Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående 3:dje Hufvud-Titeln. a) Att, ehuru Rikets Ständer vid sednaste Riksdag förklarat sig icke kunna bifalla det, enligt upprättade Interims-Stater, för GardesRegementerne begärdta tillökta anslag, samt väl medgifvit, att det högre aflöningsbeloppet för de corpser, som sedan föregående Riksdag blifvit reglerade, finge fortfarande, så länge tjensternas dåvarande innehafvare qvarstodo, tillgodonjutas, och skillnaden emellan internnsoch gamla staterne utgå a° Tredje Hufvud-Titelns besparingar, men — 176 — derjemte anhållit, att Eders Kongl. Maj:t måtte i Nåder vara betänkt på en förändrad organisation af dessa corpser, — Gardes-Regementernes Stater likväl hafva, för år 1835 fortfarande oförändradt upptagit de aflöningsbelopp, som Interims-sta terne bestämma. I afseende härå får Stats-Contoret i underdånighet anmäla: att Eders Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers berörde framställning och efter det vederbörandes utlåtande i ämnet blifvit infordradt, genom Nådigt Bref af den 16 December i836 förordnade, huru aflöningen för Gardes-Regementerne borde utgå; men enär beslutet härom är vordet af Eders Kongl. Maj:t vidtaget efter den tid sednaste Revivisionsförrättning omfattade, lärer något vidsträcktare upptagande af desse förhållanden här vara så mycket mindre lämpligt, som desamma komma att utgöra föremål för Rikets Ständers näst sammanträdande Revisorers skärskådande. b) Att, i likhet med hvad föregående år ägt rum, Majoren C. M. Montelius jemväl för åren i834 och 1835 blifvit, enligt särskilta Nådiga Bref, tillagd en årlig oafkortad Gratification af 6oo R:dr, som utgått af de å 3:dje Hufvud-Titeln till oförutsedda Militaire behof afsatte medel.
Från äldsta tidar hafva Lotsoch Båkinrättningsmedlen varit ämnade till Nybyggnader reparationer, och underhållet af de till de sjöfarandes rättelse nödige sjömefken och hvilka för det närvarande uppgå till io Fyr-och 75 KänningsBåkar och större Sjömärken, utom andre i Skärgårdarne, och hamnarne oumbärlige säkerhetsanstalter såsom Bergringar, Duc d’Alber, MoringsAnkare och Pålfästen, till ett icke ringa antal, och af hvilka åtskilligo nya Båkar och förbättringar af de nuvarande högt af behofvet påkallas till Sjöfartens botryggande. Vid ett sådant förhållande får jag fästa Höglofl. Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet, uppå nödvändigheten af ett ökadt och särskildt årligt anslag för dessa ändamål, och huru otillräckelige 17 å 18,000 R.dr varit, som sedan sista Riksdag för FyringsStaten blifvit anvisade att utgå utaf den till Sjöförsvaret anslagne mycket emot behofven otillräckliga summa, som närmare inhämtas af följande upplysningar om anslagen under detina Titel nemligen: 1:0 Fyrbetjeningens Löner årligen 1,710 R:dr 2:0 Upphandling af Fyrkohl och Olja m. m. 11,800 3:0 Till nybyggnad, förbättringar och reparationer af Fyroch 106 D«n j Julii /. m. KänningsBåktr samt större Sjömärken - 3>8oo _ 4:0 Till anskaffande och underhållet af BergRingar, MoringsAnkare, Pålfästen, och Duc d’Alber 350 Summa Banco R:dr 17,660. Jag hemställer således med nu varande varuvärden, och arbetslöner, huruvida något i större Scala med så otillräckliga tillgångar skall kunna uträttas, och det är också egenteligen härifrån, som alla af Sjöfarande och andre personer anförde klander emot Svenska Fyrinrättningen sig egenteligen härleda, ehuru i förhållande till så inskränkta tillgångar Regeringen, jag vågar påstå det, låtit uträtta vida mera, än som kunnat påräknas genom iagttagande af den strängaste hushållning. Uppå dessa anförde skäl får j»g vördsamt anhålla det Höglofl.
Iean ej undgå att för dess Bel anse inrättningen af en PensionsFond för Götha CanalVerk, med begagnande utaf samma Verks medel under det denne Canalbygg. ■nad ännu finnes ofullbordad, Vara så mycket mindre lämplig, sorn de under arbetsåren an-, stälde Tjenstemän och Arbetare varit och äro på obestämd tid antagne i och för utförandet af sjelfva Canalarbetet, hvars fullbordan äfven nu mera helt och hållet beror af publikt temporairt anslag; och då af de medel, som Bolaget till Pensionsfonden anordnat, de fleste äio att betrakta såsom Statens til 1 horig|tet*-r> hvilka, ehuru de i anseende; till dera* 180 BancoUtskotteta 'Éttänkanden. beskaffenhet, Icke kunnat till någon viss sum» ma i beräkning ingå, likväl, efter 'Utskottets öfvertygelse, böra anses Vara, icke i annat ändamål än för Canalarbetets befrämjande, stälde under Directionens och Bolagets disposition ; så finner Utskottet sig böra tillstyrka, det Bolagets beslut, att på ofvanomförmäldte sätt använda Canalens Ifrågavarande tillgångar, må af Rikets Ständer ogillas, och i följd deraf, någon, på sådane medel grundad, Pensions anstalt, icke ega rum.
Men då härigenom endast i Stånd skulle komma att sammanstämma, blifver i allt fall på detta sätt ingenting afgjordt, och jag ser således icke, hvarföre ej sammanjemnkning lika väl kan äga rum, om besluten blifva fyra särskilda. Jag anser mig derföre, utan någon consideration i nämnde hänseende, nu böra följa min öfvertygelse, att sådana åtgärder af Bancofullmägtige, som Hr Rosenblad i sitt redactionsförslag afsett, nödvändigt böra hållas hemliga, till dess de blifvit fulländade, och jag instämmer altså i begäran om propos. på Hr Rosenblads förslag. Hr Lagerhjelm: Jemte den förklaring, att jag tror, det någon ändring, på sätt Utsk. föreslagit, är af behofvet påkallad i afseende på den offentlighet i Bancofullmägtiges alla åtgärder och beslut, som hittills ägt rum, utber jag mig att få fästa uppmärksamheten på bancolagens stadgande i 5 §, att för hvarje halfår skall, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt, som klart och fullständigt visar vexelLankens ställning, genom R. St:s fullmägtiges försorg tryckas och med allmänna tidningarna utdelas. Vi hafva nyligen fått cn sådan öfversigt; men jag hemställer, 0111 den icke kan indragas, och om det icke är tillräckligt, hvad sorn ytterligare stadgas i samma §, att nemi. en öfversigt, sorn visar Bankens hela ställning, skall efter hvarje års bokslut på samma sätt offentliggöras. Bancofullmägtige skulle då äga att undanhålla allmänheten sina öfverläggningar och beslut, ang:de reella fondens bibehållande vid stadgadt belopp, intilldess åtgärderna gått i verkställighet, samt sjelfva fondens 11 II. 3 iS Den i A ii g u s t i jf. m. ställning intill årets bokslut; och då alla andra banker hålla sin fond okänd för alltid, men vår Bank ej skulle göra det för längre tid an ett år, synes delta vara allt, hvad som skäligen kan fordras.
Vid de på Statens kostnad underhållne bazaretter och Hospital i berörde Län, har, i afseende på förvaltningen, nu mera ej något varit att påminna. Deras utvidgande efter hvarje Läns behof har i män af den dertill anslagna Allmänna Fondens tillgångar blifvit ombesörjd, och då nödiga medel i rätt tid af Ofver-Sty rehen för dessa Verk öfversändes till vederbörande Sysloman, på det dessa förlag ej hädanefter må för dem blifva betungande, och nödige effekter, vid Ijenliga årstider, då varuprisen äro låga, kunna inköpas, anser jag dessa Barmhertighets-Verk för närvarande uppfylla deras ändamål. Allmänna Fängelserna har jag funnit försvarligt underhållna, utom nå ett ställe, der jag anmodat Vederbörande, att hos Kongl. Karnmar(Jollegiurn anmäla bristfälligheten, och på grund af biläggande kostuads-försiag begära förbättring. Sedan Den 8 Mars. Sedan sista Riksdag hafva ifrån Evpeditiojterne vid Kongl. Majus Canzli mig blifvit till sände och derefter till vederbörande Stånds-Canzli af mig aflemnade följande Kongl. Majus Nådiga Resolutioner: J:o Af den 8 December 1812 på Riksdags-Fullmägtiges från Carlstads Dan underdåniga Besvär, rörande befrielsen för Rotehållare ifrån anskaffandet af soldatens Slap-Mondering och Rote kista. a:o _ den 20 Qrtober 1812, på Riksdags-Fullmägtiges från Bohus Dan underdåniga Besvär, rörande reqvuérad Krono-Skjuts för Tross persedlars bortskaffande. 3:0 — den 8 December 1812, på Rusthållarnes vid Sodra Bztaillonen af Bohus Dans Regegemente underdåniga Besvär öfver dem ålagd ersättning 1,278 Rulr 38 sk. 6 rst. Banco för Beklädnads-persedlar. 4:0
CommerceCollegii underdåniga berättelse om Fabrikers , Manufacturers och Näringars tillstånd i riket äret 1821, inhämtas upplysning om Fabrikerces framsteg och, huru Städernes tillverkningar af blott ylle, 26§ Den s8 Junii f. m. bomull och silke för sagde år, enligt ds lågt åsatte HallRättspriserne , uppgått till ett belopp af 3,140,930 R:dr Banco, eller kläden till 1,605,000 R:dr, Bomullstyger och Cattuner till 916,828 R:dr, Siden och halfsiden till 522,286 R;dr och Band till 96,809 R:dr, hvilket allt, om det ej inom riket hade tillverkats, från utlänningen skulle hafva tagits; och detta oberäknadt allt hvad 60m icke blifvit stämpladt af Städers och alla landsorters tillverkningar , hvilka, om de beräknas till deras i senare åren så ansenligen tilltagande belopp skola bevisa, att inrikes Fabrikstillverkningar icke ahagit som m*n vill påstå, utan äro uti en beständigt fortgående tillökning. Då inom en icke mångårig tiderymd, våra Städers Fabriker gjort så oförväntad© framsteg, hvad kunna vi icke af dem för en framtid hoppas, om blott, igenom en för hastig öfvergång i principer och Fötfattningar, vi icke undergräfva möjligheten af deras bestånd? Men, icke ensamt våra Städer utmärka sig af denna Riksgagneliga förtjenst; en lycklig erfarenhet bestyrker, att, i de fläste Rikets landsorter, inom få år, hos snart sagdt alla klasser medborgare, smaken för egne tillverkningar och en allmän täflan till fullkomnandet deraf, gjort framsteg, hvilka böra väcka lika mycken tillfredställelse som förundran, då man återkallar i minnet det motsatta förhållandet under det så kallade contioentalsystemet och den då beviljade nederlagsfriheten i Carlshamn och Götheborg. Det inträffade då, hvad man förut bordt förmod*, Den 20 Juni i f. 0i.
3,3 » Hvad som mest bidragit dertill att folktillökningen icke varit högre, är den stora utflyttningen af tjenstefolk till hufvudstaden och måhända äfven det af några possessionater vedertagna bruket att afhysa åboerne å en del hemman, och bruka desse hemman jemte sjelfva hufvudgården med så kalladt statfolk. (lenom den väsendtligt förändring i folkundervisningen, som i 1842 års nådiga stadga blifvit påbuden, och nu inom samtlige Länets församlingar linnes införd, bar det uppväxande slägtet i folkskolorne bibringats kunskap i religion samt i räkning och skrifning, äfvensom å en del ställen i elementerne af några andra kunskapsämnen, men den tidrymd, som förflutit efter det nämnde förändring i undervisningen trädde i verkställighet, är alltför kort för att af erfarenheten hemta något omdöme om det gamla eller nya undervisningssättets företräde. Emellertid torde det icke vara tvifvelaktigt att folkets bildning är i framåtskridande, ehuru den förderfliga böjelsen för dryckenskap här i Länet, likasom, annorstädes, utgör det största hinder så väl häremot, som hufvudsakligast emot sedlighetens tillväxt. I den mån fyl lerilaslen aftager finnes det alltså grundad förhoppning, att brotten och fat tigdomen skola minskas, och man äger någon anledning till det glädjande omdöme, att begäret efter rusgifvande drycker begynt blifva mindre allmänt, enär bland yngre' personer flere påträffas, som aldrig förtära dylika drycker.
Allt det där blev steg i kärlekens trappa. Men Karin visste att om Sten nu kom till gårds som friare, så skulle han bli kastad ut av dörren lik en hund. Rika Hans var nämligen inte bara rik, utan också lett högfärdig. Jo, han var en riktig en, han, »skogsmördareHans»! Han hade sålt för 40,000 riksdaler virke på rot med fri avverkningsrätt — åt engelsmän. Det var de pengarna, som regerade i honom så svårt, att han miste både hull och krafter. Skogen hämnades, ser du! Han ville prompt bli herrskap, företrädesvis riksdagsman och få tala mot skogsskövling, »efter skogsskövling var det enda, som han riktigt begrep sig på» — som han själv brukade lägga orden. Under väntan strök han mössan av sig för varenda herr-Pål och herr-Pär, allt i förhoppning att de skulle hjälpa honom en bit i väg till önskningsmålet. Nästan mest av allt aktade Hans »de lärda», de, som skrevo i tidningarna, ty att alla lärda gjorde det — antog Hans för givet: »dumma voro de väl eljest»! Du förstår att för en slik man var en fattig dräng inte en måg, som lämpade sig. Men Karin hörde till de där som bara vill en sak i sänder. Det är starkt folk, det! Nu ville hon ha Sten, och Sten skulle hon ha. Om det dröjde gjorde ingenting, ty vänta kunde hon, och vara »tro» kunde hon med. Ville far tvinga henne ta en ann, gick hon hellre i vattnet Men grubbla hur hon ville — kunde hon bara hitta på ett råd. Sten måste bli en lärd, »en riktigt lärd med guldgalon på, ty för dem rent stod far på näsan». Men Sten ville inte bli en lärd »med guldgalon på» utan höll fast vid sin unga kärlek som en ostra vid sitt skimrande skal. Men Karin lirkade och lirkade: »Tänk, att få se rika Hans svepa mössan av huvudet och säga, att han tackade allra ödmjukast för slik ära att få en sådan måg! Och slippa hållas i skogen med vinterhuggning och kanske få sitta i soffan med själva kungen? Allt var så lätt, om bara Sten ville. Det hade prästen sagt, och han visste väl, han!»
Derest enskildt bolag för en bibana sådant önskar, äger detsamma att, efter ett års föregången uppsägning, begagna egen materiel, men med skyldighet i sådant fall till omlastning å station vid stambanan, då enskildes transportvagnar icke utan speciel tillåtelse böra få användas på statens banor, och det under inga vilkor bör tillåtas, att enskildas lokomotiver eller bantåg derå må framgå. Sedan Kommittéen i det föregående redogjort för de grunder, som vid underdersökningarrie blifvit följda, och de allmänna iakttagelser, Kommittéen för sin del i underdånighet ansett förtjena uppmärksamhet vid bestämmandet af hufvudrigtningen för statens stambanor, samt uttalat sina åsigter om de särskilda slags jernvägar, som kunna komma i fråga att anläggas inom landet, äfvensom föreslagit vissa vilkor och bestämmelser i afseende på en del af dessa, öfvergår Kommittéen till beskrifning öfver och förslag till de särskilda stambanorna, nämligen: Södra Slam banan. Vid 1854 års Riksdag beviljade Rikets Ständer ett anslag af 1,500,000 R:dr R:mt till påbörjande af en jernväg för statens räkning, utgående från Malmö i nordlig rigtning förbi Lund uppåt landet, på samma gång som beslut fattades om en dylik jernvägsanläggning från Göteborg mot Stockholm. Sedan, efter gjorda undersökningar, Rikets Ständer vid 1857 års riksdag fastställt rigtningen af sistnämda jernväg under namn af Vestra stambanan, beviljades ytterligare 4,625,000 R:dr till fortsättning af de i Skåne påbörjade jernvägsarbetena ifrån Malmö intill norra ändan af Finja jon, samt 1,300,000 R:dr till förberedande arbeten på en jernväg, som skulle utgå från den nyssnämda Vestra Stambanan vid Falköping och framdeles ntsträckas genom eller förbi Jönköping mot söder genom Småland, för att förbindas med den i Skåne påbörjade jernvägsanläggningen. 46 Denna bana erhöll namn af Södra stambanan, och äro deraf för närvarande 6^ mil, eller från Malmö till Sösdala, för trafik öppnade samt återstoden emellan Sösdala och Finjasjön på den södra delen nära färdig, äfvensom största delen af terrasseringen emellan Falköping och sjön Stråken på den norra fullbordad.
Hvartill svarades, att ehuru ganska många voro i behof af spannmål, i avseende dertill att säden blifvit ganska svag, ja totalt förfruset hos flere, så vågade de dock icke anteckna sig för någon undsättnings spannmål såvida icke något pris var uppgifvet eller ens på ett ungefär kunde förmodas, och församlingen dessutom bestämt och enhälligt nekade åtaga sig gemensamt ansvarighet för återbetalningen deraf, utan påstod, att det bör ankomma på den behöfvandes egen omtanke att anskaffa antaglig borgen för den undsättningssäd, som genom Kungl Maj:ts befallningshafvandes försorg kunde komma att erhållas, eller ock på annat sätt förskaffa sig sitt behof. In fidem N. S. Edlund. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid socknestämman i Häggenås sockenstuga d. Som en ny predikostol blir alldeles nödvändig uti den under byggnad varande kyrkan härstädes, och sedan man i socknestämman för 14 dagar sedan något derom talat, åtog sig nu bonden Anders Jonsson i Kougsta att förfärdiga predikostolen med dit hörande tjenliga och vanliga ornamenter eller prydnader, hvaremot, på tillfrågan, ingen af församlingen hade något att invända, utan förklarade sig alla dermed nöjde och belåtne och lofvade Anders Jonsson, att biträdd af sin broder Jonas Jonsson i Kougsta, företaga en resa till nyare kyrkorna i landet, för att bese predikostolarne därstädes och sedan taga ritning af den vackraste och proportionellaste, efter hvilken denna ifråga varande borde göras. Hvad priset anginge, kunde och ville Anders Jonsson det nu icke bestämma, utan förbehöll sig att derom yttra sig, sedan han haft tillfälle taga någon säker modell, samt hunnit erfara huru mycket arbete derå fordras. Likväl blef nu afgjort och öfverenskommet, att predikstolen skall vara färdig gjord intill dess kyrkan, nästa vår, blir så i ordning, att den till gudstjänsts förrättande kan begagnas. § 2.
Hon tog i dörren upp till vinden. Den knarrade. Hon stannade igen och lyssnade. Nej, intet ljud. Så gick hon lätt och tyst uppför trappan och öppnade dörren till Gottfrids rum. Han stod framför spegeln och knöt halsduken, i skjortärmarna, med uppknäppt väst. Hon stannade i dörren, smålog med hela ansigtet. Han vände sig om. – Nej, men är du tokig? Tänk om någon kommer hit. Hon stängde dörren och gick fram emot honom med händerna på ryggen. – Ä, det kommer ingen. Med ett litet hopp kastade hon sig om hans hals. – Jag har längtat så förfärligt efter dig. – Lilla barn. Han drog henne ner i sitt knä, och hon satt och såg in i hans ansigte, medan hon knäppte ihop händerna om hans hals. – Jag tycker så mycket om dig. Det fins ingen, som är som du. Han kände sig smått beklämd och kysste henne för att slippa se henne i ansigtet. – Å, det ska du inte säga. Det var bestämdt någon, som tog i låset. Han for upp, och Elin blef stående rådvill midt på golfvet. Hon ville gå till honom, men han drog sig undan och gick ett par steg närmare dörren. Den gick upp, och gubben Sivert stod på tröskeln. Han kastade en blick öfver rummet, och så steg han in: – Jaså, din sju tusande djäfvel. Han lät dörren stå och pekade på den. – Ut, skrek han. Elin lydde utan att säga ett ord. Hon såg på Gottfrid, när hon gick förbi honom. Han bet sig i läppen och såg ned. Hon gick mekaniskt ut för trappan och hörde bara, hur dörren där uppe slogs igen med en smäll. Ensam satt hon där nere, hon visste ej hur länge. Hon spratt till vid att höra herr Sivert gå förbi köksdörren och ner i boden. Men han gick ej in till henne, och hon andades åter lättare. Gottfrid kom icke ner. Hon hörde honom gå uppe på sitt rum fram och tillbaka. Hon skulle så gärna hafva velat gå upp och tala vid honom. Men hon tordes icke. Hennes hjärta var så fullt. Hon skulle hafva kunnat gråta, men hon fick ej fram en tår. Hon förstod, hvad som skulle komma.
Propositionen vidare inhemtas, hade nemligen samtidigt dermed att de vid Göteborg förlagda öriogsfartvgens antal, efter utrangering och försäljning af åtskilliga för sjöförsvaret odugliga, numera nedgått tili ungefär hälften af hvad det utgjorde år 1854, eller till 27 stycken, hvaraf 5, enligt redan gifven föreskrift, komme att med det snaraste slopas eller försäljas, och de återstående, till stöl re delen kanonjollur och andra fartyg af minsta cert, kunde vid förefallande behof utan svårighet inrymmas vid Flottans begge stationer eller på annan tjenlig ort, hos Kongl. Majit blifvit i underdånighet anmäldt, att, med anledning af svårigheterna för en tidsenlig jernförädlings bedrifvande vid många smärre verk, ett bolag, hufvudsakligen bruksoch hytte-egare, vore under bildning, för att på någon lämplig punkt i vestra Sverige anlägga ett större jernförädlingsverk, som kunde blifva en kraftig häfstång för höjandet af den inhemska jernhandteringen och bereda ökadt tillfälle till förtjenst åt en stor mängd af arbetare, samt att ibland de platser, som för denna anläggning varit i fråga, Nya Varfvet tillvunnit sig synnerlig uppmärksamhet genom sitt läge vid ett ofta under hela året öppet vatten i närheten till en stad med så vidsträckt och tilltagande handel, som Göteborg, till följd hvaraf de män, som fält sig uppdraget att vidtaga förberedelser till den tillämnade jernverksanläggningen, vid det brådskande valet af läge för densamma, icke velat bestämma sig för något annat ställe, förr än det vore afgjordt, huruvida icke Nya Varfvet komme att försäljas och utväg således yppade sig att för det nya jernverket för värfva denna dertill synnerligen tjenliga plats.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan oförändrad, dels af Frih. af Ugglas bifall till samma hemställan med uteslutande af den sista delen deraf, hvilken lydde sålunda: »med vilkor, att högre anslagsbelopp ej må någon anstalt tilläggas, än som motsvarar 100 rdr för hvarje å anstalten intaget barn;» och dels slutligen af Hr Olivecrona, att R. o. Ad. skulle antaga merberörde hemställan med uteslutande af den ofvanomförmälda sista delen deraf samt anslagsbeloppets förhöjning från 20,000 rdr till 30,000 rdr. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall dertill med den af Frih. af Ugglas föreslagna förändring, då svaren utföllo med många ja jemte ett 644 Den 28 April e. m. eller annat nej, och slutligen propos. på bifall till Hr Olivecronas yrkande, hvilken propos. besvarades med många nej jemte ett eller annat ja; hvarefter och sedan propos. pä bifall till Utsk:ts hemställan med den utaf Frih. af Ugglas föreslagna ändring förnyats samt med många ja jemte ett eller annat nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 93:dje, 94:de och 95:te punkterna. Utsk:ts hemställande;! bifoilos, dock med det vid sistnämnda punkt gjorda förbehåll om iakttagande af de förändringar i afs. å Hufvudtitelns slutsumma och särskilda anslagsbelopp, som kunna komma ait föranledas utaf R. o. Ad:s från Utsktts förslag alvikande beslut. 96:te punkten. Gr. Mörner:
Då sakegare tillätes alt, iemlikt 14 kap. 4§ Rättegångs-balken, uti Vårt kansli, liofoch ölver-rätter, kollegier samt vid andra embetsverk och domstolar, eller eljest, i stället för karterade hufvudskrifter, förete besannade afskrifter deraf, bör tillika styrkas, till livad belopp de förre äro med stämpladt papper försedde, så vida desammas beskaffenhet, enligt denna författning, sådant fordrar; skulle dervid behörig karta lill större eller mindre belopp saknas, ansvaras derför, på sätt i4 § föreskrifver. När parten eller den person, som handlingen förevisa låter, är aflägse boende, meddelas ofvannämnda intyg, i städerna helst af Magistratens ordförande eller dervid anställde tjenstemän, och på landel af domare, prester - 2* Bevitlnings-Ulskollets Betänkande, IS':o ti. st<ap oell kronobetjening; skolande andre gode män, som sannfärdigheten styrka, jemte namnet utsätta deras tjenst eller yrke och hemvist. Hvarje förut uppvisad original-handling eller skrift, som är utgifven, sedan denna författning börjat tillämpas, skall, då den vid domstol eller annni embetsmyndighet företes, vara försedd med vederbörligt stämpladt papper. Påskrift å handlingar, angående verkställd karlering, då karta saknas, galle vid intet tillfälle, så framt icke lagligen styrkas kan, att behörigen anulleradt stämpladt papper varit bilagdt, men förkommit. 6:0 Å beläggnings-karta, äfvensom å karta på helt ark, då skriften å denna sednare ej öfvergår på andra sidan och öfvertäcke!- stämpeln, skall part, som den begagnar, på sjelfva stämpeln anteckna handlingens datum, jemte en kort anvisning på hvad den angår. Beläggnings-karta skall dessutom vid sjelfva dokumentet eller akten så häftas eller med sigill fastas> att den ej kan derifrån skiljas, utan att valör-stämpeln derigenom göres o_ tydlig, i hvilket fall kartan anses oduglig.