Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda föräldrarne ville draga henne till sig – modern mjäkig och religiös – fadren frisinnad, frisk. Dottrens håg låg mest åt fadren men modren hade makten. Resultatet blef en liten fullfjädrad skrymterska vid 10 år. På annat håll också erfarenheter, som voro stora för hennes år. Bland annat påstår hon sig ända från barndomen ha misstrott alla, sett igenom det vackra floret framför menniskornas handlingar och varsnat egoismen som den sanna motorn till allt. Ja, mera kan jag inte säga om hennes förtid. Jag har det allt af hennes egen mun; men det är ej mer än ett par månader sedan vi blefvo riktigt bekanta. Dock bakom raderna i Halfdan Ängs historia kan man läsa åtskilligt.130 Nu är som sagdt Ernst Ahlgren en qvinna utan något yttre som utmärker hvad som bor derinom. Han sätter en stolthet i att kaschera det för alla, hela verlden tycker att fru Benedictsson är en mycket älskvärd menniska. Men för sig sjelf skrattar Ernst Ahlgren åt dem alla – och ritar af dem. Han sitter som ”en Hellener i Israels Leir” och utspionerar det konventionella sällskapslifvets löjligheter, faddheter och förgylda lögner. Och nästan ingen ser hos henne något annat, än den vänliga kälkborgarfrutypen, icke ens nu, sedan hon dock allmänt är känd som förf. till ”Från Skåne”. – Hennes man, med hvilken hon har en dotter, är omkring 30 år äldre än hon, föröfrigt en löjlig företeelse, postmästare här, till ytterlighet egenkär, temligen obildad, festtalare, praktisk jordbrukare. Två döttrar och två vuxna söner äro i huset – den ene förestår postkontoret (gubben, tjenstledig), den andre laborerar med studentexamen. – Gentemot sin man, som naturligtvis från början var till ytterlighet trångbröstad, har hon så småningom förstått att vindicera sig en sjelfständig ställning. Han har i själ och hjerta mycken aktning för hennes begåfning, skryter oförsynt öfver henne för andra, men visar sig mot henne sjelf en smula tviflande. – De ha intet gemensamt (utom nämda flickebarn) han är landtbrukare till lif och själ, hon författare.
Se Besparingars användande, t om slutliga bestämmandet af, för några biträ» dande äfven sorn ersättning för Ilenskrifnings. kostnaden vid Riksens Ständers Utskott. Stats. Utskottets Memorial, bif. af Preste-Ståndet. III. s. 351. af Bonde-Ståndet. III. r» 35g. af Borgare^ Stand. III. s. 372. af Adeln. lil. s. 386. ■Arméen, om nedsättning i Beklädnads-bidraget för indelade. Stafsoch Ekon. Utsk. Betänkande bif. af Preste-Ståndét. S. 727- åfertemit. af Bonde-St.’ S735» af Borgareståndet, s. 807. af Adeln. s. 84o. Arméens befäl, om begärd förbättrad 'aflöning För indelande; Stafs-Utskottets Betänkande bif. af Borgare-Ståndet. " s. 413. af Presteståndet. s. 423. af Bonde Ståndet, s. 427» örn reglering af löne-vilkoren för indelade; Stats-UlskötTets betänkande bif. af Borgareståndet, s. 414. af Presteståndet» s. 423, af Bondeståndet, s. 427» af, Adeln, s. 438. Arnell, om uppburne försköts-medel af Lands Höfdingen m. m; Stats-Utskottets Utlåtande, bif. a£ Presteståndet. s. 345. af Borgareståndet. *. 350. af Adeln, s, 366» 8 ’ Ärrendespannmålens afgörande från ICungs-gårdäf om. Stats-Utskottets Betänkande återremit. af Borgareståndet. s. 1129. bif. af Bondeståndet s. 1133. af Presteståndet. s. 1147. återremit. af Adeln. s. 1156. Förnyadt Utlåtande lagdt till Handlingarne af Bonde-Ståndet.
Dä hwar enda mautalsskrifwen karl wid klockorncs ljud och wardkasarnes antändande omkring hela Oen om qwäilen lämnade sikt hus och sina anhöriga för att hela natten samlas i »nastor i afsigt, akt wid Ryffa invasionen r8o8 göra med blotta händerne och utan minsta anförande sienden molständ, war jag som närboende wid landstigningsställer i den orjenliga och bekymmerfull» belägenhet, att tillika förnimma och afhöra Allmogens fwära mlätclser och nnsinöje, sä wäl deröswer akt geivären 1790 blefwo dc»n fräuragne, svin ock öfwer dä warande General-AdjmantenS för Flottorne, deras egen Landshöfdinges efrerlätenhet, alt, under z:ne mänaderö öpen sjöfart till Gottland, widtaqa nägon enda vnstalt till Sjöst eller Lands om bcwäring eller Örns försmak, och af hmil. kel i6§-> Den 27 November» ket yttrande uti mitt memorial jag icke kan ätertaga erc enda ord, och det sä mycket mindre, som det kan fullnäs, akt befalhafwande Amiralen i Carlscrona i bref elier memorial kill General» Adjutanten gjort påminnelse om Gottlands sörswar, men utan någon werkställighet. Ändteligen utan minsta blodspillan pä någondera sidan blcs landet frän fienden befriad! genom Herr Baron och Amiral Österströms kika wisa som senna underhandling, en omständighet, den enda som historien skall kunna framwisa tilldragit sig med någon enda Os befrielse, under be blodiga krig, som i snart 20 är härjar alla werldöbelar, och hwarigeuom högbcmälde Herr Amiral, Utom andra stora sörtjenster emot Konung och Fädernesland, uprest sig en ärestod, åtminstone i GokklänningarncS ourplänliga tacksamhet, som skyldigaste och lika warogkiga högaktning.
Föredrogs ä nyo Stats-Utskottets, i sista pleno pä bordel lagda betänkande, angående Kongl. Majus nädiga Skrifwelse af dey 12 Junii 1812, rörande det project som inkommit till en bättre ärendernes behandling inom Rikets styrelsewerk, och hwad i detta ämne blifwit tillgjordt. Friherre 8taolvon kkolistein, Lorsttr: Uuä 0 trave sig: Dä löneförbättring för Hofratkerne föreslogs, har 172 Den 9 Iulii. har jag jemwäl deruti instämt såsom högst nödwändigt, för akk dä kunna pretendera lcigstipningen grannlagare än den ofta försports, det är ocksä med det ukrryckeliga wilkor jag för min dei kan bifalla dltffottels betänkande. Redan för detta har jag uamnt att är 1801 ar till Hofrälterne ert universal, dateradt d. 27 Maji samma är, ulfärdadt, hwaraf finnes huru nödwändigt Konungen fann att göra påminnelse om nogare iaglkagande af lag och författningar. Detta utbeder jag mig fä uptafa: (om budkaflar) Wi hafwa bedröswelig erfa renhet af de förledik är timade oroligheter i landet, om angelägenheten af iagttagande af delta stadgande, som torde handa ej pä alla ställen blif-vik werkställt, hwilket af domböckerne kan inhämtas. (om häradskistor) att nägvnftn redowisning för Häradets sakören af domaren i den ork jag bor blifwit gjord, twiflar jag pä, med säkerhet kan jag säga art Häradsboerne till hjelp i deraö mänga utgifter intet biträde häraf haft. Herr cls iralia, ^xol, yttrade Herr Barons tillägg i min ort, war nödigt, ty Åtminstone här och under den tid jag warit domare, uraktläts icke redogörelsen för salörena. friherre 3taei von I^ollstoin: kan wäl wara.
Stander med Utskottet finna icke wara af nägon betydenhet, emedan befi uppfyllande skulle blifwa af en ganska obetydlig werkan till minskning af Bewilunngs-Summan för de nästkommande fem ären, och desiutom det är med manligt bruk och Banco-Förfatrningarne öfwerensstämmande akr altid sädana inbetalningen beräknas efter de gifne länens första belopp. Bade -Utskottets och Baronens Tabell under LikD. arv i alla afseende» lika, hwarför icke nägot utlåtande deröfwer lärer anses nödigt. Deremot har Herr Baronen, under Lil. E. emot Utskottets af samma ansökning, den betydeliga skilnad, att Herr Baronen ibland de Skulder, hwarä Utskottet ansett afbetalning pä Capitaler wara, om ej till någon del omöftig, dock sä tryckande för narwarande och de instundaude fem ären, att uppskof deraf wore högst angelägit, icke upptagit Utrikes Skuld-Summan, hwarä Herr Baronen ansett att de öfwerenskomne afbetalningar ofelbart böra remitteras, men som Utffo-tet i ett serskildt Betänkande öfwer sä wal rankornes erläggande, som sättet ock nödwändighelen att erhälla uppftof med endera eller begge, fig utlätit, får Utskottet detsamma »vördsam, meligen åberopa. Dä Herr Baronens Bilaga, Lik. E. X., icke innehåller annat än en uppgift pä det som ä Utri. kes Den 5 Kbruarii' 255 kes Galdea wid nästledne September mänads början i räntor och Capitals afbetalning bordt wara, men icke dä blifwit betald!, är wid nämde Tabel!, i Utskottets tanka, ingenting att anföra, hwilket och Utskottet anser kunna lämpas lill Herr Barons Lit. E. A., som endast mwisar de summor, hwilka Herr Baron anser under de kommande fem ären böra ä Utländska Skulder remitteras. Ehuru wäl Herr Baronen, af hwad frammanför?
Moj:ts Nådiga Proposition N:o 7. och inrättningar; — då, efter hvad erfarenheten ådagalaggt, den fortsatta tillämpningen af dessa författningar ofördelaktigt inverkat på embetsoch tjenstemännens ekonomiska ställning, samt derigenom äfven på tjensternas utöfning egt ett destomera skadligt inflytande, som de för beredande af tillgång till begrafningshjelpen föreskrifna löne-innehållningar, inträffa just under den tid, hvarå embetseller tjenstemannen, i anseende till fullmakts-lösen och befordringsafgiften, jemte andra med ny befattnings tillträdande ej sällan förenade kostnader, såsom till flyttning, bosättning m. nr, är i största behof af den för embetet eller tjensten bestämda aflöning, hvars anvisande baft för ändamål, att embetseller tjenstemannen må kunna, ostörd af näringsomsorger, uteslutande egna sin tid och sin verksamhet åt de med hans befattning förenade göromål, utan att, såsom nu ofta inträffar, nödgas för sin utkomst sysselsätta sig med andra för tjensten främmande bestyr, hvilkas menliga inverkan på de allmänna ärendenas behandling ej sällan röjes; — då vidare icke bör förbises det mindre billiga deruti, att de till beredande af fond för begrafningshjelpen innehållne belopp, oaktadt den längre tid, som vanligen förflyter, innan deras utbetalning ifrågakommer, icke gifva någon afkastning eller i ringaste mån föröka sig till löntagarnes eller deras sterbhusdelägares förmån, ulan tvärtom i de liesta fall antingen alldeles icke, eller endast till en del, utbekomrnas, hvaremot tjenstemannen vid deras inträde i statens tjenst oftast äro nödsakade att ådraga sig en med räntebetalning förenad skuldsättning, hvilken de möjligen icke sedermera under hela tjenstetiden kunna lill fullo sig afbörda, samt då ändtligen de, i afseende på meranätnnde innehåll niaga rs beräknande, redovisande och utbetalande gifna, i flera fall mindre bestämda samt till och med sins emellan stridiga föreskrifter icke synas förenliga med den ordning och enkelhet i uppbördsoch redogörelse-verket, som af tidens kraf och statsskickets beskaffenhet påkallas, vill Kongl. Maj:t härmed till Rikets Ständers medgifvande föreslå, att de hittills under benämning af vacanceeller förslags-, liggetidssamt begrafningshjelpseller nådårs-besparing föreskrifna löneinnehållningar, och följakteligen den på samma innehållningar grundade rättighet för embetsoch tjenstemäns sterbhus till begrafningshjelps utbekommande, måtte upphöra, samt alla i statens tjenst anställde personer få, från och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade,
I sammanhang med det ärende, hvarom nästföregående punkt handlar, har Utskottet jemväl förehaft en hos Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet öfverlemnad motion, deruti HemWedin hufvudsakligen antört, hurusom för nordöstra dolon af Westmanland vore i stat uppfördt anslag till lön åt on Provincial-läkare med station inom Öster-Wåhla härad. Detta anslag hade dock hittills varit obegagnadt, enär innevånarne i berörde härad icke kunnat förena sig om uppfyllandet af det genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 16 November 1854 för anslagets åtnjutande föreskrifna vilkor, att lämplig hostad skulle åt läkaren vid stationen beredas, och vore nu samma anslag, uti det af Kongl. Sundhets-kollegium afgifna underdåniga Utlåtandet, angående den civila helsovårdens ordnande i riket, ifrågasatt att för ofvannämnde landsort användas till lön åt en Provincial-läkare med station i Huddunge socken. Anledning funnes emellertid att befara, det jemväl härvid skulle möta enahanda hinder i afseende å bostads anskaffande, som förut mött i Öster-Wåhla, och har derföre motionären, jemte uppgift, att stadsläkarebeställningen i Sala för närvarande vore ledig, föreslagit, att ifrågavarande provincial-läkarebefattning måtte med samma stadsläkaretjenst förenas, hvilket syntes motionären så mycket lämpligare, som nämnde stad just vore belägen i nordöstra delen af länet, på ett afstånd af endast 2.1 mil från Huddunge socknegräns. I öfverensstämmelse med de af Utskottet i nästföregående punkt uttalade åsigtcr, och då, enligt hvad af Kongl.
Jag känner enskildt att Allmogen i flere Bergslager hos Kongl. Maj:t anhållit, att liemmans-klyfningarne måtte inskränkas till vissa åtgärder och inom bestämda grånsor. Lån yttrades en gemensam önskan i detta fall. Jag var sjelf närvarande vid Undersökningen och deltog uti beslutet, just på den grund, att en obegränsad hemmans-klyfning blott leder till tiggerier, lagbrott, hemmanens vanhäfd och en befolkning, sorn jorden icke mäktar att föda och Underhålla. I öfverensstämmelse härmed kan jag icke annat än yrka, det Utskottens Betänkande må Varda återremitteradt, på det Utskotten må lemnäs tillfälle, att i stället för något yttrande i hufvudfrågan, blott införa den förklaring, att Utskotten icke kunna dermed sig Dtn 27 Maji c. m. befatta, och sålunda borttaga den stroph, som syftar på ett nödigt afslag å framställningen, om en författning emot hemmanskiyfningar, hvilken jag för min del tror vara så mycket mera nödig , som Lagens stadganden i detta afseende åro ganska obestämda och ofullständiga. Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric: Jag instämmer helt och hållet med Herr Tham, emedan förhållandet inom det mig nådigst anförtrodda Län är alldeles lika med det inom Skaraborgs. I anledning af de vid flera Riksdagar i ämnet väckta motioner och Riksens Ständers der, på grundade skrifvelse, har undersökning i afseende å hemmans-klyfning blifvit i alla Lån' anställd; och Allmogen i Södermanland har sjelf begärt, att* de icke måtte få för vida utsträckas; Friherre Cederström, Jacob'. I anledning af hvad Herr Tham yttrat, beder jag få fästa uppmärksamheten derå, att i händelse de sammansatta Utskottens betänkande bifallgs af Riksens Ständer, någon skrifvelse i anledning af Petter Anderssons motion i detta ämne, icke kommer att till Kongl. Maj:f afgå; utan skall frågan i sådan händelse helt och hållit förfalla.
Hvad åter angår det sednare alternativet, innefattande anhållan, att Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer framställa förslag om beviljande för denna jernvägs fulländande af Sjutiofem tusen Riksdalers statsbidrag, att för ändamålet dispo - 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, M 95. neras af ett bolag, som förbunde sig att utföra arbetet i öfverensstämmelse med det af Löjtnanten Adelsköld sednast uppgjorda kostnadsförslag, har Kongl. Maj:t visserligen funnit den omständighet härvid möta, att det nuvarande bolagets Direktion förmedelst kontrakt förbundit sig att, utan annat Siats-understöd än det från Handelsoch Sjöfarts-fonden beviljade lånet, fullborda anläggningen; men då, med hänsigt till ifrågavarande jernvägs nytta för ortens transport-rörelse och möjligheten att derigenom till allmänt gagn, åt flera orter i landet sprida Norbergs rika malmtillgångar, det kan synas icke obilligt, att jernvägs-företaget blefve annorledes, än medelst lån, af allmänna medel understöd^ vill Kongl. Maj:t härme delst hafva till Rihets Ständer i nåder öfverlemnat denna del af ansökningen, på det att, i händelse Statens tillgångar finnas för närvarande medgifva en så beskaffad ytterligare utgift för kommunikationernas förbättrande, Rikets Ständer må komma i tillfälle att taga under pröfning frågan om det sökta Stats-understödets beviljande, hvarvid i sådant fall, jemte de för dylika understöd i allmänhet stadgade vilkor, torde böra föreskrifvas, att ett nytt bolag skall inom detta års utgång hafva bildat sig, som inlöser den färdiga delen af jernvägen och ställer antaglig säkerhet för väg-anläggningens fullbordande inom nästa års utgång, i öfverensstämmelse med Löjtnanten Adelskölds omförmälda förslag, sådant det, efter slutlig kontroll-granskning, kan varda af Kongl. Maj:t i nåder faststäldt; — blifvande, i alla händelser, det nuvarande bolaget förpligtadt att, enligt sitt åtagande, för hvilket säkerhet blifvit ställd, ansvara för återbetalningen till Handelsoch Sjöfartsfonden af det derifrån utanordnade lånet. Kongl.
Dialogen i denna visa är liflig och orden målande för den framställda handlingen. I sammanhang härmed må vi påpeka en grupp af ringdansar, i hvilka en naturtilldragelse eller någon af landtlifvets sysslor göres till symbol för kärleken: såsom i ”Hök och dufva,” ”Underliga djuret,” ”Skära hafre,” ”Så hafre.” Dessa lemna lätt förklarligt tillfälle till ett rikt åtbörd-spel, men äfven visans ord andas stundom den renaste poesi. Främst i detta hänseende står dansen ”Så hafre,” och vi kunna ej neka oss nöjet att meddela den fina analys af denna lek, som af annan hand blifvit gifven40. Leken börjas med afsjungande af denna sång: ”Viljen J veta och viljen J förstå, Hur bönderna bruka sin hafre så? Jag hade en fader, han sådde så här, Och sedan så hvilade han på armen. Han stampade med fot, han klappade med hand, Han gick omkring, så glader var han.” ”Efter denna korus, under hvilken såningsmannens åtbörder härmas af alla i leken deltagande, kommer uppbjudningen med den en ljuf öfverraskning målande arian: ”Se hvad jag fick uti min hand, Se hvad jag fick att föra.” Liksom alla nyss uti kören åskådliggjort såningsmannens arbete och åtbörder, så framträder nu uti den enskilte uppbjudande samma såningsman in specie och visar för sällskapet i glad öfverraskning den skatt han hittat bland hvetekornen. Det är som om en ungersven eller fager jungfru legat dold i vannan, och nu med ens sprungit fram i sin rätta gestalt för att möta ett älskande hjerta. Och så fortgår förtrollningen och förtrollningens lösning allt ideligen under sång, ringdans och nya hafrekorns metamorfoser till sköna flickor och raska ynglingar.” Slutligen hafva vi att omnämna en grupp ringlekar, hvilka, fastän i hög grad mimiska, dock icke framställa någon dramatisk situation, uppburen af en poetisk dialog.
— Att hon bara ens kunnat tänka på att vilja röra en hand för att bringa förderf åt en medmenniska, det är rysligt! » — • — Efter en stunds liflig öfverläggniug emellan mor och dotter sändes bud efter Anna Dreier, som med glädje utbytte platsen hos Svensson för anbudet att få blifva Berthas förnämsta biträde vid den tillämnade snörlifsatelieren. Detta var tidigt på våren. I oktober skulle det nya patriotiska etablissementet öppnas, hvadan Bertha under mellantiden skulle utbilda sig till fullkomlig artist i korsettillverkning; det var onkel Benjamins bestämda vilkor. Modeller från Paris anskaffades och efterbildades på det mest samvetsgranna sätt, så att sjelfva fru Dreier, som var en mycket kritisk menniska, blef hänryckt öfver sin dotters arbete och förutspådde företaget en lysande framgång. Äfven Anna Dreier beredde sig samvetsgrant till sin nya lifsgerning, och fru Dreier förlät henne fullkomligt för hennes omoraliska funderingar på att komma fram i verlden genom värdshusrörelse, då hon visade sig i sin första sjelfsydda korsett. » Nätt och svarfvad som en docka! » utbrast frun förtjust. » Kom Bertha, här skall du se en figur, som den skall vara; smärt om lifvet och fast som trä. Du får sannerligen lof att lägga något tvång på din egen figur, Bertha! D u är allt för landtboaktig för din blifvande verksamhet. Hvad skulle man väl säga om en föreståndarinna, som ej begagnade af produkterna från sin egen atelier? » » Jag har nog både tänkt derpå och försökt mina harnesk, men jag uthärdar ej dermed. » svarade Bertha i en ton midt emellan skämt och ledsnad. » Ä r det ej nog orx&gt; tian ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör Anna går som en lefvande reklam för vår vara? » » Nej, det. är ej nog, » af gjorde fru Dreier. » Ingen begär, att du skall snöra dig — hvilken flicka eller fru tror du väl gör det?
Öfver ståthallare-embetets depositionsräk - » ningar » 172. Kanslis raken» skaper » 171—172. Örebro Hallsberg, sainmanbindningsba» nan mellan » 118—119, 126. Bilagan litt. Q, vid » 124. Oresundska tubens upphörande, utgift för » 62. Östergötlands läns räkenskaper » 170—171. RIKETS HÖGLOFL. STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE ANGÅENDE DEN ÄR 1863 FÖRRÄTTADE GRANSKNING AF DE UNDER KONGL. MAJIS OCH RIKETS KOIIIERSEKOLLEGIll STÄLLDA FONDER OCH MEDEL. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L, NORMAN, 1863. ■ Undertecknade, som, i egenskap af Rikets Ständers till öfverseende af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse oell förvaltning för år 1861 utsedde Revisorer, jemväl förrättat granskning af nämnda års räkenskaper för och förvaltning af de under Kongl. Maj:ts och rikets Kommerse-kollegium ställda fonder och medel, få, rörande denna revision, härmedelst till Rikets Ständer afgifva föreskrifven berättelse. Ifrågavarande fonder och medel utgöras af Manufakturoch Ull-diskont-fonderna, Manufaktur-, Tulloch Beslagssamt Eskilstuna Fristads-medlen, äfvensom anslaget till reseunderstöd åt fabriksoch handtverksarbetare, jemte de till godtgörande af Svenske och Norske Konsulers förskott till nödställdt Svenskt sjöfolks samt andra medellösa Svenske undersåters understöd och hemförskaffande anvisade medel; och hafva Revisorerne, som vid revisions-förrättningens början emottagit räkenskaperna öfver samtliga dessa fonder med tillhörande verifikationer, tillika tagit kännedom såväl af Kongl. Kommerse-kollegii till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse angående Manufakturoch Ull-diskont-fonderna för år 1861 samt den af särskilde, utaf Kongl.
Sedan har högern tillsammans med * statsrådssaken önskat forändringar i grundlagen, hvilka skulle bryta denna dess egentliga verkan, och framlade i afseende härpå förslag under 1874, hvilka den, efter att icke hafva uppnått en enda röst, till allas förundran upprepade 1880. Hade stortinget 1874 gått in på dessa förslag, så skulle det från början alldeles hafva försvagat den verkan, som just kräfdes, nämligen samarbetet mellan statsmakterna, och skulle hafva gått in på det byråkratiska betraktelsesättet, som det gälde atl bekämpa. Då så stortinget, efter att i 9 år hafva stått med 2 / s majoritet för statsrådssaken, utan tillägg åter upptog den med 93 röster af 114, var det vetot begagnades för tredje gången, med påstående att det absoluta vetot var “ höjdt öfver allt tvifvel “, samt stortinget genom nionde juni-beslutet häfdade sin uppfattning, hvilken regeringen nekade att erkänna. Författningen hänvisar till riksrättens afgörande, när någonting sker till “ uppenbar skada för riket “, eller tvifvel uppstår, om lagbrott skett. Så länge statsråden icke hafva tillträde till tinget, finnes dessvärre ingen annan form för ministeransvarighet. De finare former, som verka i kon * stitutionelt utvecklade land, nå icke statsråden på deras expeditionsrum. Stadgandet om ofredandet av riksdagsman under resa i § 111 flyttades med 1865-66 års grundlagsändring till § 110. 1809: Uti Riksdagsmanna-walen må icke någon Embetsoch Tjensteman med sin Embetsmyndighet obehörigen werka. Gör någon det, miste Sysslan. Uti riksdagsmannavalen må icke någon ämbetsoch tjänsteman med sin ämbetsmyndighet obehörigen verka. Gör någon det, miste sysslan. Varje riksdag skall för beredning av ärenden tillsätta utskott, däribland ett konstitutionsutskott. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningssamling 1807 Låssa kyrkas arkiv Kungörelser om vad som bör iakttagas vid vaccinationsförteckningar, som till Kollegium insändas. Stockholm den 22 januari 1807. Det åligger Kungl Kollegium Medicum att tillse att Konungens nådiga avsikt att befrämja vaccinationer med säkerhet vinnes.