Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till stöd härför är åberopadt, att riket egde, redan år 1810, 92,000 stycken gevär, oberäknadt de sednare från England såsom subsidier erhållne 30,000, eller sammanlagdt 122.000 gevär med en kaliber af dels 0,67 dels 0,65 decimaltum; alt Rikets Ständer sedermera, i och för anskaffande af nya gevär, uti ordinarie och extra ordinarie anslag anvisat sammanlagdt icke mindre än 2 millioner r:dr, hvilken summa gåfve en tillökning sedan 1810 af cirka 100,000 gevär med tillhörande bajonetter; att vapen-tillgången, inberäknadt hvad som 1810 fanns brukbart, borde år 1850 vara 222,000 stycken’ gevär; att den årliga förbrukningen under dessa 40 år endast utgjorde årligen 452 gevär, hvilket resultat vunnes då 22,591, eller det antal gevär som af stamtrupperne begagnades, divideradés med 50, eller gevärets förbrukningstid, och om 452 multiplicerades med 40, så angåfve produkten 18,080 det antal gevär, som sedan 1810 blifvit förbrukade. Denna beräkning vöre dock gjord under förutsättning, att alla år 1810 befintliga gevär varit obrukade; men då sådant icke kunnat vara händelsen, torde ett närmast riktigt resultat vinnas, om förbrukningen kalkylerades till 100 procent högre, eller 36,160 gevär. Subtraherades detta tal från 222.000 så utgjorde resten 185,840 det antal brukbara gevär som borde för närvarande finnas.
JVs 30, i anledning af motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar, samt beväringsmanskapets lörpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfningar m. m., som bifölls; och JV2 31, i anledning af dels Kongl. Maj:Is nådiga Proposition, om tillägg uti 15 §:n af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet. Ståndet, som ogillade de af Utskottet andragna motiver, godkände det slut, hvartill Utskottet i de särskilda delarne af berörda Utlåtande kommit. S. D. Vid ånyo skedd föredragning godkändes Stats-Utskottets Utlåtande: JV° 115, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse af mark till utvidgning af Upsala CeotroI-hospitals område; och Memorial M 116, angående utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetena å södra stambanan. Den 20 Juni. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden : M 115, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse af mark till utvidgning af Upsala Gen tra I-hospi t als område; och .Al 116, angående utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetena å södra stambanan. S. D. Föredrogos Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: 430 Prot.-Utdrag den 27 Juni 1863. J\s 30, i anledning af väckt motion, om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfningar, m. m.
Quiding, hvilken vid sin förflytt - Stats-V(skottets Utlåtande, 1V:o 54, 5 ning berörde år från Stats-Secreterare-Embetet för Krigs-Ärenden, jemlikt Kongl. Brefvet af den 9 Mars 1824, i Nåder hugnades med omtörmälde belopp under benämning: extra lön. Utskottet anser visserligen berörde disposition, såsom varande af permanent egenskap, icke hafva bordt å besparingarne anvisas; men då meranämnde extra lön blifvit genom ordentlig fullmagt Vice Presidenten Quiding tillförsäkrad, hvadan fråga om inställd utbetalning af lönebeloppet nu icke kan.uppstå; så och enär Rikets sednast församlade Ständer, jemte medgifvande af Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver de å Hufvud-titlarne uppkommande besparingar, härvid fästat det vilkor, att samma besparingar hädanejter icke må begagnas till bestridande af årliga löner och arfvoden, hvilka böra rätta sig efter den faststälde Stats-regleringen, samt detta Rikets Ständers beslut, uti underdånig skrifvelse af den 12 Maj 1841, blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt, linner Utskottet någon serskild åtgärd å Ilikets Ständers sida, i anledning af omförmäide före meddelandet af Rikets Ständers nyssnämnde beslut vidtagne åtgärd, icke vara af behofvet påkallad. % 5. £1841 års Rev. Ber. pag. 15. I afseende på ett, jemlikt Kongl. Brefvet den 28 September 1838, Häradshöfdingen O. Hultberg, för bestridande af Polismästare-tjensten i Stockholm under 3:ne månader, tillagdt arfvode af 300 R:dr utaf 2:dra Hufvud-titelns besparingar, hafva Revisorerne erinrat, att berörde ersättning rätteligen bordt Hultberg tillkodokomma af anslagssumman för Polisens vidmagthållande i hufvudstaden.
Då kunde den långrangliga ungen stå vid ett fönster och bara stirra ut på landskapet, utan att se något, utan att kunna få luft med ett enda ord eller en enda tår; men i bröstet vred det obarmhertigt som om man velat slita sönder någonting der med tortyrinstrument, någonting segare och starkare än sjelfva lifvet; det var som om jag vore den enda förkastade varelsen, så falsk, så förderfvad, så omensklig och så fallen; och de kommo dragande ett efter ett, minnen af djur, som jag dödat – af fräcka lögner – af smygande hat – och af allt det onda, som jag kände till, och teg med. Det är besynnerligt, att ett barns sinne kan rymma sådana själsqval, så fullvuxet och brännande som Kains. Men ju omedvetnare man är, dess maktlösare är man. Det fins ingen annan råd, än att med ett par duktiga näfvar kasta ut hela bagaget. Man behöfver litet tid på sig för att få riktigt säkert fast, men så går det. I sådana fall är det, som viljan – den fasta, sjelfmedvetna viljan – kan göra underverk. Under ledning af en köpenhamnsk läkare har jag sjelf försökt; han gaf förhållningsorderna, viljan hade jag sjelf. Det är så skönt att känna, hur kraften växer; det är så friskt och tryggt. Nu har jag ytterst sällan någon känning, och när det kommer behöfver jag endast vara alldeles ensam i fullkomlig tystnad en eller två timmar, och anfallet är öfver. Men hvilken förfärlig ängslan, när det kommer! Fins det ohyggligare? Jag känner det som det obändigaste hat, icke mot någon utan mot alla. Det fins ingen annan råd än att tiga. Det är just en veckas tid sedan jag kände en af deder ansatserna, en qväll, flickorna sutto vid min säng och sydde. Jag bad att få vara ensam. Skref på en papperslapp till Matti: »jag är så nervös, att jag kunde bita omkring mig som en galen hund». Hon ställde om, att det blef tyst. En timme bara. När de sade godnatt, var jag alldeles bra. Nej, du, fan är inte så farlig, bara man vågar ta honom vid hornen, det är min tro.
Ilvad angar länets allmänna beskaffenhet förbigår jag beskrifningen om de yttre gränserne, bergsträckningar, sjöar, strömmar, rådande jordart på olika trakter m. m. hvarom någon ny upplysning icke är att tillägga till föregående femårsberättelser, och begifver mig till de vidtagne anstalterne till förbättring af landets naturliga beskaffenhet, genom sjösänkningar o. s. v. hvarutinnan den sista femårsperioden företer en så storartad verksamhet, att ingen föregående lärer kunna framvisa något jemförligt. Redan i sista femårsberättelsen antydde jag, att uppmärksamheten var starkt riktad åt denna angelägenhet både å länsstyrelsens och enskilde associationers sida, men tillika eri farhåga att den större allmänheten skulle finna de vilkor allt för invecklade, eller icke nog fördelaktiga, som blifvit af Riksens Ständer fästade vid understöd af allmänna medel till företag i ofvannämnda ändamål. Erfarenheten och nitiske ståndspersoners föredöme framkallade dock snart en tällan äfven bland allmogen, att blifva delaktig af understödsmedlen. De arbeten, som sålunda redan blifvit fullbordade eller mer och mindre framskridit. äro följande: Sänkning af Säbysjön i Säby socken och Norra Wedbo härad. Sänkning af sjön Nätaren i Barkeryds och Fersnäs socknar af Tveta härad, samt Bruksoch Rekeboåarnes upprensning. Rensning af Storån i Svartorps och Lekeryds socknar, äfvenledes i Tveta härad. Aftappning af Stensjön och Laygarcbosjön i samma härad, sänkning af liakasjön i Forsserums och Barkeryds socknar. Utdikning af Barkerydssjön jemte deromkring belägna kärr och mossar i Barkeryds socken och Tveta härad. Sänkning af sjöarne Ör och Bunn samt Öfra och Nedra Qvarnsjön i Wista och Norra Wedbo härader. Utdikning af Klackarpssjön i Lekeryds socken. Sänkning af Aneby, Flisby och Wässelda sjöar, samt upprensning af åtskillige dermed sammanhängande vattendrag inom Bredestads, Bälaryds, Flisby och Solberga socknar i Norra och Södra Wedbo härader.
Till lagens förtydligande härutinnan, har motionären föreslagit, att de §§ i 18, 19 och 20 Cap. nämnde Balk, uti hvilka orden: ”häfver brutit edsöre,” blifvit, genom omförmälde Kongl. Förordning, utbytta emot bestämda straff, måtte återfå deras ursprungliga lydelse, samt 23 Cap. Missgernings-Balken ändras och blifva af följande innehåll: ”Hvar som edsöre bryter, straffes med ett ”års fängelse å fästning, med eller utan arbete efter omständigheterne, plikte ”ock dertill 100 daler till treskiftes. Orkar han ej böta; straffes derutöfver med 4 månaders sådant fängelse. Brytes edsöre, på sätt uli 18 Cap. ”7 och 9 §§, 19 Cap. 2 §, 20 Cap. 10 §, denna Balk sägs, böle tuhun”drade daler till treskiftes eller, i brist af botum, plikte efter thy som ”Straff-Balken stadgar. Bryter någon edsöre annan gång, vare tvegildt. ”Sker dråp eller rån, då edsöre brytes, miste högra hand och lif sitt. ”Varder den, som edsöre bryter, i samma gerning dräpen, sargad och sla”gen; då är ogildt allt det, han får.” Utskottet får, i anledning häraf, anföra, att benämningen af brutet edsöre har i lagen blifvit tillagd vissa gröfre fredsbrott, upptagne uti 16 Cap. 8 § Jorda-Balken, 28 Cap. io § Byggninga-Balken, 18 Cap. 5, 7 och 9 §§, 19 Cap. 2 §, 20 Cap. 1, 2, 5, 7, 8 och 10 §§, 21 Cap. 6 § Missgernings-Balken, samt 4 Cap. 3 § Straff-Balken. Med undantag af de fall, då i sådan gerning dråp begås, är sjelfva benämningen af brutet edsöre för de öfriga i nyss åberopade Lagens rum utsatte fredsbrott borttagen genom Kongl.
Jag har varit ledamot af della Stånd sedan 1823 års riksdag, men jag kan icke påminna mig, att någonsin fråga om upphörande af grundlagens stadgande i denna del varit väckt. Väl minnes jag, att vid 1828 och 1S29 årens riksdag fråga förevar om upphörande af K. M:s 2:ne röster i Högsta Domstolen, men icke om den som nu är under öfverläggning. En värd talare har yttrat, att Högsta Domstolen icke skulle få göra annat än meddela lagförklaringar, i händelse stadgandet skulle i grundlagen komma att qvarstå. Om den värde talaren dermed afser, att Högsta Domstolen meddelar lagförklaringar genom de domar, som dagligen utfärdas, sä är jag med honom ense, enär en domstol väl aldrig kan meddela en dom, utan att den innebär tolkning af ett lagbud efter domstolens åsigt; men uti den fråga, som här afhandlas, har erfarenheten visat, alt Högsta Domstolen varit ganska sparsam med sina förklaringar, och att den sannerligen icke har dagligen dermed sig sysselsatt. Hvad samma talare anfört derom, alt de som velat bibehålla det gamla stadgandet sådant det är, icke hafva fästat uppmärksamhet dervid, alt Högsta Domstolen nu under Konungens namnstämpel utfärdar sina förklaringar, så får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, alt sådant lätt kan ändras, om genom en i grundlagsenlig ordning tillvägabragt förändring det blir Konungens rättighet, men icke Högsta Domstolens, att lagförklaringar utfärda, och ett förhållande, som under 34 år ägt rum, synes mig kunna till nästa riksdag fortfara såvida nuvar. Const.Utsk., om lagen blir oförändrad! bibehållen, skulle finna för godt att till R. St inkomma med ett lagförslag, som åsyftar att häfva denna inconseqvens, hvilken då ganska lätt kan undaurödjas. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, propos. till antagande af ifrågavar. förslag; och blef denna propos. med ja och nej besvarad, hvarjemte Frih. Cederström, Jaeob, begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till volenspropos : Den som antager det i 1 punkten af Const.Utsk:s mern.
Emot de så kallade Reqvisitionerne, eller Låntagarens rättighet alt till försäljning å Contoirels Auctioiiskammare reqvirera Panter, sorn icke öro förfdlne, har likväl blifvit anmärkt, att de skola leda till missbruk af Inrättningen, till oordningar, samt ett oblidt omdöme om Conloiret och dess Betjening. Men då desse Reqvisilioner tillskynda Conloiret betydlig inkomst, samt om än missbruk och oordningar dervid egt rum, desse synas böra kunna genom Styrelsens åtgärd lörekommas eller rättas, så torde desse Reqvisitioner äfven böra få fortfara. Under den tid af \/\ dagar, som, efter hvarje Låns förfallodag, panten skulle ligga oförsåld, eger Låntagaren lätt att vid InlösningsContoirrt emot erläggande 6So Sta ts-Utsk o t tets Be t änkan Jen. af vanlig Åuelions-provision inlösa sin pant. Att denna Lösning hädanefter måtte få verkställas vid Auctions-kammaren, har sluleligen blifvit föreslaget; Men då sådant icke skulle medföra någon ökad inkomst för Verket och det måste vara aldeles likgiltigt, vid hvilket af dessa Departements detta göromål förrättas, så lärer skäl lill ändring härutinnan icke eller förevara. Ehuru det förekommer Utskottet såsom otvifvelaktig!-, alt, genom de föreslaglie förändringarne i Lånerörelsen, en och annan tjenst skall kunna aldeles indragas, sa anser Utskottet likväl icke lämpligt, att i detta afseende nu meddela spicielle föreskrifter, hvilka höra grunda sig på en mera praclisk kännedom af göromålens art, än den Utskottet varit i tillfälle att inhemta. Utan har Utskottet trott det höra öfverlemnas å] Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, att, efter vederbörandes hörande, i denna del nödiga förordnanden meddela, i enlighet med hvad derom vidare kommer alt stadgas.
Men föga beklagansvärdt är det tvång, som tillskyndar ingen verklig olägenhet, utan endast nödvändigheten af en förnuftig hushållning och befrämjande af egen fördel. Genom rättigheten till utbrytning är svårigheten häfven för den, som äger hundrade tunnelands utrymme; och för andra kan den icke häfvas, utan att uppoffra sjelfva ändamålet, sorn sökes och sorn, för allmän båtnad, är af större vigt, än den enskilda, blott inbillade olägenheten. — 21 — En annan stor betänklighet emot antagande af den i fråga ställde åsigten har kunnat vara, att den jordbruksmethod, som skulle realiseras, ännu icke hunnit nog bekräftas af erfarenheten, för att gälla såsom tillförlitlig, och att dess antagande således varit alltför vågsamt, Men om denna betänklighet var grundad; så uppkom dock deraf ingen annan följd, än att en omskapning af lagarne för ägoskiften ej borde företagas under en dylik ovisshet om värdet af de fördelar, som det nya jordbrukssättet lofvade. Knappast kan i något ämne brådskan vara mindre nödvändig och mera äfventyrlig än i detta, der intet misstag atlöper utan omätliga skador och uppoffringar, men dröjsmålet föga vållar någon sådan. I stället att införa ett nytt ägodelningssätt, som med så stora uppoffringar lofvade ingen varaktig nytta, utan blottställde för vådan att snart nödgas åter påbjuda förstörande rubbningar, hade det väl varit högst önskansvärdt, att man blifvit ännu någon tid stående på den punkt, man befann sig, bibehållit den varande lagen om storskiften, som icke vållade så mycken rubbning, och i hvilken kunnat vidtagas en föga kännbar modifikation, som skulle förbättrat jordbruket, utan att aflägsna från det mål, dit man borde sylta, i fall jordbrukskonstens reform en gång befanns uppfylla, hvad den lofvade.
Och då jag minom vän upplåtit hade, var han borto, och sin väg gången. Då gick min själ ut efter hans ord; jag sökte honom, men jag fann honom intet; jag ropade, men han svarade mig intet. Väktarena, som omkringgå i stadenom, funno mig, de slogo mig till sårs; väktarena på murenom togo mig bort mitt hufvudkläde. Jag besvär eder, Jerusalems döttrar; finnen I min vän, så säger honom, att jag för älskog krank ligger. Hvad är din vän för andra vänner, o du aldradägeligasta ibland qvinnor? Hvad är din vän för andra vänner, att du så hafver besvorit oss? Min vän är hvit och röd, utkorad ibland mång tusend. Hans hufvud är det bästa guld; hans hår är krusadt, svart såsom en korp. Hans ögon äro såsom dufvoögon vid vattubäcker, tvagne med mjölk, och stå full. Hans kinder äro såsom apothekares växande örtesängar; hans läppar äro såsom roser, de der drypa af flytande myrrham. Hans händer äro såsom guldringar, fulle med turkoser; hans lif är såsom rent elphenben, besatt med saphirer. Hans ben äro såsom marmors pelare, grundade uppå gyldene fötter; hans skapnad är såsom Libanon, utkorad såsom cedreträ. Hans hals är söt och ganska lustig: En sådana är min vän; min vän är sådana, I Jerusalems döttrar. Hvart är då din vän gången, o du dägeligasta ibland qvinnor? Hvart hafver din vän vändt sig, så vilje vi honom söka med dig. Min vän är nedergången uti sin örtagård, till örtasängarna, att han sig der förlusta skall i örtagårdarna, och hemta roser. Min vän är min, och jag är hans, den sig ibland roser förlustar. Du äst dägelig, min kära, såsom Thirza; lustig såsom Jerusalem, förskräckelig såsom en härordan. Vänd din ögon ifrå mig, förty de göra mig brinnande; ditt hår är såsom en getahjord, de som på berget Gilead klippte äro.
Tror du inte, att en sådan philosoph (om han vore säker att ej lefva efter tio år) skulle hellre välja att jorden och alla dess generationer uppbrändes, än tillåta den gudomliga verldsordningen, med blotta möjligheten att lida i sin del? Åskan slår ner: hon krossar tio millioner myror; ingen menniska säger ett ord; man står i sin dörr och gläder sig, att få luften sund och ren. Hon drabbar vår vackraste häst; ett af våra lam; en af våra ank-ungar; det yttersta af vårt lillfinger o, ingenting är då säkrare, än att hon är en förbannelse, sänd af alla Gudar i vrede! Le, min vän, och förlåt barndomen. Men Du – förena dig med Gud. Tänk lika med honom. Blif en Man och en Vis. Se, och välsigna! Allt är verkan, och Guds: åskan, vestanvädret; blixten, ljuset; tigern, dufvan. Den vise fattar, dåren fattar; den dygdige söker sällhet, den skadlige söker sällhet; – allt åtskiljes efter graderna af fullkomlighet i Naturen, och efter hänförandet till oss för Sinnet. Njut allt hvad du kan; sök din högsta sällhet; och lär, att finna Nödvändigheten ljuf! Begrip Naturen, som ej kunnat vara annat, än hvad den är! Tusender uppoffras åt dig, och du åt tusender. De missnöjde äga rättighet att förstöra sig; Naturen sjelf har gifvit den. Men du behöfver den ej. Förstör endast sjelfvet, endast din okunnighet och dårskap; och välsigna sedan din varelse. Sanningen, som förstör de falska lycksaligheterna, ger i stället – sanna. Ingen dödlig förlorade på Visheten: men der är den ofelbara säkerheten att vinna. Den fann du ej i de omyndiges religion. Jag är ej en gnista mindre lycksalig i Naturen. Kom att finna dig frestad att säga, att man är det mera! – Ljuset måste hänrycka dig; Friheten upplyfta dig till Gud; Känslan, den renade, säga dig, att det verkliga i allt är Lycksalighet. Stockholm d. 18 Juni. Det förtretar mig, att du ej ännu fått det första stora bref26 från din vän, till hvilket det philosophiska i dessa sista är endast supplementer.
N:o 23. 87 afgift per 20 hand, beräknade på det sätt serskild i taxan intagen tariff utvisar. Borgareoch Bonde-stånden hafva bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet ogillat Utskottets förslag, att ”optiska, monterade eller infattade glas,” som äro fördelade i 2 klasser ”glasögon och lorgnetter” samt ”andra slag” skulle från hufvud-rubriken ”Glas’* uteslutas' och i noten hänvisas till ”instrumenter, mathematiska, optiska m. m.” samt der upptagas. Vid sådant förhållande och då denna fråga endast är af formell beskaffenhet, lärer Utskottets förslag höra anses förfallet och optiska monterade eller infattade glas fortfarande skola upptagas under hufvudrubriken glas. Till följd häraf torde ock nu böra redogöras för Ståndens beslut, angående inlörselstullen å den förra klassen af optiska, monterade eller infattade glas, nemligen ”glasögon och lorgnetter,” hvilken tull Utskottet, i sammanhang med frågan om de till hufvud-rubriken instrumenter hänförda artiklar, föreslagit att nedsättas från 25 till 20 procent af värdet. Detta förslag är af Borgareoch Bonde-stånden godkändt, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, som bibehållit gällande tullsats, ogilladt. Så vida sistbemälda 2 Stånd icke vilja frånträda sitt beslut och, lika med de öfriga Stånden, antaga den afUtskottet föreslagna tull-afgift, måste följande omröstning företagas: 151:o Den, som godkänner Utskottets förslag, att införsels-tullen å glasögon och lorgnetter nedsättes från 25 till 20 procent af värdet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, förblifver införsels-tullen oförändrad. 88 Bevillnings-Ulskottets Memorial, N:o SS.
Afven i afseende på .tillämpningen af Författningen, rörande brännvins-minutering och oloflig kroghållning, önskade jag få fästa uppmärksamheten på de betänkligheter, som uppstå, i händelse förbrytelser mot nämnde Författning skulle vid allmänna Domstolar bedömas. Det är icke någon konst, om ett dylikt mål kommer till HäradsRätt, att bereda uppskof och utdraga målet från Ting till Ting; och i sådant fall utgöra sluteligen böterne ett vida mindre belopp, än bevillningen, om brännvins-minuteringen varit loflig och mindre än vinsten, i fall den olofliga kroghållningen under tiden fortsattes. Det är ock med tillämpningen af Kongl. Förklaringen af den 3 Mars 1807, som man anser påföljd för itererande förbrytelser i denna väg icke böra äga rum, förr än den tilltalade blifvit dömd till och utstått det förra straffet. På dessa skäl, och oaktadt jag ganska väl finnér, att Konungens Befallningshafvande skulle röna mycken lättnad i deras Embéts-åligganden, om de blefvo ifrån berörde Domare-befattning befriade, hemställer jag likväl, att densamma må fortfara till dess afgjordt är, om HäradsRätterne skola blifva permanente. Men om Ridderskapet och Adeln icke finner anledning att i denna del frångå LagUtskottets förslag, vågar jag dock i ett annat afseende anhålla om återremiss deraf, på Dm <i Julii ». in. 13 grund af den motion jag, i sammanhang dermed, . liu tar mig friheten väcka, att nemligen, det enkla eller primitiva ansvaret får oloflig brånnVins-mitiUtering må drabba förbrytaren för hvarje gång Författningen öfvertrådes, samt endast påföljden för iterationen bestämmas efter de i 1807 års Kongl. Förklaring bestämde grunder. Det år en annan omständighet i Utskottet* Betänkande som jag trott förtjena uppmärksam-, het, den nemligen, huruvida Actor i fylleri-mål bör vara skyldig att uppgifva angifvaren.