Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke sett den omnämnde Schwedensteinen; men jag tycker mig kunna ana, att huru simpel den än må vara, så är det just densammas åsyn på Liitzens fält, som gjort ett sådant intryck på Motionärens och den värde förespråkarens fantasi. Hvilka romantiska ideer uppstå icke af dess snart tvåhundraåriga ålder! Med desse måste associera sig begreppen om den då lefvande generationen, om dess uppriktiga tacksamhet för den store främmande Konungen, om forntidens anspråkslösa men rörande enkelhet. Och liar icke denna sten ännu en annan rygtbarhet i att hafva öfverlefvat Fransmännens vanmägtiga förstörings-begär, som jag på detta rum hört omtalas? Ligger icke i sjelf - Den 4 December e. m. 345 va namnet Schwedenstein ett Monument för Svenskar, som jemte alla sköna minnen skulle försvinna, då den nya Granit-piecen uppsattes? Hvem ansvarar för att ett nytt Monument, ansedt måhända blott för ett tecken till Svenskarnes stolthet, skulle i en framtid respecteras af Tyskarne sjelfva ?; Den tvåhundrade-åriga stenen, den älska» de att se, den stöter icke deras egen Nationaistolthet, den uppresa de visst åter, den skola de plantera omkring ånyo. Lenmora, då forntidens döda Monumenter i fred, och latona oss tillse, om vi ej äga andra värdigare offer att erbjuda den store Konungens minne, då jubeldagen af hans död inträffar. För tvenne sekler sedan uppflyttad i odödlighetens sköte, hvad tillgöra våra processioner och deputalioner till hans oförgängliga ära? Han ser ned på afkomlingarne af det Folk han fordom ledde på upplysningens och frihetens bana, frågande livad de deri förkofrat sig?
E. Hcrgwall af liiilsoskiil r a r hiudrnd att sjiilf f~mulagga sine sppniiktcr iif ver:) Di striktsliiiterslror, en modern insnt.~ i svenslsa laiidsbygdens historia? : fiiivdrogs den sakriku och riil utarbetacle uypsatseu af ~ucd. lie. friiken Torn Gmnstrijm. med sitt fiiredrng B Om Diirpi % fiiljde f1.u llfwgaretcr Vltll~~m kvilideriies vzerneplikt B. E t t viiltaligt och kraftigt 2 stridsrop 9 fiir fredssaken. Hvad tal. ~ i l l e kulla den lrrinliga v: inleplikten iir att viirnn mot u l h ijdeliiggande makter. Ocll den viirsta 3f iless; ~ inakteiiir h i g e t. Kvinnan hnr stor makt, oil1 iclw att hinclru krig sB att begl.linsn Icrigets fasor gellorn att lindra dt! sr " lrac1es lidanclco. Och dartill biir hon Bfven under freclstid l~ereda sig. 31cn fr: uljfiir nllt skall Ilon snrBnc ' L~~ sitt inflytanrlc p5 cltt eiika inge 1nii1liii~1~orn: i stiirre, iidlare begrcyp om iii-u iin deli niedeltidxukti,v: ~ ul) ~) fat.t.niii1r; t~11, att den fiirst ocli frCilust ~ i l n i e s sviidet i hand. Cng !.cfiii. di var det piS8ktigt framfiirda tn1et.s Irorta moning. Och livilkeii kvilili: i instiimmer ej 1iii.1-i af fnllaste hjiirta!
Vid framställandet sk denna fräga bar visserligen inom Utskotten ä ena sidan den öfvertygelse af flera delats, att banken med afseende pä 8ilfverlondens närvarande förbällands till 8edelstoeken, äger fullkomlig förmåga, att utvexlingen genast företaga, samt att densammas oafbrulna fortgång mindre beror ak 8ilfverlondens storlek, än deraf att banken, efter omständigbeterna, kan påräkna sina i utläningsrörelse fästade sonder; bvaremot, ä andra sidan, med äberopsdt stöd ak den uti i af 177g ärs baneo-beglemente, gilne föreskrift, ") den mening ^tk?sts, att bankens *) Lanco-kteglernentet ak lien Jan. 1779 stadgar uti X §., att Verkets ägande reeia kund alltid lior bibeballas vid A ak dess Vexeldanco-skuld, tem^vra/re /anén rcks rnöern/:naL/e. bvilken )>ros>ortion ekter kand bär bringas till kulla Adelar oek dervid underbällas. lS-r. 2, 76.) Lalcul öfver förkAlanöec emellan reela I^onöen ock 8e6el8toclcen meä a58een6e L 8Llfver-utvexllnZen8 beAZ^nnanäe 6en 2 ^an. i8Z2. «5e«le/-»5r ocke». L:dr sk. r. Zl. Opresenterade invisningar ocb Attester öfver lvsättningen ,3,747. 12.
Notarien Lundblad upplåten på 30 år ifrån samma års midfasta, emot ett årligt arrende af 133 tunnor 24' kappar råg, 133 tunnor 24.r kappar korn, 103 tunnor halia samt 330 LU hö och 5,698 Lii halm; och ehuru, jemlikt 7 mom. i nämnda arrende-kontrakt, Lundblad ej är berättigad till ersättning af staten för ifrågavarande af honom lidne förluster, ulan kronan tvärtom förbehållit sig frihet från att efter inträffad, vådeld förse arrendatorn med nya byggnader för egendomens bruk samt ålagt honom att sådana i afräkning på sin byggnads-skyldighet sjelf uppföra; får likväl, på grund, af de skäl, den Nådiga Propositionen innehåller, Utskottet lör sin del hemställa, att Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 63. 17 att Rikets Ständer måtte, med bifall till hvad Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, ej mindre bevilja den af Notarien Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms kungs-ladugård, begärda eftergift af 1852 års halfva spanmåls-arrende för kungs-ladugårdeu, utgörande 66 tunnor 281 kappar råg, 66 tunnor 28* kappar korn och 51 tunnor 16 kappar bafra, än äfven i sådant fall, såsom ersättning åt Strömsholms Kongl. Stuteri för den minskning i dess inkomster, som genom denna eftergift skulle uppkomma, anvisa ett emot värdet af berörde halfva spanmåls-arrende, beräknadt efter 1852 års utaf Kongl. Kammar-kollegium för Westmanlands län fastställda markegångspris eller 9 R:dr 16 sk. för 1 tunna råg, 7 R:dr 20 sk, för en tunna korn och 3 R:dr 32 sk. för en tunna bafra, svarande kontant penninge-belopp af 1,309 R:dr 5 sk. 10 rst. att af Riksgälds-kontorets om händer hafvande medel utgå. Stockholm den 2 Mars 1854-. Bih. till R. St.
Den chrisina religion ålägger oss, att icke önska andra värre än oss sjelfva, och hvad äro vi väl mer rädda för än förlusten af vår frihet. Mosaiska nationens motståndare förege bland annat, att om detta folk vore böjdt för friheten och nationaliteten, så skaffade de sig jord och förenade sig till en sjelfständig stat. Dessa yttranden äro lätt fälda, men omöjliga att verkställa! Ty hvar skulle de väl få en så tillräckligt stor jordrymd, på annat ställe än möjligtvis i Amerikas urskogar, hvarest de med blodhundar och mordvapen skulle fördrifva de gamla innevånare, för att i deras ställe taga landet i besittning. Detta bruk har af andra trosbekännare icke varit ovanligt, men sorn jag tror vara stridande mot de nu ifrågavar. menniskors religiösa tro. Och utom dess fordras lill dylika företag för mycket penningar för millioner menniskors bosättning i vilda och oupodlade land, helst man kan taga för afgjordt, att de, sorn ega större förmögenhet, heldre qvarblifva i del land der de blifvit födda och vanlottade, är. äfventyra att bosätta sig i vilda marker, för att under återstående lefnadsår, endast sysselsätta sig med att strida med vilda menniskor och vilda djur. Ar det bestämdt, att det fria Svenska folket har den oviljan mot dessa fremmande trosbekännare, som det påstås, och således icke vill tillåta någon emancipation, så fordrade väl både billigheten och rättvisan, att de åtminstone befriades från de tunga skattebördor och beväringsskyldigheter, hvarmed de nu äro besvärade, och att det endast ålades dem tullafgifler och bevillningsafgifter för handel och egande hus. Jag har vistats i Götheborg emellan 40 och 50 år, och märkvärdigt nog, så minnes jag icke, att under denna långvariga tid hafva hört omtalas, att någon af Mosaiska trosbekännare, hvars 40 Den 19 Mars f. m. antal under milt sednaste vistande derstädes var omkring 406 personer, varit tilltalade för begångna brott.
Likväl har spår ännu icke visat sig till ett sådant aftagande, utan är tvärtom ögonsken ligast, att ortens väfnadsprodueter börjat vinna en lifligare afsättning i följd af den strängare tullbevakning, som kunnat de sistförflutne åren tillvägabringas i bredd med Quarantaines-anstalterne, och hvarigenom insmuggling af sämre Utländska Bomullstyger förekommits. För öfrigt tillverkas husväfnader, af Ull, Bomull och Linne, inom alla delar af Länet, något äfven till försäljning åt Städernes Invånare; Och synes händighet i Väfnadsyrket allt mera utbreda sig, dertill Hushållnings-Säliskapet ock söker att genom belöningar bidraga. Läderberedningj, oafsedt den som sker vid anlaggde ordentelige Garfverier, utgör på någre ställen i Länet en Allmogens binäring: Den sträcker sig dock egenteligen till grannars och närboendes betjenande. Trädarbetenj beslående af Laggkäril, Träskor, Trätallrickar, Såll, Askar, Korgar, Väfskedar och mera dylikt, förfärdigas af Allmogen på åtskillige Orter, inom Kinds, Wedens och Bollebygds Härader i synnerhet, och föres till afsalu jemväl utom Länet; Dock kan förtjensten på denna binäring i det hela icke vara betydlig. Lieoch Skär-smide drifves såsom bihandtering af Allmogen i några trakter af Kinds Härad; äfvenså der och annorstädes tillverkningen af sammansatte jernoch trä-arbeten, såsom Linhäcklor och Kardor. Det ena och andra egenteligen för Ortens behof och till afyttring inom Länet eller i dess närmaste grannskap. Timmermansoch Murare-Ilandtverket utöfvas såsom binäring af Allmogen i Ahle och Bjerke härader samt en del af Wäne Härad; äfvensom Timmermans-handtverket uti ett par Socknar på 28 Dahlsland, närmast Wermeländska gränsen.
Plocka nu upp hvart endaste gryn, och rensa dem, och koka dem till middag; och Gud tröste dig, om det inte är gjordt tills jag kommer hem!» Så bestäldt, foro drottningen och hennes dotter i fullan ståt till kyrkan, för att möta prinsen; men Ask-ungen skulle sitta hemma på gården och plocka gryn, såsom hennes elaka styf-moder befallt. Det blef hennes göra. När det nu led fram på dagen, att kyrko-folket hade farit, skulle den lilla börja sina söndags-sysslor. Hon fattade så först ett ämbar, för att springa till källan efter vatten. Vid hon nu lopp öfver ängen, kunde hon icke låta bli att tänka både hit och dit; på sin moder som var död, huru huld och god hon alltid hade varit, och på sin elaka styf-mor, och på kyrkan, och på den unge prinsen som hon aldrig mer skulle få se, och allt som hon tänkte blef hon så sorgefull till mods, att hon satte sig på en sten, lutade hand emot kind, och grät bitterligen. När hon så böjde sig ned för att hemta vatten, rann åter en klar tår och föll i källan. Straxt kom den stora gäddan upp i vatten-brynet, och sporde som förut: »skön jungfru, hvarför sitter du här och gråter så?» ’Jo,’ svarade Ask-ungen, ’jag må väl gråta och inte vara glad. Min styf-moder och min styf-syster ha farit till kyrkan för att se den unge prinsen, men jag ensam skall sitta på gården och plocka gryn, och när drottningen kommer hem, får jag ändock inte annat än bannor och hårda ord.’ »Åh,» sade gäddan, »det var en elak styf-mor du har. Men om du vill göra som jag säger, skall du få komma till kyrkan, du som de andra, och jag vill uträtta dina sysslor liksom förra söndagen.» Ja, Ask-ungen tackade för gäddans goda vilja, och lofvade hon skulle visst icke vara olydig i någonting. Gäddan fortfor: »när du nu går stigen fram under björkarne, kommer du till den ihåliga eken som står på berget. I eken finner du en klädning, som du skall taga på dig.
M:l uti en den 17 nästlidne Mars lill Rikets Ständer aflåten Nådig Proposition, äskat, att, till betäckande af hela kostnaden för ifrågavarande resa och samlingarnes ordnande för vetenskapligt bruk, hvilken kostnad uppgått till omkring 20,000 Ridr, och vore större, än att densamma kunde af de å Riks-Slaten uppförda, för bestämda behof afsedda medel bestridas, nämnda summa måtte af Rikets Ständer varda anvisad. Hvad sålunda förekommit och den Nådiga Propositionen i öfrigt innehåller, hafva Rikets Ständer tagit i behörigt öfvervägande, samt, i betraktande af det gagn för vetenskaperne och den värdefulla tillökning i fäderneslandets naturhistoriska samlingar, som genom ifrågavarande resa vunnits, funnit sig böra bevilja den äskade summan, 20.000 R:dr. 16:o. Med förmälan, att den Lutherska församlingen i Paris väl hade egen kyrka, men deremot saknade skolor för Lutherska barns uppfostran, hvaraf följde, att dessa barn ofta blefve af den katholska lärans proselyt-älskande presterskap förledde alt öfvergå till katholicismen, har hos Rikets Ständer blifvit hegardt, all, då nämnde församling vore alltför fattig för alt kunna tillvägabringa dylika skolor, Rikets Ständer måtte till sådant ändamål för en gång lemna församlingen en gåfva af 4 till 5,000 R:dr, samt att Sveriges Minister på stället mätte erhålla uppdrag att bevaka medlens behöriga användande och alt i vederbörlig ordning derför till E. K. M:t afgifva redo visning; Och som Rikets Ständer funnit det åsyftade ändamålet behjertansvärdt, hafva Rikets Ständer, såsom bidrag för tillvägabringande af skolor för Lutherska barns uppfostran, beviljat Lutherska församlingen i Paris för en gång en summa af 5,000 Ridr, alt för ändamålet disponeras på sätt, som E. K. M:l, efter vederbörandes hörande, kan finna lämpligast. t7:o.
Iian ej kan visa behörig redo, fastän, efter Riksens Ständers tanka, detta sistnämnde bör synas li. ka straffbart som det förra, och i synnerhet vid de tillfällen, då det sig Uppenbart visar, att Gäldenären ej kunnat undgå, art vid otnförmälie tid känna sitt obestånd : att vidare såsom en slags btestraffni 11g, det blifvit en så beskaffad Gäldenär, om lian Borgare varit, förbudet att, på Beursea komma, hvilket för man* ga af 48 Jim a 3 Juli. ga af dem icke medför någon olägenhet, och dessutom i de flesta städer, der sådan inrättning icke finnes, ej är verkställbar! : och att Gälde narén blifvit öppet leinnådt, att da han under rättegången ej är vorden häktad , utan njutit säkerhet i sitt hus, få, sedan Dom i Concours-J målet fallit, och hans ansvarighet således redan är bestämd, sjelf välja, om han vill det adorn' de undergå, eller inom sex veckor derefter, un-5 der lika frihet, utom Riket sig begifva, ge-j nom hvilken sistnämnde åtgärd Gäldenären således sättes i tillfälle, icke allenast att undandraga sig all personlig påföljd af dess förfarande, utan ock, att uppenbarlig! gäcka sina Borgenärer i den hilliga väntan, att i framtiden af den förmögenhet, han genom särskilta oförväntade händelser eller egen arbetsförmåga kan samla, vartja för bristen i deras fulla förnöjande godtgjorde. Riksens Ständer .hafva äfven anmärkt, att i Concours Stadgan någon skillnad i påföljderna för Gäldenären icke är bestämd, antingen de tillgångar, dem han till sina Borgenärer afträder, till större eller mindre del förslå till deras godtgörande.
Herr Grefwen och L andk-Ma rskalken trodde alt ingen ting hindrade att ju Friherre Ickl^ncramr. '8 upgisna. plan kunde till pröfning medfölja.aker, remisen till Stals-Utffouet. Ropades Ja. Herr klsjmsrkelr, Gustak. Al StakSUtskottets uplästq betänkande inhämtas, akl IdketS Urgif, ter tarfwa en extra bcwillning af 2^ Million R:d ärligen. Huru det skall ga med ordinarie gamla bewillningen förstår jag ej, men ffall ten äfwen ärligen utgå, som jag tror utgör den nära Million. Således blifwa detze bägge bcwillningar nära 4 Millioner R:v. Desa bewillningar böra mi fem ars tld mgöras af §iL Den r6 December. detta lilla och Medtagna Rike. Finland, Äland »ch Pommern äro nu sranragna Riket, Westerbotten och en del af Wermeland samt flera of eldswädor skadade Stäter, lära nu utgöra en nästan obetydelig bewillning. M den grund torde d n söreflaqne bewillningen knappast kunna utgä färsta äret utan nödrop, längk mindre te fma pasölmnde är, utan underialareS undergång. A't som den Utelöpande Cedelstäckens indragande Uti La q» n jge om capitolers och inlretzene betalande sker, förn-inffas R»ketS rörelse capital: Samma orsak wär» kor utländska i»treflens betalande. När rörelse,capita, let geno», vefla och flera händelser bljfwer förminskadt inom Riker bliswer p.mningen rarare: ech deraf söl, jer att Bewillnmg n i längden bliswer mera tryckande. Stats Ut>kolter innes äfwen förutse en sadan händelse, att mymrt snart inom R'ket skall bliswa förminskadt.
Då ifrågavarande lagstadgande icke ovilkorligen bjuder att den som ej hörsammar kallelse i brottmål skall hemtas, utan endast innehåller att sådant må ske; då det icke vid alla tillfällen kan, innan den angifne blifvit hörd, med visshet bedömas huruvida brottet är af den beskaffenhet att det får åtalas efter två år eller ej; och då det ofta kan lända till besparing af lid och kostnader för så väl domstolen som paller och vittnen, om domstolen bibehålies vid rättigheten att äfven i mindre brottmål, der så nödigt och lämpligt pröfvas, låta hemia den tredskande; så anser Utskottet sig af alla dessa skäl ega anledning till den vördsamma hemställan att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. 1 Stockholm den r8 Augusti 1848. ■m. till fl. St. prat. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Aug., kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af åtskilliga motioner angående förändring i Brottmälslagstiftningen. Till Lag-utskottets behandling hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-ståndet öfverlemuat serskilta memorial, deruti bl il vit yrkadt: i:o af herr Bruce , R. E., att, med ändring af gällande lag, så vidt den angår mened och falskt vittnesmål, straffet för dessa brott måtte bestämmas till tre timmars halsjern på allmän plats samt tre års tukthus. 2:0 af riksdagsfullmägtigen A. F. Sandstedt från Jönköpings län, alt 27 kapitlet Missgerningsbalken om dulgadråp måtte upphäfvas. 3:o af riksdagsfullmägtigen Per Haraldson från Elfsborgs län, att, med upphäfvande af Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, vederbörande underdomstol må tillåtas att bestämma straffet för tredje resan vägran alt undergå uppenbar kyrkoplikt. 4:o af riksdagsfullmägtige Gustaf Bernhard Appelqvist från Blekinge samt Olaus Ericsson och Lars Rasmusson från Bohus län, att de i gällande lag bestämda straff för stöld af växande gröda, och i bete gående kreatur samt för olofligt begagnande af annans hästkreatur mätte skärpas.
och när han kommer, skall du säga att min mor är sjuk och att doktorn är här derför. AMMAN. Nej, men du ska sitta här och vänta honom; Ja, ja; jag skall se till att allt blir bra. Vill doktorn vara god och stiga in hit. DOKTORN. LAURA (öppnar dörren åt våningen.) Min fru! ANDRE SCENEN. AMMAN (vid bordet; tar upp en psalmbok och glasögon). Ja ja! Ja, ja! (Läser halfhögt). En jemmerlig och usel ting Är lifvet, och tar snarligt slut. Och öfver verlden ropar ut: Ja, ja! Ja, ja! Dödsengeln sväfvar alltomkring Fåfänglighet, Förgänglighet! Allt som på jorden anda har Till jorden faller för hans glaf Att rista på den vida graf Ja, ja! Och sorgen ensam lefver qvar Fåfänglighet, Förgänglighet. ANDRA AKTEN. BERTHA [har kommit in med en kaffepanna och ett broderi; talar tyst.] hemskt deruppe! Margret, får jag sitta hos dig? Det är så AMMAN. Åh min skapare; är Bertha oppe än? BERTHA. Ock här har jag något godt åt dig! AMMAN. Jag måste sy på pappas julklapp, ser du. ska ju opp i morgon; och klockan är öfver tolf. BERTHA. Ja, men kära hjertans det går inte an; Bertha deruppe, för jag tror det spökar. Nå hvad gör det. Jag törs inte sitta ensam AMMAN. mina ord, i det här huset är ingen god tomt. Hvad hörde Bertha för slag? Se der; hvad sa jag! Ja, ni ska få sanna Ah, vet du jag hörde en som sjöng uppe på vind. På vind! Så här dags! AMMAN. BERTHA. BERTHA. jag aldrig hört Och den lät som om den kom venster... Ja det var en så sorglig, så sorglig sång, som från vindskontoret, der vaggan står, du vet till FADREN. AMMAN. natt! Jag tror att skorstenarne ska blåsa ner. "Ack hvad är dock lifvet här?
M. begära nedsättande af en kommitté för uppgörande ?af plan till hospitalsväsendets förbättring icke rönt motsägelser, synes frågan hufvudsakligen vara afgjord; men, med afseende på sjelfva ordalagen för den underdåniga framställningen, har mot Ulsk:s förslag bland annat, här blifvit anmärkt, att, om den antoges, Regeringen skulle äga, att, utan afseende på kostnaderna, vidtaga huru vidsträckta förändringar i hospitalsväsendets organisation som helst, till följd hvaraf åtgärden möjligen icke komme att stanna vid blotta förbättringar, utan äfven kunde komma att föranleda betydlig utvidgning af hospitalerna med deremot svarande dryga kostnader, hvilket sednare man genom en förändrad redaktion af beslutet önskar förekomma. För min del anser jag förbättring och utvidgning i förevar, fall stå i sä oskiljaktigt sammanhang, alt den förra icke låter sig verkställa utan den sednare. Yttrandet att hospitalerna tarfva förbättringar innebär ej heller, så vidt jag kan finna, något klander mot hospitalsstyrelsen, helst Utsk. bestämdt förklarat, ”att nuvande styrelse öfver hospitalerne, enligt de för densamma gifne instructioner, under de sednare åren sökt efter bästa förmåga åstadkomma de förbättringar i afseende på vården af de sinnessjuke, som tillgångarne medgifvit. I alla fall är det en erkänd sanning, att vära hospitaler fortfarande tarfva betydliga förbättringar, till stöd hvarför jag tager mig friheten hänvisa till de officiella berättelser jag i ämnet afgifvit och hvilka blifvit till R. St. utdelade såsom bevis på huru oundgängeliga nybyggnader vid och utvidgning af vissa hospitaler måste blifva, om man åsyftar en verklig förbättring af denna sjukvårdsgren i sin helhet, tillåter jag mig att erinra, att, för genomförandet af en ändamålsenlig centralisations-plan, fordras onekligen indragning af vissa hospitaler. Nyköpings hospital är t. ex. ett af dessa; men, då det indrages, mäste utrymme beredas för de der nu vårdade sjuke på annat hospital, t. ex. Wadstena. Detta sednare är dock redan öfverfullt och kan icke mottaga flere sjuke, utan utvidgning.
Förblandar man icke här personen, sorn aldrig synes, med saken, sanningen Och det rätta, som ensamt bör åses? Eller huru känner inan alla Innehafvare så väl af Or bligationer, som af Assignationer ? Har man undersökt hvars och ens förmögenhet ellerCassa? Vetman då bestämdt att Assignationerne innehafvas af sådane fattige, hvilka, såsom föremål för Barmhertighetsverk, förtjena medlidande, framför 3 Procents Qbligationernes Innehafvare? Otvifvelaktigt finnas hvarken Assignation ner eller Obligationer hos några egenteiigen fattige eller barmhertighetshjon Det är kännbart, säger man, för en fattig Torpare eller Soldat, att förlora rågot på de Assignationer de förmenas äga. Det kan ej nekas, men är det mindre kännbart för en fattig Borgare , sorn hvarken äger Torp eller Rote att bebo och tillita, om han förlorar på några 3 Procents Obligationer, som han aflagt eller bekommit för att inköpa både förlag och föda för året, och hvilka han kanske för en ringa penning hypothicerat för att icke svälta ihjäl. Jag känner flera sådana fall, emedan Disconterne upphörde att betala just på den årstid , då Borgaren skulle inköpa sitt Årsbehof och Torparen eller Soldaten inbergat sin Årsgröda. Men huru kan man på blotta suppositioner bygga Ridd. 0, Ad. Prot. IV. B. II. Aid. 7, S. 50 Den 17 Martil, /. tu. så vigtiga Resultater, vigtiga både i moraliskt, politiskt och oeconomiskt afseende, då det är fiåga om ingenting mindre, än att upprätthålla Allmänna Crediten, samt inför en hel Nation ådagalägga oväldig rättvisa och en ädel Caracter? Hvad är inconsequence, hvad är våld och orättvisa, om ej att bland Medborgare, med lika anspråk och rättigheter, göra den ena gracer och sanct,onera den andras lidande?