Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf förordnade Fullmäktige, det hade Professoren Bagge att icke allenast, i enlighet med de af Banko-Utskottet bestämda hufvudgrunder samt gillade ritning, låta, så fort ske kunde, uppgöra och lill Fullmäkmäkligc aflemna ritningar lill såväl sedeivalörerne 50 och 10 R:dr samt 5 och 1 R:dr, som midtelvignetter till sedeivalörerne 500 och 100 R:dr, hvilka ritningar derefter komme att, likasom med ritningen till sedlar å 1,000 R:dr redan ägt rum, underställas Höglofl. Utskottets granskning och bedömande, utan äfven att ofördröjligen lill utlandet åter afresa, för att, i öfverensstämmelse med den Professoren förut meddelade instruktion, besörja om utförande af allt hvad som i och för patricers gravering,' stilars gjutning, tryckpressars anskaffande m. m. kunde erfordras. Efter sedermera af Banko-Utskottet verkställd granskning af ritningarne lill sedeivalörerne 50 och 5 R:dr Riksmynt, blefvo såväl dessa som uppgjorda ritningar lill midtelvignetter å sedeivalörerne 500, 100, 10 och 1 R:dr Riksmynt i början af Januari månad detta år till Professoren Bagge öfversände och förständigades samtidigt Förvaltaren vid Tumba Bruk, som Revisorernes Berält. ang. Banjtover/cet. 4 26 fick emottaga kalkerade copior af de godkända ritnirigarne, att skyndsamligen aflemna prof på papper till de nya sedlar, Banken har alt utgifva. Sedermera äro visserligen åtgärder vidtagna Tor erhållande af icke allenast tjenligt sedelpapper, utan äfven trvckplålar till samtliga sedelvalörer jemte hvad i och för tryckningen erfordras; men efter hvad Revisorerne kunnat inhemta, har ännu icke ens form lill nytt sedelpapper blifvit af Fullmäktige godkänd, än mindre prof lill sådant papper fastslälldt, och ej heller är tryckplåt lill någon af de nya sedlarna hittills aflemnad.
Memorial af Herr Montan, som yrkar, att, hvad bräcnvinsförfattningarne stadga för städerne, måtte rättas och tillämpas efter deras verkliga behof och förmån; så att, likasom en hemmans egare på landet kan få bränna med 30 å 50 kannors panna för ett ringa hemmanstal, äbodt af 8 å 10 personer, städernes innevånare, derest personalen skulle ligga till grund, äfven måtte få tillstånd, att för en mindre personal af t2 å 15 personer utöfva brännvinsbränning med dylika mindre pannor, efter tillfälle och behof, emot enahanda afgifter, som för landet nu äro eller blifva stadgade. Med Herr Montan har Herr Hagander förenat sig, med det tillägg, att han anser brännvinsbränningsrättighet böra få utöfvas, icke endast efter det hemmantalet, hvartill städernes egorymd kan vara beräknadt, utan äfven, hvad angår de städer, der slik beräkning icke egt rum, Jämpas efter antalet af jord Tunneland, 6o4 Besv. ock Ekon. Zhsh. Betcinkanden. sorn linnas under enskild ego och bruk. Med Herr Hagander har Herr Palm sig förenat. Herr Ehinger anser lika med Herr Montan, att den icke obetydliga jord, hvilken de fleste städer i riket innehafva, skulle sakna det till dess behöriga skötsel nödiga gödningsämne, om icke genom den tillåtna brännvinsbränningen städernes innevånare blifvit iståndsätta att utfordra ett motsvarande antal kreatur, särdeles som fodertillgångarne kring många städer äro så knappa, att behofvet deraf icke utan ganska dryg kostnad kan fyllas. Vidare påstår Herr Ehinger, att städernas brännings-rättighet bör bibehållas, emedan den bereder förlandtmannen en förökad afsättning för dess härtill tjenliga producter och således är för jordbrukaren snarare gagnelig än skadlig, Slutligen anser Herr Ehinger det skola blifva af nytta för StatsCassan, om en fri tillåtelse af brännvinsbränning i städerne klefve gifven, emot en förhöjd afgift i män af pannornas storlek.
Alla barn, som i sin första spädhet borttagas från jorden, uppfödas först inom den himlakrets, som nyss blef nämnd; dertill begagnas qvinliga englar, hvilkas utmärkande egenskap under jordlifvets förlopp varit hög gudsfruktan och hög barnkärlek i förening. Sedan fortsättes deras fostran af manliga englar, i de slag af himmelsk kunskap och vishet, åt hvilka deras anlag äro rigtade. Under denna sednare fostran, eller såsom uppväxande, förflyttas de till andra himlakretsar; det beror sedermera på dem, huruvida de kunna ånyo inom den tredje himlakretsen upptagas. Fullt vuxna och uppfostrade äro de, när Barndomens Oskuld är hos dem förvandlad till Vishetens; ty just derigenom, och icke förr, äro de verkliga Englar. – I sin allmänlighet, är denna förvandling allt himmelskt lifs gemensamma grundvillkor; fastän särskilda grader äro möjliga, ett mer eller mindre, i fullkomligheten af dess utveckling. Det är detta grundvillkor, som finnes utsagdt i Herrens ord: ”hvilken, som icke undfår Guds rike såsom ett barn, han kommer der aldrig in”. – Efter fullbordad uppväxt och uppfostran erhålla de varelser, som sålunda blifvit beredda för en himmelsk samhällslefnad, de engla-makar, hvilka från evighet varit dem ämnade. Men i daningen af gestalter och anleten stanna de, för alltid, vid utseendet af yngling eller jungfru. Öfverhufvud bör vara tydligt, att vår betraktelse här befinner sig inom den egentliga Ungdomens verld. Huru skulle lifvet här, der allt synes hvad det är, och der allt lif är ett oafbrutet lefvande i renad kraft, ljus insigt och glad frid, hvilka samtligen i oändlighet tilltaga, kunna medföra någon annan följd, än att man der blifver, lika mycket utvärtes som invärtes, oupphörligt yngre i samma mån, som det enligt jordisk tideräkning skulle heta, att man blifver äldre? När menniskan dör såsom gammal eller ålderstigen, bibehåller hon, i fall hennes inre lefver i afgjord rigtning åt det Sanna och Goda, endast helt kort sitt utseende af åldrig; ty med hvarje stund, som hon tillbringar i sitt nya hemvist, föryngras hon.
Mörner har ytterligare upptagit hvad jag förut hade den äran att anföra, eller att det förslag Hr von Hohenhausen framställt, ger anledn. till en alltför långt utsträckt latitud i straffbestämmelsen. Jag förmodar derföre, att R. o. Ad., lika med Gr. Mörner, finner att någon sådan redaktions-förändring svårligen kan äga rum, och att således någon återremiss i det fallet icke är nödvändig. Jag glömde när jag sist hade ordet att besvara Gr. Lagerbjelkes ytterligare anmärkn. emot 8:de §:n. Denna § önskar jag icke måtte förändras. Hvad anledn. Gr. Lagerbjelke hämtat för en förändring derutaf att §:n skulle innefatta en utsträckning utöfver hvad ]81ö års förordning innehåller, kan jag icke inse. Meningarne äro åtminstone ganska mycket delade derom, huruvida enl. berörde författning, vederbönde myndigheter äga rätt att hindra menigheterne att hålla dylika sammankomster. För min del anser jag det icke lämpligt att gifva verkställande makten en utvidgad rätt i detta hänseende, eller rättighet att lägga väsendtliga band på friheten att i allmänhet till öfverläggningar sammankomma. Vi hafva inom Europa nyligen haft eklatanta bevis derpå att dylika i förväg lagda hinder just förvärrat det onda man velat förekomma. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har hittills af skäl, Den 1 Juli f. m. 375 sorn R. o. Ad. nogsamt inser, afhållit mig ifrån allt yttrande om den s. k. upprorslagen. Men uti 8:de §:n förekommer en föreskrift, ang:de rättigheten att lill öfverläggning, sammankomma, hvarom jag anhåller, att fä yttra några ord. Frih. Palmstjerna har här gjort en anmärkn., åsyftande att inskränka föremålen för dessa öfverläggningar till menigheternas särskilda angelägenheter, och jag tror, att han har rätt deruti. Likväl har Gr. Sparre bestridt denna förändring. Jag får då fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt om ordalagen få förblifva sä vidsträckta, som de nu äro, dä sammankomsten får omfatta hvarje mål eller ärende, hvilket menigheten rörer: sä angår detta alla angelägenheter som rör någon medborgare.
Men, Gud vare lof, en förbättring i detta fall har inträdt redan sedan jag slutade skolan, och jag hoppas tiden i detta fall går framåt i en god riktning. Om jag ägde en dotter att uppfostra skulle jag framför allt lägga vikt på att lära henne att hon ägde en bestämd individuell uppgift i lifvet och att hela hennes ungdom måste användas för att bereda sig till denna uppgift. Jag skulle icke tillåta att hennes lärotid slutade förr än vid 20 år, och jag skulle se till att hon också grundligt arbetade under hela denna tid. Men jag fruktar att jag blifvit alltför mångordig i denna sak. Jag blir så upprörd, då jag tänker på huru min egen och mina jämnårigas ungdomstid förflutit, att jag aldrig nog kan tala i detta ämne. Jag var nyligen på ett möte, där kvinnobildningen diskuterades både af herrar och damer – de senare, som talade, voro bland andra friherrinnan A., fru S., fröken H. och fru L. Jag brann af begär att taga till ordet för att yttra en mängd tankar och åsikter, hvarom de andra ej tycktes hafva begrepp, men jag var alltför blyg att uppträda så offentligt, och jag gick därför aldrig dit mera, emedan jag fann det omöjligt att tiga och omöjligt att tala. Kommer frågan att skriftligen diskuteras ämnar jag dock icke underlåta att taga till orda.» Man ser i det anförda ett af naturen vekt skaplynnes kamp för att nå fram till personlighet under förhållanden, hvilkas tryck skulle varit ringa eller intet för en mera intensiv och stark karaktär. I själfva verket voro hennes svårigheter mycket små, men alla kraftprof måste ju mätas relativt och för henne var det ett kraftprof, att, trots de nyss skildrade omständigheterna, skaffa tid för sitt egentliga intresse. I de ofvan anförda själfbiografiska anteckningarne berättar hon, att några månader efter hennes giftermål bröt författarelustan fram så oemotståndligt, att hon på fjorton dagar skref Skådespelerskan (1873). Det är mycket egendomligt att det blef för teatern, A. Ch. Leffler skref sitt första, mer bemärkta arbete. Hon hade af religiösa skäl länge undvikit teatern.
Och när vi bli gamla — ja, jag hoppas, att jag ej behöfver sörja öfver, att ej få någon pension » Detta sades med en sådan resignation, med en så hopplös undergifvenhet, att det skar mig in i själen. D å tänkte jag: borde ej vi, de s. k. bättre lottade, i någon mån omhulda, det vill säga i all vänlighet någon gång inbjuda våra ensamma småskolelärarinnor till våra hem, vid högtider eller annars under årets lopp, till något uppfriskande samqväm och nöje. Jag är viss uppå, att de skulle känna sig mycket tacksamma och deras lott förefalla dem mindre tung, om de ej såge sig så tillbakasatta, som nu på många ställen är fallet. D å I, societetens unga damer, mången gång se surmulna och tråkiga ut, när I ej fån edra minsta önskningar uppfylda — veten då, att mången ung, intelligent flicka egnar sig åt lärarinnans mödosamma kall af kärlek till barnen och till ett verksamt lif; i stället för att gå stolt förbi och kanske rynka på näsan dertill, då dessa edra systrar våga nalkas eder, borden I i all vänlighet umgås med dem. I skullen deraf få lära eder mycken undergifvenhet, mycket kristligt tålamod, som väl höfves alla unga qvinnor. Fröken Margareta. Teater och musik. Kung!, operan återupptager i nästa vecka Andreas Hallens opera » Harald Viking », b vilken här ej varit gifven på flere år. I dag fredag gifves » Oberon ». Nästa abonnementsföreställning framflyttas till onsdagen. K. dramatiska teatern gifver i afton fredag för första gången Ibsens med så mycken spänning motsedda stycke » Frun från hafvet ». Detta stycke torde måhända varda säsongens märkligaste nyhet å denna scen. Gastronomiska kåserier. MlwB * får kalkonen vid anrättningen ett mindre aptitligt utseende, och man beröfvar den dess bästa skydd för den befintliga saftigheten. » Kalkon är så torrt », hör man ofta sägas.
M:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit till enahanda belopp upptagen; men då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, fri och obehindrad införsel och försäljning af kött, bröd och dricka blifvit sedan sista riksdag i nåder medgifven för följande städer, nemligen i Askersund den 1 Oktober 1851, Götheborg den 15 Juli 1852, Malmö den 7 December 1852, Nyköping den 9 November 1852, Helsingborg den 20 Juni 1853, Jönköping den 20 September 1853, Wenersborg den 14 Oktober 1853, Eksjö den 28 Mars och Carlskrona den 18 April innevarande år, samt enahanda frihet redan den 19 Januari 1838 blifvit beviljad för staden Landskrona, ehuru sådant icke blifvit vid föregående riksdagar i tavi - fen öfver salu-accis-ersätlningen iakttaget, hafva Rikets Ständer, som beslutat, att öfriga städer, uti hvilka rättighet att, utan afgift, införa och försälja kött, bröd och dricka, ännu icke är landtmannen medgifven, fortfarande böra erlägga ifrågavarande salu-accis-ersättnings-afgift, intilldess sådan införselsoch försäljnings-frihet uti någon af dessa städer varder beviljad, då, året derefter, samma stad befrias från erläggandet af berörda afgift, funnit såsom slädernes salu-accisafgift, till fördelning och utgående enligt upprättad tarif, som kommer att såsom bilaga åtfölja den nya Bevillnings-stadgan, nu böra upptagas endast 500: 3:o. Poslmcdlen. Sedan Rikets Ständer, i sammanhang med antagandet af ett medelporto och i öfrigt förändrade stadganden angående postväsendet, beslutat, alt blifvande öfverskott å Postverkets in - Transport 5,200,500: Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 21S. Transport 5.200,500: — komster tills vidare få af E. K.
Det ifrägawarande Canal-arbete kan och bir icke i werket sättas förr, än, efter äterwunnen fred, Rikets öfriga förhällanden sofwa framgång ät ett sädant företag, och dä stall, efter Kongl. MajitS öfwertygelse, Banquen utan wada kunna gifwa der« till ett förlag, hwaraf Riket och Banquen hafwa alt wanka en oberäknelig framtida nytta.' Kongl. Maj:t förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Näd och ynnest wälbewägen. Ut supra. ttans Mria. Prols - S?s Den i r rTlovember. Prokocoll Hällit inför Hans Kongl. Maj:t i StatsRädek pä Stockholms Slott den ro Ollov. 1309. Närwarande Hans Excellens StaksMinistern för utrikes ärenderna Herr Friherre v. lundeström. StatsRäden Friherre Ixokendlad. Friherre v. platen. Friherre ^dlerdetk. HofCantzleren Friherre sk Wetterstedt. Undertecknad StaksSecreterare Till justering uppläste Undertecknad i underdånighet Kongl. Maj.-ttz Nädiga Proposition till Riksens Ständer angäende medel lill, GölhaCanal anläggnings werkställande, samt angäende medel kill särskildta tillfälliga utgifter, hwilka propositioner, som wid detta Protocoll finnas bilagde, Hans Kgl. Majtt, i enlighet med StatsRädets Ledaniölers enhälliga underdäniga tillstyrkande, täcktes i Näver gilla. Ut supra. In ksidem protocollo Ikans ^ärta. I anledning af derom af Grefwe Ernar, Larl 6sbrie1, gjord motion remitterades denna Ko> sungens Nädiga proposition till BancoUtskottet. Upp - Den rr November 57 r Upplästes följande: Kongl. Maj-ts Nådiga Proposition kill Riksens S.änder angående medel till särskilda lii!fälliga utgifter. Gifioen Stockholm Slott den ic> Nov. 1809.
Då det nu kan inträffa, att den, som har den mindre aflöningen, har dubbelt antal lärjungar mot den, som har den bättre, så torde billigt kunna frågas, om i detta afseende en så god ordning är införd, åfan håller äfven på detta förslag, emedan man tror att lönernas nedtvingande till lägre belopp derigenom skall förekommas. I sådant afseende ber jag att få hänvisa till erfarenheten. Så länge landtstats-tjenstemännen hade sina indelta räntor i behåll, misslyckades alla försök att få deras löner förbättrade, och detta just af det naturliga skälet att man icke med visshet kände hvad de i verkligheten uppburo i aflöning. Om deri ene sades: »Han är så illa aflönad;» men då svarades: »det är endast på papperet, i verkligheten uppbär han en rätt vacker aflöning». Med mycken svårighet gick förslaget igenom att de till landtstats-tjenstemännen indelade räntorne skulle ingå till statsverket och utbytas emot kontant anslag. — Sedermera erhölls åt dem utan svårighet löneförbättring. — Jag tror att i sin princip är den sak, jag påyrkat, fullkomlig riktig, och skulle jag derföre också hafva påyrkat förändring i Utsk:ts Betänk., så vida jag icke trodde att frågan redan genom två Stånds bifall till Betänk:t vore afgjord. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Att 11. o. Ad. kommer att bifalla denna punkt, derom är jag förvissad. Vill blott, i motsatts till Gr. Mörner, förklara, att jag tror Utsk:ts deduktion här vara fullt rigtig. Må vara att penningen är en värdemätare, men den är dock' icke en lämplig värdemätare, för längre tid. Spannemål deremot är en förträfflig dylik. Den stiger i värde allt som penningen faller. Ett exempel härpå hafva vi för ögonen. När indelningsverket inrättades, reglerades samtidigt de värfvade regementernes löner, så alt hela arméen skulle hafva samma förmåner, den värfvade i penningar, den indelta i jord.
Så länge författningen af d. 12 Nov. i83i finnes gällande, lärer Gr. Fröliehs motion, som afser upphäfvande deraf, icke kunna annorlunda än såsom en allmän fråga betraktas, oell då faller äfven af sig sjelf, att jag icke kon annat än ogilla Utsk:s sätt att besvara motionen. Det hade nemi. ålegat Utsk. att utreda frågan i det skick, den är; att tillse, huruvida de gällande författningarna i någon del kunde vara mindre ändamålsenliga, och derefter inkomma med ett afeller tillstyrkande i ämnet; oell då hade Utsk. gjort rätt. I afseende åter på Gr. v. FersenS här framställda förslag till adress till K. M., synes mig, att man för mycket glomt Riksd.Ordnls bestämda föreskrift, att adresser från R, St. till K. M. skola af ExpedUtsk. uppsättas, men inför Stånden justeras. Jag anhåller att få komma till sjelfva prÖfuingen af ämnet. Yi hafva tvenne författningar i afseende på choleran: den ena, om jag ej minnes orätt, af d, g Juli och den andra af d. 12 Nov. 1831. Den första författningen innebärstränga föreskrifter. Men efter den erfarenhet, som sedermera vanns, ansåg man sig kunna 1 vissa förhållanden modifiera densamma, och då utfärdades den sednare K. kungör., hvilken i afseende på de sjukas afskiljande från de friska innehåller: ”Enär farsoten någorstädes yppats, bör den sjuke i möjligaste måtto afskiljas från de friska och öfver ingången till sjukrummen sättas ett anslag med påskriften : choleran. ” I afseende på försigtighetsmått vid beröring med cholerasjuka stadgar författningen: ”Friska personer, som i sjukrum inträda, eller eljest komma i beröring med cholerasjuk eller lik, böra dervid för egen och andras säkerhet iakttaga de försigtighetsmått, bil. r. § 7. vid K. kungör, d 9 sisth Juli uppgifver.
Maj:t behagat föreslå, dels att den Byrå-chefsbefattning, hvilken är afsedd för handläggningen af ärenden, som ega gemenskap med den Justitie-stats-ministern åliggande tillsyn å boktryckerierna och bokhandeln, må, utan afvaktan af nuvarande innehafvarens, Förste Expeditions-sekreteraren L. J. Lovéns afskedstagande, indragas, med vilkor att bemäldc Expeditions-sckrcterare uppföres å indragningsstat och förklaras berättigad att, intilldess han erhåller afsked, emot fortfarande tjenstgörings-skyldighet, uppbära Byrå-chefs-lön samt efter afskedstagandet pension till lika belopp som Expeditions-sekreterare i Kongl. Maj:ts Kansli, — och dels att lönen för den Byråchef, som har att bereda och föredraga i Högsta Domstolen förekommande frågor om stiftande, uppkäfvande, ändring eller förklaring af lagar och författningar må utbytas till ett arfvode af 3,000 Riksdaler, dock med rättighet för den, som af Kongl. Maj:t förordnas till ifrågavarande befattning, att utom berörda arfvode uppbära löneinkomster af innehafvande ordinarie tjenst till så stor del, som Kongl. Maj:t finner ej böra för tjenstens bestridande åt vikarien afstås. Enär frågan om Expeditions-sekreteraren Lovéns förflyttning på allmänna indragnings-staten, såsom egentligen tillhörande 9:de hufvudtiteln, synes ej böra nu företagas till afgörande, har Utskottet följaktligen å närlagde tabell upptagit ifrågavarande Byrå-chefsbefattning till den föreslagna lönen, 4,000 Riksdaler, dock med tillägg: ”indrages vid nuvarande innehafvarens afgång”; kommande denna lön att från staten uteslutas, i händelse högstberörda nådiga framställning varder af Rikets Ständer vid behandlingen af 9:de hufvudtiteln godkänd.
Dessutom är betalning af postporto för de tidningar, som vilja åtnjuta förmånen att åtfölja den ordinarie posten, nu så mycket mer billig och nödvändig, som genom den af H. M. Konungen till R. St. nyligen alldina nåd. propos. om förhöjning i skjutslega!), genom skjutsens organiserande på accord, Postverkets inkomster i annat fall komme att betydligen minskas, dä man besinnar att förlusten pä snällposten, som årligen färdas (>2,000 mil, efter en häst räknadt, ensamt skulle uppgå till 10,333 r:dr 16 sk. b:co. Jag anhåller, alt denna min motion, att tidningar och ■periodiska skrifter, hvilka genom postverkets försorg afgå, skola till detsamma erlägga en portoafgift af / sk. b:co lodet, må blifva lill behörigt Utsk remitterad. Degärdcs på bordet. Hr Vult von St cijcrn, Henr. Wilh., uppläste följande : Det är mig visserligen icke obekant, att olika åsigler äga rum med afseende pä ändamålsenligheten af de i sednare tider inrättade laudlbruksskolor. Jag tror dock, att dessa undervisningsanstalter, sä vida de ordnas på ett sätt, som i främsta rummet alser vårt lands, från de flesta andra skilda förhållanden, icke skola undgå alt blifva nyttiga. I någon mån har erfarenheten redan bekräftat denna åsigt. Allmänna medel hafva ock till detta ändamåls befordrande vid sednasle riksdag blifvit anslagne; vid den närvarande hafva 11. St. redan i samma afseende falt emottaga K. M:s nåd. propos. Jag vågar dock anse, all den äskade summan af 1,000 r:dr b:co lill årligt understöd lör hvarje dylik inrättning är otillräckligt; och ett anslag, som lill ändamålets vinnande icke är lämpligt, blir i de liesta fall endast bortkastade penningar. Om skicklige lärare skola lönas, samt de utgifter af mångahanda slag, hvilka äro oskiljaktiga från en dylik undervisningsanstalt, bestridas, utan att dessa kostnader skola till en betydlig män falla lärlingarne till last, sä är förutnämnde anslag alldeles otillräckligt.
Jag har blifvit missförstådd af Herr Hjerta. Jag har nemligen trott, att då Veterinairelnrättningen, för att kunna åstadkomma den åsyftade nyttan, erfordrade sexton Elever, och detta förhållande blifvit af sakkunnige män vitsordadt, det vore angeläget att detta antal ej saknades: att sålunda Staten borde bekosta underhållet för sådane sexton Elever, intilldess enskilde anmält sig att utan bidrag af Staten begagna undervisningen; att Statens utgift ar för Eleverne i samma nion skulle indragas; men att, om de enskilde Elevernes antal åter aftoge, så att numerairen icke vore fulltalig, Statens anslag åter skulle utgå, hvarigenom man hade fullkomlig säkerhet, att Veteriuairelnrätlningens behof af Elever alltid skrdle vara uppfylldt. Här har sedermera .blifvit anfördt, att BondeStåndefs Ledamöter inom StatsUlskottet yttrat sig emot det ifrågavarande förslaget. Sådant härrörer dock mera af bristande kunskap 0:11 eget interesse, än af ovilja mot raken; tjr om man behagat fråga Ledamöter af nämnde Stånd, irran orter der boskapssjuka va - Deri 2 g Augusti e, m. 89 rit gängse, skulle deras votum säkerligen slagit hell annorlunda ut. För min del tillstyrker jag bifall dertill, att sexton elever må vid Veterinairelnrättningen anställas. Herr Munch af Rofenjkjold: Det här omtaldte, af BondeSlåndet yttrade, misstroende och ovilja mot Veterinaire Inrättningen i Stockholm härleder sig från erfarenheten och öfvertygelsen om ofullkomligheten af förut varande anstalter1 af samma beskaffenhet, och visar behofvet af bättre. Jag kan intyga, att personer årligen sändas till Köpenhamn att lära Veterinaire. konsten, och kostnaden derföre drabbar icke blott den enskilde, utan jemväl indirect Staten.