Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Södre Otefol utte ner od) Ut fl a o d l)matjef)anba anföfttiitgar od) befrnär (inbegr. kanjli^geb. a 6 9i:br 8: 24. Södr Som, 2)efertionébom, konfirmation pd förläning od) Stefolntion af 2000 9t:brö märbe (inbegr. kan$li*geb. a o 9i:br) . io: 24. 10,000 bitO ( bito a ia -) 17: 24. 20,000 bito ( bito a 50 ~) 32: 24. od) för (marje fulla looo 9l:br berutöfmer l 9i:br 24 ff., motfroaranbe kan$li*gebiiljr. Silla Södre 3) o mar imber 2000 9t:br famt fäbaitc, l)ioilfa ide röra något beftäuibt märbe, liffotit för 9tefotutioncr t all* mäul)et (inbegr. kanjli^geb. å 6 9f:br) 8: 24 8ejbe 93 a fö för refa till utrifeö ort (inbegr. kanjli*geb. a 4 9i:br) . 10: — 6tatö*SDtinifternö för Utrifeö Slrenberna pafi för utlänbff refanbe att i 9iifet tidomina . 4: — SS emid frdtt Saftid* @tatd49tiniiiern pä anmälan om tibitiitgar (inbegr. kait$li*geö. a 3 9i:br) 5: 12 2)eit bel af föreitäntnbe afgifter, font motfmarar be forbita ftgill* penningarne, utgör: 20 9t:br fe. d Sibell, gril)crre
Mot samme talares yttrande, deri han ordat om militärens rättighet alt använda vapen, får jag göra den anmärkn., all militären äger ingen rättighet att använda vapen, utan skyldighet, sedan myndigheten, som öfver den beväpnade styrkan befaller, sagt att skyldigheten inträder till verksamhet. Det är nödvändigt att göra skilnad mellan lättighet och pligt; talaren använde ordet rättighet i stället för pligt, men det är förhatligt att tillmäta militärmakten tillgöranden vid sådana här tillfällen som en rättighet, då deremot det icke blir förhatligt, örn man säger, att detär militärens pligt, då myndigheten, som öfver densamma äger att befalla, tillsäger, att ögonblicket nu är inne alt utöfva denna [digt. Tuldien har äfven sagt, att om massan yttrar sig genom >4 Den io Juli f. ra. anfall på person och egendom, så vore upplopp för handen ; men så länge fysiskt motstånd icke ägde rum på massans sida, kunde det ej så anses: fysiskt motstånd säger talaren — för att ett fysiskt motstånd af folket skall kunna äga rum, så måste ju ett anfall på folket förutsättas? Skulle således militären först anfalla folket, och folkets brottslighet inträda då det mot ett sådant opåkalladt anfall visade fysiskt motstånd? Detta är ju en rak och ren förvillelse i tankegången; — man kan väl ej sägas utöfva ett fysiskt motstånd utan att tillika förutsätta ett anfall; men en folkmassa kan sägas utöfva ett moraliskt motstånd, när den visar olydnad mot den myndighet, som af rättighet och pligt uppmanar densamma att gå hem och icke deltaga med de få personer, som äro deribland, i brottslig afsigt. Jag ber om ursägt att jag varit vidlyftig, men jag tror, att man bör uttala sin öfvertygelse i en vigtig fråga. Frih. Boye: Jag ber att till Gr. Posse få framföramin tacksamhet för det loyala sätt hvarpå han upptagit mina anmärkn:r, ett sätt, som ger mig anledn. till den förhoppning att han gör rättvisa åt mitt uppsåt som varit, icke att klandra, men, om jag så får yttra mig, att förbättra den lag, som blifvit föreslagen. Jag anhåller äfven att ännu få vidröra ett par omständigheter.
Till verkningsbeloppet vid alla dessa utgjorde år 1833 20,3ig SkU 24 AS! 5 U\ år 1834» 23,512 SkU 2 LU. 10 U; år i835, 12,403 SkU. 13 LU.\ år i836, 32,070 SkU. 3 LU., och år 1837, 20,5o3 SkU 4 LU, eller tillsammans 108,868 SkU. 20 LU. i5 U; således per medium 21,778 SkU 1 g LU i5 U under en blåsningstid, inberäknade fridygn, af 876 dygn ig g/i o timmar, med användande af 45,575,92 SkU. bergsvigt, rostad Malm, och 21,652, 48 Läster Kol; hvarvid anmärkes, att det i Masugnen vid Harnäs tillverkade Tackjern begagnas af Forssmarks Bruk i 15 Stockholms Län, hvaremot Wattholma Bruk här i Länet betjenas*af tackjernsblåsningen vid Länna Masugn i Stockholms Län. Stängjernssmide sker vid 9 Bruk, nemligen: Leufsta, Carlholm, Österby, Gimo, Strömsberg, Ullforss, Söderforss, Elfkarleön och Wattholma.
Ett riktigt sätt är att under resan medtaga en liten spritapparat; på hvarje station där tåget håller minst tio minuter skall man i så fall kunna bereda en dryck, som har den för barnet mest passande värmegraden, liksom man genom kokningen kan tillintetgöra de smittsamma partiklar, som kunna finnas i mjölken. Emellertid är det nalurligtvts omöjligt att göra mjölk, som löpnat under vägen, normal och sund igen. Af dessa skäl är riktigt att tillråda mödrar, som med sina småttingar måste göra långa järnvägsresor, att såväl under vintern som sommaren icke taga med sig vanlig komjölk o c h ej häller köpa sådan under vägen, utan anskaffa mjölkpreparat — kondenserad mjölk — i bleckdosor eller flaskor. Denna mjölk skall väl tillsluten hålla sig längre, o c h då man kan blanda den med varmt vatten, skall man alltid ha en sund dryck åt de små. Socker tager man äfven med sig, och o m man, som sagdt, vid hållstationerna skalfar kokt vatten, kunna de små passagerarne få sin föda lika god och regelbunden som hemma. Vattnet kan hållas länge varmt, o m man lindar in flaskan i ylle eller lägger den i en med filt fodrad pappask. Dr. G. Goda gåfvor. an gifver ofta bort gåfvor, utan att först hafva gjort klart för sig deras verkliga värde. Synnerligen är detta förhållandet, då man gifver något åt barn. M å n g e n g å n g få dessa emottaga rätt dyrbara saker, hvilka blifva dem mera till skada än gagn. V i vilja härmed påpeka ett slag af gåfvor, som aldrig gärna kunna blifva till annat än nytta och glädje. Vi mena lifräntor. E h u r u lifränteanstalter länge funnits i vårt land, är det dock ännu jämförelsevis fa, som anlita dem. Detta beror kanske mycket därpå, att man i allmänhet endast känner dem till namnet. D e t skulle blifva för långt, att här lämna en utförlig redogörelse för desamma, men v i vilja ändock genom några rader framhålla deras värdefulla verksamhet, i h o p p om att därigenom kunna gifva en fingervisning åt dem, som vilja skänka de små nyttiga och varaktiga gåfvor.
Arrhenii enka Lovism Reuter, sorn, jern e 4 minderåriga barn, befunne sig i knappa omständigheter, måtte, me dt afseende å mannens i lifstiden ådagalagda, allmänt erkända, medborgerliga förtjenster, lå sig tillagd för sin återstående lifstid en årlig pension af 500 rrdr b:ko; varande af motionärerne, såsom ytterligare skäl för berörda framställning, jemväl anfördt: att, ehuru Arrhenius redan år 1819 utnämndes till Protokoll-Sekreterare och år 1824 erhöll Expeditions-Sekreterarebefattningen i Kongl. Kansli-styrelsens expedition, samt intill slutet af år 1833 bestred de till dessa tjenstegrader hörande göromål, han likväl aldrig uppburit högre lön än den som tillkommer en kopist; hvaraf inträffat att, då bemälde styrelse såsom serskildt embetsverk indrogs, Arrhenius, som då uppförts å indragningsstat med ett emot kopistlönen svarande belopp 293 Rdr 32 sk., icke allenast betagits allt tillfälle till löneförbättring och befordran, utan älven förlorat rättighet till inträde vid Civilstatens pensionsinrättning i den för Expeditions-Sekreterare bestämda klass, der pension för enka utgör 400 Rdr. samt haus efterlernnade enka således måst åtnöja sig med ett årligt pensionsbelopp af 150 Rdr. Efter vunnen kännedom derom, att boets behållning efter frami. Expeditions-Sekreteraren Arrhenius icke varit så ringa att hans efterlernnade enka och barn kunna anses vara i behöfvande omständigheter, finner Utskottet sig böra afstyrka Rikets Ständer att till ifrågavarande motioner lemna bifall. 34:o. Utskottet har jemväl fått emottaga 2:ne serskilda motioner, hvaraf den ena blifvit väckt inom Presteståndet af Doktor Sjörling, med hvilken Doktorerne Björkman, Abr. Nordström och J.
St:r i sin skrifvelse ang:de detta ämne till K. M:t förbehöllo sig, att, vid ombildningen af Krigs-Coll., statsverkets utgifter icke ökades Öfver det till Krigs-Coll. utgående anslag genom oskäliga anspråk af de derstädes anställda embetsoch tjenstemän. K. M:t bär ställt sig detta R. St:rs förbehåll till efterrättelse, samt för tjenstemännen i arméförvaltningen föreslagit löner, som ingalunda kunna anses för höga, utan snarare äro, vid jemförelse med enahanda befattningar inom andra embetsverk, en och annan grad lägre. Hvad beträffar Frih. Liljencrantz’ anmärkning, att den af K. M:t framlagda stat för arméförvaltningen ej är definitiv och att K. M:t velat under en tid pröfva, huru stor personal kunde behöfvas lör det revisionsarbete, som inom embetsverket kunde ifrågakomma, får jag upplysa, att, då fråga uppstod, om granskningen af vissa till landtlörsvaret hörande årsredogörelser borde öfverflyttas till Kammar-Rätten eller bibehållas inom arméförvaltningen, båda embetsverken häröfver afgålvo utlåt., samt att Kammar-Rätten förklarade, att, om berörde granskning skulle öfverflyttas på densamma, förökning af dess tjenstemannapersonal blefve erforderlig. Jag hemställer, om K. M:t vid sådant förhållande kan anses hafva afvikit från de af R. St:r faststälda vilkor för arméförvaltningens inrättande, och om K. M-.t icke halt fullt skäl till sin i detta afseende gjorda framställning. Att, såsom Frih. Liljencrantz här yrkat, ställa ett ordinarie embetsverk på extra stat, det tror jag vara något nytt; väl bar jag hört talas om, att ordinarie embetsmäns löner blifvit uppförda på interimsstat, men deremot har jag aldrig funnit, att ett helt ordinarie embetsverks stat blifvit upptagen på extra statsreglering. Jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos. Frih. Liljencrantz: Den siste värde talaren yttrade, att han icke förstår, huru jag läst Exped.-Utsk:ts skrifvelse till K.
Frol.-Utdrag den 19 November 1859. 55 S. D. Föredrogs ånyo oell lades lill handlingarne Banko-Ulskotlels Memorial N:o 2, med öfverlemnande af Banko-fullmägtiges till Utskottet afgifna berättelse. S. D. Remitterades till Stals-Utskoltet i Ståndet denna dag framställda motioner: l:o. af Prosten Söderberg, om anslag af 56,000 R:dr IUmt för anskaffande af 2:ue mindre lodnings-ångbåtar till begagnande af Sjökarte-kontoret vid sjömätningar; 2:o. af Prosten Wåhlander, angående låneunderstöd för upprätthållande af S:t Ragnhilds lielsobrunns-inrättning i Söderköping; och 3;o. af Biskop Bergman, om anslag af 1,800 l\:dr Bunt årligen till understöd åt fattiga bland Lapp-allmogen. S. D. Föredrogs ånyo en af Kyrkoherden Otterström den 16 dennes väckt motion, angående inrättande af förliknings-domstolar. Remitterades till Lag-Utskottet, sorn torde finna nödigt att, för behandling af denna motion, begära sammanträde med annat vederbörligt Utskott; och skulle vid remissen afgifna yttranden till Utskottet åtfölja. Frän Vållofl. Borgare-Stdndet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne: l:o. Banko-Utskottets Memorial N:o 2, med öfverlemnande af Banko-fullmägliges lill Utskottet afgifna berättelse; och 2:o. Nämnde berättelse. S. D. Remitterades, vid förnyad föredragning, till Slals-Utskoltet Herr Bydins bordlagda Motion N:o 8, angående lån af Statens medel lill anläggande af en jernbana ifrån Borås till närmast tjenligaste punkt vid vestra stambanan. S. D. Vid förnyad föredragning remitterades till Lag-Utskottet Herr Wahlboms Motion N:o 11, angående förändringar i Skiftes-stadgan.
Vi uppehöllo oss endast en natt och en morgon för att invänta ångbåten till Lyon. Man far till Lyon utåt Saônefloden på långa smala ångbåtar, hufvudsakligen beräknade för varor och följaktligen högst obeqväma för passagerare. Men de kroppsliga obehagen få en ersättning genom strändernas skönhet och den njutning, de skänka hvarje öppet sinne. Anblicken af Lyon för den, som nalkas denna stad utåt Saônefloden, är fullkomligt jemförlig med Stockholm från Mälarsidan och erinrar derom på ett öfverraskande sätt. En del af Lyon är nemligen byggd terassformigt på en hög bergås, liknande Södermalm, och den majestätiska floden har en bredd, som uppgår mot flera af Mälarens farvatten mellan skären. På sätt och vis finnes till och med i floden ett slags skärgård. Den grenar och delar sig på flera ställen och innesluter små öar på hvilka man byggt boningar i de mest fantastiska former. Alla möjliga byggnadsstilar äro här representerade på hvar sitt lilla område. Några likna grånade ruiner från medeltiden, andra leende, hvita, italienska villor, schweiziska hyddor, kinesiska pagoder och byzantinska tempel. I fonden och på sidorna presenterar sig sjelfva staden, i ståtlig höghet omslutande dessa små älskliga boningar, hvilka tycktes vara foster af den allvarsamma idoga stadens ungdomssvärmerier Om Lyon och Rhônefloden till Avignon på annat ställe 3. I Avignon dröjde vi ej länge. Jag fick knappt i flygten uppfatta dess ruiner och antiqviteter. Under en promenad omkring den lilla staden betraktade jag likväl med en viss rörelse af nyfikenhet de hermetiskt tillslutna fönstren i vissa hus, de låga murarne kring en dyster klosterträdgård och dylikt mer, erinrande om påfvarnes residensstad under deras »babyloniska fångenskap». Från Avignon till Marseille – jernvägen. Om Marseille vore mycket att säga, ifall ämnet ej vore vidrigt. Der råder ett förvånande djupt sedeförderf, tio gånger svårare än hvad jag upptäckte i Paris, och det eländigaste prejeri på hotellen.
Banco i Sex är dä sä stora fördelar, ined en sa ringa starf kunna winnås. I närwarande tidepunct synes sädane landtwinningar wara bade de ädlaste och möjligaste, som sörwärfwas med Pivg, Spada och Hammare, lika mäglige öka nationel» wälmägan och hela hwad Krigen färat, samc blott fordra den Jdoges Swelt, men sparar dess Blod» Alla omständigheter om denna betydliga odling äro dessutan redan uplyste genom anmärkningarne öfwer Pitea Lappmarks upodling, tryckt 1809, hwilken lemnar lika fägnesamma som Utförliga underrättelser om dessa sä länge misskände widlyfrige Landsträckors fördelaktiga beskaffenhet, styrkte och besannade af däwarande Directeuren k'. Larxelan, Den 26 Februari!. rrZz Prosten Öhrling, Dalkarlarne Läck i Hjortnäs, ?ehr sonson I^äng, samt luckors Lrlon i Torsb rg genom deras bifogade betyg, att odlingen är för Nasafjells Silfwer Werk högst nödig och nyttig, samt att detza Myror bringas genom afdikning till omanlig fruktbarhet, och alstra kraftigare Foderwäxrer än i andra orter, jemwäl att Kryddgärds^Frngter redan der lrifwas, och siuteligen att den förtidiga frosten förswinner i samma mahn som odlingarne avancerar.
Inspektorn hade bedt att få tala vid frun för att visa räkenskaperna; men hon hade låtit svara honom, att hon ej kommit sig i ordning ännu och var trött efter resan. Hon ville gripa fatt i hvad som förut intresserat henne, m e n kunde ej, o c h i hemmet där hvarje möbel, hvarje den minsta småsak varit henne kär, o c h där hon själf ordnat allt, kände hon sig s o m en främling. Då några, s o m h o n tyckte, ändlösa dagar förgått, fick hon ett bref med friherrlig krona. Det var Elin som räckte henne det o c h hon förstod med ens att dottern spionerat på henne och öppnat postväskan af misstänksamhet. Det låg något så vredgadt o c h på samma gång sorgset i den blick hon gaf Elin att denna, utom sig af förtvinan, rusade ut ur rummet. Magda låste dörren, lade bort brefvet, tog det och lade åter bort det. Så fick det ligga länge, medan h o n försjönk i tankar o c h hela hennes föregående lif liksom drog förbi. — Så bröt hon det m e d skälfvande fingrar. Hon kände sig så ung o c h varm ännu o c h det var kärlek s o m bjöds henne! Det var ersättningen för den stora missräkningen i hennes lif, som nu stod att vinna o c h s o m hon tyckte sig ha rättighet att utkräfva, skulle den betalas än så dyrt. Det var morgon, när h o n steg ur vid järnvägsstationen, hvarifrån h o n hade en half mil till sitt hem. Hon hade ej telegraferat efter skjuts, ty öfverraskningen skulle göra sammanträffandet m e d dottern lättare, trodde hon. H o n visste, att hon skulle stå till ansvars för sitt uteblifvande, o c h kände en hemlig bäfvan för att behöfva förklara, redogöra och söka undflykter — de hade ja haft hvarje tanke gemensam, hon o c h barnet. Hon kände ingen glädje öfver att k o m m a hem, eller öfver något annat i världen, endast beklämning, tomhet o c h nedslagenhet. När h o n for bort, hade snön bredt sig mjuk och hvitskimrande öfver skog o c h fält, och nu var det midt i vårbrytningen.
På äldre dagar blef hon äfven föremål för en annan stor skalds, Leopolds, versifierade hyllning. Fredrika Bagge dog ogift och 83 år gammal den 10 sept. 1848 i Öija prestgård, hos sin svågers brorsson, kontraktsprosten J. J. Nibelius. Hon har till behöfvande i Klara församling i Stockholm gjort en donation, som bär hennes namn. * * Professor Gustaf Ljunggren har ynnestfullt fäst min uppmärksamhet på detta, 1827 tryckta, tal. Vid sin makes död kände hon begynnelsen till sin egen. » * Och härmed bleknar den unga prestfrun i Skatlöf, » lilla söta Clara », bort ur Kellgrens skaldesaga, för att lemna plats åt en helt visst i såväl inre som yttre fägring mera strålande gestalt: dottern af Söder och Nord — Christina Palmsvärd. " I \ (är syrenerna blomma. " Af Sune Folkeson. (Slut från n:r 22.) JSj » !l|å gick hon också och drömde om syreJ&lt;S Och hon kom till parken. Teet dracks under skämt och roliga anekdoter om professorer och dumma examensfrågor och dito svar. Siri blef så liflig och uppiggad, att hon började tala om sin skola, hon slöt i fjor — och stämningen steg, och man hade kommit som en ton högre upp. Men plötsligt blef Ragnar allvarsam, förklarade litet pojkaktigt, att han hade lofvat Siri hjälpa henne med en kria öfver syrenerna, och att de nu skulle » studera dem efter naturen », så att det blef realistiskt och med kläm i, och icke det vanliga flickjolmet. Och på så sätt kommo de att sitta ensamma, på, den lilla bänken ofvanför syrenerna vid kanalkanten. Den ljusa, underbara sommarnatten, hvarken dag eller natt, utan en klar skymning, låg kring gångar och snår, och himlen stod ljus och lätt. Den tryckte ej ned, den lyfte det tunga med sig upp i stället. Jorden stod liksom höjd, som behöfde den blott taga ett språng för att slita sig lös från sina stöd och simma bort i rymden. En underbar stämning, något emellan en fantastisk saga och en ljuf dröm, mellan dunkel och skimmer. Något löftesrikt och dock vemodigt.
D essa al allmänna rösten påkallade åtgärder böra ju, såsom högst Den 17 Juli. f. m. 787 nödvändiga för mer än ~r af Rikets inbyggare, föregå det afseende man sedan lättare torde fästa vid understödet åt Götha Caj nal-Bolag, sora man då icke kunde säga hafI va i förväg fått sätta sig i besittning af fördelar, hvilka betagit utvägen till hela Rikets Näringsidkares understöd. Till min bär framställda vördnadsfullt önskan, om den af Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifalles, torde få läggas den: Att Eders Excellence täcktes an. moda de öfriga Ståndens Talman att förena sig derom, det måtte frågan om Götha Canal blifva hvi'ar,de, tilldess det Särskildta Utsottets förslag till Rikets upphjelpande ocl» Financeplanen blifvit afgjorde; hvarefter både viljan och förmågan torde lättare sammanjemka sig i frågan om understödet för Götha Canal. Friherre St etel von Hollstein, Corfitz Ludvig: Med Herr von Heyne conformerar jag' mig, till alla delar. Att komma de nödställda i Landet till undsättning, är af vida större vigt än att bereda efterkommande någon förmon af Canalen, om den sednare någonsin sådant åstadkommer. Imedlertid torde det sednare ämnet få hvila till dess det förra är afgjordt. 7^3 Den 17 Joli. f. m. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, tillkannagaf, såsom Ordförande för det Särskildt» Utskottet, att dess förväntade Betänkande ofelbart skulle denna förmiddag inkomma till Riksens Sländers Plena; men att en annan fråga, hvilken äfven vöre af stor vigt, likaledes återstode nämligen, om Allmänna Magazinsinrältninren. Det Särskildta Utskottet hade, för att bestämma vissa allmänna grunder för densamma, sammanträde med OeconotnifUtskottet, som skulle befatta sig med d t n glementarUka af förslaget.
Men om resultatet häraf blefve något, och denna del af allmänheten skulle finna att vi hade fått en dålig och bristfällig ny grundlag, så vore detta resultat långt ifrån något godt, tvärtom ett så dåligt och skadligt dylikt, att man, sedan förslaget nu en gång är lag, bör befordra motsatsen, i stället för att söka ingjuta en sådan föreställning hos folket. 3:o. Skulle det vara att, åtminstone till en del, beträda samma bana som de, hvilka föranstaltat adresserna, att vilja göra de djupare lederna af folket delaktiga i strider, som föras vid riksdagarne, och framkalla den stora allmänhetens omdöme öfver de frågor som der utkämpats. 4:o. Borde protokollet för att rätt kunna studeras och bedömas vara åtföljdt af både vår gamla och vår nya riksdagsordning, hvilka säkerligen varit för dyra att köpas af dem, som nu skulle låna denna lilla bok, och hvilka oss vetterligt icke blifvit socknevis utdelade, fast detta vore än nödigaare, samt hvilkas innehåll säkerligen är mycket oredigt kändt af de aldra flesta af de förmodade låntagarne, fastän nästan alla adresserna börja med de orden: »Efter tagen noga kännedom om» det nya förslaget. Till dessa våra egentliga och princpiella skäl emot utdelningsförslaget, fogar sig äfven de ekonomiska, eller att för denna sak utgifva nära 900 eller minst 700 E:dr af den hårdt anlitade Eiddarhuskassan. Den upplysning har vunnits, att om utgifvandet af detta protokoll öfverlåtits åt en förläggare omedelbart efter det stenograferna hunnit uppsätta detsamma, så hade flera med begärlighet åtagit sig utgifvandet utan någon omkostnad för Eiddarhuskassan; men då nu minst sex veckor från dea dagen den stora frågan afgjordes säkert kommer att förflyta innan häftet kan blifva färdigtryckt, anse förläggarne intresset för diskussionen så mycket hafva svalnat, att de ieke vilja försöka företaget.
Majit i underdånighet anhålla, det sådana åtgärder vidtoges, hvarigenom åt qvinnor kunde beredas kostnadsfri undervisning vid Akademien för de fria konsterna samt åtnjutande af de förmåner, som dermed vore, enligt stadgarne för denna Akademi, förenade, dels bevilja ett årligt anslag af 4,000 Ridr Rimt, att af E. K. Majit disponeras för ifrågavarande undervisnings lämpliga anordnande. Då man i flere andra rigtningar öppnat utvägar för qvinnan att förskaffa sig kunskaper och talanger, för att dymedelst sätta henne i tillfälle att bereda sig en mera oberoende ställning i samhället, synes nämnda förslag så mycket mera förtjent af uppmärksamhet, som den sköna konsten ostridigt lika väl egnar sig för behandling af qvinnan, som af mannen. De föreskrifter, som i den för Akademien utfärdade nådiga stadga meddelas, synas ej heller antyda, att, enligt densamma, tillträde till Akademien skäligen bort qvinliga elever förvägras. Då emellertid undervisningens utsträckning till qvinliga elever nu ej kan åvägabringas utan ökad uudervisningsskyldighet för Akademiens lärare, fordrar billigheten att desse derföre erhålla någon ersättning. Rikets Ständer hafva fördenskull i anslaget för Fria Konsternas Akademi beviljat Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 169. en tillökning af 4,000 Ridr, på det att åt qvinnor må bereda3 tillfälle till kostnadsfri undervisning vid nämnda Akademi och åtnjutande af de förmåner, som, enligt Akademiens stadgar, äro dermed förenade. Musikaliska Akademien» 71:o Hos Rikets Ständer är vordet anfördt, hurusom vid Musikaliska Akademien lärotimmarne, som enligt 1856 års stat, med ett års-anslag af 9,000 R:dr, utgjort 63, år 1858, då års-anslaget fördubblades, blifvit ökade till 141 i veckan. Efter 1858 års organisation hade emellertid flera förhållanden inträffat, som framkallade behofvet af ett ökadt antal lärotimmar, äfvensom i följd deraf ökade löner m. m., i brist hvaraf undervisningen blefve till stor del hämmad i sin utveckling.