Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har sal vidt vi veta, till allman tillfredsställelse varit gallande lag i England sedan 1882 och det ar icke det enda ställe, hvarest man har erfarenheten för sig i detta hiinseende. Deremot vet man ingenstädes nAgot om gemensam förvaltning. E n juris professor (Nordling i Upsala) har föreslagit denna anordning vid nordiska juristmöten och i den svenska " Föreningen för gift kvinnas eganderiitt.n Uan har anmodat honom att uppsätta ett förslag i legform, men hvarken h m eller nhgon annan synes hafva varit i s t h d dertill. Det star icke desto mindre fast att egendomsgemenskap med förvaltningsgemenskap ar idealet. ~ Men erfarenheten visar att icke alla äktenskap äro SA goda som de borde vara. H u m bör lagen allts&amp; vara beskaffad för att för gifta människor underlätta vägen till idealet: nGemensamt egande och gemensamt ' å- danden? ~ Att bibehhlla mannens förvaltningsrätt öfver den gemensamma egendomen, är att bibehålla ett frö till olybka i äktenskapet. Mannens rätt att ensam råda öfver t. ex. en rik arftagerskas förmögenhet frestar honom att gifta sig af andra orsaker an kärlek. Redan det medvetandet, att han kan om han vill fara fram hur han behagar med den gemensamma egendomen, och a t t hustrun derför ar den underordnade, - detta medvetande kan skada den husliga lyckan. och hustruns likställighet i förmögenhets rätsligt hänseende skall deremot främja så väl hvarderas själfaktning som ock den enas aktning för den andra. De böra stå som två sjalfständiga personer gent emot hvarandra. Äkta makars likstallighet i anseende till förmögenhet kan emellertid endast byggas på enskild egande och rådande ratt salsom grundval för Zagen; t y - som förut ar antydt - gemensamt egande och rådande måste anses för en lika olöslig uppgift som cirkelns kvadratur eller perpetuum mobile. ' (Och gemensamt egande med enderas rhdande kan endast vara möjligt p&amp; ett s&amp; försvinnande litet omrade att det icke egnar sig till grundval för en allmän lag.)
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts nådiga remiss, angående sökt befrielse från tiondes utgörande för aluntillverkningen vid Lowers bruk, samt om uppmuddrande af hamnen vidDegei hamns lastageplats på Öland. CRgs.-A.) Sedan, i anseende till den af disponenterne utaf Lowers Alunbruk i Calmare Län gjorde underdåniga ansökning om tio års frihet från alun-tiondens utgörande, såsom någon ersättning för kostnaderne till uppmuddringen af hamnen vid Degerhamns lastageplats å Öland, hvilken, af Lowers Bruksägare begagnad till skifferhämtning derstädes, skall blifvit, genom uppkastade så kallade Kallfyrar eller utbränd skiffer från det närbelägna Ölands Alunverk, så uppgrundad, att den vore i nästan obrukbart stånd, R. St:r vid senast förflutne Riksdag, till hvilkas underdåniga utlåtande samina ansökning blifvit i nåder öfverlemnad, uppå Belänkande n. it anförde skal, i underdånighet tillstyrkt, det K. M:t måtte täckas, genom dertill utsedde skicklige och oväldige personer låta på stället undersöka förhållaodrt i de derom uppgifne omständigheter, samt, efter det Kammaroch Bergs-Collegierne sedermera sig yttrat, taga under nådig pröfning om och i hvad mån Loivers Bruksägare må af de begärde frihetsåren, i jemförelse till ofvanberörde kostnader, komma i åtnjutande; Och K. M:t vid föredragningen häraf, under d. 27 Augusti 1823, i nåder förordnat, att det borde på sökanderne sjelfve ankomma, att i behörig ordning föranstalta om undersökning af lastageplatsen vid Degerhamn, hvarefter, och då det af dem, rörande uppgrundningen i berörde haran, framställde förhållande blifvit vederbörligen upplyst, de ägde, i den ordning Författuiugarne i dylika fall stadgade, söka vinna befrielse ifrån tiondens utgörande af alun-tilllverkningen; så hafva , i följd häraf, bemälte Bruks-Intressenter, med bifogande af en, på deras begäran, af K.
Herr Grefwen och Landtmarstalken förmälts, at hos Regeringen fraga more om en knstructions uprättande för fustitise-Lancellern, och som en sadan lnstruction stöde i gemenskap med en dylik för Riksens Ständers sustUiss Ombudsman, föreslog Herr Grefwen och Landtmarstalken, at Lonsticutions-Utstottet mätte updragas, at et Förftag dertil författa och med detsamma til Riksens Ständer inkomma, Bifölls; och stulle de öfrige respective Ständen genom Utdrag af krotocoiiet wänligen anmodas at häruti med Ridderstapet och Adeln instämma. Upbröts 723 Den 1Z Junis. Upbrots andra Licens lista til wal af Tlsctorer efter Herr ^tiNKSpol-, Otergt och Herr i-er^kinrln, ^mbl'08n>8 IVl^^nus; och hade nedannämnde Herrar dertil erhållit de siesta rösterne, nemligen: N:o 10. Herr 6eete, ^.äol^h 8ek>L8tlan, Major, K. L. o. Upbröts Herrar Tlectorei-N^ af första Olas. sen Lista til wal af Ledamot i (ion8citution8- Utskottet efter Friherre ^nkai^viircl, L-rrl k-tin, ic, och befanns bertil wara utsedd Friherre LaipeMn, VVilkelm, UrotoLolls-Seereterare. Harwid anmärktes, det Friherre Larsla» förut wore Ledamot af bixpec!itjon8 - Utskottet, Hwarfvre någon ansag origtigt, at han nublifwit nämnd til medlem af et annat. Friherre Uo8enMrne, 8ckerin§, förmälde <rt pr^jnciicLt pa sädant flera gänger funnits, och at äfwcn han sjelf wid 1800 ärs Riksdag warit Ledamot af 2:rre Utffott.
Allmogen icke besväras med ett öfverflödigt antal af sådana personel', samt att ej lemna Pass till några andra, som anmäla sig i egenskap af Lumpsamlare, än dem, hvilka äro försedde med bevis från Presterskapet i orten om god frägd. I afseende på hvad Bancofullmägtigen Anders Danielsson serskildt andragit rörande den, åtminstone i hans ort Allmogen åliggande skyldighet att skjutsa uppsamlade Lumpor från det ena stället till det andra, får Utskottet erinra, att Utskottet icke känner något allmänt Stadgande som föreskrifver Allmogen ett sådant onus; och om Allmogen på vissa ställen måst vidkännas denna olägenhet, såsom Leiditz anfört fallet vara, afven i Bohus Län; förmodar Utskottet detta' skett till följe af enskildta påbud eller locala föreskrifter, deröfver Utskottet icke anser sig tillkomma att ingå i någon pröfning, utan torde den eller de, sorn i sådant afseende finna sig befogade till anförande af besvär, böra dem i laglig väg fullfölja. Dock varder detta, jemte en Ledamots serskilda mening i ämnet, Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsamt underh stäldt. Stockholm den 4 Febr. 1818. Transmnt af Protoeollet, hållit uti Riksens llöglofl. <Ständers Allmänna Besvärsoch Eesv. och Ekon. Utsk, Betänkanden. 141 1 . Ekor omiZJtskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 4 Febr. l8i8> Riksdagsfullmägtigen från Malmöhus Län Nils Månsson inlemnade ett så lydande skriftligt anförande: Genom Protocoll sUtdrag af den 2 Januari har Hedervärda BondeStåndet till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskott remitterat ett Memorial af Riksdagsmannen Pehr Jansson från Kronobergs Län, deruti han, till förekommande af de olägenbeter, sorn åtfölja det nu brukliga sätt till Lumpors insamling, föreslagit en ny ordning vid de så kallade Lumpsamlares antagande, dertill Högloft.
Må ingen uppfatta som påflugenhet en uppmaning, som jag tvekar att framföra; men som jag dock önskar ha sagd: må hvar och en, innan han nedlägger sin ominösa röstsedel, söka göra sig klart, icke blott, hvad han tänker nu om saken, utan må han söka föreställa sig hvad han skall komma att tänka om densamma efter någon tid, när hvar och en går i sin hemort, när spänningen är öfver och allt — kanske allt är slut! Man har äfven mycket talat om den tacksamhet, R. o. Ad. skulle lia att motse, om den nu storsinnadt offrade sina rättigheter. Denna tacksamhet skulle bland annat ge anledning till val af så många Adelsmän i den nya representationen! I motsatt fall åter skulle Adeln bli utesluten. Jag vill blott göra uppmärksam på en liten omständighet, och det är, att om beslutet här kommer att lyda å alslag, så komma de der nya valen ej i fråga och uteslutningen ej heller! När åter Adeln framdeles bifaller ett förbättradt förslag, blir nog glädjen lika stor och tacksamheten lika stor eller lika liten. Tro mig, behöfver man oss i den nya representationen, så väljer man oss; behöfver man oss åter icke, så väljer man oss icke. Tacksamhet eller hänförelse lär ej—sannerligen! — komma att vid den förrättningen tagas i betraktande! Kanske 358 Den 6 December. blir t. o. m. tacksamheten större i längden? När nationen framdeles får ett bättre förslag, skall den utan tvifvel bli Adeln tack skyldig, för det att Adeln egde mod och styrka nog att ingripa och hejda framrusandet innan det var för sent! Skulle åter det värsta kunna antagas och K. M:t, mot all rimlig förmodan, omedelbart framlägga förslaget oförändradt — nå väl, då har Adeln gjort sin pligt, gjort hvad den kunnat. Den kan då två sina händer, öfver dess hufvuden kommer då ej framtidens dom! Jag yrkar uppskof, och då den enda formen för uppskof nu är afslag, så yrkar jag för tillfället afslag å det nu till afgö rande föredragna, hvilande förslagetl Många bifallsyttringar följde på detta anförande. Gr. Hamilton, Gustaf:
St. först erkände en framställd princip såsom nyttig och nödvändig, men 3 år efter detta erkännande förklarade den vara alldeles oduglig, och den tidens statsmän och representanter väl kunde, i kunskaper och erfarenhet, mäta sig med dem, som nu lefva och verka, så må man väl af en sådan tilldragelse, som den omförmälde, hemta ett varnande exempel, att icke vidtaga en åtgärd, som man efteråt ångrar och finner vara förhastad. Gt:n har vidare förklarat, alt det för honom vore ”ofattligt” huru man skulle kunna grunda sitt afslag utaf de nuvande persedelräntornas förvandling på supposition af en myntförsämring, emedan, säger Gr:n, den upplysning, som nu råder i landet, innebar säkerhet derför att hvarje försök till myntvärdets nedsättande skall förhindras. Jag ber dock att få erinra, det händelserna kunna blifva så tvingande, att en myntförsämring icke kan undvikas, och sedan den en gång inträffat, så står det icke i R. St:s eller någon annan myndighets makt att återställa det fordna förhållandet. Att för öfrigt penningen kan, utan myntförsämring, falla i värde, det hafva Hr Rosenblad och Hr Wallman i sina 88 Den 7 September e. m. reservationer, genom framdragna facta, så fullständigt bevisat, att hvarje försök till vederläggning deraf å Grins sina skall blifva fruktlöst. Och att ett sådant förhållande skall, i fall en fix penningeränta antages, hafva skatteförminskning till följd, väl förmånlig för jordägaren, men desto mer förnärmande för andra skattskyldige, som måste bidraga till fyllande af den brist i Statens tillgångar, som derigenom uppkommer, lärer Grin icke kunna förneka. Gr. Anckarsvärd bar vidare sagt, alt vinsten för de skattskyldige skulle blifva ingen, ehuru jag nu visat möjligheten af alt den kan blifva ganska stor, men Grin har tillagt, alt om den skulle genom förhöjdt jordvärde uppkomma, så vore det äfven en vinst för staten.
Skogman. a) Skogman. 20 Bilagor till Constitut iöns-Utskottets Memorial, N.o /.*. sultat på det hela; alt Finland vöre det enda land, der Svenske Fabriksidkare kunde påräkna afsättning af sina tillverkningar, och Svenska Handlande försäljning af andra länders till Sverige införde producter; att värdet af importen från Finland, under de senare åren, varit i aftagande, och värdet af exporten dit i ständig till vext; samt att den korta tidrymd af endast 3 år, hvarpå, enligt Kongl, Maj:ts föreskrift, Handels-convénlionen af den 23 Juni, blifvit afslutad tillkännagåfve, att den utgjorde sista öfvergångspunklen till försättande af handelsförhållandena mellan Sverge och Finland på samma fot, som med andra främmande länder i allmänhet; och förklarade Föredraganden Handels-Societeternas ansökningar icke fordra någon åtgärd, eller föranleda annat serskildt yttrande, än att den af Handels-Societeten i Malmö ingifna vittnade om dumdristighet i anspråk, förenad med oförmåga eller obenägenhet att betrakta frågan i dess förhållande till Rikets handel och näringar i allmänhet.
Dndert v&amp;gar förmena, att Thomas Lundberg varit hvarken bennes fader eller farbroder, utan hennes broder. Då undert. biromåret i allmänna arkiv i hufvudstaden eftersökte upplysningar om äldre familjer med namnet Lundberg, påträffades ett boupp * teckningsinstrument från 1708 efter en året förut afliden Anna Lundberg, fbdd Lekler och enka efter » klädmakaremästaren » Hans Lundberg, hvilken sistnämde redan den 23 maj 1701 aflidit. Han hade egt gård vid Sillpack aregatan å Söder, hvilken gård emellertid under enkans lifstid sålts till tunnbindaren Johan Holm. Detta par Lundbergs 1708 lefvande barn uppgifvas varit: täk (ntan kändt yrke), Thomas (strumpväfvaremästare), Hans (snnhandlare), Petter (klädesmästare), Goti fried (» 18 år, strurap-vtfrarelärling hos brodern ») samt Catharina (» 15 år, hos brodern », hvilken ålder 1708 ju stämmer in med hr Flodmarks oppgift, att korporal Mollbergs moder, Catharina Lundberg, 1764 slntat sina dagar i sitt 71: sta år) .Hr Flodmark berättar, att samma år, 1758, som Lorentz Mollberg d. y. sett sin fabriksrörelse, t röjoch strump-väfveriet, afstanna och nedläggas, en tidning i Norrköping nämner s&amp;som der i staden anmäld resande: » strumpväfvaren Mollberg ifrån Amsterdam till Stockholm ». Frän Amsterdam 1 Hvad hade kannat fora den sagda år notoriskt ruinerade Mollberg p&amp; en lång atrikes resa? Saken låter otrolig. Men nyckeln till gåtan Hl vi kanske i det ofvan nämda boappteckningsinstrumentet från 1708. Efter den nämda Nils Landberg, hvars vit » genus där är onämdt, står antecknadt: Rest Hill Amsterdam. Att denne Nils Lundberg, äldst af 6 syskon och 1708 väl minst några och tjugo år gammal ännu skulle lefvat 1758, är ju möjligt, men ioke troligt.
Det har handt, att, när Ordfiden och Sekret:n inkommit i rummet, der sammankomsten varit utlyst, de fått vänta en half till och med en hel timma och hade varit nödsakade att uplösa den redan utlysta sammankomsten om de icke slutligen lyckats, att bokstafligen på gator och gränder upsnappa det antal, som var behöfligt för fattande af beslut. Jag har varit närvar:de i socknar, der det varit frågan om att SockenNämnden skulle sammanträda, och jag har med förvåning fått veta, att personer, som tillhörde nämnde SockenNärand, glömt att de voro kallade, så att man måst taga fram det derom förda prot., for att öfvertyga dem om, att de voro Den 15 November f. m. 185 ledamöter i Nämnden. Det vanliga förhållandet är att de personer, som sitta såsom Ordf:de och Sekret, i sådana kommunalsammankomster, draga hela tungan deraf, och i allmänhet bestämma besluten, hvilka således icke äro ett uttryck af allmänhetens tanke om saken, utan endast af de personer, som innehafva dessa platser. Jag vill dermed icke hafva sagt, att ju icke, vid de flesta tillfällen, dessa personer lyckats fatta sådana beslut, som voro tillfredsställande för allmänheten, men jag har kommit till den slutsats, att kommunalandan ännu icke är så utvecklad, att så beskaffade inrättningar, som de föreslagna LänsNämnderna, ännu kunna med fördel införas. Mig har det förefallit, som man skulle kunna på ett mycket enklare sätt, åtminstone till en början, komma till samma mål. Dertill behöfves, i min tanke, icke annat, än att ändra vissa punkter i Hushållssällskapernas stadgar. Man har påstått, att Hushållsällskaperna för sådant ändamål hafva det felet, att deras ledamöter icke väljas af menigheten, och sådant är onekligen förhållandet, när man håller sig till formen, men håller man sig till andan, är det icke så. Hushållssällskapet utser ledamöter på förslag, antingen af enskildte personer, eller af de fiiialafdelmr eller distriktafdelmr, eller hvad de må kallas, som finnas i orterne.
Petros, som med det homoiusianska presterskapet hade valt sitt högqvarter i storkyrkan, emottog underrättelsen om den seger, som hans hjord tillkämpat sig på Kolyttos, just under det att han beordrade tvenne centurior soldater att marchera till Piræeos och öppna angreppet på kättarnes der församlade hufvudstyrka. Palatinerna fingo nu order att understödja detta angrepp. Medan orkanen sålunda aflägsnade sig från den egentliga staden, var det dock långt ifrån att dess gator hade sitt vanliga lugna utseende. De genomströfvades af folkhopar, mellan hvilka man såg familjer, tillhörande den förmögnare delen af befolkningen, som lemnade staden, för att begifva sig till sina landtgårdar, eller som togo sin tillflygt till Akropolis, på hvars kulle en ansenlig hop af dem gamla lärans bekännare vid middagstiden voro församlade. Hedningarnes belägenhet var fruktansvärd vid sådana tillfällen som detta. De utgjorde ett neutralt, men af de begge stridande kristianska sekterna lika hatadt eller föraktadt parti. Den obetydligaste anledning kunde emot dem rikta samma raseri, med hvilket Kristianerna söndersleto hvarandra inbördes. Medan de nu sökte sin väg mellan de kringsvärmade hoparne och bevittnade de blodiga uppträden, i hvilka dessa voro skådespelarne, måste de vara döfva för de hånande rop, som följde dem, och tåligt underkasta sig de misshandlingar, som de ej kunde undvika. Ropet: till Piræeos! fortplantades emellertid från qvarter till qvarter af dem, som hemburo de på Kolyttos fallne eller sårade Homoiusianerna, och lockade allt flere stridslystne att skynda efter den aftågade hufvudstyrkan. Andra fortforo att kringströfva i den egentliga staden, afvaktande klockringningen, som skulle förkunna gudstjenstens början i storkyrkan. På den öppna platsen framför henne hade alltifrån morgongryningen stått en sammanpackad skara, som för den krigiska delen af skådespelet icke hade förgätit den andra, uppbyggligare, samt hellre försakade den förra än ville gå miste om den sednare.
När ' cfeerfullt ett hjärta är, Då kan ej munnen tralla, Och därför bäst det vara, lär Jag sjunger för er alla, Om blott ni stämma in i chor Uti ett: » Lefve vår tenor! » Om För Så Att Se De en och annan af vårt kön hans skull blef en - » stolla », är det ju ett gammalt rön, tonerna förtrolla. Orfevs själf med sångens makt furier i bojor lagt. Då kan oäl ingen undra på, Att vid » Tenorens » toner Ett kvinnohjärta börjar slå, Och nutidsamazoner T kapp med mången blygsam Förtjusta bilda häck och kö. mö Det må nu vara hur del vill, — Berättigad extasen —. Men — ack! — jag känner icke till Den söta ömhetsfrasen, Och lyssnar jag till sångarns ton, Jag glömmer kanske hans person! En himmelsk gåfva sången är, Som mänskan måste vörda. Ett skönt och härligt lån hon är, Som gudar återbörda. Bell den, som så på konsten serOch högre makter åran ger! Du sångens söndagsbarn, hvars fest I dag vi glada fira, Du allas vår tenor och gäst, Som lagrens krans fått vira, Hur rikt, hur ymnigt är det mått, Som du af milde gudar fått! Med Du Och Har När Du sångens underbara makt mången seger vunnit. månget hjärta — så år sagdi! klappat varmt och brunnit, vid orkesterns fulla, brus sjöng, bestrålad utaf ljus. Man teckna skall på minnets blad, Hoad du på tiljan diktat. Af älskare så stolt en rad, Som ömma känslor biktat! Men uti kvinnohjärtan visst Står din Romeo först och sist. Din stämma lånat har sin klang Från silfrets malm i bergen. Hur än dess klara ton sig svang, Var alltid nordisk färgen. Och ungdomsfrisk den ljuder ån, Sjålf tiden tyckes vörda den. En silfvertråd dig spunnit glans Och tjugufem års lycka, Och silfver skimrar i den krans, Som dina lockar smycka, Och silfver rent i damers chor Det jublas: » Lefve vår tenor! » Henrika Widmark. Nu beror det på, o m redaktionen vill ge d e m en plats i Idun eller ej.
Desiderias i December månad 1860 inträffade död, någon utbetalning från den i nu gällande riksstat för Hennes Maj:t uppförda hofhållningssumma, 120,000 R:dr årligen, icke egt rum vidare, än att, på grund af Kongl, brefvet den 9 Februari 1861, ett belopp af 13,962 R:dr blifvit anordnadt såsom aflöning eller kostpenningar för de 4 första månaderna af samma år till de vid Hennes Maj:ts f. d. garderob-, ekonomi-, livré- och hofstallstater anställde personer, så uppkommer härigenom en ytterligare besparing under nu löpande statsregleringsperiod af R:dr 346,038: — Summa besparingar R:dr 392,788: — Om härifrån dragas här ofvan i underdånighet föreslagna anslag för en gång, nemligen: l:o Till komplettering och omarbetning af silfver och koppar samt inköp af porslin och glas 60,000: — 2:o Till reparation af stora våningen å Stockholms slott 75,000: — 3:o Till vattenledning och utvidgning af gasledningen derstädes 24,075: — 4:o Till utfyllning af kanalerna vid Haga 23,000: — 5:o Reparationer vid Haga 17,000: -— 6:o Pensioner för Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias hofstat under åren 1861—1863 32,456: — 231,531- Så uppstår i allt fall en behållning af 161,257: — att till Riksgäldskontoret levereras. 16 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. Slutligen må det tillåtas mig i underdånighet erinra, att sedan Riksmarskalks-embetet i memorial den 30 December 1860 underdånigst hemställt, att det i riksstaten uppförda anslag, 3,000 R:dr, till underhåll af Rosersbergs slott måtte jemväl efter Hennes Maj:t Enkedrottning
Ehuru jag visserligen anser de äf Borgareoch BondeSttn väckta mötionernä om riksdagens prorogation icke stå i öfverensstämmelse med rå H. 27 * aio Den 17 September. med grundlagens anda, anser jag dem likväl icke så be stäm dt strida mot grundlagens ordalydelse, att Hr Gr. o. Landtm., enligt 55 § Riksd.Ordn., är berättigad att vägra propos. på motionernas upptagande. Jag instämmer således hufvudsakligen uti hvad Gr. Horn anfört, nemi. att It o. Ad. måtte få lemna det svar, huruvida lt. o. Ad. anser motionerna böra af Oecon.Utsk. behandlas eller ej; i hvilket fall jag gillar Oecon-Utskts åsigt och anser frågan böra af Gonstit.Utsk. behandlas. Hr Hjärne: Jag anser det öfverflödigt att ingå i någon vidare discussion i denna fråga, hvars afgörande slutligen beror på Ilr Gr. o. Landtm. Jag anhåller blott, i händelse något prot.utdr. från PresteSt. derom inkommit, ait få veta, huru detta Stånd afgjord frågan. Upplästes PresteStrs prot.utdr. af d. i3 dennes, af innehåll, att Ståndet ansett ifråga var. motioner icke höra tilt Oecon.Utsk:s behandling. Frih. Ehrenborgh: Sedan PresteStts prot.utdr. blifvit uppläst, och det beslut, PresteSt. fattat, måhända kan tjena till någon ledning för det beslut, R. o. Ad, går att fatta, får jag blott förklara, att jag icke finner något annat Utsk. möjligen böra lunna få befattning med frågan än Oecon.Utsk., derföre att grundlagen bestämdt förklarar, alt öfver hvarje allmän önskan, som R. St. vilja till K. BI. framställa, skall Oecon.Utsk. höras.