Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s representationssätt i grundlagen. Jag har dervid intet att anmäla, än det förbehåll att få begagna min grundlagsenliga rätt att låta, min särskilda tanka åtfölja en sådan inbjudning. De»i is April f. m. Frih. Boje, Ludv.: Den värde motionären har, såsom mig synes, beklagat sig deröfver, att den talare, som gjort anmärkningar deremot, ej beledsagat dem med tillräckliga skäl. Mig synes likväl, att de voro goda; men må hända gick deras vigt förlorad genom vidlyftigheten, och om kortheten är, hvad motionären fordrar, skall jag vara så kort som möjligt. Jag utgår dock från det begrepp, att motionen är bristfällig i högsta måtto till sin princip och omöjlig i sin verkställighet. Det är ej R. o. Ad:s rätt allena, det är fäderneslandets rätt, som är i fråga. Fäderneslandets rätt gäller det, att Rikets första Stånd må blifva hädanefter så sjelfständigt som hittills. Sjelfständigt är det i följd af sjelfva institutionerna , hvilka bestämma, att dess representanter ej må väljas, på det att ingen må kunna uteslutas. Förmågan att utesluta hvem man behagar, äfvensom att utverka de val, man helst önskade, skulle snart vinnas. Jag gillar ej, men jag anser nödvändigt, att hvarje ministere, dåden tror sitt system vara nyttigt för fäderneslandet, skall göra allt för att vidhålla det; och jag anser det vara en skyldighet för ministeren, då den öfvertygad om riktigheten af sina principer och sitt handlingssätt, att qvarhålla sig i sin ställning. Det blir således nödigt för ministeren att verka på valen, och det blir då la haute police, som skulle bestämma hvilka som skola väljas, och följden blefve snart den, att innan andra riksdagen ingen sjelfständig adelsman ville infinna sig vid valen, för att öfverrösta®. Hvad åter verkställigheten beträffar, Iemnar jag till hvar och en, med sundt förnuft begåfvad, menniska att bedöma, huru det skall gå till att indela Adelns medlemmar i 4° afdelningar och låta dessa sinsemellan välja hvardera 10 riksdagsmän.
Och somt föll i goda jord; och det gick upp, och gjorde hundradefald frukt. Då han detta sade, ropade han: Den der hafver öron till att höra, han höre. Då frågade honom hans Lärjungar, hurudana denna liknelsen var. Han sade till dem: Eder är gifvet veta Guds rikes hemlighet, men dem androm genom liknelse; på det att, ändock de se, skola de likväl icke se, och ändock de höra, skola de likväl icke förstå. Så är nu denna liknelsen. Säden är Guds ord; Men de som vid vägen, det äro de som höra; sedan kommer djefvulen, och tager bort ordet utu deras hjerta, att de icke tro skola, och blifva frälste. Men de som på hälleberget, det äro de som, när de höra, anamma de ordet med glädje, och de hafva inga rötter; de der tro till en tid, och då frestelsen påkommer, falla de derifrå. Men det som föll ibland törnen, äro de som höra; och gå bort, och varda förqvafde af omsorger, och rikedomar, och lifsens vällust; och bära ingen frukt. Men det uti goda jord, äro de som höra ordet, och behålla det uti ganska godt hjerta; och bära frukt i tålamod. Men ingen upptänder ett ljus, och skyler det under något kar, eller sätter under bänken; utan sätter det på ljusastakan, att de, som ingå, skola få se ljuset. Ty det är intet lönligit, som icke skall varda uppenbart; och intet fördoldt, det icke skall kunnigt varda, och uppkomma skall i ljuset. Ser fördenskull till, huru I hören; ty den der hafver, honom varder gifvet, och den der intet hafver, det han menar sig hafva, det skall ock tagas ifrå honom. Så gingo till honom hans moder och hans bröder; och kunde dock icke komma till honom, för folkets skull. Då vardt honom bådadt, och sagdt: Din moder och dine bröder stå härute, och vilja se dig. Svarade han, och sade till dem: Min moder och mine bröder äro desse, som höra Guds ord, och görat.
Direktionen att äfven under innevarande år lämpa kreditiv-afgiften efter tiden för kredilivens begagnande. §. 79. Uppå Direktionens öfver Stockholms Handelsoch Närings-Diskont Angående tiframställning, hafva Banko-Fullmäktige den 16 Oktober 1851, lill iakttagande från och med 1852 års början, fastställt nytt formulär för kassakrebeviljade hreditiv-kontrakt, innefattande, bland annat, den förändring, alt kreditiv skall d'Uvtill kapitalet inbetalas 15 dagar före kredi ti vtidens slut, i stället för att krediliv-tagare, enligt förut gällande ordning, egde att försl å sisla söknedagen af den bestämda kredi liv-tiden, sin skuld lill Banken erlägga, likväl utan rätt att å sådana insättningar, som verkställdes 15 dagar före förfallotiden, beräkna sig ränta lill godo. Till stöd för berörda förändring, hvilken, jemlikt Fullmäktiges tillika meddelade föreskrift, skulle tjena till efterrättelse vid Stockholms Händelsen!] Närings-Diskont, hvaremot beslutet blifvit endast för kännedom LåneKonlorens Direktioner delgifvel, är, så vidt Fullmäktiges Protokoll gifver 62 vid handen, anfördt, dels att, då Rikets Ständer föreskrifvit, det kassakreditiv ej finge begagnas såsom slående lån, så kunde ej eller kreditiv lå antaga egenskapen af stående skuld, hvilket dock hlefve fallet, om kredilivtagare tillätes begagna erhållet kreditiv ända till dess nytt sådant honom beviljades; dels ock att genom ifrågavarande förändring
Äro egor skiljda genom rågång eller genom skifte, som faststäldt är eller laga kraftvunnet; och yrkas å ena sidan, att stängsel i egoskillnaden skall, tili ömsesidigt skydd emot skada af hemdjur, gemensamt hållas; håfve med undantag af de fall, som i 4, 7, 8 och 9 §§ sägas, den sidan vitsord, som stänga vill. § 3- Då stängselvitsord enligt föregående § begagnas, skola de, som i egoskillnaden hvarandra möta, taga del i stängseln till hälften hvardera, utom i det fall, som i 5 § omförmäles; och må förthy äldre hägnadsdelningar eller beslut, hvarigenom hägnadsskyldighet efter förra författningar blifvit bestämd, ej ligga i vägen för hägnadsskyldighetens bestämmande enligt nu stadgade grunder, då fråga derom väckes. Den, som med åker, äng eller plantering möter skog, utmark eller beteshage, håfve såsom hittills ej stängsel vitsord. Fordras å andra sidan stängsel, tage hvardera del deri till hälften. § 5- Utgöras egor, emellan hvilka stängas skall, af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och finnes ena sidan af stängseln märkligen betungas, utan motsvarande Sammans. Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande Jtt 38. 13 nytta; då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängselskyldighet, efter ty som domaren skäligt pröfvar, nedsättas under hvad i 3 § stadgadt är. Fin nes emellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel; då skall, så länge det förhållande fortfar, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten, der ej annorlunda aftaladt är. § 6 Hägnadsskyldigheten bestämmes efter de mötande egornas beskaffenhet å den tid deltagande i stängseln äskas.
Mattorna vikas ordentligt ihop efter sömmarne o c h sammanrullas för att omhändertagas af arbetsinrättning, bolag eller annan vidtalad rengörare. Där man själf har ett ord m e d i laget, b ö r man tillse att rottingar eller spön ej ha hvassa spetsar, ty därigenom sönderslitas mattorna, äfvenså b ö r man tillsäga att mattorna piskas kraftigt på afvigsidan, så att allt dammet drif ves ut, o c h sedermera lättare på rätan, hvarefter de noga sopas, vädras o c h hopläggas till förvarande på svalt ställe, omgifna af tidningspapper o c h kamfertsbitar, grof tobak o. d. (Obs: då mattorna påläggas o m hösten o c h äro spända på golfvet, är det m y c k e t bra att strö s. k. smörsalt öfver hela mattan o c h därefter väl sopa densamma; färgerna bli klarare af saltet o c h löst d a m m upptages däraf o c h följer bort tillsammans med saltet vid sopningen. En sopning m e d salt gör godt då o c h då under vinterns lopp.) Underlagret af mattpapp hopsamlas o c h får sedermera sin varsamma, men ej lösliga piskning o c h sopning, hvart ark för sig, på båda sidorna nere på gården, innan det undanlägges för sommaren. Har man något stort skynke, ett par sönder - sprättade säckar t. ex., att lägga under o c h breda öfver den rensopade pappen med, är detta högeligen att rekommendera, i annat fall kunna mångdubbla lager tidningar göra samma tjänst. I hus, där ej piskning tillätes i förstugorna, exempelvis här i Stockholm på sina ställen, piskas nu möblerna i det t o m m a rummet, hvarefter de åter ställas öfverbredda i andra rum.
D enna utveckling och alla de lofvande utsigter för framtiden den innebär, skulle säkerligen blifva tillintetgjord, om under så ogvnsainma och hotande, förhållanden, som de närvarande, förbuden mot införsel af kläden och färdiggjorda kläder blefvo upphäfna. En sådan förstöring skulle äfven tillåtelsen till införsel af bomullsväfnader säkerligen medföra för den idoga befolkningen i Elfsborgs län, likaBih. lill R. St. S Sami., 1 Afd., 3 Hafi. 14 10G 11 eviltnings-Ut skottets Betänkande, S. sorn den vackra, på sednare tider mycket framskridna sidenfabrikationen, hvilken dock nu endast är skyddad i afseende å sådana alster, som egentligen förbrukas af samhällets mindre bemedlade klasser, skulle genom en lössläppt tällan med utlänningen, gå sin undergång lill mötes. A tackjern har Utskottet föreslagit en utförselstull af 3 R:dr 16 sk. per skeppund, och denna afgift är visserligen så hög att den utgör ett förbud uttryckt i siffror. Men hven) kan väl dåra sig med inbillningen alt denna höga tullsats länge skall bestå. Tackjerns-tillverkarne skola tvifvelsutan yrka, alt deras produkt ej må beläggas med högre tull än stångjerns-lillverkarnes. Utskottets majoritet har genom sitt förslag brutit freden emellan dessa två intressen, och dem emellan organiserat eli krig, som kanske ej långt till skulle leda till nedläggning af en stor mängd stångjernsverk.
KammarRättens tjenstemannapersonal och stat, förorsakade tillökning utöfver förra staten, af Kongl. Maj:t föreslagen till uppförande å stat ined 15,075 R:dr 28 sk. 9 rst. jemte derunder beräknade 1,353 tunnor spanmål, förmälte Rikets Ständer, i '7:de punkten angående denna fråga, att, vid jemnförelse emellan den för KammarRätten förut gällande stat och den sålunda fastställda, det befunnits, dels att nya löner blifvit uppförda för en vice President med 2000 R:dr och för en ÖfverRevisionsKommissarie med 1600 R:dr, dels att de förut varande Assessorerna blifvit benämnde för KammarRättsRåd, med derefter lämpad aflöning af 1600 R:dr, och dels att, vid bestämmande af det högre lönbeloppet för tjenstemännen inom Verket i allmänhet, afseende syntes ej hafva blifvit lemnadt deråt, att icke obetydliga belopp inginge till fördelning emellan KammarRättens tjenstemän, dels såsom lösen för utgående expeditioner och dels såsom anmärkningsprocent; och då för öfrigt Kongl. Maj:t, i Dess nådiga proposition vid förra Riksdagen, rörande detta Embetsverk förklarat, att, om förslaget till ny organisation då varit pröfvadt, frågan om aflöningen lämpligen kunnat förekomma i sammanhang med den föreslagna lönförbättringen för Ledamöterna i Rikets HofRätter, med hvilka KammarRätten vore jemnförlig; men den nya aflöningsstaten för KammarRätten i flera delar skiljde sig ifrån den för IlofRätterna af Rikets Ständer fastställda, både i (jenstgrader och i lönbelopp, och det nu uppgifna behofvet af ökadt årligt anslag till en del vore en följd 3) Samina ställe, Nio 170. 21 af en sådan olikhet i lönregleringen, samt dessutom indragningsstaten skulle tills vidare komma att vidkännas en årlig icke obetydlig utgift, hade Rikets Ständer, med afseende derjemte å StatsVerkets knappa tillgångar, funnit Sig icke kunna bifalla förrnämilda tillökta utgifters uppförande å stat.
19:o om förhöjd tjenstårshei äkning för prestman,. som tillika åtaga sig lärarebefattning vid folkskolor, och om tjenstårshei äkning för lärarne vid Söderköpings och Nyköpings vexelundervisningsskolor. Anmäld den 25 Octoher 1839. Kongl. Majrt fann, på de af PresteStåndet och de fleste Dom-Ivapitlen anförda skäl, icke för godt den ifrågavarande ökade tjenstårsberäkningen för de Komministrar och Adjunkter, som frivilligt åtaga sig lärarebefattningen i folkskolor, bevilja.. Beträffande den ifrågasatta tjenstårsberäkningen för lärarne vid Söderköpings och Nyköpings skolor, fann Kongl. Maj:t icke heller skäl att en sådan bevilja, meri tillerkände i Nåder nu varande läraren vid förstnämnde skola C. M. Gobom personligen enkel tjenstårsberäkning. 20:o om närmare förklaring af skolordningens stadgande rörande begagnande af anslagen till Stiftens Byggnads-Kassor. Anmäld den 6 December 1834, och behagade Kongl. Maj:t den af Preste-Ståndet väckta fråga i Nåder uppskjuta, intilldess Skolordningen komme i följd af Elemenlar-Läroverkens förestående reglering att undergå lättelse både i hänseende lill innehåll och ordalydelse. 21:o angående presträltigheternas utgörande på Gottland. Se N:o 27 af Rikets Ständers underdåniga skrifvelser. 22:0 angående framtida beredande af en grundfond för hvarje Slifts enskilda Enkeoch Pupill-Kassa.. Sedan samteliga Konsistorierna i denna fråga underdåniga yttranden afgifvit, har Kongl. Maj:t, under den 25 October 1889, förordnat, att DomKapitlen må, så snart de i Skolordningen upptagna Kassor hunnit samla fullt tillräckliga Kapitalfonder för de med dem afsedda ändamål, derom inkomma med underdånig anmälan; och ville Kongl. Maj:t sedermera taga 64 Bil. till R. St. Jast. Ombudm.
Sällskapslifvets offerväsen, JÉSKällskapslifvets offerväsen — uttrycket leder måhända redan genom sin disharmoniska klang till misstanken om ett gallsjukt attentat mot en samhällsmakt, som på det stora hela sprider både nytta och nöje i vår tillvaro och i viss mån kan betraktas som en gradmätare på vår sociala civilisation, en kulturens blomma. Dock kan det konventionella umgängeslifvet med sina högt uppdrifna pretentioner på den yttre, glänsande formen lätt blifva en tusenhöfdad Moloch, som slukar dem som af ett eller annat skäl måste egna honom sin dyrkan. En ung man t. ex. » i verken » är som be kant ganska eftersökt och exploiterad för diverse ändamål i societetsvärlden — åtminstone som en icke oäfven dekoration. V i antaga — i enlighet med eu gunås så visst alltför ofta bestyrkt verklighet — att han har små medel och inga anhöriga att hylla sig till. Därför mottager han med erkännsamt sinne inbjudning till middag, soaré eller bal hos någon familj, hvars bekantskap han lyckats göra. Han känner sig sålunda både hedrad och tacksam, att någon velat » taga hand » om honom i hans enslighet och rycka honom in i ett välgörande, odlande och — med all säkerhet — praktiskt rekommenderande familjeumgänge. Men uppriktigt sagdt vållar honom inviten därjämte åtskilliga bekymmer af ekonomisk beskaffenhet. Han har alltså introducerats i en mondän familj, och det gäller att representera sig väl. Han har tilläfventyrs inbjudits till en födelsedagstillställning för husets dotter och kan naturligtvis icke gärna komma helt och hållet tomhändt, fastän frun i huset senast i förbindligt lätt ton sagt åt honom: » Gör nu inga omständigheter för besöket, herr notarie, utan kom bara rätt och slätt, som ni vore hemma här — vi äro en liten krets förtrogna. » Ungefär så där har hon sagt till alla de öfriga inbjudna med samma förbindligt lätta ton och kanske med ett det allra välvilligaste tillägg: » Men jag blir riktigt ond, om hr X. såsom förra gången kommer med några öfverraskningar » - — ett tillägg, som illustreradt af en varnande pekfingerrörelse, nästan manar till olydnad.
Tusende Fyrahundrade Tunneland, och proportionaliter för de mindre Hemrnansdelarne, så bor ett färre antal Tunneland hvarje helt Hemman tilläggas, så att ändock af Skngsrymden minst Tjugu nya Hemman måtte upkomma; hvaremot, och i händelse berörde Skogsrymd kan finnas vara större, än sorn efter ofvannämde beräkning kan utgå för håde de gamla Fem och ett halft, och de nya Tjugu Hemman, ytterligare nya Hemman bora i molin af Skogs tillgången, inrättas, försedda med lika Tunneland-Tal, somför de öfrige nu blifvit fast st ä] d t. VI håfve äfven i Nåder velat bifalla Interessenternes underdåniga anhållan, att Sjelfve å de nya Hemmanen få utsätta och lämpa Hemmantalet efter localen och hushållningen vid Verket; kommande, i anseende till de nya Hemmanens Skattläggning, hvilken efter Författning garne, jemförde med Ortens bruk och Skattlägnings-Methoden, bör verkställas, för öfrigt att iakttagas, att icke något Hemman får åsättas mindre grundränta, än som svarar emot det efter Tunneland» Talet belöpande Mantal, men att om något
Men hvilka Producter kan man väl vänta få se transporterade, i synnerhet på Götila Canalen, till en sådan mängd, att Afgif - Den 9 Februarii. terna förslå att underhålla Canalen, och att lemna någon proCent åt Ache-Ägarne ? Östergöthlands Jordbrukare lära för största delen ej kunna vänta med afsättningen af sina Producter så länge, tilis Canalen i Maij månad blifver Segelbar. Huru bära sig de redan i Sverige anlagde Canaler och Slussverk? Sjelfva Troll. bätte-Canalen fordrar ökade Transport-afgifrer, och Irågan är, om ej dessas höjande skall minska deras antal, som erlägga den. I allt fall torde ingen och alldraminst Herr Grefve von Platen sjelf, som talat så val för frihet och lif i Näringar, kunna neka, att innan man företager kostbara Canal-anläggningar, till befrämjande af Communicationer Provincer emellan, bör man börja med att upphäfva Författningar, som hämma en sådan Communicåfion, t. ex, dem, som förbjuda SkogsEifecters fria utförsel från Halland och Blekinge till Skåne; man bör således först införa Näringsfrihet , frihet i den Inrikes Handeln, uppmuntra Production och Näringar, och sedan man härigenom hnnnit till det öfverskott af Resourser i Rörelse-Capital och arbetsförmåga, att Productionen mera skulle vinna genom deras användande på Varu-transportens lättande än directe på Närjngs-företag, då börja med Canal-anläggningar, men dock innan dess, först med anskaffandet af tillräckligt mångå och goda Communicationsvägar, samt i synnerhet i vårt Land med Strömränsningar. Herr Grefve von Platen har ock nämnt Den 9 Februarii, 187 om nyttan af de ur Banqoen för Götha Canal skull utgifne Penningar.
Blåsten på emeiätilöner i Lund, hvaraf 2:ne redan finnas i Upsala, gör, att åldei-stigna lärai’e ej kunna taga afsked och att deras tjenster mäste af alldina tillförordnade bestridas. Några professioner äro således alltid besatta af vicarieiv Men man finner lätt, att en profession, som bestrides af illa lönta och ombyfliga vicaiäer, ej skall blifva så väl skött, som af en riktigt lönad, stadigvarande professor. Tx-e nya ^djuncturer skulle inrättas i Lund: en i juridiken för den nya professionen, en i latinet, som nu har gemensam adjunct med Den 2 Juni f. m. grekiskan och den tredje för den nya professionen i statskunskapen. För de materiella behofven skulle Lunds universitet få 6,85o r:dr till bibliotheket och andra föremål än byggnader, hvartill 2,5oo v:dr äro särskildt begärda. Jag hoppas, att R. o. Ad. på de för Upsala anförda skäl nogsamt inser vigten äfven af dessa utgifter. Enligt io:de punkten har Biskop Thyselius vrkat en löneförhöjning åt capellpredikanterna i några församlingar af Södertörn, och har utförligen både i betänk, och reservationen uppgifvit de ringa vilkor, dessa åtnjuta. Utsk. har likväl yttrat sig sålunda: "Ehuruväl det icke kan nekas, "att ifrågavar. capellpredikanters lönevilkor äro ganska knappa ”och synas otillräckliga äfven för en tarflig utkomst; likväl ”och då den grund i allmänhet är antagen och gällande, att ”församlingarna böra sjelfva underhålla vederbörande presterskap, samt ett undantag från denna regel i närvarande ”fall skulle medföra nödvändigheten att äfven till andra or”ter, der likartade förhållanden inträffa, utsträcka ett så”dant understöd, finnér Utsk. sig icke kunna tillstyrka bi”fall å ifrågavar. motioner om särskildt understöd af stats”medlen för ofvannämnde capell-predikanter.”
S:o Samma Utskotts Betänkande, N:o i3, angående olägenheterne för Linköpings Stad deraf, att LifGrenadier-Regementenas MusikCorpser bo i Staden och ej på Rotarne ; och 3:o ExpeditionsUtskottets Betänkande, af den 9 i denna månad, i anledning af väckt Motion, om upprättande och tryckning af förteckning öfver Kongl. Propositioner, Motioner och Remisser. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, återremitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, samma Utskotts Betänkande, N:o 6, rörande föreslagne åtgärder till skogs besparande , dels genom trädens qvistande vid allmänna vägar, dels genom grenars och qvistars begagnande yid uppstakning af vintervägar. 6a Pro t, Ut dr. d. a6 Jan. 18^29. f Den 26 Januari! 182g. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S, D. Remitterades till Bevillningssaint Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: Herr af Silléns, Georg Axel, anförande, angående Brännvins-Bränning och Brännvinsförtäring. S. D. Föredrogs å nyo Hedervärda BondeStåndets den 9 dennes aflåtne, och den 15 derpåföljde på bordet lagda, Protocolls - Utdrag, af innehåll, att, sedan.
Utsk. har visserligen icke förbisett de olägenheter, som uppgifvas vara en följd af boställenas utarrenderande; men Utsk. ansäg, att, så länge för deras upplåtande auction var föreskrifven, vore det omöjligt alt bestämma ett maximum, likasom det vore omöjligt att åt boställsdirectionerna uppdraga att emellan flera högstbjudande välja den, som kunde prestera bästa säkerheten; ty, såsom Utsk. äfven i betänk, uttryckt, ligger det i sjelfva begreppet af en sådan auction som den ifrå— gavar., ovillkorligen den betydelsen, att den högstbjudande, då han för arrendesnmmans utgörande ställer säkerhet, bör framför andra vara berättigad att erhålla arrendet. Om således någon förändring skulle anses behöflig, trodde Utsk. den enda utvägen vara den, att auclionerna skulle helt och hållet upphöra, då det borde uppdragas blott och bart åt boställsdirectionerna att på eget bevåg verkställa utarrenderingen. Detta ansäg Utsk. sig likväl icke kunna tillstyrka. Dessutom trodde Utsi;., alt det för närvar. finnes garantier emot vanhäfd af boställen, nemi. den föreskrifna borgen och de besiglningar, som lid efter annan böra verkställas. Utsk. ansåg dessa correctiver, om de rätt användas, vara tillräckliga för att motväga de förespeglade olägenheterne. Frih. Cederström, Jacob: De föreskrifter, som R. St. efter grundlagen äro berättigade alt ensamme gifva för utarrendering af Kronans behållna jord, hafva med skäl blifvit tillämpade äfven vid utarrendering af militieboställen. Erfarenheten har nemi. redan före 1799 visat, att det sätt alt upplåta kronolägenheter som före den tiden var gällande, icke medfört annan påföljd, än att nedsätta arrendebeloppen för Kronans egendomar till nära nog intet. Det var till följd deraf man vidtog det stadgandet, att dessa lägenheter skulle utarrenderas på öppen auction, och när sedermera, enl. 77 § Reg.F., R. St. blefvo ensamme lagstiftare i detta fall, antogo R.