Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Metjhoigaren fick gälda lättingens ellet slösaren* skuld till Staten? Skulle icke denna orättvisa vara mera hård och tryckande , än den, sorn nu är blott tillfällig i för hallande till Bor* genäri ns egen nytta? Och oin man vill tillägga dessa den vanheder, att oaktadt tydelig • författning icke godtgöra Bevillningen för de-, ras fordringar, en beskyllning, som för de Heste torde van oförtjent; så vore väl icke eller med det motsatta BevillningsSy,temet dem b< tagit , att genom tillställningar , som Lagen aldrig kunde åtkomma, bereda sig enahanda fördel. Jag tycker m'g dessutom finna, att den värde TaLren , som sä ifrigt yrkat förändring i Bevillningsgrunderne, sjelf tviflat om en redJ bär verkställighet deraf, då han föreslagit, att Fudnägtige i Bmquen och RiksgäldsContoiret, med uiöfvande af Riksens Ständers och Svenska Folkets hela Beskattnings-rätt, skulle äga att stadga Bevillning* afgiften till det belopp, som för Stat ns behof erfordrades; och hvem förutser icke deraf samma belägenhet, som 18'2 inträffade, då Fullmägtige hos Konungen föreslogo att låta i blåder kungöra, det Bevillningen för förra året med 30 procent för hvar och en borde förhöjas ? En belägenhet, som ofelbart kommer Brandskattning närmare än den nuvarande, hvars vidriga intryck »onu äro i friskt minne , och hvars återinlö - Den 24 Martil, / m. 375 rande otifvelagtigt skulle nödga äfven den redlige att undanhålla sina tillgångar.
Nådiga pröfning, hade väl Dess Högste Domstol, genom Ut ~ slag den 18 October 1826, ogillat det af KrigsHofRätten anförde skäl , som skulle den äskade handräckningen varit öfverflödig och olämplig derföre, att äfven Befälhafvare af vakt, enligt Författningar och ordres, hafva enahanda skyldighet sig ålaggd, enär, enligt Commendantslnstruction, Krigs Artiklar och TjenstgöringsReglemente, det tillhör Cornmendanter i allmänhet, att meddela handräckning till personers bysättning och häktande, då sådant af Konungens Befallningshafvande skrifteligen påfordras, hvadan ock vägran deraf, på den grund KrigsHofRätten anfört, ej bordt ega rum; men emedan det genom Kongl. Maj:ts, af Dess General Adjutant för Arméen den 22 Juni 1818 utfärdade, Nådiga Befallning blifvit stadgadt, att OfverCommendanten här i Staden borde ställa sig tjenstgöringsReglementet och Commendantslnstructionen J till efterrättelse, samt att han vöre den, hvilken blefve ansvarig, att vakterne genast lemnade den handräckning som äskades, till lugnets bibehållande, brottslingars arresterande, m. in, utom att något i denna del blifvit Commendanten ålagdt, hvadan denna senare saknat bestämda föreskrifter, att, utan ordres af ÖfyetCommeadauten sig dermed befatta} R. St. Just. Ornb. Emi. Ber. d. & No v. 1828.
St:r måga besluta, att ljuspenningar för ofvannämnde Embeten böra upphöra från och med det år den nya Statsregleringen tager sin början: att vid regleringen af de öfrige EmbetsVerkens löner, på enahanda sätt bör förfaras, så att Jjuspigr indragas, då lönen förbättras; att i allmänhet, då Embetsman, som uppbär ljusprgr, men nu ej undfått lönpåökning, från Tjensten afgår, desamma böra upphöra och för efterträdaren icke äga rum; samt att för de extra Ordinarier, som hädanefter inträda i Em bets Verk-en ljuspenningar likaledes böra försvinna. Och sorn, i händelse af bifall härtill, de af K. Mit i Nåder begärdta ofvanberörde 10,000 R:dr, såsom tillökning i FörslagsSumman till Skrifmaterialier och Expenser samt ved och ljus för Collegierne m. fl. publique Verk, kunna med 4000 R’dr förminskas; så föreslår Utskottet; att berörde Förslags-Anslag till endast 56,000 R:dr må förhöjas. Till förekommande äfven deraf, att Öfverskotten på StatsVerkets inkomster måtte behöfva ålitas till fyllande af brister i blott förslagsvis beräknade Summor, har Utskottet funnit sig böra föreslå de i nästförestående 2ine Puncter ifrågakomne förhöjningar; men som Utskottet jemväl anser de Besparingar som på berörde FörslagsSummor kunna äga rum, böra Öfverskotten tillgodokomma; så tillstyrker Utskottet härjemte! g8 Stats-Utskottets alt R. St:r tillägga det förbehåll vid desse Förslags*. Anslags beviljande, att derpå blifvande Besparingar till R:g:sContoiret afleranas. i5:o Å Anslaget, till Reseoch Tractamentspgr för Civile Embetsoch Tjenstemän, 10,000 R:dr årli-. gen, visa Räkenskaperne följande brister: År 1824 , , .
Då det nu åligger Utskottet, att till ett helt söka sammanjemka de serskilda tankar, Riksstånden i afseende å första punkten anmärkt, så, då härvid i öfvervägande tages, att angående berörde punkt för närvarande intet uttryckligt stadgande i Grundlagarne förekommer, men Rorgareoch Ronde-stånden, då de förkastat Utskottets förslag uti ifrågavarande afseende, synas hafva godkänt den praxis, som vid de sednare riksdagarne härutinnan gjort sig gällande sålunda, att i hvarje fall, då om hithörande frågor olika meningar af Riksstånden blifvit uttalade, omröstning i förstärkt Utskott bordt anställas, och Preste-ståndet, genom sitt gillande af Utskottets förslag, godkänt den modifikation af nämnde praxis, Utskottet 4 Konslilulions-Ulskollcls Memorial, N:o 29. deruti tillstyrkt, torde en sammanjemkning af dessa skiljaktigheter uti Riks-ståndens beslut kunna salunda tillvägabringas, att trenue Stånds sammanstämmande meningar förklarades böra, utan någon omröstning i förstärkt Utskott, blifva afgörande i fråga så väl om ett grundlagförslags antagande till grundlagsenlig bordläggning, som om dess ovilkorliga förkastande, och om de förändringar, Utskottets förslag borde undergå; men, deremot, omröstning i förstärkt Utskott bibehållas då tvänne Stånd stannat mot två, antingen i fråga om ett förslags bordläggning till nästa riksdag, eller i fråga om de förändringar, som uti Utskottets förslag borde ega rum; och får Konstitutions-utskottet, på nu anförda grunder, hos de respektive Riks-stånden vördsamt hemställa, huruvida de icke täcktes i afseende å detta sammanjemkningsförslag foga sig efter hvarandra. I afseende å den andra punkten, eller det af Ridderskapet och Adeln gjorda förslaget om upphäfvande af Ståndens rätt att med förändringar antaga ett af Utskottet, efter återremiss, omarbetadt eller vidhållet förslag, finnér Utskottet detsamma vara oförenligt med de tre öfriga Ståndens mening, och hemställer derför vördsamt hos Ridderskapet och Adeln, att detta Stånd ville frångå sitt yrkande härom.
St:r äro fullkomligt fria i sitt handlingssätt och således kunna behandla hela den generella tulltaxan huru de behaga; och det skall blifva eget att se, om StatsRådet och Chefen för Finans-Depart:t, när förslaget till generell tulltaxa förekommer, skall ånyo transformera densamma till likhet med 1865 års tulltaxa. Enligt min tanke har förbiseende af det nu påpekade förhållandet emellan generella och speciella tariffer medfört många olägenheter. Som förhållandena nu gestalta sig, tror jag, att man ganska väl skulle kunna antaga det af Gr. Mörner framställda förmedlingsförslag. Jag tillåter mig dock att mot detsamma göra en anmärkning, hvilken jag tror Gr:n skall gilla, nemi. att det icke går an att ensamt godkänna tariffen B., enär artiklarne socker och bränvin icke finnas der upptagna, emedan dessa artiklar omnämnas i traktatens 7:de och 8:de artiklar; 480 Dea 8 Februari e. m. och torde det derföre vara nödvändigt, att dessa artiklar äfven inrymmas i det nämnda förmedlingsförslaget. För min del får jag uppriktigt bekänna, att jag går den kortaste, lagligaste och för mitt fäderneslands väl riktigaste vägen, nemi. att afslå traktaten. Att man genom ett afslag skulle utsätta sig för några faror eller olägenheter, tror jag icke. Man säger, att Regeringen derigenom skulle komma i en högst obehaglig ställning. Ja, visserligen! Örn uti en konstitutionel stat Konungen och hans rådgifvare afsluta en traktat med en främmande stat, är det ganska illa, om de göra det på ett sätt, som af representationen icke godkännes. Men jag tror, att om olägenheter derigenom uppkomma, de icke drabba Regeringen, utan rådgifvarne; ty Konungen står för högt, för att kunna deraf beröras. Jag skulle i sanning vara den siste att tillråda ett afslag, om jag kunde tro, att Konungens majestät vore i ringaste mån deraf träffad!. Men att så kan vara händelsen, vågar jag bestrida; ty då hade Konungen icke hänskjutit frågan till R. St:r. Deremot kan det väl vara möjligt, att Konungens rådgifvare för ett begånget fel komma i en obehaglig ställning; men då är det deras egen skuld, icke R.
I tjänstemannafamilj bo«att i vacker och frisk trakt i Värmland, emottages nu genast eller inst. termin 1 a 2 flickor till inackordering. Undervisning meddelas af skicklig lärarinna i vanl. skolämnen, språk och musik. Korrespondens under adress: » H e m », Sunne. [2075] å landet kan inackordering erhållas af herrar eller damer i naturskönt och välbe * läget tjänstemannahem; musikstudier kunna få idkas o. damer deltaga i hushållet Svar till » Godt sällskap » torde sändas ti 11 Tidningskontoret Hamngatan 13 f. v. b. [2990] Att gifva cremcfärg åt hvita gardiner m. m. (svar på frågan 770). En vacker crémegul färg fås genom att i det vatten, hvari plagget doppas eller sköljes, upplösa litet saffran. Ä r det fråga om stärksaker, blandas det i stärkelsen. En i mitt tycke finare crfimefårg erhålles medels något litet alcannarot på samma sätt behandlad som saffran, dock får man ej taga för mycket. Ett enda försök, som jag nyligen gjort, lyckades förträffligt. Alcannarot fås för några öre å apotek. Olga. Att bevara glacéhandskar. Man kan begagna handskarne dubbelt så länge, om man för hvarje gång man begagnat dem, drager ut dem på längden och noga lägger fingrarne i deras ursprungliga veck. Rostfläckar aflägsnas från linne, om man tager ett fat med varmt vatten och lägger linnet på dess yta, så att vattnet berör fläcken, samt strör därpå pulvriseradt harsyresalt. Att skydda ljusa sidenklädningar etc. För att ljusa sidenklädningar ej skola H E M fSe en uppsats i Idun n:r 16, 1890). S T U D I E R. ORGLAR. För Julen. (Nord. A.-B., Göteb. 2363x7) [2071] Vid T O R S H A G S H U S H Å L L S - SKOLA, numera flyttad till Björnsnäs, med vackert och sundt läge nära A b y station, finnes till nästa |j extra fin delikatessill, » » anjovis, alla slag.
afgudaherdar, som hjorden öfvergifva; svärdet komme öfver deras arm, och uppå deras högra öga; deras arm borttvine, och deras högra öga varde mörkt. Detta är Herrans ords tunge öfver Israel, säger Herren, den der utsträcker himmelen, och grundar jordena, och menniskones anda gör uti honom: Si, jag vill göra Jerusalem till en fallskål allom folkom deromkring; ty det varder ock Juda gällandes, när Jerusalem belagt varder. Likväl vill jag på den tiden göra Jerusalem till en tung sten allom folk om; alle de som vilja borthäfva honom, de skola förslita sig på honom; ty alle Hedningar på jordene skola församla sig emot honom. På den tiden, säger Herren, skall jag göra hvar och en häst sky, och hans åsittare ursinnigan; men öfver Juda hus vill jag hafva min ögon öppne, och plåga alla folks hästar med blindhet. Och Förstarna i Juda skola säga uti sitt hjerta: Låt de borgare i Jerusalem hafva ett godt mod i Herranom Zebaoth, deras Gud. På den tiden skall jag göra Juda Förstar till en brinnande ugn i ved, och såsom en eldbrand i halm; så att de skola uppfräta, både på högra sidone och den venstra, all folk omkring sig; och Jerusalem skall åter besuttet varda i sitt rum, i Jerusalem. Och Herren skall hjelpa Juda hyddor, såsom i förtiden; på det Davids hus icke skall högt berömma sig, eller borgarena i Jerusalem emot Juda. På den tiden skall Herren beskärma borgarena i Jerusalem; och det skall ske, att den der svag är på den tiden, han skall vara såsom David; och Davids hus skall vara såsom Guds hus, såsom Herrans Ängel för dem. Och på den tiden skall jag tänka till att nederlägga alla Hedningar, som emot Jerusalem dragne äro. Men öfver Davids hus, och öfver borgarena i Jerusalem, skall jag utgjuta nåds och böns Anda; ty de skola se uppå mig, den de genomstungit hafva; och skola begråta honom, lika som man ett enda barn begråter; och skola bedröfva sig om honom, såsom man bedröfvar sig om ett första barn.
Således hafva också alla medgifvit, att det vore eli stort behof all fä dem rättade. Dernäst visar sig, att vissa grundsatser i båda dessa §§ hafva gjort sig allmänt och obestridt gällande, och om hvilka jag sedermera skall yttra mig; men besynnerligt nog är det icke dessmindre nästan omöjligt att komma lill något resultat. Detta, mine Hrr, kan jag icke förklara på annat sätt, än att i den män man begagnat dessa §§, för alt dermed tillvägabringa ändringar i grundlagarne, så bar inom de fyra Stånden, och jag vågar äfven säga i det allmänna, det tänkesätt blifvit mer än tillfälligt ja verkligen ett allmänt faktiskt tänkesätt, att här äro tvenne partier, af hvilka det ena vill försvåra alla grundlagsförändringar och det andra vill göra alla grundlagsförändringar lätta. Om det är sant att så är, och jag vet icke om någon vill vara så litet uppriktig att han nekar det, så synes man böra på allvar fråga sig, hvartill det kan tjena att på sådant sätt, som hittills skett sedan år 1823, försöka att jemka dessa §§ tillsammans. Det har nu af Utsk. blifvit antydt, att förändringarne vid 1812 och 1815 årens riksdagar skulle, efter som man trodde, hafva tillkommit genom ett förbiseende af hvad 81 § Reg.F. innehåller. Detta mäste Utsk. till en del sjelf hafva trott; men jag tror mig hafva upptäckt helt andra orsaker, hvarföre icke det moment, som tillkommit i 56 §, äfven införlifvades med den 81 §. Först och främst får jag förklara, alt dä man vet, att det var Ridd.secret. Silfverstolpe, som till pennan författade förslaget lill tillägg i 56 §, och alt han hade ganska väsendtligen haft sin hand i stiftandet af 1809 års grundlagar, så tycker jag det vara den besynnerligaste förklaring att säga, alt han skulle hafva glömt hort hvad som stod i 81 §, när han satte på papperet förslaget till tillägg uti den 56.
Skulle, när ordningen till befordran utom tur inträffar, den som är äldst i graden befinna sig å befordrings-tablån, och förtjena itt i främsta rummet blifva befordrad, anses han icke destomindre >efordrad utom tur hvarföre nästa befordran kommer att ske i tur. Officer, som en gång å tablån för befordringar utom tur är lpförd och af General-inspektören pröfvad derstädes böra qvarstå, 80 Den 7 December. kan från tablån icke utgå, ulan på grund af förutgående motiverad anmälan till chefen för Laudtförsvar-depart:tet. För inträde och befordran vid Generalstaben gäller följande: För att vinna inträde i General-staben erfordras, att innehafva subaltern-officersgrad vid något af infanteri-, kavallerieller artilleri-vapnen samt att i denna egenskap hafva med utmärkelse tjenstgjort minst 2:ne år och att med approbation hafva undergått den, för inträde i General-staben, fastställda examen. Efter upfyllandet af förer.:de vilkor, erfordras, så framt ledighet eger rum, anställelse som elev i General-stabens med denna beställning åtföljande lön och med bibehållande af förut innehafvande gradbenämning. Tur som elev i General-staben räknas, utan afseende ä innehafvande grad, ifrån examens dato. Bland flere sökande till elevsbeställning, gifver högsta examensbetyget företrädet; För befordran inom General-staben erfordras att, vid de vapen (infanteri-, kavallerioch artilleri), som eleven vid dess inträde i General-staben ej tillhört, hafva tjenstgjort vid hvardera 2 år samt 1 år med approbation vid General-stabens topografiska afdelning och | år antingen i Departrs-chefens eller General-stabens expedition; Efter fullgörandet af hvad föregtde omförmäler, erhålles befordran till kapten i General-staben med tur och befordringsrätt, dock med bibehållande af innehafvande elevs-lön, i händelse någon kaptens-lön ej är ledig.
För Departementets Expedition 340 » Riks-Arkivet 260 » Kongl. Bibliotheket 190 » Sundhets-Kollegium jemte Carolinska Institutet 880 » Vitterhets-Akademien 90 Summa R:mt Ridr 1,960: I följd hvaraf detta anslag, nu uppgående till 12,334 Ridr 42 sk. 6 rist. banko, eller 18,832 Ridr 33 öre Rimt, skulle komma all utgöra 16,872 Ridr 33 öre sistnämnde mynt. 23:o. Rikets Ständer hafva vid sislförflutna riksdag, likasom vid flera föregående, Anslag till beviljat till folkundervisningens befrämjande följande anslag, alt fortfarande till^°$ngensVbeoch med det år, då nästföljande riksdag slutas, årligen i mån af behofvet utgå, främjande. nemligen: a) lill understöd för folkskolelärares aflöning inom de socknar, der, enligt Eders Kongl. Majlis Nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål i följd af särskilda förhållanden kan erfordras, 20,000 Ridr banko. 60 Bil. M 7 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jtä 1, om Statsverket 1886, b] till seminarier för bildande af lärare vid folkskolor 9,100 R:dr banko, och c) lill stipendier för elever vid nämnda seminarier 12,000 R:dr banko. Dessa anslag anser jag för ifrågavarande ändamål vara behöfliga under ytterligare tre år.
Så torde äfven någon tid kunna blifva förhållandet i en otillräckligt betryggad bank; men dä farorna uppstått och banken ramlat, finner man för sent, huru orätt man haft att räkna på ständigt lugna tider. Att, såsom här blifvit yrkadt, endast till eller af sedelstocken bestämma metalliska cassan, anser jag påtagligen vara otillräckligt uti ett från vei Idshandelns medelpunkt så aflägset land sorn vårt. En talare, Hr v. Qvanten, har vidare ingått på historien och framställt ett förhållande emellan sedelstocken och silfverfonden på iygottalet, som han dock vid närmare efterseende torde finna hafva varit annorlunda, ty på gottalet var sedelstocken föga större än silfverfonden, hvilken stundom till och med öfversteg den förra; men misstaget härledde sig förmodligen derifrån, att med Bankens sedlar sammanblandats riksgäldssedlarna, för hvilka Banken först :8o3 iklädde sig ansvarighet och betalningsskyldighet. Man har här talat om en indragning af sedlarna, som man ansett skola blifva nödvändig. Utsk. har genom calculer, som jag anser vara tillförlitliga, men nu icke vill till siffran uppgifva, försäkrat sig derom, att bibehållandet af den uppgifna proportionen ieke kan föranleda till indragning af rörelsecapitalet. Men Den 5 Maj f. m. j/|7 Utsk. liar velat förekomma, att rörelseeapitalet skulle ökas till den grad, att det jagade silfret ur landet; och Utsk, liar i detta afseende funnit ett mägtigt hinder uti privatbankerna, som numera börjat bilda sig och framdeles blifva flera; ty då sedelemissionerna derifrån ökas, måste en utväg finnas för Banken att gå tillbaka i samma mån, de gå fram. Detta är den hufvudsakliga grund, hvarföre Utsk. ansett en fortfarande bestämd proportion emellan sedelstocken och solida fonden vara nödvändig. Samma försigtighet iakttog Bancostyrelsen på iygoitalet, då den indrog sina sedlar, när den förnam, att vexlingen icke kunde fortsättas med så stor utelöpande sedelstock. Hr v. Qvanten har vidare trott, att fråga vore om att inställa silfverutvexlingen.
Men då Friherre Anckarsvärd tillika anfördt det han trott sig finna en annan anda hafva varit rådan-; de, hos 1822 års Revisorer, än den, som i-’ genfinnes uti 1820 års Berättelse, måste jag i Den 24 Februarii, denna omständighet yttra en motsatt öfvertygelse. Jag vågar försäkra, att samma princip I@J gat till grund för Revisorernes åtgärder vid bägge dessa förrättningar. De hafva genom Protocoller och andra Handlingar sökt förskaffa sig fullständiga upplysningar om alla de Verks närvarande tillstånd och förvaltning, som varit ställde under deras granskning och de hafva äfven på grund af en sådan kännedom, uti deras sfgifne Berättelser redovisat förhållandet, så uti de mindre som vigtigare omständigheter, hvilka nu bero på Riksens Ständers eget bedömande ©ch beslut. Hvad Allmänna MagazinsDirectionen angår^ förtjenar densamma utan all tvifvel särdeles uppmärksamhet. Denna Inrättning, försedd med så betydliga penninge-anslag, men utan bestämda föreskrifter för dess förvaltning, och med så stridige föremål för dess verksamhet, har ändt-i ligen blifvit bragt i dess närvarande förlägenhet, hvilken af många förut varit förutsedde. Revisorerne hafva icke eller underlåtit att öppet meddela deras åsigter om orsakerna dertill j lik$ vål och då Friherre
No J I anledning af gjorda anmärkningar och skiljaktiga beslut — 5 2 7 9 Juni 8 Juni 8 Juni g. 8 Juni I anledning af skiljaktiga beslut — 5 2 10 5 Juni 15 Juni g. 15 Juni b. 16 Juni Yoteringsresultat 5 1 22 a. a. 19 Juni a. a. 18Juni a. a. 19 Juni a. a. 19 Juni Angående afgiften för — 5 2 3 22 Maj 23 Maj 23 Maj 23 Maj Yoteringsresultat 5 1 16 a. a. 31 Ylaj a. a. 31 Maj a. a. 2 Juni a. a. 31 Maj 118 17 Bränvinstillverkningsafgift, om restitution deraf vid export af bränvin till utrikes ort — 4 2 9 11 Maj 9 Maj b. 9 Maj b. 7 Ylaj I anledning af skiljaktiga beslut ... — 4 2 12 a. a. 4 Juni a. a. 4 Juni g. 6 Juni a. a. 4 Juni 115 18 Bröllop och Barndop, om upphörande af penninge-insamlingar vid — 8 — 55 b. 3 Mars b. 24 Febr. b. 3 Mars b. 7 Maj 36 39 Byggnad och underhåll af kyrka, prestgård, tingshus och hä- radsfängelse, om ändring af gällande stadganden, angående skyldighet att deltaga uti — 7 2 1 21 Febr. b. 21 Febr. 21 Febr. 21 Febr. I anledning afåterremiss — 7 1 17 31 Maj 2 Juni 2 Juni 2 Juni 108 39 Byggnader och reparationer i landsorterna, om förhöjning i anslaget för ... Byggningabalken, om ändring af 28 Kap. 1 § i fråga om afståndet mellan gästgifvaregårdar — 7 2 11 — b. 15 Maj b. 16 Maj b. 16 Maj b. 14 Maj 66 » om ändring af 28 Kap. 7 § i fråga om ansvar för försummelse att utgöra skjuts — 7 2 12 — b. 26 Maj b. 30 Maj b. 28 Maj b. 26 Ylaj Bånge, Jakob, Länsman, om pension åt hans enka — 4 1 74 46 Se Nionde HufvudTiteln.
Då Grefve Cronhjelm har den farhåga, att just vid slantars utförsel det kunde inträffa, hvilket man ej fruktat vid andra artiklar, att ett utförselförbud kunde blifva af nöden , så bevisar det att Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga är mindre fullkomligt, än hvad i öfrigt blifvit beslutadt, i afseende på exporten af varor, som produceras inom landet. Jag anser det således vara så mycket mera nödvändigt, att be - 7öo Den 20 Augusti /. ni. stämma; det Kongl. Maj:t ej äger rätt att förbjuda exporten af några varor. Grefve Cronhjelm: Det må tillåtas mig fästa uppmärksamheten på det ställe, der det talades om, att slantar blifvit myntade för längre tid tillbaka. Det är möjligt, att slantar finnas i omlopp som gått xo a 20 år , och då inträffar den händelse jag omtalat. Grefve Spens : Här har blifvit yttradt åtskilligt i afseende på Konungens rätt, att föri bjuda utförseln af slantar. Jag tror det vara rätt, att ett sådant förbud ej sättes i fråga , då Riksens Ständer ej dertill gifvit särskilt samtycke. Åtminstone är det det enda sätt, hvarpå jag kan tolka 60 §. RegeringsFormeo, då der står : ”Ej må några allmänna afgifter , ”af hvad namn och beskaffenhet som helst, ”utan Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas , &c.” Som jag anser för den högsta tull, att förbjuda varan , så kan jag ej finna, att denna §. tillåter Konungen utfärda exportförbud. Huru det således ksn ske ulan Riksens Ständers samtycke, förstår jag ej. I öfrigt förenar jag mig med Herr Hjerta, att utförseltullen å slantar måtte sättas något högre, än den låga som blifvit föreslagen, för att förekomma möjeliga vådor. Vi hafva ägt i Sverige tid efter annan förbud mot utförsel af mynt, någon gång på metaller, och de hafva blifvit hafde utan Riksens Ständers medverkan. Ben 20 Augusti m.