Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan förhoppning blef emellertid helt och hållet gäckad, alldenstund fartyget alldeles icke lade till derstädes, utan fortsatte sin väg med full maskin, derunder hälsande, på vanligt sjömannasätt, den tolfduks blågula flaggan, som svajade på Karlsbaderbergets höga torn, hvarifrån, då vestersol kastar sina förgyllande strålar öfver skärgårdens otaliga öar och vikar, man har den mest hänförande utsigt. Fartyget var således verkligen på väg till Stockholm, då vår alltjemnt drömmande man icke kunde föreställa sig annat, än att man hade rensat upp Baggensstäket, hvarom talats allt sedan Karl XII:s dagar. Fartyget gick emellertid alldeles icke till Baggensstäket, ty, hafvande nätt och jemnt passerat Saltsjöbaden, rusade det in i ett hål, som, med sina bergväggar mycket liknade Vesterlånggatan, ehuru det var något bredare än denna. Fartyget hade nämligen gått in i kanalen öfver Moranedet, hvaröfver han med skäl högeligen förvånade sig, alldenstund han, i sin ungdom, hört talas om att förslag dertill visserligen förelegat, hvarigenom stora fördelar skulle tillskyndas hufvudstadens sjöfart; men äfven att de funnits, som trott att fördelarne deraf icke uppvägde kostnaderna, hvarigenom man lyckats omintetgöra det väckta förslaget. Huru nu allt detta rätteligen hängde ihop, kunde, som ofta händer i drömmar, vår man icke få riktigt klart för sig, hvarföre han, som gerna önskade derom blifva underkunnig, icke längre kunde lägga band på sin nyfikenhet, utan frågade kaptenen, hvad han möjligen kunde känna till om saken. Med en utmärkt beredvillighet berättade han då, som äfven påminde sig åtskilligt från ungdomen, följande fullt trovärdiga historia, som således icke är af samma skrot och korn, som vanliga skepparehistorier. En man, den Sverige har att tacka för en på guld, i stället för silfver, grundad myntfot, föreslog, 1863, att spränga en kanal öfver nämnda ed i stället för att upprensa Baggenstäket.
Stor är den visserligen icke, men så mycket dyrare; och när denna flotta efter så stora anslag och efter 20 års fred befinner sig i ett så olyckligt och reduceradt tillstånd emot hvad den var 181/ji års sjocampagne, samt då man besinnar, att troligen aldrig hushållningen vid flottan varit så sträng som under denna mellantid, så synes det verkligen vara med full rättvisa och af giltiga skäl, som jag och mångå med mig frukta, att våra tillgångar ej tillåta Sverige att underhålla en linieskeppsflotta under fred, och långt mindre under krig, emedan det väl icke kan vhra skäl för ett fattigt land att nedlägga sina små tillgångar uti byggnaden af dessa dyrbara skepp, som med några få skölt äro förstörda; ty jag tviflan icke, att med de förfärliga verkningar, som artilleriet numera kan åstadkomma, två å tre bombkanonskott äro tillräckliga för att sänka en af dessa stora byggnader, som utrustade kosta 5oo,ooo r:dr b:co, utom förlusten af en mängd menniskolif, alltid känbarare i samma mån, som den krigförande staten är liten och folkfattig. Vore jag öfvertygad, att vår sjelfständighet och vårt sjelfförsvar icke kunde undvara linieskeppsflottan, skulle jag anse för min medborgerliga pligt att votera sista skarfven till dess anskaffande och underhållande; men jag är innerligen öfvertygad, att vår sjelfständighet är vida bättre tryggad genom ett väl utbildadt skärgårdsförsvar, d. v. s. genom fartyg, som hvar helst på vår kust kunna inlöpa, och genom ett stridssätt, som mera närmar sig till våra Den 28 Maj f. m. 331 förfäders, Vikingarnas. Då jag nämnt, att elt Svenskt linieskepp utrustadt kostar 5oo,ooo r:dr, bör jag tillägga, att man icke så noga kan få reda på hvad ett sådant skepp kostar, men att jag antagit den ungefärliga summa, som mina motståndare i denna fråga uppgifvit. Denna beräkning är dock långt under andra nationers.
Man har mycket talat om nationens oro och hvari den skall bestå; men jag har icke hört någon omtala den i landsorterna allmännaste oron, den nemi., att vid bancoluckans öppnande sä mycket sedlar skola invevlas i Banken, att rörelsecapitalet blifver så inskränkt, alt det ..kall blifva svårt 0111 medel för handeln och utskyldernas betalande. Denna oro yttrar man under den farhågan, att det ut* Banken utvexladé silfret skall utgå ur landet; ty om det städner qvar i Jandet, skulle ingen minskning i rörelsecapitälet Uppkomma. Jag delar icke denna farhåga. Jag tror visserligen, att det är möjligt, alt en och annan köpman har vexelskltlder att betäcka och att en och ännån Capitalist har sedlar liggande, som lian utbyter mot silfver; men om capitalisten låter sedlarna eller silfret ligga, så verkar det icke på landets rörelsecapital, och ort coursell faller Och han ej vill förlora, mäste han antingen låna ut si nä silfverpenningar eller omsätta dem i sedlar. Jag tror således, att man dervid ej har mycket att befara, ehuru eli och annan million i sedlar kart dragas ur rörelsen, och jag hoppas, att dessa médel snärt skola återkomma i rörelsen, såvida näringarna icke blifva förtryckta. För min enskilda del skall jag icke bestrida den propos., att ett visst minimum må stadgas, hvarunder silfvermassan i Bankens hvalf ej får minskas, men med det förbehåll, att icke några vilkor fästas dervid, sorn innefatta förbud för Bancostyrelsen att understödja näringarna med större summor än hittills och att vara omtänkt på silfvercassans förökande i rättan tid. Skulle man vilja förena dessa båda tillägg med förslaget att bestämma minimifonden tilla å 2^ millioner, så skall jag både tala och votera deremot. Den 34 Juli f. m.
I öfrigt idkas manufaktursmide!) vid Johannisforssi Forssmarks socken, hvarest tillverkas vagnsfjedrar, axlar och såkallade svanhalsar, hvilka äro kända för godhet och mycket efterfrågade; vid Bränninge i Tveta socken, för tillverkning af plogar, hillar, spadar och flera slags redskap; samt vid Wira i Kulla socken, hvarest förfärdigas liar och andra eggjern. Jernmanufakturtillverkningen har, enligt uppgifter, uppgått vid alla verk inom Länet: År 1848 Lill 607 Skepp, bergsvigt », 1849 » 1,192 » » » 1850 » 2,468 » » Icke något nytt jernverk har under dessa år inom Länet tillkommit. 12 Ett betydligare kalkstensbrott finnes vid Karta i Sorunda socken, hvarifrån afyttras kalk i större qvantitet, som dock icke är uppgifven. I Wårdinge socken och på några andra ställen i Länet erhålles äfven kalk, som till största delen förbrukas i kringliggande orter. Qvarnsten brytes på flera ställen i Rådmansö socken. Andra bruk, fabriker och inrättningar. Vid samtlige Fabriksinrättningarne å Länets landsbygd, hvilkas särskilda slag äro i bifogade tabell upptagne, utgjorde, så vidt uppgifvet blifvit, lill verkni ngarnes värde och dervid sysselsatte arbetare: De uti sista Femårsberättelsen uppgilue fabriksinrättningar hafva fortfa rande bedrifvits, samt de deri, såsom varande under anläggning, omförmälde, Pappersbruket vid Nygvarn och Klädesfabriken vid Ahlö eller Ahleström, äro nu komne i gång. Dock är nämnde pappersbruks tillverkningsvärde, såsom ännu ej uppgifvet, icke inberäknadt i ofvanstående för öfriga fabrikerna sammanräknade värde.
Kostnaden härför bade, såsom ofvan är nämnd), blifvit beräknad till 1,313,000 R:dr R:mt. Uppmärksamheten bar vidare fästats derpå, att all tanke på fullbordandet af Kinda båtled mäste öfvergifvas, derest icke Rikets Ständer ville på ett mera verksamt sätt understödja detsamma samt för sådant ändamål, i enlighet med hvad under en längre lid varit vanligt i afseende på statsbidrag till väganlägguingar och kanaler, anvisa minst två tredjedelar af arbetskostnaden att utgå såsom anslag utan återbetalningsskvldighet, men med förbindelse för det bolag, som åtoge sig arbetets utförande, att bekosta återstoden. Det vore endast pä sådant sätt möjligt alt för dylika arbeten bilda bolag, enär erfarenheten visat, att aktie-egarne, i anseende till arbetenas dyrhet och den långa ararbetstiden, icke kunde på flera år påräkna någon ränta pä sina i sådana förelag nedlagde penningar. Af ett Rikets Ständer tillhandakommet protokoll vid sammanträde med deni, som tecknat aktier för ifrågavarande företag, har vidare inhemlals, alt ett bolag med benämning: Kinda kanals aktiebolag, blifvit bildad!, som, under förutsättning all två tredjedelar af den erforderliga koslnadssumman såsom statsanslag utan återbelainipgsskyldighet erhöiles, skulle åtaga sig arbetets utförande. Berörda protokoll visar derjemte, alt Göta kanalbolag, vid extra bolagsstämma i sistlidne Januari månad beslutat alt, med afseende på vigten för Göla kanal att erhålla den utvidgning i området lör sin egen trafik, som Kinda kanal skulle bereda, tecknat 1,000 aktier, hvardera å 100 R.dr, eller tillhopa 100,000 R:dr för Kinda båtleds fullbordande till Roxen.
Och om, som Herr Danckwardt förment, Markegångsprisen ofta öfverstiga de vanliga prisen, så lärer största delen af denna Spanmål inkomma in natura, och Staten således blifva cn betydande Spannmålshandlare, D en 22 December f. m. 75 En olägenhet är också, att någon cici af denne indelta Spanmål, som kallas Alrad, forslas af Räntegifvare!! ej längre än til 1 Indel ni ngslia fvaiens Boställe; den skulle der emoltagas, och som detta ofta är aflägse från Magaziriet, åtgick, när prisen äro lage, en ansenlig del af denne slags Spaninål uti transportkostnad. Genom indragning af alla Indelle runtorne till StatsVerket och dettas graverande med alla Tjenstemännens löner, uppkommer ock det missförhållande, att Statsverket har en viss bestämd årlig utgift uti penningar och deremot en ganska obestämd inkomst uti Räntor, lämnade in natura eller löste efter Markegång. Man har sett att den senare, så väl på Spanmål, som på Kol och Hö, varierat inom året nära 5o procent, stundom ock derutöfver. Fastän den härigenom uppkomne difference emellan anslag och tillgångar dertill troligen ej skulle någon gång öfverstiga 3oo,ooo R:dr, och denna summa möjligen för tillfället kunna fyllas utaf andra StatsVerkets tillgångar; så lämnar jag likväl till hvarje Statsman att bedöma, huruvida della ej strider emot sunda principer, och huruvida ej emellan 2:ne Riksdagar en brist af En million eller mera skulle endast härigenom kunna förete sig, när Spanmålstunnan är beräknad till 7 R:dr och andre räntor äfvenså efter medelpris. Under nu varande 76 Den 22 December f. m. finaiiciclla ställning skulle en sådan brist visserligen lält kunna betäckas genom Riksgäldssedlar. Men jag hoppas, att det nu åsyftas ordning och reda uti Financerne, och med delta ändamål vore föga öfverensstämmande alt med öppna ögon taga mått och steg, som leda till sådane följder.
N:o illo a5 Utskottet i dess förut yttrade öfvertygelse, att sådant lämpligast tillvägabringas genom en förhöjd betalning, hvars fastställande till det föreslagna beloppet, eller 16 sk. Banko milen för hvarje häst och derjemte 2 sk. i vagnslega, Utskottet hade trott vara efter de olika fordringarne skäligen afmätt. Då likväl härigenom ännu icke förekommes den möjligen inträffande olägenhet, att de skjutsande kunna tilldelas lika betalning (ör lass af olika tyngd, och att den ena finner tungt hvad en annan vore hågad i större vigt fram forsla, har Utskottet nu funnit skäl föreslå den förändring vid dess, i Betänkandet N:o 4a, gjorda tillstyrkande, att betalningen för den kronoskjuts, som till transporterande af Ekevirke begagnas, må erläggas med 2 sk. milen för hvarje Cubik fot virke, deruti inberäknad vagnslega, då de skjutsandes egna fordon, enligt Kongl. Brefvet den 19 Augusti 1823, begagnas, men utan afdrag för fordonen, i de fall kronan, enligt samma Nådiga bref, består åkdon; hvarjemte stadgas borde, dels att forslingen med kronoskjuts icke må begynna förrän å farbar väg, dit. virket måste vara framskafladt innan denna skjuts vidtager, dels ock afl genom utlyst allmän auction! Lands - a6 Allm. Besv. o. Oec. Uisk.XJtl. Nio 160 o. 161 Cancelliet i orten skulle utrönas, huruvida, genom afslutande entreprenad, forslingen kunde fås verkställd till ringarepris, än hvad den skjutsningsskyldige allmogen sålunda tillkonune, I händelse denna förändrade hemställan vinner R. H. Ständers bifall, lärer sådant vid den föreslagna underd. Skrifvelsen till Kongl. Maj:t få iakttagas. Stockholm den a4 Oclober 1829. Antom till Exped. Utsloltet den Ig Oclober 1829. Utlåtande, angående yrkad oföränderlighet i föreskrifterne om husbehofsbränvinsbränningen.
Antingen det nu är fråga om en examen, som skall tagas, eller kontorsgöromål, som skola uträttas, så gäller det att hålla stången och icke sacka bakut, eljes utfyller nog snart konkurrensen den lediga platsen. Något måste göras, men hvad? Först försöker man naturligtvis hjelpa upp saken genom att taga en promenad, detta omtyckta universalmedel mot allt slags ondt. Nu kan ju icke nekas, att rörelse i fria luften är något utomordentligt gagneligt och uppfriskande, när motionen kan företagas timvis minst en gång dagligen och, väl att märka, i fullkomligt ren luft. Men hur många äro i tillfälle att offra den nödiga tiden härför, äfven om vädret icke lägger något hinder i vägen? D e flesta få nöjas med att trippa omkring en half timmas tid, tyngda och besvärade af sina öfverplagg, och detta ej alls i Guds fria natur, utan på stadens mer eller mindre qvalmiga gator. Hela denna motion kommer egentligen blott benen till godo, medan armarnes, ryggens och bröstets muskler hållas i nästan fullständig hvila. Och dock behöfva dessa senare rörelse fullt [ut så nållea ett .tummar I veckan under hela qvartalet. Den så kallade » spatsergångeu » kan alltså visserligen sägas vara bättre än ingenting, men ej heller en smula mer. I äldre tider, då lifvet rörde sig i lugnare former och qvinnans verksamhet till det mesta föll inom husets fyra väggar, då den » stilla » qvinligheten var slägtetsj ideal, kunde hon måhända nöjas med den smula rörelse, som en daglig spatsertur eller de husliga sysslorna erbjödo. Men nu då tidens ström allt mer och mer griper qvinnan, hvarför skulle hon icke då rusta sig till kampen? Det är ej nog med att man ger henne större kunskaper. Hon skall ej ens kunna tillegna sig dessa kunskaper, om ej den lekamliga utvecklingen följer med. Kroppen är nu en gång själens bärare. Den skall visserligen vara andens tjenare, men försummar jag mina tjenares behof, då skall ovilkorligen den tidpunkt komma, att han uppsäger mig sin tjenst. En slapp fysik vållar andlig slapphet.
Den allmänna rösten har ej heller, så vidt Utskottet försport, påkallat någon sådan reform. Det torde tvärtom, utan fara för misstag, kunna antagas, att densamma för närvarande skulle mötas med ovilja af en temligen kompakt opinion, hvilken måhända skulle förblanda ett under sådan form ingånget äktenskap med ett vanligt konkubinat, hvadan den allmänna sedlighetskänslan skulle kunna såras af reformen. Utskottet hemställer alltså vördsamt, alt ifrågavarande motion måtte lemnäs ulan vidare afseende. Stockholm den 23 Januari 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1803, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande N:o L7, rörande väckt motion om föreskrift derom, att arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas. Omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till berörda motion, har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokolls-utdrag, är vordet af de öfriga tre Riks-Stånden bifallet, och tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet den skedda återremissen icke till vidare åtgärd föranleda; hvilket för Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäles. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande N:o 48 öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning m m. Enligt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag har nämnda Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit i ofvanberörda ämne, blifvit af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, hvaremot detsamma är vordet af Ridderskapet och Adeln, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Boskapsskötselns afkastning i Länet torde nu mera fullt svara emot behofvet för det hela* fastän allmogen uti de magra, mycket befolkade, trakterne söderut årligen inköpa både hästar och hornboskap från andra Län, ty genom försäljning från Dahlsland anses förhållandet jemnadt; och i Öfrigt förer allmogen, ett sparsamt lefnadssätt öfverallt för att kunna sälja något af lefvande kreatur samt ost, smör och andre victualie!’, derå priserne under de sistförflutne åren varit någorlunda fördelaktige för säljaren.. Salpeter-tillverkning, som kan anses vara ett bihang till ladugårdsskötsel, har icke haft särdeles framgång i detta Län, ehuru skogstillgången kanske skulle medgifva dess allmännare utöfvande på en del orter. Antalet af salpeterlador, som under åren 1832 med 1836 varit i drift, har hvarje år endast utgjort omkring 20, hvilka lemnat i medelafkastning omkring 300; LU. salpeter årligen.. c) Skogarj bestående hufvudsakligen! af tall. och. gran, finnas ännu till,' stor vidd, och betydenhet inom Länet, särdeles på Dahlsland, samt i Wedens, Bollebygds och Kinds härader af Westergöthland, hvarest skogen längst i söder till någon mindre del består af bok. Ek och: andre nyttige löfträd växa, öfver hela: Länet, dock mera. spridda., endast utgörande smärre: skogsparker och lundar.. Skogar ne äro> till, det mesta enskild! tillhörighet och begagnas dels i! samfällighet, dels storskiftade och äfveni på. några ställen! enskiftade; varande de socknar ganska: få„ sorn. icke-hafva skog,sandelar, till: hemmanen, på ettdera af nämde sätt. De, före detta, Kronan: förbehållne skogstrakter i: skiljde delar af Länet, hvilka varit under Eders. Kongl,.
De öfrige bifogade sammandragen, hvari skillingar och runstycken ej äro upptagne, utvisa hufvudsakligen följande förhållanden: att inqvarterings-tolagen utgår i 14 städer och belöper sig, för ett medium af fem år, nemligen 1828—i832, till R:dr 26,189. hvaremot inqvarlerings*ulgifterne för samma tid utgjort - 44>6q5. så att en brist uppstår af _ B:dr i8,5o6. hvilken summa dock bör minskas med den ersättning af •— 4o5. sorn staden Marstrand af Slaten erhåller; hvarföre bristen utföres med —. i8,ror. dock äro staden Engelholms inquarlerings-utgifter deruti icke inbegripne, af skäl, som här nedan skola uppgifvas; att af garnisonernes i 1* städer styrka, som egt rättighet till inqvar - Stalttami Allm. Eetv. och Oecon. Visit.
Ständer göra nådig framställning om förhöjning i införselstullen för knappar till samma belopp som i nu gällande tulltaxa vore bestämdt för de tygsorter, hvaraf knapparne bestode, eller ock att fabriks-aktiebolaget mätte tillåtas tullfritt, eller åtminstone till nedsatt tull, årligen införa de qvantiteter diverse tyger, som ungefärligen motsvarade hvad fabriken hade behof att införskrifva och som under sednaste år uppgått till omkring 12,000 alnar; öfver hvilken ansökning Kommers-kollegium och General - Knallhattar. Knappar■ 32 Bevillning t-Ul»kollets Betänkande N:n S.
i Upsala 2: —; I., Venersborg 2: 25; Lille Thorsten 2: —; Liten Astrid 2: —; Ellen och Henning 10: —; » Små kissar. » 2: 10; L. Karlsborg 2: 50; - Guttis, Klippan 1: —; Lisa och Ernst 2: —; Anna 1: —; Augusta 3: —; G. S. Kalmar 10: —; En barnvän 6: —; Jost. Borås 2: 25; Bengta L. 1: —; M. E. F. 1: —; Alma A., Göteborg 5: —; Onämnd, Dylta bruk 5: —; Summa 821: 16. (Forts.) Stark såsom döden. Berättelse för Idun af E. |fpj|an Han tänkte tillbaka på det förflutna, och ett bittert, kyligt leende spred sig öfver hans anletsdrag. Ja, ensam hade han varit allt ifrån barndomen. Han var uppfostrad i ett luxyöst hem, omgifven af alla lifvets bekvämligheter och satt i tillfälle att släcka sin kunskapstörst och utveckla sina talanger. Men han hade ej egt någon förtrogen, hans mor fördjupade sig i sällskapslifvets förströelser och egnade föga tid åt sitt barn, fadern var ständigt sysselsatt med sina lärda forskningar. Under de första ungdomsåren hade han visserligen egt en vän, vid hvilken han fästat sig med lidelsefull kärlek, men de två valde olika lefnadsbanor, och ödet skilde dem åt. De hade längesedan förlorat hvarandra ur sikte. att frukta, hon hade lärt sig att behålla sin tro och sina tankar för sig själf. Så fingo de ett barn. Han hade önskat sig en son, men den lilla var en flicka, en liten hjälplös varelse med blå frågande ögon, mycket lik modern, som med lidelsefull ömhet vårdade henne. Alltsedan barnets födelse hade hans hustru varit klen, men hon hade aldrig legat till sängs och städse envisats att betrakta sin sjuklighet såsom öfvergående och utan betydelse. Månne hon nu skulle dö? Han hejdade för ett ögonblick sin oroliga vandring, därefter gick han fram till skrifbordet, tog ett ljus och gick genom den stora, luxyöst inredda salongen till sin hustrus arbetsrum. Det kändes kallt därinne.
Skulle man nu räkna ut, huru stort belopp, som fordrades till pensioner åt detta antal efter samma grunder och samma proportion, som äro gällande för arméens pensionskassas pensionering, så får man genom multiplicering med 209 en summa af 461,263 Edr, och således skulle de 9 Biskopslönerne, för att vid indragning lemna samma fördelar åt presterskapet, som arméen eger af sin pensionskassa, för närv:de i medeltal utgöra mera än 51,000 Edr hvardera, hvilket väl ingen kan tro vara förhållandet. Men nu har motionären dock följt helt andra grunder och man torde böra hålla sig uteslutande till dem. Låtom oss då antaga, att i hela riket funnes i pensionsåldern blott en Biskop, samt inom hvarje Stift .2 pastorer af hvarje klass och 2 komministrar, så få vi följande summor, som till pensionering efter motjonärens förslag skulle erfordras, nemi.: 1 Biskop Den 19 November f. m. 1 Biskop 5,000 R:dr 24 Pastorer af 1 :sta klassen 96,000 » 24 » » 2:flra » 72,000 » 24 » » 3: fl j e » 48 000 » 24 Komministrar 24,000 » hvarjemte erfordras för Stockholms Stad minst . 5,000 » eller tillsammans 250,000 R:dr. För att lemna medel till betäckande af denna summa, skulle således de till indragning afsedda 9 Biskopslönerna i medeltal utgöra hvardera 27,777 R:dr 77 öre. 'Vill man nu gå tillbaka till de verkliga siffrorna, sådana de förefinnas, så visa sig följande förhållanden. Biskoparnes löner utgöras af kronotionde, indelta räntor, särskilda anslag i penningar, boställen och på lön anslagna hem man och lägenheter, samt prebenden, hvilka sistnämnda dock icke torde vara afsedda att användas till pensionering, emedan derigenom hela ändamålet skulle förfelas.
Jag vill icke ens tänka, att det skulle vara afund. Det skulle vara för simpelt. (Forts.) Också har jag tyckt mig erfara, att sorgen visar mer än något annat, att det bland människor finns en hel del medkänsla för andras sorg. Ens sanna vänner glömma en icke i sorgen. Till och med de tystaste och kyligaste kunna då gifva bevis på, att de hålla mera af en, än man hade anat. Också har jag sett, hur vänners ömma deltagande kan bära en stor sorg, som böljor bära en båt öfver ett grund, tills den åter kan flyta på djupt vatten. En verklig vän sviker icke i motgången. Han kan icke härda ut att se sin vän lida. — Men något som han ofta icke heller kan tåla att se, är att en vän har — framgång. Det är icke blott i motgången, det är kanske mest i medgången man skall känna sina bästa vänner. Om man är sjuk, fattig, glömd och olycklig, rörs lätt en väns hjärta att komma till en. (Det är blott de allra simplaste människor, som försvinna från sina vänner, när nöden kommer.) Ar man nära att drunkna, finns det gärna någon, som vill vara nog ädelmodig att draga upp en. Men går det godt för en, har man för omvexlings skull medgång, icke just pengar oeh öfverflöd att bjuda på, men sympati, uppfattning, kanske till och med bifallsyttrinVid pensionen. Skildringar för Idun af Channåh. adame de Lassarre sköt bort sin tömda chokoladkopp, klämde fast binockeln och började därpå efter ett lätt » pardon » att öppna och genomläsa sina nyss med morgonposten anlända bref, medan vi, hennes 6 pensionärer, fortfarande hängåfvo oss åt frukostbordets njutningar. Madame var ett ståtligt fruntimmer med väl bildadt, vackert ansikte, som föga bar spår af årens framfart.