Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Crusenstolpej Magnus Jacob: Ehuru, , att döma af slutmeningen af Herr Grefve Pukes anförande, det kan synas något vågadt, att tillåta sig anmärkningar vid Herr Grefvens yttranden, täger jag mig dock friheten framställa mina tankar i ämnet, be* redd att svara för dem, så inom som utom detta Hus. Herr Grefven tycks anse det tillhöra Kongl. Maj:t, att pröfva deras skicklighet och moralitet, hvilka önska inrätta enskilda Theatrar i Hufvudstaden. Huru stegrade anspråken än må vara på Styrelsens insigter och verksamhet, hoppas jag dock man aldrig skall fordra, att Kongl. Maj:t skall sträcka sin höga pröfningsrätt till sådana detaljer, som den, att bedömma dugligheten hos hvarenda TheaterDirecteur. Det torde i alla fall finnas personer med denna be - 182 Den 3o Junii e. 111. fattning, som ändock gifva Kongl. Maj:t nog att syssla, och lemna tillräcklig anledning till bekymmer och omtanka. Herr Grefven berättar, att någon, blott i5 eller 16 år gammal, sökt tillstånd att inrätta en privat Theater, och finner i Sökandens ungdom ett giltigt skäl till afslag på ansökningen. Åldern bevisar i detta fall ingenting. Man kan vid yngre år äga skicklighet. Man skulle tilläfventyrs kunna förblifva i saknad deraf, om man blir aldrig så gammal. Allt beror på fallenhet och naturliga anlag. Herr Grefven gör emot tillåtelse att inrätta enskilda Thealrar det inkast, att man på dessa skulle tillfredsställa nyfikenheten på bekostnad af Stora Theatern, hvars stycken man redan känner. Må det härvid tillåtas mig erindra, att Spectaclerna äro ett nöje, och att nöjet till icke ringa del består i omväxling. Det är illa, om man ställer så tili, att den Kongl. Theatern ej mäktar tillfredsställa allmänhetens äfven billiga nyfikenhet. Herr Grefven nämner, att ett privilegium på privat Theater finnes, men hvilket likväl icke blifvit begagnadt. Alltför möjligt! Men jag inser icke hvad slutföljd deraf vill dragas lill styrka för den sats, Herr Grefven vid detta tillfälle yrkar.
I afseende åter på de opålitliga grunder, hvarpå Herr Riben ansett Utskotten hafva byggt deras Förslag, samt hvad beträffar den olikhet, som skulle ägt rum emellan Utskottens första förslag och det nu förevarande, som slutligen i Utskotten gjort sig gällande, så får jag upplysa, att förhållandet är sådant, att då slädernes Båtsmanshåll år 1610 upprättades, förbundo sig hvarje 10 Borgare i hvar och en stad, att hålla en Båtsman, sedermera åtogo sig Borgerskapen till fördubbling af Båtsmanshållet under krigstid, och på detta sätt fortgick det till år i8op, då fördubblingen upphörde och Båtsmanshållet följaktligen hlef till hälften tninskadt. Likväl, och Den 12 Mars e. m. 4'7 oell då några bestämda grunder icke funnits, hvarefter ifrågavarande onus bordt af städerne utgöras, har skyldigheten att hålla Båtsmän småningom i några släder blifvit lagd endast på Borgerlig näring, i andra endast på jorden, i en del på bäggedera, samt i andra åter, utan någon fördelning emellan Borgerlig näring och jorden, blifvit ur SladsCassan bestridd. Derigenom har den väl blifvit mera invecklad, men förhållandet är dock detsamma. Då nu Kongl. Majit uti den Nådiga skrifvelsen tillkännagifvit, att någon fråga ej borde uppstå om Båtsmanshållcts ökande i det hela, hvilket alltså borde blifva oförändradt, samt följaktligen 886 Båtsmän är det antal, som af städerne jemväl hädanefter bör underhållas, och RiksdagsBeslutet år i8oq, i hvad det rörer de concessioner som af Ridderskapet och Adeln då gjordes, innehåller, att de medborgerliga onera i allmänhet skulle jernnäs, så förmodar jag, att någon tvist icke lärer kunna uppstå derom, alt ju icke den stad, som liar 4» millioners husvärde, bör underhålla mera än roo Båtsmän, då den som har 2000 Ridrs husvärde håller g.
Tant Vera var alt för människovänlig för att önska, det man skulle göra sig lustig på bekostnad af någon bland hennes gäster. Hon visste dess utom, att Apollonides nyaste snilleverk innehölle ett angrepp på Oxygen, något som hon ej kunde tillåta föredragas i hennes hus. De matematiska handarbetena hade efterträdt broderierna, virkningarne och strumpstickningen som utgjorde forntidens fruntimmerssysselsättningar, när ett sällskap var samladt för att roa sig med något annat än dans eller musik eller kortspel, och som äfven inom det dagliga lifvet i familjerna användes som ett lika nyttigt som angenämt tidsfördrif. Genom framstående vetenskapsmäns arbeten hade man kommit så långt, att ofantliga uträkningar, hvilka fordom skulle hafva upptagit en persons hela lif, nu kunde, tack vare integrationsmaskinen, utföras på få timmar och utan någon tankeansträngning. Man fortsatte samtalet under det man höll integrationsmaskinen i verksamhet, och denna maskin gjorde icke på långt när så mycket buller som forntidens symaskiner. Då och då kastades en blick på maskinen, man betraktade siffrorna och de geometriska figurerna, gjorde själf en kort uträkning i hufvudet, och så återvände man med sin uppmärksamhet till föremålet för samtalet, ungefär som fordom sedan man räknat ut styngen på tapisseriarbetet eller maskorna i strumpstickningen. Midt under samspråket och det matematiska handarbetet inträdde Oxygen. Han hade, utan att gifva sig tid till fullkomnandet af viljetvingaren och innan han ännu kunnat skaffa sig tillräcklig mängd diafot, lemnat Köbenhavn för att i Stockholm uppsöka Aromasia. Tant Vera mottog honom med sin vanliga vänlighet, men Oxygen hade icke ögon för andra än Aromasia hvilken också räckte honom handen, men icke tycktes vilja lemna honom tillfälle till något förtroligare samtal. Vid Oxygens inträde i sällskapet bleknade Apollonides och visade en häftig sinnesrörelse, men blandade sig likväl snart i det samtal som Oxygen börjat med Aromasia och några af tant Veras öfriga gäster, och alt hvad Oxygen yttrade motsades af skalden eller nytjades af denne till föremål för spefulla anmärkningar.
— Täckandet af vestra skorstenens öppning, invid yttre taket, med 1^ Kopparplåt (verkstäldt 11: y, 7 Ny Kopparbeklädnad å yttre taket kring statuen, å vestra sidan om Frontonen mot RiddarhusTorget . 128: 36.- Kopparbekiädnadens reparerande å den öfriga delen af yttre taket, som ej bör verkställas förr, än yttre takets sist verkställte kittningar börja lossna och förtäras 5g3: 16. - Förse 22 st. runda luckor, mellan öfra och nedra takfallen, med gångjern, hakar och affallsbläck af Koppar, på det ej regn må inflyta i vinden, utåt dessa luckor, som öppnas inåt vinden 71: 31. — Transport 3,751: 20. - Den 18 Mars t’, ni. - Utvändiga stentrappan åt gården 35o: — - Dito dito åt RiddarhusTor get (verkstäldt) 10: Reparation å murar i vinden och stora salen, som blifvit skadade af läck från en af de fyrkantiga luckorna, och från den bristfälliga yttre Kopparplåtbeklädnaden kring statuen å vestra sidan om Frontonen motRiddarhusTorget(verkstäldt) 9:3a.- Summa R:dr B:ko 4>I2i: 4* ~ Besigtning, till utrönande af dessa uppgifna bristfälligheter, bör anställas af Murmästare, Byggmästare, Kopparslagare och Smedsmästare, och får jag vördsammast råda, att dessa grannlaga arbeten endast blifva verkställda å Entreprenad af sådaneHandtverksmästare, som sjelfve äro behörige att förstå och kunna ansvara för verkställighetens riktighet, så att olika arbeten ej må lill andre upplåtas, än till sakkunnige, hvars yrke det tillhör att med egne arbetare sådant verkställa. Föredrogs å nyo Hedervärda BondeStåndets den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde ProtocollsUtdrag af samma dag, innefattande Ståndets beslut i afseende å cn samma dag på eftermiddagen i Förstärkta 3l3 Den i8 Mars f. m.
Mom. angående 20 R:drs böter för Krono-Fogde eller Härads.Skrifvare, som försummar att vid Taxerings-Comitéen i behörig tid sig infinna, äfvenledes böra till afgörande af förstärkta Stat»- Utskottet hänskjutas. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. Femte. Band. Fjerde Af del. 29, 30. S. X). Den a 7 Juli; S. D. 1 ett sammanhang föredrogös å nyo Allmänna Besvärs* och Oeconomie samt Särskildta Utskottens särskildta Betänkanden, jemte Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskot-< tens gemensamma Utlåtande angående Allmänna Spannemåls-Magazins Inrättningen i Riket; då Prest-Ståndet, med bifall till Stats-Utskot* tets yttrande, för sin del beslöt, att förstnämnde «*ne Betänkanden må i underdånighet öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, med följande uttryckta önskningar: ilo Att Kongl. Maj:t vid fattande beslut, i detta vigtiga ärende, täcktes först och främst afse allt hvad som kan bidraga till Jordbrukets upphjelpande utan öfriga Näringarnes förfång. 2:o Att säker och lätt afsättning af inom. Riket producerad Spanneinål matte sorgfälligt Beredas, och således upphandlingar för allmänna Magaziuet först göras afinländsk Spannemål. 3:0 Att i detta ändamål införande af Utländsk Spannemål utan trängande behof eiler utöfver detsamma mätte förekommas, dels genom temporaira förbud, dels genom afpassad förhöjning å Tullumgälderna, efter sig företeende omständigheter. 4:0 Att handel med inländsk Spannemål måtte fortfara att vara fri, såsom det rätta och enklaste medlet till Jordbrukets trefnad. IJt Supra, Ex Protoeollo J■ U. Almqvist, S. D„ Den 2 7 Ju?/.' S. D. 1 Öredrogos a nyo och biföllos Ståts-Utskottets Betänkanden: i:o
V godkändes, enligt Betänkandet N:o 29; Litt. W. Wagnar: lullbestämmelserna, enligt Betänkandet N:o 29, gillades, med redactions-förändring, enligt Utlåtandet N:o 45* Win: införsel-tullen bestämdes enligt i83o års Tull-Taxa. Wäfnader: helsiden, halfsiden och bomulls-: redactionen, enligt i83o års Tull-Taxa, med der utsatte förbud, och tullbestämmelserna, enligt Betänkandet N;o 29, antogos; — Ylle och half-ylle: enahanda beslut, som nyss nämnes, fattades, i afseende på desse väfnader, med den förändring, att flanell ej ansågs böra till införsel förbjudas; — Linne och hampa: Betänkandet N:o 29 bifölls, med dels den förändring, att tullen å Kammarduk och Batist bifölls, enligt i83o års Tull-Taxa, dels det tillägg, alt Dräll och Damast skola vara till införsel förbjudne; Litt. Y, Z, Å och Ä. Betänkandet Nj.o 29 bifölls, utom hvad angår utförsel af ägg, i afseende hvarå Utlåtandet N:o 45 bifölls. Den vid Betänkandet N:o 29 fogade Tariff för Credit-upplaget godkändes; Afdelningen VI. Angående förslaget till underrättelser om hvad vid Tull-Taxans verkställighet iakttagas bör. De förändringer uti det först uppgjorde förslaget, 56 Prol. Ucdr, d. 18 Dec. 1834. ii vilka i Utlåtandet N:o 45 tillstyrkas, gillades, med följande förändringar: att uti i lill hvilken de först föreslagna i och 2 §§. samman slås, skola tilläggas orden: med undantag af de med förbud belagde, och att vid 19 §. af underrättelserne iakttages, dels att restitutioner för Socker och Tobak bestämmes, enligt Tu}i-Comitéens förslag, dels att 4 mom. af sistnämnde §„ bör utgå.
AAe Sami. 1 :sta Ajd. 3-dje Band. 1 34\de Håftet. s Stats-Vtskottets Utlåtande N:o ^22. ren föreslagit, att alla Statens serskilda Verks redogörelser må klifva inrättade i möjligaste måtto efter en form, som medför enkelhet och säkerhet; att för detta ändamål må införas användandet af hvad man kallar ”löpande "Hufvudbok, med journal månad efter månad, sorn alltid bör vara uppe på närmaste tid;” att alla förvaltande Verks Hufvudböcker, så vidt sig göra låter, afslutas vid lika tid; att, hvad det nu använda sätt för Rikshufvudboken beträffar, Utskottet äfven ville yttra sig, huruvida dess nuvarande skiek fullt motsvarar ändamålet, eller om icke, genom den dubbla syftningén, att innefatta både redovisning och statistik, Ilufvudhoken nu möjligtvis är för mycket compliquerad, och dymedelst, i stället för att vidsträckt och å dubbelt sätt gagna, snarare finnes af mindre effect i båda hänseendena; att, derest så befinnes, Utskottet äfven ville afgifva förslag till den förändring, som med Rikshufvudboken i detta afseende borde vidtagas, hvarvid i främsta rummet borde tillses, att den komme att svara för sitt egentliga ändamål, att utgöra ”Redovisnings-hufvudbok;” samt slutligen att, om ej alla förenämnde förslag kunde tillvägabringas, partiel reglering mätte vidtagas, och således redovisningssättet för en del af de förvaltande Verken vinna förbättring. Stats-Utskottet får, uti ifrågavarande hänseende, tillkännagifva, att ej allenast Rikets Ständer vid senaste Riksdag, utan äfven Rikets Ständers Revisorer, under flere deras förrättningar, funnit, att åtskillige förvaltande
Föredrogos och lades till handliugarue StatsUtsk:ts den 11 dennes bordlagde Memorial: N:o 126, i anleda, af erhållen återremiss å Utlåtma N:ris 49 och 50, angide regleringen af utgifterna tinder RiksStatens 2:dra och 3:dje Hufvudtitlar; samt Nio 127, i anledn. af återremisser A 28:de punkten af StalsUtskits Utlåt. N:o 93, angående regleringen af utgifterna under RiksStatens 6:te Hufvudtitel. De» 17 J ull. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, StatsUtsk:ts den 11 dennes bordlagde Utlåt:n: N:o 128, i anledn. af väckt motion ang:de militära boställens indragande till Stats-verket mot beviljande af förhöjd penningelön till militär-tjcnstemännen ; N:o 129, i anledn. af K. Propos. i fråga om ersättning till Sala silfververk för dess förlust i händelse af skatteförenklingens tillämpning på de till silfververket anslagna räntor af det s. k. Salbergs län; N:o 130, i anledn. af väckt motion ang:de återlemnande till staden Halmstad af tvenne till Kronan uplåtna mindre jordrymder. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Betänkm: N:o 121, i anledn. af väckt motion om skärgårds-flottans åtskiljande från örlogsfiottan samt förseende med egen officers-corps; och N;o 122, i anledn. af väckta motioner om nphäfvande af föreskrifter ang:de censur å theater-pjeser. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk:t Hr Printzenskjölds, Carl, den 11 dennes bordlagde anförande, innefattande hemställan, att det af R.
Månen besken ett ansigte, som ej var Sorgbarns, ett rysligt förvridet, blåblekt ansigte, bestänkt af blodfradga. Den främmandes bröst var obetäckt, och riddaren, som häpen betraktade honom, såg på detta den store mandråparens märken: bölder och svarta fläckar. – Pesten! mumlade riddaren med bleknande läppar. Han reste sig upp och gick vidare utan att veta hvart. Han förde handen till pannan, inom hvilken blodet brusade genom en förvirrad hjerna. Än påskyndade han sin gång; än stannade han och blickade upp mot den gulbleke, dystert skridande månen. Han gick utan tanke och utan mål. Han hörde trädens löf hviska ord, än rysliga, så att han spratt till dervid; än hånande, så att han skar tänderna af vrede och ryckte de löf, som hviskat så, från deras grenar; än lustiga, så att han gapskrattade; än sorgsna, så att han fällde tårar. Men besynnerligast hviskade till nattvandraren, som nalkades henne, granen deruppe på kullen, på mötenas plats vid skogsbäcken, ty dit ledde slumpen hans steg. Hon stod deruppe, såsom fordom, smärt, rak, stolt och trotsig mot stormen. Sörjde hon öfver den brustna anden, den förtärda gestalten, som förr, men uti ädlare former än hennes, bar pregeln af hennes egen kraft och stolthet? Eller hånade hon honom? Han visste icke hvilketdera, men han ville veta det och lyssnade, och medan han lyssnade och betraktade, förnam han deruppifrån eller inifrån sin egen barm någon hågkomst, som ljöd: „Det vinkar på kullens topp; är det granen, som rör sina dunkla grenar? är det nyponbusken, som böjer sig, medan vinden plockar dess hvitröda blommor? Eller är det Singoallas klädning, som fladdrar, då hon väntar den hon älskar? Jag vet det icke, men anar mycket och är lycklig ... Ljufligt är att möta sin flicka, ljufligast då skymningen hvilar öfver nejden ... “ Bah, hvarför upprepa denna visa? Att nu sjunga henne har ingen mening.
Min man är läroverksadjunkt, vi ha tre barn — dessutom en hygglig flicka från landet, anställd såsom » jungfru », och den lilla trupp vi ha till vårt försvar i kampen för tillvaron, utgöres af 3000 krigare. Hvi skulle jag då tveka att inviga allmänheten i denna strid! Den föres visst icke utan stor försakelse och leder heller icke till någon glänsande seger, men vi kämpa oss fram, nöjda med ett fredsslut, när året gått till ända, där debet och kredit något så när komma öfverens. Vi äro bosatta i Göteborg. Jag tänker, att lefnadsomkostnaderna där och i Stockholm äro ungefär lika, i en B m å s t a d torde de väl falla sig billigare, åtminstone på en del orter. A lifsmedlen har jag beräknat ett medelpris, ty under en del af året äro de något dyrare än hvad jag uppgifvit, men om sommaren åter billigare. Min man uppbär sin lön hvarje månad, och då erhåller jag det belopp, hvarmed jag måste hushålla till nästa aflöningsdag. Att jag får pengarne för månad och ej hvarje vecka som en del äkta män bruka, sätter mig i stånd att på en gång inköpa så Btor kvantitet af en del födoämnen, att det räcker för månaden. Det blir både billigare och drygare samt sparar både tid och besvär. Erfarenheten har ju småningom lärt mig, huru mycket vi behöfva af dessa saker; jag gör alla inköp själf och har allt om band, så någon misshushållning eller något slöseri är därvidlag icke att befara. I hyra betala vi 475 kr. för 3 rum och kök. Så billig bostad erhålla vi blott i en af förstäderna. Våra utgifter för året fördelas sålunda: och ej heller bör man ideligen se på klockan, ty det ser ut, som om man endast längtade att komma därifrån. Man skall deltaga fritt och otvunget i samtalet och göra sitt bästa för allas trefnad. Redan kung Gösta ställde som regel för sina hofmän: » Ungdomen bör icke vara någre oxemiklar, utan höfviske med fruntimret och med alla, » och hans ord äro ännu värda att lydas. Särskildt må man akta sig i att brista i uppmärksamhet mot de äldre.
Må det stå den enskilde fritt, inom sitt område eller husliga krets, att tillstänga sin port och tro sig kunna umbära det utbyte af emottagen och lemnad hjelp, som utgör ett samhälles naturliga föreningsband; förr eller senare skall den individuela räddhågan gifva vika för olägenheten af saknad tillförsel eller afsättning af lifvets oundgängligaste behof; men måtte icke Styrelsen, måtte icke de, af hvars ställning i det allmänna och af hvars bildning man har rätt att fordra, det de skola betrakta ärendena i större scala och träda fram när det gäller, må icke desse sakna det civila mod, som fordras, för att åter öppna de allmänna vägarne och vattenfarlederne inom Riket. Jag vågar upprepa, att det är omöjligt, att icke Styrelsen skulle hafva redan insett, alt den svårligen kan längre fortfara efter samma spärrningsgrundsats; men det är möjligt, att, emedan banan blifvit redan nog långt beträdd, det är svårt att återvända, utan att blottställa sig för ett orättvist, men derföre icke mindre högljudt klander. Det skulle nemligen kunna sägas: att man spärrat för att frelsa Slockholm och de dyrbara lif hufvudstaden innesluter, men att na, sedan Choleran härstädes utbrutit, man sorglöst låter den sprida sig hvarthän den behagar. Nå väl! det är just för den händelse, att sakerna stå sålunda, som det är den församlade Representationens skyldighet, alt å Folkets vägnar ej allena disculpera Regeringen, utan ock påkalla offentligen den magtyttring, som kan anses så vådlig; och må det moraliska ansvar, som man i de flesta fall är så benägen att pålägga Rikets Ständer, äfven i detta drabba dem. — Jag hoppas de skola förmå bära det, och jag undandrager mig icke den dryga andel deraf, mig, såsom Motionair inora delta Stånd, kan påfalla.
Om dagen fyller hans öde mina tankar, och om natten rufvar det i mörkret kring min bädd. Jag känner mig besatt af den döde, och jag tycker, att det är han, som skrifver genom mig. Fortsättning på ett ungdomsminne. Åter minns jag denna underliga dag i den stora staden vid Newa, och jag ser mig själf vid Reinholds sida, ätande middag på Palkin. Jag ser honom böja sig fram emot mig med den på en gång brinnande och slocknande glans i sina ögon, hvaraf jag aldrig blifvit minnet kvitt. Han har fått en likör till kaffet. Han höjer sitt glas mot mitt och ser så lycklig ut, att jag får tårarna i ögonen. Han liknar sitt eget forna jag. Men plötsligt förändrades hans ansiktsuttryck, han blef allvarsam, och det var tydligt, att någon tanke plågade honom. Upprepade gånger strök han sig med en obeskrifligt plågsam rörelse öfver pannan, och jag började nästan tro, att vinet inverkat på honom. »Du vet inte hvem jag är,» sade han helt oförberedt. »Men jag skall säga dig det.» Dessa ord uttalades i en ytterst hemlighetsfull ton, och i det han sänkte rösten nästan till en hviskning, yttrade han: »Du vet inte, att jag en gång förr har varit halshuggen.» »Det är mycket länge sedan,» sade han efter en paus. Hur Reinhold tydde den tystnad, med hvilken jag mottog detta meddelande, vet jag icke. Jag vet blott, att jag nu förstår, hur han då måtte hafva lidit. Men då kände jag blott, som om en mur rest sig mellan oss båda med hvarje ord vi uttalade för att närma oss hvarandra, och jag jämförde detta samtal med de tusentals andra, hvilka jag sett stänga människors själar från den vederkvickelse, som kallas ömsesidigt förstående. Skillnaden var blott, att i detta samtal låg den absoluta skilsmässan, kärf och brutal utan möjlighet till en förändring. Men Reinhold fortsatte: »Det är meningen, att jag skall korsfästas framdeles. Det har Gud sagt mig. Han har märkt, att försoningen inte var fullständig, och att världen behöfver räddas en gång till.» När jag ingenting svarade, pekade han ut genom fönstret med en gest, som om han velat famna himlahvalfvet.
Brot. 1859 »Sr 1860. 7 Sami. 1 Afd. 16 Höft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande M 33- alldeles icke är någon obetydlighet, helst med afseende derå. alt den är i början af konkursen, då intresset för saken hos borgenärerna alltid är lilligast och största anledning är för handen, att de skola vidtaga kraftiga åtgärder för konkursens bringande lill ett skyndsamt slut, hvilket äfven är en fördel för gäldenären; — vidare, att en vänlig uppgörelse emellan gäldenären och borgenärerna ingalunda förhindras of stämningens utfärdande, utan kan ske vid den inom kort tid infallande inställelsedagen, intill hvilken tid konkursboet är i orubbadt skick, ty, enligt förslaget, får realisering af boet ej verkställas förr än efter anslagslidens slut, — en omständighet, hvarpå här bör läggas synnerlig vigt; — samt slutligen, att icke alla borgenärer kunde vid ett första förhör lillstädeskomma, men att dervid de frånvarandes rätt borde hållas lika helig som de tillstädeskomnas 1 öfrigt kan såsom en generel regel anmärkas, att en gäldenär får skylla sig sjelf, om han lättsinnigt och utan noggrannare pröfning af sin ställning inkastar en konkurs-ansökning, äfvensom att rättigheten att efter någon tids förlopp få återkalla ansökningen lätteligen kunde missbrukas i afsigt att undandraga sig en hotande utmätning Utskottet anser sig således icke kunna tillstyrka bifall till Herr Dalmans framställning i denna del. Anslagstiden är i förslaget bestämd till minst två och högst fyra månader. Visserligen är denna tid betydligt längre än enligt utländska lagar, men den kan måhända hos oss ej sättas lägre. En fördel af den längre tidsbestämningen är ock, att man'derigenom undviker att inveckla systemet genom att, i enlighet med Franska lagen, stadga två särskilda anmälningstider, en för inländska och en för utländska borgenärer, med deraf beroende olika rättsverkningar. —• I anseende till de dryga kostnader för boet, som äro förenade med tillställande af särskilda kallelser till enskilde borgenärer, är någon föreskrift om sådana kallelser icke i förslaget inlagen.