Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En n y » Nej, omöjligt, inte med så många åhörare. » arbetsvecka går in; lif och rörelse öfverallt. » Sådana vackra porträtt! Ä ' det AmanLjudet från såg och stångjärnshammare hörs j da och hennes fästman? » — » Ska ' du byta på afstånd. Stugdörrar öppnas och stängas. om tjänstfolk i höst? Vet du, jag har fått Kor rårna och skällor ljuda i den klara lufen så ' n utmärkt la ' gårdspiga. » — » Hur ä ' ten. Grisar skrika och höns kaekla. Det det med småttingarna? » — » Jo, tackar, den rasslar i asparna på gården, och en frisk bris minsta har just fått sin första tand. » krusar sjön. Bäcken sorlar och flugor surra. Herrarne spela kort. Ungdomen » roar » » Lifvet i allt » sade Herakleitos. Lif och sig m e d skriflekar, men utan fart i leken. rörelse är universums lösen. Man är tydligen för uppsträckt. En ny arbetsvecka ingår. Söndagen, » kvarTe bjuds på bricka och tebröd af många lefvan af antiken », är tilländalupen. Man slag. Man tar samvetsgrant af alla sorter har sofvit, druckit mera kaffe än vanligt, och dricker under tystnad. suttit i kyrkan, pratat med sina grannar. » Månne våra hästar ä ' ispända? » — Den trötta arbetsryggen har fått en behöf(Suckar af lättnad höras rundt omkring.) lig hvila. Men nu måste den åter krökas — » Jo, de första åkdonen äro framme. » • — hvem får tänka på värken? Munnarna där hemma i stugan fordra mat. Det är nöd» Tusen tack och adjö nu! » — » Tusen tack, vändighetens lag, och den fattige böjer sig tack för att ni k o m! » — » Glöm inte bort oss! Adjö, tack för i dag! » (Alla bli med utan invändning därför. ens lifliga.) Hästarna sätta sig i gång. » Det Samma släp vecka ut och vecka in. Barroliga » är öfver och man far hem. net blir man, mannen gubbe, allt under (Forts.) samma eviga enformighet. Generation följer generation utan klagan, utan knot.
Styrelses nu anförda underdåniga hemställan på nådig befallning afgifvit, har Kammar-Rätten hufvudsakligen anfört: alt då de persedlar och varor, som uti allmänna magasin förvarades, uteslutande vore Kronans egendom, följaktligen den för tillsyn derå anställde uppbördsman icke kunde tillerkännas laglig befogenhet att för sig behålla eller beräkna sig till godo någon del af dessa endast åt honom till förvaltning anförtrodda varor och persedlar i annan eller vidsträktare mån, än som af förrådets egare, Kronan, vore uttryckligen medgifvet; alt då 1812 års reglemente medgåfve redogörare att åtnjuta afskrilnings-procent, i följd hvaraf han vid yppad brist i förrådet egde Beräkna beloppet af samma procent såsom en tillgång, samt denna författning sålunda noga utsatt den punkt, vid hvilken redogörarens ersättnings-skyldighet skulle vidtaga i händelse af inträffande brist, så vore intet skäl för handen alt ej stadgandet angående alskrifnings-procent likaledes åsyftat att utstaka gränsen för den förmån, som vid öfverskott i förrådet borde redogöraren tillkomma; och ansåge Kongl. Kammar-Rätten, på dessa och öfriga anförda skäl, att 1812 års afskrifnings-reglemente, fastän ej med så bestämda ordalag som lil § uti reglementet för flottans Sjö-expeditioner, redan innefattade den dermed öfverensstämmande föreskrift, hvars utfärdande såsom förklaring blifvit ifrågaslälld. Stals-Utskoltel, som i afseende å förevarande ämne helt och hållet delar den åsigt, hvilket så väl Rikets Ständers Revisorer som Kongl. Styrelsen olver Fängelser och Arbets-inrättningar i riket och Kongl. Kammar-Rätten sammanstämmande uttalat, att nemligen oltanämnde stadgande uti 1812 års afskrifnings-reglemente icke bort tillämpas på annat sätt än 1841 års Kongl. Reglemente för sjö-expeditioner föreskrifver, finnér emellertid det förhållandet, alt. en motsatt tillämpning, enligt hvad så väl Kongl. Krigs -Kollegium som Kongl.
Anmältes och emottogs Herr HofCancelleren och Cornmendeuren af Kongl. Nord - 3c>4 Den 17 September. stjerneOrden D. Von Schulzenheim* hvilken* å Kongl. Maj:ts höga Vägnar, afletnnade dels trenne Kongl. Majrts den 11 dennes aflåtne Kådiga Propositioner lill Rikets Ständer: 1:0 Om förändringar uti 19, 21 och 88 §§. i Regeringsformen, rörande sättet för Förklaringars meddelande om Lagens rätta mening; 2:0 Angående ålder för dem, som af HofRätterne till DomareEmbetets utöfvande förordnas; 3:o Angående ett tillägg uti 25 Cap, 5 §. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 4 Februari e. m. 301 Man liar talat om den vägfarandes beqvämlighet; men icke stiger den resande sjelf ur åkdonet för alt läsa upp en grind; — det får allt den skattdragande inedborgaren, som sitter bakpå, göra. — Ett annat förhållande är med forbonden, som går bredvid sitt lass; för honom tror jag det vara af vigt att icke alltför mycket besväras, men för den resande bar jag icke i detta fall någon konsideration. Dessutom kunna hästarne merändels rätt väl behöfva den hvila, som förunnas dem tinder den tid, sorn åtgår för grindens öppnande. Mig synes Thorell hafva haft ganska rätt, och derföre anhåller jag örn återremiss i den syftning att det må uppdragas kommunal-styrelsen att afgöra frågan om grindars vara eller icke vara, samt att Konungens Belh:de endast får med saken alt skalla, lör den händelse klagomål öfver kommunal-styrelsens beslut förekomma. Då inträder Konungens Belhide i sin lagliga rätt alt döma. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Det är visserligen ledsamt för mig, ledamot af Utsk:t, att gå ett steg längre än de värde talare, som redan yrkat återremiss; jag nödgas nemligen begära alslag å Betänk:!:.
Jag begär till contrapropos. det förslag, Hr Lefre'n uppgifvit, med den redaction Hr v. Troil deråt föreslagit. Den var rakt på saken, utan att derföre vara bindande för ett framdeles beslut. Den g April f. ra. Hr Hjärne: Det synes mig vara en mindre lämplig praxis att, när fråga är om val mellan contrapropos:r, på förhand och innan Hr Gr. o. Landtm, fatt tillfälle framställa propos. till antagande af den ena ellef ändra meningen, begära votering. Jag skulle tro, att majoriteten emot Hr Rosenblad är så öfvervägande, alt han utan votering kan öfvertyga sig derom. Hr Rosenblad: För att engång få slut, begär jag nu votering emellan mitt och Hr Lefre'ns förslag till contrapropostr. * H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då olika meningar uppkommit ang:de contraprnpostns innehåll, funnes ej annat medel, än att på ett eller annat sätt bestämma den. H. Ex. hemställde altså, om R o. Ad till contrapropos. önskade, hvad Hr Rosenblad yrkat, eller ett enkelt afslag å inbjudningen. Ropades ja, nej och votering. Frih; Boye: Innan voteringen om contrapropos:na bestämmes, anhåller jag, att såväl Ur Lefrens som Hr v. Troils redactionsförslag må upplasas, det förra med pathos och det sednare utan.
Genom fortsatta årliga afbetalningar å Statsverkets i reglementets 6:te § omförmälda, skuld till Rikets Ständers Bank för derifrån under åren 1808 och 1809 utbekomna medel till bestridande af kostnaderna för dåvarande krig, har denna skuld, hvilken, då betalnings-skyldigheten derför vid 1828—1830 års riksdag öfverflyttades på Riksgälds-kontoret, utgjorde 6,602,148 R:dr 41 öre, minskats till 3,432,000 R:dr; och kommer densamma, sedan innevarande års afbetalning blifvit verkställd, att vid årets slut icke utgöra mer än 3,300,000 R:dr, motsvarande kapitalbeloppet af dess - 6 Stats-Utskottets Memorial N:o 3. förinnan icke infriade 330 st. utaf de för samma skuld utaf Riksgälds-kontoret utgifna 4 procents obligationer ä 4,000 R:dr Ranko hvardera. Med inberäkning af den vid slutet af detta år förfallande ränteoch kapitalafbetalningen å nämnde skuld, utgör det sammanräknade belopp, som Riksgälds-kontoret för inlösen af derför utfärdade obligationer och ränte-kuponcr, efter sednaste riksdags slut till Banken utbetalt, 1,108,800 R:dr. Den, pa sätt reglementets 10 § innehåller, till Hjelmare kanaloch slussverks framtida underhållande afsatta fond, hvilken ursprungligen endast utgjordes af en i Kanal-bolagets tvänne fastigheter intecknad och med 3 procents ränta löpande skuldförbindelse å 13,000 R:dr Banko, har, genom ytterligare upplupna räntor å fondens vid hvarje års början sammanslagna kapitaloch ränte-behållning, under åren 1836.
Skulle a det enligt stat upphandlade fourraget balans uppkomma, hvilket af »Regementschefen kontrolleras på den tid af året, då sådant lättast kan verkställas, eller »höstetiden före det nya fourragets upphandlande, utan hinder för honom att kontrollen »äfven på annan tid af året företaga, när omständigheterna dertill föranleda, förordne »Regementschefen om det bristands fourragets upphandlande, hvarvid såsom tillgång i »första rummet användes afskrifningsprocenten. med skyldighet lör Fourragerings-Direk»tronen att godtgöra hvad som derutöfver för bristens ersättande kan erfordras; böran»des denna upphandling ske inom lämplig kort tid, så att någon förlust ej ma Kongl. »Maj:t och Kronan tillskyndas, eller Regementets tjenstbarhet äfventyras;» »3. Fourrage får i all händelse ej beräknas för vakanta numer; och böra häst»mönstringsrullorna tjena till kontroll i detta afseende.» Uti en den 21 April 1857 till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen ingilven skrift, hade då varande Utgifvaren af tidningen Aftonbladet, numera aflidne Rektorn Per Eric Svedbom hufvudsakligen anfört, att på en af nämnda tidnings Redaktion uti General - 132 Fälttygmästare-expeditionen framställd begäran att få låta afskrifva eller lösa afskrift af en i nämnde expeditions archiv förvarad handling, nemligen konceptexemplaret till ett underdånigt Memorial N:o 111 med förslag till successionen efter Majoren Friherre C. H. d’Ahlbedyhll, som blifvit tili Öfverstelöjtnant befordrad, erhållits vägrande svar, utan att något skäl för en dylik vägran uppgifvits och att ett sådant skäl icke heller kunde tänkas, innebärande ringaste giltighet; att det i strid mot Tryckfrihetsförordningen utfärdade Kongl. Brefvet af den 7 Mars 1820 endast rörde handlingar, som funnos i Kongl.
Uti Bref af den 8 December 1846 till samma Akademi, har Kgl. Maj:t i nåder förklarat, att som inga bestämda uppgifter af Cronstrand blifvit lemnade, det arbetet i någon väsentligare mån fortgått under den tid, som förflutit sedan nådiga föreskriften om anslagets användande meddelades, fann Kongl. Maj:t andra tredjedelen deraf icke kunna, i strid mot de vid dess beviljande fästade vilkor och derom meddelade beslut, för det närvarande till anordnande anvisas. Sedan genom Bergmästarens i orten meddelade och till RiksgäldsKontoret ingifna intyg styrkts, att ”alla de byggnader, verk och inrättningar blifvit vid ”gång bragta, hvilka äro nödiga för effektuerande af de derstädes privilegierade så väl stångjernssom manufaktur-smiden,” och då medelst det till Riksgälds-Kontoret jemväl aflemnade brandförsäkringsbref är vordet ådagalagdt, alt samtliga dessa byggnader voro hos Allmänna Brandförsäkrings-Verket här i hufvudstaden mot brandskada försäkrade; så och efter det jemväl blifvit styrkt, att de då redan till betalning förfallna försäkringsafgifterna vederbörligen erlagts, hafva Fullmäktige, enligt protokollet för den 22 nästlidne Juni, låtit till Bruksägaren C. B. Fitinghoff återställa den af honom afgifna förbindelse med dertill hörande säkerhetshandlingar, i afseende på fullbordandet och brandförsäkrandet af de nya byggnaderna vid nämnde bruk inom den tid, eller medlet af år 1848, som härför af Rikets sist församlade Ständer bestämdes bland vilkoren för det Fitinghoff till detta bruks återuppbyggande beviljade allmänna låneunderstöd. På sätt Revisorerne redan uppgifvit, har utaf den vid sednaste Riksdag fastställda köpeskilling för Hof-Marskalken Friherre G. Ridderstolpes sterbhusdelägares några månader derefter, genom Fullmäktige i Riksgälds-Kontoretj inköpta huSj endast ett belopp af 88,400
Oro nu en hastig indragning af denna fond, utgörande ungefär ^ delar af help utlåningssumtnan, skall äga rum, blir följden, ej för Dis ponten, men för det allmänna , för Låntagärne, säkerligen högst tryckande; ty jned den erfarenhet Discont D.i peetro ne a har, médjdc föreskrifter;Idensä’ger fofbf* nied de förbindelser den bör uppfyj^.»och med den utsökmngsrätt den äp tiflagd^ lyan den nödtvungen iéj bli tvekande qn.j hvad den har att göra, roen Dantagai;no blifva öfter, för en förhastad mesure. Röjande Mulna.» Discont har jag redan yttrat min tanka, och hänvisar till den, med yrkande af äterremiss. Friherre Staél von Hollstein: Vid 1812 ars Riksdag heslöto Stäncferna, att dä Octroyen upphörde, skulle Malmö Dtscontfond anslås till RiksDisconteu, samt alt i Den 31 Juli e. m. »54S en framtid Discontinrättningarne, roed undantag af GöthaCanals, skulle för Bankens räkning administreras. Detta beslut vill man nu ändra; jag anmärker detta såsom ett ytterligare bevis till styrka för urin sats, att Ständer både äga och nyttja den inagten, att ändra hvad föregående Ständer gjort, titan afseende om det är vid Lagtima eller Urtima Riksdag, hvilket man sökt bestrida. Dernäst får jag äfven med Herr Påhlman förena mig i den förundran, att GöthaCanal Discont Direction icke vill underkasta sig de föreskrifter, sorn Banken för dess rörelse projecterat, då det likväl är ett utaf de vilkor, hvarpå det bevilljade biträdet grundar stg. Helt naturligt följer deraf, att så frarotGötha Canal Bolag icke vill underkasta sig de vilkor, hvilka förut icke äro bestridda, också alla å Ständernas sida ingångne förbindelser böra förfalla, och således intet biträde erhållas. På enahanda sätt förhåller sig med de 800,000 R:dr» ytterligare Disconträttighet i Banken.
—■ förande under Konungens sjukdom eller vistelse utrikes, om underdånig skrifvelse angående aflåtande af nådiga propositioner till nästa Riksdag i Sverige och nu församlade Storthing i Norrige, med anledning af till hvilande antaget förslag till förändring af Grundlagens stadgande rörande. VII. 124.11. 126,311. A. 312. E. 443. Riks-Ståndens Deputerades sammanträden för markegångs-prisens bestämmande, angående ändring i det genom Kongl. Kungörel - 166 — Il - ten den 11 Maj 1855 meddelta stadgande att Landshöfdingarne skola föra ordet vid. VII. Riks-Ståndens förhandlingar, angående anställande af särskilda kanslibiträden för sammanfattande af referater för tidningarne af. I. 16. R. 30. B. 539. II. 46, 445. A. 453. — gemensamma öfverliiggningnr, angående Ordnings-stadgar för. V. 659. — om iakttagelser för tillträde till. IX. 156. — om förslag till placeringen i lliddarhus-salen vid. III. 346, 398. A, 399. — angående rätt för Stats-Rådets ledamöter att deltaga i. Se Riks dags-Ordningens 41 § — angående Ordförande vid. Se Riksdags-Ordningens 46 § 2 mom. — gemensamma öfverläggningar, att sådana måtte ega rum öfver Stats-Utskottets Betänkanden N:is 42 och 43. rörande reglerin gen al 2:dra och 3:dje Hufvud-Titlarna. IV. 201, 204. A. 208. — med hänseende till ordnandet af utgifterna på lliks-Statens 4:de, 5:te och 9 de Hufvud-Titlar. 61. — med hänseende till de punkter i Stats-Utskottets Betänkande angående 4:de Hufvud-Titeln som angå Arméens och beväringens vapenöfningar.
Hetta är en hufvudsaklig omstän: dighet, som man ej kan eller lior frånträda; ty skulle Adeln göra det, så blefve BondeSiåndet i denna del lemnadt åt sitt eget ödeÄfen i annan händelse blifva två Stånd emot två, i afseende på grunden för räntans och capital* afbetalningens erläggande. En annan sak blif. ver summans bestämmande. jag skulle der-' före tro, att det borde blifva tvenne voteringspropositioner, hvilka borde uppställas sålunda, att den första innefattade frågan om summan skall blifva större eller mindre, och den andra åter afsåge räntans och sapital-afbetalningens lägre eller högre belopp och beskaffenhet. Jag önskar derföre, att den af Utskotten Den 30 September f. m^ foteslagne Nej-proposition så jemkades, ali nian kunde i Förstärkta Utskotten votera 1:0 om räntan och capital-afbetalningen finge erläggas med 6 procent i sedlar, då silfver icke kunde anskaffas; och 2:0 huruvida summan skall blifya sådan de Förenade Utskotten den föreslagit, eller såsom Presteoch BondeStånden hesi utåt. Grefve af Ugglas: Jag torde få nämna, att idéen af jemkning innehar, att alla skola gifva litet med sig eller, såsom man säger, gå halfva vägen hvar. Det är detta, sorn de Förenade Utskotten afsett. Jag får äfven1 upplysa, att i fall den af Utskotten föreslagne Ja-proposition bifalies, Ridderskapets och A-, delns mening är bibehållen och bevarad, blott med den skillnad, att räntan ovilkorligen skail i papper erläggas. Hvad Nej-propositionen, angående räntan,1 Feträffar, torde jag få nämna, att PresteStåndet bestämdt fastställt, såsom vilkor för dess bifall till fastigbets-låne-anslagets ökande med 1.200.000 R:dr, att räntan å lånen skall i silfver erläggas. Blifver
Första villkoret för deras uppgörande måste vara skjutslegans förhöjning i förhållande till vägarnes beskaffenhet och de orter, hvarigenom de löpa; ty det faller sig ganska naturligt, att skjutsningsbesväret uti Den 21 Januarii. det tätt bebodda slättlandet blir belt olika med samma börda i Skogsoell Bergsbyggden, som vanligtvis företer vidsträckta ödemarker, der de skjutsskyldige bo aflägset frän gästgifvaregårdarne och från hvarandra, i trakter, der ofta nog den högst drifne odlingsmöda på en otacksam jord är otillräcklig för hästars underhåll, eller der Bruksrörelsen upptar mycket arbete med forslande. Sålunda föreslår jag att, om Skjutslegan på Slättlandet, der vägarne äro jemna och goda, höjes med 5o procent, denna förhöjning å andra orter dubbleras, ja någon gång tredubblas, allt efter omständigheternes kraf. Det andra villkoret är upphörandet af Kronoskjuts-skyldigheten, emedan det är denna, som egenteligen motverkar forslingsbestyrets concentrerande i närheten af allmänna stråtvägarne, som ger föda åt den olyckliga vanan vid skjutsande, och sprider kring hela landet denna (sorn Grefve Posse ganska riktigt anmärker) för jordbruket skadliga binäring. Kronoskjutsskyldigheten tvingar nu de aflägsnaste hemmansboer, att underhålla en eller två hästar mera, än de eljest för eget behof torde hafva af nöden. Om nu jordbrukare, som icke förstå sitt sanna interesse, oftast falskt beräkna den ringa penningevinst, som skjutsandet för ögonblicket gifver, kommer sådant utan tvifel deraf, att bonden ser sig nödsakad alltid vara beredd på allmän uppbådning lill Kungseller Kronoskjuts; hans Den 2i Januarii.
Hem, yiantal, grundränta och afkastning, samt det sött, hwgrefter de sä i äldre sgm senare rider blifwit förwaltade, har wisterligen i öfwerensstämmelse härmed önffqt, att pä lika fullständigt wis kunna, lill Riksens Höglvfl. Ständers granskning framlemna beskus, yjng, äfwen vinde mindre Kronolägenheter, hwilka wärst föremälen fHr detta Betänkande. Men da upgifterne härom som ifrän Kongs. Kammar-Colle, gium inkommit, särdeles hwad rörer Westerbottens och WesterNorrlands Län, upgä pä mängfaldigq ark, ehuru sammanräknade summan af Kronans Inkomst ej stiger högre, än i förstnämnde Länet till ,524 R:dr Z st, 9 r:st, och i det sednare till 646 yi-.dr 32 st. ärligen, har Skats-Utskottet, enär nägyn anledning ej förekommit, att tillstyrka rubbning eller förändring uti hivad de derom ingängne Eou tracte? - Den 26 ZebruariL - tracter eller Förordnanden innehålla, hitintills trott sig lill unvwikande as widlyfkigher böra, pä fäkt som sted , endast upgifwa Länen och askastningens ärliga belopp. Staks-Utstottet, som inser nyttan för Riksens Högloft. Ständer, alt uran omgång bade nu och för framtiden, äga mförlige upgifter, om Rikets tillhöriaheker af hrvad egenskap de wara mä» har redan »vördsammeligen söresiagit, att Kongl. Kammar-Col° legium kunde uppdragas, att härom till nasta Lagtima Riksdag inga i författning; och får Ska sUtstotkek »u emedlertid öfverlemna
Vi ha gjort oss skyldiga till så många grymheter; vi ha mördat barn i deras mödrars famn; vi ha icke skonat ålderns grå hår. Om samvetet en gång skulle tillräkna oss allt detta ... nej, det vore för mycket ... vi måste ha handlat rättfärdigt ... och vad vi gjort har ju skett i Herrens namn, för den rena läran, för bekännelsens enhet. Det var dessa, som i Teodoros började rädas sitt eget samvete. De ville tysta honom, och om de själve, sedan detta mått av eftertanke börjat vakna, icke längre skulle mäktat bära hand på den sårade gubben, så funnos andra, som icke skulle tveka att med ett nytt bloddop styrka rättfärdigheten av deras förehavande. Fördenskull invände de, i det de trängde in på Teodoros: - Men han är kättare. Det är nog för att förtjäna döden. Lagen själv dömer kättare till döden, när de sammanträda till gudstjänst. Femtio atanasianer skola ju i dag enligt lagens dom dö under bilan. Skarprättaren för sig och vi för oss. I dag skipar folket rättvisa. Här äro vi alla vittnen. Han är känd av alla som en hårdnackad kättare. Han svor nyss, att Sonen är av samma väsen med Fadern. Det är nog. Gå undan, präst! Svara för dig själv, ifall du hindrar oss! - I haven då beslutit, att han skall dö? sade Teodoros med en röst, som darrade av rörelse. I som bekännen Kristi namn, I haven då intet medlidande? - Han är kättare! - Se, han liknar en, som ligger på vägen, slagen av rövare. Kristianer, jag talar icke till er. Jag ropar till Gud, att en samaritan, en hedning måtte vandra här förbi! Hans ögon skola skymmas av tårar, han skall icke fråga om den olycklige är en kättare, utan endast se, att han är en nödställd broder; han skall förbinda de sår, som I slagit, och bära den arme på skuldrorna till sitt hus ... - Prästen pratar omkull er, karlar, inföll Kyriaka med skarp röst. Hören I? Han påstår, att vi äro sämre än hedningar och samaritaner. Skola vi tåla sådant?
Härigenom förebygges hvad som eljest kunde befaras, att en bauk, sorn vore i den ställning, att utredning ovilkorligen borde verkställas, och icke endast i tillfällig förlägenhet, kunde begagna denna utväg lill att för någon tid undanskjuta den slutliga uppgörelsen. För att bankernas upplåuingsrörclse må kunna bedrifvas med den möjligast största både säkerhet och nytta för såväl allmänheten, som baukerna sjelfva, bör denna rörelse icke underkastas andra inskränkningar, än som till förekommande af missbruk må finnas oundvikliga, men för öfrigt all frihet lemnäs åt aftalet inom de af lagen i allmänhet utstakade gränser. Kongl. Kungörelsen af den 9 Januari 1846 föreskrifver i detta afseende allenast, att förbindelser, hvari ränta är utfäst, ställda till innehafvaren, eller till viss man eller ordres, ej må lyda å mindre belopp än 333 R:dr 16 sk. banko; men Finans-komitéen har härförutan föreslagit, att sådana förbindelser, derest betalningstiden ej räknas efter uppsägning, icke finge ställas å längre förfallotid än högst tolf månader. Om, med afseende derpå, att ifrågavarande slags förbindelser, utställda å små summor, skulle genom deras löpande egenskap kunna sättas i omlopp såsom banksedlar och derigenom en sedelutgifning till större omfång, än lagen medgifver, åvägabringas, det ifrågavarande förbudet mot utställande af depositionsbevis å lägre summa än 500 R:dr eger giltig grund, så synes derutöfver icke behöfvas den ytterligare inskränkningen i afseende på förfallotiden. Denna inskränkning verkar deremot ofördelaktigt, både för insättare och för bankerna sjelfva. Mången insaltare, som vill för längre tid placera ett kapital, önskar att vara försäkrad mot möjligheten af en nedsättning i den ränta, han vid penningarnes insättande kan hafva betingat sig, och finnér sig dessutom besvärad af att nödgas tid efter annan låta omskrifva förbindelsen.