Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hitintill hade jag trott, att Banquens sä kalla» de hemligheter egenreligen bestodo i kännedom as hen» nes redbara tillgängar och deras sörhällanve till Sedel» stocken — nu ser jag att flere mysterier mäste finnas — ty endast tillwarelsen deras kan förklara att succetzist Mgiswande af 4,200,020 Banco-sedlar ämnade till realisation af en kring Swerige och Finland spridd credit scdelmasta, som pä en gäng icke kan inflyta — skulle wara sa wädeligt — sä stridande mot cd och pligter — men samma 4,020,020 genast utdetalde till Leverantörer och contante behof ickr medföra nägo» stadelig »verkan. December. Dct är ej län gk jfrän mig att wilja förolämpa, Men dä israil Herrar FnllmägiigeS utlåtande skulle kunna hämtas stycka för den radande olyckliga böjelsen, att aeno»; tillwerkande af Sedlar Utan reel valuta — bereda bade det Allmännas och enstildas obestånd anser jag för en oangenäm men werkelin stplouchrt att erinra, det Herrar Fullmäakige i eke ii lik rökt sig akt läm» na ett sa bestaffadt för st a g, ulan att först begära lös» sandet frän alla band af Jnsiruckioner och gällande Författningar. Onu icke Höglofl. lltstottcts Justruction för de bliswande Fulin, ägt i ge redan förutsett alla händelser, skulle jag wördsaiiimeljgru yrka asböjemdrt af den, akk de någonsin ma anse Banguens gruudförfaktnmgar hwilande och under en sadan frihet» period medgifwa, och litau^anlednmg crbjeida hwad emot berörde först ilningar r någor matto är stridande. Jag ar icke okunnig derom, akt den aOylckte, realisationen, supponerades ste Utan all fond för der närwarande — och instämmer vä ber höasta i de wäl grundade tankar, som Herrar Fniunägkige i detta ämne anfört.
Bankens sedlar är under berörde tid tillverkadt, nemligen valören 500 R:dr . , . 12,032 blanketter. dito 33. 16 sk 58,875 d:o. dito 16: 32 sk d:o. dito 10 R:dr 402,000 d:o. dito 6: 32 sk d:o. dito 2 R:Jr 2,089,500 d:o. dito 32 sk 3,021,000 d:o. dito 16, 12, 8 17,624,000 d:o. Som Höglofl. Banko-Utskottet, genom protocolls-utdrag af den 15 Juni 1840, beslutat, att vid Tumba Bruk må för allmänna Verks och enskildes räkning efter beställning och emot betingadt pris, tillverkas papper, synnerligast för sådane behof, som fordra längre uthållighet och särskilda vattenmärken och hvaraf tillverkningen sålunda måste vara strängare controll underkastad, dock under uttryckligt förbehåll, att den då varande arbets-personalen vid Bruket icke finge för detta ändamål i något fall ökas, samt Fullmägtige den 22 Mars 1842 inhemtat, att Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContor, genom en i allmänna Tidningarne införd annons, utlyst auction, att den 23 i samma månad förrättas till upphandling af papper till Charta Sigillata för år 1843; så och efter det upplyst blifvit, att inga beställningar från enskilte till Bruket ingått, att det för Bankens eget behof erforderliga papper ieke utgjorde tillräcklig sysselsättning för bruksfolket under 1842, samt att sådant papper, som till Charta Sigillata erfordrades, ej komme att Berättelse om för valtningen af Tumba. 3 kosta Bruket mera än vid pass 3 R:dr 3 sk. 4 r:st. Banko riset, men genom öfvertagande af ifrågavarande leverans icke allenast sysselsättning för Brukets arbets-personal kunde beredas, utan ock, derest andre Bruksägares anbud icke blefve alltför låga, någon förtjenst Bruket tillskyndas; förordnade Fullmägtige, att
Och vid de tillfällen, då det icke kunde undgås, hade man ju alltid de gamle att tillgå. De gamle hade nu en gång för alla fått sin soliditetsstämpel; det var på de unge alla misstankar föllo och deras böcker lågo högtals osålda. Derför var det mycket naturligt att herrar förläggare alltid antogo sina allvarligaste miner så snart de sågo en ung man med manuskript i handen komma dykande in på deras kontor. Hade nu denne unge man energi och förmåga att tala lyckades han dock ibland få sitt opus deponeradt till genomläsning; men denna framgång var blott illusorisk, ty då han om en månads tid, efter öfverenskommelsen, inställde sig igen för att få besked, hade förläggaren kanske icke haft tid att läsa manuskriptet och om han hade läst det blef resultatet vanligen några förbindliga ord och ett faderligt råd. Men den unge författaren var oftast en materialist, som skulle ha satt mer värde på något reelt, och som icke vederbörligen uppskattade nyttan af ett faderligt råd. Eller han hade en ömtålig stolthet och då blef resultatet en ordvexling. Hur som helst: det slutade alltid med att författaren gick bort förnärmad och förläggaren blef kvar icke mindre förnärmad. Och båda parterna voro öfvertygade om att det icke fans oresonligare menniskor under solen än dem de på grund af sin lifsställning voro dömda till att handskas med. Fru Zimmermann kände allt för väl till ställningar och förhållanden inom den literära verlden för att mottaga sonens anbud. Hon vände sig i stället till en af sina äldre literära vänner och tack vare dennes bemedling kom hon i förbindelse med en af hufvudstadens mera ansedda förläggarfirmor. Det var icke hennes eget lilla arbete, som lockade mest, ty firmans hufvudman dolde icke, att han ansåg utgifvandet af ett svenskt originalarbete som en mycket tvifvelaktig affär; men han trodde att en upplaga af de ryska öfversättningarne skulle betala sig och på denna basis ville han gerna träda i affärsförbindelse med vår utmärkta öfversättarinna och taga hennes egen lilla bok på köpet. I medio af maj utkom således: Resebilder af Kate Zimmermann. Med en känsla af saknad hade de båda, mor och son, lagt sista hand vid det gemensamma arbetet.
Här är ej stället att ingå i någon utförlig beskrifning om deras organisation i Norrige, men denna nyttiga ledning för inrättningen deraf på andra ställen kan ej komma att saknas, dä så många derom underrättade personer här finnas, så vida mitt förslag om deras införande hos oss vinner Riksens Ständers upp; lysta bifall. Hans Excellence,' Herr Grejve Cederström, Rudolf; Ifrån början af denna Riksdag, bar man ofta hört bedröfliga rop och skuggrika teckningar af den penningebrist; den allmänna nöd 65o Dan 24 Februarii, och det usla tillstånd, hvarunder Svenska folket vid närvarande tid säges sucka. Sällan föreslås andra botemedel till det öfverklagade ondas afhjelpande, än minskning uti skatter och utlagor, hela stora Flottans och Arméens indragande till hälften eller tredjedelen af hvad den nu är, möjligaste indragning af alla slags utgifter, om än deras föremål äro aldrig så nyttiga. Både i ena och andra sfseendet klandras styrelsen, under det man synes vilja 6R inskränka Konungamagten i financiella och administrativa ärender, att den ej skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga. Detta klander, som ej kan vågas emot Konungens höga person , vändes med tämmelig bitterhet emot Dess rådgifvare, StatsRådet, som ganska incoostitutionelt tituleras som Ministrar. Man låtsar ej veta huru inskränkt StatsRådernes magt och verkningskrets är, efter vår Regeringsform, som visligen velat förekomma ett regerande Råd, och lemnat den beslutande och befallande regeringsmagten åt Konungen ensamt. Vid allt detta, hvarken kan eller börjag dölja mitt tänkesätt och min öfvertygelse. Någon allmän nöd, hos den talrika arbetande folkel assen, kan jag ej föreställa mig, under en tid då alla födoämnen och alla öfrige förnödenhetsvaror fallit till ett emot för-^ Den 24 Februarii, 651 ra tider lågt pris.
Om remiss till Stats-Utskottet anbålles. Stockholm den 15 November 1865. Olof Nilsson, från Westerbottens län. $:o 9§9. Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag för förbättring af allmänna landsvägen mellan Wännäs och Umea kyrkor. De allmänna utfartsvägarne från flera tjäll och lappmarkssocknar i Westerbotten nedåt kusten sammanfalla småningom i allt färre och färre vägar och ingå slutligen i en enda väg, hvilken utgör allmän landsoch postväg till Umeå stad. Att denna väg är af den vigt och betydenhet, som fordrar oförhindrad farbarhet, enligt tidens kraf, är sålunda gifvet och det måste vara en stor angelägenhet för befolkningen, att, der farbarheten är hindrad eller försvårad, få de befintliga hindren undanröjda. Nu inträffar att emellan Wännäs och Umeå kyrkor den omnämnda vägen, som sträcker sig efter en, jemte Umcåelt belägen och kuperad dalgång, är besvärad med en mängd backar af svåraste beskaffenhet, samt till och med lifsfarliga, derå exempel skulle kunna åberopas. Af denna anledning har ortens befolkning varit betänkt att med egna uppoffringar låta tillförlitligen undersöka möjligheten af och kostnaden för de ifrågavarande backarnes, Bränlands, Norrfors och Svallets undvikande och kostnaden i och för detsamma. Instrumentet öfver undersökningen och kostnadsförslaget hafva ännu icke hunnit blifva färdiga, men förrättningsmanneu, Kapitenen vid Yägoch Vatteubyggnadskorpsen R. Schoug, har förklarat att dessa handlingar skola ofördröjligen komma mig tillhanda; och vågar jag derföre, under utfästelse att, genast efter inhändigandet, till Stats-Utskottet inlemna handlingarne, härmed vördsamligen föreslå: det behagade Rikets Ständer antingen såsom anslag utan återbetalniugsskyldighet tillägga vederbörande vägbyggnadsskyldige en tredjedel af 422 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N.o 290. det belopp kostnadsförslaget kan komma att upptaga, eller också såsom lån på möjligen billigaste vilkor i ränteoch amorteringsväg tillägga nämnde vägbyggnadsskyldige tre fjerdedelär af kostnaden.
Och hoppets himlarymd, der molnena försvunnit, Blir klar, som deras blick, och blid, som deras själ. Är icke deras tjäll ett sökt, ett heligt tempel, Som, obestormadt än, på flärdens strand står qvar, Der de förtrogna två, dem Himlen tecknat har Med glädjens insegel och med behagens stämpel, Bevaka offrets kall med dygdernas exempel, Bereda hjertans lugn med hjertats gudasvar? Dit går den lycklige — och lär sig att värdera Det glada lifvets lott och värdigt njuta den; Dit den olycklige — och suckar icke mera, Och hoppet flämtar upp inom hans bröst igen. Den gamle längtar dit — och stegen bli ej tunga: Han hvilar der så trygg — nej! der sin ålderdom Han glömmer gerna blott, och leker med de unga, Som skämta der och le och dansa om och sjunga I samma sälla hägn, i samma helgedom. Der stämmer harpan upp den silfverklara klangen: Der ljuder skaldens sång från flickans rosenmunn Förvist till flärdens hem är högheten och rangen: Men dygden, vänskapen och glädjen och talangen Bli qvar och famnas om i broderligt förbund. Frid åt ett jordiskt tjäll, der himlen redan börjas! Frid åt de sälla två, som i dess hägnad bo, Och styra der sin verld och söka der sin ro! Af dem en flyktad tid med ånger ej skall sörjas, Af dem en osedd tid med oro ej skall spörjas: De på en mild Försyn — och på hvarandra tro. Kring dem, kring deras fjät, de godas englar vaka, För dem, till höjden gå de godas böner opp; Med lugn, med tröstligt lugn, en hvar af dem tillbaka Skall skåda, tacksamt rörd, på ett fullbordadt lopp, Och trycka vännens hand, och se till Gud med hopp, Och säga: hvar går jag — går jag utan min maka? Lycksaliga förbund af dygder och behag! De afundsvärda Två! — Hvem är som icke känner, Och icke vördar dem, i dessa enkla drag? Min lyras ton dör bort i obemärkta slag: Med varma önskningar dem hyllen, ädle Vänner! Dem helsen med er sång, J Tärnor och J Svenner!
Beträffande betalningen af de särskilda andelarr^ är stadgadt, att den borde verkställas inom tre månader från nyssnämnde dag, me *"rtt emellertid särskilda öfverenskommeiser kunna träffas i ändamål att uppskjuta d< ia tidpunkt eller bestämma betalningar medelst annuiteter, samt att ränta å 4 procent å kapitalet skulle erläggas från och med den 1 Oktober 1861 för betalningar af hela summan på en gång och från och med den 1 Juli samma år för betalningar i terminer. Verkställigheten af de ömsesidiga förbindelser, som i traktaten innehållas, är gjord beroende af de föreskrifter, hvilka vissa af de Höga kontraherande Magierna, enligt gällande konstitutionel lagar, hafva att iakttaga. Art. 7 innehåller bestämmelser i afseende på tiden för ratifikationernas utvexling. Genom ett samma dag af de kontraherande Staternas fullmägtige undertecknadt protokoll förklarades vidare, att Kongl. Hannoveranska Regeringen, i afbidan på verkställigheten - Expeditions(J Is koltets Föi'sla<j till under d. Skrifvelse, N:o 21. 41 ställighcten af de i Art. 6 och 7 af traktaten ornförmälda förbindelser, skulle ega alt provisoriskt och medelst kautionering bibehålla den tull, den förbundit sig alt afskaffa, men alt i den mån någon af de konlraherande Magierna uppfyllde dessa förbindelser, Kongl. Hannoveranska Regeringen, å sin sida, skulle låta de provisoriska kautioneringsålgärderna upphöra och anbefalla befrielse derifrån för de varor, som fördes i denna Magts farfyg. Till följd af ofvanberörda medgifvande i afseende å liqviden, undertecknades sedermera den 2 Juli samma år, efter dertill erhållet bemyndigande, utaf Sveriges och Hannovers fullmägtige ett protokoll af hufvudsakligt innehåll, att den på Sverige belöpande ersättning skulle erläggas under loppet af fem på hvarandra följande år, lörsta gången med 22,495 Thaler, å den tidpunkt år 1863, sorn derför kunde blifva bestämd, och derefter med 17,500 Thaler årligen, men med Sverige förbehållen rättighet att gälda hela summan under år 1863 eller ock flera års afbetalningar på en gäng.
Till följd af den discussion, som ägde rum vid föreg:de momentet, tillstyrker jag att orden eiler om så nödigt finnes matte uttägas ur förevar, moment. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla Utskras förslag i 3 momentet. Ropades ja och nej. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Jag kan icke inse hvarför man skall borttaga orden eller om så nödigt finnes; ty gode männen lara i alla fall icke bry sig om alt lill undersökningens verkställande infinna sig på stället, om de på föi liand känna localen, likasom de å andra sidan, derest de icke iiga en dylik kännedom, förmodligen äro nödsakade företaga besigtning å stället, innan de kunna afgifva deras yttrande. Hr von Hohenhausen: Då ändring ian sökas uti sockennämnds beslut, så bör detsamma icke vara bygdt på lösliga grunder, och då grunderna för resultatet af undersökningen icke utan besigtning å stället kunna vara tilllörlitliga, anser jag besigtning å stället ovillkorligen böra äga rum. Hr Palmcrantz: Den siste värde talaren har påstått, alt det skulle vara nödigt att besigtning alltid hålles å ägorna, derför att frågan kan komma under tvist. Denna grund för hans påstående torde dock förfalla vid erinran derom alt häradsrätten, i händelse sockennämndens utlåtande icke skulle kunna läggas till grund för dess beslut i saken, icke lärer underlåta att förordna en ny undersökning medelst besigtning å stället. Ur von Hohenhausen: Det är till undvikande af 44 Den 3 Februari e. ra. den tidsutdrägt och kostnad, som är förenad med en sådan omgång, som den siste värde talaren omnämnt, som jag anser undersökningen från början böra ske fullständigt, hvilket dock icke är att förvänta, derest icke undersökningen sker på stället. Hr Frih. o. Landtm, förnyade sin propos. till bifall å Utskrns förslag i 3 momentet. Ropades ja och nej. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad.
Hvad gide §. beträffar, så hyser UtskoLtet den öfvertygelse, att tiden för en Gesällsresa, från en ort till en annan, af vederbörande icke bestämmes kortare, än att lian till fots och utan stor ansträngning må kunna hinna fram till det ställe dit passet är uttaget, samt att någon olägenhet för öfrigt icke kan vederfaras Gesällen, äfven om han skulle dröja utöfver den i passet, för framkomsten till uppgifven ort, bestämda tiden, blott lian styrker sig ”genom sjukdom eller annan giltig orsak” hafva varit förhindrad; och anser sig derföre icke kunna tillstyrka någon förändring af denna §. Hvad io §. beträffar, förmodar Utskottet, att de der förekommande orden ”afvika från utsatta vägen” icke innebära ett större tvång för den resande Gesällen, än blott att han, i händelse af förändrad destinationsort, ovilkorligen hos närmaste Landshöfdinge-Embete eller annan vederbörlig auctoritet, måste göra anmälan derom, för att å passet få antecknadt till hvad ny ort han bestämdt sig att resa, jemte den förändring i tid, som derigenom kan blifva nödvändig. För öfrigt tror Utskottet ej, att någon ordentlig och i sitt uppförande anständig Gesäll, äfven om lian skulle göra någon liten afvikelse från den i passet bestämda vägen, behöfver fruktar att såsom passlös behandlas. Hvad slutligen vidkommer den i io §. af motionären föreslagna förändringen, ”att 2ine tillstädesvarande, ojäfvige personers vittnesmål skola erfordras, för att å Gesällens pass få anteckna, att man af bo - Allm. Best. och Ekon. Etsk. Betänkande, N:o 15. 7 norn funnit sig besvärad elier förnärmad,” så finner Utskottet en sådan förändring endast skola leda till upphäfvande af sjelfva lagen, ty ganska sällan liar man i sitt eget hemvist tillgång på a:ne ojäfvige personer; på grund hvaraf ULskottet anser sig icke kunna tillstyrka någon förändring af io:de §.
Maj;t i underdånighet skola anhålla, del nuvarande eller framdeles blifvande Diligenceoch Foryagus-inr.ättningar måtte i Mäder varda tillåtet, att med vederbörande skjutsskyldige å stationerne vid de vägar, der forvagnar på bestämda dagar framgå, öfverenskomma oni ansvarigheten för skjutsning med ,elt visst antal hästar, i förhållande till mängden af resande, sora med Diligencerna kunna fortskaffas, samt att för öfrigt,till lättnad för dylika företag, dem måtte i Nåder förunnas alla de förrnoner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas;’’ 4:o Den af Utskoltet föreslagne underdåniga framställning tili Kongl, Maj:t; i afseende på öfverlåtande framdeles åt Diligenceoch För vagnsInrättningarne att fortskaffa brefposten, blef af Ridderskapet och Adeln afslagem. 5:o Hvad Utskottet i öfrigt uti sitt första Betänkande, N.‘o 98, tillstyrkt liar Ridderskapet och Adeln bifallit med de nti Betänkandet i34 gjorda förändringar. Från Högvördige Pueste-Standet. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Vt kottets Memorial, N:o 3i8, i anledning af Riks-Slåndens olika beslut i fråga 0111 beviljandet af extra anslag till försvarsverkets iståndsatlande, allmänna arbeten, m. nu: Vid 6;te punkten anmärktes, att den förra Voteringsproposilionen hurde i slutet erhålla följande lydelse; Vinner nej, skall contraproposition innefatta af slag af allt anslag till hestyckningen af Kungsholms fästning: Till följe häraf, blef denna punkt återremitterad. Aid 7:de punkten gillades Voteringspropositionen. Vid 8:de punkten gillades Voterings-propositiotien; i afseende på Utskottets yttrande i slutet af sidan Fröt.
Denna motion, hvaruti Contracts-Prostarne Norström och Arborelius instämt, har, efter derå meddelad remiss, till öfverläggning hos Statssamt 12 Statssamt Allm. Be sv.- och Ekon.-TJtsk. Ullat-, N.-o 32. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten förekommit. Och som Utskotten härvid inhemta t, ej allenast att den år i83a församlade Revision öfver Elementar-Läroverken i riket hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt om apologist-afdelningens vid Fahlu högre lärdoms skola utvidgning och förseende med en andre Apologist, hvarom äfven skolans Ephorus gjort underdånig ansökning, men att
Gör han det för egen fördel; varde afsatt, förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och dessutom dömd till straffarbete i högst två år: äro omständigheterna synnerligen försvårande; må tiden för straffarbetet till fyra år höjas. 11 §. Tillgriper och förskingrar embetsman penningar eller annat, vare sig Statens eller annans tillhörighet, som han i kraft af sitt embete till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit, dömes till afsättning och straffarbete från och med sex månader till med fyra år: vare och förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. Gitter han det förskingrade genast ersätta, eller sådan säkerhet derför ställa, att någon skada af tillgreppet ej komma kan; varde afsatt. 12 §, Har embetsman, som i 11 § omtalas, genom falska räkenskaper eller böcker sökt dölja sitt tillgrepp, såsom att han uteslutit influtna medel eller upptagit dem såsom restantier, eller å räkning uppfört utbetalningar, som icke skett, eller har han, till bristens döljande, undanskaffat handlingar, företett veterligen oriktiga verifikationer, eller föröfvat annat sådant bedrägeri; dömes, ändå att han det förskingrade ersätter eller säkerhet derför ställer, till afsättning och straffarbete från och med sex till och med tio år: vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig. 13 §. Lånar förman af underordnad embetsman veterligen sådana medel, som honom å embetets vägnar anförtrodda äro; dömes till afsättning och vare, om skada af brottet kom, tillika förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. Lånar förman i uppbördsverk medel af underordnad uppbördsman eller redogörare; varde afsatt, ändå att de medel ej till uppbörden hörde. 14 §. Släpper embetsman, som öfver fånge eller häktad person inseende häfver, honom med vilja lös, eller hjelper honom att undkomma; dömes till afsättning och straffarbete från och med sex månader till och' med fyra år: vare ock förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas.
På det alt nemligen denna organisations utförande må kunna underlättas och befordras, torde det vara af vigt, att Fullmäktige under tiden till nästa riksdag kunna från lönestaten afföra den eller dem af Bankens nuvarande tjenstemän, som tilläfventyrs befinnas sakna förmåga att öfvertaga och besörja de nya eller tillökade göromålen, och Utskottet har ansett sig destoheldre höra vid 57 §. föreslå ifrågasatta tillägg, som ett stadgande i enahanda syftning Vid 1834—1835 årens Riksdag af Rikets Ständer meddelades, med afseende å genomförandet af den reorganisation af Banken, som då var å bane. Som, enligt Rikets Ständers beslut, Banko-fiskals-sysslan skall indragas, har från 59 § blifvit uteslutet det för denne tjensteman der upptagna åliggande all biträda vid de undersökningar, som före utbetalande af hvarje qvartals lönebelopp skola inom verket ega rum. Jemlikt 62 § 1 mom. eger extra-ordinarie, som vid sjukdoms-vikariater användes lili ordinarie tjenstgöring, att, för den tid, han sådan bestrider, åtnjuta ett arfvode, motsvarande minsta inkomsten i ordinarie tjenstegrad, hvilken inkomst för närvarande utgör 400 R:dr. Uti den vid innevarande riksdag för Banko-verket fastställda Banko-Utskottets Memorial, N:o 89. 7 nya aflönings-stat är löneinkomsten i lägsta ordinarie tjenstegrad visserligen förhöjd till 5Ö0 R:dr i lön och 100 R:dr såsom tjenstgörings-penningar ; men Utskottet har icke funnit skäl att lili det till extra ordinarie, som vid sjukdomsförfall förordnas att förrätta ordinarie tjenst, nu utgående arfvodes-belopp af 400 R:dr, efter år räknadt, föreslå nå°nn tillökning, särdeles som detta arfvode ändock torde vara högre än som, under lika beskaffade förhållanden, i allmänhet beslås extra ordinarie tjensteman i statens verk.