Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D å den nu befintliga redactionen af i:sta puncten i 2:dra Momentet af Regeringsformens 107 §. möjligen skulle leda till en sådan tydning, hvarigenom af samma Ständer tvenne särskilta Autoriteter tillskapades, som båda ägde rättighet att afgöra r må hända på olika sätt, de anmärknings - frågor, hvilka, enligt denna , kunna in Plenis väckas och äfven af Utskotten i allmänhet hos Riks-Stånden anmälas, får, med anledning af derom gjord motion, och i betraktande af nödvändigheten att, med enhet i Lagstiftningens grundsatser, bevara den vid deras tillämpning åsyftade säkerhet, Constitutions-Utskottet härmedelst tillstyrka Riksens Ständer antagandet af följande redactions-ändringar, i den ordning 56 §. Regeringsformen stadgar, nemligen: I sednare Momentet af 107 Regeringsformen : »Frågor uti detta amne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Riksens Ständers Utskott än Constitutions-Utskottet hos Stånden andragas. Sedan sistnämnda Utskott deröfver blifvit hördt, afgöre Riksens Ständer dessa frågor i de fall, der Utskottet dem till Riksens Ständers i denna §. omför - 64 Const. Utsk. Betänkanden. jnäldta pröfning och behandling öfverlemnat. Under Riksens Ständers m. m.ic I 7tde puncten af 2.9 §. Riksdags-Ordningen, eller, om den projecterade moments fördelningen bifalles, i 4;de puncten af samma §:s 2:dra Moment. sjFrågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Riksens Ständers Utskott än Constitutions - Utskottet hos Stånden andragas. Sedan sistnämnda Utskott deröfver blifvit hördt, afgöre Riksens Ständer dessa frågor i de lall, der Utskottet dem till Riksens Ständers pröfning och behandling öfverlemnat. När Irågor uti Riksens Ständers in. m.« Stockholm den 1 Maj 1818* N:r 33.
Vid anställd granskning har Öfver-intendents-embetet, på anförda skäl, antagit, att kostnaden för ifrågavarande förändring och nybyggnad sannolikt kommer att uppgå till högre belopp, än kommitterade beräknat, eller till 115,659 R.dr 24 sk. 4 r:st. Wadstena hospital, ehuru i sednare tider betydligen både utvidgadt och förbättradt, och med skäl numera ansedt såsom Sveriges bästa kurativ-inrältning för sinnessjuka, behöfver likväl ytterligare en utvidgning från 250 till omkring 350 sjukplatser, hvilket med minsta kostnad anses kunna åstadkommas genom tilloch påbyggnad af det nu befintliga så kallade gamla hospitalet, hvilket sedermera, för vinnande af fullständig afsöndring af de båda hufvud-afdeTningarna för manoch qvinkön, skulle bestämmas uteslutande för detta sednare, hvaremot den förra klosterbyggnaden, eller det nu så kallade „stora hospitalet", skulle ensamt upptagas af sjuka af mankönet; utgörande kostnaden för denna förändring, enligt kommitterades beräkning, 48,554 R:dr 32 sk. b:ko, men efter Öfver-intendents-embctets, 78,213 R:dr 40 sk. Wexiö hospital, sorn med förfallna, högst otjcnliga trädbyggnader, eger knappt utrymme för det befintliga till omkring 100 uppgående sjukantalet, och utan någon möjlighet att klassificera de sjuka, vare sig med hänsyn till kön eller sjukdom, anses af sådan anledning icke kunna komma i fråga att vid en åsyftad reorganisation af hospitalen genom partiella förändringar iständsättas, utan böra antingen indragas, eller helt och hållet ånyo uppföras; men då förstnämnde alternativ skulle påkalla motsvarande nybyggnader vid andra hospitalcr, samt det i Wexiö icke allenast har det mest lämpliga geografiska läge för anläggningen af en kurativanstalt för sinnessjuka från de trenne vidsträckta län, hvilka utgöra dess distrikt, Utan ock den nuvarande hospitals-egendomen erbjuder den förträffligaste lokal för en sådan anläggning, hafva kommitterade, på dessa skäl, föreslagit, att i Wexiö Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 63.
Det bar blifvit förklaradt af mången föregående talare, att med den föreslagna minimivaleuren af 6 ridr 32 sk., det blefve omöjligt alt få några privatbanker. Deruti instämmer äfven jag. Om man nu genom ett sådant beslut ville riskera att icke någon privatbank skulle kunna finnas, sä anser jag ett sådant spel verkligen vara för högt. Det är icke, såsom mången tyckes förmoda, privatbanksbolagen eller deras actieägare, som förlora, utan det är de som hafva spejet i sina händer och ligga öfver, emedan de äga båda hypotlieken och skuldsedlar för att godtgöra sig, men dermot är det allmänheten som förlorar. Om man nu täger känedom om tänkesättet hos denna allmänhet, utom Stockholm, så skall man finna, all den med mycken välvilja omfattat privatbankerne, och anser dem för eli nödvändigt godt, ehuru man här vill anse dem för ett nödvändigt ondt, som bör inskränkas. Jag tror man bör åtminstone göra ett försök att få dessa privatbanker att fortgå ge - 56 Den 23 April e. m. nom denna lag, men dertill fordras, att minioiivalenren nedsättes; oell ehuru jag för mindel anser att det vore lämpligast att bestämma den lill 1 r:dr i silfver, så vill jag likväl instämma med deni, som yrkat en minimivaleur af 3 r:dr 16 sk. b:co. Hr Hjerta: Det torde väl ofia vara händelsen uti yig liga frågor, alt de liesta ledamöter af Huset hafva på förhand sladgat sin öfvertygelse; men orsaken hvarför icke dess mindre långvariga discussiouer öfver dessa frågor uppstå, är den, att dä en eller annan ledamot framställer argumenter eller uppgifter, som icke stå tillsammans med andras öfvertygelse, så anser man sig berätligad och pligtig att icke lemna dera obesvarade. Detta är orsaken, hvarför jag tagit mig friheten alt begära ordet här ännu en gång. Det är ingalunda min mening att förneka, att man anfört sådane omständigheter, hvilka man ansett kunna tjena sorn skäl för sin egen öfvertygelse, angille omöjligheten för privalbankerne att existera med enminimivaleur på sedlarne af 6 r:dr 32 sk.
Då det är efter den ifrågavarande skattens natur, som sakens behandling bör rättas, torde den uppkastade frågan, om Mantalspenningarne äro grundskatt eller en personel afgift, först böra utredas. Ingeft kan neka, att Mantalspenningarne utgå af personer, men det sker pu sätt som grundskatt, olika efter orternes olika godhet. Således har en man af samma yrke i det ena landskapet högre Mantalspenningar, än en dylik i det andra, likasom en gård af lika hemmantal har större skatt, om han är af Kronoän af Frälsenatur. Mantalspenningarne synas mig följaktligen böra betraktas och behandlas såsom grundskatt, hvilken hvarken kan åläggas, nedsättas eller afskaffas, utan genom Konungens och de skatldragandes samverkan. Mantalspenningarnes egenskap, att tillhöra StatsVerkets ordinarie inkomster, lägger dertill en ytterligare vigt; emedan 64 §• RegeringsFormen upptager dem i motsats mot Bevillningar, hvilka böra af BevillningsUtskoltet behandlas, och af Rikets Ständer allena afgöras. Att målet, som således icke kun - 224 Den 24 April e. rn. de remitteras till Bevillnings-, blef hänvisadt lill StatsUtskottet, kail jag väl icke klandra, sfi vidt det angick jemkning i beloppet af Mantalspenningarne. Men sätter man i fråga deras afskaffande, så synes frågan röra en grundlagsförändring. I StatsUtskotts mål gälla 3 Stånds beslut. Om nu deras eller alia \ Ståndens beslut skulle göra tillfyllest, för att med, eller utan, Konungens samtjrcke borttaga liela afgiften, och ersätta henne med Bevillning; så kunde äfven alla andra ordinarie inkomster likaledes afskaffas vid samma Riksdag fråga derom väcktes, och då vore innehållet af 59 och 64 §§. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 29 Maji. 297 i afseende på det begärdte förskottet af 100,000 R:dr. BevillningsUtskottets : Om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen. BancoUtskottets:
Sådant skulle man icke behöfva, i fäll de föreslagna obligationerna kommo till stånd, utan man sålde af dessa och erhöll derigenom penningar på ett för näringarne och deras penniugebehof nästan omärkligt sätt. Hr Gripenstedt har äfven sagt, att dessa obligationer, derest de skulle mottages i upbörden, skulle i stor mängd strömma in i Kronans kassor, och för dem medföra olägenheter. Jag kan icke finna, att några stora sådana derigenom skulle upstå; en fördel måste det nemi. vara, att våra allmänna kassor finge dem till sig, derföre att, under det de kunde behålla dem, ökade de Statens tillgångar genom räntorna och skulle derigenom bereda Regeringen en säkerligen ganska kärkommen inkomst, samt tillika den fördelen, att kassorna icke behöfde, såsom nu, hålla stora kontanta behållningar, hvilka ligga räntelösa. Hr Gripenstedt vet, lika väl som jag, att man haft anledn. beklaga sig öfver sistnämnde, såsom sakerna nu stå, nödtvungna förhållande, och jag kan således icke finna hvad skada obligationerna skulle åstadkomma, utan anser tvertom, att stora fördelar dermed voro förenade. Det sista, som den värde talaren yttrat, gällde tvångskursen på Bankens sedlar; men detta är ett ämne, som egentligen icke tillhör min motion, och som för öfrigt blefve alltför vidlyftigt, att vid detta tillfälle behandla. Jag tror, att om också satsen är riktig, hvarom jag för min del icke vill tvista, det ändock lian hafva sina sidor, att derutinnan göra någon förändring, då det nog är ganska väl, så länge man icke har större tillgång, än vi, af ädla metaller, att de liqvider, man har att göra, kunna utan invändning verkställas med baukosedlar. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Det är ett par af de under diskussionen afhandlade frågor, som jag anser vara af den beskaffenhet och den vigt, att de genast fordra närmare belysning; hvarföre jag, som har äran vara Ledamot af det Utsk., som kom - 406 Den 30 November f. m. mer att behandla Hr Åkermans motion, önskar att få yttra några ord.
Jag, som deltog i Utskottets förslag, får, efter aftal med Herr Lemchen, hemställa, att Rikets Ständer fatta det beslut, Utskottet tillstyrkt samt jag med föga ändring i ordalagen här ofvan återgifvit. Och får jag till stöd derför åberopa de skäl, Utskottet anfört. Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen. / N:o 17. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr HODSChGll, L. V., om ett tillägg antingen i 44 § af gällande Bevillning sstadga eller i 8 § af Kongl. Förordningen angående vilkor en för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker den 18 December 1863. Uti Usta morn. 8:de § af Kongl. Maj:ts den 18 December 1863 gifna nådiga Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, är stadgadt, att den Komité, som för bevillningstaxering satt är, skall före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkare under nästföljande försäljningsår i stad föryttras, derest han sin rätt till bränvinsförsäljning då fortfarande utöfvar. Men som, i slutet af första afdelningen, 44:de §, af sistlidet årsBevillningsstadga, intagen i Kongl. Kungörelsen den 8 Januari samma år, tillkännagifvits, att Taxeringskomités förrättning icke behöfver vara afslutad före Juli månads utgång; bar handt, att Konungens Befallningshafvande fler än en gång utsatt Taxerings-komités sammanträde att börjas först i Juli månad; hvaraf blifvit en ovilkorlig följd, att samma Komité icke kunnat före den 15 Juni, då den ej varit samlad, beräkna ofvan omförmälda kannetal bränvin.
Visserligen synes Frih:n vilja hålla i yxans skaft, när hon skall gå, men besynnerligt nog hindras de flesta derifrån af den s. k. grannlagenhetskänslan, och det är just min erfarenhet härutinnan, som hos mig verkat den öfvertygelsen, att man handlar klokast och rättast, om den, som icke vågar öppet utsäga sin mening, försättes i tillfälle att göra det på annat lagligt sätt. Jag vill icke göra mig till upfostrare af menniskor. Dertill är jag ingalunda passande, utan öfverlemnar åt Frih:n att dermed sysselsätta sig, ifall han skulle finna sådant för sig vara angenämt. Menniskorna, huru de ock må hafva blifvit upfostrade, äro nu emellertid i allmänhet så beskaffade, att de icke gerna vilja, som man säger, gora hvarandra missnöjde, så vidt möjligt är, och Frih:n torde väl också kunna erinra sig fall, då Frih:n varit af denna mening. Således, när man dels icke vill desobligera men ändock utöfva rättvisa, gör man utan tvifvel bäst att försätta den dömmande i tillfälle att fullgöra sina skyldigheter, utan att den, som blifver dömd, vet af hvilken han dömmes. Dessutom finnes en ganska säker garanti mot de missbruk, som Frih:n befarat af ett bifall till motionen, nemi. den beskattades rättighet att klaga öfver den honom ågångne taxering. När saken kommer till domstol, behöfves icke sluten omröstning, emedan der sitta ansvariga tjenstemän, hvilka, i följd af sin ed, äro pligtige att uttala sin öfvertygelse, och de stå till sina medborgare i det förhållande, att något undseende alldeles icke kan ifrågakomma. Jag tror att en sluten omröstning skall blifva ett ganska väsendtligt medel att göra beskattningen så rättvis som rättskänslan hos de skattskyldige räcker till. Jag yrkar fortfarande återremiss. Gr. af Ugglas: Till de skäl Utsk. anfört, anhåller jag få lägga, att någon särdeles stor tillförlitlighet icke är af förslaget att vinna, synnerligast då ledamöterna i TaxeringsKomitéerna, utom Den 1 April f. m. 27 i Stockholm, äro så fåtaliga.
Upsala bibiiolhek har, utom Bibliolhekarien och vice Bibliothekarien, endast en ordinarie Amanuens på stat. Genom enskilt mans stiftelse har val ännu en Amanuenstjenst tillkommit, som, efter stiftaren bär namn af den Lidénska; men innehafvaren af denna tjenst åtnjuter i lön af de testamenterade intressemedlen icke mera än 77 R:dr 9 sk. 5 rst. b:ko, hvartill akademien af egna medel lagt 75 R:dr samma mynt. Och tillsättningen af denna tjenst är icke fri, emedan den, till följe af den _enskilta stiftelsen, vid hvarannan ledighet tillhör en medlem af Östgötha nation. Bibliotheket behöfver en andre Amanuens, hvilkens tillsättning kan ske af den akademiska styrelse med afseende endast på tjenstens behof, och hvars arbetsbiträde bibliotheket kan anlita i högre mått än det ofvan nämda ringa lönebeloppet kan föranleda. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslår jag vördsamt, att, om det af K. M. äskade anslag till bibliotheket i Lund blifver beviljadt, för Upsala universitets bibliothek mätte anslås en andre Amanuenslön till samma belopp, hvilket K. M. begärt' för den andre amanuensen vid bibliotheket i Lund eller 300 R:dr b:ko. Om remiss till StatsUfsk. anhålles vördsammast. Remitterades lill StatsUfsk. Den 31 D ecembcr f. m. 317 Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Osear: På säll jag i milt anförande ang:de Frill. Creutz’s motion redan haft äran anmäla, har det varit min afsigt att väcka en motion om än dring och uphäfvande af conventikel-plakatel, och det är denna motion jag nu anhåller att (å inför R. o. Ad. föredraga. Härefter upläste lalaren följande: .lag föreslår, alt 2:dra mom. i K.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 1 N:o 102. Ank. till E.xp.-utsk. den 7 Juli, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser af Utskottets betänkande, N:o 68. Nämnde betänkande — hvaruti Utskottet, dels livad beträffar frågan om biskopsembetenas afskaffande, utom i Upsala och Lund, om biskopsgöromålens öfverflvttande på domprostarne och lönernas indragning till statsverket samt biskopsprebendepastoraternas förklarande för konsistorielia, uppå anförda skäl, ansett sig förhindradt alt med motionerna i denna del taga befattning, dels ock, hvad vidkomme ifrågaställd minskning i biskoparnes löner, tillstyrkt, att underdånig anhållan hos Kongl. Majit måtte göras, af innehåll, att Kongl. Majit täcktes låta företaga en fullständig undersökning i afseende å biskoparnes löneförmåner, hvarigenom deras råtta belopp blefve utröndt, och derefter till Rikets nästsammanträdande Ständer framlägga nådigt förslag till en sådan ny reglering af desamma, att stiftens styresmäns löner blefve mindre höga och jemnare fördelade än som för närvarande eger rum ; samt att alla de genom den föreslagna regleringen ledigblifvande prebende-pastorater måtte vid nuvarande biskopars frånfällen med egna kyrkoherdar förses och öfriga då möjligen uppkommande disponibla tillgångar användas till löne-förbättringar åt de prester och skollärare, som deraf kunna företrädesvis vara i behof — har blifvit uti den förra delen godkändt, men uti den sednare punkten afslaget af höglofl. Ridderskapet och Adeln och högv. Preste-ståndet, som ansett Rikets Ständer böra till Kongl. Majit ingå med en underdånig skrifvelse af det innehåll, som uti friherre Cederströms vid betänkandet fogade reservation blifvit föreslaget. Deremot har omförmäldta betänkande af vällofl. Rorgare-ståndet och hederv.
Hvarjemte Ridderskapet och Adeln bestämde, att färsk fisk skall få tullfritt utoch införas; 5:o De af Utskottet föreslagne underrättelser biföllos, på sätt de uti Utlåtandet N:o -45 blifvit tillstyrkta, dock med följande förändringar: a) att x och 2 §§, i underrättelserna böra rättas efter det af Ridderskapet och Adeln taitade beslut, att tackjern skall vara till utförsel förbjudet; men att inga andra varor skola vara belagde med hvarken införsel eller utförsel-förbud; b) att de uti Utlåtandet N:o 45, såsom tillägg till g § föreslagna ofd: sedan de blifvit bevisligen kallade, borde helt och hållet utgå; c) att det bestämmes, att den ved, som Utskottet föreslagit, att Svenska fartyg må, utom de i a 4 §• redan uppräknade skeppsförnödenheter, intaga till ett belopp af en famn för hvarje 20 läster af fartygets drägtighet och derunder, må tullfritt utföras;. 6:0 fann Ridderskapet oell Adeln Utskottet? yttrande i Utlåtandet, N:o 45, angående det blifvande beloppet af tullintraden, för det närvarande ej erfordra någon åtgärd; 7:0 biföll Ridderskapet och Adeln Betänkandet J\T:o 2g, med de uti Utlåtandet N:o 45 föreslagne förändringar, rättelser och tillägg uti alla de delar, hvilka ej här ofvan finnas serskildt upptagne. S. D. Då nu å Hyo föredrogs Constitutions-Utskottets den 4 dennes e, m. på bordet lagde Memorial, N:o 58, i anledning af återremisserne af Memorialet N:o 4o> nied förslag, som åsyfta Tryckfrihets-Förordningens återbringande till dess ursprungliga skick, återremitterade Ridderskapet och Adeln nämnde Memorial N:o 58, med anmodan \\W Constitutions-Utskot iet - Prot. Otdr. d. 18 Dec• 1834» 49 tet att, till följd af 2:dra mora. i 56 §.
"Store Gud, hvad kommer åt honom", jemrade sig Annchen och vred förtvinad händerna, under det hon häftigt gick fram och tillbaka i den lilla täppan och såg efter den alltjemt springande Franz Gründler. "Hans utseende blef så förfärligt, då jag sade, att jag älskar Joseph! Himmelens Gud, tänk om han i sin dumhet springer åstad och gör honom något illa. Han slägtas på fadren, säger alltid far, och Mathias Gründler är känd för sitt häftiga lynne. O, nej, jag kan inte dröja längre, jag måste bryta mot fars befallningar; fader Wolf skall ändock alltid beskydda mig. Gud, jag måste till Lützen för att se om någon olycka händer Joseph. Gode Gud, tillräkna mig ej att jag är olydig mot min far." En stund derefter syntes också Annchen på en liten omväg af alla krafter skynda bort mot den lilla staden. När Heinrich Mayer senare på dagen kom hem för att taga sin dotter i en grundlig upptuktelse, var huset tomt. Han sökte öfverallt i de två rummen, han ropade dottrens namn både inne och ute, men något svar fick han ej. Pustande sjönk han ned på den lilla pinnsoffan, under det han i jemrande ton utbrast: "Annchen, Annchen, nu har du styrt det vackert åt mig!" En af katolikernes mest frejdade härförare, någre säga den förnämste, var Albert Wenceslaus Eusebius Wallenstein, en grym, högmodig och hänsynslös man, så snart det gälde att bringa fattade planer till mognad. Han började som partigängare och anförare för det värsta slöddret af krigsmanskapet, och svingade sig under de oupphörliga religionskrig, som Österrike vid den tiden förde, genom den kraft han utvecklade, upp till rikedom och anseende. Emot grefven af Mansfeld vann han såsom den kejserliga härens befälhafvare flere segrar, förhärjade derefter Holstein och vände sig slutligen mot Stralsund för att rycka denna protestantiska stad ifrån den svenska besättning, som försvarade densamma, "om den ock vore bunden med kedjor vid himmelen", såsom hans öfvermodiga skryt lärer fallit.
Derför har också lagstiftaren, vid alla dylika fall uppställt alternativa formler, såsom förhållandet är med den nu gällande borgenärs-eden der det heter ”på K. M. och Kronans vägnar” ”i egenskap af syssloman, förmyndare” etc. Dessa alternativer, böra efter min lanke äfven hädanefter upptagas i sjelfva edsformuläret, på det att eden icke i ringaste mån må vara beroende af domarens godtycke. Hvad nu ordet ”riktigt” beträffar, var det ingalunda min mening, att detta ord skulle borttagas eller stå der allena, ulan ali andra föreskrifter borde dertill läggas, ty såsom jag redan sökt visa, så kan den uppgifna fordran vara riklig ehuru olaglig till sin beskaffenhet och sin form, ty jag kan hafva gjort en olaglig öfverenskommelse med gäldenären. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Printzensköld: För all bevisa Gr. Sparre, det jag i milt embete skulle, för alt nyttja hans egna ord, vara nödsakad att svära falskt, vid begagnandet af det edsformulär LagUtsk. föreslagit, anser jag mig böra fästa Hr Gr:ns uppmärksamhet derpå, att del är min oeflergifliga pligt vid äfventyr af ansvarstalan emot mig från Juslitiekanslerens sida — att reservationsvis bevaka fordringar i uppbördsmäns konkurser. Det händer då att desse uppbördsmäns räkenskaper icke ens äro afslutade, långt mindre inkomne lill Ofver-revisions-deparlemenlet och derstädes granskade, när proclamadagen inträffar så att man icke ens vet 0111 kronan verkligen har någon fordran eller ej. Men icke desto mindre, och för att ej kronan må förlora sin rätt, i händelse den under konkursen är beroende, måste jag efter del föreslagna formuläret svära och betyga all K. M. och Kronan varit innehafvare af fordringen innan gäldenärens ansökning alt få sin egendom afstå mig kunnig blef, ehuru jag, i del ögonblick bevakningen sker, icke ens vet om kronan äger något alt fordra ännu mindre lill hvad belopp.
Hvad deremot vidkommer förslaget att genom en särskild bevillning söka bereda staten ersättning för den frångångna räntan, så kan det icke nekas, att en sådan åtgärd måste vara ganska motbjudande; ty hvarföre skulle denna näring beskattas på ett särskildt och hårdare sätt än alla andra, hvaraf likväl få eller inga torde vara mera nödiga och nyttiga än just denna? Icke heller lärer det kunna anses hvarken rationelt eller billigt, att, då frågan är icke blott om en förmån för qvarnegarne, utan i främsta rummet om en förmån för allmänheten genom näringens digifvande, hvilken förmån måste köpas med en uppoffring, denna uppoffring, eller, med andra ord, den ersättning, som måste beredas statsverket, skulle bekostas endast af qvarnegarne genom en alldeles exceptionell beskattning. Jag tror detta desto mera, som man förut vid många tillfällen afskaffat än den ena, än den andra skattetiteln, utan att dessas ersättande genom andra, särskilda afgifter kommit i fråga, oaktadt vid sådana tillfällen dessa skatte-eftergifter, enligt min öfvertygelse, visst icke haft för det allmänna den vigt och betydelse, som den nu ifrågav:de rörande qvarnräntan. På dessa skäl får jag för min del obetingadt tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag, med den förändring i redaktionen, som Gr. Hamilton uppgifvit, nemi. att den förutsättning, som i Betänk:t står såsom motiv, inflyter i sjelfva beslutet. Gr. Mörner: Sedan den siste värde talaren yttrat sig för bifall till Utsk:ts förslag och han naturligtvis bättre, än jag, bör vara i tillfälle att bedöma hvad Statsverket i detta hänseende tå), torde det vara rättast af mig, att afhålla mig från något vidare yttrande i denna fråga. Det är också mera för sjelfva principens skull, än under förhoppning, att dermed något vinna, som jag begärt ordet. De fleste talare, som förut här bestridt de af mig uttalade åsigter, hafva gjort det under förutsättning, att jag vore en försvarare af den nuv:de lagstiftningen. Det är ett icke alldeles ovanligt sätt att bekämpa en motståndare, att tillägga honom andra åsigter, än han sjelf framställt.