Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om hon aldrig vinner hans kärlek. Om det blir sagdt o m henne: » Hon har friat och fått korgen. » Hennes anseende skall vara förstördt. Man skall le åt henne. — Ja, hur mången ädel man har ej rönt detta öde! Skall kvinnan ej kunna gifva samma offer för att få fylla sin plikt att handla mot den älskade så, som hon önskar, att denne skulle handla mot henne? 18b7 Skall hon ej kunna betala risken för att få våga ett försök att vinna det efterlängtade målet att få bereda lifslycka ät den älskade? Men risken är större för henne än för en man. Den allmänna meningen fordrar, att kvinnan overksamt väntar på mannen. Det är något, som anses alldeles onaturligt, att hon tar första steget till närmande. Man hånar henne, om hon det gör. — Det står dock ingenstädes i bibeln, att nå- gon, vare sig man eller kvinna, skall overksamt invänta sina önskningars uppfyllelse. Det är endast den gamla ödestron, som så vill bringa människan, varelsen med fri vilja och verksamhetslust, till att anse sig som en maskin. Om man vill få skörd af ett fält, så måste man beså det och rensa det. Hvarför skall man då ej få, ja, vara skyldig att göra allt hvad man kan för att vinna det största af allt? Hvarför skall man ej i såddens tid, i ungdomens vår, utså kärlek, om man vill skörda kärlek? — Dessutom, hvad är väl ett mera våldsamt ingripande i Guds verk än att förglömma ett så ädelt utsäde, som kunde bära skörd till lyckans välsignelse, icke blott för två människolif, utan ock för deras barn från släkte till släkte. Det enklaste, det tryggaste är, att fritt för den älskade uppenbara Guds verk, kärleken. En sådan sådd af sanning måste bära. god skörd. Det skall alltid växa upp klarhet mellan människor däraf. Det skall växa upp samvetsfrid. Det skall växa upp den lugna vissheten, att man icke genom hemlighetsmakeri krånglat lifvets trådar i oordning för sig själf och andra. » Guds vilja sker », i detta fall så- som i alla andra, då man handlar efter bud e t: » Allt hvad I viljen människorna skola göra eder, det gören I ock mot d e m ».
Till återuphjelpande af strömmings-fisket och denna närings uppmuntrande, föreslog motionären således: i.-o att Staten nu, som förr, måtte afstå åt städernes fiskerskap på 25 å 5o år, och emot en efter tidens kraf lämpad Bih. till R. St. 1 i -Lagsamt Allm. Hes v,- och Ekon.-TJ tskottens Betänkande, N:o 67. grundränta sina så kallade Kronofiske», hvilka, efter derom anställande undersökningar, lämpligast och rättvisast kunde delas de närmast intill belägne städerne emellan, i förhållande till deras fiskerskap och i synnerhet emellan dem, som för sin donerade jord icke ega några thy åtföljande fiskelägenheter; 2:0 att en förbättrad Fiskeri-stadga måtte utfärdas och noggrann undersökning ske om de missbruk, som emot denna näring sig inrotat, och så menligt inverka på dess bedrifvande; samt 3:o att, då seglande fartyg, hvilka ej förorsaka så niveket buller och oro 1 vattnet, som ångfartj-g, icke finge närmare än på visst afstånd nalkas de stränder, der strömmingsfiske idkas och redskap finnes utlagd, enahanda förbud måtte för ångfartygen utfärdas, äfvensom desamma icke tillåtas passera de intill städerne belägna skärgårdar, der strömmingsfiske idkas, utan efter träffande öfverenskommelse andra lossningsoch lastningsställen för dem utses. Af Herr Norin , som hufvudsakligen förenat sig i den af föregående motionär gjorda framställning, har egentliga hindret för strömmingsfiskets tillväxt i de norra Länen ansetts ligga mindre i sjelfva den nu gällande Lagstiftningen, än i Lagskipningens uppfattning deraf, hvarigenom jordegande-rätfen kunnat tillskansa sig ett större inflytande på fiskrättigheten, än Lagens mening vore.
KainmarRätten egentligen tillhörande partiella granskning, eller tillika en öfversigt af det hela af StatsVerks-förvaltningen för ofvanberörde år, samma års RikslTufvudbok derförinnan borde vara afslutad, på det den ifrågakomne granskningen måtte i sin fullständighet kunna för sig gu; och berodde det i öfrigt på StatsUtskottet, som, enligt 3o §. i Mom. Riksdagsordningen , ägde tillgång till alla StatsVerkets Räkenskaper och Handlingar, huruvida , beträffande läsningen af KonungaBref och Protocoller intill närvarande tid, en revision af sådane Handlingar, hvilka i anseende till tiden ej ginge i bredd med Revisionen af de afslutade Räkenskaperne, kunde anses ändamålsenlig. TJtskottbt får upplysa, att RiksHufvudboken för år 1827 visserligen ifrån September månad varit tillgänglig för Utskottet; men som alla öfrige för StatsMedel redovisande Verks räkenskaper, såsom utgörande Verilicationer till RiksHufvudboken, tillika böra öfverses, så vida en fullständig granskning af Statsförvaltningen äfven för det ifrågakomne året skulle verkställas, hvilket likväl den återstående tiden för Riksdagens fortfarande, i anseende till öfrige ännu oafslutade ärender icke synes medgifva; altså har Utskottet emir Jäsningen af K. Bref och Protocoller för en tid, hvars räkenskaper icke tillika granskas, icke uppfyl - Betänkanden, N:o 28 G, 287. 3g3 /er ändamålet af en ordentlig undersökning i förevarande afseende, ansett sig icke böra tillstyrka bifall till Hr Friherre Anckarsvärds ofvanberörde motion, hvilken af anförde skäl Utskottet tror böra förfalla. N:o 287- Utlåtande, i anledning al' väckt motion om rättighet för Hemmansägare i Herjeådalen till Skatteköp af visse KronoFisken. Uti ett ifrån II.
1 ssulra Iläftct. Siats-Utskottets Utlåtande N.-o u56. Materielen och stod i oskiljaktigt sammanhang med afslaget å förutnämnde 2:ne summor, samt alt, genom 3:ne Stånds beslut om uppförande å St*at at de 70,000 R:dr, Bonde-Ståndets ofvananförde beslut deslomindre borde kunna lydas derhän, att Ståndet, oberoende deraf, beviljat ett serskildt anslag at 45,000 Rldr, som delta sistnämnda belopp är det enda, hvarmed Ståndet medgifvit, alt det förutvarande Stats-anslaget för Materielen finge tillökas, och att, till följd häraf, volerings-propositioneu bort ställas på de af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Slåndet beviijade 54.000 R:dr och på afslag å all ytterligare tillökning. Utskottet har jemväl erhållit del af det hos Bonde-Ståndet förda Protocoll vid öfverläggningen 0111 den i Betänkandet N:o 215, angående regleringen af Riks-Slatens 3:dje Hufvud-Tilel, 18:dé punkten, förekommande fråga om jtrmeens Materiel, och dera! inhemtat, det meningen inom Bonde-Ståndet visat sig vara den, att afslå den af UtskolLet föreslagna tillökningen i anslaget å Stat för Arméens Materiel, att en del Ledamöter i stället velat bevilja 54,000 R:dr årligen för Bevärings-manskapets beklädnad, hvaremot andre dertill endast velat medgifva en lägre summa eller 45.000
Inom Wiske, Hinde och Faurås härader kunna endast Fagereds, Kjellsjö och Ullareds samt Nösslinge och Weddige socknar aflåta något timmer och bräder äfvensom Sibbarps, Dagsås, Rolfstorps och Skällinge socknar mindre partier bokved, hvilka alla effekter uppköpas i Falkenberg, Warberg och den öfriga skoglösa delen af dessa härader. Det återstående behof vet fylles från öfra delen af Faurås härad samt från Marks och Kinds härader i Elfsborgs län. Medelafståndet för vedtransporten är 2^ och för byggnadsvirke 3 ä 5 mil. Nästan hela Fjäre härad behöfver tillförsel af skogseffekter från Landvetters, Bollebygds och Marks angränsande härader. Från det förstnämda hämtas ved och byggnadsvirke landvägen, men från de senare flottas timmer och bräder öfver Inseredssjön och Lygnarn. Endast Förlanda socken inom häradet äger ännu någon skog till afsalu. Prisuppgifter: vid kusten '1 famn ved 18 ä 28 R:dr, '1 tolft timmer 48 k 60 R:dr, plankor 18 ä 24 R:dr samt vid östra gränsen ved 6 k 9 R:dr, timmer 8 k 16 R:dr och plankor 6 å 10 R:dr. Elfsborgs Lån. Kinds härad har i allmänhet och särdeles i de södra socknarne riklig skog3tillgång. Endast Gällstads, Grönahögs, Säms, Finnekumla, Tväreds och Marbäcks socknar sakna liihano. Mjöbäck, Elfsered, Holtsljunga, Svenljunga, Ullasjö, Orsås, Redslared, Refvesjö, Sexdrega, Ljushult, Roasjö och Hillared äga sådane, men utan afsättning til! följd af svårighet att transportera effekterne till saluplatser. I de nedra socknarne vid Ätrans östra strand, som äro de skogrikaste, uppgifves priset på timmer till 5 ä 6 R:dr tolften på stället. Kol och tjära försäljas i Borås och Ulricehamn. Priserna uppgifvas för ved 1 ä 3 R:dr pr famn, kol (i\ ä 5 R:dr pr läst, timmer 12 ä 18 R:dr, och plankor 6 å 12 R:dr pr tolft.
Stor-Brilanniske härvarande Ministrarne gjort tnunllige förslag om afslutande af en traktat emellan Kongl. Maj:t och deras monarker i ändamål alt, i betraktande sif Rysslands befarade planer att i en mer eller mindre aflägsen framtid och under en eller annan förevändning inkräkta på eller bemäktiga sig någon del af Norriges, vid Ishafvet belägna kuster, garantera Hans Majit besittningen af nämnde territorium; att, enär Kongl. Majit förklarat sig endast för det fall benägen alt med bemälde makter öppna dylika underhandlingar, att den erbjudna garantien korame att omfatta Sveriges och Norriges samfäldta områden, nyssnämnde Sändebud någon tid derefter muntligen anmält, alt deras Regeringar icke voro obenägna att foga sig efter denna Kongl. Majits önskan; samt att, sedan för Ministrarne lillkännagifvils, att Kongl. Majit förväntade ali förslag till traktat af båda Regeringarne skulle uppgöras och i vederbörlig ordning Kongl. Majit underställas, ett sådant förslag blifvit den 29 Oktober 1855 genom Kongl. Stor-Britanniske Ministern ademnadt. Den föreslagne traktatens antagande med några mindre väsentliga förändringar blef i olika motiverade yttranden af do begge Stats-Ministrarne och Norrska Stats-Rådet tillstyrkt, dervid, bland annat, anfördes, att, då Frankrike oc,h England tillbjödo annat Majit hjelp och bistånd mot ett möjligt angrepp, kunde icke förefinnas något Kongl, skäl att icke ingå derpå, än att samma makter hade såsom vederlag för eli dylikt bistånd fordrat medgilvanden, som de Förenade Rikenas stats-förfaltning, värdighet eller säkerhet icke tiliäto att göra, hvilket i förevarande fall ej vore förhållandet, Kongl, Majit vore försatt i nödvändighet att tydligt och bestämdt förklara antingen tillbudet förkastades eller antoges. Valet, som mäste göras, borde icke vara tvifvelaktigt. Ett förkastande af tillbudet skulle oundvikligen blifva betraktadt såsom ett tillkännagifvande deraf att de Förenade
Sedermera hade uti underdånig skrifvelse den 21 Juli nästlidet år Fångvårds-styrelsen meddelat, hurusom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län rörande behofvet af ett kronocellfängelse i Hudiksvall anfört, att länscellfängelset i Gefle visat sig vara alldeles otillräckligt för länets alla fångar, hvarföre detsammas utvidgande eller ett nytt cellfängelses uppförande inom länet vore af behofvet högt påkalladt, samt att med afseende så väl å länscellfängelsets läge i yttersta södra delen af det vidsträckta länet, som å den omständigheten, att flertalet af derstädes förvarade fångar införpassades från Norra och Vestra Helsinglands domsagor, uppförandet af ett nytt cellfängelse i länets norra del uppenbarligen vore att föredraga framför länsfängelsets utvidgande; i anledning hvaraf Fångvårds-styrelsen yttrat, att ehuru Styrelsen fortfarande ansåge ett nytt kronohäkte i Gefleborgs län icke vara oundgängligt, enär länsfängelset i Falun, dit fångfors - r 35,475: 02. 10,267: 40. 2,807: 99. 4,843: 72. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26. 11 lingen från Gefle skedde på jernväg, åtminstone merendels kunde mottaga de fångar, för hvilka utrymme saknades i Gefle länscellfängelse, Styrelsen dock vitsordade, att betydande fördelar skulle genom uppförandet af ett kronohäkte i Hudiksvall vinnas, såsom exempel hvarpå Styrelsen anfört, bland annat, att dymedelst kunde undvikas den olägenhet, som förut någon gång inträffat, att utrymmet i länsfängelserna i Gefle och Falun blefve för hårdt anlitadt, ett förhållande, som föranledt dertill, att Styrelsen måst från Gefle länsfängelse förflytta fångar till annat på långt afstånd beläget fängelse; Och hade Fångvårds-styrelsen på grund häraf hemställt, att Kongl. Maj:t måtte af Rikets
Med anledn. häraf beder jag att med några ord få bemöta detta yttrande, öfvertygad att StatsUtskis medlemmar skola dervid fästa åtminstone lika mycket afseende som vid Hr Gr. Anckarsvärds önskan och Hr Grins begrepp om öfv&)'flöd. Det är icke första gången man får höra talas om den o betydlig otjenstgöringen. Jag vill derföre begagna detta tillfälle att nämna några ord härom. Det förhåller sig med denna beskyllning liksom då man beskyller Arméen i allmänhet för att under fredstid ingenting hafva att göra, ingenting uträtta m. m. Detta mätte väl ej vara officerarnes fel, alldenstund de ej hafva någon rättighet att sjelfva bestämma öfver krig och fred eller öfver tjenstgöringens vidd. En indelt Subaltern-offieer är skyldig att nio månader om året bo och vistas inom sitt regeites stånd. Subaltern-officern vid Lifbevis-regeitet är skyldig att nio månader om året bo och vistas i Stockholm. Dessutom skola Subaltern-officerarne vid I,ifbev:s-rege:tet göra vakt hos H. M. Konungen och H. K. H. Kronprinsen. Vaktveckan infaller ganska ofta, derföre att Officers-corpsen ej är stor, endast 16 Subaltern-officerare, hvaraf mestadels ett par eller 3 äro, i likhet med officerare af de öfrige Garnisons-rege:tena, kommenderade från rege:tet till förråden o. s. v. Under de 8 dygn Subalternofficern är på vakt hos H. M. Konungen, skall han vistas på Kongl. Slottet om nätterna och så stor del af dagen som H. M. Nådigst befaller. Hans tid är således af vaktgöringen lika mycket uptagen som hvarje annan vakthafvande officers. Att han ej har någon trupp att på vakten kommendera, lärer väl ej vara hans fel och lärer ej eller minska den lid han är vakthafvande. Mötestiden är densamma för officern vid Lifbev:s-rege:fet.som för officerarne af det öfriga Infanteriet — 1 månad å 6 veckor.
Denna fcrnuftsenliga fordran uppfylles icke af decimal-syslemet, som jag af denna anledning icke af någon fördom skulle för min del önska aldrig mätte läggas till grund för en förändring i nu gällande mått, mål och vigter. Man har äfven velat finna det för nalional-äran kränkande att förkasta eller ens uppskjuta en reform, som andra civiliserade länder och till och med våra grannar i öster till en del redan hafva antagit. Någon synnerlig våda i detta afseende anser jag dock icke vaia för handen, så länge ännu* England och Europas största handelsplatser i> ke funnit för godt a t 4 Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, No 78. en annan föresyn.* Deruti ligger Väl för oss Svenskar i delta, såsom i andra fall, en respectabel bevisning. Det må dock tillåtas mig att i korthet anföra några af de erfarenhels-rön, som Frankrike har att erbjuda oss efter ett snart femtioårigt användande af decimal-systemet. Redan långt före revolutionen förspordes i detta land en allmän missbelåtenhet med den stora oredan i mått, mål och vigt. Icke nog, att inom serskilda provinser funnos serskildta benämningar, utan för samma benämning vore valeurerna olika efter olika orter och olika varor. Allt intill denna lid hademan dock funnit oöfvervlnnerliga hinder forén nödig reform i detta afseende. Men sedan revolutionen sönderbrutit alla gamla samfundsförhållanden., trodde man, att då, om någonsin, var den rätta tidpunkten inne för att införa ett verkligt mätnings-system, som, gällande för hela landet, kunde utrota den gamla villervallen. Den första naturliga frågan blef nu den att bestämma sjelfva hufvud-enheten för längdemåttef, på hvilken hela det n}'a systemet kunde byggas. Men man ville bestämma den icke på ett måfå, utan efter ett oföränderligt naturförhållande. Man fördes då på den stora genialiska ide^n, värdig ett upplyst folk, att lägga jordmeridianens längd lill grund för hela det nya mätnings-systemet.
Vore det ej tid att något minska detta tvång, för den husliga andaktens, för det kristliga troslifvets eget upplifvande? Ett förslag i denna riktning var, på grund af inkomna, tänkvärda motioner, af några Utskottets ledamöter uppgjordt, men blef förkastadt, och i stället 1726 års konventikelplakat bibehållet i hela dess hårdhet. Mot denna, såsom mig synes, förhastade åtgärd får hos Rikets Ständer jag anföra min vördsamma reservation. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Sept., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om brottmålsransakning ars hållande i länshäktena. Till Lag-Utskottets behandling har Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Grefve Posse, Fredr. Salomon, ingifvet memorial, deruti lian, i ändamål att inskränka behofvet af fångforsling och de deraf följande utgifter och olägenheter, föreslagit, att domhafvande å landet måtte berättigas att i länshäktena hålla brottmålsransakningar, antingen om dessa häkten undergått förändring efter cellsystemet eller icke, samt, då aflägsenheten ej vore för betydlig, utan afseende derå om länshäktet vore belagetjnom domsagans gräns eller ej.
Tillsammans R:d. 16,296: 29. 10. hvarå innevarande år blifvit betaldt i Capital och ränta 1,851: 4°• n» I afseende på tillräckligheten af det till slående förlagslån å ManufacturDiscontfonden afsatta anslag, 200,000 R:dr, hafva Revisorerne inhemtat, att summan af beviljade förlagslån, hvilka, i brist af tillgång, icke kunnat utassigneras, i närvarande stund uppgår lill 129,666 R:dr 32 sk. Då dessa lån, jemlikt Kongl. Brefvet den 9 Decemher 1818, meddelas på 6 års tid, emot 4 procents ränta samt förbindelse att under de 3 sista åren på Capitalet årligen afbetala en tredjedel, skulle en årlig lånetillgång af omkring 33,000 R:dr å fonden vara att påräkna; men denna tillgång nedsätles ytterligare genom anstånd med capitalafbetalningar, som icke sällan medgifvas låntagare, hvaraf åter blir en följd, att utsigten för de nya låntagarne, att komma i åtnjutande af dem beviljade förlagslån, allt mera inskränkes. ManufacturDiscontfondens osäkra fordringar, som vid 1829 årsslut utgjorde 181,785 R:dr j6 sk. 3 rst., blefvo väl år i83o ökade med 3,654 R‘dr 3a sk. 8 rst. och år i83i med 6,5ii R:dr 38 sk. 8 r:st.; men då, medelst utdelningar i Concurser, samt derigenom att åtskilige Cessionanter nödgats anskaffa borgensförbindelser för capitalskuldernes successiva inbetalning på vissa terminer emot eftergift af förfalloräntan, till fonden dels influtit, dels ingått bland säkra fordringar, år i83o, 3,8oo R:dr 12 sk. 4 rst, och år i83i, 7,342 R:dr 9 sk. 3 rst., befanns summan af fondens osäkra fordringar vid slutet af sistnämnde år nedsatt till 131,109 R:dr 18 sk.
Bonde-St. ankommet prot.-utdrag N:o 307 för den 3 dennes, innehållande, ibland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Ronde-St:s beslut rörande 33:dje punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 99, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens sjette hufvudtitel. Gr. Mörner, Carl Göran: l)å det beslut R. o. Ad. redan i frågan fattat, öfverensstämmer med det, hvari Bonde-St., såsom synes af denna inbjudning, stadnat, torde samma inbjudning icke påkalla annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos., ansågs inbjudningen ej föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Fortsattes pröfningen af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 118, i ani. af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen; och förekom nu: 23:dje punkten (sid. 1), jemte förslaget litt I. Gr. Mörner: Till följd af R. Sl:rs särskilda framställ ningar, har K. M. flera gånger ändrat föreskrifterna i detta hänseende. Sålunda hafva vi rektorer, af hvilka somliga äro tillsatta på lifstid, somliga på 3, andra åter på 5 år. Skulle nu Utsk:ts förslag vinna bifall, finge vi ytterligare en klass af rektorer förordnade »tillsvidare.» Af dessa olika slag rektorer vill det synas mig att det sistnämnda skulle blifva det sämsta. När rektor är tillsatt för lifstiden eiler på viss tid, har han trygghet vid beräknandet af sin verksamhet och kan latta intresse för det uppdrag han fått; men när han står på så osäker fot, att han hvilken dag som helst kan skiljas från sin befattning, kan man icke hoppas att han skall omfatta densamma med den värma och det nit, som äro oeftergifliga vilkor, om hans verksamhet på denna plats skall blifva rätt gangnelig.
Det är sannt, att Domstolarne hade gifvit allt åt den ena sidan; men den tankan är visserligen icke mycket vågad, att snart skulle Högsta Domstolen hafva gifvit allt åt den andra. För mig åtminstone står det klart som dagen, att ett Testamente, som i sin egen ordalydelse bjuder för sin verkställighet ett vilkor af annio en handling att vidtaga, är intill dess vilkoret nppfylles, intill dess den ytterligare handlingen yidtages, blott ett löfte, men icke mer; emedan, så länge i en gåfva ännu något återjiär, så länge är också gåfvan ofullbordad; och emedan, om Testator velat fullborda sin gerning, så hade väl ingen ting varit lättare^ än att också gifva Reglementet, som återstod. För mig synes det klart, att Testator velat besinna sig på fullbordandet, men dog inom besinningstiden ; och sannerligen vill det, inför nutt förstånd, synas, sorn behöfdes en lång besinningstid för att lemna fullbordan åt en så besynnerlig gåfva, sorn dfen, hvarigenom man till ett ändamål, oiång - 390 Den io Julii J, m. faldiga gånger mera, än som för ändamälet behof des, eller ens dertill kunde användas; samt gaf det på ett sätt, sorn lemnade en möjlighet, att årliga öfverskottet kom hvarken ändamålet, eller arfvingarne till godo. Jag kastar skugga på ingen; och påminner gerna om den sanning, att Administratorerne här voro fullkomligt hederlige Män; men annat är frågan derom, och helt annat är handlingens behof att närmare besinnas, för att göras klokare, hvartill ännu fordrades att, i Reglementet som återstod, afhjelpa den brist i öfverensstämmelse, emellan medel och ändamål, som Testamentet framställde. Med en smula rätt åt dessa reflexioner kan man icke neka, att en sådan rättelse var den billiga medelväg, som borde vara båda sidornes önskan.
Men jag förmodar, att ingen af oss faller så platt ifrån Olympen ned på den usla jorden. Således: en skål för Athen! Må det försvinna från jorden! – Och taga våra fordringsegare med sig! – Athen? Hvad är Athen? En skål för jorden! Må hon sedan sönderfalla i atomer! Må hon försvinna under våra fötter! – Myro, här är förträfflig plats på soffan vid min sida! Lägg dig här, medan jorden försvinner under oss. Beklagligtvis, Myro, är det egentligen icke du, som jag önskar i min famn, när jag nu sväfvar i ethern öfver en förintad verld. Men det betyder föga: i mörkret försvinna alla skiljaktigheter. Ut med lamporna! – Jag frågar ännu en gång, hvad tiden lider, stammade Palladios rusig som de öfriga, – ty sedan jag blifvit en gud, vill jag vara en ordentlig gud med goda borgerliga husvanor, som släcker min lampa vid midnattstiden, aldrig förr och sällan sednare. Hvad lider tiden, frågar jag? – Hon är öfver midnatten. – Nåväl, ut med lamporna! Hvar är Praxinoa? – Inga närgångna frågor! svarade Olympiodoros. – Men benrangelsmannen finnes på sin plats, Palladios. Midnattstiden är förliden. Jag är sömnig. Ut med lamporna! – Nej, nej, vi skola dansa. Hvarför har musiken tystnat? Spela upp Kalabis, Kalabis! – Hvem begär Kalabis? – Benrangelsmannen. – Gif mig en friskare krans! – Tag benrangelsmannens! – Kalabis! Jag figurerar mot min unge Syrier. Kalabis! – Fyll min bägare! – Tag benrangelsmannens! – Slafvar, ut med lamporna! – Slafvar, spelen upp Kalabis! – Ut med lamporna! – Kalabis, Kalabis! Sedan ropen och det allt oredigare samtalet fortgått en stund på detta sätt, återvände Annæus Domitius till sina gäster. Han hade i aulan väntats af den kejserlige kuriren. Det bref, som denne medfört, bar prokonsuln af Akaja nu i sin gördel.