Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, genom nådig remiss den 26 nästlidne Oktober, i nåder anbefallt Direktionen öfver Allmänna Garnisons-sjukhuset att afgifva underdånigt utlåtande, rörande tvänne i sjukhusets hufvudbok för åren 1828 och 1829 balanserade sjukvårds-fordringar, den ena hos Sergeanten vid Uplands regemente Hellström, å 24 R:dr, och den andra hos Under-löjtnanten vid Götha Artilleriregemente Akerman, å 32 R:dr 25 öre, allt Riksmynt, så får, till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befajlning, Direktionen i underdånighet anmäla, att sjukhusets fordran hos Under-löjtnanten Akerman, hvilken, efter flera års bortovaro i utlandet, numera till fäderneslandet återkommit, blifvit innevarande år till Direktionen inbetald;' samt, att, beträffande den balanserade sjukvårds-fordran hos Sergeanten Hellström, räkning derå, straxt efter Hellströms tillfrisknande, blifvit tillsänd Chefs-embetet vid Uplands regemente, sorn uti svar meddelade, att Chefs-embetet icke kunde något åtgöra för räkningens godtgörande, enär Hellström, redan innan räkningen kom Chefs-embetet tillhanda, erhållit afsked från regementet; hvarefter detta fordringsanspråk icke synes hafva blifvit fullfoljdt i anseende dertill, att Hellströms vistelseort varit okänd, hvadan Direktionen, för hvilken det är obekant såväl huyuyida förre-Sergeanten Hellström ännu lefver som, i detta fall, - 316 — hvarest han för närvarande sig uppehåller, efter så lång tids förlopp saknat stöd af gällande författningar att om fordringsbeloppets indrifvande gå i författning, och alltså underdånigst hemställer, att Eders Kongl. Maj:t måtte i nåder tillåta beloppets afskrifning i räkenskaperne. Det remitterade transsumtet af Rikets Ständers Revisorers berättelse varder i underdånighet bifogadt. Direktionen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Uti förklaring öfver advokatfiskals-embetets, i öfverensstämmelse härmed afgifna anmärkningsinemorial hafva landskamererare!) och tillförordnade landssekreteraren medgifvit ifrågavarande bötesförvandlings oriktighet och underkastat sig laga ansvar derför, med hemställning, om icke detta borde drabba tillföroidnade landssekreteraren ensam, då ärendet varit vid Landskansli-afdelningen handlagdt, och landskamererare!! icke haft annan befattning dermed än alt underskrifva expeditionen; hvarjemte tillförordnade landssekreteraren, såsom ursäkt, åberopat den mängd af öfverhopande göromål, som ständigt sysselsätta landssekreteraren och icke tillåta honom a i t utan biträde sjelf handlägga alla förekommande ärenden. Hvaremot advokatfiskals-embetet, under förmenande, att det af tillförordnade landssekreteraren anförda försvarsskal icke försenade synnerligt afseende, och att landskamererare!!, såsom ledamot af Landshöfdinge-embetet, måste anses hafva gemensamt med landssekreteraren bidragit till det förvandlingsbeslut, hvars felaktighet blifvit af dem erkänd, yrkat, att landskamererare!! och tillförordnade landssekreteraren måtte ådömas ett efter grunderna i 1 kapitlet 12 § Rättegångsbalken lämpadt bötesansvar och åläggas att gemensamt godtgöra-så väl Kongl. Maj:t och Kronan för kostnaden till Holmsteds utspisning med bröd i fyra dagar, som ock den sistnämnde för hans lidande af den otillbörligt förlängda bestraffningstiden; hvarefter och sedan af vederbörande blifvit dels anmäldt, att drängen Petter Holmstedt icke kunnat anträffas, för att, på sätt Kongl.
Hr Stedt, Gustaf: Ehuruväl, enligt mitt förmenande, i afseende på resultaterna af qvinnans giftermåls-beslut, lagstadgarne äro underordnade och ingalunda verkande, så enär, enligt min uppfattning, ingen anledning eller något kraf är för handen att fråntaga föräldrar den naturliga rättigheten, att, förutom hvad en god uppfostran och ett deraf följande godt förhållande emellan dem och barnen kunna uti ifrågavarande läll åstadkomma, äfven, på grund af verldsliga lagen, vara sin dotters giftoman, förenar jag mig med kapten Reutersvärd om biträdande af Högv. Preste-St:ts beslut, och anhåller vördsamt om Hr Gr:s och Landtm:s propos. i dylik syftning. Gr. Liljencrants: Det kan icke falla mig in att under söka de juridiska skäl, som kunna tala för eller emot antagande af Utsk:ts förslag; jag tror icke heller att detta är behöfligt, ty jag har ändå för min del tillräckligt skäl att sätta mig emot bifall till Betänk:t, och det är att jag nu som alltid kommer att motarbeta alla sådana förfoganden, som hafva till påföljd att i H. IV. 24 370 Den 13 Maj e. m. ett eller annat afseende lösa de band, hvarpå samhällets bestånd beror; och då intet band är heligare och vigtigare att bibehålla, än bandet mellan föräldrar och barn, så kan jag icke inse, att det är hvarken behötligt eller nyttigt att, såsom nu är i fråga, i ganska väsendtlig mån lösa detta band. Jag vill äfven i någon mån sätta mig emot de bemödanden, som nu för tiden göras, att göra qvinnan till man — huruvida man också har för afsigt att göra mannen till qvinna, det vet jag icke. Jag anser att man gör ganska rätt, om man ger qvinnan alla sådane rättigheter, som kunna henne tillskyndas, utan att man rycker henne ur den ställning i familjen, som naturen har anvisat benne, och der hon verkar välsignelsebringande och välgörande.
Sedermera är efter bifogad räkning Lit D. utbetaldt 9616 R:dr 47 sk Häraf inhämtas, att kostnaderna lör detta arbete öfverstiga med 10,005 R:dr 28 sk 5J r, den summa, Interessenterna af Statsmedlen uppburit, eller 51,000 R.dr. Premiemedlen för utförsel af kohl sistförflutne åren, hvartill Bolaget i annat fall varit berättigad, utgöra; 1819 för 62,800 Tunnor å 6 sk. hvarje tunna R;dr 7,8 50: __ Lit E. 1820 - 61,016 T'r — 7,<>23' 36* - F, 1821 - 46,958 T r — 5,867: 12. - G. »822 - 59,595 T:r „ 7,449: 1 8. - H*h Summa Banco R dr 28,794* »8 sk. Och torde genom detta äfven vara styrkt, att oagtadt Bolaget icke kunnat fullfölja det t) Alla här anförde Bilagor under Lit, A. B. C, D, E. P. G. H äro med sjelfva hufvudaeten till S.atsUtskottef inlemnade. Den I o Februarii, önskade arbetet på Ryd, har det dock gjort allt, för att under tiden upprätthålla Grufvan och fournera landet med en nödvändighets» artikel, sorn i motsatt fall trän utrikes ort ekolat inhämtas. Stenkohls Grufvans nytta för fäderneslandet är så otta ådagalag t och så allmänt känd, ati det skulle vara en öfverflödighet vidare härom orda. Dess nedläggande edler vidate in kränkande, skulle utom den förlust, so n vållades Riket, älven lemna ett gynnande tillfälle för utlänningen att påföra oss en vahra, som vi inom landet till öfverflöd äga, och årligen utdraga en peningesumma, sorn genom uppmuntrad Industrie lätteligen kunde blifva qvar i Riket, och hvarigenom äfven en mängd jnenniskor. vande endast vid detta yrke, nu har sin lifsbergning.
Han yttrar nämligen att den bast, som af-fölle från barkadt timmer, snart nog upplöste sig i vattnet och innan kort blefve liggande vid stränderna bland busfkar och grås. Af detta yttrande skulle man kunna draga hvarjehanda slutsatser, den ena besynnerligare än den andra; men att ett ämne, som löser sig i vatten, derefter kan blifva liggande vid stränderna är för oss ofattligt. Är det vatten, i hvilket upplösningsprocessen försiggått, rinnande, lärer det upplösta ämnet ej få tillfälle att samla sig vid stränderna, utan tvingas medfölja den framrinnande vattenmassan. Vi hafva påpekat detta yttrande såsom bevis på den opraktiska tanklöshet, hvarmed man gått till väga vid afgifvandet af yttranden i allvarliga och maktpåliggande frågor samt derför att vi sett oss tvungna konstatera, att numera aflidne fiskeriintendenten Widegren stundom gjort sig skyldig tillöfverdrifter, för hvilkas korrigerande det erfordrats endast vanligt sundt förnuft. Hafva nu dylika uppgifter och påståenden kunnat officielt framställas, så må med skäl ifrågasättas, huruvida ärendet, innan detsamma af Konungens Befallningshafvande slutligen pröfvades, erhållit den fullständiga utredning, som uti Kongl. Maj: ts nådiga resolution den 13 September 1874 anbefalles. Kan det i öfrigt anses vara tillfyllest, då det gäller en vigtig del af flott-ningsregleringen uti ett vattensystem, som från kusten sträcker sig öfver 40 mil upp i landet och omfattar en yta af 200 qva-dratmil eller måhända mera, att bygga ett så ödesdigert beslut på hvad som muntligen kunnat yttras vid tvänne inom fyra väggar hållna sammanträden? Men af de åberopade yttrandena framgår, att icke allt, som vid dessa sammanträden upplysts, varit eller kunnat vara så alldeles tillförlitligt. Att hvarken erfarenhet eller vetenskap ännu till fullo konstaterat behofvet eller ens nyttan af # timmerbarknin-gen, torde få anses ostridigt, och så länge detta behof ej är åda-galagdt, synes det vara väl förhastadt att meddela dylika bestämmelser.
Jag sade, att jag af denna anledning var öfvertygad, att Kyrkolagen icke hindrade communerna att sjelfva besluta i detta ämne, hvarmed jag fann det vara olämpligt att Statsmagterna skulle taga befattning, och på dessa grunder vågade jag afstyrka motionen. Sedermera har jag af StatsSecret. för Ecclesiastik-ärenderna erhållit den upplysning, att i Kyrkolagen finnes bestämd en viss timme för Gudstjenstens början. Härefter bör jag rätta mitt misstag och förändra mitt yttrande dertill, att jag önskar, det Utsk. ville tillstyrka Ständerna, att, enligt 87 §. Riksd.Ordn., till K. M. ingå med anhållan, att det måtte öfverlemnas åt Consistorierna eller de större communerna att bestämma, vid hvad timme Gudstjensten å särskilda ställen skall börjas, och att stadgandet i Kyrkolagen 4 H. 9 6G Den 8 Mara f. m. matte i enlighet dermed undergå förändring, då i allt fall detta lagbud icke efterlefves; ty jag kunde anföra mångfaldiga ställen, der Gudstjensten icke alltid börjas på samma timme. I öfrigt torde Hr v. .Scheele finna, att något missförstånd icke ägt rum. Hr v. Scheele: I anledning af hvad Hr Gr. Cronhjelm yttrat, får jag förklara, att å de ställen, hvarest den i Kyrkolagen bestämda tiden icke för Gudstjensterna iakttages, äger s. k. duplication rum, hvarigenom conformiteen måste störas. Skulle Hr Gr. kunna uppgifva något ställe, hvarest annat förhållande förefinnes, så anser jag det vara embetsfel, enär allmän lag bestämmer tiden, som endast i följd af locala förhållanden kan undergå ändring, hvilken likväl aldrig kan öfverlemnas åt godtycket, utan, enligt K. Förordn. d. 3 Dec. iS^ä, måste af Consistorium bestämmas. I afseende å Hr Grefvens tillägg till min motion, vill jag blott anmärka, att härvid dock noga måste bevaras den eonformite', som uti hvarje Kyrkoordning är både önskvärd och nyttig. Remitterades till OeconomiUtskottet.
St:rs pröfning, vill jag blott nämna ett, sora, ehuru ej tillhörande mitt Dep:t, det dock för mig varit både en pligt och af största intresse att med upmärksamhet följa, nemi. frågan om vissa förändringar i allmänna lagen i afs:de å främmande religionsbekännare. Jag har icke ansett mig kunna rätt bedöma denna fråga, utan att taga kännedom om den högst vidlyftiga litteratur, som deröfver finnes både inom och utom landet, samt om de lagar, som i detta afs:de gälla i andra länder. En fråga af denna vigt måste naturligtvis med största möjliga noggrannhet undersökas, äfven om derigenom andra ärender blefve något undanskjutna; och dylika frågor komma ej så sällan till StatsKådens handläggning. — En invändning, som skulle kunna göras, är att, enligt upgifterne å de till konseljen hörande ärender, högst få mål äro balanserade, hvaraf man kanske skulle vilja draga den slutsats, att StatsKåden ganska väl medhinna sina göromål. Det har varit en lycka, att så kunnat ske och det är vår sträfvan, att så vidt möjligt bibehålla ett sådant förhållande; men just derföre tror jag det vara för K. St:r allt Den 10 December f. m. 2fi3 skäl att dertill sätta oss i stånd, så att det ej må gå äåsom i Högsta Domstolen utan någons förvållande och oaktadt det ansträngda arbetet af dess ledamöter inträffat, att målen blifva 2 å 3 år gamla, innan de kunna afgöras. Flertalet af mål, som till K.,M:t inkomma, äro verkligen af beskaffenhet att böra snart afgöras, och det är derföre af högsta vigt att, då hittills större balanser endast med svårighet kunnat undvikas, 11. St:r vidtaga åtgärder, som äfven för framtiden kunna förekomma sådana.
Detta förslag, som är grundadt på den förutsättningen, att importförbudet mot sädesbränvin skall fortfarande förblifva gällande, kan departementet nu så mycket mindre tillråda, som det, såsom ofvan förmält är, ämnar anhålla om detta förbuds upphäfvande. Den andra punkten angår tullafgiflen af utländskt bränvin, hvarvid anmärkes, att det, med afseende på tulfbeskatlningen, icke göres åtskilnad på om bränvinet är tillverkadt af drufvor eller andra ämnen, hvilket sednare är t. ex. fallet med rhum, som herodes af socker, eller arrak, som fås af ris. Uti det förslag till tulltaxa, som vid 4845 års storting framlades, var införseltullen på bränvin, hvilken af 4845 års storting hade blifvit bestämd till 48 sk. per pott, uppförd till 44 sk. per pott på grund af den Kongl. Resolutionen den 45 Februari 4845 i anledning af Finans-, Handelsoch Tull-departementets underd. betänkande af den 48 Januari s. å. angående bränvinstillverkning och beskattning m. m. Denna föreslagna nedsättning blef likväl icke antagen af stortinget, utan bestämdes tullen fortfarande till 4 8 sk. Då emellertid en tullsats, som utgör mera än 400 °/0 af en varas värde är öfverdrifvet hög, samt i följd deraf ger frestelse till in - 90 Norska Regeringens underd. Utlåtande. smugling, som icke, åtminstone ej tili lika hög grad, skulle ega rum, om tullen bestämdes lägre, måste departementet anse en nedsättning i importtullen på bränvin från -18 sk. till omkring -14 sk. per pott vara ändamålsenlig. Denna tullsats anser departementet böra bestämmas för alla slag af bränvin, utan afseende på af hvilket råämne det är tillverkadt.
Parterne emellan icke uppstått; och ehuru Höga RiksRätten, efter hvad jag förmodar, vid pröfriingen af mitt vördsamma yrkande i detta ämne samt i händelse af bifall dertill, endast torde täckas bestämma grunderna i allmänhet, efter hvilka ersättningsskyldighet för hvar och en af respektive Svaranderne bör ega rum, men icke lärer ingå i specielt bestämmande af er - 363 sättningsbeloppen, såsom i flera fall beroende på vidlyftiga utdrag ur mångåriga räkenskaper, af hvilka de för år 1840 ännu icke äro afslutade; bar jag likväl trott vara lämpligt, att min talan i denna sak slutas med en allmän sammanfattning af de ersättningsanspråk, som, i anledning af åtalet i hvarje anmärkningspunkt, enligt redan angifna grunder, äro å min sida väckta och till Höga RiksRättens pröfning framställda. I sådant afseende uppgifves nu följande: enligt första punkten, aflöningar till de inom Kongl. KammarRätten från och med den 6 Maj 1835 till och med Januari månad 1840 utnämnde eller förordnade embetsoch tjenstemän, till de belopp, som dessa aflöningar öfverstigit den af Rikets Ständer vid Riksdagen 1834 för detta Embetsverk fastställda Stat, hvarvid likväl den inskränkning kommer att ega rum, att enär derjemte, enligt den för KammarRätten fastställda nya Stat, åtskilliga embeten och tjenster blifvit indragna, så att den så kallade bristen i KammarRättens Stat för åren 1835 till och med 1839 utgjort 60,469 R:dr 17 sk., denna summa, jemte bristen för år 1840, som, i anseende dertill att räkenskaperna för samma år ännu icke äro afslutade, ej kunnat uppgifvas, blifver det högsta ersättningsbelopp, som i denna punkt fordras; enligt andra punkten, så kallad lönfyllnad åt yngsta Ledamoten i Kongl. StatsKontoret för åren 1835 till och med 1839, å 400 R:dr för året, 2,000 R:dr; enligt tredje punkten, arfvoden till tillförordnade Sekreteraren i Kongl.
Sedan jag sålunda ändrat det utlåt, jag förra gången hade äran afgifva, får jag likväl medgifva, att jag, i enlighet med hvad Gr. Frölich nu anfört, ej skulle vara emot, att R. o. Ad. förklarade hela förslaget till förändring böra förfalla. Hr Cederschjöld: Det är egentligen Gr. Frölich, som liar löranledt mig att begära ordet. Grefven yttrade nemi., att han hoppades att vid en kommande riksdag Coust.Utsk. endast skulle förvisa till Riksrätt större oell gröfre förseelser, men deremot efter 107 J:n anmäla mindre öfverträdelse!" af grundlagen. Jag vill endast fästa Grefvens uppmärksamhet derpå, alt aq J:n 2 mom. al Riksd.Ordn. för en sådan Ulsk:s åtgärd lägger eli bestämdt hinder i vägen, då samma § stadgar, att derest Coust.Utsk. skulle finna att någon Konungens rådgifvare handlat i strid med grundlagarna, så skall Utsk. ställa honom under tilltal af Just.ombudsmannen inför Riksrätt. Således kan icke Coust.Utsk. handla såsom Grefven föreslagit, emedan denna grnndlags-§ bestämdt ålägger IJlsk. alt handla annorlunda. Jag har förut yttrat, alt jag anser det vara af yttersta vigt att åtal inför Riksrätt högst sällan komma i fråga, och det är af sådan anledning, som jag anser den föreslagna förändringen vara af behofvet påkallad. Hr von Hartmansdorff; Flere talare hafva yrkat, att hela grundlagsförändringen mätte anses onödig. Jag får då äfven förklara, att sorn denna grundlagsförändring egentligen åsyftar att göra befrielse från ansvar lör grundlagsöfvei trädelser laglig, så kan det vara temmeligen likgiltigt om man har en sådan lag eller ej; ty när omständighetei 11a kräfva att för fosterlandets bästa öfverträda grundlagen, så måste man i alla fall räkna på fosterlandskänslan hos R. St., 64 Den 2 December f. m. för filt få siegel gillad!. Jag skall således icke ytterligare besvära Ståndet med yrkande, att någon förändring må äga runi.
De kunna blifva goda medborgare uti en stat, men de förblifva alltid på samma gång Judar, ty deras religion och deras nationalitet äro så djupt och sä nära med hvarandra förenade, att de icke kunna frångå den sednare, utan att svika den förra. Hvarje renlärig och ärlig Jude anser Palestina ännu såsom sitt förlofvade land, och det säkraste beviset pä styrkan och fastheten af deras nationalitet är århundradens vittnesbörd, att hvarken den omenskligaste eller menskligaste behandling, hvarken utskjutandet ifrån samhället eller beviljandet af fullkomlig medborgerlig jemlikhet förmått införlifva dem med andra folkslag. Denna deras egenhet sätter dem i ett helt annat förhållande till andra nationer, än alla andra främlingar, och man bör icke på dem använda allmänna grundsatser i berörde hänseende, utan åtminstone med yttersta varsamhet. Väl har det, såsom skäl för meddelande af fidla medborgerliga rättigheter åt Judar, blifvit anfördt, att de hafva alldeles samma pligtlära, som de Kristne. Detta påstående hvilar likväl på en alltför ytlig uppfattning af skillnaden emellan nuvarande Judendomen och Kristendomen. Det är nemligen sannt, att den Kristna sedoläran linnes i alla sina hufvudpunkter uttalad i det Gamla Testamentets heliga skrifter, att den är genom vår Frälsare ej upplossad, utan fullkomnad, men det är tilllika oförnekligt, att den bokstafs-uppfattning af dessa skrifter, sorn förhindrar Juden ifrån att i Jesus igenkänna den utlofvade Frälsaren, tillika döljer hvad dessa skrifter antyda om försoning och helgelse; således måste dessa begrepp, i kristlig mening, blifva honom en förargelse, dä de tvertom utgöra sjelfva grundvalen för den uppriktige Kristnes sedolära. I ett kristligt samhälle är det af vigt, att åtminstone den offentliga lagstiftningen icke gifver anledning till förhållanden, som skulle befrämja religiös indifferentism.
bild af den ratta, sanna qvinligheten; att vilja bygga denna på okunnighet och tanltlösliet ar ett missgrepp. Sedan fru Lenngrens dagar har qvinnans frigörelse gått säkert framåt, om ock icke i en oafbruten rak linie, ' utan under ganska allvarsamma återfall, då man till och med sökt anknytning uti nigra af fru Lenngrens egna uttalanden till förman för sin reaktion. Från medlet af vart arhundrade har dock arbetet på qvinnans sak oafbrutet gått framåt. Dessa segrar öfver fördomen höra till ljuspunkterna i våra dagars historia, men det ar Anna Maria Lenngren, vare det sagdt til! hennes ara, som för snart hundra är sedan börjat arbeta på flyttningen af de slzrankor, som för trångt begränsat qvinnans verksamhet och derigenom hallit hennes utveckling tillbaka. Cecilia. Holmberg f. B ååth. Qvinnoöden. I. nHun kasted sig ned, IIun grced og hun grzed, Sit Livshaab det skulde hun miste, Men det var der ingen som vidsle.~ Björnstjcrne Björnson. Hon såg för sig ' de tre gamla ogifta fastrarna, hvilkac innehållslösa lif hon så ofta beklagat .. Den ena skröpligare än den andra nied hvita fina händer och oandliga broderier eller stickningar. Hon tyckte sig höra alltid samma samtal on1 den sistförflutna nattens slummer och dagens välbefinnande eller kommentarier öfver stadens små tilldragelser och uträkningar för att få den knappa kassan att förslå till det nödvancligaste. Var detta då allt hvad hennes lif också skulle bli? Hon hade drömt sig det fullt och rikt; ho11 hade stora krafter, skulle hon icke få något verkligt att uträtta? Hon hade älskat och varit älskad, v s2 som ingen förr, trodde hon. Men hårdt och obevekligt stod fadrens nej i vägen för hennes. lycka och att trotsa det vågade hon ej; hela hennes uppfostran bjöd henne lydnad. Solen började sanka sig. Ofver dalsluttningen hade redan breda, tysta skuggor lägrat sig. Men på den gröna ängsmarken framför stugan i dalen och i de högsta grenarne af den skog, som klädde höjderna, lekte och glänste ännu de ljusa strålarna.
Oet är en känd sak, alt dessa augmentsräntor allt ifrån rustningens inrättande hafva gått i arf och köp tillika med rusthållet, och att de alltid hafva varit betraktade såsom oskiljaktigt med rusthällsstammen förenade; hvarföre de ock i mer eller mindre mån, allt efter prisernas förändring, hafva ökat dess värde. Då skulle jag, åtminstone för min del, tro att billigheten fordrade, att, innan man vidtoge den nu föreslagna förändringen, rnsthållarne borde höras öfver, huruvida de voro villige att derpå ingå eller ej. Jag 80 De n 2 Augusti. har visserligen inom Utsk. hört sägas, att en del augmentsränlor äro så långt belägne från stammen, att rust hällarne skulle anse, hvad här är föreslaget, för en fördel; men så är ingalunda förhållandet pä alla ställen, och jag tror derföre att det är nödvändigt, att först höra dem deröfver, likasom komiterade och Utsk. föreslagit böra ske i afseende på rotevakans-afgifterne. Vilja de då afsäga sig denna s. k. förmån, så kunna de sedermera ej hafva alt klaga öfver att något våld sker dem. Hvaremot jag tror, ali, om den föreslagna åtgärden företages dem ohördan, de hafva allt skäl att klaga öfver våld. Gr. Sparre: I denna punkt måste jag förklara mig vara af samma mening, med de Hrr, hvilka yrkat ålerremiss. Jag anser mig böra förklara, all, så vidt jag förstår, skulle, genom vidtagande af den föreslagna åtgärden, ett högst väsendtligt ingrepp göras i egande-rätten. Den af Frih. Tersmeden gjorda förkla ring synes mig ingalunda tillfredsställande. Taga vi saken helt praktiskt, så finna vi att, utan allt afseende å det daler-tal, hvaruti augmentsränlan först varit utsatt, och hvilken för sekler tillbaka är förvandlad lill spannmålsränta, köparen af ett rusthåll helt enkelt tagit i betraktande, af huru många tunnor spannmål denna augmentsränta består, och derefter till stor del rättat sin köpeskilling; och jag tvekar för min del huruvida statsmakten må hafva rättighet, att fråntaga den nye rusthållaren hvad sålunda blifvit hans egendom.