Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer inhemtat, den tillika ifrågasatta hydrauliska pressen hufvudsakligen lärer vara erforderlig för att säkrare och med mindre kostnad, än sorn nu eger rum, pröfva styrkan och dugligheten af de kettiugar, hvilka för Flottans behof förfärdigas, Rikets Ständer bifallit det serskildt för nämnde press beräknade belopp af 6,000 R:dr. 6;o För flintlås-gevärs förändring till slagkruts-antändning, 15,000 R:dr; hvilken summa Rikets Ständer beviljat. För till denna Hufvud-Titel hänförliga tillfälliga behof äro således följande anslag för 3;ne år anvisade, nemligen: l:o Till fortsättning af Dockebyggnaden i Carlskrona R:dr 100,000; — •— 2:o För nybyggnad af Krigsångfartyg och ångkraftens användande på Flottan tillhöriga Fartyg „ 300,000: — -— 3.o „ Anskaffning af bombkanoner och projectiler „ 50,000: —. — 4":o „ Fyrarnes nybyggnad och förändring „ 85,675; 5:o „ Anskaffande af en hydraulisk press vid Carlskrona Station „ 6,000: 6:o „ Flintlås-gevärs förändring till slugkruts-an ländning 15,000: Summa R:dr 556,675: — hvaraf en tredjedel årligen utbetalas med Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 Januari 1845. Expeditions-Utskottets Förslag tilt nnd. Skrifvelse, N.o 86- iS 5 N:o 86 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. 1845. Preste-Slåndet den 3o Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Regleringen af utgifterna under Riks Sta tens Sjette Hufvud Titel. (Stats-Utsk:s Uti., N;ris 39. och 73 samt Mern. N:o 133 och Först.
Dansk Kvindm~ !mfranBs f f t ~ s f e k o n f f ~ ör ~ kvinliga tj 2- nare, en inrättning af särdeles intresse för oss, d % densainma sknara sammanhänger med de svenska till Daninark invandrande tjänsteflickornas förhållanden, har, enligt hrad Dansk Kvindesamfunds arsberättelse vet att omförrniila, afven under 1893 fortsatt sin verksamhet efter samnia plan som föregkende ar. Af berättelsen framgår dock a t t Iiommissionskontorets arbete betydligt försvåras af den år från år allt mer framträdande bristen p&amp; dugligt tjänstefolk. Så hade under året 2,200 arbetsgifvare anmält sig mot endast 1,200 arbetssökare, sett missförhållande s, säger Fastekontorets förestandarinna i sin Berättelse, f so in bland andra djupare liggande orsaker afven ä r att söka i den brist på aktning f ö r det kroppsliga arbetet, soiii i vår tid utmärker s % väl arbetaren själf som arbetsgifvaren. Att åvHgabringa en bättre sakernas ordning i detta afseende är emellertid Fsstekontorets uppgift, hvarför detsamma vill beflita sig om att med all kraft fortsatta sin verksamhet. Af de tjänsteflickor, som erhållit plats genom kontoret förekommo 4 svenskor, försedda med de af Fredrika-Breiner-Förbundet utfiirdade korten. : i:: i: Il ' ysklm,iad. Bund deutscher Frauenve~eine är namnet p&amp; ett nyligen i Tyskland organiseradt förbiiiid, hvilket utgör en sariimanslutning af alla landets kvinnoföreni~~gar, med undantag af dem hvilka bafva ett rent politiskt syfte, så väl som alla föreningar, dari kvinnor ingå soin lika berättigade medleniinar och hvilka viilja en kvinna som sin representant i förbundets styrelse. E v a r t annat år hfilles generalförsamling på olika orter, som bestämmas af styrelsen, hvilken för öfrigt p % intet satt inverkar p&amp; eller blandar sig i de enskilda föreningarnas inre angelägenheter.
Hans vänner rådde honom då att söka tjänst hos Ulrich-Theodor. Det gjorde han också, och prinsen utnämnde honom på stället till sin öfverceremonimästare. Under de tre dagar, inom hvilka dessa märkliga tilldragelser utspelats, hade prinsessan Richissa suttit blek och stilla i sitt rum, och ingen hade fått ett ord ur henne eller kunnat förmå henne att taga någon föda. Hon grät för sig själf, till dess hon fick häftig fluss och feber, och baronessan Kalb, hennes öfverhofmästarinna, hörde henne yra om en borttappad ring, efter hvilken hon rodde och letade på en svart slottsdamm. Ulrich-Theodor reste emellertid hem till residenset i Dessau under förevändning att se till, att allt som sig borde blef behörigt ordnadt, men dessa sakers föranstaltande öfverlät han åt grefve Hengstenberg och for själf med markisinnan Buoncompagni till det lilla jaktslottet Mon-Bijou. Detta slott, som var byggdt af Ulrich-Theodors morfar, Frans-Ulrich, kallad den vise, låg i en tät skog vid en vacker flod. Då markisinnans kaross kom in i skogen, möttes hon af guden Pan, omgifven af dryader och nymfer, hvilka skönt bekransade med blommor hälsade henne välkommen och under ljuf musik af skallmejor och säckpipor hyllade henne såsom skogens härskarinna, och när hon kom till parkgrinden, öppnades den af två små morianer, hvilka räckte henne nyckeln af guld på ett hyende af sammet. Ingången till parken formerades af djupa konstgjorda grottor, mellan hvilkas droppsten fontäner spelade. Igenom häckar, vackert och symmetriskt skurna, med bilder af olympens gudar och gudinnor i naturlig storlek kom man fram till ett alldeles turkiskt tält, i hvilket allt var turkiskt, och femton praktfullt klädda turkar på brickor af guld serverade alla slags förfriskningar.
Att den evangelisk-lutherska kyrkans lära alltid blifvit så förstådd och efterlefvad, är väl icke hvad man af dess historia inhämtar, och jag förfäktar ej ens, att vår gällande kyrkolag till alla delar lemnat oförkränkt denna de christnas trosoch samvetsfrihet, hvilken i våra symboliska böcker finnes försäkrad, och som ligger till grund för möjligheten af en sann religiös upplysning. Men deruti ligger också orsaken till tvist och skiljaktighet inom kyrkan, att man icke lemnat i fred den enskilda öfvertygelsen, utan företagit sig att obehorigen speja efter irriga begrepp och oroa samveten, hvilka, sig sjelfva lemnade, ej skulle väckt förargelse eller stiftat oro genom försök att sprida sina vilsefarande begrepp. Ty det är naturligt, att när man inom församlingen icke finnér sig åtnjuta ostördt bruk af den tankefrihet, som det är menniskan omöjligt att afsäga sig, man då i stället söker att få sin lära erkänd såsom för hela församlingen gällande, eller ock att bereda sig en religionsfrihet utön* fbrst.mhr>gef>, a. v. j. att stifta ett eget hemligt eller uppenbart religionssamfund. På detta sätt är det, som kyrkans enhet blifvit störd, och det fruktlösa bemödandet att vinna en fullkomlig öfverensstämmelse imellan alla dess medlemmars tankar framalstrat söndringar, hvilka eljest, ifall de uppkommit, skulle förblifvit oförargeliga, antingen rent individuella eller åtminstone obemärkta, om icke omärkliga. ‘ Från samvetsfriheten och tankefriheten i allmänhet kan de olika meningarnas frihet icke skiljas. Det är glömskan af denna sanning, som framkallat alla vanmäktiga försök att bringa till förening alla skilda föreställningssätt, vare sig i religion, politik eller andra ämnen. De många olika meningarne vittna visst icke om menniskoförnuftets fullkomlighet och leda icke nödvändigt till stor upplysning. Men än mindre vittnar det till fördel för förnuftet, närman af en enda mening vill göra dess eviga regel; än mindre upplysning befrämjas dermed, att tanken för alltid förblifver overksam. Och genom sådan frihet allena, som här är förfäktad, är kyrkans enhet bevarad —• enheten i väsende och i tid.
Jag begärde ordet i anledn. af Hr Carlesons förmenande, att denna fråga icke kunde vara föremål för Konungs och Ständers afgörande utan borde i rättegångsväg slitas. Jag får då lemna honom den uplysning, att frågan verkligen för flera år tillbaka varit föremål för rättegång, men att den åsyftade rättelsen icke blef å denna väg vunnen. Deremot har K. M., uppå framställning af BondeSl:s Fullmäktige från de 3 Småländska länen, förklarat, att det vore uppenbart, att räntegifvarne i Småland, -till följd af salpeterhjelpens beräkning efter markegång, blifvit för högt taxerade och för att åstadkomma rättelse häri, återstod intet annat än att bifalla hvad StatsUtsk. i förevaride Utlåt, tillstyrkt. Detta är en af de många ledsamma och obehagliga företeelser, som upkomma genom vårt nuvande beskattningssätt, enl. hvilket allmogen icke känner hvad den egentligen skall i skatt erlägga, och sjelfva beskaltningsväsendets invecklade beskaffenhet är den enda antagliga förklaringsgrunden, att en del skattdragande under en tid af 100 år måst erlägga en skatt till högre belopp än som vederbordt. 5 H. 23 354 Den 22 Mars f. m. I frågan om rusthållarnes i Småland ersättningsanspråk, anser jag mig visserligen vara jäfvig, enär jag eger några rusthåll i nämnde landskap, men jag måste likväl erkänna sanningen af hvad såväl StatsUtsk. som flere ledamöter på detta rum yttrat derom, att dessa rusthållare icke skäligen kunna sägas hafva någon annan rätt till augmentsräntorna, än den, med hvilken de på 1690-talet samma räntor emottagit. Deremot kan jag icke instämma i Utsk:s yttrande, att de Småländska rusthållen äro af den beskaffenhet, att de mindre än rusthåll i andra landskap behöfva understöd, enär rustningsbesväret i Småland, hufvudsakligen till följd af det höga priset på hästar, blifvit mycket mera betungande än tillförene, men denna omständighet får ej inverka på beslutet i denna fråga. Jag förenar mig med de ledamöter, som yrkat bifall till Utlåt.
Jag är visserligen bland deras antal, som högligen ogilla, att man uttrycker sitt missnöje på ettsätt, att en Talare derigenom möjligen förhindras att yttra sig. Om detta sätt begagnades på båda sidor, ömsom med och ömsom emot de för ögonblicket rådande meningarne, kunde det hända, att sanningar ej fingo höras på detta till hennes fria yttrande egnade rum. Men jag tror ej, att LandtMarskalken kan framställa till Ridderskapet och Adeln en proposition i detta afseende. Hvarje framställning af LandtMarskalken bör vara sådan, att den kan besvaras med Ja och Nej. Om då någon skulle svara Nej och begära votering, kommo vi att votera öfver tillåtligheten af ett olagt förhållande. En annan utväg finnes, som går an att vidtaga, den nemligen, att livar och en inom sig sjelf, utan proposition, besluter, att icke afbryta någon Talare med stampning. Grefve Posse, Arvid: Då Ridderskapets Den 3o Mars e. m, 38t och Adelns Protocoller böra innehålla hvad här tilldrager sig, tror jag, att hvad som, blifvit af RiddarhusSecreteraren uppläst bör bibehållas oförändradt, ehuru oangenämt det är att höra uppläsas. Jag tror det så mycket mera, som jag, lika med Herr Hjerta, förmodar, att, sedan uppmärksamheten en gång deruppå blifvit fästad, det icke mera skall inträffa. Men då detta uttryck här kommer att stå qvar, vänder jag mig enskilt till Herr RiddarhusSecreteraren med anhållan, att det framdeles äfven måtte iakttagas vid alla de särskilta tillfällen, dådet ägt rum. Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, att, om äfven Ståndet svarade Ja, det ej vore lämpligt att framställa en proposition, som innehölle, att man ej skulle handla orätt. Herr LefrénJohan Pehr: Min tanka är att instämma uti hvad Grefve von Schwerin yrkat. Om det är obehagligt, att saken ägt rum, och att derom besluta, kan det ej heller vara behagligt, att den står qvar i våra Protocoller.
Desse alle äro de tolf Israels slägter, och det är det, som deras fader hafver talat med dem, då han välsignade dem, hvar med sin besynnerliga välsignelse. Och han böd dem, och sade till dem: Jag skall samkas till mitt folk; begrafver mig när mina fäder, i den kulone på Ephrons Hetheens åker. I den dubbelkulone, som ligger emot Mamre i Canaans lande, hvilka Abraham köpte till en arfgrift med åkrenom af Ephron den Hetheen. Der hafva de begrafvit Abraham och Sara hans hustru: Der hafva de ock begrafvit Isaac och Rebecka hans hustru: Der hafver jag ock begrafvit Lea; I den åkrenom och de kulone, som af Heths barnom köpt är. Och när Jacob hade lyktat buden till sin barn, lade han sina fötter samman på sängene, led af, och vardt samkad till sitt folk. Då föll Joseph in på sins faders ansigte, och gret, och kysste honom. Och Joseph befallte sina tjenare läkarena, att de skulle smörja hans fader: Och läkarena smorde Israel; Tilldess fyratio dagar voro förgångne; ty så länge varade smörjedagarna. Och de Egyptier begreto honom i sjutio dagar. Då nu sörjedagarne ute voro, talade Joseph med Pharaos gårdsfolk, och sade: Hafver jag funnit nåd för eder, så taler med Pharao, och säger: Min fader hafver tagit en ed af mig, och sagt: Si, jag dör; begraf mig i mine graf, som jag hafver grafvit mig i Canaans lande. Så vill jag nu fara upp och begrafva min fader, och komma igen. Pharao sade: Far dit upp, och begraf din fader, som du honom svorit hafver. Så for Joseph upp till att begrafva sin fader: Oh med honom foro alle Pharaos tjenare, de äldste af hans folk, och alle de äldste i Egypti lande; Dertill allt Josephs folk, och hans bröder, och hans faders folk; allena deras barn, får och fä lefde de i det landet Gosen.
Yoterade han på alla tre, så vore det ju aldeles detsamma, som hade han ej röstat på någon. Jag tror således ej, alt någon olägenhet skulle deraf uppkomma. Grefve Spens j Carl Gustaf: Vid granskning af det irsta Alternativet i Comitterades förslag, hvilket lärer vara det enda, som nu kan komma under öfverläggning, emedan det 2:dra alternativet afser en ändring i 3o §. af Regeringsformen, anhåller jag att få, till vederbörande Utskotts pröfning, framställa ett litet project till ändring i hvad Comitterade föreslagit. Det har alltid förefallit mig obilligt, att sådane \ Den i December. 37 Hemmansbrukare och Egendoms-innehafvare, som ej äga säkerhet att vid Lägenhelepne qvarsitta, intilldess Presten tillträder Embetet i Församlingen, likväl skola äga rätt att deltaga i Prestvalet, med uteslutande af ägarne. Detta finner jag likväl vara bibehållet i Comitterades förslag; ty i usta Alt. 5 §. 2 morn. heter det, alt den, som emot arrende eller under andre vilkor Egendomen besitter, och för onera ansvarar, äger rösträtt för Egendomen; och i 6 mom. står, att Egendoms Innehafvare njuter rösträttighet till laga fardag, der den äger rum. Jag hemställer, om det ej vore lämpligare stadga; att Arrendator må äga sådan rösträttighet, endast då hans Contract visar, det han får vid Egendomen qvarsitta till nästa fardag efter Prestens tillträde af lediga Embetet, och om lian uppfyller sine arrende-skyldigheter, men rösträttigheten i annat fall tillkomma Egendomsägaren; och ätt på samma sätt Egendomsinnehafvare, som icke har rätt att förblifva i besittning af Egendomen intill förlägen efter det Embetet af Presten tillträdes, ej må i valet deltaga. Herr von Qvanten, Carl. Jag förenar mig med Herr Cederschöld om slutna voteringssedlars begagnande vid Prestval, men icke i det föreslagna sättet att välja; ty det är, såsom Herr Tham rigtigl anmärkt, icke verkställbar!. Det finnes nemligen 38 Den i December. hemmanslotter, som både i Nämnare och Täljare hafva Tusendedelar.
Riksens Ständer framhärda re. Upp - Den io Augusti. 2485 Uppläst hos Ridd. och Adeln d. ro Aug. Prest-Ständer den 12 Borgare-Ständet d. ro Bonde-Ständer dro s - Gtsrmägtkgste Allernödigste Lsnungf edan hos Riksens Stander Motion blifwit wäckt, angående behofwet af jemkning af den, enliat Riksens Ständers beflut ar »829 werkställde Extra Noteringen, hafwa Riksens Ständer, i afseende derpå, dels att den till rättelses winnande wid detza förrättningar utsatte fatalie-tid blifwit pä olika Orter efter ffiliaktiga grunder beräknad, dels att pä ätikilliga ställen den nva Noteringen blftwit högre satt, än i jemt förhällande med lika goda Hemman ä samina Ort af gamla Noteringen, welett inför Eder Kongl^Majtt i underdånighet nedlägga den önskan, att, pä sätt som Eder KonglMajtt finner lämpeligast, den werkställde Extra Noteringen ina warda a nyo öfwersedd, och, der den skulle finnas pä nämnde sätt ojemn i förhållande till gamla Noteringen, k Näder derefter blifwa jemkad, ehwad underdäniga Beswär deremot blifwit anförde eller icke. Riksens Stander framhärda rc.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande 21 § antaga denna lydelse: »Den, som til] straff efter 1, 2, 4, 7, 11, 12, 13, 14 eller 16 § Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 11 fälles, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig. Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall lian tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid.» £3 Mag». 6 §• Denna §, enligt hvilken den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, ock skall dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, har blifvit till Utskottet af Borgareoch Bonde-Stånden återremitterad i det syfte, att §:n mätte sålunda ändras, att den deri bestämda påföljd af medborgerligt förtroende måtte kunna ådömas antingen för alltid eller på viss tid. Då emellertid Utskottets förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet godkändt och Utskottet fortfarande anser förlust af medborgerligt förtroende för alltid böra ovilkorligen följa på ett sådant brott, som det i denna § åsyftade, får Utskottet inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande § i oförändradt skick. £4 Map. 7, 6 och 28 §§. Den förändring, Utskottet föreslagit i Kongl. Maj:ts Proposition genom att i dessa §§ införa mildare straffbestämmelser än den nådiga Propositionen i dessa delar innehåller, har blifvit ogillad af Preste-Ståndet, som antagit samma <§§ sådana de äro uppställda i Kongl Maj:ts Proposition; hvaremot de blifvit af Bonde-Ståndet, i följd af dess beslut om dödsstraffets afskaffande, till Utskottet återremitterade.
Genom Nådigt Circulaire-bref till Landshöfdingarne af den 4 December t83o har Kongl. Majit förordnat, att Kronobrefbäringen må högst aine gånger i veckan ega rinn på de dagar, Landshöfdingarne, efter vederbörandes hörande, ega utsätta, så vida icke ärendets vigt, fordrade undantag härifrån, såsom vid durchmarcher, Kungsoch Kronoskjuts m. m. dylikt, i hvilka Falt likväl Innehållet af brefven skulle i korthet utanpå desamma antecknas. Kongl. Majits och Kronans bevisriingsskyldighet i frågan om förmedlings återgång. Under den i4 November 1839 har Kongl. Majit allmän Kungörelse härutinnan utfärdat. 9 ,)ylO Förändring af stadgandet i Kongl. Placatet den 27 Augusti 1728, rörande vilkoret! för Bergsbruks anläggande. Under den 21 Junii r83i har Kongl. Majit härom utfärdat Nådig Förordning. 44 Bil. till R. S. Just, Ombudm. Em b. Ber, den i5 ian. 1834* 3 8:0 öfv er-Directeuren P. A. Norstedts underdåniga ansökning; att få till skatte lösa den under Carlbergs Kungsgård lydande lägenheten Pilsudden. Till hvad Rikets Ständer derutinnan tillstyrkt har Kongl. Majrt, under den £1 October 1829, lemuat Dess Nådiga hifalL 9 OQiO Kongl. Majrts Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen den 19 December 1827, om hemmansklyfning och jordafsöndring, må gälla äfven i afseende på Säteri, Rå- och Rörs-, saint Frälsehemman; och 4oiO Föreslagne förändringar i ofvannämnda Förordning. Under den 14 November 1829 har Kongl. Majrt härom utfärdat Nådig Kungörelse. 4-U O Inspectoren If. Håkanssons sökte eftergift af ohetaldt arrende för Gripsholms Kungs-ladugård. Kongl.
1 nämnde försvarslöse; samt till ett år eller derunder för sådane personer, som uti § 5 mom. 2 omförmälas.” Emot det af Utskotten uti sednare punkten af omförmälda betänkande sålunda fattade beslut anmäldes reservation af herr prosten Tellbom, som ansåg att någon viss tid emellan de serskilda varningarne bordt bestämmas, samt uttrycklig föreskrift härom uti det föreslagna stadgandet intagas. Stockholm den 28 Augusti 1848. STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, 1848. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskoltens Betänkandej N;o 45. i N:o 45. Ank. till Exp, DtsL den n Sept., kl. 7 e. tn. Betänkande, i anledning af väckta frågor om ändring i sättet för klockares och orgelnisters antagande. Utskotten hafva till behandling fått emottaga tvänne serskilda i detta ämne väckta motioner, nemligen: af riksdagsfullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs län_, som erinrat, att, ehuru redan uti Kongl, resolutionen på allmogens besvär af år 1734 Kongl. Maj:t utlofvat, det församlingarne, ”med pastors samråd,’1 skulle få till klockare ”utvälja hvem de hafva bästa förtroende rerne häråt gifvits den tydning, som skulle afgörandet af denna angelägenhet dem ensamt tillkomma, hvilket ock numera i sjelfva verket inträffat, då, vid dylikt val, kyrkoherdens röst beräknas och gäller lika med hälften af det afgifna rösteantalet.
De många olika sedelslagen, förvillande flertalet af allmänheten och understundom orsakande förluster, skulle försvinna. Vid liqvider man och man emellan inträdde större säkerhet och mera förtroende. Men såsom väsendtligast torde dock af Privat-bankernas ersättande med enskilde bolag, förlagda af Riks-banken, framstå den fördelen, att det nu ofta ifrågakommande inställandet af utlånings-rörelsen skulle högst sällan, om ens någonsin, inträffa. För närvarande är nemligen, efter hvad kändt är, förhållandet sådant, att då, genom större uttag af metallisk valuta, Riks-bankens utelöpande sedlar minskas och svårighet för Privatbankerna inträder att hålla kassa i Riksmynt, nödgas de att äfven minska sina utelöpande sedlar, genom indragning af större eller mindre del af utlåningen och diskonterigen. Om banken deremot lemnade förlag åt enskilda Bank-bolag, skulle någon indragning af förlagskapitalet och i följd deraf förminskning af Bank-bolagets utlåning och diskontering icke, Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 15 utan bolagets eget förvållande, kunna ega rum, utom vid de tillfällen, då Riks-bankens säkerhet påkallade en uppsägning af nämnde kapital, hvilken händelse icke gerna kan antagas inträffa, för såvida Banko-styrelsen i tid begagnar de densamma anvisade utvägar till metalliska kassans förstärkning samt till reglering af Bankens sedel-utgifning. Om uti en framtid det mål skulle kunna vinnas, att Riks-banken i stället att direkte utlåna penningar, förläde enskilda Bank-bolag, inrättade i de flesta större städer inom riket, skulle härigenom allmänna rörelsen beredas ganska stora fördelar. Åt de betydliga penninge-summor, hvilka för närvarande äro dragne utur nämnde rörelse derigenom, att de dels ligga uti allmänna och enskilda kassor, dels äro under afsändning med posterne, skulle gifvas lif, emedan tillfället att insätta medel på uppoch afskrifnings-räkning samt att verkställa liqvid förmedelst transport på räkning Bolags-bankerna emellan, gjorde det obehöfligt att hålla kassa och att per posto afsända kantanta penningar.
Alla skötte sig som framgång i A m e r i k a, d ä r det funnes s å godt sagdt förträffligt. — Munterheten var hela tiden om praktisk duglighet, m e n så lite teoretisk stor i den fullsatta salongen, och inropningar och intellektuel instinkt. H a n var känd för följde efter hvarje akt, efter den sista flere, då också rop på författaren hördes. — Vi tillråda en hvar att gå och se u t a n, att h a n h o p p a d e s slå ett stort slag i denna präktiga sommarnöjesbild — stycket spelar den n y a världen. Antingen det n u fanns en hel del a n d r a, s o m h a d e lika stor förmåga, 1 * - » fflaPSala Teater och musik. (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891. Vid unT T M ha„de !.kemiste„ befunne., enl. inU, fullgod. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Jag är det skönaste jorden äger, Ty säg hvad skönare finns än jag! Hvar finns det värde, mitt öfver väger? Hvar stod väl någonsin än det slag, Där ej min motpart led nederlag? Om för en tid jag mig stundom böjer, Och åt min fiende spiran ger, Det skall ej fela — om än det dröjer — Att du på valplatsen stråla ser Mitt sköna, segrande stridsbanér. Af nio länkar mitt namn jag smider: En gyllne kedja, som slingrar sig Igenom länder och folk och tider Och stiftar frid och upptänder krig, Men fiuns af den blott, som älskar mig. Se där mitt hela! Nu kan ni leta Om något annat finns gömdt däri! Hvem tycker om att en dumbom heta? Hvad är väl den, som har fått geni? Hvad lärde lillan, när första gången Hon tog lektion uti artigt skick? Hur plägar genvägen bli för mången? Med hvad månn ' bofven ur spelet gick? Säg hvad bör gumman sin kossa gifva, Om hon skall trifvas och vara snäll? Hvems rock får Lasse ej sönderrifva, Ty då får Lasse af mamma smäll? Ett hem för kolera, diamanter Och silkesmaskar och pepparkorn.