Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Biskop uppföras i5oo R:dr. Bifölls. 5:te Punkten. Angående anslag till aflöning för Lärare vid en af Sällskapet för Vex elundervisningefis befrämjande inrättad Normalskola. Friherre Anckarswärd: Jag anser såsom det mest bedröfliga bevis på VexelundervisningsSällskapets ringa styrka, att det af Staten behöfver begära bidrag. Jag inser af det ringa jag hitintills kunnat lyckas hämma obetänkta anslag, att jag icke nu kan någonting uträtta, utan nödgas blott i reservationsväg tala emot det förevarande. Man yttrar visserligen, att Sällskapet skall hilda Lärare för Folkundervisningen, men då ingen åtgärd i delta afseende visat sig, hör Staten icke eller besväras med några r> bidrag till disposition af ett enskildt Säll - Den 8 O c t oljer e. ui. sl<ap. Jag kommer således att reservera mig mot detta Anslag, som Ridderskapet och Adeln säkerligen efter vanligheten kommer att bevilja. Herr Ribbing: Ehvad detta äskande af anslag är bevis på Statens ekonomiska belägenhet, vågar jag dock bestrida, att ju icke Allmänheten har stort behof af undervisning, och att den gerna vill medelst uppoffringar afhjelpa detta behof. Många enskilta hafva anlagt'VexelundervisningsSkolor i Landsorterna, men många hafva misslyckats endast af brist på Lärare. Jag är just en bland dem, sorn äga denna erfarenhet, hvarföre jag icke allenast tillstyrker bifall till Utskottets Utlåtande, utan äfven till den förhöjning, som af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie blifvit äskad såsom nödig. Jag tror, att Sällskapets uppoffringar äro Rikets Ständer en borgen för dessa medels riktiga användande. Då man dessutom visat så mycken välvilja för Försvarsverket, skulle jag tro det icke vara mindre skäl att bevilja detta anslag, enär inga medel kunna bättre användas, än för Folkundervisningen. Herr Bråkenhjelm: Det har blifvit lågt Sällskapet till last, att det ej ensamt förmår bestrida alla de för sitt vidsträckta ändamål erforderliga utgifter. Jag hemställer hvad förbindelse
Genom detta förnyade reglemente har inträdes-afgiflen blifvit höjd från 4 till 6 procent å lön eller arfvode, hvarförutan, vid delegares första befordran,' tillerkänts kassan en så kallad retroaktiv-afgift af En procent å lön eller arfvodes-beloppet för hvarje fullt år af den tid utaf den befordrades ålder, som öfverstiger 30 år. Härjemte hafva de årliga ordinarie afgifterna, som hittills utgått med 2, 3, 4 till 5 procent af delegares arfvode, lön eller pension å stat, allt efter hans ålder vid inträdet i Tullverkets ordinarietjenst, blif - 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, JU ii. vit sålunda ökade, att dessa afgifter af hädanefter blifvande delegare, och i likhet med dem, af hvarje redan varande delegare, som befordras till och tillträder högre lön eller arfvode, komma att erläggas med En procent förhöjning utöfver nyssnämnda, hittills gällande, procent-tariff; äfvensom bland Pensionskassans tillfälliga inkomster det förnyade reglementet upptager två procent af den andel, åtskillige af Tullverkets tjenstemän efter allmänna författningar och särskilda föreskrifter åtnjuta, i så väl Kustchef s-procent som Auktionsprovision.
Ormuzd-tjenaren är lika litet som den jord han trampar djefvulens rättmätiga egendom; han omgifves visserligen på alla sidor af Ahrimans och demonernas försåt, men detta emedan han redan här nere är kallad och med kraft utrustad till att vara det godas stridsman. Det är såsom sådan han är ställd uti stridens hvimmel. Kraften till det goda, en gång honom gifven och genom bönen städse förnyad, är dermed tillika hans egen: han brukar henne utan att förlora sig i den förvirrande frågan hvar friheten upphör och nåden vidtager. Enhvar, som hyllar ljusets lära, står i striden på egna fötter. Detta gäller om hvarje Ormuzd-tjenare: Zoroaster har i detta hänseende ingen skilnad gjort mellan prest och ickeprest. Sjelfva myndighetstron, hvilken såsom sådan är ett intrång på den fria personligheten, bevarar dock i denna form ett visst område oförkränkt åt densamma. Inom medeltidskyrkan är förhållandet ett annat, och det kan icke målas bättre än med följande ord, som i våra dagar brukas af ”ny-lutheranen” Vilmar, då han vill uteslutande åt presterskapet häfda ”kraften att med ord, sakrament och nyckelembete sammanhålla församlingen, kraften att med ett enda ord klyfva hufvudet på synden, kraften att nedstiga i en själ, uti hvilken den onde fienden sänkt vansinnets natt, och tvinga den rasandes trotsiga knän att böja sig och de vilda näfvarne att sammanknäppa sig till bön, ja kraften [här kommer klimax, men något matt efter den förra utgjutelsen] att nedstiga i en själ, i hvilken den gamle fienden har uppslagit sin boning, och der kämpa med den hånande jätten från afgrunden panna mot panna, öga mot öga. Detta allt” – fortfar Vilmar, sjelf icke olik en rasande besvärjare, som vill mana medeltidens spöke ur sin graf – ”detta allt kan församlingen icke, ej ens de heliges samfund, som ej heller dertill förlänats magt, uppdrag, mandat och kraft.
Som det otvifvelaktigt är af största vigt för en god rättegångsordning, att, i alla likartade mål, så vidt ske kan, bestämmes lika tiderymd för ändringssökande i besluten, och det följaktligen är nödigt, att ea gifven tidpunkt, från hvilken fatalierne skola beräknas, finnes fastställd; så, och enär doms eller utslags datum, i ty måtto, är en vida säkrare och bestämdare termin att räkna ifrån, än dea 6 Laglhskoitets Betänkande Nio l3o. ovissa t?cT, til en tappande part kan af den vinnande varda med domen eller utslaget anträffad, samt det mäste för bida parterne, i anseende (ill ovissheten om mllets utgång, vara lika angeläget att förskaffa sig kännedom om beslutet, s! snart det blifvit utfärdadt; synes den af Motionairen föreslagna lindlingen i fataliers beräkning ingalunda förtjent af bifall, utan fast hellre en motsatt förändring önskvärd. 4 :de punkten: att, i händelse nyssomförmälde beräknings• grund af fatalier äfven vid Under Domstolarne varder antagen, det må stadgas, dels att den vid Häradsrätten vinnande parten skall sd tidigt lemna vederparten del af utslaget, att målet kan förekomma vid nästa Lagmansting, dd denne senare borde sig yttra, huruvida han vill saken derstädes fullfölja eller icke, dels att vudepennirigar, som erläggas för rättigheten att draga målet under Lagmansrällis eller Hofrätts pröfning, böra deponeras och bevis deröfver, vid talans förlust, åtfölja handlingar ne till den högre instantien; dels ock att den tappande alltid bor i tvistemål underrättas om hvad han, för talans fullföljd emot Uagmansrätts eller Hofrätts Utslag eller dom, har att iakttaga. LngUtskotteta Betänkande Nto ijo. y Då i följande Lagens rum är stadgadt , } 25 Caj». 1 §.
Till redogörelse för denna min åsigt torde jag böra nämna, att ehuru jag erkänner såsom mest principenligt, att R. o. Ad. omedelbarligen valde sina electorer samfäldt, så, med hänvisande till de skäl, Utsk. i sitt föregående betänk, åberopat och hvilka jag tror mig icke böra här åter upprepa, anser jag mig böra högeligen afstyrka detsamma, isynnerhet vid början af en riksdag, då alltid liera nya ledamöter såsom riksdagsmän inträda; äfvensom jag anser, att dessa samma olägenheter ingalunda äro undanröjda vid Ståndets fördelning i 5 afdelningar, och att dessa vals utgång lätteligen skulle bero af slumpen eller af någon lättad förkärlek från en eller annan sida. 334 Den ii Augusti e. in. Vid Ståndets fördelning i 25 afdelningar sluille åter möjligen inträffa, attoni ledamöterna i desamma vore bundna till val inom sig, kunde stundom brist eller ett nog ringa antal deribland finnas, hvilka ansågos i alla afseenden tjenliga till electorer, och skulle deremot hvarje afdelning äga frihet att rösta utur massan, skulle detta vid verkställigheten möta mycken svårighet, då flera afdelningar möjligen komme att rösta på en och samma person eller bestämt sig derför, samt rösternas antal dessutom kunde blifva alltför mycket splittrade. Om också Jt. o. Ad. vid riksdagarnas början eller under deras framskridande icke skulle uppgå till ett antal af circa 5oo, i hvilken händelse hvarje afdelning skulle komma att bestå af 40 å 5o personer, föreställer jag mig likväl, att hvarje afdela, blir så talrik, att ändock alltid tillgång finnes att välja emelian flera, åtminstone några tjenliga personer till electorer inom dessa afdelnrr; och om obehörigt inflytande från ett eller annat håll skulle på en eller annan afdeln. göra sig gällande, förmodar jag dock, att de öfriga afdelntnas val kunna blifva sjelfberoende.
Om tryckning af Landshöfdingarnes Års-växts Berättelser m. rn. 5:0 Sorn Kongl. Maj:t i anledning af Riksens Höglofl, Ständers derom gjorde underdåniga anhållan bifallit, att en så kallad Tableau, sam visar resultaten af Magazins-Irirättningens afslutade Räkenskaper, bör årligen från trycket till Allmänhetens kännedom utglfvas, föreslår $tats lJtskottet vördsammast, om icke i sammanhang härmed, till en nyttig upplysning äfven ina tryckas ett kort sammandrag af Landshöfdingarnes afgifvande årsväxts-berättelser, tillika ?ned en uppgift på de priser, hvartill Spannmåls upphandling inom Riket, blifvit af Ali-* manna Magazins-Directionen verkställd; härför* utan anser Stats U(skottet äfvenledes nödigt, att genom Magazins-Directionens försorg blifver författad en förordning eller kungörelse, sorn i ett sammanhang utvisar de rättigheter och skyldigheter vederbörande hafva att tillgodonjuta och iakttaga vid Spannemåls aflefvereringar och emottagningar till och från Kronans Magasin, hvilken underrättelse synes såsom en standig Författning, årligen på vissa bestämda tider böra i kyrkortte uppläsas; och vid hvarje Magazin till Allmänhetens kännedom och efterrättelse anslås, Utlåtande öfver Revisorerncs Berättelse* Sedan nu Stats-Utskoftet vördsammeligen uppgifvit de serskildte frågor, sorn under sjelf* va gransknings-arbet^t uppstått, får Stats-Up» skottet i följd af remissen från MmteUge Rikt* *5i& Stats-Utskottens Bethnkanden) ■fljtänden, afgifva dess Utlåtande öfver Riksens Höglofl. Ständers Revisorers Berättelse angående den af dem verkställde granskning af Allmänna Magazins-inrättningens Räkenskaper och förvaltning.
Då någon tillökning i det vid lånens beviljande derför stadgade räntebelopp icke kunnat komma i fråga, i händelse den allmänna penninge-räntan derefter höjt sig, utan staten i sådant fall sannolikt måst härigenom vidkännas en ytterligare uppoffring för ofvannämnde stads återuppbyggande, så synes ej eller denna räntas för närvarande inträffade tillfälliga fåll skäligen böra för låntagarne medföra några giltiga anspråk på en motsvarande nedsättning i den för dem serskildt bestämda låne-ränta, helst någon tillförlitlig säkerhet ingalunda förefinnes, att ju icke den allmänna räntan under den återstående långvariga lånetiden kan återigen komma att höja sig. För öfrigt torde härvid icke böra förbises, att Riksgälds-Contoret, under större delen af den tid, hvarunder det derifrån utbetaldta byggnads-lån fått Bih. till Ii. St, Prot, 1840. 4 $^1' 1 Afd, 44 Htft. 5 i8 Siats-Utskottets Utlåtandej N:0 l5o. af staden Wenersborgs invånare räntefritt begagnas, varit nödsakad t erlägga 5 procents ränta för upplånade medel. Med afseende å alla nu anförda förhållanden och då de åberopade ränteoch betalnings-vilkoren för det staden W exiö tilldelade enahanda län synas desto mindre hafva bordt för Wenersborg föranleda några anspråk på samma vilkor, vid liqviderandet af dess byggnadslån, som förstberörde lånevilkor icke blifvit af Rikets Ständer profvade och medgifna, finner Utskottet sig föranlåtet afstyrka den ifrågastälfde ränte-nedsättningen för det till staden Wenersborgs återuppbyggande meddelade lån; äfvensom Utskottet, i öfverensstämmelse med dess bär ofvan yttrade åsigt, anser sig sakna allt skäl att tillstyrka den föreslagna förändringen i Rikets sistförsamlade Ständers beslut, angående det belopp, hvarmed samma lån skall, efter förloppet af den tid, derunder anstånd i detta afseende blifvit beviljadt, inom hvarje års slut till Riksgälds-Contoret återbetalas.
Diverse extra lönings Förmäner till ett belopp af 317 5 5 ArmöenS Flottas Escadre i Malmö. 1829 ars Ordinarie Rdr 203 ^ Conkank « Z,i37 9 — " 3,345 9 Extra Ordinarie Staten ZO Tunnor Spänne ' mål a Rdr 40 Contant . ^ z6 .L 7'6 — iRdr 3,421 9 Som »vid denna Escader icke warit någor att anmärka, svin kunnat komma tili indragning elles bcsparingz sä uptager; iZlo äcs projecterade Stat: 186 Tunnor Spcumcmäl a Rdrj , Courant , . ^,17^ y ^ Rdr 3,421 9 Flottornes Lonstrirctionö Corps '18.09 ars Ordinarie Stak Mager. 5,55» Extra Ordinarie Dito , , 2,448 20 Rdr 7/998 r-o i8i° ars projmerade Stat Mager: 7,251 . Skill - Den 22 November. 1391 Skillnaden består deruti, alt till Allmänna Indrag» nings-Skaten blifwit flyttade till indragning och besparing wid Jnnehafwarnes afgång:, atffillige pa Extra Stak mnehafwande löningsförmaner, till ett belopp af . 747 20 — I öfrigt har wid denna Stat icke warit nägot alt erindra. Sjömätnings
I fråga om dels Hr Hesselgrens motion, rörrde kartering af arrendeoch hyreskonlrakler, ock dets förslaget, att den i 4:de punkten af ifrågavar. § befintliga tariff för kartering af Köpe-, Bytesoch Gåfvobref malte salunda jemkas, att det lägsta karteringsbeloppet bestämmes till 12 sk. för fastighetsvärden under 50 r:dr, och nämnde tariff i öfrigt lemnäs oförändrad, blef Utslcs betänk, bifallet. Beträffande sedermera Utsk:s förslag ifråga om kartering af Köpe-, Byteseller Gåfvobref, som förr än npbud eller inteckning skett, varder ä annor man transporterad! eller öfverlåtet, yttrade sig Gr. Sparre, Erik: Det förtydligande, som motionären här föreslagit och Utsk. tillstyrkt, innefattar egentligen ett tillägg och ett ganska vigtigt tillägg i charta sigillata-förordning, åsyftande en förökad afgift vid en del lagfarter af köp om fast egendom. Detta tillägg synes mig obilligt. Staten kan — jag vill lemna osagdt i hvad män den eger rätt dertill eller åtminstone huruvida det kan synas billigt — men Staten plägar, i ändamål att bereda sig inkomst ålägga en person, som förvärfvar och sätter sig i besittning af jordegendom, vissa stundom betydliga afgifter i form af charla sigillata, lösen till vederbör:de embetsman etc. etc. Dessa utgifter äro mindre kännbara vid det förhållande, alt egaren utom dessa afgifter får i och för sjelfva egendomsköpet och tillträdet af densamma vidkännas högst betydliga kostnader. Sjelfva afgiflen kan också betraktas såsom ett slags ersättning för det skydd Staten lemnar åt egandelälten. Vid öfvergång af fast egendom från en egare till annan genom köp, är denna afgift således, pä sätt jag anmärkt, mindre kännbar och den öfverklagas mindre; men skulle nu på sätt motionären afSter vid fråga om fast egendom, som genom öfverlåtelse har gått genom flera händer, ulan alt tilläfventyrs någon verkligen tillträdt egendomen denna afgift flerdubblas, så blefve den i sanning olidlig.
Efter slutade vapenöfningar böra icke allenast från vederbörande Chefs-embeten direkt till Konungens Befallningshafvande insändas uppgifter på alla vapenöfningsskyldige, som från öfningsmöte uteblifvit, äfvensom på dem af andra årets vapenöfningsskyldige, som, ehuru icke tillstädeskomne vid mönstringen, inställt sig till öfningsmötet, utan ock de till mötet medförda prestbevis, försedda med en kort anteckning af befälet, huruvida den beväringsskyldige eller legokarlen bevistat mötet och huru han sig dervid uppfört o. s. v., återsändas till Magistraten eller Kronofogden, som utan dröjsmål har att meddela dem till vederbörande tjensteman i stad och Länsman på landet, för 51 verkställande af nödiga anteckningar i beväringsdagboken; hvarefter bevisen skola återsändas till presterskapets som med ledning deraf har att i husförhörsböckerna anteckna, huruvida de vapenöfningsskyldige bevistat öfningsmötena, tili enahanda efterrättelse och iakttagande, som ofvan finnes nämndt angående de från mönstring uteblifne. Beväringsbesked, hvartill fastställda blanketter jemväl hållas vederbörande tillhanda, utfärdas af den, som förer beväringsdagboken och löses med 50 öre Riksmynt. Det bör enligt dagboken upptaga hvad vid mönstring om den beväringsskyldige förekommit eller beslutadt blifvit; om han fullgjort sin vapenöfningsskyldighet under ett eller tvenne år; och till hvilken ort han vill sig begifva. Utom på reqvisition af offentlig myndighet må ej prestbevis angående bevärings-yngling eller legokarl, så länge deras beväringsskyldighet fortvarar, utlemnas, utan emot företeende af beväringsbesked, å hvars motsatta sida prestbeviset skall skrifvas. Ej heller må för dessa under nämnde tid pass kunna utfärdas, utan emot aflemnande af prestbevis och dermed förenadt beväringsbesked samt i enlighet med deri utsatt bestämmelseort. Till pass för dem begagnas serskildta tryckta blanketter med två spalter, den ena upptagande passföreskrifterna och den andra beväringsbeskedet.
Majit väl å ena sidan funnit, att då, enligt Rikets Ständers skrifvelse af den 10 Junii 1818 samt Kongl. Majits och Rikets Kammar-Collegii, på Nådig befallning!, i anledning deraf utfärdade Circulairebref af den ji October 1819, pensioner för afskedstagande Landshöfdingar med indelta löner blifvit, under vissa vilkor, bestämde till ett belopp, motsvarande Stats-Secreterare-lönerne på stat, och Rikets Ständer vid sista Riksdag icke gjort något förbehåll, att den då beviljade förhöjningen i Stats-Secreterare-lönerne icke skulle verka till högre pensionsrätt i likhet dermed för Landshöfdingar med indelte löner Friherre Fock kunde ega skälig anledning till den begäran att erhålla pension lika med nuvarande förhöjda Stats-Secreterare-lönen; men å andra sidan förekom deremot, att af Rikets Ständers ofvanåberopade underdåniga skrifvelse af den 10 Junii i8i8ä icke kan anses bestämdt följa, att den tillökning i Stats-Secreterarelönerne, Rikets Ständer vid sista Riksdag beviljade, utan att dervid omnämna Landshöfdinge-pensionerne, skulle lända lill enahanda tillökning i berörde pensioner, enär det icke tillika stadgats, att desamma, eller i allmänhet de pensioner för civila Embetsman med indelte löner, hvilka biifBihang till R, St. MnjUs Nådiga Proposition No 29. vit bestämde efter visse deras vedeilikars contante löner, skola omedelbarligen ökas i samma nion, som desse senare vinna tillökning. Då vid detta förhållande frågan var tvetydig, så bar, på salt bilngde utdrag af det inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet den a5 Junii ,83o öfver Kammar-Ärenden förda Protocoll utvisar, Kongl. Majit tillagt Friherre Fock pension, endast till det belopp, sorn svarar emot en StatsSecrelerare-lön, efter hvad den före tillökningen derå vid sista Riksdag å stat utgjorde, med beräkning af förhöjningen för derunder begripne spanmål.
Räcker inte pengarna till de förbättringar som behövs, tas pengar ur den gemensamma lotsbehållningen § 113 Postporto får ålderman betala med egna medel. Då i brist på annan säker lägenhet avsändningarna måste ske med särskilt bud, skall lotsar och lärlingar vid platsen efter dem emellan upprättad tur bidraga till fortskaffandet. Samma gäller då distriktschefen eller lotsofficeren i ämbetsärenden genomreser distriktet. Datum ut supra. CARL JOHAN Följer två formulär. Förordning angående lotsoch båtinrättningen i riket. Stockholm den 20 juni 1820 Efter ständernas förslag har Vi funnit att förbättring av lotsoch båt inrättningen blivit viktig, och upphävt den gamla. Följande gäller. Artikel I Om sjöfarandes skyldigheter i avseende på lotsinrättningen. § 1 Främmande nationers handelsfartyg, öppna båtar av vad djupgående som helst, skall ta lots vid all lotsplatser som de passera. Även svenska och norska fartyg, som seglar till främmande ort eller kommer därifrån har samma skyldighet. § 2 Svenska och norska däckade och odäckade fartyg, som segla mellan inrikes orter får om de önskar segla utan lots. Dock bör de taga lots vid öppen sjö och om de passerat Öresund på sin resa, till dess visitation skett. § 3 Skeppare, som är skyldig att ta lots men underlåter det, bötar 75 riksdaler och svarar för skada de kan råka orsaka. § 4 Om lots inte finns på platsen, kan skeppare överenskomma med fiskare eller skärkarl om hjälp med lotsningen. Denna har då samma ansvar som en kronolots och skall lotsa till stället vid inloppet där lots möter. § 5 Befälhavaren ombord skall ett dygn innan han önskar få lots ombord anmäla det på lotskontoret. Under seglingen tillkallar han lots genom flagga på toppen eller skotts avlossande. § 6 Den som vägrar betala lotspengar bötar. Även om han inte begagnar sig av tjänsten, men har tillkallat lots är han skyldig att betala lotspengar och hemvägskost. § 7 Befälhavaren ansvarar för att lotsen och hans medhjälpare kan stiga ombord utan skada till liv och lem samt att lotsbåten inte tar skada.
Då Caput uteblir å andra uppropet, behöfver hans närmsta man inom familjen ingen fullmagt för att inträda i representations-rättigheten: och på sådant sätt är rättigheten bevarad hvarje medlem i familjen, utan att fullmagt derföre kommer i fråga. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förmodade, att den af honom nyss gjorde proposition icke på något sätt minskade Ättemäns rätt att, enär hufvudman ej tillstädeskommer, intaga familjens säte å Riddarhuset. Herr Påhlman, Otto Fredric: I detsamma Hans Excellence framställde propositionen till återremiss, hvilket med Ja och Nej besvarades, anmälde sig Herr Friherre Ehrenheim, och yttrade en tanka, hvari jag så mycket heldre instämmer, som jag icke tror det tillhöra de öfrige RiksStånden, att afgöra Ridderskapets och Adelns representations-sätt, hvilket blott genom dess eget gemensamt med Konungen fattade beslut kan förändras. För alt nu få på behörigt sätt afgjord en så magtpåliggande fråga, och hvarom jag förmodar att de fleste icke tagit all den kännedom, sorn ämnets vigt klafver, hemställer jag, att denna fråga må särskilt till RiddarhusUtskottet remitteras. Som jag icke 398 Den 27 Maji. hunnit öfvertänka ConstitutionsUtskottets förslag i det hela, har jag ända hitintills, undvikit att yttra mig derom: men då en Talare i dag anmärkt, huruledes det skulle lända till den önskade minskningen af de representerande Adelsmännens antal, att en ålder af 35 år stadgades för hvarje Adelsman, som på Riddarhuset finge intaga säte, en ålder, som samme Talare ansett lämplig just derföre, att de menskliga passionerna då svalnat, att lycksökeri då vore mindre att befara, kan jag ej underlåta förklara, det jag så mycket mindre kan dela hans öfvertygelse, sorn jag är förvissad, att den, som icke vid 25 års ålder äger nog lugn, nog mognad för att i allmänna rådslag deltaga, icke heller förvärfvar det vid 35 år, eller efteråt.