Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer derföre, att Utlåtandet i denna del mätte oförändradt antagas, på det ej skiljaktighet i beslut med de andra Stånden må uppkomma. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Momentet Litt. c. Ropades Ja och Nej. Herr Stråle, Nils Willielm: Jag vägar vördsamt hemställa, örn icke, för att för - Den 16 Octo ber e. m. lika alla meningar, man kunde tillägga, alt till förstärkning af Bankens reela fond användes äfven hvad som i afbetalning å fastighetslånen inflyter, hvarigenom man undgår att närmare bestämma, huru afbetalningarne å dessa lån skola verkställas, Herr von Hartmansdorff: För att komma till något slut i denna sak, anhåller jag, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela oss något förslag, hvartill vi kunna svara Ja, eller Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Momentet Litt. c måtte erhålla följande lydelse: De under samma tid ärligen ingående 2 procent af de fastighetslån Rikets Ständer t823 beslutit. Rifölls. Friherre Cederström: Sedan Ridderskap pet och Adeln nu beslutat, att Fullmägtige är oberättigade, att för möjligaste bästa pris uppköpa silfver för de summor, hvilka sedermera blifva bestämde, anser jag mig böra förklara, att denna anstalt kommer att medföra cursens bestämda stigande , ty samma interesse, som förut nödgade köpmannen att söka cursens nedsättande, då silfret ej fick till högre än 128 sk:s joris uppköpas, samma interesse bjuder nu köpmannen att söka höja cursen, för att få så 3<p Den 16 October e. m. mycket som möjligt för sitt silfver. Jag anser mig böra i Protocollet förvara denna min tanka, och framtiden skall tillräckligt visa, hvilkendera åtgärd varit nyttigast. Herr Hjerta". Jag instämmer helt och hållit i Friherre Cederstiörns mening, och skulle reservera mig emot beslutet, örn jag ej förutsåg möjligheten aLt vid tillämpningen kunna inskränka denna speculalionsanda.
»Kära tant, jag står just och funderar på, om det inte vore skäl, att känna sig stolt öfver att vara Svensk. Det lär vara den högsta grad af angtusiasmen man kan komma till!» »Hvarför skriker de inte om det här i stället för om Hasselbacken?» »Vet inte. Antagligen därför att det inte är »skick». »Är det inte »skick», så blir det väl», så jag. Eljest voro Stockholmarna några narrar. »Men hvar i all världen är Gustaf?» Gustaf var försvunnen, men jag tog saken lugnt. Hade han gifvit ut en krona för att komma in, så skulle han nog ta valuta, innan han gick ut. Villy och jag gick tillbaka till djuren. I en bur satt en grön papegoja med röd näbb och afgnagda fjädrar i nacken. Hon var så förfärligt lik, jag vet väl hvem, att jag blef riktigt rörd. Så här på färdvägar vore man sannerligen glad att få träffa sin värsta ovän, om han bara vore från samma stad! Jag gaf papegojan en sockerbit, som jag hade i fickan, och då högg hon mig i fingret och gallskrek af ilska, presis som den andra nog också skulle ha gjort, om det varit hon, som setat i buren. I det ögonblicket kände jag mig så hjärtnupen, att om papegojan, borgmästarinnan, menar jag, trädt fram, så hade jag bestämdt fallit henne om halsen och sagt: »förlåt mig!» fast jag då rakt inte kan räkna ut, hvad jag har att be om förlåtelse för, ty inte rår jag för, att hennes Charlott bar sig åt som hon gjorde. »Hur är det, kära tant Lova?» frågade Villy. »Hemsjuka, kära du», sa jag och torkade mig i ögonen. Samtidigt fick vi höra ett förfärligt brummande från isbjörnarna, som vi nyss lämnat, visserligen magra och ruggiga, men lugna. Jag rusade dit naturligtvis. Några tarfligt klädda pojkar roade sig med att kasta stenar i vattenbasängen, i hvilken björnarna sedan gång på gång glupskt plumsade ned, tydligen i den förhoppningen att finna mat. Inom ett ögonblick var jag midt i pojkhopen. »Låt björnarna vara i fred, små barn», bad jag.
Lägger mau nu härtill, att den person, som i utlandet verkställt uppköpen af de dyra persedlarna, såsom arfvode för detta bestyr betingat sig och jemväl erhållit två procent af deras värde-eller den icke heller obetydliga summan af 240,000 R:dr, som, fördelad på fem år, gör icke mindre än 48,000 R:dr per år, så framställer sig helt naturligt den frågan, om ett sådant förfarande vittnar om någon klok hushållning med Statens medel. På denna fråga torde något annat svar icke gerna kunna erhållas än ett obetingadt “nejMig synes, som det skulle kostat Staten mycket mindre, att för de stora uppköpens ombestyrande, då de skulle ske utom landet, hafva der anställd en sakkunnig och i öfrigt lämplig person, som sannolikt stått att få för hälften af det belopp, som nu utgått per år. För att nu söka medverka dertill, att en dylik misshushållning åtminstone icke vidare måtte fortfara, anser jag mig böra vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla Statens Jern vägsstyrelse att för framtiden tillse, att de effekter, som erfordras för Statens jernvägar måtte i främsta rummet inom riket uppköpas, om ock priset skulle ställa sig något högre än i utlandet; samt att, om något från utlandet oundgängligen måste anskaffas, provisionen för besväret dermed måtte genom uppgörelse på förhand bestämmas att utgå efter de billigaste grunder och ingalunda efter två procent af upphandlingsbeloppet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Jan Andersson, från Stora Kopparbergs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 264. 383 A:0 i Af Jau Andersson från Stora Kopparbergs län, om anslag för att börja byggandet af en jernstambana genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning åt sjön Siljan.
Kammar-Kollegium (med 8 dito) . 11 dito Dito, Kongl. Kammar-Rätten (med 5 dito 12 dito Dito, hvar och en af dessa extra vaktbetjenter hade berörde år åtnjutit, i Kgl. Stats-Kontoret och Kgl. Kammar-Rätten, fulla ljuspenningar, 13 R:dr 12 sk. samt i Kongl. Kammar-Kollegium halfva dito, eller 6 R:dr 30 sk.; och synes det, som skulle, utan olägenhet, besparing i dylika utgifter kunna och böra till vägabringas, helst, jemlikt Kongl Kungörelsen den 19 Juni 1830, ”Hof-Rätter, Kollegier m. fl. icke må till extra ordinarie vaktmästare, eller andra betjente, antaga flera personer, än som vid hvarje Verk oundgängligen behöfvas och derstädes kunna äga jemn sysselsättning. ” Förenämnde räkningar utvisa äfven, att i flera af Embetsverken ljuspenningar blifvit utgifna tili ett större antal extra ordinarie tjenstemän. — Som anslaget af ljuspenningar till dylika personer endast kunnat hafva för ändamål, att lemna Embetsverken tillfälle till uppmuntran åt dem, som i en eljest lönlös tjenstgöring ådagalagt flit och påpasslighet; men sådant helt och hållet förfelas, om hvarje extra ordinarie, som till tjenstgöring sig anmäler, varder tilldelad ljuspenningar, och den mindre flitiga tillägges enahanda förmån med den, som genom synnerlig flit och ordentlighet gjort sig af belöning förtjent; så och då i de flesta Embetsverken göromålen icke, utan pårä-knadt biträde af extra ordinarier, torde kunna behörigen medhinnas, och följaktligen anslaget af ljuspenningar för dessa tjenstemän, synes fortfarande böra oförminskadt utgå, hafva Revisorerne ansett sig äga anledning tili den hemställan, att, i afseende å nyssberörde anslag, förändring i så måtto vidtages, att, med bibehållande af det belopp, som, efter beräkning af t. ex. de sednaste
Det har redan flera gånger blifvit nämnt, att de silfverutbetalningar, som under denna statsregleringsperiod skola ske, äro: först 9 mill. för att betala det sig till denna summa belöpande statslånet, sedan 8 mill. för att betala materielen lör jernvägsbyggnaderna. Reservanterna hafva visserligen uptagit denna sednare post till endast 5'/2 mill., men då jag efterfrågat grunden för denna beräkning, har jag erhållit till svar, att dessa reservanter med flit nedprutat summan, på det ingen förebråelse måtte kunna riktas emot för hög beräkning å deras sida. Den förra beräkningen deremot grundar sig på Ofverste Ericsons upgift; och skulle älven fabriker till förfärdigande af en del af jernvägsmaterielen inom landet upstå, får man ej förglömma att deras verksamhet icke ögonblickligen kan utöfva någon inverkan. Der hafva vi således redan 17 millioner. Derefter kommer en annan post, nemi. 4 mill. genom transaktioner med kreditföreningen. En talare här på f. m. har sagt att detta ej rörer Staten. Jag instämmer med honom att så är förhållandet, men Banken rörer den likväl. Banken skall utbetala dessa 4 mill. i silfver och detta under denna statsregleringsperiod. Man må nu räkna huru sorn helst, så blir dock förhållandet att 2\ mill. i silfver måste frän Banken utgå. Den förhoppningen kan hysas att vår handelsvinst skall betäcka nyssnämda 4 millås skuld till utlandet, och äfven jag hoppas att så skall ske; men då man sä ofta på detta rum klagat öfver att handelsbalansen år efter år utfaller ofördelaktigt, torde det ej vara rätt af R. St. att så göra sina beräkningar, att en fara för Banken kunde upstå. Under sådana förhållanden, och då jag ej annat än un der vissa förutsättningar kunnat finna hvarken i det ena eller andra förslaget någon säkerhet för Staten i de framstälda förslagen, så har jag sökt att göra mig reda för, huruvida ej genom något annat förslag denna olägenhet skulle blifva mindre tryckande och har då kommit till det resultatet, att Slaten borde uptaga ett AOS Den 15 Februari e. m. lån på 25 millioner å utländsk marknad, dock under förbehåll att Banken skulle använda, hvad som dertill kuude disponeras, för att upköpa utländska obligationer.
Undertecknad vore mycket tacksara, om någon, s o m k a n dreja fransar på snoddmaskin, ville upplysa henne o m, hur man fäster maskan vid andra tvinningen, så att icke både fransen och löpande genomändan följa m e d i snodden. S o m det ä r rätt länge sedan j a g drejade fransar, har denna lilla obetydlighet, s o m dock gör mycken förargelse, o m den icke är rätt, alldeles fallit mig ur minnet. » En stor vän af alla handarbeten ». Ville någon af Iduns vänliga läsarinnor godhetsfullt upplysa tvänne syskon, (en syster och en bror 25 och 27 år, den s e - nare gift), som hafva lust att lära sig sjukgymnastik och massagebehandling, o m följ a n d e: F å r det ske någonstädes i Sverige och h v a r? H u r lång är lärotiden, och hur är den indelad? Fordras elementarstudier därför? Finns, efter fulländad kurs, något hinder för en m a n eller kvinna att bosätta sig på landet eller i stad och egna Mig däråt? N ä r börjar lärokurs? Finnes lärobok utgifven i ä m n e t? Hedda och Thorslen. Till Iduns mångheprötVade r å d - gifvarinnor framställes denna fråga, som gjort m i g och mången m e d m i g stort hufvudbry. Jag skickar u t i staden för att köpa tjock grädde; den k o m m e r, jag börjar vispa, men o fasa, intet skum. Mera socker uti, men skummet blir dåligt, j a, t. o. m. vill det, sockret oäktad t, blifva smör. Gästerna k o m m a, och jag står där rådvill. H v a d är att iakttaga, före och under vispning af grädde, för att få ett tjockt och vackert s k u m? (Med porträtt). — Serenad; poem af Emil Kléen. — Ett ord; af Ave. — Störd siesta; af Janne.
Dä Ridderffapet och Adeln nu gjort en ädelmodig, fastän i närwarande tid billig upoffring af sina i arhundraden inneha.fde, fordom med de störste Konungars och samtelige Riksens Dtänders samtycke förwärfdc och heligt bcrvarade förmäner och rättigheter, synes någon insänkning af Adelimi wärdigheten inom Ständet icke kunna med skäl begäras ej heller behöfwas. Denna §. stadgar, at Adeliga wärdigheten endast stalt tilfalla äldste Sonen och ben äldste grenen uti en slägt. Mänga torde pästa, at en inskränkning af Adeliga wärdigheten är bäde nödig och äfwen nyttig för sjelfwa Ständet samt at et närmare samband deraf stal upkomma emellan Frälse och Ofrälse Standen; men denna inskränkning kan äfwen medföra en helt motsatt »verkan och förorsaka hat och afund mellan flägternc, som spridas til nästan alla folk-klaster och äfwen i en framtid bereda hela Adels-Ständets undergäng. Dessutom är ordalydelsen af 37 §. 512 Den Z Jannik. sädan, som skulle äldste Sonen icke erhälla Adeliga wärdigheten förr än efter Fadrens död; en nyhet, hwars werkeliga nytta milt omdöme är för inskränkt at fatta. Jag hemställer således Högloft. Riddcrstapcts och Adelns nplpsta bemödande, om icke Adeliga wärdigheten bör förblifwa fasan den hittils warit och tilfalla atla Barnen af en i ALeligt Ständ uphöjd person, sa wida Kon. nngen hädanefter ma med Adelffap belöna förtjente Män, och en siik belöning icke skall blifwa af litet wärde för en Far, som lika ömt alskar alla sina Varn. Skulle Högloft. Ridderstam och Adeln icke sinna detta wara rätt och billigt, anballcr jag at ätmindsione sv §. ti! undwikande af stadeliga uttydninaar i framtiden, ma pa följande sätt stiliseras:
från sjukbadd till sjukbädd och sålunda liåller brefväxlingen vid lif. Fattiga patienter förses med skrifmaterialier och frimärken af stiligliggande kamrater, soin Ila rid att dela med sig af sitt öfverflöd. Frö och lösa. bloinrrior, blomsterlökar, påbörjade handarbeten, fotografier och illustratioiier, klippta ur deii periodiska litteraturen, p a n n a tygprofver till lapptacken ocli iniinga andra sinåsaker nå sde iiistängdav från medlidande kamrater, soin, af bitter erfaïeiihet, veta Iliiru l h g dagen k#nns p&amp; plhgans b#dd utan förströelse för själen och sinnet. h o sjnklingens anliöriga så fattiga, att deras förtjänst knap.- past riicker till lifvets nödtorft, anskaffar sällskapet en r u l l s t ~ l för den olyckliges riikniiig och sander honoin » Det öppna fönstrets ' gratis. Sjiik-ledamot betalar endast 50 cents eller 2 kr. som årsafgift ocli prenuineration för tidskriften. Biträdande medleminar betala ininst 1 dollar och donera ofta frikostigt. De senare iiro friska och arbetsföra och sluta sig tili rde instängdas i inänniskovänligt syfte. Cecile Gohl. Arbetsskolan for lytta ooh vanföra i Stockholm. Var tid ar, från en sida sedd, en specialiseralidets tid. P % snart sagdt alla områden af vetande eller arbete drifves fördeliiiiigsprincipen d i t längre, ju större vidd man lyckas omfatta och behärska. I arbetet 0 orenhetens stora fält iiger - numera ett liknande förli3laiide ruin. v~l,.- E t t a n t d personer, soin intressera sig för wagon viss grupp af lidande, sainmansliita sig till ett sallskap, åtaga sig sin klass att lij#lpa ocli bilda därined s5 att siiga ett nytt fack inonz det stora sanifiincl, soni valt till sin iippgift att föi: valtn barmliiitigletes gafvor.
Er ställning här i huset – er ställning till min svägerska och till min syster. MAX (beslutsamt). Den behöfver icke bli klar – den är klar – åtminstone mellan er svägerska och mig. Jag beundrar i hög grad fru Leonora. KATRINE. Ni medger det MAX. Det är icke särdeles heroiskt att medgifva något, som hela världen förmodligen har kunnat läsa sig till i min blick, i hela mitt uppförande. KATRINE. Ja, det vet gud, att den har! MAX (fast). Då tala vi alltså icke mera om Leonora. Jag försäkrar er – på min heder – att om henne är det icke mera att säga. Så var det er syster, hon – KATRINE (energiskt). Löjtnant Bruun! Jag ber er – gå icke vidare. Ni bör kunna förstå, att jag icke gerna kan diskutera om min syster med er. Jag har trott mig göra oss alla en tjänst genom att öppna edra ögon och ge er trådarna i hand. Ni vet nu, hvad ni behöfver veta för att fatta ett beslut. Jag ... (Vill gå.) MAX. Ett ord, fröken Katrine! Ni drifver saken till sin spets. Ni menar alltså, att – att – om jag icke med det allra första fattar ett afgörande beslut, blir min ställning till Leonora, till er alla – ohållbar. KATRINE. Inser ni det då icke själf? Eller vill ni icke inse det? En enda förklaring mellan er och Hans – en förklaring, som han vid första tillfälle kommer att söka, ett enda möte mellan er och Emilie – ett möte, som ingen af er kan undgå – det behöfves icke mera, för att ert förhållande till Leonora, till oss alla skall vara brutet, i grund förvandladt. Inser ni det icke? Kan det fortfara på detta sätt MAX (efter en paus). Tror ni – nu är det jag, som behöfver be om ursäkt, för det jag går så rakt på saken – att fröken Emilie, ifall jag – ifall jag – jag menar, med tiden ... KATRINE (hastigt afbrytande). Jag kan blott visa er, hur landet ligger och råda er till att göra det hela klart för er – att, då ni ju ändå måste tala med henne – tala öppet med min syster. MAX (ironiskt).
Vi liöllo längre ut än vanligt. — Jag trodde, att du ej kom hem till middag, sade doktorn, derför satte jag mig tül bords. Hoppas du ursäktar min oartighet. Gudskelof, han var ej ond. Hon satte sig midt emot honom. Doktorn betraktade henne småleende en stund, men till sist brast han ut i ett gapskratt. Ur Dagens krönika. 31 — Du tror visst att det är stor middag, sade hanT eftersom du kommer så sent och är uppsträckt i handskar. Inez blef pionröd. I hastigheten hade hon glömt handskarne. Hon drog dem af med små nervösa ryck, ruHade dem tillsamman och slungade dem sedan bort i ett soffhörn. — Hvad ha vi till middag i dag? sporde hon efter en lång paus. — Biff och fruktsoppa, min lilla husfru. Åter igen rodnade Inez. Karin kom in och satte två karotter på bordet. Inez tog en biff och ett par potatis. Hon skar biffen i små tärningar, hvilka jémte några potatissmulor uppfångades på silfvergaffein och fördes långsamt in i den halföppnade munnen. Efter en liten stunds förlopp lade hon gaffeln ifrån sig. — Är du redan mätt? sporde doktorn. — Ja, jag var inte hungrig. — Inte hungrig! Den visan hör jag dag ut och dag in. Inte hungrig! Tacka fan för det. Du förderfvar dig ju med slisk och söta viner. Du får inte längre vara med om det der förbannade förmiddagsspringet. Jag förbjuder dig. — Förbjuder? Hennes läppar krökte sig spotskt — Ja, jag förbjuder dig — ej i egenskap af make utan som läkare. — Åh, det är ej af hänsyn till min helsa, det är blott derför att du missunnar mig det lilla nöjet, sade hon gråtfärdig. — Missunnar! Nej, Gud bevars — det nöjet är inte afundsvärdt. — Du vill aldrig, att man skall roa sig. — Misstag! Jag såväl som alla andra läkare vet mycket väl, att menskan behöfver förströelse. Derför att jag finner behag i studier begär jag inte, ' att du skall dela min smak.
Gröna: Spanskt grönt Vert malakit, Grön lack. Soart till konturering: Bensvart. För att få färgerna att torka användes Zerotin, dock mycket litet; att förtunna dem terpentin och linoljefernissa. Af ofvanstående färger behöfvas dock icke alla; om man så vill, kan en af hvar kulör vara nog. Det är att märka: 1. Glaset själf bildar den hvita färgen; vill man göra den matta ytan alldeles klar, användes damarlack, som är ganska vackert till schatteringar. Ju tunnare färgerna hållas, j u ljusare blifva de; på så sätt kan erhållas en massa nyanser. Målningen kan gå till på tvänne sätt, det första för hand, det andra med så k. schabloner, d. ä. genomskurna papper, som läggas på glaset, hvarefter med en schablonpensel, doppad i litet färg, stötes eller borstas på papperet, då mönstret erhålles skarpt och vackert på glaset. Det förra eller handmålningen har dock större värde. Schabloner köpas färdiga i färghandeln, där penslar och färger äfven köpas. Skall man måla för hand, kalkeras mönstret med s. k. blåpapper, som nog hvar och en känner till, hvarefter man med fina hårpenslar lägger mönstret i olika färger, så omvexlande som möjligt. Planscher med glasmålningar finnas i Tekniska skolans bibliotek i Stockholm, som är tillgängligt för alla gratis, söndagar 10 — 11, måndag, torsdag ochfredag 7 — 9, samt lördag " • / £ 1 — / 3. Vill man hafva annat än ornament i midtelfältet och icke själf kan måla figurer elller blommor, finnas s. k. transportbilder, transparenta (ej med guld) i färghandeln i stort urval. Dessa sättas fast på så sätt, att bilden bestrykes tunnt med damarlack, som får torka något; därefter lägges den på glaset och fasttryckes väl; baksidan fuktas med vatten, hvarefter man försiktigt kan afdraga papperet, då bilden stannar på glaset. Dessa glasmålningar äro, om de ulföras noggrant, utomordentligt vackra, starka och jämförelsevis billiga samt lämpa sig väl till presenter. Hela fönster kunna naturligtvis göras på samma sätt.
Prot. 1862 & 1863. 9 Sami. 89 706 Prot-Utdrag den 31 Oktober 1863. S. D. Föredrogs ånyo utdrag, M 486, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 28 dennes, innefattande dels bemälda Riks-Stånds beslut vid behandling af Stats-Utskottets Utlåtande, JM 194, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga Skrifvelse tili Rikets Ständer, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att samma beslut biträda. Med ändring af förut fattadt beslut antog Preste-Ståndet denna inbjudning. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande, JM 76, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande, JM 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn, afslog Preste-Ståndet för sin del Utskottets hemställan och förklarade sig vidhålla sitt i ämnet meddelade beslut. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial, JM 205, med förslag till stadgande'» i reglementet lör Riksgiilds-kontoret angående de vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalda statsbidrag.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande», Memorialer och Utlåtanden öfver Grefve Gyllenborgs förslag, att Konungens Befallningshafvande må förpligtas, att till JustitiasCanzleren neli JustitiasOmbudsmannen insända ett exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda; att Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens innevånare till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas; och att med utmätning af debiterad afgift må innehållas, då jäf emot krafvets behörighet väckes. XVIII. E. i5. — i anledning af väckt fråga att alla hus och gårdar i Städerne skulle ovilkorligen vara underkastade Brandförsäkring. XX. B. 320. XXI. A. 64. XXXI. U. 248. XXXII. A. 258. XXXIV. 168. XXXVI. 33. — i anledning af väckta motioner, att den i 24 Gap. BygguingaBalkeu stadgade skyl 21 - dighet för hemman å Landet att Brandstod gifva, måtte upphöra. XX. B. 320. XXL Å. 71. XXXI. U. 248. XXXII. A. aS&iV.y : i, ., lii ,: tgt Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskot tens Betänkande^, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt fråga om 'behofvet af. en undersökning, till utrönande af grunderna, på hvilka Allmänna BrandFörsäkringsVerkets Landtfond hvilar, nn m-XX1- B. 32o. XXL A. 77. — i anledning af gjord hemställan, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära del af de Krigslagar, sorn liro under utarbetning. XX. B. 3ar. Ä,A. 48.
Ehuru vid beviljandet af de för sagde jernväg sökta låne-understöd endast afsägs alt dermed åstadkomma en jernbana för hästkraft mellan Kärrgrufvan inom Norbergs bergslag och sjön Åmänningen, är denna jernvägs-anläggning dock på det sätt utförd, att ångvagn för rörelsens bedrifvande derå kan begagnas; och sedan jernvägsarbete! blifvit af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader godkändt, med förklarande, att detsamma vore i öfverensstämmelse med det derom afslutade kontrakt vederbörligen fullgjordt, har Norbergs nya Jernvägs-aktie-bolags direktion från Riksgälds-kontoret, under nästlidet års höst, utbekommit den återstående tredjedelen utaf det lån å 100,000 R:dr B:ko, som Rikets sednast församlade Ständer beviljade för meranämnde jernvägs fortsättning och fullbordande; hvarjemte Riksgälds-kontoret, på sätt Rikets Ständer föreskrifvit, i utbyte emot Norbergs förra jernvägs-bolags utgifna och i dess konkurs bevakade skuldförskrifning för det till samma jernvägs-anläggning utaf Handelsoch sjöfarts-fonden erhållna lån å enahanda belopp, utfärdat en, till Kongl. Konvoj-kommissariatet ställd, förbindelse, innehållande de för sistberörde lån stadgade betalnings-vilkor. 17:o. Angående lånet för jernvägs-anläggningen mellan Gefle och Fahlun. (Rev. ber. stil. 63.) Utom den, i afräkning å detta lån, uppgående till 1,600,000 R:dr B:ko, enligt hvad Revisorerne anmält, i September 1833 verkställda utbetalning af 320,000 R:dr, har d eraf i början af sistlidne och innevarande år utbekommits, hvardera gången, enahanda summa eller tillsammans 640,000