Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remiss-akten återställes, och Stats-kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, A. V. KOCK, föredragande. GRÅÅ. O. F. af SILLÉN. Stockholm den 31 December 1859. Bruno Johansson. G. V. af Donner. OfviT-ilircktömis vid Myntoch kontro 11-v er ken underdåniga yttrande öiver Rikets Ständers Revisorers år 1859 gjorda framställning om ändring i kontrollförfattningarne. Stor mäktigste, Allernådigste Konung! Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva vid granskningen af Myntverkets förvaltning under år 1857 icke funnit något att anmärka eller anmäla, som kan fordra förklaring af verkets embets-personal. Vid granskningen af Kontroll-verkets förvaltning hafva Revisorerne hufvudsakligen anmärkt den olikhet i kontrollbehandlingen af guld-, silfveroch tenn-arbeten, som, enligt hittills gällande stadgar, eger rum mellan de i hufvudstaden och de i landsorterne förfärdigade dylika arbeten, och yrkat, att i en snart förväntad ny kontroll-stadga skånne föreskrifter måtte meddelas, att allmänheten må ega visshet derom, att hvarje, med kontrollstämpel försedt, utbjudet arbetsstycke är af fullgod beskaffenhet; hvarjemte Revisorerne anmärkt, att Guldsmederne i landsorterne sakna det tillfälle, som yrkesbröderne i hufvudstaden ega, att få sina prof genast godkända innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnas, och kasserade i händelse de skulle befinnas underhaltige.
Det händer ofta att en Bod med några rum vid ett torg eller nära hamn betalas med 3 å ^00 R:dr årlig hyra, då deremot en dylik lägenhet på en mera aflägsen gata betalas med hälften, kanske en fjerdedel, oagtadt det förra kan vara ett illa underhållet ruckel, och det sednare ett dyrbart och väl underhållet hus, hvilket derföre skulle betala en högre ränta, ehuru det verkligen gåfve sin egare vida mindre afkastning. Det är likväl en prydnad för Staden, att äga vackra hus, hvars förskönande ej genom ökade skatter bör förhindras. Det är derjemte stridande mot principen hvarföre husets afkastning bör bestämma dess värde, ej brandförsäkringen. 3Sa Den iq December e. m. II. Ärt. 3 $. 3 morn. Frågas hvarföre ej Frälsehemmanen till Danviks hospital skola betala Rusttjenst bevillning? Om Kronan efterskänker denna bevillning, bör den ju erläggas till Hospitalet, ty hvarföre skola de åtnjuta denna lindring mer än andra? Ärt. 3 §. 6 momsom angår beskattning å Jordbruksarendatorer, bör aldeles gå bort. Ingenting är nemligen orimligare än att beskatta en klass medborgare, hvaribland vi verkligen sakna duglige personer; och då man snarare genom premier borde uppmuntra medelclassen att vinna skicklighet och insigt i denna befattning, nemligen att blifva en rättskaffens Arendator eller Fermier, borde således alla jordbrukande Arendatorer vara fria från bevillning, och äfven de sparsamt beskattas, som arendera eller sköta andras verk och inrättningar, då inrättningen sjelf erlägger sin bevillning. Ärt. 2 ,$*. 16 mom. bör förändras. Yid 17 mom. måste man ihogkomma grundprincipen att af kastningen bestämmer värdet; hvarföre Åbyggnader på landet, som ej lemna sin egare hyra eller afkastning, alldeles icke böra vid värderingen upptagas. Man uppmuntrar nu jordbrukaren att bibehålla ruttna och eländiga åbyggnader, ly om de uppföra prydliga Byggnader, följer derpå högre beskattning, och denna i Den 19 December e. m. 381 allmänhet antagna princip horde afskaffas såsom aldeles stridanda mot landets sanna fördel.
Saken är den, att jag för närvarande är sysselsatt med att lägga sista handen vid en roman i två delar, i hvilken jag kommer att afslöja humbugen i hela det moderna samhällslifvet. Det är bara sista kapitlet som fattas, och jag hade just föresatt mig att skrifva det i går. Jag steg alltså upp klockan åtta på morgonen, satte mig brännande af diktarefeber vid skrifbordet i bara skjortan och började: »Oktoberskymningen bredde sig allt tätare öfver staden, medan höstregnet ...» Längre hade jag icke hunnit, då det ringde i min telefon. Det var en af mina vänner, som ville låna pengar – en bagatell, ett par hundra kronor – men han behöfde dem strax. Jag kunde naturligtvis icke säga nej, och då jag icke för tillfället hade någon att skicka, måste jag gå själf. Jag gick alltså – och på hemvägen, just utanför min port, träffade jag en annan af mina vänner, som var sysselsatt med att fara omkring i droska och bilda ett bolag och som frågade mig om jag hade lust att öfvertaga posten som kassadirektör. Jag ville icke säga nej så där utan vidare, det hade ju sett ovänligt ut; jag gick därför att börja med in på att äta frukost med honom för att resonera vidare om saken. Först åto vi frukost alltså, och därefter började vi resonera. Klockan hade blifvit två på dagen, och vi voro just nära att komma till ett definitivt resultat, då min jungfru, som på något outransakligt sätt hade fått spaning på min vistelseort, kom inrusande och berättade, att min svärmor låg för döden. Min svärmor bor på Kungsholmen; jag tog alltså en droska och körde dit. Mycket riktigt, min svärmor låg verkligen för döden; men hon dog inte förr än vid sextiden. Ändtligen kunde jag alltså få komma hem och skrifva färdig min roman ... Men se: på Jakobs torg stannade jag som vanligt utanför Silvanders för att se på ett nytt slags handskar, och då jag vände mig om för att fortsätta hemåt, stod jag ansikte mot ansikte med en tredje af mina vänner, en man som var trött på att bilda bolag och hellre ville spela schack. Han frågade mig alltså om jag ville dricka whisky och spela schack.
Man har äfven sökt gendrifva min anmärkning, att detta stadgande ovilkorligen skulle komma att gifva anledningen till tvistigheter och fiendskap församlingsboerna emellan, och man har som bevis på att detta ej skulle ega rum, åberopat TaxeringsKommittéerna, der vida högre taxeringsvärden ifrågakomma. Jag vill häremot anmärka, att en TaxeringsKommitté och en kommunal-styrelse äro tvenne med hvarandra icke jemförliga instanser. I den förra sitta vanligen som ordförande personer, som ega fullkomlig insigt i lagarnes tillämpning eller erkändt skicklige embetsman, och ett beslut, från densamma utgånget, kan på högre ort öfverklagas, under det att kommunal-styrelsen är sammansatt af personer af olika stånd och bildning, hvilket alltid naturligtvis skall gifva anledning till meningsstridigheter och intriger. Man har vidare sagt, att många tusende menniskor kunde närås af de födoämnen, som åtgå till underhållandet af hundar, och att det vore orätt, att, på den behöfvandes bekostnad, föda detta till största delen onyttiga kreatur. Detta skäl skulle visserligen hafva någon giltighet för sig, om man hade garanti derför, att den föda, som en eller annan hund erhölle af sin husbonde, verkligen undanhöll» en behöfvande person. Men det torde dock vara ursäktligt att personer finnas, som heldre föda en trogen hund, som kanske vid något tillfälle räddat både husbondens lif och egendom, än att gifva denna föda åt en person, som kanske, straxt efter sedan välgerningen är bevisad, beter sig på ett sturskt och otacksamt sått. Man har vidare, som skäl för Utsk:ts Betänk., anfört, att på somliga orter underhåller man hundar i några år, för att sedan göra mössor af deras skinn. Så är verkligen förhållandet i Jemtland, ty der användes hundskinn både till mössor och pelsar och då, som vi väl ofta här i Stockholm haft tillfälle förvissa oss om, dessa pelsar i godhet fullt ut motsvara de, sorn äro förfärdigade af vargskinn, så skulle jag tro, att hunden, äfven för detta ändamål, är till väsendtlig nytta för egaren.
des till en af Stadstjenarne.) Hör på, gå och säg åt Alldeles riktigt, Mamsell, alldeles riktigt! (afsi de andra, att de föra den unga mannen afsides, så att ingen märker honom tillsammans med oss, förr än visitationen blifvit verkställd men de ska no 82 ga bevaka honom. (Stadstjenaren går. Till Ga briella.) Jaha, min unga Mamsell Vi ha verkre och kanaljer, hvilka hemligen sluppit ut från ligen kommit hit för att söka reda på några rackaCarlsten, och eftersom hvarken fader Haraldson eller hans son är hemma, så kanske ni tilläte oss göra en liten granskning i byggnaderna häromkring ... tror jag icke, jag har den äran se löjtnant samt, sannerligen, att träffa er, just här... Arnman. finner ni det så underligt, att råka mig hos Kapten Haraldsons Länsmannen. ni inte... Jaha, ... när jag rätt tänker efter, ... så kan Gabriella. göra en visitation i vårt hus Tror ni då, att ön, skulle vågat smyga sig in... Har jag förstått er rätt, min Herre, så önskar ni Huru så? Min kära Herr Kommissarie; (blir nu först varse Arnman.) Men, Gud hjelpe mig! Arnman! (tvetydigt.) åh, hå, hå, hå rätt säll brottslingarne, i händelse de verkligen kommit till Länsmannen (infallande.) veta. Kanske kunde ändå något uppdagas, som ni måhända inte en gång kan ana, genom en liten re tillåter, så... visitation, som ni behagar säga om ni derfö- Kan ingen veta, min unga Mamsell, kan ingen 83 Gabriella. rar. (Tar en nyckelknippa från väggen. Se här, na; denna hör till källaren under stora byggningen den här hör till båthuset och denna till sjöboden Mer än gerna skall jag för er öppna våra dör skall jag till och med öfverlemna er sjelf nycklar eftersom ni inte sjelf vill följa med, så ska vi Jaha Sjöboden, -— jag tackar er! Länsmannen (begärligt). allena, på Kronans vägnar, göra en liten rund, för säkerhetens skull, ser ni, hvarefter jag skall ha den äran återställa er nycklarna.
Arfdallalken, blifvit erinradt, att motionen ingalunda åsyftat borttagande af den mening, Utskottet skall från berörde §. uteslutit 1 "eller att betala den del i skadan, sorn hos den andra kan Bih. till Riki-St. Prot. 1S28 och l8m> 7 Samt, I Afj, j, 2 ulra Eidet. 16'.de II:t, % IjasXJtsiotuis VtliitanJ* N.o I96, brista att, då sålunda tillräcklig tydlighet saknades, den följd kunde uppkomma, alt förmyndare finge vidkännas ersättnings-skyldighet för skada, hvartill hän ej varit vållande; att det i §-n förekommande uttrycket samnad hand borde förtydligas, och till den ändan, samt för att bestämdt utmärka, det man ej i något annat fall är fri från samfälldt ansvar, än då roan hvarken tagit del i förseelsen och vårdslösheten eller kunnat den förekomma , den af Utskottet föreslagna redactionen ändras till denna lydelse: ”Eljest soaré de *’för förvaltningen alla för en och en för ”alta; utan sd är, alt förseelse eller vdrds”löshet blifvit begången, som endera ej färe”komma kunnat. I thy fall vare denne ej ’’skyldig att umgälla hvad annan felat hvilken mening borde i Lagtexten införas i stället för den, som börjas med ordéo: ’*Hafva de barnagodset under samnad hand och slutas med orden : ”sorn hos den andra kan brista och slutligen, att Utskottet bordt föreslå ny redaction af hela 5 §, helst visshet derigenom vunnits, huruvida Utskottets afsigt varit, att de här ofvan såsom uteslutne anmärkte orden skulle bibehållas el-* ler icke. Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet till granskning förehaft.
Sedelstocken i ett större förhållande utgöres af små Sedlar, än rörelsen och behofvet af sådana fordra, så att då dessa både måste nyttjas i betalningen af större Summor, och när utbetalningen skall göras på en ailägse ort, besvära Små Sedlarne, i stället att befordra, den allmänna rörelsen, samt fortskynda derutur till det ställe, der de kunna omsättas uti större sorter; och hvarmed fortfares så länge, till dess en jemnvigt, lämpad efter behofven, är återvunnen; och anse Herrar Fullmägtigö detta förhållande vara egentliga orsaken, hvarföre en så betydlig mängd Credit-Sedlar under de arne sistför/lutna åren influtit och ännu dagligen till Riksgälds-Contoiret inflyter, dels genom Uppbörden af Eevillningen och dels genom insättning till realisation, hvilken sistnämde äfvert derigenom torde påskyndas, att Credk Sed - Den 28 Juni. 1317 Sedlarne icke mottagas i Disconterna, vit! derstädes skeende inbetalningar, hvartill endast Banco kan nyttjas. Om derföre det skulle pröfva® godt, att ett försök med större Sedlars lifgifvande må göras, till utrönande, huruvida Allmänheten med dem kunde finna sig belåten, tillstyrka Herrar Fullmägtige, att valeurerna inskränkas till få, och föreslå dertill Femtio, Etthundra och Trehundra Riksdaler, hvilka Sedlar till formatet borde vara olika sins imellan, så att en Sedel icke kunde till en större förändras med mindre formatet tillkännagaf, att den vore förfalskad. Om härvid får förblifva, tro Herrar Fullmägtige någon tillökning i Contoirets Betjening till detta försöks verkställande icke blifva nödig; men skulle utgifningen blifva betydlig, så torde en Bokhållare och anie Contoirs Skrifvare behöfva tillsättas, hvilkas aflöning tillsammans skulle utgöra Sjuhundra Femtio Riksdaler Banco.
Discontrentans bibehållande hittills, så synes sådant åtmindstone icke nu mera vara förenligt med Ständernas pligt att sjelfva respectera Lagens bud. Jag tillstyrker, på dessa skäl, att Discont-rentan må nedsättas till fem procent: och tror, att Cäpitalisterne icke derföre behöfva frukta , det allmänna penninge-rentan skall dertill nedsättas, ty liver» ger icke hellre 6 procent för ett stående lån hos Capitalisten, än 5^ för Diacont-lånen med dertill hörande kostnad. 5. Anmärkningen Orsakerna till Discont-Administrationens flyttning ifrån BancoStyrelsen till RiksgäldsContoiret kunna af mig ingalunda godkännas, och denna af StatsUlskottet föreslagna flyttning bestrider j>g, emedan deu utgör motsatsen af det heliga löfte Ständerna vid 1809 års Riksdag gifvit Banken; ett löfte, som jag anser angeläget att hålla heligt, så vida vi villje att allmänna förtroendet för Banken och dess Sedlar skall förblifva hvad det varit. Femton års erfarenhet måste vara ett tillräckligt bevis, att all fullständig både Orrling och Gontroll åtföljer Den 7 Juli /. m. 375 BancoStyrelsens tillsyn å Discont-rörelsens administration; och der ingen oordning någonsin existerat, der synes någon förbättring i ordning icke vara af nöden. C<mtrollen utgöres alldeles lika uti Revisionen af Ständernas Fullmägtiga, ehvad förvaltningen utöfvas af Banken eller Riksgälds-Contoiret. Jag vet då icke, hvarföre RiksgäldsContoiret skulle inblandas i befattningen med utlåning af Bankens sedlar; och med samma rätt, sorn man skulle fråntaga Banken rättigheten och fördelen af att sjelf ombestyra sina egna försträckningar i Discontväg, kunde man då också fråntaga Banken befattningen med sina andra utlåningar , Fastighetsoch Bruks-efFect-Lånen. Lika litet sorn jag skulle anse nödigt eller ens oklanderligt, att Banken tog befattning med RiksgäldsContoirets Sedelutgifning eller utlåning, lika litet kan jag hnna antagligt det nu föreslagna omvända förhållandet.
Jag måste, oaktadt motionären icke synes vårda sig mycket 0111 sitt eget barn, upptaga detsamma för min enskilda del, till all den vård, jag med min röst kan detsamma egna. Jag önskar derföre, alt, oaktadt motionären lernnar motionen åt sitt öde, detta öde måtte blifva fördelaktigt för motionen, och alt R. o. Ad. måtte instämma i BorgareSt:* beslut. Hr von Hartmansdorff: Det är blott en ledamot, som bestrid t allt anslag till vägars omläggning, men han har dock velat bevilja anslag till undersökning om sättet och orterna för sådana omläggningar. Det är nemi. samme värde talare, som väckt motionen. Antingen har han med denna motion blott åsyftat ett slags skåderätt, eiler och tycker han, att för mycken medgång är fa ilig, och vill derföre hålla igen, då BorgareSt. gifver mer än StatsUtsk. föreslagit. Men en hvar som vet hvad väganläggningar kosta, och som tillika känner, att backiga och illa anlagda vägar i Riket aro så många, för alt icke säga alla, känner ock att behofvet i detta hänseende fordrar myckel. — När nu BorgareSt., som aidel, hvilket företrädesvis bör vara angeläget om lättad 10- Den 29 Mars c. m. reise inom landet, inbjudit R. o. Ad. all förena si" om 5o,ooo r:dr högre anslag iin StalsUtsk. föreslagit; sa kan jag icke annat än vördsamt tillstyrka, det R. o. Ad. måtte bevilja denna summa. Men på det att icke rösterne måtte söndra sig derigenom att en yrkar ett villkor, och en annan ett annat, så anhåller jag ali 11r Frih. o. Landtm, täcktes först göra propus, på beloppet af den summa R, o. Ad. behagar anslå, och all villkoren derefter måtte få komma under öfverläggning. Frih. Cederström: Frih. Sprengtporten har yttrat, alt jag skulle hafva begärt, att menigheterna skulle dela en ännu icke anlagd väg, men som vore i fråga alt omläggas. Något sådant har jag icke yrkat.
Läder, mer eller mindre beredt, förekommande rubriken; Karduans-, samt färgade eller tryckta skinn, hvarjemte Ridderskapet och Adeln vidblef sitt, rörande denna Artikel fattade beslut, samt godkände voterings-propositionerne, N:ris 88, 89, och 90; 46:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående Artikeln: Läderarbeten, ej specificerade, lackerade, samt godkändes voterings-propositionerne, N:ris 91 och 92; 47:o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut om tullfri utförsel af Artiklarne: Mastix och mjöl af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under spanmål eller hänföras till medicina/ier, till följd hvaraf voterings-propositionerna, N:ris 93 och 94 ansågos! förfalla; 48:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående Artikeln: Nyckelringar och Nyckelhakar, samt godkändes voteringspropositionen, N:o 95; 49:0, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut, angående Artikeln: Papparbeten alla slag, olackerade, lackerade, till följd hvaraf voterings-propositionerne, JN:ris 96 och 97, ansågos förfalla; 50:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående tullbestämmelserna för Papperstapeter och Border, samt godkändes voterings-propositionen, N:o 98; 51:o, lät Ridderskapet och Adeln bero vid Utskottets yttrande, angående Ridderskapet och Adelns serskilda mening om förtullningssättet för Artikeln: Paraplyer och Parasoller, samt godkändes voterings-propositionen, N:o 99; Bih. till R. St, Prot. 1845. 9 Sami. 96 762 Prot.-Utdrag, den 2 April 1845. 52:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, angående Artiklarne:
Makedonios hade icke undertecknat brevet, ty det var högmålsbrott att skriva om kejsarens hälsa, om man skildrade henne som klen. Medan prokonsuln klagade över den brist på trupper, som hindrade honom att med tillbörlig kraft upprätthålla ordningen i Akaja, frågade honom Petros, huru stor besättningen för ögonblicket vore i Aten. - Sju hundra man legionärer och femtio man av jovianska gardet, upplyste Annжus Domitius. - En obetydlig styrka för en sådan stad, anmärkte biskopen. Legionärernas befälhavare, Pylades, är ju rättrogen kristian? - Ja. - Och trupperna för övrigt pålitliga? - Ja, min biskop. - Anföraren för jovianerna är emellertid hedning, eller huru? - Ja. Ammianus Marcellinus är ohjälplig hedning, men präktig soldat. - Gott. Det betyder för närvarande mindre, att han är hedning. Finnas bland trupperna atanasianer? - Åtminstone icke inom befälet. De homousianer, som tillhörde detta, äro avlägsnade. För övrigt, min Petros, hava väl tuktade trupper, sådana som dessa, ingen annan tro än sin befälhavares. Beklagansvärt eller icke, är det en sanning. - Omständigheterna nödga mig måhända att kräva den världsliga maktens hjälp. Jag önskar, att samtliga trupperna ställas till mitt förfogande. - Du har rättighet att fordra det. Skall det ske redan i afton? - Nej. Det är tids nog till i morgon. - Vågar jag fråga dig om orsaken? - Du skall i god tid få veta den. - Jag önskar då blott ett skriftligt intyg, att du begärt förfogande över de kejserliga trupperna i Aten. Petros skrev detta intyg genast, och Annжus Domitius stoppade det i sin gördel. Prokonsulns anlete uttryckte hemlig glädje. Han anade vad som förestod och hade fått en ingivelse, huru han med begagnande av de kommande händelserna skulle oskadd slippa ur den klämma, vari regeringsskrivelsen med avseende på Krysanteus hade försatt honom. Staden måste inom några dagar varda skådeplatsen för blodiga, förskräckliga uppträden. Under sådana kan mycket tima omärkt.
Maj:t tillätit Tiondetagaren, att efter Markegång och med tillägg af den Den 22 Junik. 82r den i berörde Förordning stadgade forfiellön lösa den Tionde-Spannemal, som under besparingstiden wid serskilde tillfällen tillfalla Kongl. Maut och Kronan, ej mindre än uti i §. stadgadt, huru förhällas bör med den sa kallade Aftads-Spannemälens lcfwerering, sorsel och lösning, samt genom KonglResolutionen pa Allmogens Besvär den 9 Dec. r^66 §. Z9, hwad Kongl. Maj-.ts och Kronans behällne Spannemäl angar, och genom Kongl. Brefwet d. z Feve. 177Z, hwad Jndelte Hemmans-räntor beträffar, som rörer Pnvatvrum eller Jndelningshafwares rätt och förman, förordnat huru wid infallande mifiwäxter bör förhällas, samt genom Kongl. Brefwet d. io Jan. i8<Z4 rörande förhällandet med löfen af Kyrko-Tionden i Skane föreskrifwit; Och som Utsto-tet deraf funnit att äfwen Tiondegifwares förmän blifwit i defie fallen noggrant betraktad, samt således alla de serskilda händelser warit förutsedde, hwilka i fräga om Afradsoch TiondeSpannemäls infordrande, utgörande eller lösande med penningar kunna förekomma, pä ett sätt, som med åsigt af hwarderas i sakens natur grundade rättigheter, stär tillsammans med Tiondetagares och Tiondegifwgres ömse fördel; Sä har Utskottet icke trodt sia med skäl kunna tillstyrka någon ändring uti hwad vfwannämnde Nådiga Författningar stadga och innehålla; Dock warder betra Betänkande till Riks. Högi. Ständers w dare granskning wördfammeligen öfwerleinnat. Orebro den 16 Junst 1812. Pä Högloft. Rlddersk. och Pä Högw.
Politie-Collegitim, som näst Ofver-Ståthållaren och Magistraten samt Prseses Consistorii liär i Staden förer dervid Directionen, och har derpå det närmaste inseendet, anförer uti ingifven och af Deputationen infordrad berättelse af den i Junii sistledne, hurusom Konung GUSTAF I, Glorvördigst i åminnelse, sedan han odelade St. Clarse Kloster, anslog dess Gods och inkomster till ett Hospital elier Helge Andes Hus, hvarest fattige och sjuke skulle skö O tas och underhållas. Ar 1733 utfärdades ett Reglemente, så väl till Föreståndarenas, som Hospitals - hjonens efterrättelse, hvarefter detsamma den 10 Juli 1737 stadfästades, och togs Hospitalet med all dess rätt, Landtboer och Afvelsgårdar uti Dess höga hägn och beskydd. Sedermera och år 1551 skall denna för de fattiges skull gjorde Inrättning vara flyttad till Danneviken och derstädes nödig och tjenlig Byggnad anlagd, och är detsamma, som nu kallas Danviks Hospitalet. Dess inkomster blefvo af Högstbemälte Konung ytterligare förbättrade, då Han den 27 Juli 1557 förlante det nå - Stats-Utskottets Betcinkanden. 1635 gra nara intill belägne Lägenheter, såsom Hem, manen Hammarby, Järla, Sickla, Sturb och Dufvenäs uti Svart lösa och Brännkyrka Socken.