Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under öfversättnings-arbetet kunna Committerade, utom Salig Doctor Luthers Version, till jämförelse och upplysning betjena sig utaf de, i senare tider, hos de flesta Europeiska Nationer utkomna Bibeltolkningar och Philologiska arbeten, dock med den erinran, som i slutet af l:sta § sagdt är; äfvensom ock vid Committerades sammankomster, de Bibel-versions-arbeten, som från Pikets Consistorier för detta inkommit, och uti Präste Ståndets Archivo finnas, böra nyttjas och jämföras. 2 Moment. Hvarest Zoologica, Botanica, Chronologica, Geographica, Militaria, Pondera, Mensur®, Nummi etc. förekomma, hafva Committerade att betjena sig af de bästa Auctorer, som dessa ämnen afhandlat. Kunnandes jämväl uti Antiqvitatibus Ebrreicis et Graecis mycket ljus af lärda Itineratores inhämtas. 10 §. 1 Moment. Då Committerade uppå Kongl. Maj:ts nådiga kallelse ankommit, och denne Instruction af Kongl. Maj:t mottagit, hafva de att öfverlägga om sina göromål, meddela de frånvarande Ledamöter Instructionen, till Kongl. Maj:t i underdånighet inberätta om tiden, när de tro sig kunna vara färdige med den första hela eller halfva Bibliska Bok, samt göra anstalt om medlens infordrande; hvaruti, så väl som allt annat hvad af nöden vara kan, vederbörande Ämbetsmän och Collegier äga att Commissionen handen räcka. 2 Moment.
401 mäns bevilln. upgar till samma belopp som bevilln. af stadens öfrige innevånare, och då är det väl olämpligt, om desse icke skola få deltaga i valet af riksdagsmän. Detta deras deltagande kommer att bestämmas i den valordning II. St. hafva att tipgöra. De cga således all reglera detta efter billighetens och rättvisans fordringar. Jag tror således, att mitt förslag ulan något äfventyr kan bifallas, hvarom jag äfven anhåller. Frih. Sprengtporten: Något nytt skäl för tillstyrkande af bifall till Gr. Mörners här framlagda förslag kan jag icke tänka mig än att, såsom Gr:n yttrade, Const.Utsk:s förslag icke skulle vid en kommande riksdag blifva af BorgareSt. antaget i så måtto som detsamma icke öfverensstämmer med detta Stånds åsigler. Men om man tager i betraktande de grundsatser, hvilka BorgareSt. antagit såsom vilkor för en representationsförändring, är jag fullkomligt öfverlygad, alt den förändring Gr. Mörner med sitt förslag åsyftar, långt ifrån att lägga något hinder i vågen för antagandet vid nästa riksdag af Coust.Ulskis förslag, snarare skall för BorgareSt. utgöra ett skäl dertill, ty jag föreställer mig, alt detta Stånd skall, såsom Gr. Mörner ganska rikligt anmärkt, nogsamt inse svårigheten, serdeles för småstäderna, att finna skickliga personer till representanter. Visserligen år det en sanning, att då husegarne i städerna uptagas bland de röstegande ibland Borgerskapet, denna olägenhet till någon del minskas, men då enl. min åsigt denna olägenhet genom Grins förslag i högre grad minskas om icke helt och hållet undanrödjes, anhåller jag, att få detsamma understödja. Gr. Lagerbjelke: På sätt tinder diskussionen blifvit anmärkt, har Const.Utsk. utgått från den åsigt, att allmänna tänkesättet inom landet ännu icke vore stadgadt, huruvida embetsman såsom sådane borde tillerkännas representationsrätt. Denna åsigt har R. o. Ad. genom en votering öfver Dr Gyllenskjölds förslag till gemensam tanke gillat.
Maj:ts den 23 Januari 1830 gifne Nådiga befallning, Kongl. Coramerce-Collegium under den 16 November 1831 efter granskning af alla de om landtmanna-seglationen från äldre lider meddelade föreskrifter, till Kongl. Maj:t öfverlemnat förslag till en efter dåvarande förhållande lämpad allmän författning i ämnet, och att, i sammanhang dermed, Collegium, på anförde skäl, i underdånighet tillstyrkt, det landtman måtte varda tillåtet, att utskeppa Rikets producter till Norrige, Finland och Danska Staterne, samt att derifrån återhemta sådana, till införsel lofgifne varor, som der tillverkats; dels ock upptagit hufvudsakliga innehållet af 1 § i här förut åberopade Nådiga Förordning af den 11 Februari 1832, som, af Kongl. Maj:t blifvit utfärdad i öfverensstämmelse med Collegii berörde hemställan och förslag, enligt hvilken § hvarje på landet bosatt person tilldelats rättighet icke allenast att för transport inrikes-orter emellan af egna och andra tillhöriga landtmanna-varor och tillverkningar, begagna däckade eller odäckade fartyg och bålar af hvad lästetal som helst, samt att, med samma fartyg idka fragt-fart på alla orter i Riket ulan ock, att till Norrige, Finland och Danska Staterne i egna däckade eller odäckade fartyg och båtar, af hvad lästetal sorn helst, utföra Rikets till utförsel lofgifne producter och tillverkningar, samt derifrån hemta dylika till införsel tillåtne; äfvensom att, emot fragt, åtaga sig för handlandes räkning i stapelstäderne, transport till och från nämnde länder af varor till utoch införsel lofgifna, utan afseende derå, hvarest varorna blifvit producerade eller tillverkade; allt under iagttagande af livad rörande tullumgälder och 6 Allm.
Om också föräldrarne af fri böjelse, och derföre att de företrädesvis fästa sina förhoppningar vid något visst af barnen, för detta göra större uppoffringar, än för de andra, så kan ingen billigtvis förmena dem detta, och lagen kan ej med goda skäl antaga, att föräldrar vid sådana uppoffringar tänka på en framdeles skeende efterräkning, lika litet som föräldrars ömhet för barnen kan härledas ur någon förhoppning på framtida vedergällning och fördelar. Att endast med hänseende till fattigvårdens underlättande beröfva arfvingar i ett fattigt hus deras enda tillgång, synes deremot innebära en icke ringa grad af orättvisa emot dessa. Då Utskottet alltså icke funnit någon anledning att understödja ifrågavarande förslag, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen må lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 15 December 1865. Reservation är anmäld af Herr L. V. Henschen. 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 11. Ank. till Exp.-Utsk. deo 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion örn arfsrätt för efterlefvande maka. Med åberopande af Lagberedningens förslag i 1 Kap. 26 § Ärfda-Balken, liar Herr L. V. Henschen uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet vackt och till Lagutskottet remitterad motion föreslagit, bland annat, att, då ej veterligen någon finnes, som eger rätt tili arf, på sätt Lagberedningen i föregående §§ af nämnda kapitel föreslagit, efterlefva!)de maka, om den aflidne vid dödsfallet var gift, måtte få taga arfvet, derest ej makarne vid dödsfallet voro skilda till säng och säte, eller eudera sökt skilnad i äktenskap och rättegång derom vid dödsfallet var oafgjord. Nu gällande arfsordning, upptagen i 1, 2 och 3 Kap. Ärfda-Balken, grundar arfsrätten uteslutande på skyldskap. Arfsrätten är enligt densamma en slägtens rätt och står såsom sådan i sammanhang med den äldre uppfattning af ättens politiska betydelse, som i sednare tider alltmera ur den Svenska lagstiftningen försvunnit.
Artilleri-läroverket å Marieberg ställdes vid sin inrättning, under GeneralFältTygmästaren såsom högsta Styresman, samt en Befälhafvare, hvilken sistnämnde, ledande så väl undervisning som hushållning på stället, likasom Guvernören vid KrigsAkademien, är Läroverkets egentliga och ansvarige Chef. Ingendera af dessa läroanstalter bär, i denna stund sin rätta benämning, och något samband dem emellan finnes ej eller. Från den dag då det högre MilitärLäroverket inrättades, blef benämningen Akademi för den å Carlberg förut varande, i kunskapsfordringar det förstnämnda Läroverket underordnade Kadettskolan, en oegentlighet; hvarjemte, då Generalstabens, Topografiska och IngeniörCorpsernes jemte Vägoch VattenbyggnadsCorpsens Officerare samt Civillngeniörer, skola vid Marieberg inhemta sin fullbordande bildning, benämningen »ArtilleriLäroverk», icke antyder denna Inrättnings nuv:de omfattning; samt lämpligen kunde Den 4 December f. m. 259 Sill Höyre Militär Läroverket förundras. Med afseende härå föreslås: att de nuv:de ÖfverStyrelserne uplösas och förenas i en Jiand, antingen GeneralFältTygmästarens eller annan Generals-person; att dessa militära bildnings-anstalter, utan att för öfrigt ingå i pröfning af deras nu egande sammansättning och verksamhet, få benämnas det främsta och mera vetenskapliga: Högre MililärLäroverket, och det andra, af förberedande egenskap samt med jemförelsevis mindre anspråk på kunskapsmåtl: Kadettskolan, såsom den kallades intill år 1793, då skolan förflyttades från Carlskrona till Carlberg och på sistnämnde ställe erhöll benämning af KrigsAkademi; samt att åt dessa begge Läroanstalter bereddes ett sådant samband, att den vid Kadettskolan utexaminerade Officeren, då han åstundade att vid det högre Läroverket tillvinna sig de större kunskaper, som utgöra vilkor för inträde och befordran i högre grader vid Generalstaben och de scientefika Corpserne, den examen han vid Carlberg aflagt, gjorde honom skicklig att vid det Högre^ Läroverket vinna inträde.
Det är följaktligen pä grund häraf, som Utskottet, för den händelse att Utskottets i afseende på Nämndens val afgifna förslag antages, vördsamt föreslår, att Rikets Ständer jemväl måtte besluta, att 1 :sta mom. i 1 j§j af 23 kap. Rättegångs-Ballcen skall erhålla följande förändrade lydelse: “A Häradsting så ock vid laga syn i jordatvist må ej dömas, der ej fern i Nämnden äro.“ Skulle Rikets Ständer godkänna Utskottets näst föregående förslag jemte det j Betänkandet N:o 12 framställda rörande förändring i sista mom. af 1 § 23 kap. Rättegångs-Balken, hemställes om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit an - s Lag-Utskottets Betänkande, TV:o -15. hålla att, derest omförmälte förslag jemväl i nåder biläiies, Kongl. Maj:t täcktes låta i samma författning kungöra de beslutade serskilde föränd ringarnei berörde §■ Stockholm den 13 Mars 1851. Reservationer: * . Af Herr Grefve Sparre, E.: ”1 Utskottets tillstyrkande angående minskning al domfört antal Nämndemän har jag icke deltagit. Jag anser någon förändring uti hvad lagen i detta hänseende för närvarande stadgar ej böra ega rum; och till stöd för denna min serskilda mening åberopas följande yttrande i Lag-Utskottets, under N:o 94, vid sista riksdag afgifna och af Rikets Ständer gillade betänkande: ”Hos Nämnden kan man ej förutsätta någon egentlig lagkunskap, och man kan således ej vänta eller begära, att den skall med samma lätthet och öfvade omdöme, som man har rätt att fordra af den lagkloke domaren, pröfva förekommande tvistiga och invecklade rättsfrågor; men dess röst skall vara allmänna vettets och rättskänslans kontrollerande motvigt, i händelse af skefhet i åsigter eller förgätenhet af pligt hos domaren.
Likmätigt idag §rs Staksförflag utgöra Rikets indelta troupper tillsammans räknade — 25,385 man§ Wärfwade Landt-Troupperne 6787 ^rlogs-Flottans Militair 20^9 Ur - 422 Derr LZ Apei?. Urmöens Flyttas Voloytgi^r s6s Z4,78A. Fördubblings Bätsmännsrne utgöra flere iooo^ men h osäkerheten om deraH antal, kunna de bär icke upptagas — deremot tillägges här r:o sörbcmälte er» sättning för Wargeringsmcmstapct till ä swen t yrs, — LS,K>e><r^
Hvad den ekonomiska delen af frågan beträffar, nemi. den nytta, som skulle tillfalla länet, sä vill jag, lika med en värd ledamot, Gr. Anckarsvärd, tro att Gottlänningarne äfven borde få hafva vitsord i denna sak. Sjelfva frågan har blifvit väckt af dem och är af dem ifrigt förordad. Den, hvilken liksom jag haft tillfälle att besöka detta rika och intressanta landskap, har kunnat förnimma huru enhälligt denna önskan der är uttalad, att Slitö måtte erhålla en sådan rättighet. Ons innevånare hoppas och tro nemi. att en lifligare handel derigenom skall återkomma till deras ö, och att äfven exporten af deras egna produkter skall betydligen förökas. Jag tror det lika med dem. 430 Den 12 Febr »af i f. m. Jag skulle äfven ur en annan synpunkt vilja förorda saken. Jag tror nemi. att det är, minst sagdt, en ledsam erfarenhet för Sverige, att en af dess rikare och af naturen bäst lottade provinser, nemi. Gottland, stannat så långt efter i commercielt och ekonomiskt hänseende, som den verkligen gjort, under det att t. ex. en annan ö, Bornholm, har gatt så betydligt framåt, att den har 4 städer, stark manufakturtillverkning och lika stark export, samt en mycket liflig handel emellan sig och Köpenhamn, samt icke blott derpå, utan äfven på andra länder. Detta vill jag åtminstone hänföra dertill, alt den fria handeln fått utveckla de krafter som naturen nedlagt pä denna ö. Jag ville derföre att man på samma sätt skulle upplyfta Gottland till hvad det af naturen varit ämnat till, och hvad det en gång fordom varit, nemi. perlan af Östersjöns länder. Bär har äfven blifvit taladt om de politiska farhågor, som man hyser för följderna af en sådan rättighets lemnande till Slitö.
Om det öfverhufvud kunde tänkas att tvenne personer funnits dår aktiga nog alt ingå ett sådant kontrakt, och den ene parten efter 202 Den 28 December, f. m. att hafva emottagit örfilarne, sparkarne eller slagen, stämde den andre om betalningen, så skulle hvarje domare säkert ogilla käromålet; meri deremot kunde allmän åklagare blanda sig i saken, och den som tillfogat våldet klefve, äfven om ingen skada skett, dömd att böta enl. M. B. Ligger det då icke en förundransvärd motsägelse deri, att den som genom öfverenskommelse åtager sig, att emot viss lön, tjena en annan, med detsamma enl. lag blir på köpet underkastad en sådan makt utan inskränkning, som han icke serskildt och för ett visst fall kan öfverlåta? detta besynnerliga förhållande kan icke betraktas annat än såsom en ännu återstående lemning efter den fordna träldomen, som nödvändigt skall hos en talrik del af befolkningen motverka en sedlig lyftning, emedan en sådan icke upstår annat än i förening med öfvertygelsen att lagen lemnar skydd och tillflykt emot hvarje godtyckligt herravälde. Det ligger utan tvifvel i naturen af de förrättningar, som tillhöra hustjenaren och i det förhållande hvari han, till följd deraf, måste stå till husbonden, att den sednare öfver honom måste hafva en viss myndighet äfven genom lag sig försäkrad. Men en sådan finnes redan gifven genom de serskilda strängare ansvar, som enl. 15 Kap. M. B. drabbar tjenare för olydnad, upstudsighet eller våld emot husbonden, utöfver hvad lagen stadgar för likartade förbrytelser i allmänhet. Den serskilda, godtyckliga makt som husagan innefattar, synes derföre vara helt och hållet öfverflödig till vidmakthållande af denna myndighet, så mycket mera, som ingenting hindrar den, som antager tjenare att förbehålla sig rättigheten till deras antagande på kortare tid än helt eller halft år, hvarigenom det måste blifva tjenarens intresse att söka vara honom till nöjes för att icke blifva skiljd från tjenst och uppehälle.
Dä jag begärde Banco-Utflotlets betan' a,.de pä barder, war det af den anledning, att jag blifwir ui-derrättad, att der förekom ätskilligt rörande Mtha Canal-Direckion. Jag kände icke saken, men jig trvode utrymme borde dem l ännäs att kunna förklara sig. Hvad nu de anmärkte termerne angar, will jag blott erindra att de icke mera kunna utgä ur berättelsen. Sädant betänkandet är mäste det tryckas. När .derföre en förklaring btifwil afgifwen, som äfwen kommer att inflyta, tror jag ändamälet wunnit och betänkandet utan äterremisi kunde anragas. friherre Leclerströni förmäl;e sig anse en förklaring rrll Ridder skåpet och Adelns protocoll, gifwen af en eller annan individue, icke göra tillfyllest. För ait wara tillfredsställande borde den na, turligtwis komma frän Utjkottet som gifwit betänkandet. Zerr Dejsienlkölsi. Dettlof, förklarade än ytterligare meningen af-Uclkottets nyttjade ordalag icke hafwa warit annan än den han redan förut upgifwit, samt att de anstalter Banco-Utskoltek förmält sig hafwa widtaqit, blifwit föranledda af den händelse, ait Götha Canal-D"ecrion, säfom äfwen Banco-Utskotret i sitt urlätaude widrört, hällit ös. werläggningar utan närwaro af Banquens fullmagtig. Grefwe körner föreflog att Ridderfkapet och Adeln mätte bifalla betänkandet med förklaring, att Ridderstapet och Adeln ansell sig öfwerlygade, det Utskottets afsigt ej warit akt anföra nägot stötande emot Götha Canal-Direction. Lri - 270 Dcn 16 Julli. Zriherre Lsäersiröm yttrade a nyo, det han ansäge en sadan förklaring icke tillfredsställande, utan trodde termerna uti Utskottets redaktion böra sa jämkas, art något för Directionen förolämpande
1 1 års medeltal af markegångarna för 1720—3o utgjorde på råg 1 r:dr ^3 sk. 4 rst., på korn 1 r:dr 16 sk., allt i silfver, och efter samma myntbestämning, som deri nu gällande; och den ständiga markegång, som 1 ^35 sattes på behållna räntepersedlar, afskalFades 1766, såsom ländande till alltför känbar minskning uti ingälderna. Det är detta som förleder; detta förutsedda fallande i myntvärdet, deraf uppkommande förminskning i grundskatt, med vissheten att, enär statens behof ändock måste fyllas, bristen skall, genom bevillning, läggas på andra till sådan börda icke pligtiga klasser, stater och hemman, hvaremot en lika; otillbörlig skänk skall tillskyndas nu skattskyldig jord. b) Vidare att, genom dessa första och stora steg, man hoppas väsenteligen närma sig till svflet af hela indelningsverkets upphäfvande, alla skatters förvandling i penningar och dessas odelade ingående till Statsverket, med tiden såsom bevillning, i den mån nu föreslagna silfvervärde blifver otillräckligt, och att således kunna beröfva kronan dess ordinarie inkomster, ®eh sätta henne, samt löntagare, i fullt beroende af Ständers välbehag. Om Stab' - Vakuum* litt åland?, N:o 212. 17 Otn dylika åsäter kunna Tor andra utgöra skal til! bifall, äro de hos mig bevekelsegrund er för alslag. Konungamaktens oberoende; otubblighelen af kronans ordin, inkomster; skyldigheten lör hvar och en att draga den börda, han sig ikläd t och vid laga fång af jord beräknat; rättvisan alt nied dehagande i dylik tunga icke andra belasta; viglen af de civile och militäia indelningsverkens, af fromma stiftelsers och andra inrättningars bestånd; allt della hoppas jag matte utgöra tillräckeliga grunder för Rikets Ständer att afsiå betänkandet.
Afra-kyrkan äro föremål för resandes uppmärksamhet, den förra för sina taflor, glasmålningar och prakten i dess fjorton kapell, den sednare genom sina djerfva hvalf ett af den götiska byggnadskonstens märkvärdigare monumenter. Augsburg hade i sina blomstringsdagar åttatio tusen invånare, nu endast 30,000. Varuhandeln är numera icke så stor, men i stället penningemarknaden blomstrande, så att staden räknar ett betydligt antal bankirhus, näst Frankfurt am Mayn och Wien de största i Tyskland. Öfver Augsburg går förnämsta handeln mellan Triest och Rheinländerna samt Holland. Jernbanan mellan Augsburg och München är en bland de mest begagnade i Tyskland. Man gör resan mellan båda städerna, 8½ tyska mil, på 2½ timma. Den förra stadens vallar och närmaste omgifningar äro ännu gröna och trefliga. Men ifrån Lech, öfver hvilken flod jernvägen går en half timmes väg öster om staden, ända till Isar, färdas man nästan oupphörligt öfver en kal och ofruktbar slätt, den ödsligaste landsträcka man kan tänka sig. Så väl Lech som Isar äro grunda floder i en stenig bädd, och de ytterst låga stränderna äro, ofta på vida sträckor ifrån flodbädden, genom öfversvämningar beröfvade sin betäckning af jord samt framvisa endast otrefliga stenrösen, öfver hvilka en eller annan videbuske sorgligt hänger sin sparsamma löfbeklädnad. Hela trakten ser ut som den vore ett förgängelsens hem, men midt ibland denna ödslighet residera Bayerns konungar, samt sköna konsten och katolska propagandan i Tyskland. München. «sieht aus wie eine grosse Stadt». Saphir. Hvem kan förtänka en menniska, som håller något på vetande och upplysning och hoppas något deraf, att han med en förutfattad motvilja närmar sig München, detta motbjudande hem för obskurantismen och den blinda papismen i Tyskland, som hvarje resande afmålar såsom ett näste af den gröfsta liderlighet, endast lätt höljd af det skimmer, konstens dyrkan kastar deröfver, det ena som det andra ammadt och närdt från ofvan – från de jordiskt högtuppsatta. Men just konstens trollmakt är stor.
Jag har nu i korthet vidrört de hufvudpunkter, som jag anser företrädesvis böra tagas i betraktande med hänseende till våra egna, inre förhållanden, och efter den fullständiga utredning som redan på f. m. af en annan värd talare blifvit meddelad torde det vara öfverflödigt att vidare fördjupa sig i detaljerna. Ännu återstår likväl en annan, helt olika, men visserligen ej mindre vigtig sida af ämnet der måhända någon ytterligare belysning icke skall vara utan allt intresse — nemi: dess sammanhang med våra yttre, internationella förhållanden. Man har velat sprida bland allmänheten den tro, att förslaget vore framkälladt genom hotelser från utländska makter. Jag är berättigad förklara att detta alldeles icke äger någon grund. Framställningar hafva visserligen blifvit gjorda i delta afseende, men hvarken till form eller innehåll af den art, att de på minsta sätt kunna kallas hotelser, utan endast innefattande de skäl hvarpå dessa makter ansett sig kunna grunda sina anspråk på vissa lindringar för sin handel med Sverige. Mot Englands önskan alt tull-lindringarne mätte uphöra, har man här anmärkt, att denna makt redan åtnjuter full reciprocitet för sina fartyg, enär de varor som inkomma med Engelska fartyg åtnjuta precist samma behandling som de, hvilka införas med Svenska fartyg. Della är ganska rigtigt, och i afseende på sjelfva flaggans rättigheter, har England nu mera ingenting vidare att önska. Men det är också icke egentligen härifrån som England hämtat stöd för sin framställning om lull-lindringarnes försvinnande, utan från reciprocitetsrättcn i afseende på ett annat medgifvande i dess nya navigationslagar, nemi. det, att Engelska hamnar blifvit öpnade för främmande fartyg utan någon differential-tull äfven då dessa fartyg komma från andra Europeiska hamnar än det lands hvarifrån fartygen äro. Och i delta hänseende måste det medgifvas att reciprociteten icke är fullständig så länge tull-lindringarna qvarstå, och införseln af Transatlantiska varor från de Europeiska hamnarna, tvert emot hvad som nyss visades vara förhållandet i England, derigenom blir betungad med en differential-tull i jemrörelse med den direkta införseln. Billigheten tyckes således fordra att något afseende fästes å detta anspråk.
Med afside på 2:dra §, om mötets sammansättning, så är min tanke, att man bör fästa något afside på stiftens storlek oell innevånarnes talrikhet, så att t. ex. det till omfånget obetydliga Kalmar stift ieke bör välja lika många representanter, som det vidsträckta Hernösands stift. Ledamöterna synas mig böra utses i någorlunda jemförligt förhållande till stiftens vidsträckthet och folkmängd. Jag anser äfven tjenligt, att bland mötets medlemmar vid pass hälften liro prester och hälften lekmän, hvilken proportion Utsk. jemväl synes hafva ansett vara den lämpligaste, ehuru det ej uttryckligen blifvit nämndt. Man har här mycket fäst sig vid, att presternas inflytande derigenom kunde blifva öfvervägande; men om verksamt lif finnes inom Kyrkan, så tror jag icke, att någon olägenhet eller fara skall genom ett sådant förhållande kunna upstå. Det torde vara ganska svårt, att ej säga omöjligt, att med någon sannolikhet beräkna, huru förhållandet mellan lekmännens och presternas antal borde vara, för att förekomma sådan öfvervigt å någondera sidan. Jag vill ej heller tänka mig dessa begge afdelningar såsom stående i kompakta massor mot hvarandra, och skulle verkligen anse hela institutionen förfelad, om ett slikt förhållande vore att befara, såsom vanligt eller oftare inträffande. Hvad angår 3:dje §, eller sättet för valen, så innehåller den: att lekmännens ombud skola så väljas, ali hvarje gäll i prosleriet updrager ål en på sockenstämma ulsedd valman, all på samma ort, dag och säll, som prosleriets presterskap, röst till val af ombud afgifva. För min del anser jag, att prosteri-vis eller på annat sätt valde valmän, borde sammanträda i stifts-städerna, för att gemensamt samråda och välja de personer, som de ansågo vara de mest lämpliga. Det af Utsk. föreslagna valsättet kunde leda derhän, att ett öfvervägande stort kontrakt bestämde valet, hvilket väl icke kan vara hvarken lämpligt eller af Utsk. åsyftadt.