Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Remitterades till 38 Prot, l tdrag den 5 Mars 1830. Stats-Utskottet: 1:0 Herr Munck af Rosenskjhlds, Eber• hard, motion, att, om icke ett tillräckligt antal sökande nog tidigt anmäla sig alt, på de af Rikets Ständer stadgade vilkor, undfå lån emot inteckning i jordegendom, Fullrnägtige i Riksgälds-Contoiret må berättigas att meddela lån till ett Capital-belopp, som motsvarar ända till |:delar af egendomens taxerings-värde, efter medeltalet af det genom Pröfnings-Comitéerne åsätta värde för åren 1825 till och med 1829; 2:0 Herr Rosenblads, Rienhard, hemställan, att, sedan Rikets Ständer förordnat, att det Silfver, som inflyter å det nya lånet af 2 millioner R:dr Specie, skall på Depositräkning i Banken insättas, Stäts-Utskottet måtte, uti Instructionen för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, uttryckligen omnämna rättigheten för Fullmägtige alt kunna försälja de erhållna Deposit-attesterna, när det kan finnas lönande. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Banco-Utskottets, den 27 sistlidne Februarii, under N;o 129, aflåtnaoch, den 3 dennes e. m., på bordet lagda Memorial, med anmälan, att samtlige uti Ut - Prot.-Utdrag den 5 Mars 1830. 39 skottets Memorial, N:o 105, föreslagne Omröstnings-propositioner, i fråga om regleringen af den genom Banken hittills besörjda Jåne.rörelse, komma att förfalla, sedan jemkning, Riks-Stånden emellan, för sig gatt.
På grund häraf har motionären föreslagit: 3:o ali, såsom en inledning från Statens sida till en allmän nationalbeväpning, från början af år 1863, bland folket årligen måtte spridas 4,000 slätborrade gevär med knallhattslås enligt följande grunder: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67. 5 a) spridningen borde börja i de län, som vid ett anfall österifrån voro mest hotade, nemligen de Norrländska oell sedermera fortgå mot söder utåt östra kusten samt vesterut i de län, som hörde till Svealand. b) spridningen skulle försiggå, för såvidt möjligt vore, häradsvis, samt efter den grund att 3 gevär beräknades komma på hvar hundrade innevånare inom häradet. c) gevären kunde till en början förvaras inom närmaste regementes förrådshus eller kompanitrossbod, hvarest en viss dag i månaden under sommaren en person borde finnas tillstädes, som utlemnade gevär åt dem, hvilka önskade köpa sådana. d) ett dylikt gevär finge till ett pris af 5 R:dr R:mt lösas af en hvar, som genom ötverbefälhafvarens intyg styrkte sig vara medlem af sådan skarpskytteförening inom häradet, som på Kongl. Förordningen den 8 Mars '1861 ingått.
M:s Bef:h:de tillstyrkt den, och jag anser således för min del bifall till Utskais betänk, vara lämpligast. Hr Rothlieb, Axel Fredr.: Den localkännedom, som Frih. Raab tilltrott sig, tror jag mig äfven äga och anser mig böra vitsorda samma förhållande sorn han. Jag tror, att Utsk:n haft skäl att yttra sig på sätt som skett i betänk.; ty att klaganderna icke äro utan anledningar för sin begäran visar sig icke blott af de i betänk, upptagna handlingar, utan K. M:s Bef:h:de har äfven vitsordat, att någon rättelse är af behofvet påkallad. Jag tillstyrker således bifall till Utsknis förslag. Frih. Ehrenborgh, C asp. Wilh.: Oin R. o. Ad. ej finna sig öfvertygade af de skal Statssecret. för inre ärenderna anfört, lärer det åtminstone blifva omöjligt att bifalla betänk, i dess närvar, skick eller utan föregången återremiss; ty det lärer väl icke ga an att exceptionsvis för Oland fastställa en särskild form för skattläggning. Öländningarna hafva på egen begäran fått dela sina utmarker, och Kronan liar dertill upplåtit åtskilligt af sin egendom. Om Öländningarna nu äro missnöjda med denna fördelning, och nian på grund deraf vill, att K. M. skall föranstalta en undersökning, lärer densamma åtminstone icke kunna ske, på sätt Utsk:n föreslagit, gemensamt af KammarColhm och K. M:s Bef:h:de. KammarColinn är öfverdomstol i skattläggningsfrågor, och att nu sätta den i gemensam verksamhet med en lägre auetoritet vore en alltför ny och egen åtgärd. Det högsta, hvartill man kan komma, lärer väl vara att låta landshöfd. hålla undersökningen och tillåta klagomål deröfver först å KammmarColkm och vidare hos K. M.; ty att för Öland göra lex in casu synes alltför orimligt, och jag tviflan, att statsinteresset derpå skulle vinna.
Efter en lysande seger och med rikt byte vände Gunnar om, vistades en tid i Hedeby hos konung Harald Gormsson, som hedrade honom på allt sätt och ville hafva honom ständigt hos sig. Gunnar ville först fara ut till Island, hvarpå konungen yttrade sina tvifvelsmål att få se honom åter. Gunnar drog nu till Hisingen med elfva skepp och sedan till Håkan jarl i Norge, hos hvilken han öfvervintrade. Harald Gråfäll var då redan fallen. Femton år derefter foro den visa och ädla Njåls söner ut med ett köpskepp. Efter en stormig resa hunno de land och genast kommo emot dem tretton vikingaskepp. Det blef strid af och köpmansskeppet var nära att duka under, då dess tappre försvarare räddades af en annan vikingaflotta på tio skepp. Då kommo Njålssönerne med lifvet ur striden. De vistades en tid hos Sigurd jarl på Orkenöarna och deltogo i hans strider med Skottarna, foro sedan till Norge, der de råkade ut för Håkan jarls vrede. Det kom till strid och de försvarade sig med största mannamod, men blefvo till sist fångne. Under natten göra de sig fria och taga till flykten. Mot morgonen träffa de en vän från Orkenöarna, som kom att betala Håkan jarl skatt. Han tager upp dem på sitt skepp; Håkan fordrar deras utlemnande, men hans son Erik säger det vara bättre att bjuda dem ersättning för den orättvisa, de lidit. Det blir nu förlikning och de vistas en tid hos Erik jarl. Sedan foro de i viking till Söderöarna och Anglesea, till Wales och Man, med hvars konung de kämpade. År 1022 for Isländaren Bolle från sin ö. Då regerade Olof den helige i Norge. Af honom hedrades Bolle väl och konungen sade honom vara den yppersta Isländare, hvars bekantskap han gjort, och konung Olof hade dock sett sig vida om i verlden. Snart trifdes Bolle ej vid hofvet i Sarpsborg, utan for ned till Danmark och fortsatte sedan färden till Miklegård, Constantinopel, der han gick in bland Väringarna och tjente med stor utmärkelse.
– Då lagar man att de bli oense och vända sina vapen mot hvarandra – Det vill säga? – ... att om Victors far vore här, skulle han, med sitt lynne, lika häftigt som din mors, helt visst med henne råka i en konflikt, som kunde gagna oss. – Men nu, då han icke kommer ... – Det är ej säkert. Han kan ännu komma med ångbåten i afton. – Är det då fråga derom? – Ja, Victor har hört att han ärnar sig hit för att göra honom en glad öfverraskning. – Jag trodde verkligen att han aldrig skulle lemna sin egendom. – Visst har han nu i 15 år oafbrutet vistats der, men ett så högtidligt tillfälle som hans sons promotion har dock ryckt honom ur sina gamla vanor. Men å andra sidan anser han sin hitkomst för en så utomordentlig godhet mot Victor, att denne nog får egna hela sin tid åt gubben, så länge han stannar qvar. – Ja, han sätter värde på att bli fjäsad. Också skall jag visa mig så behaglig och artig som det är mig möjligt. – För Guds skull, gör ej det, dyra Aurora! – Och hvarför icke? – Emedan han då skulle önska få dig till sonhustru, hvaremot han, om du lyckas att misshaga honom, sjelf blir för brytningen. – Ah, nu förstår jag. Victor har väl samma plan med sitt sätt mot mamma. – Ja, efter du gissat det, få vi bekänna kort. Hans aktning för din mor är lika stor, ehuru kärleken tvingar oss till en liten krigslist. – ... i hvilken dock du förbehållit dig den vackrarolen, menade den unga damen med ett gladt leende. – Men tillika den svåraste, ty det går lättare att såra och stöta en person än att intaga den Medan Henning och Aurora sålunda diskuterade sin ställning, var det andra paret inbegripet i ett samtal af mera sentimental art. Men som det till större delen bestod af tysta hviskningar, afbrutna meningar, längtansfulla suckar och ömma blickar, är det oss alldeles omöjligt att med ord återgifva detsamma. Slutligen tystnade de båda älskande helt och hållet och åtnöjde sig med att stillatigande betrakta hvarandra.
Utom de Anmärkningar, sorn i alla här anförde delar blifvit ställde mot BevillningsStadgan, h^fva tvenne värde Ledamöter inom det Vällofl. BorgareStåndet, Herrar Nordström pch Faurell förment, den förre att Landets inre ställning fordrar andra utvägar till Statsbehofvernas fyllande, och en underdånig anmälan till Kongl. Majit angående Rikets bekympiersamma förlägenhet m. m.; och Herr Faurell, att den Bevillning som Rikets Höglofl., Ständer vid 178g års Riksdag sig ätogo och hade liqviderande af Statens skuld till ändamål, icke borde blifva beständig, utan någon gång medgifva Jiopp om lindring i den dermed förenade börda; Men begge desse ämnen ligga utom gränsen af BevillningsITfskottets befattning, hvilken endast sträcker sig till Bevillnings-grundernes uppgifvande och den af Riksens Höglofl. Ständer godkända BevillningsSummans fördelning; Och Utskottet är således icke i tillfälle att åt de värde Ledamöternes så beskaffade framställningar lemna något biträde.
N:o 28, i anledning af väckta motioner, angående ändring i vissa delar af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Stats verket: B. II. 155, 158, A. 158. — N:o 29, angående Riksgälds-Kontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862—1863 års riksdag: B. 11. 204, 260, 268, A. 268. — N:o 30, i anledning af Rikets Ständers åren 1863, 1864 och 1865 församlade Revisorers berättelser om grankningen af de under Kongl. Kommers-Collegii förvaltning ställda fonder och medel: B. II. 155, 158, A. 158. — N:o 31, i anledning af gjorda framställningar om eftergift af Kronans rätt till dana-arf, fallna efter åtskilliga personer: B. II. 164, 203, 225, A. 225, 226, 227, 228, 229; B. IV. 399; V. 41, 48, A. 48, E. 547. — N:o 32, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om införsel för skatterätts-fordran i krono-säteriet Olstorp i Skaraborgs län: B. 11. 297, 531, 535, A. 535, E. 613.
Nu, kära mor, vill jag din börda taga. » Men gumman gjorde motstånd på allt sätt, som hon var döf och skumögd i förening, hon hade svårt att fatta saken rått, men sist förstod hon Martins goda mening. Den gamle man ej egde att förfoga just öjver mycken kraft, hans rygg var böjd, men tåligt med sin börda sågs han knoga, och gumman vandrade bredvid förnöjd. Om aftonen sin lampa Martin tände och tog det nya testamentet fram; men hur han läste, hur han bladen vände, af innehållet intet han förnam. Hvad år, som denna afton honom stör? Hvad år det väl, som sig kring honom rör? Nu var det, som om låga taket skalf, som om det lyfte sig inför hans öga, se, buret utaf pelarrader höga, det lyfter sig till heligt tempelheolf! De, hvilka nyss ha gästat i hans hus, för honom tråda fram som ur en dimma i dräkter skinande, liksom de ljus från fästet stråla ned i kvällens timma. Dock känner Martin väl igen dem alla: där står Johannes, ack, hans sträfva drag ha blifvit milda som en solskensdag, se ' n stoftomklädnaden fått neder / alla. Och kvinnan, nu med skär och rosig hy, ses sväfva fram som ur en morgonsky med barnet ännu slutet i sitt sköte; så glada båda synas vid hans möte. Ack, barnet allra skönast är ändå utaf de fagra gästerna därinne, dess åsyn kallar fram för Martins minne det barn, som hvilade på hö och strå. Den gamla, hvilken fram så sakta skred och var så skröplig, hon är också med. Förunderligt att se! Hon blifvit ung på nytt, det skett därföre, så hon sade, att hennes börda, alltför stor och tung, på sina skuldror Martin villigt lade. En röst nu talade som ofoanfrån: » Väl den, som öfver fattiga och arma förstår att uti kärlek sig förbarma, betalande till Herren Gud sitt lån!
Dess kapital-fond vid 1847 års slut uppgick till 149,075 R:dr 37 sk. 4 r:st. Inkomsterna för samma år utgjorde 11,692 R:dr 38 sk. 7 rist., samt utgifterna 9,147 R:dr 44 sk., hvaribland 7,705 R:dr i pensioner till 19 delägare. 57 C.) Sjukvårdsanstalter. Stockholms stad aflönar en Förste och en Andre Stads-Läkare; äfvensom i hvarje Territorial-Församlingfinnes en af Fattigmedlen aflönad Läkare hvilken det åligger att utan betalning biträda Församlingens fattiga, som vid sjukdo mstillfällen honom påkalla, hvarvid dessa tillika erhålla medikamenter på Fattigvårdens bekostnad. n T För Sjukvården i Hufvudstäden finnas för öfrigt följande allmanna ln 1 attningar^ ^ ferritorial-Församlinganies Fattighus inrättade sjukrum. Sjukvården ombesörjes af Fattig-Läkarne i Församlingarna, och omkostnaderna bestridas af Fattig vårds-inrättningarnas medel. b) Stockholms Stads och Läns Kurhus. Detsamma har till sill omfattning icke undergått någon förändring under den tid, ifrågavarande Berättelse angar, utan har det år 1842 från, 110 till 200 ökade sängantalet bibehållits. På Direktionens hemställan anslog Stads-Nämnden den 25 Januari 1847 aflöning med 1 200 R:dr till 2:ne Besigtnings-Läkare, i ändamål att genom besigtningar å lösa och osedliga qvinnor åstadkomma, att venerisk smitta i tid måtte kunna upptäckas och genom tidigt meddelad läkarehjelp hindras att hos den smittade öfvergå till en svårare form och äfven att spridas till andra personer.
Vid det största af de ras, som i denna grufva inträffat, och till följd hvaraf man ansåg grufvan vara förstörd in totum et tantum, spilldes visserligen menniskolif; vid de sednare rasen har ej ens något finger blifvit skrubbadt på de arbetare, som vid tillfället arbetade i grufvan, och vid raset i835 skadades endast några pump vei k, D e d April f. m. verit, så alt grafvan varit viii vårdad af den försyn sorn besörjt rasen. Emedlertid och för alt återkomma lill kolräntorna och destas behörighet, så är det visserligen conseqvent af BondeSt. att besluta tredsloböternes afskafFande, sedan delta Slånd förut beslutat kolräntans upphörande, tv har jag ingenting att leverera, så kan det ej heller komma i fråga alt jag skall böta för uteblifven leverering; men sorn jag icke finner nyttigt eller ens tänkbart att Konungen kan bifalla en framställning i afseende på denna räntas upphörande såsom anslagen till Fahlu koppargrufva, vare sig alt mera eller mindre koppar derstädes brytes, kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka att R. o. Ad. ville afslå betänk. N:o 459, så mycket hellre som all undersökning i detta hänseende är alldeles otillbörlig, då i tryckta handlingar finnes att läsa allt hvad sorn i detta hänseende är att inhemta; och beträffande tredskoböternes nedsättning, så är den nedsätlningen otillbörlig, ty 12 sk. för uraktlåten leverering måtte ej vara för mycket. Gr. Horn. Claes Fredr.: Frih. Cederström, sorn vtlral sig för afslag å betänk., har likväl icke emotsagt att koppar til I verk ningen så ansenligen aflagil, att det är oförenligt med privilegiernes bibehållande att elt sådant förhållande, som nu existerar å grufvans sida, kan få fortfara.
Efter från Förvaltningen af Sjö-Ärederna inkommet förslag till nybyggnad och iståndsättande af Fyrbåkar, har Kongl. Maj:t den 5 Mars i836 detsamma i allo gillat; hvarigenom alltså beslutits uppbyggandet af 4 nya Fyrar, nemligen vid Sälö, Utklippan, Söderarm och Stor-Jungfrun eller Agön (sedermera den 28 Juni samma år bestämdt å Jungfrun) uppförandet af nya torn för fyringen vid Holmö Gaddar och Djursten, anbringandet af en mindre Fyr-inrättning vid Winga samt förändring af Falsterbo Fyr. Kostnadsförslagen härtill uppgå till 151,447 B;dr 8 ^ rst* Banko, beräknadt efter en arbetsplan för 6 år, hvilken summa blifvit tillökad med i5 procent, enär erfarenheten fullkomligen ådagalagt, att alla dylika förslag blifva mindre tillförlitliga, då utförandet på flere år beräknas, hvarunder, pris Bihang till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. å materialier samt arbetslöner möjligen kunna stiga, äfvensom lill öfriga oförutsedda utgifter, varande lolal-beloppet' sålunda 1 1 B:dr Banko. Då ifrågavarande Fyrbyggnader, efter gjord beräkning, skola kunna utföras med de medel, som Lotsoch Båkverket ägde besparade samt årligen kunde påräknas att besparas, jemte ett lån af 5o,ooo R:dr Banko, men hvilket icke vore behöfligt förr än under de sista arbetsåren 1840 och 1841, har Kongl. Maj:t underrättat Fullmägtige i Riksgälds-Kontoret om det sålunda inträdande behofvet af medel, på det Fullmägtige i anledning deraf måtte vidtaga de åtgärder, som af dem bero; kommande amorteringen af lånet, äfvensom räntebetalningen, att. inom loppet af 11 år, räknadt från och med år 1843, ske med användande af de af Rikets Ständer dertill anvisade och å 4-de Hufvud-Titelu uppförda 9,333 R:dr 16 sk.
Hvad motionärerne sålunda föreslagit hafva Utskotten noggrant öfvervägt; och ehuru Utskotten medgifva, att bestämmandet af ett lågt medelporto, lika för hvarje bref om 1 lods vigt till alla orter inom riket, utan afseende å afståndet dem emellan, samt införandet i sammanhang dermed af brefmärken, hvarmed postporto finge betalas, skulle icke allenast föranleda en ökad brefvexling, utan äfven åstadkomma en nyttig förenkling i uppbörden och redovisningen af postmedlen samt i öfrigt fördelaktigt inverka på industriens och handelns utveckling, anse Utskotten likväl, med hänsigt till den sannolika minskning i postintraderne, 8 Berillningsoch Ekoti.-Utsk. Betänkande, N:o 2. sorn af reformens införande skulle, åtminstone till en början, blifva en följd, och då Utskotten, i saknad af fullt tillförlitliga beräkningar, icke tilltro sig kunna, endast på grund af förhållanderne i andra länder, på förhand antaga, att denna minskning i postintraderna icke skulle medföra en alltför betydlig uppoffring för Statsverket, sig icke kunna föreslå Rikets Ständer, att å herrar Bergs oell Murens samt riksdagsfullmäktige Falcks oell Per Mårtenssons ofvanomförmälda förslag för närvarande fästa annat afseende, än att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla poststyrelsen att låta upprätta, på tillförlitliga beräkningar grundad!, förslag till införande af ett, i den syftning motionärerna antydt, förändradt system, i afseende å postväsendet, samt att nådig proposition i ämnet derefter måtte till Rikets Ständer vid nästa riksmöte blifva aflåten. Stockholm den 17 Mars 1851. STOCKHOLM. Östlund & Bedling, 1851. Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 3. 1 N:o 3. Ank. till Exp. Utsk. den 14 Juli 1851, kl. 2 e. m.
Linz är en genom sitt sköna läge vacker österrikisk gränsstad, med 26,000 invånare, som äfven har ganska vackra öppna platser och några breda, glada gator. Staden är synnerligen berömd för dess sköna, junoniska fruntimmer, och för den sköna utsigten från den bro, som här är lagd öfver Donau. Mellan Linz och Wien visa Donaus stränder öfverhufvud fyra stora scenförändringar. Först vidsträckta ängsfält med löfrika lundar och spridda byar – taflor sådana de ses af Berghems mästarehand. Vattenmassan, som redan betydligt ökats af Isar och Inn, vinner nedom Linz tillvext af en mängd bifloder, såsom Traun, Ens, Ips m. fl., och i hvarje stund tilltager floden i storhet och styrka. Nu följa sakta sluttande, skog-, gräsoch blomsterklädda berg, här och der köpingar och byar vid deras fot, samt enstaka herresäten, hängande på sluttningarna i trädens skugga. Vid de beryktade vattenhvirflarne når detta landskap sin största skönhet. Bergen tilltaga i höjd och lutning; vilda, romantiska sidodalar öppna sig för blicken; den sammanträngda vattenmassan brusar pilsnabbt fram uti klippbädden. Här funnes arbete för Ruysdaels pensel. Derefter framträder en verklig Rheintrakt, full af skoglösa berg, vingårdar, ruiner, städer, slott och ståtliga kloster – ett af Saftlevens landskap. Slutligen utbreder sig landet i odlade slätter, med långsträckta kullar, ordnade trädgrupper, – i Claude Lorrains manér. De rika klostren lysa som furstliga palats från kullarnes spetsar; städerna tillvexa i antal och betydenhet, och floden flyter lugn fram mellan låga stränder med en bredd, som anstår fursten bland Europas floder, såsom en sjö omslutande talrika grönskande öar. Men allt detta är nu förbi – en tvenne dagars skön dröm. Vid Nussdorff, der fartyget lägger till, ser man ett skjul för tullbevakningen, några spridda hus, en mängd folk och vagnar och ett par polis-soldater. Passen aflemnas, effekterna visiteras artigt och lätt, och – här håller mig omsorgen för läsarens bästa qvar vid prosan.
För min del har jag långt före detta, under det frågan genom pressen af de olika och skiljaktiga åsigternas sakförare varit ventilerad, kommit till den slutsats, att en sammanbindning med det vestra-, södra-, östraoch det norra bansystemet bör ega rum; och då dessa bandelar, en gång utförda, med sina slutpunkter alla sammanlöpa till hufvudstaden, så vill det synas som rätta föreningspunkten emellan södra och norra Sveriges jernbanesystemer borde redan af detta skäl vara tillräckligt tydligt utpekad, och min öfvertygelse härutinnan har icke genom dc på sed naste tider förda dispyterna i frågan kunnat rubbas. Jag tror nemligen att, sedan stambanesystemet på ömse sidor af de vatten, som särskilja det södra och norra Sveriges fastland, blifvit fullt utbildadt, så skulle det taga sig rätt illa ut, om just Stockholm skulle stå som en skiljemur emellan de båda halfvornas befolkning och rörelse, sedan sträfvandet att, genom en dyrbar jernvägskommunikation, lätta förbindelsen dem emellan hunnit så nära sin fullbordan. Genom den utaf Herr Friherre Ericson sednast framställda utredning öfver denna fråga åro fördelarne af cn sammanbindningsbaua, både för transitofarten och varuomsättningen inom Stockholm så tydligt ådagalagda, att någon tvekan derom icke borde ega rum. Det skulle således, efter mitt förmenande, vara i hög grad obetänksamt om man på förhand, vare sig genom stationsanläggning eller på annat sätt, skulle försvåra eller omöjliggöra ifrågavarande sammanbindning, om hvars nytta och nödvändighet så talande skäl blifvit, framställda, och hvars utförande säkerligen i alla händelser förr eller sednare kommer att sättas ifråga. Mod frågan om en stambana norrut från hufvudstaden måste frågan om en station för denna bana i Stockholm säLtas i sammanhang. Utskottet har förlagt denna station vid Ladugårdslandsviken samt låtit dervid bero. Skulle nämnde punkt för station blifva stadfästad, så lärer med detsamma sammanbindningen af de båda stambanorna vara betydligt försvårad, om icke alldeles omöjliggjord; och är det för den skull jag nödgas reservera mig mot denna del af Utskottets förslag.
R. R. < » » - hemmawarande Sonen 3?» R> « Jnnchafwande Embete eller Tienst, i Staden (eller pa dell grund) axande eller Arrenderade Jord-egendomar och Lägenheter, Werk och Inrättningar. 5-r 42 -9 Innehar Embete (Tjenst) som Borgmästare Idkar härstädes Rörelse, Näring och Befattning som Handlande, . - « Staden (pä Stadenagor) följande: Ett Oljeslageri. En wäderqwarn med fyra pär Stenar bygd pä Holländska sättet. Hälften i Sockerbruket N.' med sex pannor. Odlad Stadsjord tunneland. Dito en äng, ouppMatk. Arrenderar j Rådmannen N. N. Löningsjord, zs tunnland Stadsjord. ager härstädes hälften i Säpbruket. 20 tunland odlad Stadsjord. 52 Den n October. Min Pupill N. N i6 Hemmawarandr Dotter - R. N Informator NN. Gouvernant N. N. Handels Bokhallare N. N Handels Betjent N. N. Fabriksmästare N. N. Desi Hustru N. N. Werkgesäll N.. N. Desi Hustru N. N. Gesäller N. N N. N. Hushällerska N. N. Laquay N. N Drängen N. N. Dito N. N. Dito N. N. Dito N. 3!. Pigor N. N. Dito N. N Hos mig (pä mina ägor) bor N. N. N. den boende och Mantalsflrifweii i N. Stad, ager härstädes 2:del i Sockerbruket N. med 6 pannor samt ro tunnland odlad Stadsjord. i?,äger härstädes ro tunnland odlad Stadsjord, bortarrenderade till N. Nhärstädes. 25' 28 Z2 j ager härstädes ^:del i Sockerbruket N. med 6 pannor. -r4:del i Skeppswarfivet. Arrenderar härstädes N. N:s Wäderqwarn med 2 pac stenar.