Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr tunnan, blifvit uppförd till 145,500. 18:o Ständige Rote-vucance-afgiften vid Skånska Infanteri-Regementena hafva likaledes blifvit uppförde lill samma spanmåls-qvantitet, som vid sista Stats-regleringen, eller 2,310 tunnor, utgörande, efter ett värde af 6 R:dr tunnan 13,860. 19:o Tillfällige Rote-vacance-och Mötes af gifter hafva, utan förändring, bl i 1 vit upptagne till 6,000. 20:o Knekte-Rotefrihets-medlen, uppförde vid sista Statsreglering! n till 1000 R:dr, äro uti E. K. M:s Nådiga Proposition föreslagne att beräknas till endast 300 R:dr. I afseende å dessa medel, få Rikets Ständer underdånigst anföra, att, sedan Rikets senast församlade Ständer beslutat, att för all jord, sorn, ehuru Ordinarie rotering underkastad, likväl icke prassterar rott ring in natura, boide, i stället för den dittills bestämda bevillning en för rotefrihelen, till Rikets försvarsverk erläggas en vacance-afgift, som vore roteringsbes\äret fullt motsvarande och hvilken vid markegångs-sättningarne skulle, efter i hvarje Län gällande roteringsgrunder, specificeras och i Taxorna årligen utsättas; så hafva Rikets Ständer ansett denna numera till Stats-Verkct ingående afgift höra, i likhet med alla dess öfriga inkomster, å Riks-Staten upptagas och Knekte-Rotefrihets-medlen, hvilka äro af enahanda natur med vacance-afgiften, deremot försvinna, hvadan Rikets Ständer beslutat, att, jemte det Knekte-rolefrihets-medlen upphöra, ifrågavarande vacance-afgift må, under titel:
Utlåtande, angående föreslagen afskrifning af ett i Paksgälds-Contorels antecknings-böcker rörande testaments-bevillningen balanceradt null. (Rgs. Afd ) Hos Stats-Utskottet hafva Fullmägtige i Riksgälds-Contoret hemställt, att målet, angående bevillningen för det testamente, ali. Halloch ManufacturSnickaren J. G. Bolin i lifstiden upprättat till förmon för hans syster, hustru Maria Gosselman, måtte få afskrifvas uti de öfver arfsoch testamentsbevillningen förda antecknings-böcker och diarier, hvarest detta mål, sedan mer än 10 år tillbaka, varit balanceradt. Enligt hvad Fullmägtige härvid upplyst, har bevillningen för detta testamente genom Kongl. Kammar-Rättens laga kraftvunna utslag af den 9 December 1889, blifvit fastssälld till ett belopp af 3o R:dr. Vid sedermera anställda försök att i executiv väg utbekomma nyssnämnde bevillningsbelopp, har dock befunnits, att hvarken hustru Gosselman, eller löftesmännen för detsamma, egde någon tillgång, som kunde utmätas. Den förre befunne sig ueml. i stor fattigdom, försvårad genom skyldigheten att vårda en gammal, sjuklig man, och af de sednare hade den ena, Skomakaren J. Lönqvist, långt före detta, afhändt sig sin egendom, i öfverensstämmelse med 1835 års Kongl. Förordning angående lösörens försäljning, samt den andre, Kardfabrikören C. Bäckström, med döden afgått, hvarefter hos dennes efterlemnade enka ingen tillgång förefunnits. Jfi Sta tsUt sk oltcts Utlåtande, No 22. Vid nu anförda förhållande anser Utskottet, lika med Fullmäktige, omfönnälda bevillningsmåls fortsatta balancerande fullkomligt ändamål slöst, helst testainentstagerskans stora fattigdom jemväl blifvit af Riksgälds-Contorets Ombudsman vitsordad, på grund af hval han vid besök i hennes ofta ombytta bostäder erfarit.
Divisionerna emellan, och hvilket i afseende på mål, som bero af lottning, mera fördröjde än befordrade sådana måls afgörande, emedan Referenterne å en Division af fem Ledmöter under sessionerna icke alltid hade nödig tid att bereda hvarje mål till föredragning, då ordningen att referera oftare träffade dem än Ledamöterna på en Division af större personal. Äfven borde anmärkas, att, vid inträffande hinder af jäf eller sjukdom, en eller annan Division, äfven med Presidents och Presidents deltagande i målens pröfning, kunde blifva urståndsatt att sin Embetsförvaltning för dagen utöfva. Det antal Ledamöter, som, med afseende på göromå - Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.-o a. 147 lens obehindrade gång, borde stadgas för Hof-Rätt eller livar och en af dess afdelningar, borde aldrig vara mindre än sex på en gång tjenstgörande, då behofvet oundgängligen fordrade, att den äldste af dem, hvilken i egenskap af Ordförande bade att med oafbruten uppmärksamhet följa ärendenas handläggning och vaka öfver ordningen i det hela, sorn till Divisionens åtgärd och omsorg hörer, hädanefter såsom hittills, borde vara från deltagande i lottning befriad. Hof-Rätten vore på sådan grund föranlåten till Kongl. Maj:ts godtfinnande i underdånighet hemställa, om icke, till vinnande af lika och oundgängligt antal Ledamöter å hvarje af de fyra Divisioner, hvilka nu måste sättas i verksamhet, och för att, så vidt möjligt vore, befordra skyndsamhet i Hof-Rättens ökade arbete, samt förekomma, att större halancer af oafgjorda mål samlas och årligen tilltaga, Kongl. Maj:t måtte i Nåder täckas bifalla, att HofRätten varder med tre Ledamöter förstärkt. Derjemte har Hof-Rätten anfört, hurusom ökade göromål för dess Ledamöter äfven föllo dess Tjenstemän och Betjening till last, hvilken följd Secreteraren, Fiscalerne, Actuarien och Cancellisterne närmast finge vidkännas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Pettersson uti förei,ämn ie motion instämt. Enligt 70 § af nu gällande Bevillnings Förordning, äro skattlagde mjölqvaruar, så i städerna som på landet, underkastade bevillning, för hvars bestämmande qvarnarnes värde bör vid taxering utrönas, i förhållande till den samlade Ständer blifvit till framtida iagltagande fastställd. Då nu, på sätt Ståls-Utskottett Utlåtande, jV:o 281. motionären äfven antagit, det ifrågaställa borttagandet af de å mjölqvarnar belöpande grundräntor naturligtvis icke kan ega rum, derest ej, utöfver ofvauuäinnde bevillning, en serskild, emot grundräntan svarande, bevillnings-afgift åtoges, skulle följaktligen verkställigheten af omförmälde förslag komma alt medföia en förändring i de vid innevarande Riksdag för bevillningens utgörande stadgade allmänna ,grunder. Härjemte bör ej heller förbises, att räntorna å en del mjölqvarnar äro till embetsoch tjenstemäus aflöning mdelte, hvadan upphörandet af nämnde ständiga räntor äfvenledes komrne att föiursaka rubbning uti Rikets indelningsverk. Jemlikt Förfaitmngarne, hafva ock qvarnegare rättighet sig förbehållen att, derest, l följd af inträffade förhållanden, qvarnen, ulan egarens förvållande, kommit i det försämrade skick, att den vid skattläggningen derå bestämda grundränta finnes alltför betungande, uti samma ränta erhålla förmedling. På dessa skäl, och då efter Utskottets tanka, de af motionären nu väck'a förslag icke lämpligen kunna och böra af Rikets Ständer i öfvervägande t - gas annorlunda, än i sammanhang med fråga om upphörande al öfriga grundskatter, afstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till hvad uti förevarande motion blifvit hemstäldt. Stockholm den r5 April (845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 April, kl. 10 f. m.
Handlanden Gödecke oell f. d. Löjtnant Baron Fleetwood, hvilka sjelfve medgifvit det de i främsta rummet arrvändt dem tillfallna arfsmedel lill gäldande af hvad deras fi Banko-Utskottets Memorial, N:o 54. sliiglingar för deni förskjutit, sålunda synas hafva undanhållit Diskonlvei ket den detsamma rätteligen tillkommande andel af deras, genom det erhållna arfvet, vunna tillgångar; vid hvilket förhållande, och enär det icke kan nekas, att ett i allo redbart handlingssätt måste utgöra första vilkoret för eftergift af det allmännas fordringar, Utskottet pröfvade skäligt afslå ifrågavarande ansökningar, hvarom underrättelse skulle genom utdrag af protokollet Direktionen öfver Banko-diskontverket meddelas.” Under den förnyade behandlingen i Utskottet blefvo Herrar Gödecke» och Fleetwoods ansökningar besvarade uti serskilda utlåtanden, på det sätt iNris 52 och 53 utvisa. Men då, efter min öfvertygelse, en fåtalig personal uti en Utskottsafdelning, som primitivt behandlar ett ämne, grundligare undersöker alla dithörande handlingar och omständigheter, än ett talrikt Utskottsplenum, och, enligt den enskilta åsigt jag hyser, att Utskottsafdelningarnes förslag i allmänhet borde oförändrade ingå till Riks-Stånden, torde det icke anses olämpligt, att uti min reservation föregående förslag blifvit intaget, såsom också närmare öfverensstämmande med hvad som härutinnan svnes mig - _ ö hafva varit det rätta.” Uti denna reservation hafva instämt Riksdagsfullmäktige Olaus Eriks son från Bohus Län, Henrik Andersson från Örebro Län, Pehr Nilsson från Christianstads Län och Anders Pehrsson från Östergöthlands Län. N:0 54. Ank. till Exp. Utsk. den 23 Juni 1851, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 35, angående afskrifning af f. d. Handlanden M. J. Bergelins skuld till Banko-diskontverket.
En sanning är ock att med hvarje är och isynnerhet under de begge sista, då alla jordbrukets alster stätt i ett oerhördt högt pris, både intellektuel och materiela krafter allt mera riktats pä denna landets modernäriug, hvars vidare lyftning synes vara tryggad derigenom att, i följd af förändrad lagstiftning, spanmål kan med fördel exporteras till England och att af Svenska rågen, som blifvit begärlig å den Europeiska marknaden, utförsel likaledes årligen äger rum på Norrige. b) Boskapsskötsel. Denna näring, så vigtig för jordbruket i det hela, har icke hållit så jemna steg med åkerbruket som önskligt vore, ehuru dess produkter till och med mera än spanmålen stigit i pris. Emellertid är den dock i allmänhet icke obetydligt i tilltagande; och då allmogen föga förbrukar af ladugårdens produkter, lemnar densamma, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. På nästan alla egendomar af någon betydenhet äro inrättade mejerier, hvarifrån försäljningen af ladugårdsprodukter är betydlig. Hornboskapen, som är af litet men godt inhemskt slag, har sedan Hera år tillbaka börjat synbart tilltaga i växt och godhet, säsom följd af dels utvidgad ängskul - 11 tur och dels uppblandning af bättre racer, införde af ståndspersoner samt de mera bemedlade och omtänksamme bland allmogen. Stallfodring användes från Oktober till Maj eller medlet af Juni; men under öfriga delen af året begagiras gräsbete, hvarpå i bergstrakterne finnes god tillgång. På slättlandet nyttjas dertill trädet och klöfvervallar, hvilket, hvad trädet angår, medför den olägenhet, att rensningsarbetet börjas sent och blir på mindre ändamålsenligt sätt verkstäldt. Hästarne äro på Dalsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, isynnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är mycket blandad med deri bättre Norrska hästracen. Jemväl i öfrige delar af Länet äro hästarne, ehuru af flere olika slag. i allmänhet skäligen goda. Till hästafvelns förbättrande hafva under ifrågavarande tidrymd varit, inom
Andra inskränkningar i borgerligt eller religiöst hänseende torde ej eller numera kunna tolereras, än sä vidt de påkallas för samhällets bestånd, till förekommande af samhället upplösande oordningar, eller, med andra ord, så vidt de äro nödiga för det ändamål, säwhälls-inrättningen afser. Huruvida de inskränkningar, som åberopade författning innehålla, för detta ändamål äro behölliga eller böra modifieras, derom hafva emedlertid städse olika meningar uttalats; och denna meningsstridighet uppenbaras jemväl i såväl kitt. UU l(. St. Prof. t SS 3 48S4. 7 Sami. t Afd. 4 6 Haft. t 3 lag DitkolM» lletdhkandi, \:6 34. de framställningar i Sinnet, som Utskottet fatt emottaga och sorn blifvit väckta inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Baab, C. y/., och Herr Carlheim Gyllenskold, II. A., inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herrar Spana,- berg och Henschen, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmäktigen Gastaf Bjerkander fran Skaraborgs län, som af de diskussioner, hvartill samma framställningar inom bemälde Riks-Stånd gifvit anledning. För att emedlertid rätt uppfatta syftningen af dessa framställningar, synes en redogörelse för författningens innehåll och betydelse samt utvecklingen af denna del utaf lagstiftningen böra föregå. Sedan Kongl.
Om »agot särskilldt förhastadt urryck uudsalltt mig, skall jag bäst inhämta af det kroroe-ills Utdrag, jag i det, som angär min person, stall i underdänighet begära mätte fä meddelaö mig, för at derefter »vederbörligen kunna ängra mig. Herr Grefwen och Landt-M a rskalke n förmälts, at delta ej »vöre et venrilgtions-ämne. UplästeS ä riyo H.miiga Utstoktets ?rotocoll;- jstkdrag af den 2 Jun,», angående Bränwine-Brän - S88 ningen, hwilket ben z Iunii war kaggdt pä bordet, samt txnfrer H ins Majas Nådiga förklarande i samma ämne. Uplästes et afH r. 8c b m ir rerläv, Ickennis § dbrist. ingiswct Nrm^iisl, sa lydande: Wöidsamr l^ckrmnrisl. Uti Ingrcbsen af Häglof!. Riksens StänderL Hemliga Ulskmrs Bciänkande, rörande Bränwinsamner, sörekowma desta märkwärdiga orden, at pä et lörbättradt Landtbruk beror förhoppning gen at i Landet bibehålla et godt mynr, ->—men, om detta Landtbruk (annu i mycken wanmag! i största delen af marc Land, der olyckligen mifiwäxtar, af er vqeitt climar, frostämnen och i allmänhet en mindre bördig jordman, jämte flera andra orsaker, icke äro salisamma) alind skall nästan genom en genwäg först trrffjg, at oundmikeliga tyngder, torde Hemliga Uistocters förhoppning om Jordbrukets förbättring och deraf upkommande lyckliga sölcher, ännu icke pa läng lid finna en alldeles säker och önstad Ulsigt. At afhandla Swensta Branwiners Historia, work at inga pä ek widlöstigt och obehagligt fält; -— leniiiom det.
Extra judiciel bestraffning för manskap, och således äfven för beväringskarl, består i arrest, fängelse i mörkt rum, eller vid vatten och bröd samt prygel, högst 5o på en dag. Hvaremot den beväringsskyldige på Öen Gottland, såsom förut är antydt, icke kan extra judicialiter afstraffas annorledes, än med arrest i ensligt rum, högst 45 dagar; 5:o Då beväringskarl i allmänhet undanhållit sig från tjenstgöring eller begått något af öfrige i 3:dje punkten uppräknade brott, utsätter vederbörande Befälhafvare extra judicialiter det straff, hvartill han gjort sig skyldig; men har den på Gottland föröfva t sådan förbrytelse, skall derom vid Krigs-Rätt ransakas och dömas; 6:o Till Krigs-Domstols pröfning höra alla mål angående brott, begångna af krigsman i eller under tjensten, eller dermed gemenskap egande ämnen. Krigs-Rätten vid Gottlands beväring åter får endast till pröfning upptaga mål, rörande egentliga militär-brott, hvaremot alla andre brottmål böra af de ordinarie Domslolarne afgöras. Vidare yttrar Juslitite-Ombudsmannen: alt den olikhet inför Lagen, som genom dessa Författningar vore fastställd för invånare uti serskilde delar af Riket svårligen kunde med giltiga skäl försvaras, helst det besynnerliga förhållande, alt t. ex. skildtvakt, som funnes sofvande eller drucken på post, skall, om han tillhör Gottlands beväring, i fält arkebuseras, då annan krigsman för samma brott straffas med femtio prygel, vore lika mycket stridande mot allmän rättvisa, som det syntes oformligt, att den förre för öfrige i 8 § af 1812 års Circulär omförmälde förbrytelser skall ställas inför Krigs-Rätt och lagligen dömas, under det att den senare kan extra judicialiter straffas.
Försöket att från denna flod framtränga öster ut upptogs å nyo år 1862 på föranstaltande af den såsom rastlös ifrare för sjöförbindelser mellan Sibirien och Europa sedermera så bekante Michael Sidoroff. Jermak sattes åter i stånd och jemte den en däckad norsk lotsbåt, som erhöll namnet »Embrio». Befälet öfvertogs af P. v. Krusenstern d. y. Han lemnade ankarplatsen Kuya vid Petschora den 13/1 aug. Den 26/14 aug. seglade de två små fartygen in i Jugor Schar efter att under vägen länge hafva varit uppehållna af storm och motvind. Några af fångstmän uppförda hyddor sågos på högra stranden af sundet, och på ömse sidor deraf »samojed-tschums» (tält af renskinn) jemte renar. Invånarne hade klättrat upp på taken och gåfvo genom åtbörder sin förvåning till känna. Båda fartygen kastade ankar i granskapet af Waigatsch-ön. Men ett par timmar derefter drefvo med ändrad ström stora ismassor in i hamnen, lösryckte Jermak från dess ankare och förde fartyget in i Kara-hafvet. Endast med mycken möda kunde det komma loss och ankra i Jugor Schars östra mynning. Den 27/15 aug. lyfte v. Krusenstern åter ankar för att antingen framsegla vidare öster ut eller ock uppsöka en säkrare ankarplats än den, han för tillfället tvungits att anlöpa. Men vinden var så svag, att man ej kunde hålla en af strömmen oberoende kurs. Det blef derför nödvändigt att förtöja fartyget vid ett stort isfält, och med detta dref Jermak under de följande dagarne allt längre och längre in i Kara-hafvet. Snart var fartyget helt och hållet inneslutet af is och derigenom redlöst. Vädret var ofta vackert, termometern visade +4°, en stark luftspegling upplyfte bilden af isstyckena vid horisonten och gaf dem de underbaraste och praktfullaste former. Öfverallt på isen funnos sötvattensdammar, af hvilka några hade stort omfång och ej obetydligt djup.
— För att tydligare ådagalägga stadgandets olämplighet, må det tillåtas mig ätt anföra ett exempel. Genom det härad af Stockholms län som på norra sidan gränsar till Stockholm, löpa Irenne stora vägar, af hvilka en är 2|-, den andra 3 och den tredje 3j mil lång. Medellängden af de tvänne längsta vägarne tillsammans utgörande 6| mil, är således 3^ mil, och för netta mil-antal skulle följaktligen vägpenningar erläggas. Häraf följer att Stockholms innevånare, som i stadens granskap på en omkrets af kanske högst mil äga landsställen, dem många tilläfventyrs dageligen besöka, skulle ock dageligen erlägga vägpenningar efter 3£ mil, så framt icke, hvad som är troligast, de vid färden från Stockholm till sina landsställen, visade sig vara boende inom häradet och tverlom, vid återfärden till Stockholm.^ sanningsenligt påstodo att de i staden egentligen voro bosatte A en annan sida kan ej förbises att den afgift som af dem hvilka till Stockholm föra varor, skulle erläggas, mindre obilligt blefve fördelad. Så skulle t. ex. den som från Södertörns aflägsnare orter på ett afstånd af 5 ä 6 mil och derutöfver anländer med sina varor till Den 2 Maj. 437 Stockholm, ej erlägga högre afgift än de som på ganska korta afstånd från Stockholm, dageligen hitföra mjölk. Det väsendtligaste hindret för förslagets verkställande, torde likväl ligga i upbördssättet, och svårigheterne att afgöra då afgift skall utgå eller ej. Om upbördens verkställande skulle, enl. förslagets 5:te punkt, K. Bef:h:de förordna, och dermed skulle förmodligen komma att tillgå sålunda, att rättigheten att upbära vägpenningarne utbjödes på offentlig auktion. Den spekulant, som stannade för högsta anbudet, nödsakades naturligtvis att för anbudssumman ställa borgen, upgående på de flesta ställen till ganska betydligt belopp, enär summan af vägafgifterne måste antagas blifva betydlig. Upbördsmannen skulle vidare hafva till åliggande att endast fordra vägpenningar af de vägfarande, som ej voro bosatta inom häradet.
Detta ämne är af sadan »vigt, at utan twifwe! hivarje Ledamot af Ridderffapet och Adeln behöfwer noga genomläsa ds i dag meddelka Handlingar, och foin det blefwe nästan en omöjlighet för alla, at dem i Rlddarhus-LrnoelUsr genomläsa, eller lata kaga et tilräckeligt antal afffrilter deraf; fä hemställer jag ödmjukeligen, om icke atmindstone Heinljga Utskottets Lxrrskklim kroiocolli rörande stnancsrnas uphjelpande, »natte fa aflemnas til tryckning, hwilken til i morgon kunde hinna werkställaS. Anmalkes och infördes en vspur-lkian frän det Heder»värda BondeStåndet, anförd af Riksdagsmannen iHs Olosslon i Groröd, foin tilkannagaf, at Ståndet pä den i Hemliga Ulstottets llxrrakkum keorocall» af Le>l »8. Maji gisna anledning, ansett tjenligt, ac förre Riksdagsmannen och Jullmägtigen i RiksgäldS-Lanrvi - rsr Knul ksrrlon mätte sig frän göromälen derstädes afhälla. vs^ntatiouen astradds, beledsagad efter manligheten. Friherre Os Oesr, Larl, förklarade sig instämma uri Friherre Zilrverlchöläs ^rrofiostiion om tryckningen och begärde at Kongl» Majttö Nådiga lilstand dercil matte utmärkas. Hans Oxcsllsncs Grefwe Ruuth, förmodade Hans MajttS Nådiga tilstänv derril icke behöfdS begaras, aldeustund de i staga warande Handlingar an» dock lomme at i krameollsrriL tryckas; och föresiog dcrjämte, at en L.xvrö- med besia Handlingar matte skyndsamt afsandas cil Linköping, hwarest tryckningen förmodades mycket fortare kunna werkställas»
— Jag får väl förklara saken för dig då. Det är en advokat, som vill ha några upplysningar om familjen Hawerfield der borta på Aukwoodhouse, och derför utlofvar han en belöning. — Nå, hvad angår det oss? — Minns du icke, att salig mr Harrys fru tillhörde den familjen? — Jo, det tror jag, att jag hörde. — Dessutom står hon just nämd i annonsen; och du vet, huru vi allesammans här på gården talt om den konstiga rättegången, som en utländing kommit hit till England för att anställa emot lord Hawerfield för att få hela godset. — Ja visst, derom ha vi ofta talat, men det är bara dumheter, för att advokaterna skall få något att prata och bråka om, — inföll smeden, som, då kålen var smält och sömnen bortjagad, alls icke var hvarken dum eller tanklös. — Det kan ingen veta. Jag har suttit och läst om den der processen, och deri förekommer tidt och ofta mrs Mertons namn, tillika med namnet på en hennes fosterson; det var just detta, som slog mig för hufvudet, och sedan får jag här på första sidan se annonsen. Jag ihågkom då, hvad du en gång sade mig i största hemlighet, strax efter sedan vi voro gifta, ett par månader sedan mrs rest sin väg med Ellen, hvilken, som du vet, var min kusin. — Hvad jag sade? Det är då böfveln, hvad qvinnor äro ihängsna med allting. Hur kan du minnas hvad jag sagt för tjugufyra år sedan? Jag mins det icke sjelf, om jag också lade hufvudet på städet och försökte banka ut minnet med släggan. — Det tror jag nog; men om jag hjelper dig att plocka fram det helt saktmodigt, utan både städ och slägga, så skall det nog gå. — Det kan jag aldrig tro, för jag vet icke ens hvad du menar. — Men jag vill, att du söker påminna dig det, Jonas, — sade fru Barbara allvarsamt. — Nå, jag skall försöka. Men led mig in på spåret då åtminstone!
Att plantsar kunna med fördel begagnas för alla utländska behof, är en känd sak. Man vet t. ex., att Svenskt mynt i Hamburg icke godtgöres med mer än 47 sk., ehuru det borde betalas med a runstycken öfver 48 sk, pr r:dr specie. En bland orsakerna härtill är, att vårt mynt är 12-lödigt, då Banken i Hamburg icke emottager annat än i4 å i5-Iödigt. Jag tillstyrker bifall till Ur Stuarls förslag oförändradt. a3S Den 25 April f. m. Hr von Troil: Jag tnedgifver, att den siste talarens yrkande är consequent med det, han förra riksdagen dref, då han nemi. bestred rättigheten för fullmägtige att utgifva plantsar; men i anledn. af hans anmärkn., som skulle fullmägtige genom det af mig påyrkade uteslutandet sakna ledning för sina beslut i frågan, får jag blott hänvisa till 2:ne ledare, som kallas addition och subtraction. Hr Cederschjöld: Emellan mynt och plantsar kan jag i detta afseende icke se någon annan skillnad, än att plantsarna äro, för deras ringare kopparhalt, begärligare till export. När derföre plantsen belägges med en särskild afgift, som kan motsvara dess större begärlighet, så synes dess utlemnande omöjligen kunna medföra ringaste våda för Banken. Jag fortfar altså att tillstyrka Hr Stuarts förslag oförändradt. R. o. Ad. antog den redaction af 4;de punkten, som Hr Stuart föreslagit uti sin utlåt. N:o 126 åtföljande reservation. I öfrigt biföll R. o. Ad. allt, hvad Utsk. uti memor. N:o in föreslagit, med de uti utlåt. N:o 126 tillstyrkta förändringar. Ånyo föredrogos och biföllos BancoUtsk:s d. 21 dennes på bordet lagda memor.: