Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot är fråga väckt 0111 båtleds öppnande emellan Mälaren, Båfven, Långhalsen och Yngarn, samt så fortskriden, att innevarande år afvägningar och dermed förenade förberedande åtgärder försiggått. Handel i landet. Denna sker hufvudsakligen med spanmäl och dernäst med fiskvaror. Stockholm och Bergslagen äro de egentliga afsättnings-orterna, och dernäst Norrköping och Örebro. Transporten sker från flere orter beqvämt sjöledes. Någon särskilt anläggning för transportens befordrande, utan ofvannämnde båtled, tyckes behof vet icke påkalla, och är dessutom icke med lokalen förenlig. De årliga marknaderna äro: två i Nyköping, Strängnäs och Åsers by samt en i hvardera de öfriga städerna och köpingen Malmköping. 4:o Politisk Författning. Kammarverk. Sedan 1833 hafva tillkommit: Nyhemman J mantal och 3 par qvarnstenar samt 5 odlingar på allmänningen blifvit skattJagde. Hemmansklyfning har väl något varit i fråga, men följderna deraf hafva löga visat sig. Det tyckes dock kunna antagas att ju mera hemmansklyfning il skor, dess mera komma skolarne att anlitas i afseende a både byggnad, stängsel och vedbrand, och hvad värre är, dess mera blir fattigförsörjningen betungande, ty sedan åboerna å de klyfna hemmanen ingått äktenskap och allat barn, som ej å hemiqansdelen kunna underhållas, inträffa fattigdomens vanliga följder, håglöshet och älven lättja och liderlighet, derigenom kommunerne nödgas underhålla både föräldrar och barn. Sjelfägande jordbrukare kunna anses förhålla sig till arrendatorer eller brukare af andras jord såsom feni förhåller sig till fyra. Posthemman och Gästgifvaregårdar äro: de förra 29 och de sednare 46, af hvilka sistnämnde 6 äro jemväl Postförare. Laga skiften hafva med båtnad för Länet fortgått. Det enda verk i Länet som, utom hvad allmänt stadgadt är, äger rätt till uppdämning, är Åkers krutbruk; mea uppdämningen, sorn påstår ganska korta tider, är ej af sådan betydenhet att den skadar angränsande eller hindrar odlingar.
Någon förändring måste emellertid vidtagas, och i det fallet är det ofelbart det rätta, att en komité bildas, hvilken jag supponerar komme att vara hastigare i sina göromål och ställa saken så, att presterna få sin aflöning af Staten i kontant, hvilken aflöning dock må beräknas i spanmål och icke efter penningepriser. Lönerna böra också jernnäs, och dertill anser jag totalsumman, ehuru ingalunda för stor, vara tillräcklig. Vill man tänka på Statskyrkans bibehållande, anser jag, på grund af hvad jag yttrat, att en lönereglering, på lämpligt sätt utförd, är den enda och säkraste vägen i våra tider att sammanhålla densamma. Hr Hjerta, Lars: De yttranden, som redan blifvit här afgifna, tyckas utvisa, att så föga sympati möter den förste värde talarens framställning, att det kan synas öfverflödigt att vidare orda derom. Jag ber likväl att få tillägga några ord i samma riktning som den talare, hvilken sist upträdde, angaf. Denne talare har rätteligen anmärkt, att det förr gått an att tillsätta Komitéer på sådant sätt, att det sett ut sorn om man på förhand velat begrafva en fråga, men att detta icke behöfver vara följden af den nu ifrågavide Komitéens nedsättande, och jag tror icke, att om R. o. Ad. behagar bifalla hvad Ekon. Utsk. föreslagit, deruti ligger någonting som skall behöfva leda till en så beskaffad begrafning. Om vi betrakta förhållauderna i de Komitéer, der afgörandet af ärender, i hvilka revision och reform varit af nöden, blifvit fördröjdt, så kunna vi lätt finna orsaken dertill, nemi. att möjligen just den, som förordnat Komitén pro tempore icke varit af samma tanka med dem, som begärt densamma, och till följd deraf tyckt det vara ett beqvämt siitt att undanskjuta frågan.' Jag vill icke säga, att motivet vid alla tillfällen varit sådant; men jag vill blott anföra ett exempel, då resultatet blef detsamma.
Till en början får jag nämna, att den mellanmening i 1 §:n, som Frih. Raab klandrat, eller orden: »medelst hägnad eller vallning eller på annat sätt», icke innehåller något bestämdt stadgande, utan blott angifver några af de medel, som en kreatursägare kan begagna för att om kreaturen hålla sådan vård, att de icke olofligen inkomma på annans mark. Det är nemi. uppenbart, att man kan taga vård om sina kreatur på annat sätt än medelst hägnad eller vallning, och bland dessa sätt finnes ett, som nu genast föll mig in, nemi. tjudring. <§:n föreskrifver således, att kreatursägaren skall vara skyldig att vårda sina kreatur, men Öfverlemnar sättet derför åt hans eget godtfinnande. Jag anser följaktligen den klandrade mellanmeningen icke föranleda till någon förvillelse, ulan ganska väl kunna qvarstå. Orsaken, hvarföre i den K. Proposm blifvit bibehållet det nu gällande stadgandet, att den som med åker eller äng möter skog eller utmark, icke äger stängselvitsord, är den, alt man icke velat uphäfva ett uråldrigt och till minskning i hägnader ledande stadgande, hvarjemte bör bemärkas, att det nu gällande stadgandet är vida strängare än det föreslagna, ty den, som med åker eller äng möter skog eller beteshage och vill deremellan uprätta stängsel, får f. n. i alla händelser slänga ensam; men K. M. har gått en medelväg, och föreslagit, att ägaren af åker eller äng väl ej har stängselvitsord, men endast behöfver deltaga i stängseln till hälften, om ägaren af skogsmarken fordrar stängsel. I afseende å anmärkn:n derom, att till Kronans markangränsande jordägare icke fått stängselvitsord sig tillerkändt, ber jag att få erinra, att förslaget visserligen innehåller, att ingen kan tvinga Kronan att deltaga i stängsel, men derjemte föreskrifver, att om Kronan vill stänga, skall den lill hälften deltaga i stängseln.
Är det redaktören för den inre politikens första, andra eller tredje halfark? Kanske det är någon af sensationsredaktörerne?» »Jag skulle vilja säga ett ord åt den som har öfverinseendet öfver riksdagsangelägenheterne, hälst den som sysselsätter sig med valen.» »Hvarför säger ni ej det genast? Den redaktören träffas på Svartmangården. Ni har väl hört talas om den gamla Svartmangatan som fans i forna dagar? Nå väl, femte hufvudingången på Svartmangården, första trappan till höger, tredje gången i förstugan, dörren n:o 751 Å, det är ej svårt att hitta. Men kanske ni vill befordras med luftströmmen i en af våra korridortuber? Det går också för sig. Var så god och stig in.» »Ni är alt för god, kära fru.» »Jag gör min tjänst. Men skynda er in nu på samma gång som de andra.» Den vakthafvande öppnade en dörr, som förde till ett tämligen långt, men smalt, cylinderformigt rum. Apollonides steg in. Rummet var väl upplyst. Han slog sig ned i en mjuk länstol. Alla de andra länstolarne voro redan upptagna. »Håll er väl fast!» uppmanade det välvilliga fruntimret och drog sig hastigt tillbaka. Skalden kände en besynnerlig skakning i kroppen och hörde ett ovanligt susande. Ett ögonblick därefter upphörde både skakning och susande. Dörren öppnades. Man var framme. De som på detta sätt låtit blåsa sig från tessinska flygeln till Svartmangården lemnade tuben och funno sig åter i en försal, i hvilken också flera vakthafvande uppehöllo sig. »Redaktören för riksdagsvalen?» frågade Apollonides. »Dörren n:o 751, men hvar är eder ansökan?» »Ansökan! »Ja, ni kan väl icke föreställa er, att någon af redaktörerne tager emot er, utan att ni först inlemnar en ansökan med framställning af hvad ni åstundar samt ordentligt anhåller om företräde.» »Hvilken tidsspillan!» utropade skalden. »Visst icke,» försäkrade den vakthafvande, till hvilken han vändt sig. »Se här färdigtryckta ansökningar, i hvilka ni blott fyller i namnet.»
Domstolen af sitt iråkade obestånd undandraga sig dylike inflytelser, äfven om hans villja att göra alla lika rätt ifrån början varit god. Denna hos icke få cessionanter förekommande villja alt äfven i olyckan vara redlig, bör lagstiftningen icke förlama genom onödiga svårigheter, utan snarare understödja. De emot förslaget, att gälde - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8j - »9 närens skriftliga cessions-ansökning må upptagas, äfven om den ej skulle vara beledsagad af fullständiga uppgifter, åberopade betänkligheter hafva ej synts mig äga den vigt, att den föreslagna, förändringen, hvars ändamålsenlighet svårligen kan bestridas, bör förfalla. En namn-uppgift på borgenärerne är tillräcklig för deras inkallande till första förhöret; och en sådan namn-uppgift bör alltid kunna af gäldenären fordras antingen genast eller utan synnerligt diöjsmål; och hvad angår menligheten af Domarens inblandning i anstalterne för boets uppteckning, så kan jag ej inse skadan deraf, då hela åtgärden inskränker sig till en befallning eller ett förordnande för vissa tjensteman eller andre gode män att tillse, det uppteckningen skyndsamt verkslalles och sedan varder till Rätten ingifven. Rättigheten att återtaga cessions-ansökningen kan väl någon gång vara angeläget att åt gäldenären bibehålla. Men alt denna rättighet suspenderas intill dess borgenärerne blifvit hörde, synes ej obilligt, då cessions-ansökningen innefattar eikännande af en verklig, om än blott tillfällig insolvens. För öfligt bör det ihågkommas, att regeln i Lagen alltid bhlver, att fullsländige uppgiftet bora cessions-ansökningen åtfölja; det nu föreslagna stadgandet kora me blott att i så måtto inskränka regeln, att saknaden af dessa uppgifter icke skulle, såsom nu är påbudet, förpligta Domaren att å ansökningen teckna afslag. I följd häraf har jag ansett 4 § i nu gällande Concurslag af den 12 Mars 1830 böra förändras i öfverensstämmelse med 3 § 18 Gap.
Ad. icke kan billiga dylika förändringar; hvadan jag anhåller att, sedan remisserna till Statsoch Bevil!n.Utsk:n äro fullgjorda, målen måtte komma att företagas i den ordning de stått på den föredragningslista, sorn legat i läsrummet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Den anhållan, som den siste värde ledamoten till Hr Frih. o. Landtm, framställt, står i bestämd strid med den §. i Rädd. Ordn., som innehåller, att en föredragningslista skall i Riddarhussalen vara uppspikad, och målens föredragning derefter för sig gå. Om den värde ledamoten finner sig besvärad deraf, att ändring är gjord i listan, som finnes i läsrummet; så skulle kanske lika många ledamöter af Ståndet finna sig lika besvärade som han, om ändring gjordes i den lista, som finnes i salen. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att få fusta R. o. Ad:s uppmärksamhet på innehållet af 28 §:n Ridd. Ordn., hvilken lyder så: "Under hvarje riksdag skall ett fullständigt diarium öfver alla i Ståndet förekommande ärender föras, och i Ridd. cancelliet vara att tillgå. För hvarje plenum bör, sedan talmans-öfverläggningen för sig gått, genast uppgöras en särskild föredragningslista, hvaraf en afskrift under påstående plenum bör vara uppsatt i Riddarhussalen, derå alla förändringar i föredragningsordningen, hvarom Ståndet i enlighet med 47 §‘n Riksd.Ordn. kan öfverenskomma, skola genast anmärkas." Häraf lärer den siste talaren finna, att den i Riddarhussalen uppspikade listan skall vara cn afskrift af den som finnes i cancelliet. Hr Bråkenhjelm: Jag får göra den siste talaren uppmärksam derpå, alt i den nu upplästa 28 §:n finnes icke anbefaldt, att den lista som skall uppspikas bär, bör vara en afskrift af listan i läsrummet.
Jag har icke kunnat blifva öfverbevisad af de skäl som utaf ålskiiliga personer blifvit framställda, för den sats, att det skulle vara bättre om terminerna vore sex, än om de vore tre. Jag anser det vara bättre för allmogen om terminerna äro tre, emedan flere personer dä kunna anmäla sig än eljest och hvarigenom Staten får en ökad inkomst hvarföre jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derpå. Dä nu öfverläggningen om 2:dra mom. af lista § förklarades vara fulländad, framställde Hr Landtm., att jemte det Hr Lind af Hageby yrkat bifall till Utskms förslag, Frih. Raab föreslagit att ifrägavande morn. måtte erhålla följande lydelse: ”Den tid af året, under hvilken bränvinsbränning är tilläten, indelas uti sex serskilde terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”; hvarjemte II r Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrägavande mom. sådant det af litslen nu blifvit föreslaget. Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den af Frih. Raab föreslagna redaktion af detta morn., samt, då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Lind af Hageby, begärde votering. Upplästes lill justering och godkändes följande voterispropos.: Den som bifaller 2:dra mom. af lista § i det uti Revillms-, Lag, samt Allni. Besv.- och Ekon.Ulskins utlät. Nio 2, afgifna förslag lill förordning, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anses förenämnde morn. böra erhålla följande lydelse: ”Den tid af aret, under hvilken bränvinsbränning är tillåten, indela^ uti sex serskilde terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”.
Har denna lefverering redan då, såsom sig bör, blifvit verkställd, underlåter ej en noggrann redogörare att densamma i sin summariska räkning för år 1827 upptaga. Är afgiften åter ej lefvererad kan den, utan att det så noga märkes, ur samma räkning uteslutas och den förekommer ej då till redovisning i räkenskap förr än ett helt år derefter och mer än ett år efter den tid, då den bort vara lefvererad. Till vinnande af reda och ordning härutinnan, har blifvit föreslagit, att alla sådana prenumerations-arrenden der de hittills ägt rum, må debiteras i räkenskaperna för det näst föregående året och, såsom hörande till dess skatter och afgifter, anses, då de äfven kunna vid den i Februari eller Mars månader inträffande andra årliga Uppbördsslärnman erläggas, eller, i annat fall, såsom rester, indrifvas före uppbördsårets utgång. Vid öfvervägande af detta förslag har Utskottet Bet änkan den. 121 i öfrigt inhemtat, att den i ItiksStaten årligen påräknade sammanlagda summan af contanta arrenden utgör 32,ooo R:dr; att denna summa ej hel och hållen består af prenumerations-arrenden, men att, om äfven fallet vore sådant, det för StatsVerket ej vore af serdeles vigt om med incasseringen deraf till de vanliga uppbördstiderna årligen fördröjdes.
I afseende på Landoch Vatteii-communicationerne, hvilka i allmänhet äro någorlunda tillräcklige, fastän de ytterligare kunna fullkomnas, bör särskildt här anmärkas: att Wenersborgs hamn blifvit på statens bekostnad förbättrad, dels genom en ny dambyggnad, som skyddar hamnen mot nordliga stormar, dels genom muddring och en påbörjad ny brobyggnad öfver segelleden, der vägen till Dahlsland framgår; äfvensom att den backiga och svåra landsvägen emellan Borås stad och Fläskjums gästgifvaregård blifvit aflyst, sedan ny väg i stället anlagts af ett för ändamålet bildadt bolag, som, till ersättning för förskjutne kostnader, 20 å 25,000 R:dr, fått rättighet uppbära vägtull å nya vägen; hvarförutan, på flere ställen, undersökningar skett 29 eller pågå om tilltänkte nya väganläggningar och för gamla backiga vägars omläggande. §. 4. Politisk Författning. a) Kammarverk. Under åren 1832 till och med 1836 har icke något hemman förfallit i ödesmål, ej eller har något nybygge blifvit på kronoallmänning upptaget; men ett ödeshemman, som fordom utgjort helt mantal, är tillåtet att åter upptagas med frihetsår intill 1885. Åtta, under förra åren å allmänningslrakter anlagde, nyhemman hafva ingått i skatt. "Wattenmjölqvarnar med 23 par stenar, en vädermjölqvarn och 13 sågar äro till anläggning beviljade; och hafva 10 förut anlagde vattenmjölqvarnar ingått i skatt. Med hemmansklyfning har öfverallt fortfarits, men isynnerhet på slättbyggden af Dahlsland. Dessutom hafva en mängd jordlägenheter blifvit, genom förpantning eller annorledes, upplåtne från skaltlagde hemman till längre besittning och nyttjande, äfvensom många jordtorp blifvit anlagde, hvilket allt bidragit till landets bebyggande och odling, dertill jemväl ägoskiften och utflyttningar från byalag i ej ringa mån medverkat.
Jag ger rättvisa åt den värde Ledamotens nit för ökandet af Statens inkomster, men jag tror att det vore en en ny theorie, att bygga dem på tillfälliga olyckor som drabba enskilt, man. Dykeri-inrättningen har i hela Europa varit agtad, för detsamma inrättning, i jemförelse med de fördelar den beredt de skeppsbrutne, minst prejat; och jag kan för min del ej anse inrättningen böra vara annorlunda än såsom enskild; emedan om Staten, efter Oc-troijens slut, skulle öfvertaga densamma, skulle alla dervid förekommande omkostnader aldrig med den säkerhet granskas och redogöras, sorn uu inför 55 2 Den 17 Februarii, ett privat bolag, och förlust således i stället Jör vinst uppstå, hvarförutan hufvudsakeligast det hinder dervid möter, att, i händelse af uppstådde tvistigheter emellan enskildta och Dykeri-Inrättningen, Staten korrmie att så till sågandes döma i egen sak. Herr Nordenanckar, Gustaf: Jag förenar inig med Friherre Lagerbjelke deruti, att någon ändring , i afseende på Dykeri-Inråttningen ej kan åga rum förrän vid Octroijens slut eller år 1827. Onekeligen år inrättningen både nyttig och nödvändig för våra kuster, men ostridigt år det, att de reglementariska föreskrifterne för denna inrättning, enligt tidernas liberalitet, tarfva jemkningsr och välgörande förbättringar, hvarföre jag tror, att sådant borde öfverlemna åt sakkunnige måns granskning. Friherre Lagerbjelke: Endast för att besvara Herr Montgommeries anmärkning, att tiden af 60 timmar vore otillräcklig, tager jag mig friheten att uppehålla Ridderskapet och Adeln några ögonblick. Jag har sagt, att Skeppare hafva 60 timmars tid på sig att sjelfve rädda fartyg och last. Efter den tiden kunna Skeppare, åtminstone högst sällan, hjelpa sig sjelfve utan biträde af Dykeriet. Herr Mannerhjerta har uti sitt uppläste anförande i ämnet, tydeligen upplyst, att frågan icke alltid endast rörer de sk‘ppsbrutne, utan deremot som oftast assuradeurerne och således tredje mans rått.
N:o 49, i anledning af väckt fråga om antagandet af ett gemensamt mynt, N:o 5 3, angående väckt förslag om för» bud mot brännvin af spannmål och om samma varas tillverkande endast af potatoes. jNT:o 54, i anledning af vackt fråga, om åtj gärders vidtagande till förekommande deraf, att vägfarande icke förhindras begagna vägar,' som i laga ordning blifvit anlagde. N:o 55, angående väckt Motion, att Kronans munderingspersedlar måtte förvaras i Trossbodarne i stället för uti Rotekistorne, 78 Prof. Utdrag ilen 19 Ftb maril >829.' Från Högloft. Kidclerskapct orh Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärs-och OeconomieUtskotiets, den 5 dennes, under N:o 57 , afgifne , saint den g derpå följde e. m. på bordet lagda, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förnyande af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Oeconomiska författningar, sorn blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet. S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet ankomne, samt den 3 dennes e. m. på borde lagda Utlåtanden ; Af den 28 sistlidne Januarii: N:o 47, i anledning af väckt fråga om nya Evangelii-Boks-Förslagets antagande, samt örn fri tryckning af de, vid berörde Förslag iogade Böner. Af den 4 dennes: Nto 48, i anledning af väckt fråga om Prat. Utdrag den ig Fe.bruatii 1819. 79 befrielse fbr Skärgårdshemmans * Egare från Kronoskjutsens utgörande. N:o 49, i anledning af vackt fråga om antagandet af ett gemensamt mynt. N:o 51, i anledning af vackt fråga om Gaslgifvaregårdars anläggande å Vermdön.
Utskottet finnér sig af sadan anledning äga orsak att tillstyrka minskning i det påräknade Bevillnings-beloppet. Under åberopande derjemte af de skäl. Utskottets fört afgifne Utlåtanden innehålla, anser det sig hafva genom det förslag, de samma omförmäla , beredt PröfningsCommittéerne möjligheten , att för hvar och en Tjensteman vid Upbördsverket lämpa belöningen efter dess arbete och moda, hvarigenom ej allenast den rättvisaste fördelning kan vinnas, utan äfven Städernes Uppbördsman komma i åtnjutande af deras rätt ; hvilket allt likväl vördsamt underställes Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning. Stockholm den 28 April 1818. v N:r 15. Riksens Höglofl. Ständers Bevillningsutskott s Betänkande, angående Post - inrättningen och de deraf till Statsverket inflytande inkomster m. m. Då det, enligt Kongl. Maj:ts och Riksens Höglofl. Ständers fastställda Regeringsform , åligger RevillningsUtskottet, att afgifva dess yttrande angående Postverket, så vida de derigenom till Statsverket utflytande medel, äro såsom en del af Bevillningen att anse, anhåller Utskottet vördsamt, att, ehuru det ej under loppet af nu påstående Riksmöte ernottagit någre särskildt* BiviUningsUtsk. Betänkanden. 137 anmärkningar med hänseende till ifrågavarande inrättning, likväl få framlägga åtskillige af förändrade omständigheter påkallade förslag i det* ta ämne. Genom den dubbla afsigten att befordra Cornmunicationen emellan så väl inom Riket vistande, som Utländske Correspondenter, synes Postinrättningen skilja sig i tvenne särskildte Afdelningar, och det äro de härigenom uppkommande olika förhållanden, som föranledt o* likhet i afseende på de åtgärder , Utskottet förmenar böra vidtagas.
Men inom den amerikanska frihetens egentliga fäder tillvoro subjectift de högre positiva krafter, som äro den christligt fria samhällsordningens; och denna omständighet, i förening med den enkla ståndpunkt, hvarpå det nord-amerikanska kolonist-lifvet då ännu i allmänhet befann sig, förorsakade, att objectivare stats-expressioner för dessa krafter ej blefvo påtänkta. De förutsatte, att deras egen ädla anda skulle fortlefva hos deras folk, och alltid göra sig gällande. Den af Santerre åberopade paragraphen innefattar dock mer, än detta; den här ifrågavarande anbefallningen utgör egentligen dess afslutning. Värdet eller ovärdet af såkallade ”demokratiska institutioner” beror helt och hållet på begreppet eller obegreppet om Folk. – Mot det, som nederst på denna sida säges om det Fransyska Revolutions-experimentets egenskap af ”oförsökt och osedt”, torde någon påminna om det rön, som i England hade fört Carl Stuart till stupstocken och Cromwell till en långt enväldigare makt, än hans. Men den Fransyska Revolutionen var den första, som rentaf gick ut på att vara en philosophisk revolution; der en empirism, som hade förvandlat sig till den abstractaste metaphysik, skulle ur sitt blotta discursiva förnuft nyskapa samhället och menskligheten. – Högligen läsvärdt är, hvad om denna revolution (och mycket annat dermed beslägtadt) finnes yttradt i ”Betraktelser och handlingar hörande till Reformen i National-representationen” m. m. af S. L. Theorell: en bok, rik på innehåll; manligt tänkt och skrifven; full af svensk känsla och svenskt förstånd. Vid förslaget om dessa nykterhets-föreningar är glömdt, att äfven deras räddande åtgärder måste behjerta de lägsta samfundsklasserna: ty en ”folks-litteratur” är på väg att uppkomma, som troget samverkar med brännvins-lustan till samhällets djupaste grundförderf. (Noten). Det stora galenskaps-året 1848 har visat, att Tyskland nu ej heller står efter i äran af ”das Unsinnigste zu machen”.