Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SKegle* nteute föt mått 9vifégalDé*€ontot äro faDgaDe. §. 48. Det ®i goDfänt De utaf måra fullmäktige i 3frfögälb&€ontoret, meD anleDning af Siifeté febnaf förfamlaDe ©tanber» bejlut, föreflagtia afjftif* ningat af ©ötfya ^anabiSolagé od) lainio f. D. S)ij?ont3Berfé åtjfilliga lånforDtingav, utgöranDe, oberäfnaDt upluptia ocf) obetalDa räntor, ett åtetflåcnDe kapitalbelopp af 261,125 3e:Dr 30 ff. 7 tift., f>afme! *221 bejlutat, att tittebo ningen af berörDe båDa f. D. SDiffontfJöerf må fortfatanDe, intill näfta Dufö* Dag, merffallaö på famma fätt forn Ijittiltö, genom ofmanbemäiDa full mäktige, Ijmilfa, jemte Det De blifmit berättigaDe att äfmen IjäDanefter meD SÖifrontetnaö gälDetiätet af|tuta acforD, tillika erhållit upDrag att, genom anftällanDe ptterligave granffningat af fäcmiD förcfommanDe fovf>ållanDen, od) efter inforDranDe af nö* Diga anfcDDa uplpeningar, åtmiujtone f>mart annat år, elier före måra fXeotfo* veré fammanträDen, unDerföfa o<$ pröfma, gmilfa af ©iffontenurå återftåenDe lånforDringat ffäligeti funna affftifmaS, fcDan utrönt od), få miDt möjligt är, ftprft blifmit, att någon tillgång föt Dega forDringarö goDtgöranDe till förre ellet minDre
När man vandrat ett par dagar i Brügge i bikt och samspråk med sig själf, kommer den stillhet, som novisen erfar, då hans prof är slut, en konvalescens af matt vemod och ljuft välbehag. Den stilla stadens solsken blir bräddadt med ro och dess skugga med svalka. Klockklangen får vaggsångens smeksamma frid – doft af hvita hyacinter flyter in öfver fönsterposten, där Thomas a Kempis ligger uppslagen. Då är man i den rätta stämningen att göra bekantskap med hvad Brügge har ypperst, Memlings helgon, änglar och madonnor, som här lefva sin ständiga söndagshelg. Brügge är Memlings stad, och ändock skulle man göra sig en allt för ensidig uppfattning af mästaren – och Memling är väl en bland de härligaste konstnärer, som drömt i bild och färg – genom att studera hans verk blott där. Det finns annorstädes arbeten af hans hand, som utom den utsökta gratie och harmoni, som prägla dessa, äfven besitta en rikare och starkare energi. Att döma af skildringar och afbildningar gäller detta framför allt den stora altarbilden i Danzig: Den yttersta domen. Dess högra flygel torde särskildt höra till konstens sublima ting. Den föreställer de saliga ... Från en äng, hvilkens vårblommor lifvets ström daggstänker och bland hvars grässtrån ädelstenarna från det eviga Jerusalems grundmurar tindra som pärlstoft, komma de utvalda. Ännu ligger öfver deras ansikten, trots frälsningen, en skugga från domens ångest. Deras blickar äro skygga inför allt ljus, som väntar, och i bäfvande och ödmjuk nakenhet träda de upp för trappan till det himmelska paradisets katedralport. Petrus stöder deras stapplande, och fem änglar i biskopsornat hölja dem med andlighetens klädebonader. Men på loggierna öfver katedralportens öppna dörrflygel och helgonprydda gafvelfält stå skaror af ljusa änglar och hälsa de saliga välkomna. De sjunga och spela lustgårdens stjärnklara morgonsång, och deras vingar och lockar skimra mot flammornas flamma, paradisets morgonrodnad.
Man har sagt. att, om Konungen egde börja underhandlingar, rörande förbund med främmande magter, utan att höra mer, än två Stats-rådens ledamöter; men icke finge förbund afsluta, med mindre samtlige Stats-Råder blifvit deröfver hörde, vore det läll tänkbart, att Konungen genom de nya råd och tlpjitySflfötgilt! feöifi dervid Honom lemnades, kunde finna sig föranlåten ändra det beslut, han stod i begrepp att fatta; samt att ett dylikt beslut, stridande mot den tanke, som ledi underhandlingarne, skulle kunna inveckla riket i hvarjehanda svårigheter och någon gång åstadkomma fullkomlig brytning med den stat, med hvilken underhandlingarne egt rum. Om verkligen det sålunda förutsätta fall någonsin komme att inträffa, tror Utskottet, att sådant, långt ifrån att utgöra ett skäl emot förslaget, tvärtom på det mest talande sätt skulle ådagalägga dess förutseende omtänksamhet. Det kan nemligen icke antagas, att Konungen skulle förändra en åsigt, som under mer eller mindre vidlyftiga underhandlingars fortgång hunnit stadgas, sä vida icke nya och särdeles bindande skäl och omständigheter tillkomme. Men om Stats-råden kunde inför Konungen ådagalägga, att riket på ett eller annat sätt komme i fara eller ock tillskyndades större skada, i fall förbundet afslötes, vore det. ju lyckligt, att detta förbund icke inginges, och att det beslut, som var tillämuadt, icke fick verkställighet. Med afseende å hvad sålunda anförd t blifvit, hemställer Utskottet till Rikets Ständer följande förslag till ändring uti Regering s-Formen § 11. (Nuvarande lydelse.) (Den föreslagna lydelsen.) Ministeriela mål, hvarmed förstås alla Ministeriela mål. hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till främde, som angå rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen låta bereda mande Makter, må Konungen, med iaktoch handhafva på det sätt honom lamptagande af hvad i 12 och 13 §^. särskildt ligast synes. Stats-Ministern för Utrikes stadgas, låta bereda och handhafva på Ärendena tillhör, att dessa mål inför Kodet sätt honom lämpligast synes.
Ifrån denna Replifästning kunde en aimee, agerande i Upland eller Södermanland, beqvämligen sjöledes erhålla sina förnödenheter, då till denna fästning detacherades en del af Stockholms Skärgårds Eskader, hvilken beständigt kunde underhålla så väl communication kring Mälarens som Hjelmarens stränder. Under murarne af denria fästning borde så väl förstärkningar ifrån Nerike och Vestergötland, som ifrån Vermeland och Norrige, församla sig. Då jag nu företagit mig i korthet afhandla något om befästnings-systemet, som, efter min tanka, vid ett försvar bör äga rum, tror jag, att i första rummet bör sältas befästningen af Carls - 64 Den 2 Mars f. m irona ifrån landtsidaii, hvarifrån det nu år alldeles öppet och derigenom lemnar henden tillfälle, vid en lyckad landstigning på Blekingska kusten, att kunna förstöra vårt kostsamma MarineEtabiissement derstädes. Derefter bör, efter min öfvertygelse, den, af Friherre Anckarsvärd föreslagna fästningen emot Åland komma i fråga. Denna Fästning borde likväl, efter sorn jag tror, icke ligga vid stranden, eller vara en sjöfästning, utan kanske ligga i Upland vid Upsala. Det torde mindre vara vår afsigt att möta fienden på stranden, der han ärnar debarkera, emedan sådant knappast är möjligt, än att möta honom några få mil in i landet, eller, som är det rättaste, så ställa vårt försvar, att fienden nödvändigt måste angripa några väl försvarade punkter, innan han vågar framtränga. Jag kan derföre icke föreställa mig, att om en fästning låge vid Upsala, och en armee stödde sig på denna, och manövrerade omkring densamma, den fiendtliga armeen, som landlstigit vid Grisselhamn, eller Norrtelje, skulle våga framrycka till Stockholm, utan att först hafva slagit vår armée och cernerat fästningen. Den kan det så mycket mindre, som den, i denna händelsen, lemnade både armeen och fästningen i sin rygg. Skulle, emot allt sundt förnuft, den fiendtliga arméen likväl icke göra afseende härpå, då tillstår jag, att Stockholm, för ett par
Stad må komma i åtnjutande af den lindring, som efter hans förmenande, var afsigten med Kongl Majus och Riksens Ständers ofvanberörde förordnande, anhåller, att en sådan reglering häraf nu måtte vidtagas, att StadsCassan icke belastas med större årligt bidrag till KronoUpbörds Werkets i Stockholm underhållande, än hvad för 1814 med 5,019 R:d. 16 sk. belupit, samt att ersättning joo StatsZJtskottets Betänk and en. äfven lunde anslås för de belopp, som åren 1816 och 1817, härutöfver masi af Staden vidkännas; hvilket Memorial blifvit till StatsUtskottet rernitteradt. I anledning häraf har StatsUtskottet inhemtat, att då vid sista Urtima Riksdagen fråga förekom, att KronoUpbörds-Betjeningen i Stockholm, som från längre tid tillbaka blifvit aflönad till en del af Staten, måtte helt och hållit påföras StatsWerket, biföllo Riksens Ständer, enligt Deras underdåniga skrifvelse af den 23 Julii 1815, att i anseende till det serskildta förhållande, som i detta hänseende voro med Stockholm emot de öfrige Städerne i Riket, den då nyligen reglerade aflöningen för KronoUpbördsBetjeningen härstädes med en Summa af 7,648 R:d. skulle upföras å RiksStaten, att från och med 1816 års början, qvartaliter utgå från Kongl. SratsContoiret; hvarjemte och då Riksens Ständer tillika ansågo nödigt att denne Betjening väl lönades, för att kunna med så mycket större noggranhet sköta sine tjenster, Riksens Ständer härvid fästade det vilkor, att sedan ordinarie eller oförbättrade aflöningen komme att bestridas af allmänne medel, Stockholms
Jag skall förvända edra högtidsdagar sorg, och alla edra visor i klagogråt; och jag skall låta komma en säck öfver alla länder, och göra all hufvud kullot; och skall göra dem ena sorg, lika som man sörjer öfver enda sonen; och de skola få en ömkelig ända. Si, tiden kommer, säger Herren Herren, att jag skall sända en hunger i landet; icke en hunger efter bröd, eller törst efter vatten, utan efter att höra Herrans ord; Så att de skola löpa omkring hit och dit, ifrå det ena hafvet till det andra, ifrå norr och till öster, till att söka Herrans ord, och skola dock icke finnat. På den tiden skola sköna jungfrur och ynglingar försmäkta af törst; De der nu svärja vid Samme synd, och säga: Så sant som din gud i Dan lefver; så sant som din gud i BerSeba lefver; ty de skola så falla, att de intet skola kunna uppstå igen. Jag såg Herran ståndandes på altaret, och han sade: Slå uppå knappen, sa att dörrträn bäfva; ty deras girighet skall komma dem allom uppå deras hufvud; och jag skall dräpa deras efterkommande med svärd, så att ingen undfly eller undslippa skall. Och om de An grofve sig neder i helvetet, så skall dock min hand hemta dem dädan; och om de än före upp i himmelen, skall jag dock stöta dem neder. Och om de än gömde sig ofvanuppå Carmels berg, så skall jag der uppsöka dem, och taga dem dädan; och om de än gömde sig för min ögon i hafsens djup, så skall jag dock befalla ormomen, att de skola der stinga dem. Och om de än fångne gingo för sina fiendar, så vill jag dock befalla svärdena, att det skall der dräpa dem; ty jag vill hålla min ögon öfver dem till ondt, och icke till godt. Ty Herren Herren Zebaoth är sådana; när han kommer vid ett land, då försmälter det, så att alle inbyggarena gråta skola, att det skall allt öfver dem löpa lika som en flod, och öfvertäcka dem lika som floden i Egypten gör.
»Ja», svarade jag ödmjukt. »Man blir rädd här, därför att man alltid är den minsta!» Hans vackra flickläppar krökte sig i trots, och så påskyndade han stegen, ökade dem till en slags sviktande rytm, som nästan gjorde mig rusig av ungdomskänsla och ungdomsmod. »Varit olycklig med? Säg, gubbe?» flög frågan ur den omkring oss vinande luften. »Ja», svarade jag lika ödmjukt. »Hur skulle jag eljest ha lärt känna lyckan? Den vackra läppbågen spändes i blodrött trots igen. »Visst visst», svarade jag ömt. »Vem skulle väl ha nänts göra dig sorg?» Han ryckte till och stirrade framför sig. Jag tyckte, att det föll mörker från de blå ögonen ut i solljuset omkring honom. Men bara ett enda kort ögonblick syntes skuggan. Så log han igen och talade sorglöst. »Mor var sexton år, far var tjugoett, när jag föddes. Sådant blir glädje av, förstår du, gamle. Men nog har jag varit hatad. Och vet du, vem som hatat mig? Jo mor, hon, som bara kunde ett helt — att vara sexton år en gång. Han hejdade sig plötsligt och kramade konvaljerna i handen så våldsamt, att de skälvde till av dödsångest. »Du gör dem illa», sa’ jag enkelt. Ögonblickligen doppade han de sårade blommorna i en bäck och lade dem sedan ömt och varsamt på turistränselns platta överkant. »Du ska’ inte tro, gamle, att det varit ’synd’ om mig. Ah, nej! Glädjen har ingen kunnat bryta ur mig, och styvfar, den av föräldrarna anskaffade namnskylten, har älskat mig, han, tusen gånger mer än sin egen tama vardagsavel.» Det var tårar i rösten — för den som hörde väl. De där tankarna hade nog bulnat och värkt i honom länge — min sympati blev lancetten. — Men sedan ...? Hur strålande lycklig var han inte, hur vacker och hur älskvärd! Han talade om naturen, om Uppsala, om kamraterna, om sin arbetsglädje och sitt arbetsmål. »Att leva i sol och dö i sol — genom att leva livet för andra.» Skuggan skar ut allt djupare uddar i skogstopparna.
Då man besinnar, att Dijscqnfens skulder löpa tp de i nied m. en , och resten med Treprocems Ränta, men länen med 6, utom hvad sorn förtjen s genom Räntans afdrägande förut £>tnt OfverRäntor; skaij man lätt finna sanningen af hvad jag anfört om denna Disconts ptrpdning. Gotha CanalDkyonts Octroy är dem af fprra Ständer till och med 1835 års slut garant råd j deraf "återstå ännu nära 1 7 år , och pm man beräknar Biscontvinsten under denna jod till i 2r,oco R:dr otti året förde första 10 årgn, sanjt sedermera allt mindre och jnindrPj Den 17 Martil^ e. nc. till Octroyens slut, uppkommer likväl en Stimma af minst 1,800,000 R;dr, hvilken, samman, laad med de nuvarande tillgångar, äfven om man, såsom sådana, i likhet med hvad Utskottet gjort, endast beräknar de utestående Discontbånen , lemnäs.ett högst betydligt öfverskott , sedan både Banquens och de Privatas fordringar blifvit betalia. Det Högloflige Utskottet antager, att Bane qut n ej kan lemna det för Götha CanalDiscont nödvändiga temporaira biträde och ansyara för dess Skulder, under annat vilkor, än att Discont-rättigheten öiverlemnas till Banqnen, och Bolaget helt och hållet frånträder densamma ; men jag har ej kunnat förmärka, att det Högloflig Utskottet vill derföre lemna någon ersättning. Jag vet ej af hvad grund eller med hvad skäl man kan vilja fråntaga ett Bolag en rättighet, som det, efter min tanka, aldrig lagligen förverkat , hvilken rättighet lemqar det en behållen vinst af 120,000 R;dr om året, i synnerhet då denna vinst är bestämd att användas till CanalArbetet.
Af Utskottets förslag uti 4:de punkten, angående förändring uti Banko-reglementets 115 §, godkändes första morn., men 2:dra morn. blef, jemte dervid gjorde anmärkningar, återremitterad!. 280 Prot.-Utdrag den 1 Juli 1854. S.-te punkten, som rörer 116 § af Banko-reglementet, återremitterades. Utskottets hemställan i anledning af Herr L. A. Petterssons förslag bifölls; äfvensom Ståndet godkände, dels hvad Utskottet föreslagit i afseende på 120 och 121 §§, dels ock den anmälan, som sist i Utlåtandet blifvit gjord. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls en af Bengt Gudmundsson från Hallands län gjord hemställan om föreläggande för Konstitutions-utskottet, att inom 8 dagar afgifva Betänkande, angående Tryckfriheten. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 101, om vidtagande af förändringar inom den ekonomiska förvaltningen vid Universitetet i Upsala; och N:o 103, angående transito-handeln mellan Sverige och Norrige; hvaremot] Betänkandet N:o 105, om ändring uti instruktionen för postmästare af år 1707, återremitterades. Samma Utskotts Betänkande N:o 102, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om förändrade föreskrifter, rörande åtgärder till förekommande af kolera-farsotens införande i Riket, blef, sedan Ståndet förklarat sig vidblifva dess förut i frågan fattade beslut, lagdt till handlingarne.
ViJ ena sidan stod ett bord, betäckt med en snöhvit damastduk samt antikt silfver och porsin. Korgar med bakverk voro utställda här och där, och i midten tronade en ofantlig, ännu tom blomstervas. På andra sidan i löfsalen syntes ett serveringsbord, fullsatt med förfriskningar, apelsiner, inlagda lingon, en tårta, slipade karaffiner med olika slag af viner, till och med punsch, ty det kunde j u hända, att herrarne tittade in längre fram. Äfven här fanns en midtelpjäs, en stor iskylare af silfver, ur hvilken några sodavattensflaskor stucko upp sina ståltrådsombundna halsar. Det kändes svalt mellan de lummiga väggarne, hvilka voro så täta, att knappast en solstråle kunde genomtränga bladmassan för att glänsa på ett silfverlock eller gnistra i det rubinröda vinet. Allt såg så trefligt och inbjudande ut, att man ej kunde undra på den belåtna min, som kom arrangementerna till del från värdinnan, hvilken nu inträdde, åtföljd af sin dotter, den senare bärande en massa blommor, hvilka hon ordnade i vasen. Friherrinnan Stjernfeldt var liten och tämligen korpulent, men likväl liflig och rörlig. Själf begåfvad med ett muntert lynne, ville hon gärna se alla glada omkring sig, och, enka med en enda dotter och en rätt betydlig förmögenhet, hade hon gjort sig till medelpunkt för sällskapslifvet i staden, ehuru hon, hvad rangen beträffar, ej kunde räknas som den förnämsta. Hennes dotter var hvad modren varit vid hennes ålder o c h skulle säkert komma att till punkt och pricka likna sin mor, då hon uppnått dennas femtio år. Hon hade nu slutat att ordna sina blommor, jämkade några koppar till rätta, såg därefter på sin klocka och sade skrattande: » Nu komma fröknarna Sköld. Det var i grefvens tid man blef i ordning. » Friherrinnan satte sig o c h framdrog ur en korg sin stickning. Hon följde noga med alla tidskrifter för handarbeten och öfverraskade ständigt sina vänner med de underbaraste målningar, sömnader, stickningar och dylikt.
M. fastställd, så hade följden varit att Riksg:s-kont. kunnat få ökade inkomster derigenom, att de förskott på statsmedel, som då hade blifvit till Riksg:s-kont. aflemnade, hade med det belopp, som till brobyggnad nu utgått, blifvit ökadt. Jag tror för min del, att man här icke bör afse hurudant förhållandet varit om denna brobyggnad Den 1 Februari f. m. 555 inställts, utan tror jag att man endast bör afse hvad förslaget till underd. skrifvelse innehåller, och det innehåller endast ”det R. St. ville till K. M. aflåta underd. anhållan, alt dylika utgifter icke vidare måtte anvisas å de på öde hufvudtiteln för jordbruket, handeln och näringarne anslagne medel.” Alltså är det endast fråga om en anhållan hos K. M. att för framtiden sådana anslag icke måtte anvisas på öde hufvudtiteln. Att en sådan skrifvelse ieke i minsta mån kan inverka, hvarken på statsregleringen eller på Riksg:s-kont:s ställning, tror jag att hvar och en bör kunna inse. För öfrigt och då jag tror att allt hvad som kan leda till riksdagens förkortande, och som i grundlagsenlig ordning låter sig göra, bör af Ständerna vidtagas, så finner jag deruti förnyade skäl att anhålla örn afslag å punkten, i st. f. återremiss, emedan en återremiss kommer att föranleda först utskrifning af alla de yttranden, sam blifvit afgifna i detta ämne, sedan diskussion i Utsk. och vidare upsättning af Utsk:s yttrande i samma fråga, ny diskussion inom Ståndet m. m.; hvilket allt skulle besparas om saken genast antingen bifölls eller afslogs. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Återremiss af ifrågavar. StalsUtsk:s utlåtande, tror jag för min del icke ur någon synpunkt böra äga rum, emedan saken redan är till fullo utredd, och några vidare uplysningar från StalsUtsk. icke äro att inhämta. R. o. Ad. har således tillfälle att bifalla eller afstå punkten. För min del kan jag åtminstone icke finna annat.
Grundlagen behöfde en tillökt personal för vissa ämnens afgörande. Om. så förhåller sig, lärer åtminstone denna gång böra uttryckligen tillkännagifvas, att något dylikt nu ej kommer att inträffa, ty jag tror för exempel skull, att med de delade åsigter, som i afseende på financefrågan äga rum, helt andra personer kunna blifva föremål för valet om det sker blott till förstärkning af Statsösskottet än om det äfven har afseende på de sammansatta Statsoch BancoUtskotten. Allt detta är nyttigt att nu få afgjordt, på det Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamö - 324 Dt» |4 Juni i f. m. ttr sedermera må hafva tillräcklig tid att be* stämma sitt val och uppsätta listorne. Tvenne frågor återstå att få besvaradei Nemligen om de hvilka sedan sista Riksdag varit Riksens Ständers Revisorer och de som äro Ridderskapets och Adelns Electorer kunna inväljas uti Stora Nämnden. De förra äro bland deras antal , som kunna blifva ålagde ansvar af Riksens Ständer och hvilkas åtgärder granskas af StatsUtskottet. Jag vet väl att Revisorerne förr varit invalde i Stora Nämnden och att man hvarken då haft, ej eller nu finge orsak att ångra ett sådant val; men till fö rekommande så mycket möjligt är af vallistors cassation, har jag ansett detta allt przelimenaiiter böra afgöras. Det ankommer på Herr Grefven och LandtMarskalken, att antingen sjelf yttra sin tanka härom, eller framställa saken til! Ridderskapets och Adelns öfverläggning.
• — 4. — för hvarje fulla 100 till och nied 5000 Dv:dr . • — 8. hvarje full^ 100 utöfmer 5000 till och med 10,000 3v:dr . — 12. hvarje fulla loo utöfroer 10,000 till och med 20,000 3v:dr ♦ — 16. hvarje fulla 100 utöfroer 20,000 till och med 30,000 SX:dr ♦ — 20. hvarje fulla 100 utöfroer 30,000 till odh med 40,000 3c:dr . — 24. hvarje fulla 100 utöfmer 40,000 till och med 50,000 9c:dr . — 28. — famt för hvarje fulla 100 utöfmer 50,000 Oc:dr • — 32. — € hertor, geometrifa, forn utgifroaé från ^landtmäteri* kontoret i ©töckholm famt af Sandtmätarne t landé# otterne: för hvarje holt homman • — 6. — derunder till och med trefjerdedelé homman . • — 5. — derunder . — 3.
Vidkommande nu hvad som de Anmärkande ansett vara Motionairens verkliga syftemål, att nemligen Lånen skulle meddelas emot säkerhet af Borgen ; men likväl såsom vilkorj för deras erhållande, fordras att Lånsökanden egde ett visst Spannmålsförråd hos sig liggande j samt Låne-rättigheten till sitt belopp bestämmas i mon af detta förråds större eller mindre betydlighet; till stöd hvarföre det också blifvit åberopadt, att vid utgifvande af Bankens Odlingslån, med flera, annan säkerhet icke äskas eller blifver lemnad än fullkomlig Borgen, ehuruväl det är Odlings-företaget och dess omfång, som bestämmer rättigheten att söka och undfå större eller mindre lån; så torde det icke behöfva vidlyftigt utredas, att en hufvudsaklig skillnad företer sig i afseende på tillämpningen emellan dessa båda utlånings-grunder. I senare fallet är dock förutsatt, alt en verklig odlings-lägenliet måste finnas, hvarå odling ,tär tillämnad och omtalad, fastän verkställigheten af ett eller annat skäl skulle kunna uteblifva. I förra fallet åter grundade sig lånrättigheten på tillfälliga inne - Eanco-Vtskottels Utlåtande N.o fou. 19 liafvandet af en magazinerad flyttbar våra, nemligen Spannmålen, och det vore således en möjlighet att ett och samma lager af 1 å 3oo tunnor, flyttadt från den ena till den andra, kunde göra tillfyllest att i långliga tider bereda ökade låne-anspråk för Invånarne af ett helt Byalag, en hel Socken, eller en hel Province.