Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och måtte det framför allt rundt Det är klart, att de fosterländska uppom i Sveriges land växa upp en hurtig unggifter, som tillhöra Samfundet för Nordiska domsskara med kraft och vilja att värna museets främjande, i fröken Millrath äga och hägna o m detta Sveriges » bomärke »! en varm anhängare. Bland dessa uppgifter Om så sker, skall för visso det frö som: nämna vi här den, att undan förgängelsen satts rädda vår allmoges rika skatter af sagor » spira vida. och sånger, lekar och danser. Hvad de och mana sent och tida båda senare slagen af minnen beträffar veta med Sveriges egen röst. » vi, att inom hufvudstaden äfven Svenska Då skola i tider som gå och tider som folkdansens vänner, liksom i Upsala Philocoros, komma uppfyllas de härliga siarorden: verka för samma mål. Det torde ej vara Från fäder är det kommet, mer än en mening om att under detta års Till söner skall det gå, vårfest å Skansen Oktorpsgården med sina Så långt som unga hjärtan folkdansare utgjorde den förnämsta dragÄnnu i norden slå. ningskraften. Där rådde lif och rörelse, glädje Gurli Linder. och lefnadslust mer än annorstädes. Och » Oktorparna » voro i sanning värda all den uppmärksamhet, som visades dem. Det förtjänar i detta sammanhang omtalas, att fröken Millrath var en bland dem, som för fem år sedan togo initiativet till nyss nämnda stockholmsförenings bildande. Alltifrån början har h o n varit en af dess verksammaste och skickligaste medlemmar. För t, ut ifrån staden, dem som bevistade Ibsenfesten å Hasseldär sten ju blott växer backen den 16 sistlidne april står säkerligen hennes taktfasta o c h graciösa daldans i byggnadskomplexer kvar i minnet som ett af glansnumren vid som människohåg! detta tillfälle. har ett sträfsamt arbete som festkommitterad. Fröken Millrath har, som redan blifvit nämndt, åt sig anförtrodda öfverinseendet af och vården o m Skansens klädkammare. A f de olika klädespersedlarna, hvilka redan kunna räknas i tusental, äro en stor mängd särdeles dyrbara, flere rent af oersättliga.
Utskottens förslag, alt skatten må beräknas i nion af tillverkningen och icke ovilkorligen bestämmas lill visst belopp för hvarje härd, öfverensstämmer med hvad hittills varit iagllaget och med i allmänhet antagne beskattningsgi under, hvarifrån Utskotten icke finna sig föraniålne alt afvika, i anledning af hvad deremot blifvit anmärkt, helst den större eller mindre törmönen af bruksdriften väsendtligen beror af locala och tillfälliga förhållanden, så att skattens rätta belopp för hvarje härd icke möjligen kan i allmänhet och på förhand med någon tillförlitlighet bestämmas. Den skattefrihet, som under namn af frälserätt åtnjutes vid en del Bruk, bäileder sig derifrån, att de så kallade frälse-verken voro befriade från all skatt, intilldess Ridderskapet och Adeln år «683 åtog sig half hammarskatt, hvarefter likväl Konung Cail XI år 1696 upphäfde ali skillnad einellan frälse och ofrälse verk, och utgjordes sedermera hammarskatten lika af alla Jernverken intill år 1731, då Kongl. Majit, i anledning af Ridderskapets och Adelns besvär förklarade, att frälse-verken tillerkändes ett skattefritt öfversmide, motsvarande i5 procent af hammarskaltssmidet. Utskotten, som anse den sålunda tillerkända förmonen icke kunna, utan ingrepp i eganderällen, rubbas, kunna icke eller tillstyrka, att den utbytes emot oinskränkt smidesfrihet under vissa år, då Utskotten icke kunna inse, att någon fördel derigenom beredes, helst friheten, enligt i8o3 års Förordning, beräknas endast för det smide, som varit pri vilegieradt, innan denna Författning utfärdades och den således, såsom lill beloppet fullkomligt bestämd, icke kan åstadkomma någon oreda eller säkerhet vid beräkningen af hammarskatten. 6 Statssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulskollcns Utlåtande j N.-o 184•
Dessa täflingsplöjningar, vid hvilka undervisning af sakkunnige män alltid lemnäs om ändamålsenliga sättet att plöja oell till såning bereda jorden, anses hafva verkat fördelaktigt på åkerbruket. Hushållnings-sällskapet föranstaltade 1859 ett landtbruksmöte med utställning till pristäfling af kreatur, maskiner och landtbruksredskap m. m. Vid detta möte, som ägde rum i Carlstad den 25 och 26 Augusti nämnde år och bevistades af omkring 300 personer, diskuterades de i programmet till mötet framställde 17 öfverläggningsämnen i landthushållningen, och voro till täfling inställde och exponerade 43 hingstar och ston, 13 tjurar, 38 kor, 19 qvigor samt ett icke ringa antal får, svin och fjäderfän, äfvensom åkerbruksredskap till ett antal af 214 stycken och en betydlig samling trädgårdsalster. Premier utdelades för utmärktare hingstar, ston, tjurar, kor och qvigor med ett af Hushållnings-sällskapet dertill leinnadt anslag samt de medel, som för inträde till mötet och expositionen influtit. För att befordra begagnandet inom länet af statens agronomer, har Hushållnings-sällskapet bekostat dagtraktamentet till dem af bemälde agronomer, som år 1860 leinnat biträde åt landthushållare i länet för den tid, som de i sådant afseende å orten sig uppehållit. För Hushållnings-sällskapets verksamhet i öfrigt är redogjordt uti de berättelser, som dess Beredningsutskott för hvarje år afgifvit och låtit trycka; och ovedersägligt är, att denna verksamhet afsett landthushållningens förkofran i alla dess grenar, samt att i många fall sällskapets tillgöranden burit goda frukter. Den lägre landtbruksskola, som år 1846 genom Hushållnings-sällskapets åtgärd inrättades på Träfors egendom i Ölme härad och år 1851 förflyttades till Gårdsjö egendom i Gillbergs härad, har sedermera alltjemnt varit i gång.
Man börjar med att säga, att till 2,850 SkU tackjern åtgå 24,300 T:r kol. Det exempel, som här är anfördt, är liemladt från Nerike, eller just den del af landet, som är bekant för dess ovanligt goda kol. Kolåtgången vid stångjernstillverkningen beror af kolens godhet. Der kolen äro goda och torra samt väl tillverkade, der är åtgången ringa, hvaremot förhållandet är omvändt, der kolen äro lösa och våta, hvaraf äfven följer att den, som enl. hvad förhållandet kan vara i Nerike, derefter gör beräkningen för hela landet, eller att endast 8| T:r kol erfordras för tillverkning af ett Ska tackjern, begår ett stort misstag. Enl. mitt omdöme kan kolåtgången för hela riket i medeltal icke beräknas till mindre än 11 å 12 T;r för hvarje SktZ. Dessutom menas här hvad man kallar mätta kol; ty när kolen upföras till masugnen, sker sådant i mätta tunnor eller korgar, Den 22 Mars e. m. 3S1 hvaremot, när kolen föras till masugnen, sådant sker i skrindor eller stigar; och hvar och en, med förhållandet något bekant, vet, att genom uroch ilastning ganska mycket går förloradt, samt att man icke får igen den qvantitet kol, för hvilken man erlagt betalning till kolaren. Afven detta bör tagas i betraktande vid beräkningen af tillverkningskostnaden. Vid bruk, der köpta kol användas, har man antagit såsom princip att vid beräkningen af kolåtgången afdraga 25 å 33 proc., just i följd af den förminskning, som upkommer genom kolens flyttning från det ena till det andra stället, hvarigenom priset blir nära 4_c^el högre än hvartill kolen blifvit inköpte. Uti oftanämnde tablå är uptagen en post, som heter förvaltningskostnad till 1,000 R:dr.
I öfverensstämmelse härmed har Kongl. Majit föreslagit, att omförmälda jordrymd af 11,20 qvadratrefvar må från majorsbostället Hammar afsöndras och för ofvanberörda ändamål till Hammarö församling upplåtas, dock med förbehåll att behörig afgäld derför, i enlighet med hvad Kollegierna föreslagit, varder bestämd; och får Utskottet, efter tagen käuuedom om de till ärendet hörande handlingar jemte karta, 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 159. tillstyrka att, på grund of de i den nådiga Propositionen anförda skäl oell med det vilkor, som deruti blifvit nämndt, förevarande framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 1 Oktober 1863. Ank. [ill F.xp.-Ulsk. den 1 Okt. 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtande af en del utaf krono-ängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad.
Utskotten, som af detta skäl icke kunna tillstyrka häfvande af fastställde enskiftens laga kraft, hemställer således, att Anders Anderssons motion må lemnäs utan afseende. 2 Cap. 1 § af herr grefve Mörner, U. G.: att ansökning till erhållande af laga skifte borde utställas till kommunikation med de jordegare, som i skiftet hafva del, med föreläggande, att, inom viss kort tid, inkomma med förslag, i händelse de serskildt ville landtmätare föreslå; att Kongl. Maj:ts befallningshafvande måtte bemyndigas förordna den landtmätare, som ansåges lämpligast; samt att Kongl. Maj:ts befallningshafvande, så vidt görligt är, borde undvika att till företagande af nytt skifte förordna landtmätare, som, till följd af domstols beslut, hade oafslutadt skifte att omarbeta; 4 Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 45. af herr Hedenstjerna, Wilhelm: att förevarande § af Skiftes-stadgan, jemförd med Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Ansökning om förordnande för landtmätare att verkställa laga skifte eller annan landtmäteriförrättning skall inlemnas till Konungens befallningshafvande; och bilägges dervid, då laga skifte är i fråga, en förteckning på hemmanen i skifteslaget, deras natur och egare samt de sednares vistelseort. Är ansökningen undertecknad af alla dem, hvilkas rätt den rörer, utförde Konungens befallningshafvande genast det begärdta förordnandet för den föreslagne landtmätaren, såvida han, enligt hvad serskildt är föreskrifvet, eger landtmäteri-göromål på eget ansvar förrätta och annat laga hinder ej möter.
Att vi kunde tala fritt, derför att vi båda lärt konsten att tiga. Det är en dum tanke, det der. Ty endast två som med alla sin varelses trådar äro knutna vid hvarandra kunna ha någon utsigt att så fullkomligt förstå hvarandra. Och här skulle ju fattas det som i de flesta fallen är det vigtigaste: kroppen. ”kärleken”. Tanken på en nu okänd som kunde bli min närmaste bekant (jag vill icke säga vän, ty ordet är munväder) är icke tro. Ty hvad skulle det väl kunna finnas, som skulle kunna binda oss två tillhopa? I de starkaste band som förenar lefvande varelser ingår ju sinligheten. Man gör orätt i att förakta den, i att anse den skamlig. Just genom att betraktas som skamlig tror jag att den blir föraktlig. Först då sinligheten får värma upp ett intelligensförhållande kan detta komma i gång med sin andhemtning och börja ett verkligt lif, ett menskligt lif till utveckling; och först då intelligensförhållandet med sitt utgrenade nervsystem börjar verka på sinligheten, – röra dess lemmar och ge den skiftande känslor, – först då är den mer än det lägsta stadiet af en djurisk existens. Nå, min tanke på den som skulle läsa, är icke någon tro att han kan finnas. Men ändå kan jag svårligen få bort tanken på honom. Och här kommer den löjliga motsägelsen: jag tänker att jag kan bli uppriktig emot någon, och just emedan jag tänker detta, är jag stundom rädd för att skrifva uppriktigt. Det är dumt. Kära du, skrif bara, och behåll stora boken för dig sjelf. Jag talade nyss om ensamhet. Jaha. Det gifs två slag deraf. Den jag menar, och som käns så tung, det är den ensamhet man känner armbåge emot armbåge med menniskor. Det andra slaget, – tystnadens, arbetets, de egna tankarnas ensamhet – den är ljuf, den är det ljufvaste jag känt. Den måste vara i slägt med den känsla man erfar i närheten af någon man håller af. Jag håller icke af någon. Icke af någon individ. Jag håller af allt som lefver. Men icke riktigt af någon särskildt.
teligen pä detta Ständ, ämöjdes Ridderffapet och Adeln med att »ppä gjord propostcion af Herr Landt-Marffalken hänwisa friherre Erestes memorial kill det Ukffoit lvm kommer alt nptaga Konungens nådiga proposition. 8rlherre kalbitLlU, hade inlemnat xkt Memorial, hwilket nplastes sa lydande; Odmjnkt Memorial! I anledning as Kongl. Majus nädiga proposition rörande constriplionen, hoppas jag mine enffildte tankar tillaras mig uti möjeligaste korthet fa äran alt gifwa tillkänna. ffonscriptionen, lärer i anseende till war ställning synas högst nödwändig, och hwad jag af Kongl. Maj:ts nädiga proposttisn fäktar, finner jag mig fntet böra opponera deremot. Dock torde jag likrväl Ulan elak afsigt fg yttra mig, att hwad legningen angar, sa för egen del kan jag efter öfwertygelfe ingalunda finna honom nyttig, utan twärtvm för landtmannen högst ffadelig, till och med krosiande' Ty fä snart legning skall existera, sa äger jn den rike och förmögne större utwäg och rättighet lega sig en karl, för att frälsa, antingen sig sjelf, eller en annan fom ligger honom om hjertur, han fragar dä intet efter hwad det kostar blott han winger sikt ändamål, han upstegrar öfwexdrift ne priser, den penningefnäle läckas derigenom; landtmannens söner, magar och drängar blifwa föremålet, och de arbetande händxr borcryckas ifrån en handtering den sörsta as alla, jag menar aker?
Utbytet lilvas, den sällskapliga kontakten befordras och det sällskapliga lifvets höjande följer. Grunden härtill är den tätare befolkningen, orsakad af den utvecklade industrien, som blifvit framkallad genom skyddstull. Menniskans mål är icke att producera billigt eller att lefva billigt, utan att stiga till allt högre förädling. Det är bättre, att menniskan blir fullkomligare, än att produktionen blir billigare. Industrien npplöstrar menniskan och det i samma mån som den i sig innefattar mångfald af yrken. Samma sysselsättning kräfver samma förmåga, och om rnin medmenniska icke kan uträtta annat, än hvad jag sjelf förmår, så kan hon icke hjelpa mig, då jag behöfver annans hjelp. I hvarje land, hvarest det blott finnes få slag af industri, blir naturligtvis det lokala utbytet svagare, den inbördes kontakten menniskorna emellan ringare och samfundsbildningen till följe deraf lägre. En ringa mångfald af sysselsättningar fordrar äfven blott ringa antal af olika verksamheter; alla anlag, som här icke finna något användande, tvina; den högsta utveckling af en befolknings anlag och krafter eger 446 Den 23 April f. m. blott der rum, hvarest den största mångfald af industrigrenar bestå bredvid hvarandra; här kan hvarje talent finna sin motsvarande användning. Hvarje Stat, som icke inom sig har någon utvecklad industri, måste hemta en del af sina manufakturvaror från utlandet i utbyte emot sin jords produkter, men med hvarje af dessa produkter bortföres ock en del af de näringsmedel, som jorden måste återfå, om den skall fortfara att vara fruktbar. Om man borttager genom skördarne ur jorden de näringsämnen, som alstra dem, utan att under en eller annan form gifva jorden dem åter, så skall snart grundvilkoret för dess förmåga att alstra förminskas. Jorden blir allt sterilare, utförseln mot byte af främmande varor blir allt mindre, tills slutligen skörden knappast räcker till att föda den egna befolkningen, och då denna icke allenast lefver af bröd utan af främmande varor, hvilka skola med inhemska jordprodukter betalas, så är följden, att hvarje folk, som ideligen fortfar med utförseln af sina råvaror, slutar med att se sin egen befolkning utvandra. Naturen är en stor och välvillig
Majrt föreslagit Rikets Ständer: att inskrifnings-penningarne, i medeltal uppgående till endast 198 rdr 37 sk. 4 rst. årligen, måtte, i likhet med hvad i afseende å enahanda afgift till Wadstena Krigsmanshus-kassa är vordet i nåder framslälldt, eftergifvas och upptagandet deraf således upphöra; att avancementspenningarna samt afoch tillträdes-afgifterna måtte utbytas emot tillökt karta-sigillata å vederbörliga handlingar, på lika sätt, som, angående enahanda afgifter till Wadstena krigsmanshus-kassa blifvit af Kongl. Majrt uppgifvet. samt att likaledes passagerare-afgifterne måtte upphäfvas, emot det att, i de fall, då dessa afgifter skola utgöras, passen med ökad karta-sigillata till motsvarande belopp beläggas; och hade dessa 3:ne inkomst-titlar i medeltal uppgått till 12,172 rdr 3 sk. 7 rst. Af de till den Kongl, propositionen hörande handlingar har Utskottet, beträffande kassans till utbyte mot statsanslag ifrågasatte inkomster, inhemtat: l:o Att afoch tillträdes-afgifterne, genom Kongl. Brefvet den 6 December 1782 kassan tillerkända, skola för de under båtsmans-indelningen inom Blekinge samt Södra Möre härad af Kalmar Län hörande rusthåll beräknas och utgöras i likhet med Wadstena Krigsmanshus-kassas lika beskaffade inkomster af rusthåll i andra delar af riket; skolande, likmäktigt Kongl, kungörelsen den 14 November 1842, den angående afgifterne till sistnämnda kassa i nåder utfärdade förordning af den 9 Maj 1826 i tillämpliga delar äfven lända till efterrättelse i afseende å de till Amiralitets-Krigsmanskassan ingående rusthålls-afgifter, hvilka således af kronans uppbördsman upptagas och redovisas. 2:o Att avancements-penningarne, eller befordringsafgift af militär-, civiloch ecklesiastik-staterne vid Kongl. Flottan, fastställdes genom Kongl. Förordningen den 11 Maj Bih. till R. St.
Sedan, i anledning dels af Komiterades sednare reglementsförslag, dels af Calmar Sjömanshus-direktions omförmälda ansökning, ytterligare yttranden afgilvits af ej mindre Sjömanshus-direktionerna i Stockholm, Göteborg, Norrköping, Gefle, Malmö, Carlskrona, Wisby, Westervik, Nyköping, Christianstad, Carlshamn, Ystad, Carlstad, Halmstad, Hernösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Umeå, Piteå och Oscarshamn samt Magistraterna i Uddevalla, Landskrona, Helsingborg, Wenersborg, Luleå, Marstrand, Kongelf och Strömstad, än äfven af skeppsredarne, sjökaptenerne och kofferdiskepparne uti åtskilliga aT nämnda stader, har Kommers-kollegium under den 13 Februari 1862 med underdånigt utlåtande angående omförmälda frågor till Kongl. Majit inkommit. Kongl. Majit liar i nåder låtit samtliga dessa handlingar sig föredragas och deraf inhemtat, att, om än åsigterna i afseende på den ifrågaställa pensioneringens verkställande äfvensom vilkoret! för pensionernas åtnjutande varit hos vederbörande i viss mån skiljaktiga, alla likväl öfverensstämmande vitsordat nyttan och behofvet af en pensions-anstalt för sjöfolket; och har Kongl. Majit i betraktande af den stora vigt för fäderneslandet, att en sådan anstalt varder med det snaraste åstadkommen, funnit skäl att till Rikets ännu församlade Ständer aflåta nådig framställning angående de åtgärder, hvilka i Kongl. Majits tanke äro för det afsedda ändamålet erforderliga.
Detta kan ej så fattas, som skulle den privata assigneringen helt och hållet vara öfversedd; men jemnför man förhållandet i Sverige med förhållandet i andra länder, t. ex. England, så finnér man en betydlig skillnad, och det är den jag omtalat, och det anser jag vara det karakteristiska för Sverige, att den största synliga penninge-transactionen sker genom Bankens sedlar. För ingen kan det dock vara obekant, att den största delen af rörelsen uppgöres medelst räkning man och man emellan. Samma värde talare har äfven yttrat, att den oro, som jag föreställt mig skulle uppkomma, i händelse Bancostyrelsen vore nödsakad att förstärka Bankens silfverfond till återställande af en viss proportion, skulle lika säkert uppkomma genom dylika åtgärder till bibehållande af det silfverqvantum, som, efter min tanka, borde vara minimum af Bankens cassa. Vid denna punkt önskade jag att få framställa en ganska enkel beräkning. Sedelstocken utgör nu, efter de sista uppgifterna, 33J millioner r:dr. Jag förmodar, att Utskrs förslag att belåna exportabla effecter vinner bifall. Låt belåningen uppgå till 44 millioner, så skall sedelstocken växa till 38 millioner. Jag föreställer mig, att 8 millioner deraf skola blifva invexlade. Då återstår en sedelstock af 3o millioner och en cassa af 9-4 millioner, och således är redan förhållandet 1 till 3 öfverskridet, emedan dertill fordrades, att metalliska cassan vore 10 millioner, då sedelstocken är 3o millioner. Om deremot det vore stadgadt, att ingen åtgärd till fondens förstärkande å styrelsens sida skall vidtagas, förrän den nedsjunkit till 2 eller 2million, finner man, att en betydlig skillnad i förhållandet skulle uppkomma. Enligt nyss uppgifna beräkning skulle, i fall Utskäs föl - Dth 24 Juli f. hi. »5 slag Liefve aWtaget, Bancostyrelsen, dä cassan ännu uppgingc lill nära 4 millioner, nödgas anskafFa silfver, enär 10 millioner r:dr b:co motsvara 3| millioner i silfver.
Jag får vördsammast anhålla om föreskrift af R. o. Ad. i afseende på en expeditionsfråga; 25 H. 21 Den i5 M a j f. m. den angår nemi. de af R, o. Ad. valde revisorer öfver stats-, bancooch riksgäldsverken för innevar. år och år 184 >. Under de föregtde riksdagarna har ingen expedition hvarken från R. o. Ad. eller R. St. algått till Konungen med uppgift å de revisorer, som blifvit valde, ulan hade vanligen emot den tid då revisionerna skolat företagas någon tjensteman från statsexpeditionen blifvit nedsänd lill Ridd.Secrettn för att under hand utur prot:n erhålla underrättelse om hvilka personer, som till revisorer blifvit utsedde. Det synes likväl måhända vara bäst, att någon expedition i ämnet till K. M. afgår, då 68 §:n Riksd.Ordn. innehåller, att Konungen skall kalla revisorer. Konungen har icke ägt, efter det sätt som hittills blifvit iakttaget, någon officiel upplysning till ledning för denna kallelse, då ingen expedition från R. o. Ad. eller R. St. derom afgått. Vördsammast får jag således hemställa, om icke rättast vore att Ridd.Utsk. finge sig uppdraget alt uppsätta förslag till und. skrifvelse från R. o. Ad. angtde de personer, som af Ståndet blifvit utsedde till revisorer vid båda revisionerna. R. o. Ad. beslöt, att Ridd.Utsk. skulle anmodas att uppsätta och till R. o. Ad. inkomma med förslag till und. skrifvelse lill K. M., ang:de R. o. Ad:s val af revisorer öfver stats-, bancooch riksgäldsverkens tillstånd, styrelse och förvaltning. Lades på bordet nedannärnnda från Utsk:n inkomna mern. och utlåttn, nemi. från StatsUtskottet: N:o 507, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 8 afdeln. af 1835 års reglemente för Riksg.- co 11 tore t; N:o 5o8, i anledn. af K.
— Det är mycket roligt, men tror du, att det är rätta medlet att locka Sten hem? — Ja, bestämdt. Han måtte väl ha någon känsla för sin lidande familj. Kära tant, lägg det i ditt bref och skicka af det med posten! Farbror Sten hinner då hem åtminstone till i morgon eftermiddag. Tyst, där ha vi odjuret! Och Elisabeth slog hastigt igen skizzboken. — Nej, det är omöjligt, jag kan inte komma dit klockan sju. Sådana idiotiska kommunikationer, vi ändå ha här i Sverige, man kan bli alldeles desperat. Inte för att jag gärna vill resa härifrån, tvärtom, men jag kan hvarken narra Stjernberg eller Wedenhjelm och sen får jag fara hem till Anna-Stina. — Ursäkta, är det ogrannlaga att fråga, hvem Anna-Stina är? inföll moster Ulla. — Det är min hushållerska, som pysslar om mig alldeles förträffligt. En sådan hafrevälling hon kan koka, åh delikat fröken Holtenstern, delikat! — Ja, man har det naturligtvis alltid bäst i sitt eget hem. — Visst det, man sliter ondt på resor. Vore det inte för att jag vet att mina närmaste gärna vilja se mig och att jag inte häller vill försumma mina gamla vänner, så skulle jag aldrig lämna Halmstad. Hur det är, man kommer ur sina vanor. Apropos det, så skulle jag egentligen nu ha ett glas nysilad mjölk. — För all del! Siri skyndade ut ur rummet. Dagen förflöt ungefär som den föregående, åtminstone var det ett liknande program, middag, brunnsdrickning, promenad. På aftonen spelades préférence. Elisabeth, som ej hörde till partiet, tänkte dra sig undan, men det lyckades ej, baron Svante yrkade på, att hon skulle sitta bredvid honom för att ge honom tur. I trots af damernas små konstgrepp förlorade han, hvilket han tog ganska illa. Dessutom talade han en lång stund öfver hvarje spel och »spelade om partiet», samt bevisade att om fröken Ulla svarat med klöfver sjua på hans invit, så hade allt gått annorlunda. Han tröstade sig slutligen med det gamla kända ordspråket »otur i spel, tur i kärlek», hvarpå han kysste de båda flickorna.