Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med förlof, men nu saden J en lögn, Ty någon niding har jag aldrig varit; KNUT. BJÖRN (reser sig upp) (lugnt). Men om J tröttnat på mig, kan jag gå! Ja gå för böfvelen! Kom dotter, kom! nu kör man oss på dörren! Fjerde scenen. (går mot fonden der han möter Sigrid och Inga) Det skall ej töfva BJÖRN (stiger upp). DE FÖRRE. SIGRID och INGA(med ölet). Hvad vill det säga, gamle Björn? SIGRID. Byrackan Sanning kastas ut som vanligt Jo, att För det hon ej vill sloka svans och krypa Kom Inga Kom! Tills hon kan köpa sig en knähundsplats! SIGRID. Ur bägarn här och klinga med min fader! Med riddarn? Ja. BJÖRN Tag först en dryck likväl (motvilligt). SIGRID. Som vet så litet hafva tand för tunga? Och dricken båda två för gamla tider! Se fader, se hur ölet skummar högt. (sätter bägarn för fadren) SIGRID. Jag klinga med den der KNUT (föraktligt). Rätt mustigt ser det ut i bägarn der! SIGRID KNUT (ser begärligt derpå). honom med halft våld åter fram till bordet). Sätt nu dig här, min gamle Björn! (sakta) (fattar Björns arm och för För min skull! (likaså). (han sätter sig). För er skull? Godt! BJÖRN 20 räckt henne, och sätter den framför Björn). Nu talar fader om SIGRID (fyller en bägare som Inga Den tiden då med Björn till strid han drog Mot Esterna, och då han, illa sårad, KNUT Af Björn till skeppet bars och räddad blef! (glömsk af vreden, höjer bägarn). Skål, gamle Björn! det var ett karlatag! Som sen du gäldade vid skallet, fader, SIGRID (till Knut). Då Björn utaf sin namne krammades, BJÖRN Och du med spjutet löste upp hans famntag. Herr riddare! jag minns det som i går! Skål, vapenbroder! KNUT (lifligt). (gladt). (likaså).
"Vore åter ändamålet, att upphäfva hvad om tiden och sättet för dess undergående finnes stadgadt, fordrades i detta fall ändring af nu gällande Kyrko-Handbok, hvartill förslag ieke blifvit afgifvet, och då dessutom 9 Gap. KyrkoLagen innehåller de mest obestämda föreskrifter, hvilka gifvit anledning till de fyrfaldiga författningar om KyÄoplikt, sorn utkommit före 1 807 års Förklaring, hvilken i ett sammanhang uppfattar alla serskildta tid efter annan nödige ansedde förbättringar af Författningarne i detta ämne, samt upphäfvandet af 1807 års Förklaring, i denna' del, hvartill grunderne kunnat inhemtas af Lag-Commissionens berörde år derom afgifne Betänkande, följakteligen skulle» återföra till stadganden som nära ett århundrade icke funnits uppfylla och motsvara deras ändamål, har Jag, på desse grunder och då dessutom förevarande ämne, vid antagandet af nya Brottmåls-Lagen, Den j8 December. 99 Lör komma i betraktande, icke funnit skäl antaga Edert berörde förslag, hvarom Jag nu velat Eder underrätta. Uti skrifvelse den 17 sistledne November håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet föreslagit, att genom utfärdande författning må stadgas, det Gäldenär, som å Banco-Auction inropar en honom förut tillhörig egendom, må vara berättigad, att vid liquiden använda sina ägande-rätts-handlingar, sålunda, att de företes hos Konungens Befallningshafvande, att liquidationen pröfva och verkställa, på sätt Förordningen den 19 Augusti 1789 medgifver för köpare, som förut varit innehafvare af inteckning i fastigheten, så att Gäldenär, sedan han erlagt hvad ej mindre Banken än öfrige Integkningshafvare tillkommer, må från nedsättningen af det öfriga af Auctions-skillingen varda befriad.
— Renta derå ■ Post-Porto Restitutioner in. m. af Bevillning för 1810 , R:dr 2,686: 37. 7, och föregående Åren 913: 45. 3., tillhopa Dito af Krigsgärd Dito af Lönoch Betalnings Afgift Arfvoden af indrifne Observations Medel R:dr 1,706: 37. 3. Utrednings-Medel 80: 2. 11, sammanräknade Contoirs Expenser, hvaribland R:dr 18,561 utgått till Banken får levereradt Credit Sedelsoch Stämpel-Papper RättegångsDito Aflöning vid Riksgälds-Contoiret samt till Riksens Ständers Justiti:e-Ombudsman och dess jemte Tryckfrihets Corn,i teens Expeditioner, äfvensom arfvoden till Riksens Höglofl. Ständers Herrar Deputerade vid Olver-Revision af Krigs-Räkenskaperna Arfvoden, på Stat anslagne __ Extra Utgifter, hvaraf R:dr 3,560: 7. Skjutsersåttning och Dagtractamenten till Riksens HögloH. Ständers för Stats ,Bancooch Riksgålds-Verkens öfverseende valde Herrar Revisorer, jemte arfvoden till dem som biträdt vid Deras Expedition, saint R dr 6,571: 42. arfvoden för Credit-Sedlars skrifning m. m. Gratiflcations Medel — Förskott till Lombarden vid General-Assistance Contoiret R;dr P,:CO 10,000: Dito till Reparations-kostnader vid den till samma inrättning upplåtne fasta Egendom __ 40O: Banco-mynt R:dr. Lyftadt Capital i afräkning å det vid l8t2 års Riksdag Malmö Stad beviljade Lan Af Riksens Ständers Discont-Verks indrifne fordringar är utbetaldt till Commerce Rådet Pettersson, RiksgäldsContoirets Enke-Cassa samt utdelning å Actier Till Expenser vid TryckfrihetsComitéen Dito vid Riksens Ständer#
År hade sedan dess förgått och nu först återsågo de hvarandra hos friherrinnan. Farhågorna för det fruktade giftermålet vaknade ånyo hos friherrinnan med fördubblad styrka och plågade henne hela natten. På morgonen beslöt hon att vända sig till Johan Olof, för att erhålla hjälp mot den olycka, som hotade. Friherrinnan besökte honom och gaf honom del af sina bekymmer, vädjande till honom som till sin jordiska försyn. Johan Olof åhörde helt tålmodigt den gamla damen. ”Tillåt, att jag erinrar friherrinnan om en liten händelse för omkring fyra år tillbaka,” sade han. ”Jag hade predikat i Solna och talat mot världsligt högmod. Efter gudstjänsten kom ni och tackade mig, ni önskade då, att jag en gång skulle ställa till eder en begäran, så att ni genom att bevilja den finge tillfälle visa mig er tacksamhet för de läror jag förkunnade. Samma dag kom Maria och bönföll, att jag skulle förhjälpa henne att få inhämta nödiga kunskaper för att blifva lärarinna. Hon åberopade ett löfte gifvet vid ett tillfälle, som Erik kanske kan omtala för er. Nu, fru friherrinna, åberopar jag ert ord och ber er bevilja hvad jag begär och med detsamma bevisa, att min predikan den omnämnda söndagen icke varit en ropandes röst i öknen, utan ord som burit frukt.” ”Och hvad begär min själasörjare?” frågade friherrinnan. ”Seger öfver det världsliga högmodet. Er välsignelse till Eriks och Marias förening. Hon är en så rikt begåfvad kvinna, att er sons lycka ej kan anförtros i bättre händer.” Friherrinnan teg. Hon var upprörd och hon aflägsnade sig, utan att bevilja den begäran Johan Olof ställde till henne. Den följande söndagen var hon i kyrkan, då han predikade och syntes mera upprörd än någonsin. Då hon gick bort från kyrkan bar hon sitt hufvud mindre högt än vanligt. På kyrkogården mötte hon Maria. Ett ögonblick betraktade de hvarandra, därefter räckte fri– ’ herrinnan ut handen sägande: ”Blif min dotter; han har så önskat.” Året därpå sammanvigdes Erik med Saxenbergs dotter af Johan Olof, och friherrinnan hviskade till sin själasörjare:
Särdeles varmt låg henne barnundervisningen o m hjärtat, o c h under flere år tillhörde h o n direktionen för en i Örebro existerande småbarnsskola, hvilken nu, sedan folkskolan nått en så blomstrande utveckling, uppgått i densamma såsom numera öfverflödig. Också står, utom hennes af den smärtsamma förlusten djupt nedtyngda närmaste, barn, barnbarn o c h barnbarnsbarn, för hvilka h o n varit ett godt stöd, en talrik vänkrets sörjande v i d hennes bår. M e d skäl skulle man på hennes grafvård kunna skrifva: » Å t minnet af en g o d och ädel kvinna ». 1 En.föregångskvinna har i dagarne aflidit härstädes, fröken Karin Wahlstrand, i en ålder af 54 år. H o n var en af de kvinnor, för hvilka vid grundandet af Stockholms enskilda bank A. O. Wallenberg öppnade en ny bana g e n o m att gifva dem anställning i bankens tjänst. Under en lång följd af år förestod h o n bankens af delningskontor vid Drottninggatan, högt skattad så väl af allmänheten s o m af förmän o c h kamrater. I början af 1880-talet af hälsoskäl nödgad att lämna sin verksamhet i banken, tillbragte h o n först ett par år utrikes o c h ägnade sig efter h e m k o m - sten åt litterärt arbete o c h biblioteksstudier. I n o m en talrik vänkrets efterlämnar hon minnet af en ovanligt sympatisk, begåfvad o c h vänfast personlighet. Föreningen Handarbetets vänner hade i måndags årsmöte under fru Ellen Ankarsvärds ordförandeskap. D e i tur att afgå varande styrelseledamöterna fru Wallenberg samt fröknarna Gisberg o c h Rohtlieb omvaldes. Till styrelsesuppleanter valdes fröken Cardon, fruarna F. Claeson, Grundström o c h Lilliehök, fröknarna Widmark, L a m m, Levisson o c h M. Leijonhufvud samt fru Petersén. Frestadius samt justitierådet N. Claeson återvaldes. Af årsberättelsen framgick, att antalet af föreningens ledamöter under 1895 uppgick till 788. Summan af den arbetsförtjänst föreningen utbetalar har också på 20 år nära 5-dubblats.
Justerades 8 prot.-utdr. för d. 7 dennes. Å nyo föredrogs och remitterades till LagUtsk. K. M:s d. 7 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St., angrde än - D e n io A p r i 1 f. m. 4« ändring af 8, 9 och 10 §§., samt förklaring af 2 i 17 Cap. Hand.-B:n. Likaledes föredrogs ånyo och remitterades lill StatsUtsk. K.M:sd. 7 dennes på bordet lagda Nåd. Skrifvelse till R. St., angrde tillökning af lånebidraget till ManufacturDisconten. Hr Stedt, Claes Fredr., uppläste följande: Sedan jag förgäfves väntat, att någon ledamot af detta Stånd, med större anspråk, än dem jag kan äga, uppå att vinna uppmärksamhet och bifall, skulle höja siri röst i anledn. af händelser, som äro beklagligtvis alltför väl kända och mötas af det allmänna ogillandet både inom och utom RiksSt., har jag ansett mig icke kunna längre uppskjuta att, med den rättighet, som 56 §. Riksd.Ordn. lemnar, deröfver gifva min mening tillkänna, för alt, åtminstone hvad mig enskildt angår, hafva gjort, hvad jag anser för en oeftergiflig pligt, nemi. att redogöra inför mina landsmän för mina tänkesätt i ett ämne, sorn på det närmaste rör vår samhällsinrättnings grundvalar. Uti tvenne nyligen från trycket utkomna ströskrifter, dem jag så mycket hellre undviker att på detta rum till sina titlar uppgifva, som ingen af R. o. Ad:s ledamöter kan derom misstaga sig, hafva sådana yttranden emot II. M. Konungen personligen blifvit framställda, sorn omöjligen kunna förenas med den vördnad och den helgd, hvaruti Konungens Majestät bör hållas, icke blott likmätigt .3 §. Reg.F., utan enligt sjelfva begreppet om ett monarkiskt regeringssätt.
Och som medel, hvilka från StatsVerket blifvit anordnade till bestämdt behof eller nya gevär för Arméen, försträckts till en Inrättning, hvars redogörelse icke granskas af Rikets Ständer eller deras Revisorer, hvarförutom denne utlåning skett Räntefritt från ArtillericDepartementet, ehuru samma Departement ägt skulder med ränta, ibland andra till MilitiseRoställsCassan å 57,807 R:dr 41 sk. 1 r:st., enligt 1828 års Rökslut, och således fått vidkännas en betydlig ränteförlust; samt att allt från år 1825, då en summa af 40,000 R:dr hlef från ArtillerieDepartementet till PassevolanceCassan räntefritt försträckt, lika beskaffade utlåningar fortfarit; så hafva Revisorerne trott sig icke höra sådant, utan anmälan till Riksens Ständer, förbise. Rikets Ständers Revisorer hafva dock i sammanhang härmed, tillkännagifva, att Mötes-Passevolance-Cassan anticipationsvis år 1827 biträdt samma Departement, för Artillerie-exercitiae-Hästarnes underhåll med 55,584 R:dr 5 sk. 5 r:st., oell år 1828 med 29,542 R:dr 17 sk. 5:o Har hos Rikets Ständérs Revisorer förekommit, att, sedan genom Contract af den 21 Julii 1825 lill Handelshuset Jacob De Ron §' Söner, åtskilligt i Collegii förråder befintligt Tackjernsgods, bestående af obrukbara Canoncr och projectiler m. m., om circa 6726 S&
Om arbetsför person, genom lättja eller liknöjdhet, förorsakai; att hustru eller barn sakna försörjning, så att de, till följd deraf, falla fattigh vården till last, eger Fattigvårds-Styrelsen att hålla sådan person till arbete} genom utöfvande af den husbonde-rätt, som andra fattighjon, enligt 1 mom.^ Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 401. gg5 äro underkastade och anlitande af deu execuliva magtens biträde, om så erfordras. §. 14. Då fattighjon visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, må Fa It ig vårds-S ty re Ise, der annan rättelse ej gör tillfyllest, besluta en lämplig minskning af hjonets underhåll. §• 15. 1 Mom. Fattig-understöd är en nödhjelp af christligt deltagande för den behöfvande, och allt påckande, då det sökes, eller klandrande utlåtelser om dess beskaffenhet, då det emoltages, vare således förbudne, hvaremot rättelse af förment felagtighet må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero. Understö let är ock ett förskott, hvarföre emottagaren står i skuld, som bör godtgöras, i den mon möjligheten det förr eller senare medgifver. För barn under 15 år vidlåder skulden alltid deras föräldrar, hvaremot barnen sjelfve äro fri ka 1 lade från betalningsskyldighet för hvad dem intill denne ålder påkostas. Då någon intagas å fattighus eller till full fattig-försörjniag, skall allt, hvad hjonet då eger, tillfalla fattigvården, hvars Styrelse eger oinskränkt rätt alt det använda. Om någon egendom sedermera tillfaller fattighjon, vare lag samma , derest icke fattigvården för hjonet då upphör, i hvilket fall likväl all dittills derå använd kostnad skall fullt godtgöras. §. 16.
(Uffes) psykologiskt fina föredrag om berdttesenctoden ocli fröken Eönströins originella och intressanta framställning. ' af ett för skolan afpassadt Izistorislct stzcditcnz af geonzetq+en, sam t slti tligeii prof essor G. Cederscliiölds sakrika f öredrag om svenska alcadeeazz ' e~zs nya ordbok. Om sektionerna måste jag fatta mig lika kort. I sektionen för kristendom 1iö11 fröken H. Westnian ett föredrag, i Iivilket Iion kritiserade den förvanda katekesläsniiigeii, p i samma girig betonande, a t t därföre ej all lcatekesliisiliiig vore fördömlig. Den största lifaktigheten visade språksektionen. D e nya undervisningsinetoderna för de moderna språken hade energiska, talangftilla förespråkare och en tidsödande, ensidig grammatikläsning fick sin dom. A t t den forinella språkkiinskapen kan tillgodoses afven ined praktiska sprikmetoder t-ydliggjordes. Det varnades dock för a t t dessa metoder, aiiväiida p i alla tre språken på en ghiig, skulle kiinna ineclföra öfverans triingning. I sektionen för liistoria ocli geografi blef lifligt framhållet detta senare ämnes stora iippfostraiide betydelse. Äfven diskuterades frå- gan om liiir~i historieoch geo~afiundervisi~iiigen skulle knnna ordnas så, a t t di-irined vår nationella känsla bättre starktes än livad nu a r f allet. Det a r visst godt och val, yttrades det, a t t flickskolorna anordna fosterllindsk,z fester, inen Iiiirii lätt kiiiina ej dessa urarta till toinina fraser och k5iiisloutgjittelser. Ersätter väl flickskolan med dylilra festtillstiillningar livad iion brustit i frhga om a t t dana svenska kviiinor, sådana, som Iiirt sig a t t kanila och älska sitt land i dess spriik, dess litteratur och Iiistoria?
ProtocollsUtdrag af samma dag angående förnyadt förslag till Tullafgifter å de varuarti k tar, hvarå Bevil IningsUtskottet tillstyrkt Tolags upphörande. Herr Tham, Wollrath; Jag anhåller, i anledning af BorgareStåndets nu föredragne ProtocollsUtdrag, att få i korrthet framställa förhållandet med frågan om Tolagen. 86 Deu 22 Januarii f. m. BevillningsUtskottel har i sitt Betänkande N:o 54. elter upptagande af RiksStåndens beslut, rörande Tolagens borttagande från de 6 artiklar, hvarå Utskottet sådant tillstyrkt, sagt: vid sådant förhållande tror också Utskottet , att denna fråga, såsom icke af Bevillningsnatur, kan, genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, af göras, samt att, enär dessa Stånd, på ofvannämnde sätt, stadgat, att åtskillige varuartiklar skola från Tolag fritagas, Rikets Högloflige Ständers beslut i sjelfva Principfrågan i öfverensstämmelse härmed är fattadt. I sjelfva voterings-propositionerne, rörande tullen på de 6 artiklarne, finnes emedlertid ej ett ord om Tolagen infördt, och det är blott till upplysning för RiksStånden, som Utskottet i praemisserna inryckt, att Ståndens beslut är fattadt, under förutsättning af artiklarnes fritagande från Tolag. Till ytterligare bevis härå anhåller jag, att exempelvis få uppläsa voterings-propositionen, rörande färgträd: Höglojlige Ridderskapet och Adeln, Ilögvördige Preste Ståndet samt Hedervärda BondeStåndet hafva bifallit Utskottets förslag, att, under förutsättning af dess fritagande frän Tolag, Tullen å denna vara skulle bestämmas till 3 R:dr å 100 Rulrs värde; men då deremot Hällöf - lige BorgareStåndet nedsatt Tullen härå till 1 R:dr å samma värde, så föreslår Utskottet, för den händelse att jemkning i detta beslut icke inträffar, eu så lydande; Den 22 Januarii f. m. 37 Prop. 1 ä. Den, som bifaller
Wessings och Hans Anders« sons derom för öfrigt gjorde framställningar* att Rotehållarne vid Södermanlands och Westmanlands Regementer måtte återbekomma hvad de, 1 följd af 1812 års Beklädnads Förordning , måst under den föfflutne tiden utgifva, i och för anskaffandet af Soldat emes Monderingar; så, emedan, utom det de härom utaf någre Södermanlands Rotehållare väckte frågor, synas bero på Kongl. Majus Nådiga åtgärd, härvid hufvudsakligen förekommer, att alta Regementernes äf Jfndeldfe Infanteriet Rotehållare delat enahanda tyngd af beklädnadssättet under ifrågavarande år, och undantag för den ena orten framför den andra icke kan göras, samt en allmän återbetalning eller ersättning häraf skulle öfverstiga Statens tillgångar, har Stats-Utskottet funnit sig destomindre kunna tillstyika] bifallande afseende å desse serskildte motioner, som, hvad Södermanlands Rotehållare angar, hvilka efter KneckteContractet äro pligtige att hvarje år bestå SläpJnondering, den nu föreslagne lindring i BeJdädnads-sättet, medlörer en ersättning i framtiden för hvad hittils kunnat falla dem kännbart, samt Vestmanlands Rotehållare åter dessutom i den derstädes varande Kneckte-Legomedels-Cassan äga en Fond;, hvarigenom dera* Utgifter för Rotehållet äro betydligt lättade.
Jag får säga att i dessa fall tror jag icke på några suppositioner, men i motsats emot denna animositet emot Hypotheksföreningarne, ty annorlunda kan jag icke benämna det, och emot den åsigten att Staten skall göra allt för att få deras obligationer att falla, så får jag fråga: hvad är Statens ändamål i afseende på kreditinrättningarne? Ar det alt undertrycka den enskildes kredit i allmänhet? Jag har fattat det så att det tvertom skulle vara att underhjelpa den allmänna krediten, men måhända är det oriktigt. Sålunda har jag emellertid upfattat saken och på grund deraf tillstyrker jag bifall till Utsk:s Detänk. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Efter mitt förmenande hörer det till en förståndig och klok hushållning att man vid penningutlåning ställer det så, att man är i tillfälle att återbekomma dessa penningar när man deraf är i behof. Jag hade också önskat att Riksg:s-Kont., på samma sätt, hade utlånat sina penningar till sådane gäldenärer, som varit i tillfälle att efter upsägning återgälda medlen, då R. St:r kunde behöfva dem. Det är i min tanke ett ganska bedröfligt förhållande, att milhr finnas genom ett R. St:rs verk utlånade på det sätt, att när R. St:r sjelfva behöfva sina penningar, så kan detta verk icke återskaffa dem utan föreslår i st. 11. St:r en ytterligare skuldsättning. Om förhållandet emellertid är sådant alt man icke kan upsäga Ben 15 Mars f. m. 229 de ifrågavar:de Hypotheks-förenings-obligationerna, ulan att åstadkomma ett större ondt och om således bifall lill Betänk, måste lemnäs, så skulle jag likväl för min del önska att Riksg:s-Kont. så fort sig göra lät, återfick dessa obligationer inlösta och hädanefter utlånade sina medel på sådant sätt, att R. St:r, när de sjelfve behöfde sina penningar, kunde efter upsägning erhålla dem och icke nödgades, i brist deraf, sätta sig i skuld. Gr. Liljencrants:
– Jag kan icke bekänna, jag är oskyldig, voro de enda svar, som erhöllos. För inquisitorerna återstod således endast att tillgripa tortyren. De förmenta hexorna drefvos in i sakristian. Adolf Skytte hade efter ransakningens slut länge vandrat fram och tillbaka utanför tingshäktet. Han var tillräckligt hemmastadd i lagväsendet, för att veta, hvad det betydde, då en för „högmälisbrott“ anklagad öfverlemnades åt presterskapet att uppmjukas. Han väntade således att snart få se några af inqvisitorerna i bödelns sällskap begifva sig till tingshäktet, men när slutligen halfannan timme förflutit, utan att de hördes af, återvände han, genomvåt af regnet, till det qvarter, han lyckats förskaffa sig: en liten vindskammare i en af byns bondgårdar. Han började tro, att den hemliga, pinliga ransakning, som väntade de anklagade, blifvit uppskjuten; och lugnande sig med denna förhoppning, satte han sig ned att anteckna sig till minnes de iakttagelser, han gjort under förhöret. Det var, såsom han nämnt, hans verkliga afsigt att till Svea Hofrätt inlemna en redogörelse för processen, i hopp att denna redogörelse skulle sprida en lämplig belysning öfver de officiella rättegångsprotokollerna, efter hvilka Hofrätten annars ensamt skulle hafva att rätta sig. Men Adolf kunde ej länge fortsätta detta arbete; hans oro vaknade på nytt. Han steg upp, kastade kappan öfver sig och skyndade ut. Då han ankommit till tingshäktet, ådrog sig ett samtal mellan de vid dess dörr posterade soldaterna hans uppmärksamhet. Han stannade, dold af mörkret, på något afstånd och lyssnade. Han förnam nu, att flera af de anklagade qvinnorna, bevakade af ryttare, och åtföljda af de begge presterna samt några nämndemän, lemnat häktet och eskorterats bortåt vägen till kapellet. De samtalande soldaterna undrade, hvad afsigten egentligen var med denna tillställning, och en af dem uttryckte den riktiga förmodan, att meningen vore att i all tysthet afpina dem en bekännelse, så att ransakningen snart måtte få ett lyckligt slut.
Den mest verksamma orsaken till reformens förnyade undanskjutande måste dock otvifvelaktigt sökas i det stora flertalets likgiltighet alt ej villja se och erkänna att de många slumrande ädla krafter, som vårt samhälle innesluter och hvilkas framskjutande späda broddar man allestädes spårar, icke kunna utveckla sig till frodig växt, utan borttyna, under de nuvar:de representativa formernas hämmande inflytande och att så länge dessa bindande fjettrar icke lossas, det Svenska folket icke kan höja sig lill den makt och det välstånd, som detsamma eljest lätt skulle förvärfva och ej heller fullt betrygga sin frihet och sitt sjelfbestånd. Och då jag anser denna, under det gamla representationssättets inverkan öfvenhandtagande likgiltighet, som blytung nedtrycker vårt samhälles utveckling och långsamt undergräfver vår nationella lifskraft, vara det svåraste onda hvaremot vi hafva att kämpa, har jag, då jag protesterar mot det beslut, som deraf Den 22 Alars f. m. 335 synes mig vara ett fullt sannskyldigt uttryck, icke underlåta att erkänna att det kraftiga och för reformens framgång varma språk, som uti den härstädes nyss afgifna reservationen blifvit ultaladt, för mig nogsamt bevittnar, att de medlemmar af delta hus som deruti sig förenat, icke äro blinda för de faror, som genom represenlalions-reformens fördröjande lätt kunna dragas öfver vårt land. Må dessa R. o. Ad:s medlemmar icke låta den lidna motgången afhålla sig, att oförtröttad!, arbeta i den riktning, sorn de anse vara den rätta! Möjligen kunna de än en gång pä samma väg möta oss, som från ett annat håll sträfva mot det gemensamma målet — eller kanske skola de en dag sjelfva finna, att äfven den bana, vi valt, utan fara för samhällets lugn, till fosterlandets båtnad kan beträdas. — Men låtom oss blott alla allvarligen föresätta oss, att aldrig blifva likgiltiga för hvad vi alla erkänna vara samhällets största angelägenhet, vårt representationssätts fullkonming och förbättring. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag får till alla delar instämma i Gr. von Flåtens reservation. Frih.