Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sjelf blifvit upfostrad vid detta läroverk; jag har i 18—19 år varit läroverkets chef, och jag anhåller derföre att It. o. Ad. täcktes tillåta mig yttra nå gra ord i denna fråga. Detta .läroverk är kanske det enda i Sverige, som sedan dess inrättning 1792 oaflåtligen gjort de förändringar i methoder och former, som hvarje tidpunkt tyckts kräfva. KrigsAkademien har undergått många förändringar, alltid i syftning att förbättra sig, och att komma i allt närmare beröring med de allmänna läroverken, hvad den elementära undervisningen angår. Läroverket inrättades på en tid, då det t. o. m. var svårt att i de allmänna skolorna få den inskränkta bildningsgrad, som fordrades för att blifva antagen i lägsta klassen; men förhållandet förbättrades, och redan 1798 stadgades en högre ålder och ett högre kunskapsmått för dem, som ville blifva antagna. Läroverket fortgick en tid på detta sätt, men man började påyrka nya förbättringar; läroverkets styrelse rättade sig derefter och införde den stora förbättringen att för hvarje klass bestämma hvad som i hvarje ämne erfordrades i qvalitativt och qvantitativt hänseende. Denna förändring gjorde god verkan, och den nuv:de styrelsen har, fortgående på samma väg, funnit anledning att ytterligare minska klassernas antal och föröka kunskapsmåttet för dem, som blifva antagna till kadetter; och det är med glädje, som jag kan offentligt förklara, att de framsteg, denna inrättning gjort, varit betydliga. Pör det närv:de fordras större 14 I) e n 3 Oktober f. m. kunskaper för att komma in i nuvide första klassen, än som, under den tid jag hade styrelsen, fordrades för att komma in i den andra, och sedan har man svårt att få antagliga elever; de som anmäla sig till intagning, underkännas till ett stort antal, hälften eller tre fjerdedelar tillbakavisas, derföre att de icke ega det erforderliga kunskapsmåttet. Hvad bevisar detta? Jo, det bevisar att våra allmänna skolor icke hållit jemna steg med dessa fordringar. Man tvistar om småsaker, men låter läroverken stå stilla. Dock icke alldeles stilla; ty på sednare tider hafva läroverken blifvit omorganiserade.
Ridderslapet och Adeln liar till Bancooch Lag-Utskotten blifvit remiteradt ett så lydande Memorial: ”Då jag nu aflemnat Förslag till ny myntfot, och sakkunnige Mäns yttrande derom gifver mig det hopp, att Rikets Ständer skola dertill 22 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande lY:o 8/. lemna uppmärksamhet, vågar jag att afven öfverlemna Förslag till ny Lag för pri vala Banker. Detta Förslag grundar sig derpå: alt de börjande Capital-vinsters skyndsamma förkofran är en outöslig källa till nationalrikedom; att denna förkofran icke kan blifva allmän, om ieke Bank-rörelse öfver allt i Landet drifves, utan i sådant fall allenast inskränker sig lill de få orter, som kunna draga fördel af den enda befintliga Bankinrättningen; samt att lånrörelsen lider vid centraliserade Crodit-stiftelser, men deremot lättas samt ordnas genom i orterna fördelade. Hela byggnaden hvilar på erkännandet af Creditens natur, nemligen: att Credit-papper kunna utgöra större belopp, än de mynt-fonder, hvarå de anvisa; samt att det är rörelserna af dessa Credit-papper emellan de orter, hvilka hafva närings-förhålianden sins emellan, som gifva ökad kraft till industrien. Men detta Förslag afser tillika möjligheten att kunna tillvägabringa sådana inrättningar i ett Land, der ali Credit länge varit skakad i sina grundvalar, genom undanryckandet af dess vigtigaste stöd, — ett lagligt mynt. Derföre är dertill begagnad den Stats-Bank, sorn finnes. Dess kraft, om den dertill ändamålsenligt användes, kan och bör tjena till godtgörande af de olyckor, dess olagliga förvaltning beredt näringarne, till upphäfvande af de svårigheter, dess ofullständiga inrätt - Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 81. aj ning medfört för Landsorterne, och till avlägsnande af de farhågor, som dess missförstådda rättigheter ännu utsprida i det allmänna Credit-lifvel.
Nådiga fullmagt honom betryggar, att någonsin anse AdvocatFiscalen förbunden, att, utan en sådan ersättning, frånträda de inkomster, hvilka genom den Nådiga Fullrriagten blifvit honom försäkrade. Det torde vara öfverflödigt erindra, att den ifrågasatte ersättningen är personel, men till Högloflige Ridderskapets och Adelns behjertande öfverlemnar jag huruvida det vore Den 6 Junii e. m. förenligt, å ena sidan med det anspråk på en aldrig hvilande tjenstekraft, det allmänna kräfver, och å den andra med tjenstemannens lika billiga fordran på en oberoende bergning, om man nu skulle fråntaga denne hvad han för egen hustrus och 7 uppväxande barns utkomst och uppfostran icke kan sakna* Afskrift, ProMemoria. Till Hans Excellence Justitia StatsMinistern m. m. Herr Grefve Gyllenborg, den 31 Julii 1820. Det är en känd sanning, att AdvocatFiscalens göromål ökas i lika förhållande sorn HofRätlens. Af denna anledning och sedan Rättegångsärendernas mängd fordrade, att Götha HofRätts arbete blef fördeladt på 2 Divisioner, tillsattes derstädes, för omkring 80 år sedan, en vice AdvocatFiscal, sOm skulle vara ordinarien behjelplig att bestrida göromålen vid Contoiret. Ända till år 1800, då jag befordrades till mitt innehafvande Embete, sköttes det af bemälte 2 personer gemensamt. Från den tiden och ehuru ärendernes myckenhet så tilltagit, att HofRätten sedan år 1802 arbetat på Tre, och efter år 1815 på Fyra samt sedan början af år iS2o på Fena 68 Den 5 Juniie. m.
1850. ö3 fatta, men det icke vöre lämpligt eller med göd ordning förenligt, att, på sätt Fångvårdsstyrelsen föreslagit, innan densamma vidtager, till någon del använda, hvad dertill kan anslås, tillstyrkte Hans Exellens i underdånighet det Kongl. Maj:t i nåder täcktes, med afseende å hvad af disponibla tillgångar syntes kunna härtill användas, af Rikets Ständer begära att, med fortfarande utbetalningsskyldighet från Riksgälds-kontoret af hvad som ännu återstår outtaget å de vid 1840—41 årens riksdag beviljade anslag till Häradsoch Stadshäktens ombyggnad, nu måtte till uppförande af Länsfängelser efter Cellsystemet, der Kongl. Maj:t finner sådana företrädesvis vara af behofvet påkallade, Heviljas ett serskildt anslag af 400,000 r:dr banko, att under åren 1852, 1853 och 1854 med en tredjedel eller 133,333 r:dr 16 sk. hvartdera året utgå och användas, utan att dervid fästes det vilkor, att de fängelser, som anläggas, kunna med samma anslag till fullo färdigbyggas. Uti hvad Hans Exellens Herr Justitie-Statsministern sålunda i underdånighet yttrat samt tillstyrkt, instämde Statsrådets öfrige Ledamöter; Och Kongl. Maj:t hehagade det i Nåder bifalla.
Din vän skref mig till för en månad sedan (ehuru jag fick det först i dag): att du helsade mig ”suckande”. Han skref det i den allrahårdaste form, och i din närvaro. Ömmaste! kunde du vara sjuk af hans inbillning? Antag för alltid bland dina första sällhetsgrunder, att jag aldrig upphör älska dig. – Men äfven han skall förstå mig. J arbeten redan, verkligen, på ett ”Naturens Tempel”? Jag skall göra heliga färder dit. Jag skall deltaga i er oskyldiga dyrkan. Så långt, som Gud lefver i allt hvad som är sanning och ljufhet i min själ; så långt, som jag skall föra hans anda med mig, och utgjuta den bland er i ljus och sällhet: så långt är der oblandad sanning i denna din högspända, originaldjerfva och originalsköna tanke: ”Mitt hjerta behöfver en Gud; och Du är det”. Der du finner den högsta fullkomligheten för dina sinnen: der uppenbarar Gud sig mest för dig; der bör du alltså mest tillbedja honom. När du genom Philosophien fått ett sinne rätt öppnadt för det Helas skönhet, så tillbeder du honom mest der. Men detta ljuset är endast för själens innersta, högsta sinne; och det plägar ej vara det starkaste hos menniskan. Tillbed honom då lättare – och derfore ljufvare – i Blomman, i Aftonrodnan, i Vännen, i Älskarinnan, i den Vise! Tillbed honom i allt, som ädelt förtjusar dig! om än, egentligen, hvartenda stoft borde det. Finner du i denna religionen – enfald och ljus? Finner du der den sällhet, som den låtit mig smaka? P. S. Om du kommer snart, så får du äfven nöjet af mitt första Auctors-buller: som högligen roar mig sjelf; redan i detta första gnyet. Stockholm d. 24 Maj. Nej! du skall icke mera tråna. Jag förstår redan att förekomma; och du frågar väl icke, om jag vill? ”En stark pust af lifvet – Philosophens” – som du tigger af mig så brinnande och ljufligen ömt, skall besvara detta bref utan like.
Huru många jordbrukare och arrendatorer skulle da möjligen komma ali betala bevillning, enär så många af dem icke fä någon behållning? Huru många embetsoch tjenstemän skulle da komma att betala bevillning af sina löner, enär lä af dem lära hafva någon behållning vid årets slut? Mången har troligen brist; det bevisa deras skuldsättningar och concurserna, som antingen de 572 Don 3‘J November f. m. sjelfva eller slerbhuscn göra. Man anställer jern (orelser melian en arbetskarl neli en tjensteman, som bar 200 r:drs lön. I Stockliolm förtjenar arbetskarlen icke sällan 2 r:dr om dagen, till och med 2 r:dr i banco. Om vi räkna i banco, så är det 600 r:dr b:co om året, eller i annat fall 600 r:dr r:gs. I ringaste fallet blir det dock 200 r:dr b:co mera än hvad den tjensteman har, som åtnjuter 200 r:dr i lön och icke kan arbeta såsom en dagsverkare. En sådan tjensteman är, efter min tanke, vida sämre lottad än arbetskarlen. Om denne här i Stockholm saknar utkomst, så är det, efter min öfvertygelse, icke derföre att Iian saknar tillfälle till arbete, utan derföre att han arbetar för litet och super för mycket. Delta lärer hvar och en hafva erfarit, som begagnat hufvudstadens arbetare. Den känslosamhet för arbetarne, sorn här uttalas af en och annan ledamot, anser jag vara alldeles öfverdrifven och illa använd. De s. k. arbelskarlarne, både i Slockholm och andra städer, äga icke sällan sitt Iilla hus, och äro, på sätt Frih. Ridderstolpe yttrat, öfverhufvud uti bättre villkor än handtverkarne. De som hafva en obestämd arbetsförtjenst såsom arbetskarlar, äro att förlikna i afseende på handarbeten vid dem, som hafva en obestämd förtjenst i hufvudstaden, under namn af commissionärer.
Ej må någon Riksdagsman ifrån annan ort, medan han för riksdagens skull sig å riksdags-orten uppehåller, utom i ofvan omförmälda svårare fall, dragas derstädes för rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der åsamkat. Riksförsamlingens Justitie-ombudsman tillgodonjute, såväl under som emellan riksdagarue, samma säkerhet för sin person och tjenstebefattning, som i 1GO och 161 §§ R. 0. § 70. |.„r |{j|iscjagSmjjn stadgad är. Riksförsamlingens fullmäktige och revisorer åtnjuta för sina R. 0. § 24. gerningar och yttranden i och för sina befattningar, samt de hos Riksförsamlingen eller dess Afdelningar och Utskott anställde sekreterare jemte kanslibetjening, under riksdag, samma säkerhet, som riksdagsmän i allmänhet tillkommer. R F § 113 ® Taxeringsman, som Riksförsamlingens bevillnings-föreskrifter ä dess vägnar tillämpa, skola ej för debitering eller taxering kunn3 till något ansvar ställas. § 164. Riksdagsman njute af statsmedlen ersättning för resekostnad, så ock lämpligt dagtraktamente, hvilket vid hvar tredje lagtima riksdag af Riksförsamlingen fastställes för de riksdagar som derpå följa. \ Konstitulions-Utskottels Memorial, N:o 7. 37 Särskild artikel. Huru den första Riksförsamlingens Lands-ting skall väljas oell afgå. Vid den riksdag, då Konungen antagit denna Regeringsform jemte Lagen om val till Riksförsamlingen, välje Rikets Ständer, hvarje Riksstånd för sig, inom eller utom ståndet, (emton män, hvilka, enligt Val-lagens 9 §, äro valbara, att vid den riksdag, då Riksförsamlingen första gången sammankommer, i lands-tinget inträda. I början af sistnämde riksdag, fylle folk-tinget genom val de ledigheter, som ibland de, enligt föregående, af Riksstånden valde medlemmar kunnat uppstå. Vid samma riksdags slut och innan folk-tinget skall enligt § 97 välja nya ledamöter i lands-tinget bestämmes, genom lottning mellan landstingets samtlige medlemmar, de trettio ledamöter, hvilka då böra afgå. Förslag till Val-lag. § i.
Commerce-Collegium anfört: ”Att sedan Kongl. Maj:t, uti ”skrifvelse af den 24 Mardi 1790, af den anledning, att Arbetshus-inrättningarnes varak”tiga trefnad icke kunde med säkerhet påräknas annorlunda, än i ett förenadt samman”hang med andra Manufactur-yrken och utdelningen af de premier och uppmuntringar, ”sorn nya, med Manufactur-ärender gemenskap ”egande inrättningar kunde till deras uppkomst ”och tillväxt fordra och förtjena, •— uppdra”git styrelsen och tillsynen öfver Arbetshusanrättningen, med alla dess delar, åt Kongl. ”Collegium, sota egde att, i sammanhang med ”de under Kongl. Collegii vård ställda Manu”factur-ärender, dessa inrättningar upprätthålla; så hafva, under loppet af de sedermera ”framflutna åren, flere allmänna Arbetshusin”rättningar blifvit indragne, af den orsak, att ”de ej utan betydligare allmänna uppoffringar ”kunnat vidmagthållas, samt andra sådane inrättningar åter blifvit skilde från Kongl. Col”legii disposition; hvarefter och då Arbetshus”Fondens utgifter för dylika inrättningar följaktligen upphört, Fondens tillgångar i sena”re tider blifvit använde, dels till en Sch olbus - Revisoreres Brcittelse. 557 ”byggnad i Eskilstuna, dels till hushyra för ”Biskop Wingård, och dels till befordrande af ”linplantering och linneväfnad uti flera Län. •— ”Att
JubelRiksdalrar, om prägling af såkallade; BancoUtskottets Betänkande, VI r. s 191 — 195, bif. af PresteStåndet, IX s 242, af BorgareStåndet, IX s 245, återrem. af Adeln, IX s 252. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 697 — 700, afsl. af Adeln, IX s 523. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 18. i5r Judar, angående förbud för, att i deras tjenst nyttja andre än af Judiska Nation. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1193, och om inskränkning i deras Handelsfrihet. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s ia55. Utskottets Betänkande, om de i riket vistande, VIII s 425 — 4^4» bif. af Adeln, IX. s 253, återremitt. af BondeStåndet, IX s 258. Ytterligare Utlåtande, VIII s 717, 718, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 358. Justitiae CancellersÄmbetet. Särsk. Utskottet, XI s 122, 126. • åtal mot KrigsCollegium, i fråga om försäljning af gjutgods ogilladt, Ilis 13a, i45, i5p. Förvaltningen. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s i3o—187, a63 — 265- — Ombudsmannens ÄmbetsBerättelser för år 1819, II s 978—1054. — Dito Dito för åren 1820 och 1821 , II s i o55 — 1124. Constit. Utskottets Memorial, lil s 82, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 235, af Adeln, IX s 237, af BorgareStåndet. IX s 246.
Bäijerskt öl af allmogen mycket konsuiheras. Folket är ganska ömtåligt för förolämpningar, vare sig i gester eller ord; rättegångar derom uppstå ofta. Lagens välde hyllas af alla; men ock äro många benägna för rättegångar. Gottlänningen älskar väl lefnad och en viss beqvämlighet; men när så behöfves, är han färdig till ansträngningar och inskränker sig till det nödtorftiga utan jemmerlåt. Bruket bland allmogen, innan åldern deraf gör behof, att till sina barn upplåta husbondeväldet .öfver fastigheten och oftast äfven äganderätten dertill emot ett visst betingadt lefnadsunderhåll i natura-persedlar, som här kallas levision, fortfar oförminskadt, ehuru erfarenheten visar, att täta missämjor och olyckliga tilldragelser derigenom uppstå. Oaktadt den anförda böjelsen för vällefnad och beqvämlighet, är folket i allmänhet oförskräckt i faror, härdigt i köld och oväder på sjön; fårsldnnspelsar, så allmänna i Rikets öfriga provinser, brukas här icke. Gottlänningen har i allmänhet mycken lätthet att fatta och dess mekaniska fintlighet visar sig synnerligast vid inrättningar, som lätta arbetet. Bland allmogen härstädes råder jemn välmåga, i betydlig grad ökad genom förlidet års högt uppdrifna spanmålspris, hvarigenom mycket penningar i Länet influtit, så att, ehuru betydligt utgått för fisk, stora behållningar qvarstadnat hos allmogen, som ock genom den brist, som 4845 och 4 846 årens missväxter förorsakade, lärt sig att dermed bättre hushålla. Näringar. Jordbruket är i allmänhet inrättadt i treskifte, dock på en del gårdar oell vid staden för potatesodlingen i fyrskifte. Cirkulationsbruk medelst en del af åkerns användande till'foderväxter börjar, efter gifvet exempel af prester och andra ståndspersoner samt jordbrukare här för staden, att vinna mer och mer insteg hos allmogen, och är det att hoppas, att missförhållandet emellan öppen åker och äng derigenom skall jernnäs. Vid Länets Landtbruksskola vid Rosendahl i Follingbo är fullständigt vexelbruk under införande.
M3 samlingar, som vilja sig om sådana MagazinsInrättningar förena; och, beträffande stiftande af Äkerbruks-Contoiret, icke kunna så verksamt bidraga till Uandtbrukets vidmagthållande och Spannemålsprisernas styrande, som den af Oeconomie-Utskottet nu föreslagne upphandlings-anstalt af Allmänna MSgazins-Styrelsen under goda år, i förening med nödiga inskränkningar uti friheten till införsel af Utländsk Spannemål och en klokt inrättad Husbehof);- IBränvins-bränning; hvarföre Utskottet så mycket mindre kan tili det gjorda förslaget, om. ett Akerbruks-Cootoirs stiftande, tillstyrka bifall, sora Jordbrukarne sjelfve nu äro i förlägenhet om penningar, och något betydligt tillskott af enskilta Interessenter, till en si beskaffad inrättning, således icke lärer kunna påräknas. Vidkommande det, uti tvänne af de till Oecon omie - Utskottet aflemnade Memorial, nett* tigen Herr Hof-Marskalken Friherre Rudhe eks och Riksdagsmannen -Bruhns gjorde yrkande, att en viss vigt å Spannemål, vid dess emottagande, leverering och försäljning måtte varda utsatt; så anser Oeconomie-Utskottet sådant vara desto mer betänkligt att tillstyrka, sorn, ehuru Utskottet ej kan frångå, att viel Spannemåiens mätande, åtskilliga underslef kunna föröfvas, Utskottet likväl har sig ganska noga bekant, att dessa kunna jernnförligen bättre hindras och förekommas, än de bedrägerier, som möjligen kunde föröfvas vid, och de olägenheter, som äro oskiljaktige fran Spänne - *44 Den 2 5 Juli, nemåiens beräkning efter vigt, särdeles som, 1 händelse denne sistnämnde Metliod vid Spannemåis» Leveranser följdes, hvarje tunna Spannemäl skulle blifva af. ganska skiljaktig beskaffenhet i den mån sädén vore mer eller mindre torr, samt årsväxten blifvit mer eller mindre väl bergad, och hvarigenom så val köpare sorn säljare ofta skulle råka uti ett betydligt, ehuru alldeles oskyldigt lidande.
Mig synes, att den äfven borde uptaga sjelfva beloppet, hvar,på denna afgift är beräknad, samt de särskilda slag af inkomst, hvarifrån den härleder sig, så att den skattskyldige må kunna hafva detta för ögonen. Den andra anmärkningen gäller slutet af §:n, om besvärshänvisningen. Eörut fanns nemi. inskränkning i rättigheten att besvära sig öfver påförd bev:s-afgift, men sedan denna inskränkning numera blifvit af K. o. Ad. borttagen, synes mig att mellanmeningen ”deruti ändring genom besvär kan vinnas” bör utgå. Då emellertid mina båda anmärkningar torde föranleda ändringar i redaktionen, hvilka ej gerna kunna vidtagas nu utan närmare granskning, anhåller jag om återremiss af denna §. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I afs:de å den redaktions förändring, Gr. Mörner önskat i det sista stycket af denna §, i fråga om besvärshänvisning, instämmer jag gerna med Hr Gr:n. Beträffande stadgandet i litt. b, medgifver jag också, att för bevilln. af kapital eller arbete kunde, lika väl som för fastighet, utsättas det beskattade inkomstbeloppet; men att skilja mellan de olika slagen af inkomster låter sig väl icke göra. Emedlertid, dels för vinnande af en annan redaktion i sista mom:tet, dels emedan B. o. Ad. ännu icke fattat sitt beslut om det skall blifva någon bevilln. på kapital och inkomst, instämmer jag i Gr. Mörners begäran om återremiss. §:n återremitterades. § 83. Gr. Mörner: Vid denna § har jag endast att anmärka ett tryckfel. Här står nemi. på 4:de raden: ”men, vid ansvar såsom för tjenstefel, får icke mer än en debetsedel utfärdas för de skattskyldige inom samma tax:s-distrikt åliggande bev:s-afgifter. Om man tager detta efter orden, så blir deraf en följd, att det icke skulle få utgifvas mer än en enda debetsedel för alla skattskyldiga inom distriktet. Detta kan dock hjelpas derigenom, att man stryker ut den plurala ändeisen eller e’t uti ordet skatt skyldige, hvadan jag får anhålla om propos. på ett sådant beslut.
Staten uppkomme genom försäljning tili skatte af sådan egendom, K. M. i nåd. måtte vederbörligen låta utreda förhållandet och förslag i ämnet derefter till R. Stis pröfning öfverlemna: så kunde KammarRådet, för sin del, icke finna annat, än att R. Stis afsigt rätteligen blifvit Den iS Mars e. tu. förstådd oell iakttagen af de läne-s ty reiser, sora, med erfarenhet och kännedom af bristerna oell olägenheterna i orrvar. förvaltningssätt, samt verkningarna deraf till många, om icke de iiesta egendomars vanhäfd och försämring, ansett skatte-försäljning deraf leda till verklig fördel för Staten, ora icke alltid genom en större inkomst för Kronan än nu erhålles, dock genom egendomarnes successiva förbättring, och på sudan grund lill försäljning uppgifvit dels alla inom länet varande Kronans egendomar och lägenheter, dels större eller mindre del deraf, fastän de för hvarje till försäljning föreslagen lägenhet icke anfört särskilda omständigheter, eller egentligen synas hafva afsett annat förhållande, än K. St. sjelfve antydt, nemligen Statens större fördel; och ansig Kammarrådet sig derföre böra fästa sig mindre vid de särskildt anmärkta förhållanden, som kunde inträffa med några få smärre lägenheter, hvilkas bibehållande eller afliändande för Staten vore temmeligen likgiltigt, än på vigten och omfattningen i sin helhet af sjelfva principfrågan: om med Rikets sannskvlldiga intresse må vara förenligt, att Staten fortfarande skall till ägo och besittning bibehålla all den egendom eller största delen deraf i jord och lägenheter, som nu för hennes räkning förvaltas, och om denna förvaltning uppfyller sin bestämmelse , icke blott att gifva statsverket en tillständig inkomst, utan ock att förvissa om egendomarnes ändamålsenliga bruk och skötsel till framtida både bestånd och förbättring. För att kunna på denna vigtiga fråga gifva ett svar, sorn icke bär pregeln af förhastande eller ensidighet, vågade
Beträffande den förändring, som någre StåndsLedamöter ansett böra, i afseende på kostnaden för hälsovården inom Orterne, tillvägabringas nemi. att sådane afgifter borde af Länsinnevånarne sjelfve efter o k '' 46 Stats-Uts kottets öfverenskomrnebe bestridas, liar Utskottet trott verkställigheten deraf komma att mötas af flere svårigheter, då en serskild Taxering på Länens innevånare tidtals deraf Liefve en följd , och hvilken, åtminstone på flera ställen skulle föranleda Skattebidrag för tillfället vida öfvei stigande det högst ringa belopp, som nu, genom ett på hela Riket föideladt mindre anslag, äger runi; h.varföie äfven Utskottet funnit sig till en sådan förändring icke böra gifva anledning. Hvad Herr Hjertås samt Anders Danielssons anföranden angår; så får Utskottet upplysa, att den så kallade 3- eller 5-skilIings-afgiflen tillkommit endast och allenast för den Veneriska smittans hämmande, samt att de, genom densammas utgörande befintlige tillgångar, icke äro att påräkna vid erforderliga åtgärder till botandet af uppkomne andre Allmänna sjukdomar eller farsoter samt förekommandet af deras utbredande. Desse åtgärder dela sig då åter emellan beordrandet af Läkare till erforderligt biträde å de ställen, hvarest sådane saknas, och hvilka Läkare äfven böra fortskaffas och aflönas, samt fattiga sjukas förseende med nödige Medicarnenter på allmän bekostnad. Anledningen hvarföre Arfvodet till ProvincialChirurgen i Stockholms Län af detta anslag utgår, bar Utskottet uppgifvit i förra Betänkandet N:o 128 p. 85, hvilket, så i afseende derpå som huru Utskottet ansett samma arfvode, åberopas. Och som, på grund af Räkenskaperne , det äfven redan blifvit uppgifvit, i hvad mohn , efter anslagets Betänkanden, N:o 237.