Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och i öfverensstämmelse med med hvad uti likartade fall genom särskilda nådiga Propositioner är angående dispositionen af de gamla länsfängelserna i Östersund, Umeå och Hernösand till Rikets Ständer framstäldt, vill Kongl. Maj:t härigenom föreslå Rikets Ständer, att gamla kronohäktesbyggnaden vid Sundsvall och tomten, med den rätt Statsverket dertill eger, måtte få till Wester-Norrlands läns innevånare öfverlåtas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL. Louis De Geer. 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 27. Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departements-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 31 Oktober 1865. I närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med förut, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till: Proposition till Rikets Ständer angående öfverlåtande till Wester-Norrlands läns innevånare af gamla kronohäktesbyggnaden vid Sundsvall med tomt; Hans Maj:t Konungen täcktes, enligt Statsrådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, och befallde att Propositioner skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer i nåder aflåtas. Ex protocollo G. W. Westberg. Stockholm, tryckt hos Sam. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 28. i \:o 28. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1865, kl, 11 f, m. Kongl.
TJtaf de på Credit-Sedel-Verkets nu varande Stat uppförde Tjenstebefattningar, skola följande ovillkorligen senast inom i835 års utgång indragas, nemligen: T ransport 7,125 - 4 v ' * Bil. till Slals-Utskotlets Riem. N.-o 47°. i Vexlings-Casseur R:dr 1 Bokhållare a Contors-Skrifvare å 300 R:dr 1 Cassa-Skrifvare 4 Karrimardrängar å 225 R:dr Transport 900 525 600 300 900 R:dr 3,225 Kommandes för öfrigt, i afseende på de återstående befattningarne vid Credit-Sedel-Verket samt Expectance-lönerne, att tjena till efterrättelse hvad i dessa hänseenden linnes stadgadt uti 1810 års Reglemente för Riksgälds-Contoret, samt Rikets Ständers vid nuvarande Riksdag gifne serskilda Resolution på fyra äldre Tjenstcmäns vid Credit-Sedel-Verket ansökning att varda bibehållne vid nu innehafvande Löner m. m. Den vid sistlidne Riksdag beviljade Provisionela tillökning af tjugu procent å lönerne vid Riksgälds-Contoret kommer att intill nästa Riksdag fortfarande utgå, dock under förbehåll, att denna lönforhöjning af 20 procent endast i egenskap af serskilda arfvoden får uppbäras af tjenstgörande, och således icke af Expectanter eller af dem, hvilka, med bibehållande af löner, på Pensions-Stat varda förflyttade. 7,125 Summa af denna Stat Banco R:dr 7,125 Bil. till Stals-Utksottets Mern. 5 Lit. C. Pensions-Staten vid Rikets Ständers Riksgälds-Contor. Framlidne Hof-Jägmästaren, Friherre Gripenst jernäs efter 32 — lemnade Dotter Mariana C. Gripenstjerna f. d. Contors-Skrifvaren F. Sandahl Aflidne Notarien vid Riksgälds-Contoret Fr.
CARL JOHAN. C. JV. Riben. - 135 — 7:o Uli Carlskrona Stations Räkenskaper för år 1836 finnes aflöningen och Traclaments-ersättningen under 1836 års expedition med Corvetten Najaden vara beräknad sålunda, att sedan den uti Kongl. Sjö-Aflönings-Reglementet i Bancosedlar bestämda aflöning blifvit med 25 procent förhöjd, så har den derefter uppkomna summan ansetts vara Speciemynt; hvadan den till samma numeraire i Specie Riksdalrar afförts, hvarefter desse sistnämnde blifvit förvandlade till Svenska Bancosedlar efter valvationsgrunden 128 skillingar för hvarje Specie Riksdaler. Att detta beräkningssätt är stridande emot Kongl. Majlis Nådiga Reglemente för Sjö-aflöningen torde lätteligen inses af följande framställning. Förvaltningen af Sjö-Ärenderna afgaf den 21 December 1832 till Kongl. Majlis Nådiga pröfning ett underdånigt Förslag till Reglemente, hvarefter equiperings-penningar, Sjö-aflöning eller tractamente borde vid förefallande Sjö-expeditioner beräknas och utgå. Deruti föreslogs att, under expeditioner till Holland, England, Frankrike, Spanien, Portugal och Medelhafvet samt Afrikanska kusten på denna sidan linien, all contant Sjö-aflöning, deribland jemväl gemenskapens, samt allt tractamente, sedan detsamma blifvit med 25 procent förhöjd t, måtte förvandlas och utgå, på det sätt, alt en Riksdaler Hamburger Banco ansågs svara mot 2 Ridr Svenskt Banco.
— Aliggandes det i »ådant afseende Fullmägtige i Riksgälds Contoiret att, vid hvarje års utgång, till Banken aflemna den då varande Behållning af Filial - Diskonternes medel, som består uti Bankoeller Riksgälds-Sedlar, blott med afdrag af hvad till desse Diskonters redan förfallne Skulders betalande måste hållas i beredskap , samt till Aflöning och andre Omkostnaders bestridande anses kunna erfordras. Angående Utrednings-Contoiren i Götheborg och Malmö, är föreskrift föreslagen uti Reglementet för Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret i afseende på Filial-Diskonlernes utredning, y.de Punkten', i afseende på denna punkt ar Reglementarisk Föreskrift föreslagen vid Punkten. io:de Punkten är afslagen, 694 Sia isoch Banko-Utskottens Betänkanderil 11. Punkten införes uti Reglemente^ så Iy« dandé: Koppar-skiljemynt präglas och utgifves till sådant intrinsekuet värde, att af Ett Skeppund Koppar präglas Etthundra Sextiosex Riksdaler Trettio-Två skillingar Banko-Sedlar: Banko-Fullmäptige låta draga försorg derom , att utmynt-j ningen af det salunda' fastställde Kopparskiljemyntet till Hela, Halfva, och Fjerdedels Skillings-1 stycken genast sättes i verket. Så snart tillräckligt qvantum af minst Trehundra (300) Skeppund Koppar (utgörande Femtio Tusen (50,000) Riksdaler Banko) hunnit att präglas, anmäles sådant i underdånighet hos Kongl, Majit, med anhållan att Kongl. Majit täckes låta Nådig Kungörelse utgå om det nya skiljemyntets gångbarhet i allmänna röselsen, med enahanda vilkor, sorn Kongl.
Hr Carleson: Vid det förhållande, att tvenne Stånd bifallit Utsk:s Betänk., lärer icke någon lag i den syftning, Hr Wallenberg önskat, komma till stånd; men den fråga, som nu är å bane, återkommer hvarje Riksdag. Nu har icke blifvit ifrågasatt att frigifva räntan i allmänhet, utan endast om Digifvande af räntan för sådana förbindelser, som cirkulera bland de egentliga affärsmännen och möjligen skulle kunna benämnas handeD - 56 Den 14 November. papper. Motionären har föreslagit, att om en reel säkerhet lemnäs för en försträckning, så finge räntan ej öfverstiga dess nu fixerade belopp. Här är således endast fråga om en ganska obetydlig utveckling af de inskränkande bestämmelser, som nu i afseende å penningeränlan ega rum. Den i motionen uttalade grundsatsen är af statsekonomer i allmänhet erkänd. Såväl Lagkomittéen, som Lagberedningen hafva, vid utarbetandet af förslag till ny handelsbalk, godkänt grundsatsen, och vid flera Riksdagar bar LagUtsk. erkänt grundsatsens riktighet, ehuru Utsk. afstyrkt de i ämnet väckte motioner, på den grund, att penningeställningen i landet icke ansågs vara sådan, att försöket med räntans Ingifvande kunde vågas, eller ock såsom skäl till afslag åberopat den omständighet, att allmänna opinionen skulle vara emot förändringen. Det sednare skälet bar vanligtvis verkat dérlill, att R. o. Ad., Presteoch BondeSt:n bifallit LagUtsk:s afstyrkande Utlålm. På det att vägen för en riktigare grundsats måtte en gång blifva banad, anhåller jag, att R. o. Ad., såvida grundsatsens riktighet erkännes, måtte på något sätt gifva sådant tillkänna, hvarföre jag föreslår, att R. o. Ad. behagade, med ogillande af LagUtsk:s Betänk., lägga detsamma till handlingarne. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Hans Excel lence Herr Grefve Runth föreslår icke sjelf, att dess Memorial skulle blifva ett ämne för ett nytt Utskott, utan, rom orden IL Deli 19 April. - 465 orden lyda , remitteras tilt behöriga Utskott; mea vid öfverläggningarna tyckas de fleste talare vilja hänskjuta tiil samma particuliera Utskott bägge välbemälte Heriar Grefvars Memorial, hvilkas föremål förefalla mig Hmmelsvidt skilda ifrån hvarandra. Om nu pluralitet®!! stanrar i detta beslut om en gemensam remiss till det föreslagna nya Utskottet, så synes antalet af ö Ledamöter af hvart Stånd visserligen vara för litet, utan behöfdes dertill 8 till io Ledamöter, så att de kunde fördelas i tvän* ne Divisioner, som slutligen ingåfvo till Utskottets Plenum sina utarbetade JBetänkanden» Till förekommande af befarade collisicner och olika beslut i Oeconomiemål och Penning.dispositioner, anser jag radligast, att tvänne Ledamöter deputerades eller valdes från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, en från BancoUtskottet, och en från StatsLJtskottets RiksgäldsDivision , hvilka vid nödiga tillfällen kunde rådföra sina behöriga Utskott. Desse nämnde kunde sedan förstärkas med 4 till 6 andra kunniga Ledamöter, ehvad de voie vid något annat Utskott engagerade eller ej. Sorn emedlertid nästan alla Utskotts Ledamöter hvar förmiddag vid sina vederbörande Verk , då ej Plenum infaller, äro sysselsatte, afser jag icke, huru de en ny befattning kunde sig åtaga, om ej eftermiddagarne dertill användas. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf, yttrade sig, att, ehuruväl, enligt Herr Landtman* Ridd. 0. Ad.
Jag vill icke 3i Den 16 Mars f. ra. uttrötta Eder, mine Herrar, med vidare beskrifning af denna idee, sorn jag än en gång påminner icke var min utan Svea folks oell Konungars; men den dag kommer, då man skall säga, att den, som uppoffrade mer än en half lifstid för delta mål, och försakade en kanske lyckligare enskild ställning, om lian än stundom misstagit sig lill följd af menskliglietens allmänna lott, kunde likväl icke misstaga sig på målet i det liela. Efterverlden må vittna. Jag är öfvertygad, att då ingen af oss, sorn nu intager detta rum, mera finnes på jorden, skola de, som komma efter oss, lugnt och med tacksamhet bedöma våra handlingar. Med lugn skall jag ock möta deras dom, väl vetande, att de skola finna fel i min förmåga, ej i viljan. Men nu äro vi här allesammans satte till väcktare. Yi stå på den punkt, att genom ett i sig sjelf obetydligt beslut afgöra, huruvida forntidens förhoppningar och nutidens bemödanden en dag skola bära frukt; huruvida vi för efterverlden skola visa oss såsom ett modigt och ihärdigt folk, hvilket gått tillväga på ett förfädren värdigt sätt. Yi stå äfven på den punkt, alt kunna aflägsna oss från målet, eller komma till ett motsatt slut, som är gjordt med så litet, att jag försäkrar, om ej den inre öfvertygelsen härom uppmanat mig, skulle jag icke i dag hafva uppträdt för att yttra ett ord till Canalens fördel. Men se - Den a6 Mars f. m. 33 sedan vi bafve fullbordat /fy slussar i alla lägen, sedan vi framfört Canalen genom bottenlösa kärr och mässar, öfver betydliga högder; sedan detta allt lyckats oss, och erfarenheten redan visat, att vi hafva magt öfver föremålen; är det väl möjligt, att vi, med större tillgångar än då vi började, skulle stanna och afbryta, sedan T^:delaraf arbetet redan är färdigt, för att sjelfve bortkasta de redan köpte fördelarne, eller åtminstone fördröja dem. Ty om man besinnar
St:r genom bev.förordningen skola uttaxera hos Sveriges innebyggare, och alldeles icke meningen att uttaga ett enda öre mer an som i statsbudgeten varit beräknadt, och detta bör man öppet och ärligt säga Svenska folket i den förordning, som utfärdas. Så länge som behof lörefiunes af denna bevillning, så skall också R. St. hafva den oeftergifliga pligten att säga till hvarje Svensk skattdragande medborgare: så och så mycket behöfver Svenska staten, deraf skola alla, som i landet bygga och bo, erlägga sin del. Jag fortfar att yrka bifall till det förslag, som Hr Gr. Mörner framställt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna lios H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. Åttonde Häftet. Onsdagen den 3 Juni 1840. Plenum kl. g f. m. II Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande tvänne anföranden till prot. 1. Jag har förut reserverat mig deremot, att R. St. befattat sig med verkställigheten af de författningar, desamme för förvaltningen af Statens egendomar föreskrifvit; d. v. s. med förnyad utarrendering af kronolägenheter före arrendets slut, eller s. k. prolongation af dylika arrenden, med nedsättning deraf o. s. v, Hvad den nu i sista förmiddagsplenurn afgjorda frågan angår, hvilken blifvit handlagd af StatsUtsk. i dess mern. N:o 98, så var det en rättsfråga, Kronan och den enskilde emellan 5 dom hade blifvit deröfver i högsta instansen fälld; jag tror någon benådningsrätt i detta fall, eller rättighet att tillintetgöra en kraftvunnen dom, icke tillkom R. St.; jag får derföre reservera mig mot det i sista förmiddagspleuum fattade beslut. Hvad Kamereraren Krutmejers ansökning angår, så, — utan att vilja ingå uti någon undersökning, huruvida hans begäran borde bifallas eller icke, såvida hans anhållan gick derpå ut, att R.
Deras gåfvor du berömmer, Lemnar heder i sitt mått; Icke eller den fördömmer, Som ej någon stämma fått. Hvi skall du så lindrig vara, Om de andras sång och tal?” ”Derför”, – hördes fågeln svara, – ”Att jag är en Näktergal”. Synbart är mellertid, att åtminstone ”Gudinnorna” ägde nog själsodling, för att vara erkänsamma. Ryktet om hennes snille och lidande framträngde till Konungathronen: så att redan den gamle Fredrik, derefter Adolf Fredrik, och innan kort Lovisa Ulrika, hugnade henne med nådebevisningar, som försatte henne i en för de timliga behofven sorgfri belägenhet. Slutligen gaf Kronprinsen Gustaf en årlig lifslids-pension. I sitt bref till Stjernman bekänner hon helt menlöst: ”panegyriska skrifter har jag svårast vid att skrifva”. Hvad hon af detta slag tillverkat, kan dock läsas rätt väl vid sidan af sjelfve Dalins lofqväden. Vi glädja oss på hennes vägnar, att det icke blef obelönt. Hon hade ej öfverflöd; men hon hade det nödvändiga. Hon njöt ock i det längsta det nöjet, att dela detta med sin åldriga Moder: hvilken hon, ur en brand som härjade Norrmalm och med detsamma hennes boning, hade burit på sina armar midt igenom lågorna; gerna uppoffrande sina öfriga små håfvor för detta kostbara byte. Mot det anförda påståendet om året 1753, som delar hennes offentliga skaldebana i tvenne tioåriga hälfter, anmärker Hammarsköld sig ”ej kunna finna, att hennes sångmö under denna sednare period vunnit någon väsendtlig utbildning”. Så bestämd skiljegräns kan väl ock näppligen uppdragas. Men allt kommer här an på meningen af ordet ”väsendtlig”.
Den fortskaffas på Gästgifvaregårdarne mot högre skjutslega, hvilket oagtadt, de skjutsande anse den mycket besvärlig och önska befrielse från detta nya onus. Fattig-försörjningen utgör nu mera i detta Län, liksom ty värr på de fleste andre ställen en af Samhällets vigtigaste och snart sagdt brydsammaste angelägenheter. Man behöfver icke nu såsom fordomdags fara utomlands för alt finna ett fatiighjon; deras antal tilltager i bredd med folkökningen. De fattige blifva nödlidande och desse icke sällan brottslingar. Inkommande Rapporter, Fång-Journaler, de dagliga Polis-förhören hos Läns-Styrelsen och de täta Brottmåls-ransakningarne vid Domstoiarne, lemna härom ett bedröfligt vittnesbörd. Också har denna på Samhälls-ordningen och Samhälls-trefnaden så inflytelserika angelägenhet nu mer än någonsin tagit allmänhetens deltagande och verksamhet i anspråk, och det är med spänd uppmärksamhet och hoppfull väntan man emotser säker vägledning och bestämda stadganden i detta ämne af den i Nåder tillförordnade Kommittén för Fattig-anstalterne i Riket. Enligt Presterskapets förlidet år afgifne Rapporter, uppgick Fattighjonens antal i Länet lill 2,836 personer, men som 845 af desse voro arbetsföre och 552 blott tillfälligtvis behöfvande, återstå såsom till arbete oförmögne och således verklige fattighjon blott Ij439> ett visst icke ringa antal.
Silfver inkommer då utifrån; man finner sin räkning vid, att låta mynta sitt silfver, och dermedi ökes Rörelse-Capitalet. Men i ett Lind, som har blott Pappersmynt, hvars belopp af Ständer bestämmes, och för längre tid, till och med y år, bestämmes', är en viss gräns satt för Rörelse-Capitalet, hvilket hvarken af Närings - frihet, desbästa Stats-Oeconomiska Författningar, ökad production eller öfverbalance i handel kan skapas eller ökas. Utifrån inkommit Silfver ökar der ej Rörelse Capitalets belopp , utan blott varamängden, och dymedelst äfven ibland, men icke straxt, 174 Den 23 April. det i sedlar varande Rörelse-Capitalets valeur, hvilken dock i allt fall icke ersätter minskningen af beloppet, då största delen af Fastig* beten är skuldsatt. I ett sådant Land kan man fä se på Utmätnings-auctioner för skuld i sedlar silfver säljas för mycket under sitt värde. För Näringarnes flor, för befrämjandet af en tillökning i production och folkmängd, är nödigt, att Rörelse-Capitalet efter dessas behof kan ökas. Som vår beskattande och ensamt Rörelse-Capitalet tillskapande magt ej är årligen tillsammans, och således ej kan i mohn af Näringarnes m. m. behof öka det, så återstår blott den enda naturliga utväg, som är den, att bereda eli lätthet för ägaren eller importeuren af silfver eller af ett utländskt klingande mynt, att få det förvandlat uti vårt ilands Rörelse-Capital, som är Sedlar , utan att dertill använda något af den förut utsläppta Sedelstock. Härtill föreslår jag: Ko Att Banquen till nästa Riksdag alltid skall vara förpligtad, att utlemna en viss summa i Sedlar för en viss qvantitet i Silfver t. ex. 108 sk.
Under den närmare utveckling af desse sattser, som genom de inom Vällofl. Borgare-Ståndet gjorde erinringar emot desamma blifvit föranledd, har Herr Waern sökt visa, att Banken ingalunda skulle förlora i i förmåga att sina skyldigheter fullgöra derigenom, att de enskilde för» bindelserne kommo alt utbytas emot Riksgälds-Conlorets Obligationer, utan tvertom medelst ett sådant utbyte vinna; till stöd för hvilken lanke Herr Waern andragit, att de enskilde låne-förbindelserne icke utgjorde någon för Banken disponibel tillgäng, enär de icke kunde när som helst indragas, eller, i händelse af behof, å utländsk ort användas, men att obligationerne deremot voro omsältlige ej mindre i salu än som hypothek både inomoch utomlands, samt sålunda i sjelfva verket utgjorde en i hvarje ögonblick disponibel reservfond till mötande af vexlingens behof; i sammanhang hvarmed Herr Wcern anmärkt, det första vilkoret för credit i allmänhet vore, att vara solvent eller att kunna med contant betalning honorera hvarje utgifven skuldsedel.
Angående sällskapstonen i Berlin vågar jag ej döma af erfarenhet, emedan denna är för ringa, och jag äfven fann prof på ett sätt, stridande emot, hvad jag på teoretiska grunder anser vara det här rådande. Min teori kan derföre icke såra dem i Berlin, hvilka jag personligen har att tacka för den utsöktaste artighet och välvilja. Men jag har ett vigtigt skäl att anse mina konklusioner i afseende å den rådande tonen komma sanningen nära, det nemligen, att en Berlinerprofessor, en bland Europas utmärktaste vetenskapsmän, icke mindre berömd för fin observationsförmåga än skarpsinnighet och sinnrika kombinationer, med hvilken jag, sedan jag lemnat Berlin, hade det nöjet att göra ressällskap, i allo gillade dem såsom träffande det rätta. På hans fråga, hvad jag tyckte om Berlin och specielt Berlinaren, svarade jag, emedan han var en man, med hvilken intet pruderi var af nöden, äfven om han ej visat sig vara långt ifrån en beundrare af Berlin, utan omsvep: att allt der föreföll mig så konstladt och förvridet, att jag ingalunda skulle välja att lefva i Berlin, om valet stode mig fritt. Ty det ständiga bemödandet att synas rätt utmärkt «gebildet» lemnar menniskorna der hvarken ro eller rast. Jag vill ej nämna domsluten öfver skön litteratur, musik och teater, ty deri hör man dels våpiga omdömen, dels lexor ur jurnalerna litet hvarstädes. Men i Berlin talas så mycket om «schöne Seelen», «zartes Wesen», «harmonische Bildung», att allt detta blir äckligt. Det är Göthianismen, som der rasar. Man vill såsom han låta verlden hafva sin gång och endast vända sig inåt, harmoniskt, som det heter, bilda sitt eget lilla jag upp till det grekiska konstverkets skötta lugn och enkelhet. Men man är icke konseqvent i denna subtila egoism. Man vill ej ega det förmenade goda för sig sjelf, för att sjelf stå fri utanför verldens oroliga sträfvanden, utan man gör till hufvudsak att breda ut sin sköna själ, sin harmoniska bildning för andra.
Hr Printzensköld liar rätt i principen, att man borde bifalla K. M:s Propos., emedan den bör bestämmas sådan, att, om den n. v. skulle lemna sin plats, efterträdaren får ett tillräckligt belopp; men då lian förmodligen komme att tagas bland högre militärpersoner, och jag icke kan föreställa mig, att han kan förut på stat åtnjuta ett belopp mindre än 2,580 Rdr 37-| öre, som Guvernörens lönetillökning skulle utgöra, så kan jag icke tro det vore någon fara i att bifalla Utsk:s förslag. Annat är förhållandet med Kamereraren. Han har under sig, såsom en reservant uplyst, både Slottsinspektor, Kassör och Bibliothekarie, och innehafver, såsom Chef för hela Akademiens penningeväsende, en ganska ansvarsfull befattning. Det är sannt, att den n. v. tillika är KrigsRåd på stat, och detta anfördes äfven i Utsk. såsom skäl för att icke gifva den af K. M. äskade löneförhöjningen. Denna åsigt vann visserligen ej framgång, men man ansåg att summan borde jernnäs på sätt förslaget innehåller. Efter min tanke begår man deri en verklig orättvisa, emedan denna lön är alldeles för liten för ett dylikt arbete. Det finnes icke någon enskild man, som skulle kunna gifva 1,000 Rdr åt sin förste Kassör, och då borde väl 1,5 00 icke vara för mycket för denna plats. Men det finnes äfven ett annat skäl, som gör denna orättvisa ännu större, nemi. att denne tjensteman har fullmakt på att i Akademien hafva en boställsvåning, hvilken han dock afstod, då personalen ökades. Utrymmet på Carlberg blef, då det utvidgades, nemi. starkt taget i anspråk, och Kamereraren fick flytta. Man kan visserligen invända, att det är omöjligt för en tjensteman att bo på Carlberg; men då får jag uplysa, att jag påminner mig ganska väl att, under den tid jag var Kadett, Kamereraren verkligen begagnade sig af denna, isynnerhet nu för tiden, betydliga fördel.
Y-U det vbehageliga, att nödgas i sine hus emottaga dylike personer, more dek med heras mördande förenade answar, nästan mera än en hemmansägare efter sakens natur borde äläggge, När härtill kommer, aft alf hetta ffjnksandei endast träffade de wid stora landswägarnc boende hemmansägare, hwaremot de fjermare icke widkändes nägon tunga af hmgrkcn dek ena eller andra, sa läge uti betsa ojemna fördelande as en allmän skyldighet, ett nytt ffäl att önska sädane författningar aygäende sangeforsiandet, som med befordrande af hufwud, ändamälet, grgndlade mera sättwifq emellan medborgare och icfe kastade hela tyngde» endast pä wisie, Friherre ak ftL^anton hade wäl funnit af det uplästa, och Ulsikoltels Utlåtande, att Utffottet pusedt, der genom wäniiga öfwerenokymmelftr emes län - Den z Iunii. 487 län hemmans innehafware, de medgifne olägenheter skulle kunna afhjelpa-; men, utom det att erfarenh» ten oska wisar honom swärigheren alt tillwäqabringa sädane öfwerenskommelser, när deras ingående» bero pä eger behag, saint nar bestämd föreskrift icke funnes, efter hwilkcn, en Landshöfdinge kunde rigta den härom nödige framställningen, saknade han äfwen uti Utskottets utlåtande alt förslag om medel 06) sätt att efterkomma den nödiga rättelsen och jakttaaa de åtgärder som dertill höra. Ärendet fordrade således i detta afseende ett närmare utredande sa mycket angelägnare, som Riksens Ständer detzförinnan icke torde wara i belägenhet atr föredraga detsamma hos Kongl. Maj:k, pä err sätt, som satte Kongl. Maj:t i tillfälle akt upsylla RiksénStänderunderdäniga önskan, om sädane för. fattningar i denna del, som finnas lämpade efter dej sökta ändamälet.