Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf Stats-utskottets Betänkande sinner jag det wara i fräga, att draga in Alnerups Kungsgård, enär Landshöfdinge-Systlan i Vtalmö hlifwer ledig. Säsom Innehafware anhäller jag likwäl att innan Tit. täger någon äkgärd med detta mål, fä uplysa förhällandet med nämde Kongsgärd, och till den ändan fä upläsa Konungens Bref af den Zs Martti 1778- Tranfumt af Kongl. Majus Nädiga Bref till Dest och Ruets Kammar - Collegium och S'ats - Contoir, om LandsSlottsvch S julsfärds - Staterne, Daterad den zo Martti 1778- Dä Skänska General-Gouverr nementet, som ensamt för denna provincen finnes pä 1696 ärs Stat, blef deladt emellan twänne Landshöfdingar fick Len ena sitt säte i.Cristiansstad, men den Den 27 Zebruarii. 1419 den andra i Malmö; och oansedt begge Landshöfdingarne dä denna delning stedtze 1719 blefwo salle ttll lika lön, näml. till iZoo R:d. S:Mhwardera, och Landshöfdingen i Christiansstad sedermera i anseende till myntets försämrande warde sätt denna Lön för. dubblad men andre izoa R:d. enligt hwad redan sagt ar, hwaremot Landshöfdingen i Malmö alldeles ingen förbättring ätnjutit; sä har dock Landshöfdinge Embetet i Malmö, ehuru allenast med half lön emot samma Embete i Christiandsstad, warit arstedt för bättre och förmänligare än det sistnämde.
För att rätteligen kunna visa, huru osäkra, och somliga år obetydliga, LandtmäteriFiskalens extra inkomster äro, har jag af de utaf honom och hans företrädare förda officiella ”Anteckningar öfver ädömda och indrifna böter vid Kongl. General-Landtmäterikont.” förvissat mig, att Landlmäteri-Fiskalens andel af böter och vitén, inberäknadt de andelar, som blifvit efterskänkta, åren 1843—1852 ingått med (skillingar oberäknade) 79, 72, 67, 33, 15, 19, 323, 66, 102 och 232 R:dr, eller i medeltal under 10 år, 101 R:dr. Min underd. öfvertygelse är dessutom, att om Landtmäteri-Fiskalstjensten fortfarande skötes med lika allvar, som dess nuvarande innehafvare det hittills gjort, och försumliga Landtmätare sålunda äfven derigenom lära inse nödvändigheten att sorgfälligt iakttaga gifna föreskrifter, detta jemväl skall ske och Fiskalens extra inkomster derigenom snart sagt försvinna. Slutligen bör jag ej underlåta alt underd:gst vitsorda, det anspråken på Landlmäleri-Fiskalen, som ensam är skyldig att granska inkommande Dagböcker och Arbetsförteckningar från nära 400 Landtmätare och 200 Medhjelpare, samt revidera de flera arfvodesräkningar, som med begäran derom hitsändas, m. m. d., i sednare åren blifvit betydligt stegrade; hvadan hans verksamhet blifvit utvidgad, hvilket synes af tillvexten icke blott i hans bötesandelar berörda år, utan äfven hans expeditions-bok. Med hänsigt till hvad sålunda, beträffande Landtmäteri-Sekret., Ofver-Ingeniören och Landtmäteri-Fiskalen blifvit i underd:het anfördt, och då skäl ej synes vara för handen, att frångå den genom 1841 års
Det ligger nemligen i hvarje bränvinstillverkares intresse att anmäla sig för så litet, men bränna så mycket, som möjligt, emedan han derigenom undgår att i förskott erlägga skatt för hela sin tillverkning, och vid sådant förhållande torde det gamla stadgandet vara ganska lämpligt. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla att Utslcts hemställan måtte afslås, och föreskrifterna i nuv:de 20:de o. 22:dra §§ bibehållas oförändrade. Frih. v. Schulzenheim, David: Den förevarande §:n är kanske den vigtigaste i hela författningen, icke så mycket för dess inverkan på bränvinshandteringen, men desto mera i anseende till dess betydelse för hela landets ekonomiska ställning, och det är derföre jag tager mig friheten att yttra några ord om densamma. Oaktadt jag icke besitter någon särdeles teknisk kunskap i detta ämne, har jag nu begärt ordet, i den förhoppning, att bland R. o. Ad:ns ledamöter finnas äfven de, som vilja vända sitt öra till skäl och taga sådana, då det är fråga om allmän nytta. Det är verkligen sorgligt att ständigt höra framdragas icke ett argument, icke en fras, utan ett spöke, som kallas husbehofsbränningen. Begreppet häraf är obe - 302 Den 14 Maj. stämdt och oklart samt till sin inre beskaffenhet en osanning, någonting, som icke existerar. Det är, M. Hrr, icke husbehofsbränningen, som förorsakat allt det onda, hvarom man här ox-dar så mycket, utan detta har framkallats genom bristande insigter hos de lagstiftande, hvilka icke insett, att den okontrollerade försäljningen af bränvin, och icke produktionen deraf, dragit förnedring och elände öfver vårt land, samt af bristande nit och duglighet hos tjenstemännen; ty behöfver jag väl upprepa, att hvad som förorsakade det allmänna superiet, det var rättigheten för bränvinsbrännaren på landet att få betala sina arbetare med bränvin, att få sälja bränvin i minut, ja t. o. m. qvartersvis eller, med andra ord, att äfven sjelf få vara krögare. Detta begrepo ej Hrr Lagstiftare.
J. Smedberg, från Elfsborgs län. Härmed förenar sig: Joli. Andersson, från samma län. *:© 333. Af Olof Olsson från Slängserud i Wermlands län, om utsträckning af rättigheten för dboer ä kronohemman att förvärfva sig skatterätt å sådana hemman, m. m. Det finnes i vissa orter af Sverige kronoskatte-egendomar, som af de bruksegare, i hvilkas granskap de lågo och till hvilkas bruksdrift de egenmyndigt ansågo att hemmanen borde höra, blifvit för några decennier sedan skatteköpta, hvarefter Motioner i Bonde-Ståndet 186ö. 493 braket ansvarar för räntorna till Kronan, men årligen uttager dem af åboen. Största svårigheten med dessa hemman består deri, att de äro på ett besvärligt och orättvist sätt förbundna med bruket och detta för de få riksdaler, hvarmed bruksegarne skatteköpt dessa hemman, en rätt, som endast kunde tillkomma åboen. De få nu icke skiftas, oaktadt de innefatta så stort område att derpå flera familjer kunna vara besutna. Skogen förbjuda bruksegarne i sin egenmägtighet att utbryta, oaktadt de på hemmanen besutne åboerne skatta för hemmanets skog. Deraf följer att vid arfsskiften, der en arfvinge icke förmår lösa de andras arfsrätt, så måste åboerne nästan helt och hållet gifva bort sina lotter, och, om någon oskyld köper, så påstå sig bruksegarne innehafva optionsrätt samt rätt att inlösa lotterna till bruken. Hela systemet af bruksegarnes anspråk står i fullständig motsats till kronoåboers lagligen erkända rätt att lösa sina hemman till kronoskatte, den likaledes erkända rätten till hemmansklyfning, så länge besutenhet förefinnes, samt under föregifvande att den påstådda, men icke lagligen befintliga, optionsrätten ej står i strid med den af lagstiftningen upphäfda och praktiskt afskaffade bördsrätten. Detta förhållande innefattar ett slags träldomstillstånd, som för längesedan är upphäfdt i Sverige.
— af alla ingifne Memorialer angående rätta förståndet utaf 90 §. i Regeringsformen, Mars II. 310. — af Handlingarne uti anmärkningsmålet mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne, i afseende på Kustbevakningsexpedition, April II. <48. — om anmodan till ConstitutionsUtskottet att till trycket befordra dess Protocoll samt Handlingarne uti Anmärkningsmålet rörande de genom föredraganden af Commandoärenden för Armeen utfärdade General-ordres om vilkoren för approberandet afRecruter, April II. 36'4. Maji II. ij2. Konungens Svar, Jnlii *48. 345 Tryckning, af anmärkningsmålet emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för FJottorne, i afseende på utspisning af mjukt bröd åt Garnisonsoch Arbetsmanskapet i Carlskrona, Maji I. 56, 166. — af Handlingarne uti målet, rörande en mot StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, gjord anmärkning, Maji I. 35$, 431. Exp. 273. — af Herr Silfverstolpes Historia om Banken, Maji II. 616. Julii 245, 294* — af några Handlingar hörande till Bihanget af RiksStåndens Protocoll; se Bihanget. — af åtskilige Tabeller öfver StatsYerkets Räntor, Julii 4* 76. Exp. 145- — af Särskildta Utskottets Utlåtande rörande den föreslagne nya reglering af Statens Embeten och Tjenster, jemte de hos RiksStånden dervid gjorde anmärkningar och förefallne discussioner, Julii 153. Trädplantering, om undanrödjande vid vägarne, hvarigenom åkrar skadas af, Jan. I. 13p; se vidare Skogsplantering. Trädvaror, om lindring i Tullafgifterne för, Jan. I. 139; se vidare Fartyg. Tröskslagor af Ek, angående; se Skogsord11 ingen. Tullafgifterne, angående grunderne för, Junii I. 4, 129, 597.
I vissa domsagor hafva de uppgifvits till lika, och någon gång till större, belopp, än de inför domstol dödade. EtL förhållande, som i detta hänseende synes särdeles upplysande, framstår vid jemförelsen emellan uppgifterna dels å värdet af den jordegendom, som olika samhällsklasser årligen inköpt, och dels å beloppet af de inteckningar, som blifvit beviljade och dödade i de olika klassernas jord. Denna jemförelse gifver nemligen vid handen, ej mindre att de beviljade inteckningarnes stigande eller fallande står i ett ganska konstant förhållande till jordköpens belopp, än ock att beloppet af dödade inteckningar i allmogens jord uppgår till endast omkring 22 procent mot de beviljade, då deremot inteckningar i andra klassers jord blifvit dödade lill omkring 40 procent af de i samma klassers jord beviljade. Nu är det emedlertid visserligen icke antagligt, att allmogen mindre infriar sina in tecknade köpeskillings-förbindelser, än öfriga samhällsklasser; och det motsatta förhållande, som ur jemförelsen emellan de statistiska uppgifterna kunde härledas, låter således endast förklara sig nr den af flera domhafvande vitsordade omständigheten, att allmogen icke låter döda mera, än en ringare del af sina infriade inteckningar. Hos riksbanken samt hos andra inrättningar belånta inteckningar, hvilka genom amortering betalas, förekomma, efter slutliqvid, endast undan^ tagsvis till dödning inför domstol. En del har Transport 8,000,000. 503,000,000 80 Transport 8,000,000 503,000,000. nemligen vid hvarje förnyelse blifvit upptagen till endast oguld na återstoden, och i öfrigt ersätta de bevis angående afbetalningar och slutliqvid, som meddelas från de inrättningar, der belåningen skett, behofvet af upplysning genom gravationsbevis.
Huru otillräckligt detta antal är, visar sig deraf, att till exercis-sqvadronerna behöfva kommenderas, utom ryttmästaren, tre till fyra subalterner och fem underofficerare. Dessa sqvadroners styrka uppgår dock endast till 50, vid de skånska regementena till 100, ryttare och hästar, och äro de således betydligt svagare, än depot-sqvadronen måste blifva. Af det anförda synes, att nyttigt och behöfligt vore att öka sqvadronsbefälet. Någon minskning i fält-sqvadronernas befäls-styrka kan åtminstone icke ske, då denna är den minsta sqvadrons-manövern medgifver. Depötbefälet kan således härifrån icke erhålla förstärkning, utan måste särskild tillökning af detta befäl ske minst till likhet med hvad för exercissqvadronen visat sig vara behöfligt. Detta behof af depotbefäl har, såsom af det föregående kan synas, varit en vigtig anledning till den sqvadrons-organisation, som af kommitterade blifvit föreslagen. Genom denna uppstår tillgång på ett helt sqvadronsbefäl, hvilket, under fredstid förenadt med de öfriga sqvadronerna, vid öfvergång på fältfot afsöndras till depot-sqvadroner. Denna erhåller på sådant sätt, utom sin ryttmästare, fyra officerare och fyra underofficerare, ett antal, som bör blifva någorlunda tillräckligt, då instruktörer äfven kunna påräknas ibland de ryttare, som till sqvadronen måste kommenderas. I öfverensstämmelse härmed föreslå kommitterade i underdånighet : att, utom andre ryttmästare, sqvadrons-staten må bestå af en sqvadrons-chef, en förste och en andre löjtnant, en underlöjtnant, en fanjunkare och fyra sergenter på hvarje sqvadron. Härigenom erhålles på bataljonen ryttmästare 6 subaltern-officerare 12 underofficerare 20 hvilket är det antal befäl bataljonen för närvarande eger. Af korpraler finnas för närvarande vid lif-gardet till häst 5 och vid husar-regementet Konung Carl XV 4 på sqvadron samt lika antal vice-korpraler.
Deras plats i världsstriden är följaktligen mellan de båda härarna midt ute på fältet, där så många andra smärre friskaror uppkastat sina skansverk. Jag vill försöka att med en parabel om visan belysa hur klassicitet och germanism slingrar sig samman i så hårda knutar, att ögat lätt förväxlar de båda trådarna. Vår tid är orkestral och intvingar motvilligt sitt grubbel och sina sammansatta känslor inom allt för regelbundna strofer. Framför ett mer omfattande innehåll vare sig af ymnig lyrik eller mer episka beståndsdelar har man också i alla tider sett sig nödd att tillgripa en växlingsrikare och bredare om än tyngre form såsom hexametern, blankversen, alexandrinen eller rent af prosan. En musiker i våra dagar komponerar icke heller visor i egentlig mening, utan snarare orkestralt ledsagade och i växlande tongångar framåtskridande sånger, hvilka verka som solopartier af en kör. Man må förtörnas häröfver, så som man alltid rynkar pannan åt det närvarande, det säkra är att i ett modernt sorgespel förefaller en visa som en paus, en stunds hvila, medan däremot tragiken i det ifrågavarande sorgespelet möjligen skulle kunna uttryckas med orkester och kör. Trötta på orkestern säga vi därför: Kom hit, vackra Visa, och sätt dig hos oss! Du är lyrikens mest konstlösa stämma. I själfva verket är emellertid motsatsen förhållandet, ty visans konst är först och sist formell. Hon räknar sina anor ända upp från den eoliska sången vid cittra, och i sin mest utsökta dräkt är hon med sin refrängartade och strängt bundna strofbildning en klangdikt, en kvarlefvande syster till Sonetten och Rondeauen. Hvilken rent formell genialitet besatt icke en Beranger? Och hur betecknande är det icke för den formella läggningen hos svenskarna, att nära nog alla deras stora nationalverk affattats som samlingar af visor eller spridda sånger, ehuru detta naturligtvis också beror på det lyriska grunddraget i nordiskt lynne. Visans plats är icke bland de vapenslamrande dunkelmännen nere vid dörren, hvilka grubbla på inbillningens rätt att spränga eller omstöpa former och hvilka stöta sina hufvud blodiga mot muren för att få den att remna.
Låneprocenten utgjorde redan år 1835 endast 19? procent och nedsjönk år 1836 ytterligare till 17? procent af till verknings-värdet; och då detta förhållande måste, hvad under föregående Stats-Revisioner och jemväl af de för granskning af förstnämnde års räkenskaper af Kongl. Maj:t i Nåder utsedde Revisorer blifvit anmärkt, under fabriksnäringarnes fortgående tillväxt leda derhän, att det med Manufactur-Discontens inrättning afsedda ändamål —dessa näringars understödjande i låne väg,—-hufvudsakligen förfelas, finna Revisorerne sig äga grundad anledning att, med instämmande uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers hemställan om Manufactur-Discontfondens befrielse från utgörande af det till Technologiska Institutets underhåll beviljade årliga anslag, till Rikets Höglofl. Ständer framställa angelägenheten deraf, att, vid näst inträffande Riksmöte, åtgärder till nämnde Fonds förstärkande på ett eller annat sätt varda vidtagne.
Agneta hc$krifver v a e n dit Aram oerhörd1 elak, herg upp och herg ned .. och d djup vi;; och elakt vader, d att ej hade hon Li sof \ .n p8 tre niitter och om dagen autlit i qncn, SK alt, nar hon kom fram om nnttcn. var hon sa trött, nit hennes man e h ' e bära hennc ur kircicn. Kurfursten var ond öfver, att Cruur hndc lagt si * P. niira Drcsdcn och klagade för generalissimus, men .det h d p ej. ty tidcn me % d inte annrt .. Den 20 kom bref f&amp; Ofvenalöjtnant Hans Scbillicr, som kom f i n Leipzig med ~muodilrion&gt;, och bad Cruus med sill folk möta honom. hvilkct dc ock gjorde den z3 i Chemnitr. Gingo vi derifrh och konimo 119 Böhmemald och lago om natteu i en liten fläck under Annaberg och var der ett tratiiigt högt berg, som vi skulle uppiöre. Krutvagnarne skulle först upp, och jag hölt der nere i dalen. Schäiier sade, nri. de tre krutvagnarne vor0 uppkomna, till min man: Herr Ofverste, han skall lata sin fru komma upp med sin karet, ty det blir henne allt far långt till an bida, eller om någon vagn ginge sönder, sa kan hon inte komma fram i natt. Da 1st min man befalla, att jag skulle komma upp för backen och jag gjorde si, men som jag var kommen in i byn. och min man steg af sin häst och sane sig p i bänken hos mig. kom en herr Ofverstelöjtnant Kliim? s i hett in och sade, att han har sett 6,000 man under Annaberg, som komma till oss marcherandes, och han var s i radd, att han viste sig ingen rad. Men min man befalte till att föra fram sin häst, att han finge rida ut till Schäiier, som kommenderade partiet, s i att han kunde få höra, om det var sant.
“ I anledning Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. 17 I anledning häraf får Utskottet i minnet återföra hurusom, sedan vid flera Statsrevisioner anmärkningar blifvit framställda beträffande det bokföringssätt, som vid redovisningen för anslagen till flottans materiel tillämpades, och dervid den åsigt uttryckts att förändring härutinnan måtte åvägabringas samt 1861 års Revisorer, efter tagen kännedom af de utaf vederbörande em betsmyndigheter i detta ämne afgifna utlåtanden funnit sig böra hemställa, att hvarje fartyg af större cert måtte erhålla särskildt konto, Stats-Utskottet, uti sitt den 19 December förlidet år afgifna betänkande (N:o 21, § 18) jemte upplysning, att förslag till hufvudbok för Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena, Kongl. Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt Göteborgs Depot nyligen blifvit afgifue, öfver hvilket förslag vederbörande efter all anledning komme att höras, yttrat, att vid sådant förhållande och då tillbörligt afseende å Revisorernes ofvauberörda hemställan således antagligen komme att fästas, Utskottet ansåge någon vidare åtgärd från Rikets Ständers sida i anledning deraf för närvarande ej vara erforderlig; Och som denna Utskottets åsigt blifvit vid föredragning af nämnda betänkande af Rikets Ständer godkänd, torde motionärens ifrågavarande framställning af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Jag får därför inskränka mig till a t t rörande de yttre dragen af hans lif ur Nordisk Familjebok meddela, a t t han är född i Åmål den 12 augusti 1838, a t t han tillbragte sin skoltid i Karlstad, a t t han 1856 blef student i Upsala, a t t han tio år senare förvärfvade filosofiska doktorsgraden, a t t han 1868 antogs till hufvudlärare i franska och engelska vid Göteborgs realgymnasium, samt a t t han 1870 utnämndes till lektor i lefvande; språk vid Hernösands allmänna läroverk, hvilken tjänst han 1877 utbytte mot ett dylikt lektorat i Gefle. Den som känner Ödman från hans skrifter är, kan man nästan säga, redan därigenom personligen bekant med honom själf, ty mellan författaren och människan finns i detta fall ingen skilnad. Har man dessutom haft nöjet a t t höra honom på någon af de eftersökta aftonunderhållningar, som han då och då plägar anordna, och vid hvilka han på sitt oförlikneliga sätt föredrager egna och andras visor och berättelser, börjar man nästan a t t i honom se en gammal vän. Ehuru de gångna mer än sextio åren strött silfver på hans hjässa, är han allt fortfarande till sinnet ung. Han är öppen och tillgänglig, varmhjärtad och entusiastisk, glad, men med allvar på botten. Det kan jag af personlig erfarenhet intyga. HUGO VICTORIN. ETT H 2 GAMMALT — BALLEJON. AN STOD E J bland de andra balkavaljererna, hade på det hela taget så litet a t t säga dem, ty a t t vara bon camarade med tjugu-tjugufemåringar ansåg han sig vid sina fyllda fyratio för god till. Nej, han gick uteslutande på balen för damernas skull och protegerade troget den yngsta och vackraste med en viss chevaleresk förtrolighet, som kom månget oerfaret hjärta a t t väfva in hans bild i sina första ljusa drömmar. Det hade åtminstone v a r i t så; vågade han någon gång i ensliga stunder vara ärlig mot sig själf, måste han erkänna, a t t världen gått framåt, och han tillbaka.
– Wiggins 1876. – Senare resor till och från Jenisej. Af hvad jag ofvanför anfört framgår, att norra Rysslands kustbefolkning långt före engelsmännen och holländarne idkade en liflig sjöfart på Ishafvet, och att handelsfärder ofta företogos från Hvita hafvet och Petschora till Ob och Jenisej, någon gång helt och hållet till sjös rundt om Jalmal, men oftast endast delvis till sjös och för öfrigt medelst landtransport öfver den nämnda halfön. Man tillvägagick i senare fallet på följande sätt: först seglade man genom Jugor-sundet och öfver södra delen af Kara-hafvet till mynningen af en på Jalmal utfallande flod, Mutnaja; derpå rodde man eller drog med tåg båtarne uppför floden och öfver tvenne sjöar till en 350 meter bred ås, som på Jalmal bildar vattenskilnaden mellan de åt vester och de åt öster rinnande floderna; öfver denna ås släpades varor och båtar till en annan sjö, Selennoe, från hvilken man slutligen begagnade vattentransport utför floden Selennaja till Ob-viken.166 Dessa och andra liknande underrättelser insamlades med stort besvär och ej utan fara af Muscovy Company’s utskickade, men bland de sålunda bevarade berättelserna finner man ej en enda gång skildringen af någon särskild resa, på grund hvaraf man skulle kunna jemte Willoughby, Burrough, Pet och Barents upptaga äfven ett ryskt namn i nordostfartens äldre historia. Äfven Rysslands egna häfdekällor måtte i detta hänseende vara lika ofullständiga, att döma af den eljest sakrika historiska inledningen till Lütkes resa. Käcka sjömän, men ingen Hakluyt föddes under 16:de och 17:de seklen vid Hvita hafvets stränder, och derför hafva dessa sjömäns namn och talet om deras färder länge sedan fallit i fullständig glömska, på ett undantag när från en jemförelsevis sen tid.
Vid 3 nyo skedd föredragning af Constitutiors-Utskottets Memorial, N:o 4g , gillade Ståndet den deruti föreslagna Voterings-Proposition. S. D. Efter & nyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande, N;o 99, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 3o, om straff å den, som falskeligen 3 sig bekänner missgerning afven af mindre svär art, än alt den dödsstraff fortjenar, gillade Ståndet, sorn redan bifallit Retänkandet, N:o 30, den deruti, genom Utlåtandet N:o 99, föreslagna förändring. S. D. Efter nu 3 nyo skedd föredragning af Lag-Utskottet* Utlåtande, N:o 100, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 63, om ändringar i Concurs - Lagen den 13 Julii 1818, och Kongl, Förordningen den 22 October samma Sr, om edsformulaire i Concursmil , biföll Ståndet Betänkandet, N;o 62, med fötändringar ocb tillägg deruti, enligt Utlåtandet N:o 100, dock med de undantag, att Ståndet >:o antog följande redaction a i 4 Gap. 1 §. sist» 4 Prof. Utdrag den a Octoler 1829; mom.