligt hem i vacker trakt å landet, samt god och inkomstbringande illigaste sättet att hålla småpojkar snygga är att hos A. Williamson Stockholm, Vesterlånggatan 57, 1 tr. upp, köpa helylle hemstiekade Tricotkläder för 3 — 8 års pojkar. D e som till påsk önska hafva af dessa kläder torde med första insända order, emedan jag till julen måste afsäga mig öfver tusen order, som för sent inkommo. [1594] Å X ställen. [1332] Ovanligt billigt! Eleganta herr SommaiTOCKar pr. \ duss.
(Utgifvare af periodiska) Lag samma, vare om någon trycker eller eftertrycker den öfversättning af utländsk skrift, som annan man utarbetat, eller låter sin öfversättning för annans anses ; men ej må öfversättarens äganderätt till sitt arbete för - 1 Rättelsen införd i texten av Mörners hand på så sätt, att ordet rätta strukits och ersatts med Domstolen. 2 Orden anstalt t. o. m. så at och deraf t. o. m. följd äro såsom rättelser införda i texten; sannolikt med Mörners hand. 3 Motsvarar den tidigare mom. 7; jfr C. V. M. 1810—1815, sid. 61—62 samt beredningens protokoll 12 juni e. m., ovan sid. 181! 228 Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 hindra någon att en annan öfversättning af samma skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad oell1 Periodiska skrifter häfver ej brutit emot författares ägande rätt då han i dem,2 (med förtigande af författares namn) insända anonyma 3 skrifter (utgifver) utgifver. Hvilken som å (annans?) en skrift bedrägligt Titelblad eller orätt författareeller Utgifvarenamn utsätter, straffes enl. MissGBklen (sic!) 8 Cap. Diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, vare ej förbudet att på titelbladet utsätta, då Autors rätta namnsedel leornad är.4 10. moni. Å hvarje skrift &c likasom i Tryekfr. Förordningen. 5 11. mom. Af alt hvad som tryekes vare Boktryckaren pligtig att ifrån uplagan aftaga och utan betalning aflemna så många exemplar att HofCanzlern, de under Riket lydande Universiteter, Kongl. Biblioth. Riks Archivet, och Yittenskaps Academien erhålla ett hvardera. Är något verk åtföljdt af kostsammare plancher, må sådane dock, endast för Kongl. Bibliothequet ovillkorligen aflemnas.6 12. mom. Intet hinder vare för Bokhandels idkande, icke heller för utgifning till förytt 1 Orden
Om Riksens Höglofl, Ständer härtill täckas lemna bifall; så lärer underdånig hemställan härom till Kongl. Maj:t böra göras, på det vederbörande måtte undfå Nådig befallning, att en sådan afskrifning uti Räkenskaperna iakttaga. Stockholm den Ig Juli 18x5. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stånoeh Ad. Uedamöters ' dets Uedamöters vägnar vägnar Carl de Geer. C. v. Rosenstein. På Vällofl. Borgare-’ På Hederv. BondeStåndets Uedamöters vägnar Jon Jonsson. Ståndets Uedamöters vägnar Carl Jr. Landberg. IDen 9 2 Juli. 9147 Note ur Protocollet, hållet uti Kongl. May.ts Hogsta Domstol den 29 Juni igl5. Justitire-Rådet Petterson återlemnade Handlingarne, angående de Besvär ej mindre f. d. Landshöfdingen i Calmar Län, General-Lieutenanten, Riddaren och Commendeuven af Kongl. Majrts Orden Herr Grefve Michael., Ankarsvärd, än ock Lantis-Kammereraren, Kammar-Rätts-Rådet A. P. Stråle, hvar för sig L underdånighet anfört öfver Kammar.Rättens den 27 April 1812 meddeldte Utslag, angående klaganderne ålagd ansvarighet för den Balance aflidne LandtRentmästaren i samma Län, C. F. von Sydow i lifstiden utaf Landt-Renteri-Uppbörden sig ådragit. Högsta Domstolen , som på anförda skäl i underdånighet tillstyrkt fastställelse å KammarRättens ofvanberörde Utslag , har vidare yttrat: Hvad åter angick
Utskottets ofvan uttalade mening beträffande platsen för de klassiska språken, skulle komma att från och med 5:te klassen taga hvar sin särskilda rigtning, lärer den allmänna grundsats böra uttalas, att läseordningen så bör inrättas, att ej mindre undervisningen för de lärjungar, som fullständigt genomgå läroverket, må fortgå såsom ett harmoniskt helt, ån äfven att åt de lärjungar, hvilka nödgas tidigare afbryta sin skolgång, må beredas en i möjligaste måtto tillfredsställande undervisning i de för dem erforderliga ämnen. 12 Allm. Besv.- och Ekon.-XJtskoUcts Betänkande N:o 118. Hvad åter angår det af Grefve Björnstjerna tillstyrkta införandet af en lärokurs i Svensk Statsförfattning, finner Utskottet ett särskildt stadgande derom öfverflödigt, enär antagas bör, att grunddragen af vår Statsförfattning redan nu i sammanhang med vår historia meddelas; hvadan, och enär ett mera omfattande studium deraf dels skulle öka de redan talrika läroämnena, dels bör anses ej rätteligen tillhöra elementarundervisningen, förslaget härom ej kan af Utskottet tillstyrkas. Med hänvisning tili Litt. d. af här nedan sammanfattade förslag, får Utskottet, som längre fram vill afgifva yttrande angående lämpligheten att, på sätt Grefve Björnstjerna yrkat, begära nedsättande af en komité för nu afhandlade ämnens utredande, på grund af hvad ofvan anfördt blifvit, hemställa, att hvad motionärerne i nu berörda hänseenden i öfrigt föreslagit må förfalla. Harr Sommelius bar jemväl föreslagit, att ”från undervisningsämnena uteslutas Hebreiska, Filosofi och Dogmatik. Dock borde, såsom nu, den yngling, som sådant åslundar, få njuta fri undervisning i Hebreiskan, på andra timmar likväl ån de allmänna lärolimmarne.” Enligt 14 § i läroverksstadgars meddelas på klassiska linien undervisning i hebreiska språket åt lärjungar, som sådant åstunda. Hvad Herr Sommelius rörande detta undervisningsämne föreslagit, innebår således i sjelfva verket ingen ändring i nu gällande bestämmelser.
– Att begynna med gå vi fram till kyrkan och tala vid menigheten, – sade han med sin klagande röst. – Hålla skola vi på våra frioch rättigheter! – Jag skall nog tala, jag, – svarade Jöns Snare, – och fred skall det bli. Det fordra vi. De gingo ut ur stugan och språkade under vägen med hustrur och pigor och gubbar och piltar. När de kommo på kyrkovallen, hade de väl tjugu eller trettio med sig i följe. Höstsolen lyste kall och klar öfver skogsåsarna och sjön och den långa hvita kyrkan. På vallen framför stallbodarna sorlade folket mellan vagnarna och kärrorna, men skriftbarnen, som suttit uppe vid altaret, hade ännu icke hunnit längre än till vapenhusets tröskel. De lurfvigaste gubbarna, som kommit ned från skogarna och som redan påtagit sina pälsar, begynte skria och bullra, när de igenkände Jöns Snare, ty alla aktade de honom för den mest hårdnackade och mäktiga bonde i socknen. Också de andra dalkarlarna med ljusa, öppna drag och hvita skjortor, som lyste fram mellan skinnbyxorna och västen, vände sig mot honom, ty det syntes dem, att ingenting i världen vägde tyngre än hans tröga och tredskande ord. – Ni äro fasligt kyrksamma, ni, – ropade han till dem. – Det är lell för att lära den nya kyrkobönen om undersåtligt tålamod. Ingen gaf sig lugn att svara. Alla trängde sig omkring honom. – Kungen är fången! – ropade de. – Kungen är fången! Kungen är fången! – Är kungen fången? Jöns Snare stod med händerna knutna och såg frågande från den ena till den andra. Arvid Kurck och hans samtida ARVID KURCK OCH HANS SAMTIDA. Skildringar från Finlands medeltid af LINDMAN. K. E. Holm, Helsingfors, 1893. Hufvudstadsbladets Nya Tryckeri. INNEHÅLL: Kurckska ätten. II. På sotsäng och bår. Ränker. V. Klas Kurck håller ting. Försmådd. Bröllop. Varningar. Dramat utspelas. X. Epilogen. XI. I Åbo skola. XII.
Den förres misshushållning afhjelptes, åtminstone sedan den blifvit påtaglig, genom förmyadareskap. För den sednare deremot hade ännu icke någon lagstiftning sörjt; men vid betraktande af huru vidt utbredd en sådan misshushållning vöre, och huru ofta den ledde till elände, måste det medgifvas, att det vore tid att genom positiva lagbud söka att förekomma densamma. Redan vid sisthållna riksdag hade inom Högvördiga Preste-ståndot blifvit väckt en motion i samma syfte, nemligen om skyldighet för tjenstehjon att årligen i sparbank insätta en del af sm lön; men ehuru af flera med värma omfattad, hade denna motion blifvit af Utskottet afstyrkt, hufvudsakligen af de skäl, att den föreslagna bestämmelsen skulle innefatta ett förnärmande af egande-rätten och leder till missnöje hos den tjenande klassen. Dessa åsigter kunde motionären ingalunda dela. Man kunde då lika val påstå att en myndlings egande-rätt förnärmades derigeuom, att hans medel besparades för framtiden, eller att en statens tjenstemans egande-rätt till sin lön träddes för nära derigenom, att. en del deraf insattes i en pensions-inrättning för betryggande af hans ålderdom; och hvad det befarade missnöjet beträffade, så skulle detsamma, om det ock till en början kunde komma att förspörjas, inom kort vända sig i belåtenhet. Det enda motionären vid detta förslag hade att erinra vore, att detsamma, såsom inskränkande sig till endast tjenstehjon, icko vöre nog omfattande. Afven bland andra samhällsklasser vore nemligen misshushållningen icke mindre allmän eller sparsamhet mindre behöflig. Öfvertygad om sakens vigt och nödvändighet, så vida något skulle i antydda ändamålet kunna uträttas för framtiden, ville motionären alltså ånyo framlägga förenämnde förslag med den omfattning, att hvarje till full arbetskraft kommen person borde förklaras vara skyldig att årligen aflägga och bespara något för sin framtid, intilldess densamma kunde anses nödtorftigt betryggad.