Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid nu ilT frågaVarande Lagoch QeconomiaeUtskottens Betänkande, rörande afskaffande af Ludcrplatsar och Allmänna Skallgångar, får jag anmärka, att då de förmögnare äro i tillfälle, att för sina Kreatur hå la Vallhjon och således föga behöfva frukta skada af Odjur, så äro de mindre förmögne, såsom icke i tillfälle att låta valla sina Kreatur, så mycket mera blottställde för att se sina Kreatur af Odjur förtärde; efter min tanka handhafvas Författningarna , rörande Odjurens utrotande, i allmänhet för lamt, och jag tror, att om de rigtigt handhafdes, skulle till äfventyrs snart nog dessa Författningar i brist på Odjur blifva öfverflödiga, men intill dess torde det icke vara nyt-' tigt att upphäfva dem. Jag underställer Herr Grefven och Landt Marskalken samt Ridderskapet och Adeln, om icke Betänkandet med denna Anmärkning bör återremitteras. Grefve von Lantingshausen , Albrecht, förenade sig med Friherre Cederström. Friherre Hjerta, Axel: Uti hvad Friher. re Cederström anfört, instämmer äfven jag så mycket hellre, som, i fall Betänkandet antages, jag anser följden deraf blifva, att O djuren skola förtära icke allenast Allmogens Krea» tur, utan ock till äfventyrs slutligen Bönderne sjelfve. Uppå derom af Herr Grejven och Landt.- Marskalken framställd Proposition biel Lagoch OeconomiteUtskottens ifrågavarande Utfå - 244 Den 7 Martu, tande i anledning af de dervid gjorde Anmärk» ningar, till Utskotten återremiueradt. Föredrogs å nyo Statsutskottets den 2i sistledne Februarii atgifne, samt den 2 dennes, eftermiddagen, på bordet lagde Yttrande och Förslag i Fråga om Aflöningen för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Canceller och VaktBetjening. Grefve Posse, Claes Fredric, hade inlem» nät ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande :
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 2 3 dennes på bordet lagda utlåtande af den ig nästföregående, öfver anmärkningar vid dess Betänkande om afhjelpande af vissa kostnader för Boteoch Busthållare, blef samma utlåtande - I Den 27 Juli. qin de af Höglofl. Ridderskapet och Adeln afslagef. Ut Supra. Ex Protocollo A. G, Silverstolpe. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets, den 19 dennes afgifna och den 25 nästföljande på bordet lagda, Betänkande, i anledning af väckt fråga om afskaffande eller förändring uti Krono-hjelpedagsverkens utgörande. Ut Supra. Ex Protocollo AG. Silverstolpe. S. D. Vid förnyad föredragning, lades till Handlingarna Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 22 dennes första gången upplästa, Betänkande, i anledning af väckt fråga ’ om nödvändigheten af en förbättring uti organisationsoch administrations-sättet för Tullverket; hvarjemte Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i anledning af det i berörde Betänkande förekommande uttryck, att det icke lärer tillkomma Riksens Ständer, att förordna om det reglementarislca för Tullstyrelsen, ville härmed hafva gjort den reservation, att icke hafva medgifvit den afsägelse af Riksens Ständers rättighet i afseende på Tullverket, som berörde uttryck kunde synas innebära. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. I>, 220 Den 2 7 Juli. S, D. r öredrogos | nyo och biföllos Stgts-Utskottets, den 19, 21, 23 och 24 i denna manad aflätne och den 22, 25 sistlid. på bordet lagda Eetänkanden : 1:0 Om förhöjning i Eemisse-laget fö» Eandt-Rentmästare. 2:0 Angående löneförhöjning för Riksens Högloft.
Tredje d.‘o „ 100: — Fjerde d:o }> 85: — Femte d:o >, 70: — Sjette d:o 60: — Sjunde d:o „ 50: — Åttonde d:o . » 40: — Nionde d:o . » 30: — Tionde d:o „ 20: — Elfie d:o 15: — Tolfte d:o „ 10: — I städerna af andra klassen. Tio klasser. Första klassen •» 100: — Andra d:o , 80: —- Tredje d?o ... ■> 60; — Fjerde d:o >> 45: - Femte d:o „ 35: — Sjette d:o „ 25: —. Sjunde d:o „ 20: —. Åttonde d:o „ 15: — Nionde d:o „ 10: • Tionde d:o ; ,» 8: —> * I städerna af tredje klassen. Nio klasser. Första klassen i . , . „ 80: —. Andra d:o . „ 65: — Tredje d:o „ 50: — 76 Bevillnings-Utskollets Betänkande, N:0 g. J til Fjerde klassen , banko r:dr 40: — Femte d:o „ 30: — Sjette d:o „ 20: — Sjunde d:o • „ 12: — Åttonde d:o ft 9; Nionde d:o t> 7; I Städerne af fjerde klassen. Tio klasser. Första klassen b:ko rrdr 60: •— Andra d:o (> 50: Tredje d:o „ 40: — Fjerde d:o n 30; — Femte d:o „ 20: Sjette d:o „ 13:16. Sjunde d:o ,r 9: ■—- Åttonde d:o „ 7:24. Nionde d:o „ 6: ~— Tionde d:o „ 4: — I Städerne af femte klassen. Åtta klasser. Första klassen „ 45: — Andrä d:o „ 30: —•
(Jemför Bankovinstens användande.) — att biträda åtskilliga af Preste-Ståndet vidtagna redakticnsförändringar uti det af Ridderskapet och Adeln antagna förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit, angående Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden: IV. 473, 516; V. 3, A. 3. — Preste-Ståndets sålunda antagna Skrifvelse-förslag: IV. 473. — att instämma i den af Preste-Ståndet beslutade förändrade lydelse af Expeditions-Utskottets förslag N:o 12 till g i Riksdags-beslutet, angående Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden: VI. 245, 2S2, 341; A. VIII. 166. — att biträda Preste-Ståudets beslut vid behandling af 3:dje punkten i Lag-Utskottets Betänkande Nio 25, angående förändring i Kongl.
När ändamålet i allt fall vinnes, skola de icke vigtiga vilkor, som möjligen varit fästade vid den gjorda concessionen, snart glömmas, då Konungen af Riksens Ständer får emottaga en gärd af erkänsla för det Konungen i detta fall gått Riksens Ständers önskningar till mötes. Jag får Den 9 Januari i. derföre anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition, huruvida Ridderskapet och Adela skulle vilja förena sig om en sådan underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, som jag vågat föreslå. Herr Lagerhjelm: Då jag ej kan instämma deri, att någon annan skrifvelse i ämnet må till Kongl. Maj:t afgå, än den som kommer att innefatta underrättelse om Rikets Ständers heslut i saken vid nästa Riksdag; så får jag vördsamt hemställa, om ej Herr Grefven och LandtMarskalken skulle vilja göra den proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln instämmer i det yttrande, som Herr Cederschjöld i ConslitutionsUtskottet afgifvit, och hvilket endast angar förändring af de motiver Utskottet anfört till stöd för den föreslagne Grundlagsredactionen. Om en sådan proposition gjordes, föreställer jag mig, att dea skulle af fleste rösterne bifallas. Grefve Frölich: Jag skulle gerna instämma i Herr Hjertås förslag, om jag ej ansåg detta vara föremål för en ny motion; och jag vet ej, huru vi skola komma derhän, att kunna antaga det i Grundlagsenlig form. Jag tror knappt, alt de ord Herr Hjerta nyttjat, kunna vara en nyttig ledning för ConstilutionsUtskoltet vid upp i7* - a6o Den 9 Jan viar i i. sättningen af ett nytt Utlåtande; oell jag kan ej finna det vara enligt med förmerne, att Ridderskapet och Adeln ingår i pröfning af detta förslag, såsom det nu härstädes förekommit.
LagUtJkottet: \ i'» Herr Lagerhjelms, Pehr, den 28 sisfledne Februari på bordet lagde motion, angående förändring af Författningarne rörande utmätning af fast egendom. aj Herr Lagerhjelms, Pehr, den 28 sistledne Februari på bordet lagde motion, angå; ende fastställande af en liqvidationsgrund emel. lan långifvare och låntagare. o) Friherre Ridderstolpes, Fredric, den 1 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial om nödvändigheten af Arbetsdomars återinförande. k) Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, d. I dennes förmiddagen på bordet lagde Memo \ rial, Den 6 Martil 2.25 rial, rörande ändring i nu gällande lag, angående brandstodsförening. 5) Herr Königs, Johan, den i dennes förmiddagen på bordet (agde Memorial, om vissa föreskrifter i afseende på extra Domares förordnande, 6) Herr Ehrenborgs, Casper, den i dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående ett föreslaget tillägg uti 24 §, af nu gällande inteckningsförordning. 7J Herr Ssbelfelts, Zacharias Johan, den i dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om en lag till förekommande af procenteri. 8) Herr Wnlfraths, Carl Guataf, den i dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, bm skärpning i straffet för skogsåverkan. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: 1) Herr Lagerhjelrhs, Pehr, den 28 sistledhe Februari på bordet lagde motion angående näringsfriheten. 2) Herr von Heijnes, Georg, den i dennes förmiddagen på bordet lagde motion, angående afskaffande af guld och silfver på vissa uniformer. Ridd. 0. Ad.
Med afseende, å ena sidan, på det välgörande ändamåiet af Adliga JungfruStifts Caspans inrättning och, å den andra, deruppå att de afgifter af 16 R:dr 32 sk. för Friherrlig och Greflig värdighet, som vid Introduction pa Riddarhuset hittills blifvit erlagde, icke mera äga på långt när det värde sorn å den längesedan fprliutna tid då de stadgades, har Ridderskapet pch Adeln ansett sig böra i underdånighet an4. Den 4 Augusti' 12 r hålla om Eders Kongl. Majrts Nådiga stadfästelse derå, att ofvanberörde afgifter måge i si måtto förhöjas, att hädanefter för hvardera af de 3:ne Ådiiga graderna, före Introductionen , erlägges till Adliga JungfruStifts Cassan en lika afgift af yo R:dr Bancomynt; utbedjandes sig derjemte att Eders Kongl. Maj:t täcktes härom låta nådig Kungörelse utfärda. Ridderskapet och Adeln framhärda med djupaste vördnad och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts &c. öcc. &c. Upplästes och lades på Bordet följande från Banco Utskottet inkomne Memorial: j:o af den 2 Augusti, angående Lånbiträde i Banken för SöderTelje Canaloch Slussverks-Bolag, samt rättighet till läns undfående i Riks Disconten emot hypotek af samma BolagsActier. hvilket allt Utskottet tillstyrkt, mot Vissa af Utskottet föreslagna vilkor. 2:0 Af den 3 Augusti, i anledning af å. terremiss af Utskottets Betänkande pra Discontrörelsen i Riket 3 varandes af Utskottet ät - 122 Den 5 Augusti. skilliga jemkningar och förändringar tillstyrkta uti Utskottets förra Betänkande. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan ett qvart till n. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Lördagen den 5 Augusti. Plenum klockan xi förmiddagen.
St. i ämnet meddelade föreskrifter, framställer sig för min tanke den frågan, om det ej ligger i sjelfva begreppet af en föreskrift, att afsigterna dermed just derigenom blifva befordrade, att föreskriften, efter dess klart uttryckta ordaförstånd, noga efterkommes, och om det kan vara tänkbart, att en Fullmägtig kan uppfylla den förra, utan att befordra de sednare. De af R. St. för Fullmägtige utfärdade ansvarslagar och reglementen hafva dock utstakat en helt annan väg för Fullmägtige att beträda. De fordra en obrottslig efterlefnad af meddelade föreskrifter och äro icke njugga i straffbestämmelser för underlåtenhet, öfverskridande eller afvikelse från Den 5 Juni e. ra. iG5 hvad reglementet i en eller annan måtto till efterlefnad stadgar, eller R. St. eller deras Revisorer föreskrifva. R. St:s säkerhet hvilar ock på en sådan deras Fullmägtiges lydnad och på rättigheten att den vid hvarje tillfälle kunna påyrka, och allraminst bör det vara dessa Fullmägtige tillåtet att, emot ordalydelsen af erhållna föreskrifter, i möjligheternas obegränsade rymder uppsöka afsigter och andemeningar, som med lagens bokstaf icke äro förenliga. Också hafva Fullmägtiges åtgärder i förevar, fall blifvit gillade ej mindre af R. St:s år i83a församlade Revisorer, än äfven af den afdelning inom Statslltsk., som haft granskningen af Fullmägtiges förvaltning sig uppdragen, och att dessa åtgärder jemväl inom Utsk:s plenum icke saknat sina försvarare, derom vittnar Hr Eekermans reservation och den icke fåtaliga personal af Utsk:s ledamöter, sorn deruti instämt. De af StatsUtsk:s pluralitet klandrade åtgärder befinnas vara följande: a) Alij efter det år l83o misslyckade försöket, med lånets n])pta%ande.j Fullmägtige låtit nära 2:ne år förbigå, innan förnyad kungörelse deromj i följd af K. M:s nåd. uppmaning, , utfärdades.
Vid betraktande för öfrigt deraf, att de skäl, som föranledt stadgandet, att Expeditions-Chefer skola innehafva sina tjonster endast såsom förordnanden, i ännu högre grad synas tala derför att, ifrågavarande byrå-chefs-plats icke tillsättes å läst fot, enär Regeringen företrädesvis har behof af fria händer för val af de personer, som böra utarbeta dess lag-förslag, samt att till ifrågavarande plats väl icke behöfver ifrågakomma någon, sorn ej förut innehar tjenst med lön, hemställer jag, att å Expeditionens stat må åt Byrå-Chefen för lagärender endast uppföras ett arfvode af 3,000 R:dr, men med rättighet för honom att derutöfver uppbära löneinkomster af innehafvande ordinarie tjenst, till så stor del, som Kongl. Majit, ej tinner böra för tjenstens bestridande ät vikarien afstås. För ärendenas behöriga gång inom Justitie Stats-Expeditionen erfordras deremot ökade arbetskrafter i de lägre graderna. Arbetet med de statistiska berättelserna har hittills icke medhunnits inom den tid, som varit att önska, och kan det ännu mindre utan förökadt biträde, sedan flir dessa berättelser från och med 1857 ett större omfång blifvit bestämdt, hvarigenom de skulle komma att något närmare motsvara fordringarne på dylika berättelser i andra länder. Samtidigt har äfven för Expeditionens öfriga göromål i lägsta graden behöflig arbetsstyrka stundom saknats, och ännu större måste behofvet af förstärkning kännas, om, genom ett Byrå-ehefs-embetes indragning, dess åligganden komma att tilldelas en eller flera af de öfriga embetsoch tjenstemännen.
Vi kunna således icke för ögonblicket påräkna mobbens bistånd, icke heller våra anhängares inom ofrälseståndet, men slottet är i våra händer, och Drake slår i rättan tid sitt slag ... Herr Bengts osäkra hållning ökade förvirringen hos de sammansvurne. Efter en kort stunds förlopp ankom en depesch med underrättelse, att hertigen anländt till slottet. Tio minuter derefter instörtade en af de officerare vid det Liljeska regementet, hvilka för aftonen bestridde tjenstgöringen i slottet. Han förkunnade, att då han på öfverenskommen tid skyndat till värdshuset vid Norrmalmstorg, för att kalla sina der församlade kamrater till deras poster, hade han funnit alla ingångar till huset bommade. Innan man hunnit hemta sig från denna nya öfverraskning, ankom landshöfding Graan och berättade, att hertigen lemnat slottet och begifvit sig till Ridderskapet och Adeln, men att ingen folkhop visat sig, för att beledsaga honom. Straxt derefter anlände en depesch från Drake, som hade sin post i grannskapet af slottet. Den innehöll blott följande rader: – Sparren har man ej lyckats arrestera. Han har ej hållit sig hemma. I detta ögonblick sker slaget. – Fort! Vi måste gifva honom kontraorder! ropade Frisendorff. Han och med honom flera af de sammansvurne skyndade ur rummet. – De komma troligen för sent, sade herr Bengt till de öfrige, som dödsbleka och tvekande stodo omkring honom. – Mina herrar, om Drake begår ett vansinnigt streck, om han fått i sitt galna hufvud att med en hand full slödder intränga i slottet och förgripa sig på det högsta, landet eger, hvad hafva vi dermed att skaffa? Han må stå sitt kast. Och om den ursinnige dåren sedan anklagar oss för att vara hans medbrottslige, så skola vi fråga: huru vill han bevisa denna dumma anklagelse Och hela landet skall finna den löjlig, ty huru kunna menniskor med vanligt sundt förnuft, för att icke tala om män, kände för försigtighet och skarpsinnighet, inlåta sig i ett sådant högförrädiskt narrspel?
Just som jag inom mig gjorde denna reflexion och ämnade meddela den åt Wehler, kände jag något mjukt under min fot, och då jag flyttade den undan och böjde mig ned, såg jag på golfvet framför en af dörrarne ett litet mörkt och oformligt föremål, som i mina ögon antog gestalt af en padda, en råtta eller något dylikt vämjeligt föremål, som jag icke ville vidröra. Jag lyfte imellertid upp det med min käpp och fann vid närmare undersökning, att det var en liten handske. Den var klibbig af fukt och dam, men nederst vid kanten inuti kunde jag ganska tydligt urskilja bokstäfverna A. och H., sydda med fordom rödt, nu bleknadt silke. Det var framför det östra hörnet helt nära väggen, som denna hemlighetsfulla anvisning, om hvars betydelse jag icke kunde tveka, låg tappad och qvarglömd. Agnes Hochtinton hade då här för tjugofyra år sedan ovetande lemnat ett bevis på sitt brott, som tyst och fruktansvärdt under hela denna tid legat orubbadt; hon hade trotsigt och liksom utmanande sitt dystra öde kastat sin handske framför den mördades fötter, och man skulle säga, att hon segrat, den olyckliga, ty den blef icke upptagen förr än nu efter hennes död. Både smeden och inspektören sågo undrande på mig, som helt tankfull ännu stod orörlig med den gamla mögliga handsken framför mig, men den mera snabbtänkte och skarpsinnige juristen insåg genast, då jag lemnade honom den, betydelsen deraf. Och båda utvisade vi nu utan tvekan den dörr, som borde antingen dyrkas eller brytas upp. — Att bryta upp den är då nästan omöjligt, — sade gamla Jonas mumlande, — utan att hugga sönder hela panelningen omkring, och den ser minsann icke klen ut; dörren är troligen af dubbla plankor, och låset ser ut, som det kunde förslå för engelska banken. — Men, mine herrar, besinnen först, att det rum, som möjligen kan finnas här inom, troligen icke kan vara tillräckligt att rymma en menniska! — sade inspektören tvekande. — Åh, nog kan det väl vara så stort som en likkista, — inföll Jonas småleende, — men huru skulle väl den stackars mr Harry kunnat komma dit?
Antingen hade han ännu samma skäl som då att undvika Malkolm, eller hade han bland de församlade herrarne kring spelborden funnit någon, som syntes honom ännu mera lättrogen och vinningslysten än Alf och hans vän, och aflägsnat sig med detta nya byte. Huru som helst, så hade han åter undkommit, och förtretad öfver sin bristande uppmärksamhet, sade Alf hastigt, i det han vände sig om för att lemna rummet: — Om du icke vill dröja här, så vänta mig under träden utanför brunnshuset, jag återkommer snart. — Nej, hör på Alf, du finner mig på värdshuset, jag souperar tillsammans med d’Honfleur och ett par af hans kamrater. — Godt, jag kommer då dit. Alf skyndade ut i salonen i förhoppning att kunna återfinna den lilla mannen med de små runda, röda ögonen, den judiska fysionomien och de mörkblå naglarne. Der ute böljade man om hvarandra i den guppande vals, som då var bruklig, och det var ganska svårt att komma fram; imellertid såg han i detsamma Hawerfields vackra hufvud öfver mängden alldeles vid dörren, och utan någon egentlig afsigt beslöt han att följa honom och lyckades verkligen att hinna ut, innan den unge lorden, som gick helt ensam, försvann i en af de mörka gångarne af parken utanför. Det är imellertid alltför oegentligt att kalla den lilla plantering, som omgaf det gulmålade brunnshuset, för park, ty den utgjordes endast af några temligen glesa alléer omkring en gräsplan, i hvars midt en forelldam och ett vattensprång utgjorde glanspunkten; på ena sidan vidtog den trädplanterade chaussén åt Kranach och på den andra den lilla köpingens små oregelbundna gator. Det var åt detta håll Hawerfield tog vägen. Han gick med raska och lätta steg, svängde med käppen och hvisslade melodien till den vals, hvars toner ännu ljödo ifrån brunnssalonen. Klockan var tio, och flere af brunnsgästerna, som voro mera noggranna med ordningen på stället, hade redan kommit ut från balen, men åt denna sida fanns ingen enda promenerande, och Alf, som följde efter Hawerfield på något afstånd, upptäckte icke genast i halfmörkret, hvarför denne stannade helt tvärt.
Har någon, utan egen skuld, råkat i sådan sinnesförvirring, att han ej till sig visste; vare gerning, den han i det medvetslösa tillstånd föröfvar, strafflös. 0 §. Prötvas någon, som brottslig gerning begått, dervid hafva af kroppseller sinnessjukdom, ålderdomssvaghet eller annan, utan egen skuld, iråkad förvirring saknat förståndets-fulla bruk, ehuru han ej kan för strafflös anses efter 4 eller 5 §; då gällö om dödsstraff hvad i 3 § sägs; och må, i ty fall, efter omständigheterna, annat straff jemväl nedsättas under hvad i allmänhet å gerningen följa bort. 7 §. Yarder man af annan öfverfallen med våld eller hot, som innebär trängande fara, då ege man rätt till nödvärn och vare saklös för den skada, sorn man till farans afvärjande gör. § 8. Rätt till nödvärn ege ock rum, då någon begår inbrott eller eljest tränger sig olofligen in i annans rum, hus, gård eller fartyg nattetid, eller sätter sig Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, IS:o i85. 25 sig till motvärn, ehvad det är natt eller dag, emot den, som sitt värja eller å bar gerning återtaga vill. § 9. Rymmer fånge eller häktad person, eller sätter han sig till motvärn emot fångvaktare eller annan, som honom från rymning hindra vill, eller emot löreståndare eller uppsyningsman vid straffinrättning eller häkte, då denne honom till ordning inom inrättningen eller häktet hålla skall, eller sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som eger häktningen verkställa eller dervid biträder; då må ock det våld brukas, som till rymningens förekommande, ordningens bibehållande eller häktningens verkställande nödigt är. Lag samma vare, der annan, än fånge, häktad person eller den, som häktas skall, sätter sig med våld eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. 10 §.
ERegcringbsg-ormeit, ålegat SDfj att, för oförutfcbba pänbelfcr, anflå od) å 9tiEct§ ©tänberS EttiESgälbbs^ontor antrtfa tiräunc färfftlba fummor, beit etta att trara tillgänglig, bå Äonungen titt SfttEetb förfinar etter anbra tjögfl mtgttga od) angelägna änbamål, [eban Ijela ©tatåsSMbctö tanEar beröftrer bltfmtt inl)cmtabe, finner ben »rara ounbtniEligcn nöbtg, od) bett attbra att trtb tits faffattbe Erig af konungen Ipftab, [eban l)an ©tatbslittåbct tit pleno f;ört ad) .SRiEetb ©tanber fammanEattat; få pafiuc 28t beftämt ftfinämnbc Erebitttofumma titt Src Sttttttoner fJtifbbalcr StiEömpnt cd) ben förft omförmälba titt @tt äftillion fyemfunbras tufen Stiföbaler, Ijmaraf 750,000 9i:br äro affebba för fttifctb förfinar ocf 750,000 5iR:br för anbra pögft trigttga cd) angelägna änbamål. fyör bcfirtbatibe af tfrågaEommattbc utbetatningar å befa Ercbttioer böra SttESs gälbbs^rntorctä partitt biöpontbfc tittgångar begagttaö, cd), ifatt befja icEe äro tills räcEltga, be bcrutöfiner erforberltga nicbtcit af §>ttEögäfb9s^otitcrct itpplånab, i eils ligfyet ntcb ben föreffrtft, 2öt f)ärcnt, t bet för bemätba
Uppl. o. godk. hos Saratl. Riks-St. d. aa Dec. 1823I Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en Författning mot Lurendrägerioch Tullförsnillning. S. A. K. Ifrån Eder Kongl. Maj:t hafva Riksens Ständer fatt, genom Nådig Skrifvelse af dbn 10 sistlidne April, sig meddelad Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Författning af den 12 Februarii 1820 till förekommande af Lurendrägerioch Tullförsnillning, för att jemlikt det vid utfärdandet deraf redan fattade beslut, i afseende på de deri stadgade straff och ansvar, undergå de ytterligare jemkningar, som kunna erfordras, och derefter blifva gällande såsom en af Eder KonglMaj:t och Riksens Ständer gillad och antagen allmän Lag, hvarförutan i flere särskilde motioner är yrkadt, än att öfverträdelser af TulUörfattningarne endast böra beläggas med penninge-böter, beräknade ZJnderdäniga. Skrifvelser' efter varans värde, så att straffet ej utsattes strfngare, än med mensklighet och rättskänsla är förenligt; än att det strider emot 16 §. i Regeringsformen att på bekostnad af husfred samt det fö troende, som emellan husbonde och tjenare råda bör, söka brottens upptäckande; än att ifrågavarande Författning sträckt sig nog långt till för-' fång för en fri sjöfart; än att om sådane utländske tillverkningar, som icke kanna här åstadkom.' mas, skola vara till införsel förbudne, böra de äfven förbjudas till bruk och nyttjande; och ari åter att de förra Författningar måga bibehållas samt ansvaret för öfverträdelser deraf utsättas, ej allenast uti penninge-böter, utan ock 1 sådane straffbestämmelser, som betaga de verkliga lagbrytärne utvägen, att, mot betalning, förmå andra personer att åtaga sig sjelfva brotten.