Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Jo, det vill jag äfven säga dig: det va’ minsann intet mi’ förtjenst, utan det var ena lita hynda jag hade, som hette Zemire, som kom och nafsa mig i bena och småskällde, och ända som helsade mig från mor, som jag höll så förfasligt utaf, att det nästan var för att slippa se hennes lidande, som jag ville göra utaf med mig, och då när hynda så der alldeles som helsa frå ’na, då började jag först att kunna gråta, och grät så obegripligt, och då gick Zemire före och jag efter, och hon såg sig bakefter för hvart steg hon tog, om jag skulle vara med, och det va’ ända rörande att se, för det var som skulle mor bedt henne göra allt det der. Och så kom vi Zemire före och jag efter, bort till ett eländigt brygghus eller kölna, som vi hade, och som intet hade brunnit, och der satt mor på ett litet skrin, som vi lyckats få draga ur lågorne när stufva’ brann, och hon grät så, men när jag kom då slog hon armarne om mig, och sa’ att hon ändå hade mig, och tackade Gud så innerligt för det, och då var jag så genomglad, att ej ha vräkt mig i brunn, och gett henne den sorgen på köpet. — Men nu ska’ vi väl intet tala om så’n bedröfvelse mer. Gud ske lof det är förbi, som bäst är, och om jag nu bara kunde utreda mig, och ske rätt med det der Vika och med Lena, och så jag kunde få ta’ mor till mig, så hon slapp sitta der oppe i skogen, så ensam och hjelplös, och att ho’, Lena, blef mensklig mot mor och intet hundfila ’na, så kunde det väl kanske gå för sig på längda. Eller tror du intet det, du Bengt? – Jo, serra tre! hva’ jag det tror! – svarade Bengt, som hade en obeskriflig håg att bara åter få se Gunnar glad och munter, och som dessutom längeseden vänjt sig vid tankan på giftermålet, och som i allmänhet hvarken tänkte länge eller mycket på hvar sak, ej heller sörjde länge eller mycket öfver någonting.
R:dr; samt dels slutligen alt de nu åt 2:ne underläkare vid allmänna garnisonssjukhuset disponerade fältläkares pensionär-arfvoden, å 175 R:dr hvartdera, måtte '388 Expedihons-Utskotlets Förslag lill und. Skrifvelse, N:o 169. till sitt ursprungliga ändamål användas och i stället motsvarande belopp lill de 2:ne sjukhusläkarnes aflönande erhållas med 350 R:dr, hvarförutan gradförhållandena inom korpsen och de serskilda gradernas deraf beroende pensionsrätt skulle på tillika uppgifvet sätt ordnas. E. Ii.
Det är visserligerligen sannt att, om sakkunnige män bedöma dessa prof, kunna de om dem gifva sitt omdöme, de kunna, genom förfrågningar, ställde till den som skall hafva verkställt arbetet, komma under fund med om han eger den theoreliska grund, som för yrkets utöfvande är nödig, men ingalunda kunna de utröna om personen sjelf verkställt arbetet, ty han kan ej följas af de bedömande från första ögonblicket ett arbete börjar och intill dess det blifvit fullfärdigt, så noga, att ej mången till mäsleryrket hörande pjes kan vara förfärdigad af någon annan: och det ligger icke heller utom möjlighetens gräns, att ej mången kan ega goda theoreliska insigter, men likväl sakna praktisk skicklighet för utförandet. Jag tror således icke att dessa mästare-prof åstadkomma den stora nytta, som man deraf väntar sig, och afstyrker således framställningen härom yrkande derå afslag. Hr Bråkenhjelm, Pehr Beinh.: Då denna fråga förevar i Utsk:s plenum, upträdde en af de mest aktade och ansedde ledamöter af det 4:de Ståndet med det förklarande, att han ansåg hela den nya Handtverks-ordn. olycklig och onyttig för landet och omöjlig alt i längden bibehålla, men det oaktadt ville att samma författning ännu mätte ett eller annat år qvarstå, på det att R. St. och deribland synnerligen BorgareSt. mätte under liden få lära hvad det vill säga att vara liberala, som orden föllo. Då Frih. von Stedingk nu förklarar ungefär något dylikt, hade jag väntat mig att han, således derutinnan haft skäl för bifall till Ulsk:s förslag, ty han yttrade sig i den meningen som jag tyckte. Frilen har klandrat att Utsk. sagt, alt i författningen icke funnes något skäl anfördt hvarföre vissa handtverk mera än andra voro från mästare-profs afläggande fritagne: men Utsk. har ju också sagt att något sådant af giltig beskaffenhet icke kan åberopas, och jag hemställer om R. o. Ad. ännu i denna stund har hört något giltigt skäl derföre åberopas.
Jag vill på intet sätt klandra den Hospitalsvård, som Seraph.OrdensGillet hittills utöfvat: tvertom har jag all aktning för de mäns omtanka och nit, som sitta i denna styrelse. Men R. o. Ad. vet nogsamt, att bland Hrr SeraphimerRiddare, fin - Den 30 April. 190 nas inga medicinae-doctorer och troligen komma sådanc icke heller alt snart finnas bland dem. Huru vill man väl dä begära, att denna styrelse skall kunna behandla dårars vård med den sakkännedom som vederbör. Dertill kommer, att Hrr SeraphimerRiddare vanligen äro rikets högste embetsman, hvilka, så länge de hafva fulla kroppsoch själs-krafter, behöfva dessa för att hålla dem i styr, och gagna dem, som hafva sina fem sinnen i behåll. Derunder hafva de icke tid alt sysselsätta sig med dem, som mislat sina fem. Hafva åter Hrr SeraphimerRiddare att vara i Statens tjenst så äro de merändels så gamla, att de för ålderdom och sjuklighet icke hafva den verksamhet som erfordras för att behörigen sköta ifrågavar. särskilda inseende. Jag skulle nästan vilja påstå, att den, som under sin kraftfulla ålder sysselsatt sig med rikets vigtigaste värf, sedan icke kan serdeles nitiskt befatta sig med sådana underordnade anstalter som de ifrågavarande. Hvad följden af sådana omständigheter skall blifva annat än den, all styrelsen måste anlita en läkare, samt att denne, ehuru han ej har namnet derför, likväl, i sjelfva verket blifver den styrande, eller ock om styrelsen afviker från hans råd att det med dalarnes vård kan gå illa nog. Ar det icke då vida bättre att låta läkaren jemte besväret taga både hedern och ansvaret för hvad som sker, eller försummas. Likasom det förhåller sig med phsykiska vården om de sinnessjuke, måste det äfven gå med hushållningen. Någon underordnad person, han må nu heta kamrer, kommissarie, ombudsman, eller hvad som helst, får sköta den i Styrelsens namn. Det beror således, äfven i detta hänseende, på en underordnads skicklighet och pålitlighet om förvaltningen går väl.
Tunnan (Spannrnålstunnantill skillnad från Frukteller Facktunnan) utgöres af 63oocubik3 turn eller af 63 kannor, och har endast genom detta stadgande något slags sammanhang med det öfriga systemet af Mått, Mål och Vigt. Committerade» betänkande af år 1789 hemställer om icke tunnans cub skulle kunna utvidgas till 64 kannor, för att derigenom göra dess minsta delar Commensurabla med kannans afdelningar | men 1 delta fall skulle den nya och gamla tunnans o* likhet säkert föranleda oreda, särdeles hos den mindre kunnige, alla nu brukliga målkärl blifva obrukbara och 64 kannors tunna med allt detta; är ändå icke bättre skicka sig till decimal-fördelningen an den af 63, hvilken sistnämnde, i fall tunnan skulle ansets så väsentlig att den ej kan alldeles bortläggas, det torde vara bäst att blj behålla. Decimal-fördelntngen af tunnan är af vida Större vigt än af något annat Mit eller mål , e-] medan den oändliga mängd af bråk af kappar,' Som uppkommer vid Kronans uppbörder, invec» kla uppbördsräkenskaperna på ett ganska onödigt Sätt. Fördelningen af tunnan efter dicimaler eller hundradedelar är likväl lika lätt användbar på tunnans vanliga fördelningar, sora på kannans, men den måste sluta sig med ett förut ej brukadt mått, som innefattar tunna, eller 63 cubik. tum, och som torde få helt enkelt namn af Mått. Tunnan och dess vanliga afdelningac för* Betänkande om Mätt, Mål och Vigt. 305 förhålla sig då till deéimal-fördelningen på följande sätt: En Tunna Fjerding Fördelarna af tunnans decimal-fördelningar äro följande: Räkenskaperna öfver uppbörden af kronotionde spannemålen blifva oändligt förenklade , då de, i stället för bråk af tunnan med flere olika nämnare, föras i dicimaler.
Betänkande N:o 5. för framtiden förvissa städerna om åtnjutande af dem nu tillkommande tre femtedelar af ifrågavarande afgift, föreslagit: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla att, på samma sätt, som skett med tolagen, städerna klefve, genom Konungens och Ständernas gemensamma beslut, berättigade att från Statsverket erhålla en, efter medelbeloppet af hvarje stads inkomst af berörda tre femtedelar sistförflutna tre år, beräknad ersättning för stadens andel i dessa afgifter, hvaremot de tre femtedelar, städerna åtnjutit, borde ingå till Statsverket; varande uti samma motion alternativt framlagdt jemväl ett annat förslag, hvilket likväl, enligt hvad af protokollet öfver den hos Borgare-Ståndet vid motionens remitterande hållna diskussion inhemtas, på grund af Ståndets, i enlighet med motionärens medgifvande, fattade beslut, tills vidare förfallit och af sådan anledning icke ansetts böra här upptagas. Utan att inlåta sig på frågan, huruvida den frihet, städerna af ålder åtnjutit och till en del ännu ega, att förfoga öfver de inkomster, som genom bränvinsförsäljningen i städerna inflyta, må, på sätt Herr Henschen förmenat, hafva antagit naturen af privilegier, helst Rikets Ständer genom sitt vid förra riksdagen i afseende å en femtedel af ifrågavarande afgifter fattade, här ofvan omförmälda beslut kunna anses hafva i denna fråga uttalat sitt omdöme, har likväl Utskottet funnit de af Riksdagsfullmägtigen Bjerkander och Doktor Sandberg väckta förslag att fråntaga städerna hela eller någon del af den inkomst, de ännu genom dessa afgifter åtnjuta, åtminstone för närvarande innebära de största betänkligheter. Afven om, på sätt Riksdagsfullmägtigen Bjerkander ifrågasatt, afiöningen till domareoch polismyndigheterna i städerna öfvertoges af Staten, återstå nemligen för städerna en mängd dryga utgifter för kommunala behof, hvilka å landsbygden antingen alldeles icke eller åtminstone endast i vida ringare grad ifrågakomma.
N:o 76, och 24 §:n i utlåt. N:o 289, ronde verkställda låneförsträckningar utaf de under collegii utrednings-afdelnings förvaltning ställda extra-anslagsmedel lill de ordin, statsmedlen, får jag aran anföra, att, som extra-statsanslaget är i banken insatt på samma räkning sorn det ordinarie; så har, då tillgång af ordin.-medel tillfälligtvis ej varit disponibla till assignering på banken, behållni ogen af extra statsanslaget blifvit begagnad, men i den mån ordin.-medlen från Stats-cont. blifvit levererade, har det tillfälliga lånet omedelbarligen blifvit godtgjordt. När nu ett så beskaffad! tillfälligt lån eller anticipation inträffat vid årets slut, så har densamma uti räkenskaperna blifvit synlig. Särskild hufvudbok upprättas likväl alltid för ordin.-slatsmedlen och särskild hufvudbok för det extrastatsanslaget, äfvensom särskilda controlloch liqvid-böcker föras, så att ingen förblandning af ordin.- och extra-statsanslag ägt eller kunnat äga rum, annorlunda än tillfälligtvis och på kort tid, derigenom att medlen äro förvarade uti en gemensam cassa i banken. Sedan de leverancer för reserv-upplaget, hvarom contracter redan äro afslutade, blifvit fullgjorda, är extra-statsanslaget till fulla beloppet användt; jag får således afslå Utskrs förslag. Hr Lefren: Uti betänk. Nro 289, sidan 18, upplyser Ulsk. med följande ord förhållandet: ’’I afseende härpå har inom R. o. Ad. blifvit yrkadt, att, då, enligt hvad K.
Klinkowströms berörde förslag alltså redan bör anses hafva förfallit, till följd af 3 Stånds fattade beslut i ämnet, synes mig Frihm äga skäl att från samma sitt förslag afstå. Jag förnyar mitt yrkande, att R. o. Ad. ville godkänna Utsk:s Betänk. sådaDt det är, hvarvid jag äfven vågar foga den hemställan lill de ledamöter, hvilka endast i fråga om summornas belopp skilja sig från Utsk:s Den 1 November e. m. 235 tillstyrkande, alt de, till säkrare vinnande af ett hufvudsakligen gemensamt mål, ville sammanjemka dessa divergenser af jemförelsevis underordnad vigt, och förena sig med oss, som yrka bifall lill Utsk:s förslag. Då nuöfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Laodim., att han, ehuru delning af förevar:de puukt uti åtskilliga delar blifvit af flere talare yrkad, ansåg sig först böra omnämna alla de serskilda yrkanden, som blifvit gjorde, på det alt, i händelse votering komme att anställas öfver en eller annan del, det på förhand må vara uplyst, hvilka förslag böra komma under Ståndets pröfning. I fråga om jernvägsstambanornas antal, sorn först komme alt blifva föremål lör R, o. Ad:s beslut, hade blifvit yrkadt, dels bifall till Utskts förslag om 2:ne banors anläggande, dels af Hr von Hartmansdorff, Gr. Mörner och Hr Hjerta, att endast anslag till en stambana mätte af R. o. Ad. beviljas. I afseende pä anslagets belopp, hade jemväl blifvit yrkadt bifall till Utskts förslag, hvaremot Hr von Hartmansdorff yrkat att 3, och Gr. Mörner alt 4 milltr Rtdr måtte för en jernvägsstambana anslås. I fråga om anläggandet af en bana, utgående från Götheborg, enl.
Det har existerat ett bruk, som i sin mån bidragit till föreg:de riksdagars längd, nemi. det, att man, för att visa motionärerne en artighet och, (för att begagna Ulsk:s eget uttryck) visa sitt erkännande af den goda afsigten med framställningen, beviljat återremiss af Utsk:s betänk:n, i fall de varit afstyrkande, då man likväl haft i sinnet att, ifall de ålerkomme i samma skick, dä bifalla desamma. Detta anser jag vara ett oriktigt förfarande, och då jag förmodar att återremiss uti den nu förevar, frågan skulle leda till samma resultat, kan jag icke annat än motsätta mig en dylik åtgärd. Frågan synes här vara huruvida för det första, de skäl Utsk. anfört för sin åsigt i och för sig äro riktiga, och, för det andra, om de äro bevisande för den sak, Utsk. dermed velat ådagalägga. Utsk. har först yttrat: ”att behofvet af en sådan municipal-inrättning, som den af motionären föreslagna, ännu icke gjort sig gällande inom fäderneslandet”. Ett bevis derför, att det verkligen så förhåller sig, synes ligga deruti, att vid detta betänk., afgifvet utaf 48 ledamöter af alla 4 Stånden inom Ekon.Utsk., icke finnes fogad en enda reservation. Ett annat är, att betänk, redan blifvit bifallet inom 2 Stånd. Huruvida det föranledt någon diskussion inom det ena Ståndet är mig obekant; men hvad jag vet, är att Ulsk:s betänk, utan diskussion blifvit bifallet af HondeSt., ett Stånd, som icke kunde vara i okunnighet om behofvet af vidsträcktare kommunala inrättningar i landet, ifall ett sådant behof mera allmänt kändes och insågs. Dessa båda motiver synas mig vara talande nog för hvad Utsk. i detta afseende anfört, äfven om andra skäl icke förefunnos. Efter hvad jag i det afseendet kunnat inhemta, anser jag mig kunna påstå, att det är få länder, åtminstone i Europa, der den kommunala andan är så litet utvecklad, sorn här i Sverige, ja den är det så litet, att man nästan kan säga, alt den icke finnes.
Visheten, och det oartikulerade ϑεος i uttrycket: „gud var ordet“ (ϑεος ην ὀ λογος) öfverensstämmer med det judisk-alexandrinska språkbruket (se Filon De Somniis), i enlighet hvarmed ϑεος utan artikel utmärker Guds sjelfuppenbarelse som vishet. – Guds nästa uppenbarelse är skapelsen genom hans σοφια, genom hvilken allt är vordet, vers 3. Härmed har tankeserien öfvergått från det skapande till det genom skapelsen förmedlade logos. I skaparebudet „varde ljus“, var lif och lifvet var menniskornas ljus, vers 4. Ljuset är dels det allmänna, i förnuftet sig uppenbarande ljuset, „som upplyser hvarje menniska“, således äfven hednafolken (den s. k. „naturliga religionen“), dels ljuset, som kom till „sina egna“, till „egendomsfolket“ (mosaiska uppenbarelsen). Men ljuset, som lyser i mörkret, blef icke begripet, vers 5, och ljuset, som kom till egendomsfolket, blef icke anammadt, vers 11; hvarken den ena eller den andra uppenbarelsen genomträngde menskligheten i stort, utan blott några få själar („Guds vänner och profeter“ Vish. 7, 26; „Guds barn“ Joh. 1, 12); en annan uppenbarelse var af nöden till mensklighetens frälsning, och den af Gud för detta ändamål förutbestämde frälsaren, det personliga logos, tog kött och bodde ibland oss, vers 14. Prologen innehåller således samma lära som Johannesevangeliet i sin fortsättning utvecklar, samma lära som Paulus, ehuru i annan form, förkunnar. Emellertid hafva olika partier, i sitt försök att tolka dessa inledningsord, kommit till de besynnerligaste, med nya testamentet i dess helhet och särskildt med Johannesevangeliet alldeles oförenliga resultater, ehuru äfven en med judiska logosspekulationen obekant skrifttolkare kunnat undgå detta, om han valt den förnuftiga vägen att tolka ett mörkare ställe med de klarare hos samme författare.
Om 11. o. Ad. behagar genomläsa §§:na, så är detta en ganska tydlig följd. Man kan visserligen genom en vanlig slutsats linna, att det är Riksförsamlingen, som skall sammankomma, men ordalydelsen är icke sådan. — Samma § innehåller: ”Riksförsamlingen består af 250 riksdagsmän eller 50 af hvarje Stånd, indelade i tvenne kamrar.” Efter vanligt språkbruk skulle man kunna säga, att, enligt denna ordalydelse, hvarje ledamot skall vara indelad i tvenne kamrar. I 21 § står, att valrätt efter hemmantal äger ”hvarje besuten hemmansägare eller kronohemmansåbo, hvilken icke hört eller hörer till annat Riksstånd,” etc. Man vet, att tvister ofia uppslå angrde besutenhet och de skola då afgöras af domstol. Ifrågavarande sladgande kan således föranleda en mängd rättegångar. — Uti 27 § slår det, att ”Ingen må utöfva valrätt, eller njuta valbarhet lil! riksdagsman, utom det Stånd han närmast tillhörer.” Om 1111 den händelse skulle inträffa, afl t. ex. en prest har en röst för sitt embete såsom prest, hvilket Stånd han närmast tillhör, men tillika hade en faslighet, för hvilken han hade flera röster, så åtnjöt han icke rösträtt såsom fastighetsägare, och således skulle det besynnerliga förhållande kunna inträffa, att om han blefve afsatt ifrån sitt preslembete, så fick han flera röster än han hade förut.— I § 46 slår, all hvarje Utsk., som motsvarar någon gren af statsförvaltningen, befattar sig med dithörande mål. Deraf skulle man lätt efter ordalydelsen kunna draga den slutsatsen, alt Utsk:n äfven skulle befatta sig med Statsexpeditionernas eurania mål. Dessutom synes på flera ställen i della förslag orden ”Riksförsamling” och ”Rikets Stäuder” blandade så om hvarandra, att något urskiljande i alla dessa fall torde blifva nödvändigt. Derföre anser jag för min del, att det icke är skäl att nu uppehålla sig med något afgörande af en mängd särskilda redactionsfrågor. Hr von Hohenhausen: Med den inskränkning af för slaget, som Frih.
Raab; men då jag deremot, lika med Hr von Troil, anser förändringen vara icke allenast onödig och onyttig, utan äfven skadlig, så anhåller jag att betänk, nu genast måtte till pröfning företagas. Frih. Raab: Jag hade trott, att då denna fråga egentligen rörde BorgareSt., kräfde graunlagenheten att R. o. Ad. iakttoge samma åtgärd, som förut vid sådane förhållanden blifvit vidtagen; och af sådan orsak var det som jag tog mig friheten anhålla, att frågan lills vidare skulle få hvila. Vill ingen af R. o. Ad:s ledamöter instämma i min åsigt, så vill jag icke eller vidare påyrka att derå må fästas afseende. Frih. Cederström, Anders: För min del instämmer jag med Frih. Raab. Jag tror icke att frågan är af så ringa vigt, som man synes förmoda; den rörer endast BorgareSt. och synnerligast borgerskapet i Stockholms stad, och R. o. Ad. handlade sä - Den 5 Mars. 445 kerligen rätlast att först afvakta BorgareSt:s beslut i frågan, innan nian bär beslutar deröfver. Jag kan ej finna, att R. o. Ad. kan hafva något intresse vid att motverka detta förslag. Frih. Palmstjerna: Då 2:ne ledamöter begärt betänk, på bordet, torde det icke kunna förvägras att detsamma förblifver derstädes hvilande, men icke längre än lill nästa plenum, för alt då förekomma i den ordning det pä föredragningslistan finnes upptaget, och ej uppskjutas allt intill dess underrättelse kommit R. o. Ad. tillhanda, huru BorgareSt. afgjort saken. Jag kan ej med Frih. Cederström instämma deruti, att denna fråga endast rörer BorgareSt. och att det följaktligen skulle kunna vara likgilltigt hvad beslut, som deröfver fattas, då saken ej rörer R. o. Ad:s intresse.
Genom dessa föreslagna sladgamlen, åsyftade Mutionairen hufvudsakligen: att förekomma de långa uppskof med målens afgörande, sedan de blifvit öfverlemnade till dom, hvaröfver klagan ej sällan blifvit förspord; alt bevara parternas fatalier; och att, hvad grofva brottmål angår, afhjelpa den brist i lagstiftningen, som förmentes nu ega rum, i det alt föreskrift väl linnes derom, när ransakning öfver häktad person skall börjas, mfen icke huru snart den bör fortsättas, hvarom ett stadgande likväl troddes vara lika angeläget. 4 Lag-Utskottets Betänkande IV.o 105T, Hvad nu först vidkommer Herr Olbers" förslag om förliöjning af Böter för part, sorn, utan laga förfall, från Under-Rätt uteblifver, så lärer Utskottet, till svar härå, endast behöfva åberopa dess uti Betänkandet N:o 89 öfver samma fråga redan afgifna yttrande, Belräflande åter öfrige delar af motionerne; så, enär det följer af stadgandet i 12 Cap. 2 §.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 18 sistlidne Murs under N:o iaafgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte frågor, om ett förändradt sätt för Kungörelsers publicerande i Kyrkorne. Herr Ribbing, Arvid: Det ämne, som nu utgör föremål för Ridderskapets och Adelns bedömande, har nästan vid hvarje Riksdag förevarit, och synes ej så afgjordt, att man dermed blifvit nöjd. Att alldeles borttaga den sed, som nu äger rum, att 1 i44 Den 3 April. uppläsa Kungörelser från predikstolarne, tror jag ej vara rådligt och ej heller Öfverensstämmande med Kyrkolagen. Utskottet har förklarat, att ej någoji förändring vore af nöden; men någon förändring kunde väl vidtagas för att göra dem till viljes, som önska det, och för att göra slut på denna fråga för kommande Riksdagar. Det vore t. ex. ej förloradt för församlingarne inuti landet, der sjöfart ej finnes, om der ej upplästes förordningar om Handel och Sjöväsendet; om i församlingarne, der inga Gratialister finnas, kungörande om utdelande till dessa af Krigsmanshusmedel ej skedde. Med ett ord; Sådane författningar, som ej angå en församling, borde vederbörande Prästman urval ja och blott tillkännagifva, att de funnos för hugade läsare att tillgå. Om återremiss beviljas, får jag äfven fästa afseende på den andra frågan i Utlåtandet, nemligen om uppläsandet vårtiden af de många vitesförbuden till förekommande af åverkan å jordegendomar. Om, på sätt i Utlåtandet står, det är Presterne obetagit, att göra sammandrag af vilesförbuden, kunde ju hvarje Prest iakttaga det. Men nu står det i alla vitesförbud: dock skall detta d. v. s. alltsamman, som förut står i FörbudsResolulionen, alla år uppläsas från predikstolarne så vida derefter dömas skall. Då kan Den 3 April. i45