Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han nickade till bevis på, att hon tolkat hans mening; och hon tillade småleende: »Blygsamhet skadar aldrig; men erbjud dig du, i alla fall. Antagen blir du troligen, icke för din egen förtjänsts eller värdighets skull, utan helt och hållet på min rekommendation.» De skrattade alla, och denna ordvändning blef sedermera under sommarens lopp alltid föremål för samma munterhet, då den brukades i ett slags frimurarspråk emellan de tre. Gerda hade verkligen vetat disponera sin väninnas tid så, att Maria kom att tillbringa mesta delen af denna sommar på Aspinge och minsta delen i sitt hem. Öfver sjön var det knappast en timmes tur från Aspinge till Granudden; och så snart Maria dröjt borta mer än en dag, gjorde alltid sjöröfvar-snipan, rodd af unge baronen och styrd af Gerda, ett strandhugg nedanför den hvita villan, och flyktingen uppsnappades. Flyktingen var aldrig helt ovillig att låta sig fånga. Maria var känslig för all värme, och den värme, som strömmade henne till mötes från dessa två, hade snart nog upptinat hennes frusna hjärta. Förtroligheten emellan Maria och Gerda tilltog för hvarje dag. De voro ständigt i hvarandras sällskap, och Gerda försäkrade ofta — med den nyans af lidelse, som skymtade fram vid alla utbrott af hennes känsla — att hon nu icke kunde undvara Mia en enda timme. — När man såg dem tillsammans, dessa två: den spensliga blondinen med det blida anletet och den ståtliga mörka skönheten med det högdragna uttrycket kring munnen och den skarpa fågelprofilen, kunde man icke gärna tro, att den af de båda, som styrde, var den blida dufvan och icke den stolta kungsfågeln! Dock syntes de två fåglarne icke ofta i hvarandras sällskap utan att en tredje, en roffågel också han, kretsade om i deras närhet. Det föll sig från början helt naturligt, sådant förhållandet emellan syskonen var, att Casimir Du Camp, nu som för tre år sedan, skulle få en liten plats med i vänskapsförbundet. Nu som förr nöjde han sig med den plats han fick: som pudel, och han följde dem öfverallt med en hunds trohet. Han var aldrig i vägen; men han var med öfverallt.
D e t är två framställningen af göteborgshemmet från 1850, af gamle Säves h e m, med dess solida enkelrealistiska skildringar af hvardagslif i glädje och sorg, raska o c h lifliga skildringar, rika på het, dess gästfrihet o c h glada ton och ideella intressen, hvilken bildar en så förträfflig bakmålande smådrag, som belysa totalbilden. Särskildt den sistnämnda romanen är en scdeoch grund till den följande rundmålningen af det samhällsmätning af värde, låt vara att den flacka och andligt tomma lif, den nästa generationen gjorde modernt i köpmansstaden. håller sig till ytan af det den skildrar. D e n ger en upprörande bild af rikedomens tomhet, af fattigdom rnidt i öfverflödet. D e n skildrar B l a n d våra nu verksamma författarinnor är ett l i f utan andra intressen än hos herrarne Kust R o e s t kanske den, som har största bon att samla kapital och hos både herrar o c h dasens. H e n n e s sångmö — hvarför skulle vi e j mer att lefva högt, att öfverträffa sina likar i få tala o m en romanförfattares sångmö, det är lyx, att ha ett praktfullt palats o c h g c storju inte versen o c h rimmen, som göra det skrifna artade fester, ett lif, som e j utesluter en simtill poesi V — är en dam med odladt förstånd pel småaktighet i tanke o c h känsla, förenad och förfinad smak o c h känsla, en d a m utan likväl m e d själf medvetande o c h stolthet — all affektation, med mångsidiga intressen och man tillhör stadens tongifvande, man känner öppna ögon, en dam, son » framför allt är välDet är ej med e t t slag R u s t R o e s t vunnit Högsta hönset i uppfostrad o c h s o m aldrig behöfver tänka på plats i vår literatur. Hon har småningom arsin betydelse o c h sin makt. korgen, fru E l e o n o r c Säve, är en förträfflig typ, att vara elegant, därför att hon är det af nabetat s i g till den ställning, hon n u innehar. studerad med ett intresse o c h e t t tålamod, så- turen.
Genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 erhöllo väl skattemännen öfver sina skattehemman lika fri dispositionsrätt, som frälsemännen öfver frälsehemman, derifrån endast undantagne de för kronans behof tjenlige ekeoch masteträd; men denna fria dispositionsrätt inskränktes dock åter genom Kongl. Förordningarne om skogarne i riket den 10 December 1793 och den 1 Augusti 1805, uti hvilka Förordningar 18:de § innehåller förbud för såväl kronosom frälseskatte-hemmansegare att sin rätt till skogens begagnande så missbruka, att fara för hemmanets bestånd och förmåga att skatten utgöra deraf kunde uppkomma. Dessa stadganden, huru ringa inskränkningar uti skattemännens dispositionsrätt öfver sina hemmans skogar de än innefatta, utgöra dock, enligt Utskottens åsigt, obestridliga bevis derom, att lagstiftningen, fastän den åt den enskilda omtankan öfverlemnat hushållningen med och: vården af skattehemmanens skogar, likväl - Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtsk. Betänkande, Åo 36. \*f vä! icke helt och hållet eftergifvit rättigheten att i afseende å desammas förvaltning meddela sådana föreskrifter, som å statens sida kunna pröfvas erforderiige; och då det således Endast skulle vara frälse-jordegare såsom privilegium förunnadt att obehindradt föröda sin skog, tveka Utskotten icke att tillstyrka upphäfvandet af ett för samhället så vådligt privilegium. Utskotten äro nemligen af den öfvertygelse, att, då den i sednare tider enskilde mera allmänt medgifna friare dispositionsrätt
Sedermera hafva, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 9 Augusti 1831, visse med bestämd aflöning försedde fjerdingsman blifvit å någre flere ställen antagne. Angående läns-cellfängelset här vid staden får Landshöfdinge-embetet till alla delar åberopa hvad senaste berättelsen derom innehåller, emedan förändring under sislförflutne fem åren icke inträffat med hänseende till deri omnämnde förhållanden. Den enda och väsendtliga olägenheten att fångar för undergående af ransakning mäste forslas till och från häradslangelserne qvarstår. Ordningen inom fäogelset har varit god och rymning derifrån har ej förefallit. § 5- Stiiiler. Christianstad: folkmängden har sedan 1850 ökats med 703 personer. Enligt mantalslängden för sistlidet år finnas i staden och de under dess jurisdiktion lydande byarne Näsby och Nosaby samt en del af Åhus 3,833 personer, deraf äro skattskrifne 3,671 och skattfrie 2.134; tillhörande af de skattskrifne 113 Kongl. Vendes artilleri-regemente och 92 Kongl. Norra skånska inlänteri-regementet. Undervisningsverket besörjes viii en trivial—skola och dermed sedan 1830 förenade apologist-skolan, en lancastereller folkskola, en flickskola, en garnisonsskola och en fattigskola, alla ändamålsenligt ordnade; dyck synes lärarnes antal vid trivialskolan vara för ringa, med hänseende till det betydligt ökade antal lärjungar. Niiringarne bestå i handel, handtverk och fabriker. Handeln har särdeles under de senaste två åren ökats, anledningen hvartill måste vara hamnens vid Åhus fullbordan och segelledens deremellan och staden återställande, hvilka arbeten för staden medfört en kostnad af 153,394 R:dr 7 sk. 6 rst. banko. I och för segelledens öppnande genom Hernestads grift har ett stats-anslag å 13,333 R:dr 16 sk. banko kommit staden till godo.
– Och tror du ej, frågade Clemens, i det han kastade en vemodig blick på marmorvårdarne, som skymtade mellan löfmassor, – tror du ej, att Försonarens död skall räknas äfven dem till rättfärdighet? – Jag tror det svarade biskopen. – Då Kristus efter döden nedsteg till helvetet, predikade han der förlossning för hedningarnes själar. – O Guds godhet! Han förskjuter intet af sina barn. De förlorade få återvända till hans faderssköte. Ynglingen suckade djupt och tystnade. Petros sade: – Min son, du tänker måhända i detta ögonblick på din jordiske fader, den okände, som gaf dig lifvet. – Ja, du sjelf uppväckte den tanken, när du i afton lät mig skrifva mitt testamente. – Du undrar utan tvifvel, att jag uppmanade dig dertill. – Ja, hvad har jag att bortskänka? Jag kommer ju med tomma händer från Antiokia, der din faderliga godhet öppnade mig utvägar att genom studier bereda mig till mitt heliga kall. Det jag eger har jag ju af dig. Du upptog mig, när jag var ett hjelplöst, öfvergifvet, åt hungersdöden utsatt barn. O, min arma, arma moder! Clemens öfverväldigades af tanken på denna moder, som han icke kände, denna qvinna, som varit i stånd att begå det onaturligaste och rysligaste brott: att förskjuta sitt späda, hjelplösa barn. Han stannade och brast i gråt. Biskopen fattade hans hand och sade: – Min älskade Clemens, beherrska dina känslor! Tänk ej mer på henne! Hon förtjenar det icke. Sjelfva tigrinnan älskar sin afföda och försvarar den i döden. – Tala icke så, min fader, bad den unge föreläsaren, i det han uppslog sina tårfulla ögon. – Jag känner icke verlden och menniskornas hjertan, men jag förstår likväl, att min moder måste varit mycket olycklig, innan ett så vildt beslut fick rot i hennes själ. Tror du ej, att hon göt tårar då hon lemnade mig? Ack, hon gjorde det! Hon var förvildad i den stunden och visste icke hvad hon gjorde.
VÅRA ILLUSTRATIONER. J] N S Ä L L S Y N T FAMILJEGRUPP bjuder Idun i dag bland sina bilder, nämligen en släktkedja af fem leder i rätt uppstigande följd, hvilka alla lefva och nu på en gäng suttit för fotografen. Den äldsta af dessa kvinnor, som således är mormors mormor, hemmansägareänkan ' Lisbet Persdotter i Wigge by, Bergs socken i Jämtland, har uppnått den höga åldern af nära 97 år och ända till för ett par år tillbaka spunnit och förrättat andra kvinnliga arbeten samt har ännu, ehuru kroppsligen försvagad, alla sina sinnesförmögenheter i behåll. Hennes dotter, som på taflan står bakom henne, är 71 år, dotterdottern därbredvid 42 år, dennas dotter 20 år och den sistnämndas lilla dotter — barnbarnsbarnbarnet — som sitter i hennes sköte, är 5 må- nader gammal, de 4 senare släktlederna allesammans friska och duktiga. Den ifrågavarande stammodern har inalles haft 102 afkomlingar, af hvilka dock några aflidit. I lifvet har hon ock en syster, som är 93 år gammal. I denna socken finnes för öfrigt en mängd åldringar, däribland en änka, som är årsDEN BLOMSTERHÖLJDA ALEXANDER-ST. mande kvällen, och jag bredde ut mina vingar o c h bar ljudet in mot land, men det nådde aldrig fram, hade förtonat och dött redan på halfva vägen. Han ropade, tills rösten svek honom, då smög sig en arm kring hans hals och en stämma hviskade i hans öra: » Käre Alli, det kan ändå inte höras, låt oss hellre tala litet med hvarandra, medan vi kunna. H v e m vet, hur länge detta isstycket kan bära oss och sen ». hon ryste och tryckte sig intill honom. Han såg på henne, tills hans ögon fylldes med tårar, och hviskade m e d bruten röst: » Min brud, min unga brud. » Jag sväfvade in m o t land för att se, o m ingen räddning möjligen kunde komma därifrån, men ej en människa syntes, alla hade dragit sig in i sina hyddor, och från fönstren i Sätergården utströmmade ett varmt och gästvänligt ljussken.
Det låg öfver det hela en dämpad glans oeh en oredig färgton, som öfverensstämde med minnet om ett förgånget och det ovissa i en framtid. Fastän jag uppmanat tant att ej vidare spraka om hvad som en gång hade varit, kunde jag likväl ej jaga bort det ur min egen hågkomst, och tilldragelse efter tilldragelse dök upp, en efter annan. Jag tyckte, att jag såg mig själf som litet barn stå i ett af de stora gemaken på Noregård, under det tant synade mig uppifrån och ned samt jämkade på min sorgdräkt, hvarpå hon förde mig in till farbror, som också tog mig i skärskådande, sedan han gifvit mig en kyss, åtföljd af en suck. » Hon är lik Klara. alldeles min hustrus ögon, inte sant? » «Barns oregelbundna ulsende ändrar sig oupphörligen, » sade tant undvikande, i det hon torkade min uppåtsträfvande näsa med tydligt begär att göra en liten ändring. På detta sätt blef jag mottagen, då man fört mig från sorgehuset, hvarifrån jag först sett min far oeh sedan min mor bäras bort. Med ett barns sorglöshet fann jag det emellertid helt naturligt, att jag skulle stanna i en omgifning, där man, å ena sidan tillfölje af en viss likhet och å andra sidan trots denna likhet, omhuldade mig på det ömmaste. » Du är snart en grande dame, » sade tant ofta, och för att befrämja min edukation gaf hon mig det välmenta rådet, att jag i mitt uppträdande skulle söka efterlikna henne. Troligtvis var hon alltför fullkomlig och icke lätt att efterlikna, ty oaktadt alla bemödanden sprang jag i stället för att trippa och det var hardt nära, att jag på österländskt sätt hälsat min farbror, då jag trädde in till honom, för första gången bärande en släpande klädning. Så mild luften var den dagen, huru pingstliljorna doftade och hvilka heliga löften jag afgifvit i den gamla bykyrkan! » Du kom hit i huset som en solstråle, petite, » sade tant, då vi på kvällen sutto tillsammans.
Den omständighet att förseglade packor och lästa kistor hwari förtrodt gods förwaras, ej kunna utan ägarens tillstånd öpnas, och det inneflutna godset följaktcligen icke »värderas, stines efter Riksens Ständers tanka, icke kunna antagas sä som giltigt skäl att icke heller »värdera det gods, svin är tillgängligt och tros tillhöra andre! hälst fvrhällandet synes enahanda med en afliden persons egna gods enär nägot deraf icke är för,Boupteckningsrnän tillgängligt; och af omöjligheten att detsamma dä ,mär - Den 1Z April. 5?5 wärdera ej lärer kunna dragas den följd, att det öfriga som kan beses äfwen barde blifwa owärdcradt. r:o Dä genom mindre kännedom hos dem som Egendomen uppgifwa eller af annan yrsak irring skulle kunna upkomma om någon wiff Egendoms egenskap säsom Bocks eller andras tillhörighet, hwaraf och origtighet wid delning eller godsets utgifwandc kunde härröra, men de r följd af sädane irringar eftcrät och sedan godset more förfkingradt upkommande ersättnings frägor omöjligen skulle kunna efter nägon saker grund afgöras, om sädant hände i afscenle pä gods, som ej blifwit, medan det war tillstädes, till dcff wärdc bestämdt, kunna Riksens Ständer icke annat finna än att -värdering äfwcn af detta gods wore nyttig och angelägen, hälst densamma icke heller kan, om oswannämde försigtighet wid summeringen iagttages, för, ordsaka nägon oreda. z:o Dm det andres gods, som wid uptcckningen i Boet finnes, dä uptccknas, hindrar iväl sädant icke, att före uptcckningen rätter ägare mä kunna fä sin Egendom uttaga, men en erindran om nägon frihet för arfwingar att sädant gods utlemna, synes dock bchöfwa en närmare bestämmelse för att förekomma missbruk. I stöd af hwad sälunda är anfördt, fä Riksens Ständer i underdänighet anmäla, att hwad angär den del af Eders Kongl.
Majit gjorde underdåniga anmälan; huruledes, tvert emot de tid efter annan utgangne Kongl. Förordningars innehåll, uti GuldSilfveroch Tenn-Arbeten ej allenast en märielig olikhet till finheten och halten af stämplade Arbets-styeken befunnits, utan jern val Culloch Silfver - Arbeten , så hos Guldsmeder som flere, utan Mästarens stämpel blifvit försålde, täcktes Kongl. Maj t till en slik oredas förebyggande samt till Creditens styrkande så Insom Utrikes, under den 7 December 1752 utfärda D ess Nådiga stadga, angående en Controll-stämppels sättande på allt Guld, Silfver och Tenn, som thädanefter blefve i Riket förarbetadt, med hvad mera till det åsyftade ändamålets vinnande fans nödigt. Enligt denna Förordning skulle Guldet arbetas af 3me sorter, nemligen: DuGuld af 23 carat 5 grains halt, JPistolett - Stats-Utskottets Betänkan deni 272.1 Guld till 20 carat och 4 grain samt Krono-Guld till 18 carat och 4 grain, dock med q grains remedium på hvardera sorten; Silfverhalten skulle blifva 13 5 lod fint på en mark af 16 lod med |:dels tillåtit remedium ; Hvad Tenn-Arbetet angick, så blef tvastämpladt alldeles förbudet, ulan skulle endast göras fyrastämpladt af Q7 af Hundrade fint, så att tillsattsen böfve 3 på Hundrade, samt trestämpladt lill 83 af H undrade fint, så att tillsattsen derpå blef 17 på Hundrade, enligt 1694 års Kongl. Förordning; — Under denne halt skulle ingen få arbeta af Guld, Silfver och Tenn, vid det ansvar och straff, sorn 3 §. utsätter.
Den öppnade liandelsgemenskapen emellan NordAmericanska Förenta Staterna och Engelska Colonierna i Vestindien, sorn ägde rum i kraft af Engelska Regeringens år 1822 fattade beslut, fortfor under derpå följande fyra år, att* i rörelsen på Ön S:t Barthelemy och i K. M:ts deraf beroende inkomster förorsaka ett lägervall och en minskning, som ej kunde annat än för K. M:t blifva ganska bekymmersamma. De högst betydande förskott, hvarmed K. M:t redan sett Sig föranlåten komma Bartbelemyska Cassan härstädes lill undsättning i och för sådane å densamma anvisa - -i i5o StatsUtskottets de utgifter, hvartill på Rikets Stat ingen.tillgång fanns, roen sorn af behofvet voro påkallade, måste, sedan Colonidns intrader ej längre motsvarade de oundgängeligaste försvarsoch förvaltnings-kostnaderna, hvarken på stället eller i Moderlandet, ännu ytterligare ökas genom betydeliga och årligen växande Summor, ehuru intet tillfälle försummades att, genom indragning af Embeten och arfvoden, nedsätta Utgiflsstaten till minsta möjeliga belopp. När Engelska Regeringen år 1826 förklarade, det tillåtelsen för de NordAmericanska Förenta Staternas fartyg, att besöka Engelska Colonierna, skulle den 1 December samma år upphöra, började roan hysa det hopp att handeln på S:t Barthelemy skulle vinna någon tillväxt. De i Danska och Holländska Frihamnarne, förnämligast i S;t Euslache, vidtagna åtgärder, bestämde K, M;t att under den 717 Jan. 1827 anbefalla utfärdandet af en ny Tull-tariff, hvarigenom dels Tullafgifterna å inkommande och utgående Varor nedsattes till 1,2 a högst 3 procent, dels vissa andra umgälder afskaffades, K. M;t hoppas genom denna författning för framtiden betrygga Coloniens förmåga att utgöra kostnaden af dess förvaltning och oumbärligaste försvarsanstalter, äfven emot Sjöröfvare, men bär ock föresett, att något betydligt öfverskott utöfver hvad dessa utgifter kräfva, ej heller blifver att för framtiden påräkna. De förskotter, K.
Man har sagt alt hamnen icke kunde begagnas af djupgående fartyg, men efter hvad mig blifvit meddeladt, kunna fartyg af 11 fots djup inlöpa i början af hamnen, ehuru den längre fram icke är farbar för fartyg mera djupgående än emellan 7 och 8 fot. Det har äfven blifvit sagdt i en reservation som vidfogals denna punkt, att den omkringliggande trakten skulle vara besvärad af flygsand. Jag tror alt denna olägenhet är sedan lång tid förekommen, ty efter hvad jag tror mig känna finnes der en 100 års gammal plantering som i detta afseende förebygger vådorna. Jag skulle för min del af alla dessa skäl villa tillstyrka Ståndet att bifalla Ulslcs betänk, i denna del. Bien jag anhåller äfven få uptaga en af Hr Bråkenhjelm framställd anmärkn. den nemi., att ehuru han för sin del tillstyrkte andaget, 8 H. 14 210 Den 26 Jani f. m. han likväl icke motsatte sig en återremiss, på det att bolaget borde ställa borgen för det framlida underhållet af denna hamn-anläggning. Jag skulle tro att en så beskaffad borgen, huru lättsinnig man än må vara i värt land att ingå borgensförbindelser, blir svår att åstadkomma, ty det vore en borgen sorn komme att räcka sekler igenom och en sådan lärer väl icke genom lag kunna åläggas, och ej heller lärer den vara möjlig all åvägabringa. Jag skulle således anhålla, att om den värde talaren icke har någon annan anledn. för sitt yrkande af återremiss af denna punkt, han mätte instämma med dem, som yrkat alt densamma må varda bifallen. Frih. Toll, Gustaf:
— Onda tungor; af E. O. Feld. — En sed, dagar 1 0 - 1 1 f. m., 4 — 6 e. m. Adolf Fr. Kyrkogata 9 A I I I. som är en osed; af M. • En vintermorgon i Paris ' hallar; några studier frän franska kö- kets förrum af Alvar Arftvidsxon. (Forts, oeli slut). — Om en god och prydlig bädd; af Premiers ånger ska. [1436] Ebon Hoi. — Maria Mitchell. — Iduns må- c d! Ä t t i k a pä flaskor för utspädning. r Försöken Th. Winborg &lt; &amp; C:is i Stockholm tillverknngar af Obs. Den, som ej är belåten med sända varor, får retournera dem. Profver endast då 20 öre följa. nadsrevy; af t tio Sjögren. — April i februari; af Daniel F — m. Idun IDUN 1898 praktisk veckotidning för kvinnan och hemmet UNDER MEDVERKAN AF ALFHILD AGRELL, LINA BERG (L. S. ), ELLEN BERGSTRÖM, AMANDA KERFSTEDT, ELLEN KEY, LOTTEN VON KR^EMER, SELMA LAGERLÖF. MATHILDA LANGLET, VILMA LINDHÉ, SIGRID NORDLUND (SNORRE), MATHILDA ROOS, ANNA WAHLENBERG, EVA WIGSTRÖM (AVE), DANIEL FALLSTRÖM, JOHAN NORDLING, BIRGER SCHÖLDSTRÖM m. fl. UTGIFVEN AF FRITHIOF HELLBERG STOCKHOLM KUNGL. HÖFBOKTRYCKERIET 1898 IDUNS TRYCKERI AKTIEBOLAG — Iduns Väl kunna äpplen, som man hjärtat Men ej vår kropp vet, ungdom skänka, odödlighet. Frans Hedberg-. INNEHÅLL.
Räntan blifver då efter samma beräkning 8 procent af i million contant. Tredje året börjar invexlingen minska contanta cassan till exempel till hälften I samma moa skall nu utlåningen nedsättas till samma belopp, för att motsvara endast hvad som innestår. Således blir räntan endast 5i procent på den insatta millionen; hvilken ränta mer och mer nedsjunker i mon afcassans förminskning. För att kunna fortsätta Bankrörelsen, måste nu delegarne åter insätta till e\. a5 procent, eller t million. Men då den egentliga ränte vinsten en - Tior till Bancooch Lag-V t sk. Betänk. TV.-o 2. dast uppkommer på den delen af grundfonden, sorn blifvit insatt i säkerbetshandlingar, hvilken, enligt hvad förut är nämnd t, kan beräknas till 3 procent af i million, eller 3o tusen Riksdaler, så måste nu denna räntevinst blifva relativt mindre, då den fördelas på 2 millioner contant insatts, än på 1 million. Snart måste äfven den sista eller 3:dje contanta millionen infordras, så vida eljest rörelsen skall kunna fortsättas. Då måste förrberörde räntevinst ytterligare fördelas på 3 millioner, som gör jemt 1 procent af hela den contanla insatsen, utom de 5 procent, som genom utlåningen inbringas. Förhållandet kan lätteligen blifva sådant, som här är framstäldt. Yid solidariska Banker blifver det ännu mera nedstående alt, för en så vidsträckt ansvarighet, icke kunna åtnjuta någon credit-utvidgning.
Jag anser således lämpeligt att söka förekomma allt missbruk som rnöjeligen kunde uppstå, och ville ej vänta dermed till dess det redan inträffat, och får af sådan anledning reservera mig emot*Höglofl. Utskottets beslut, att endast med 4 s^* för kannrummet och endast för den tid af året då bränning förrättas, beskatta desse stoxe 600 kannors Brännvins-Pannor/ Herr Lagerhjelm tycks motsäga sig, då han på ett ställe säger, att så stora Pannor 5 Sami. 1 B. »4 310 Bevillnings-Utskottets vid Gripsholm behöfvas, för att medelst klarning till Brännvin skaffa förlag under vanna årstiden och på ett annat stalie att vid varma årstidens annalkande, upplag af rå-ämnet måste göras j hvarvid verklig Brännvinsbränning för Ättike-bryggden mäste ske. Herr Lagerhjelm tror att Närings-Idkarens timmeliga lycka kan blifva en lekboll för den växling af rådande begrepp hvarpå Ständers öfverläggningar ej sällan gifva varnande exempel.