Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets yttranden oell förslag ä nedannämnde sidor af Memorialet N:o 55: Sid. 2. Del första. Bifölls. Det andra. Godkändes. Hvad Utskottet framställt, i anledning af de skiljaktiga besluten angående punkterna Litt. B. och C. mom. 1 uti det Sammansatta Utskottets Betänkande N:o 19, bifölls sålunda, alt Bonde-Ståndet ändrade sitt beslut i afseende på redaktionen, i enlighet med hvad Ridderskapel och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutal. Den a sid. 4 framställda voterings-propositionen godkändes; och blef Utskottets hemställan i hvad den röror Borgare-Ståndet, lagd till handlingarne. Utskottets åsigt och framställning å denna sida blef i afseende på begge momenten godkände. Den öfverst å denna sida förekommande inbjudning afsiogs af Ståndet, som äfven förkastade den å samma sida framställda volerings-proposition, enär två Riks-Stånd stadnat i sitt beslut emot de två ölriga. Å samma sida förekommande anmälan lades till handlingarne. Sidd. (> och 7. Den hemställan, som börjar den förra och lortsättes å den sednare sidan, godkändes. Sid. 7. Inbjudningen öfverst å denna sida antogs. Såsom icke erfordrande någon Ståndets åtgärd lades till handlingarne Utskottets hemställan till Borgare-Ståndet, angående inseendet öfver folkskolorna. Yttrandet nederst å sid. 7, i anledning af Borgare-Ståndets återremiss af punkten G. i Utskottets Betänkande N:o 19, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs och godkändes Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 50, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängsel-skyldighet, dels ock i ämnet väckta enskilda motioner. 676 Prot.-Utdrag den 28 November 1857. l>eu "28 November. Frän Högloft, Ridderskapet och Adeln. S. I).
Då under Barents’ andra resa några man den 26/16 sept. 1595 landstego på fastlandet nära östra mynningen af Jugor Schar för att samla »ett slags der förekommande diamanter» (värdelösa bergkristaller), rusade (enligt de Veer) en stor hvit björn fram och fattade en af stensamlarne i halsen. På mannens skrik och fråga »hvem sliter mig i nacken?», svarade en bredvid stående kamrat »en björn» och sprang sin väg. Strax derpå bet björnen sönder hufvudet på sitt byte och sög ut blodet. Det öfriga manskapet, som var i land, kom nu till undsättning, anfallande björnen med fälda bössor och spjut. Men björnen blef ej skrämd, utan rusade fram, grep en man ur de anfallandes led och dödade äfven denne, hvarpå alla de öfriga sprungo sin väg. Förstärkning kom nu från fartyget, och björnen omringades åter af trettio man, ehuru motvilligt, emedan de hade att göra med en »grym, oförfärad och rofgirig best». Af dessa vågade endast trenne gå anfallsvis till väga, och dessa »modiga» män dödade björnen slutligen efter en temligen hård strid. En mängd andra likartade händelser, ehuru vanligen med lyckligt slutresultat, anföras i de flesta arktiska reseberättelser.
Kristina åhörde läxan tålmodigt och lugnt. Nu tryckte hon varmt den gamle lärarens hand och sade: Jag tackar ers högvördighet. Vid min tron skall sanningen alltid vara välkommen, helst när hon kommer med så öppen panna som eder. Ni känner mig ... törhända bättre, än jag känner mig själf. När de stora djupen upplåta sig för min fot, skall jag minnas edra ord och ödmjuka mig för att stiga ... Hon hycklade icke. Hon ville verkligen vara ödmjuk, den sjuttonåriga Kristina ... ödmjuk för att stiga. Askungen. Hon blef ingen riktig prinsessa. En ung mans beslut under drufvornas inflytande likna daggmaskarna, som krypa upp i dagsljuset vid regnväder, men krypa vid klar luft tillbaka i jorden. Gustaf Kurck hade rest till kriget i Tyskland med sin faders tillåtelse, utan försök att medföra Hagar. Hon vågade åter visa sig i sin forne beskyddares hus. Det var en eftermiddag; presidenten Kurck var utgången. Hagar inträdde i den nådiga fruns arbetsrum och fann henne upptagen af det kära arbetet att med egen hand tillklippa vissa små plagg för en väntad ny arftagare. Styfsonen Gabriel, tretton år och student i Åbo redan vid elfva års ålder, tvättade rosten af ett par gamla romerska mynt i sin lärda myntsamling. Egna döttrarna Karin och Märta hängde modern i kjolarna och hindrade arbetet. Mademoiselle sade den nådiga frun till guvernanten tag vård om barnen; de kunna skada sig på saxen! Nej, nej, Hagar skall berätta en saga för oss! bad enträget den fyraåriga Karin. Berätta något för dem, så lämna de mig i ro! instämde modern. Och Hagar berättade för barnen om skogen vid Kaskas torp, huru den höga, mörka furan såg ned på myrstacken vid sin rot och huru kungsörnen kretsade högt i luften öfver skogsdufvornas bon. Där var ett stort, mossklädt berg, där trollen hade sin bostad i klyftorna, och när man knackade med en sten på berget, klang det som silfver därinne. Vid foten af berget satt en fattig, barfota flicka i sin tunna kjol och vaktade korna. Hon kallades askungen för att där var en stuga vid skogsbrynet, och där brukade askungen sitta i spiseln och värma sig, när hon frös.
St:s utlåt., hvaröfver först vid nästa riksdag, och då endast med ja eller nej, skall kunna beslulas, och gälle dä föreskriften i 75 § Riksd.Ordn. Göras åter i RiksSl:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkmr; blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade. Utsk. åligge då alt samtliga RiksSt:ns tankar lill ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtlige RiksStms behandlande anmäla. Förena sig derefter samtlige RiksSt:n om ett enahanda utlåt., hvile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, sorn ofvan föreskrifne äro. Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Const.Utsk., genom val af Riks-St:ns plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka, genom samfälld omröstning, skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlät, hvile sedan till R. St:s afgörande, som ofvan sagdt är.” Frågan huru förhållas skall, för att bestämma om ett grundlagsändringsförslag bör vara Ull eller icke vara till förekom icke eller här med ett enda ord, utan öfverhoppades helt enkelt både af Utsk. och af RiksStm, som anlogo §. De yttrade sig blott om bisakernas behandling, ty der står ”i någon eller några delar.” Man hade sålunda naturligtvis förutsatt, att ett förslag skulle vara till, innan det kunde blifva fråga om bisakernas be 8 H. 57 450 Den 26 Mars f. m. handling; ty endast om dera lick omröstning i förstärkt Utsk. ilga nini. Någon omröstning huruvida ett förslag skulle vara till eller icke, omnämndes så mycket mindre i §, som de sista orden uttryckligen gifva motsatsen tillkänna; der står nemi.: ”och det dymedelst fullständigt beredda utlåt, hvile sedan till R.
Inga gladlynt röda stugor Här med blanka rutor blinka, Inga vikar mellan dungar Här med solskensglitter vinka; Men ett landskap olikt mängden Så i färgton som i linie, En Campagna här dig möter Utan aquedukt och pinie. Kom hit ut när morgonstrålen Ner ur österns molnbädd hoppar, Förr än alla spindeltrådar Tappat daggens klara droppar! Långt, långt bort vid markens synrand Ligger hafvets stålblå strimma Der, som tappar små af vågskum, Seglen lätt i brisen stimma; Långsåt åsen väderqvarnar Radade, jag tror visst hundra, Stå och korsa sig och storligt På din morgonvandring undra. Och det skymtar fram en kyrka Ur en liten fjerrblå dunge, Som om dufvor gömt bland träden Liten snöhvit, vingsvag unge. Öfver åsens kam går röken Upp, från bygden ut på näsen, Molnens skuggor glida öfver Taflan tyst som andeväsen. Men staffaget felas? Vänta – Vipan, bosatt i en tufva, Trippar mot dig, lyfter vänligt På sin lilla fjäderhufva.» Annars lägger han i de dikter, i hvilka han icke användt naturskildringen i symboliskt-moraliskt syfte, hufvudvigten på att precisera den stämning, som sväfvar öfver sceneriet, dettas intryck på en fin, känslig menniskosjäl, den känsla, af hvilken menniskan gripes, det ackord, som samklingar mellan dagern öfver naturen och stämningen i menniskohjertat, sålunda ytterligare en nyans af sammanhanget mellan enheten af naturens och menniskans lif. Så t. ex. i den första af »Vårvisor»: »De svälla och ljusna, de gråa knoppar, Det spritter och glänser i alla droppar; Det krälar och brådskar i alla stackar, Och sipporna nicka i ljumma backar; Det spelas på orgel i lummigt vide – Och sången i hjertat vill ur sitt ide. Ack, lär mig du koltrast på granens spira, Att fröjd invid vemod i visan vira; Och lär mig du fink, som i björken drillar, Att icke med klagan jag tonen villar. Sist lär mig du gök, som i morgon väntas, Att innerst i sången till sommar gläntas!»
Hon blir sedan en rik arftagerska ocli boken slutar med, att hon blir gift med en läkare. Efter åtskilliga års förlopp återfinna vi Ulli och hennes make, nu professor, i ett sjukhem för barn, som de båda upprättat. Boken ar oskadlig och ganska iinderli %llaiide, iitaii att bjuda på något särdeles originelt vare sig i karaktersteckning eller stil. Lyckligtvis äro baronens och hans systers högfard nastan utan motstycke i verkligheten. I Barnen p&amp; Broby. Berättelse för barn. af Amy Pabn. Pris öre. Den 8-hriga Greta och hennes 6-isiga syster Vanda ha sitt hem pi3 landet, på det vackra och trefliga Broby. Där lefva de glada och lyckliga och kiiniia fritt tumla omkring i skog och mark, på falt och ang. Som det agnar och ansthr Iaiidtbarn, äro de hemmastadda i ladugård, uthus och Bönsg %rd; kor och f %r, hundar och hastar, höns och gäss äro deras goda vänner. Det ar om deras friska, glada lif vi f % höra berättas, eller snarare som vi f % taga del i. Greta och Vanda äro nämligen s % lefvande framställda att vi snart räkna dem till våra vänner och bekanta. Vi glädjas med dem då t. ex. deras unga moster kommer p&amp; besök ocli skänker dem en järnspis till » Giildstjtiriieborg », deras lekstuga, som skiille ha ett både » långt och vackert namn » och vi bedröfvas med dem, d&amp; de i följd af olydiiad och 0försthn.d råka i niångahand a svårigheter. Så liar Vanda t. ex., som har ett mycket rörligt ocli lifligt sinne fått fatt nti mosters halffärdiga tafla, som står på ett staffli vid sjöstranden. Hon lyckas åstadkomma en gredelin himmel ocli en blkgrön stuga; därefter gömmer lion sig p i vinden, där Iion drömmer om, ris och mörka skrubbar ».
Ingen torde väl vilja eller ens kunna bestrida, ail ju icke en allmän nationalbeväpning bland ett folk, hvars dyrbaraste egendom varit och är lagbunden frihet och sjelfständighet, utgör det kraftigaste medel till landets skydd mot yttre fiendtlighet. Början tili en sådan beväpning hafva vi varit nog lyckliga att nu upplefva, i det, nu under sednaste tiden, af fosterlandsandan framkallade, frivilliga skarpskvtteväsendet, hvilket dock utan understöd och uppmuntran från det allmänna, tvifvelsutan skulle i en icke så långt aflägsen framtid, om icke alldeles gå under, åtminstone hämmas i sin utveckling och sålunda förfela det ädla syfte, som * dermed först varit afsedt,. Kongl. Maj:t har redan i nåder egna t uppmärksamhet åt denna vigtiga omständighet, och medelst nådig Proposition till Rikets Ständer äskat anslag af 75,000 R:dr R;mt årligen, till understöd åt skarpskvttekorpserna samt dessutom, jemte annat, föreslagit, att beväringsyngling, som är aktiv ledamot, af frivillig skarpskyttekorps och såsom sådan tillhört korpsen minst ett års tid, må från första årets beväringsexercis frikallas. Tacksamt erkännande den landsfaderliga omsorg, som omisskänneligt uppenbarar sig i denna nådiga Proposition, vågar jag dock vördsamt fästa uppmärksamhet på de binder, som för beväringsyngling möta i fråga om begagnandet af dermed afsedda förmån. Det låter nemligen tänka sig, att beväringsyngling tillhör en korps, som icke under ett helt år varit bildad eller att beväringsyngling, hvilken visserligen, under föreskrifna tiden varit aktiv ledamot uti en skarpskytteförening, af omständigheterna finner sig föranlåten att afflytta till annan ort och det inträffar så sent att ett år icke hinner gå till ända, förr än han skall såsom beväringskarl inmönstras, hvaraf följer, att äfven om han genast efter ankomsten till sednare stället inginge i dervarande frivilliga skarpskytteförening, han likväl icke blefve från beväringsexercisen befriad.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, ieke skall anse en sådan behandling riktig. Deremot skulle jag, enär denna fråga, efter min öfvertygelse, är af en ofantlig stor vigt, tro, att om de R. o. Adis ledamöter, som icke deltagit i diskussionen, ville till protokollet yttra att de instämma med reservanterna, derigenom samma sak skulle vinnas, nemi. ett allmänt uttryck deraf att Ståndet ogillade Konst.Utskrts Betänk., utan att någon propos. derom behöfver framställas. Frih. Raab, Adam Christian: Frih. Tersmeden har föreslagit, att R. o. Adis ledamöter skulle mangrant till protokollet Den 8 Februari e. m. 39f> anteckna, att de protesterade mot Konst.Utsk:ts Betänk. Jag upmanar deremot R. o. Ad:s ledamöter, att, derest någon af dem skulle tilläfventyrs instämma i Utsk:ts Betänk., denne ledamot ville stiga upp och förklara det. Stiger då ingen up, så få vi taga för afgjort att Betänkit allmänt ogillas. Hr von Qvanten, Emil: Jag har begärt ordet för att protestera mot det sätt, på hvilket en enskild ledamot af detta hus blifvit utpekad såsom ett föremål för ovilja. Utan tvifvel är det endast Konst.Utsk:ts beslut, som här är föremål för öfverläggning, och icke någon enskild ledamot, hvars röst inom Utsk:t utan tvifvel blifvit afgifven på grund af hans öfvertygelse, hvilken lika väl som någon annans bör förblifva oförkränkt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Ii. Exc. Hr Gr-.n o. Landtm, yttrat, att efter det Hr Cederschiöld afstått från sitt först gjorda yrkande, endast Frih. von Schulzenheim föreslagit, att Konst.Utsk:ts förev:de Mern. skulle läggas till handlingarne med det förklarande, att R. o. Ad. icke delade de af Utsk:t deri uttalade åsigter, anmälde sig och yttrade Frih. von Schulzenheim:
December 182g.’ 5 N:o 18, i anledning af Kongl, rrXaj:ta till Utskotten remitterade Nådiga Proposition, af den 6 sistlidne Martil, angående förändring och tillägg i Ansvarighetslagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret samt Directeurerne vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, bifölls ; N:o 19, i anledning af dels Herr Gm-, staf Hjertås från Ridderskapet och Adeln till förenade Utskotten remitterade Memorial, angående förnyadt förslag till Stadga ont invisningar, enskilde personer och bolag emellan, dels ock Friherre Tj. Boijes inom samma Stånd väckta, men allenast till Statsoch. Uag-Utskolten remitterade motion om utfärdandet af en Författning, sorn tillät, under yissa vilkor, enskilda assignationers utgifvande, bifölls ; N:o sto, i afseende på kopparen i de från Riksgälds-Gontoiret utgifne skiljemynts-' polletter, bifölls. 2:0 Stats-Utskottets ; N.o 307, angående byggnader* afträdan^ de åt Veterinair-Inrättniogen, samt anslag af medel tilJL deras iståndsättande: 6 Fröt, Utdrag den 3 December 1829, Ståndet biföll Betänkandet, med förklarande, att tomterne, hörande till Ladugårdslands f. d.
Tillökningen uti de efter viss tid räntebärande fordringarne härleder sig ifrån de, eller den tid, Fullmäktiges sednaste berättelse till Rikets Ständer afgafs, från Riksgäldskontoret utbetalda lån till städerna Åmål, Christianstad, Götheborg och Sölfvitsborg samt Christinehamns stadsoch Warnums landsförsamlingar, äfvensom till menigheter och enskildte personer för vattenaltappnings-arbeten; och har den betydligare tillökningen uti de allt framgent räntefria fordringarne förnämligast sin grund så väl uti det här förut omnämnda förändrade bokföringssätt, enligt hvilket allmänna bevillningen för åren 1848 och 1849 uti samma års hufvudbÖcker uppdebiterats med dess uti gällande bevillningsförordning beräknade belopp, som äfven uti uppdebiteringen af utgifne medel till krigsrustnings-kostnadernes bestridande, likasom af lyftade medel å mindre Ured i ti vet samt å kred it i vet till Garnisonsförstärkningen i hufvudstaden år 1848. Förminskningen uti de räntebärande fordringarne har åter uppkommit: genom influtne afbetalningar å åtskilliga till städer, menigheter och enskilde personer meddelade byggnads-, odlingsm. 11. lån; genom den redan i Fullmäktiges berättelse till Rikets sednast församlade Ständer omnämnda inbetalning af lånet till Pantlåneinrättningen i Stockholm samt genom erhållen liqvid för uppköpta eller belånade obligationer. Sedan, jemlikt Rikets Ständers vid sista riksdag meddelade beslut, af dea vid 1823Jars utgång utaf Rankens medel afsatta fond för inväxling af RiksgäldssedelochäKopparskiljemyuts-poilelter, lill nämnde verk återgått så stor del, som för Riksgäldssedlarnes inväxling, enligt den derför utfärdade preskriptionsföi falt ning, icke vidare erfordrades, så utgjorde behållningen af denna fond vid 1849 årsslut 12 SMs-UlskoUa Memorial, JW 3. 72,412 r:dr 28 sk. 10 rst.
Kontrollverkets räkenskaper hade sättet, hvarpå kontrollstämplingen af i landsorten tillverkade guld-, silfveroch tenn-arbeten verkställdes, blifvit föremål för Revisorernes uppmärksamhet. Enligt gällande stadganden besörjes proftagning och kontrollstämpling af dylika arbeten, uti städerna af vederbörande Magistrater och i köpingarne af dertill antingen utaf Läns-styrelserna eller vederbörande ordningsmän utsedda personer. Magistraten öfverläte oftast nämnde bestyr ät någon dess ledamot,- som vanligen benämndes Stämpel-rådman och hvilken tillika redovisade inflytande stämplingsmedel. Till Magistraterne äfvensom till vederbörande stämplingsförrättare i de köpingar, hvarest guldsmeder äro bosatte, öfversände Ofverdirektören för Kontrollverket kort före hvarje års början dels tryckta så kallade arbets-böcker, att tilldelas hvarje guldsmed, dels stämplings-protokoll. Uti arbets-boken inskrefve guldsmeden de guldoch silfverarbeten, som af honom till stämpling anmäldes, och i stämplings-protokollet antecknade Stämpel-rådmannen eller den person, som erhållit uppdrag att stämplingen ombesörja, antalet af de för sådant ändamål uppviste arbeten, jemte deras vigt och beloppet af stämpelafgiften. Af nämnde arbeten, hvilka borde vara försedde med tillverkningsortens och tillverkarens stämpel samt ärsbokstaf, äfvensom, hvad guldarbeten beträffade, med karatmärke, afskafdes spånor eller efter Stämpel-rådmannens anvisning. Dessa spånor och bitar inlades sedermera hvar för sig i små papperskapslar och inlästes vanligen i en bleckeller träd-dosa, till hvilken guldsmeden förvarade nyckeln, hvarefter kontroll-stämpeln, som förvarades hos bemälde Rådman, påsattes arbets-styckena. Denna proftagning eller stämpling, som, efter vederbörandcs godtfinnande, verkställdes i en del städer hvarje söcknedag, i andra vissa dagar i veckan, men alltid på bestämd timma, förrättades å några ställen på rådhuset, men vanligen uti stämpelförrättarens hemvist.
Krigsskepp och redogörelse för derföre influtne me - förenämnde Betänkande blifvit till Utskottet återremitterad t, i förening nied de talrika anmärkningar dervid framställts, dels såsom anledningar till återremiss, dels ock, inom sistnämnde RiksStånd, till upplysning om hvad Ståndet åsyftat genom denna, utan föregången discussion beslutade, åtgärd. Vid genomgående af dessa återremiss-liandlingar har Utskottet funnit det vara yrkadt af en Ledamot inom Ridd. o. A., att till besvarande måtte upptagas hvarje dess anmärkning; emedan det vore på sådant sätt, enligt grundlagarne, som den enskildte StåndsLedamotens röst kunde och fick väcka andra Stånds uppmärksamhet, och således i sin mohn bidroge till rättelse uti de ofullständiga eller vrängda Betänkanden Ståndens Plena stundom af vederbörande Utskott fingo emottaga. — Med anledning häraf hade Utskottet visserligen desto heldre önskat, att kunna serskildt upptaga hvarje StåndsLedamots afgifne yttrande, sora Utskottet är April afgifne Betänkande, angrde försäljnin - del. (l-A.) R. o. A. samt Prästeoch Bonde-Stånden liar a9 Stats-Ut skot tets förvissadt, att sådant, för framtiden, skulle, åtminstone i någon mohn, afhålla från andragande af Ogrundade eller förhastade anmärkningar vid bedömmande af Utskottens arbeten; Men då en sådan skyldighet ingalunda i Grundlagarne är Utskotten ålagd, angelägnare göromål Upptaga StatsUtskottets tid och de ifrågavarande atimärkningarne till stor del skiljas ifrån hvarandra endast uti form och ordalag, har Utskottet ansett sig ej allenast kunna, Utan ock, till undvikande af en tröttande vidlyftighet, böra inskränka sig till ett luifvudsakeligt besvarande af samma anmärkningar, hvilka Utskottet, till följd häraf, noggrannt med hvarandra jemfört och i möjeligaste måtto sökt till ett helt ordna.
Hans båda sista ästhetiska uppsatser åter248, ur hvilka nyss anförda yttranden äro tagna, lemna, i samband med den utsträckning han i Archimetrien gifvit åt sin polemik mot fantasiens fictions-lust och bildspråk249, ett förvånande bevis, till hvilken kamp mot den symbolik, som är Poesiens sjelfnödvändiga tungomål, en sjelf så poetisk ande kunnat förvilla sig genom en (i denna hänsigt) alltför abstract uppfattning af ”Naturligt” och ”Sannt”. Härskriet blef omsider: non Mythos, sed Pathos!250 Ur denna förunderliga sjelfmotsägelse, den han på ett ställe i sin Archimetri ganska naift bekänner 251, lyckades han ej utreda sig. Hans inskränkta theori om Metaphoren vederlades oupphörligt, så af de vackraste bland hans egna poemer, som till och med af hans egen lära (i sin helhet betraktad); utan att han ändock sjelf tycktes varsna det. – Slutligen ville han på allvar göra sin lärodiktning så naket sann eller så obildlig, och tillika så folksångs-artad, som möjligt. Detta var den gamla sjelfmotsägelsen i sin sista gestalt: hvars alster vi äga i de år 1805 författade tretton ”Göta-Manna-Sångerna252. De ämnades att vara en för svenska folket i verser satt Samhällsoch Lefnads-lära; ur hvars synpunkt han äfven, i det femte af dessa qväden (”Gamla Äran”), har till ”Juleglam för Bonden” gifvit ett sammandrag af Göternes häfder253, och i det åttonde (”Ödet”) sökt popularisera sjelfva det innersta af sin Archimetri. Handskrifterna utvisa, att han på dessa stycken nedlagt en större möda och omsorg, än kanske på alla sina andra. Utmärkta genom sin dugtighet af tänkesätt och stil, sitt sunda förstånd, sin bottenärliga svenskhet och varma fosterlandskärlek, intyga de likväl tillfyllest, huru liten uppmärksamhet Thorild hade egnat åt den egentliga Folkvisan; en sak, hvarom han annars hade närmast hos vännen Herder kunnat erhålla tillförlitligt besked.
Samma höga och fosterländska tänkesätt uttalas, nnder en annan tidpunkt af den s. k. frihetstiden, i R. St:s Secreta Utskotts underd. skrifvelse till konung Adolf Fredric d. 4 Oct. 1766, så lydande: »Som Indelrusverket med skäl är att anse för ett af de »dyrbaraste smycken i Eders K. M:s krona, i anseende till den »mäktiga styrka Rikets försvarsverk derutinnan eger, så anhåller »Secreta Utsk. i underd:het att denna inrättning nu och framgent, »må varda fredad och oförändrad bibehållen och det vid stral! »för den. som deruti söker göra rubbning.» 150 Den '28 Januari f. ra. Så yttrade sig Svea R. St. i förflutna dagar. Skulle deras efterkommande vilja handla annorlunda? Jag älskar för mycket mitt fosterland, för att tänka mig dylikt. Också hafva så väl StatsUtsk. som Ständer senast vid 1847 och 1850 årens Riksdagar temmeligen tydligt uttalat sina åsigter uti enahanda syftning. Svenska Indeln:sverket har visserligen, såsom allt annat här på jorden, sora icke kan vara i allo fullkomligt, sina båda brister och olägenheter, men så länge fördelarne äro vida öfvervägande och grundvalen ingifver full trygghet, anser jag, för min del och enl. min innerliga öfvertygelse, det vara både mindre rigtigt och mindre välbetänkt, att i tid och otid söka rifva ner hvad man har eller önska rubba de stöd, som visat sig säkra, för att på ny grund, som man icke känner, upföra en byggnad, som man icke allenast icke vet huru den kommer att taga sig ut, — utan ännu mindre, huru pass säker och ändamålsenlig den kan blifva. Framlidne Öfversten Carl af Forsell har sagt: »genom In»deln:sverket fastades soldaten med ouplösliga band vid fäder»neslandet. » Dessa ord uttalade af en man, utmärkt af sannt fosterländska tänkesätt, torde förtjena att med aktning ihågkominas.