Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
19 i följd af den konkurrens, hvilken genom en, nog hastig förändring i tull-lagstiftningen framkallats, måste duka under, om densamma icke genom Statens mellankomst i någon ringa mån erhölle understöd, hvarå orten desto hellre kunde ega grundade anspråk, som denna ort hittills mindre måhända än någon annan njutit understöd af det allmänna. — I fråga om öppnandet af nya kommunikationsledetförefunnes, på sätt motionären vidare anfört, en högst väsendtlig skilnad emellan angelägenheten deraf för ett jordbruksidkande och ett fabriksidkande distrikt. Det förra kunde i saknad af kommunikationer visserligen till någon tid hämmas i sin utveckling, men dess förnämsta rikedomskälla, jordens alstrande förmåga eller skogens produkter upphörde icke utan återstode alltid, då kommunikationen en gång öppnades; hvaremot förhållandet vore helt annorlunda med ett fabriksdistrikt, hvars näringsliv i saknad af oundgängligen c? ' O o Ö nödvändiga kommunikationer, måste, under täflan med deraf gynnade likartade anläggningar, aftyna och utdö, samt kunde måhända, oaktadt alla bemödanden, icke mera återväckas. Ett närliggande exempel i detta afseende vore staden Alingsås, hvars genom Alströmers nit anlagda fabriker spårlöst försvunnit. ■—• Sedan numera icke allenast utlandets väfnader, dels mot lägre tull infördes, dels från importorterne på de redan iståndkomne kommunikationslederne med lätthet transporterades, utan äfven de närmare kommunikationslederne belägna fabriker kunde obehindradt öka sin tillverkning och undersälja de mindre gynnade, under det att alla lifsförnödenheter på dessa samma kommunikationsleder strömmade till de större afsättningsorterne, skulle den ifrågavarande från kommunikationsleden aflägsna orten nödvändigt dels förlora på sin tillverkning, dels gå i mistning af den vanliga tillförseln från sitt naturliga handelsterritorium, som på den öppnade jernvägeu försände sin spanmål till andra håll. Detta hade också erfarenheten i nämnde ort redan gifvit vid handen, och örn ej den ifrågavarande vägen, i förhoppning hvarom näringsidkarne hittills, äfven med uppoffring, fortsatt sin rörelse, snarligen komme till stånd, vore redan i den aldra närmaste framtiden de bedröfligaste förhållanden inom orten att förvänta.
Å nyo föredrogs Hr Hjertås, Lars, d. 10 dennes väckta och pä bordet lagda motion om penningeräntans frögifvande. Hr Hjerta: Då den muntliga framställning jag i dag 8 dagar sedan tog mig friheten göra, och hvaruti min motion innefattades, egentligen föranleddes af ett yttrande utaf Hr von Hohenhausen, och tillhör den discussion, som bör åtfölja remissen af bans motion till Bevillu.Utsk.; så har jag sedermera uppfattat min motion uti en mera afskild och bestämd form, och anhåller nu om tillåtelse att fä uppläsa densamma. Hr Hjerta uppläste derefter följande: Att bibehålla ett lands rörelsecapital vid det belopp, som näringarnes ostörda gång och framskridande erfordrar, samt att i möjligaste mån söka förekomma de brytningar och trångmål, som tillfälligt missgynnande årsväxter eller handelsförhållanden kunna förorsaka, genom penningars dragande ur rörelsen, är en samhällsangelägenhet af sä stor och gemensam vigt, att man icke bör undra, om en mängd olikartade förslag lill detta ändamåls vinnande återsynas vid hvarje riksdag. Ibland de orsaker, som åtminstone temporärt kunna verka till rörelsecapitalets minskning inom landet och silfverfondens anlitande, är en stark införsel af utländska varor. Det är derföre naturligt, att man bland annat äfven riktar sin uppmärksamhet på medlen att bibehålla en jemvigt härutinnan, emellan de värden, som landet utifrån hemtar i varor och den tillgång 2ifi Den 17 Augusti f. m. det äger att betala dessa, antingen med egna varors utförande eller fraktförljenster. Ifrän denna synpunkt är det, sorn Hr von Hohenhausen i förra plenum ulgålt, vid det förslag lian väckt, alt söka minska importen pä utländska eolonialoell 9. k. öfverftödsvaror, genom förhöjda tu I la Fgi fl er pä de vigligaste deribland; och inom de andra Ständen barman likaledes sett en och annan motion i samma syftning. Mä det likväl tillåtas yttra den meningen, ali den värde motionären i min öfvertygelse misstager sig om det medel, lian sålunda föreslagit lill ett godt ändamål.
Bönder, som fruktade för den fördärfliga makt hedbons böner kunde hafva vid Guds tron, brukade bära till honom bröd och mjölk för att blidka hans vrede. De kommo äfven nu och funno honom stående orörlig, med fågelboet i sin hand. »Se hur den fromme mannen älskar de små djuren,» sade de och fruktade ej mer för honom, utan lyfte mjölkämbaret till hans mun och förde brödet inom hans läppar. Då han ätit och druckit, dref han bort människorna med onda ord, men de logo blott åt hans förbannelser. Hans kropp hade för länge sedan blifvit hans viljas tjänare. Med hunger och slag, med dagslånga knäfall och veckolång vaka hade han lärt den lydnad. Nu höllo järnhårda muskler hans armar uppsträckta under dagar och veckor, och då ärlehonan låg på äggen och ej mer lämnade nästet, uppsökte han ej sin håla ens under natten. Han lärde sig att sofva sittande, med uppsträckta armar. Bland öknens vänner finnas nog de, som gjort större ting. Han vande sig vid de två små, oroliga fågelögon, som blickade ned till honom öfver nästets rand. Han gaf akt på hagel och regn och skyddade boet så godt han kunde. Så slipper honan en dag lös från sin vakt. Båda ärlorna sitta på boets kant, vippa med stjärten och rådslå och se hjärtligen nöjda ut, fastän hela nästet tyckes vara fullt af ett ängsligt pipande. Efter en liten stund sätta de åstad på den allra vildaste myggjakt. Så fångas mygga efter mygga och föres hem till detta, som piper uppe i hans hand. Och då maten kommer, pipes där just allra värst. Den fromme mannen störes i sina böner af detta pipande. Och sakta, sakta sjunker hans arm på leder, som nästan mist förmågan att röra sig, och hans små eldögon stirra ned i boet. Aldrig hade han sett något så hjälplöst fult och uselt: små nakna kroppar med några glesa dun, inga ögon, ingen flygkraft, egentligen blott sex stora, gapande munnar. Det kom honom så underligt före, men han tyckte om dem just sådana de voro.
Under den 19 Septemher 1827 har Kongl. Majit jemväl förordnat inrättandet af ett PostContoir i Wanäs, ifrån hvilket Posten 2ine gånger i veckan skall afgå till Mariaestad och derifrån tillbaka till Wanäs. Detta PostContoir har, i anseende till flere förberedande åt gärder, dock ej förr än innevarande år kunnat öppnas. Om öfvertagandct af och ansvaret för Postföringen emellan Drottningholm och Stockholm emot en ersättning af 5o Ridr Banco årligen är öfverenskommelse emellan Ståthållare-Embetet å nämnde Lustslott och ÖfverPostDirecteurs-Embetet, på Kongl. Majits Nådiga befallning den 3 October 1827 träffad, hvarigenom den Lön, af 67 Ridr 16 sk. med 6 derunder begripne Tunnor Spannemål, som Postmästaren vid PostContoiret å Drottningholm, enligt nu gällande Stat, åtnjuter, kommer att vid innehafvarens afgång besparas. Till följd af Kongl. Majits Nådiga Bref den 4 Maji 1827 är af ÖfverPostDirecteurs-Embetet den i5 påföljde Junii Contract afslutadt med Götha Canal-Bolag, om förfärdigandet vid Motala Verkstad af ett nytt Ångfartyg, att begagnas för Sjöfarten emellan Greifswald och Ystad, samt sednast 2 år och 2 månader derefter eller sist den i5 Augusti 1829 lefvereras i Ystad eller annan tjenlig Östersjöhamn, emot betalning derföre efter räkning, med tillägg af 10 högst i5 procent, såsom Verkstadens vinst på beställningen; i förskott hvarpå och då Kongl. Majit ej fästat något afseende på ÖfverPostDirecteurs-Embetets underdåniga hemställan, i skrifvelse den 7 April 1827, om borgens ställande, 3o,ooo Ridr Banco blifvit utan någon säkerhet för PostVerket, af Postmedlen utbetalte. Ångfartyget skall, efter hvad upplyst blifvit, dock ännu icke hunnit blifva lill alla delar färdigt.
Sl:s B anko-UIskall. Transport Vid Låne-Kontoret i Malmö. Utlåningen med omsättningsrätt. Diskonteringen för handel och näringar Utlåningen för dito dito Kassa-kreditiv åt enskilde Utlåningen på aktier och publika papper Vid, Läne-Kontoret i Wisby. Utlåningen med omsättningsrätt Diskonteringen för handel och näringar Utlåningen för dito dito Kassa-kreditiv åt enskilde Kreditivet till Riksgälds-Kontoret i Gefle . Christianstad i Blekinge dito Kongi. Skillnaden 82,700 - utgöres af följande medel, nemligen: Uppoch Afsltrifnings-medel: fnsatte lios och använda vid Banko-Diskont-Verket 78,600. dito dito vid Malmö Låne-Kontor. Upplånade Sparbanks-medel af Wisby Låne-Kontor och derstädes använda 2,600. 82,700. Berättelse Ull R. St:$ Banko-Utskott. 21 § 26. Af föreslående redogörelse inhenitas att beloppet af utestående lån mot pant af guld och silfver, den 27 nästlidne September utgjorde allenast B:ko R:dr 66,406. pant »f guld Och som, efter nästlidne Mars månads utgång, omsättning af förut utgifna lån mot 1 omförmälde pant icke är vorden beviljad, hvarigenom göromålen i och för denna rörelse betydligen förminskats, har arfvode! för besörjandet af samma rörelse från och med påföljde April månad blifvit nedsatt till I\:dr 700 efter år räknadt. § 27. Under åberopande af 46 § i Revisorernas berättelse, angående en af FullmäkFörklaring af tige meddelad förklaring af stadgandet i 150 § af Banko-Reglementet, anse FullBanko-regli mäktige sig böra lästa uppmärksamhet på angelägenheten deraf att nämnde stad-mentets 150 *• gande må erhålla den förändrade uppställning, hvartill Kongl. Förordningen om Svenska Jern-effekters stämpling af den 12 Januari 1855 föranleder. § 28.
Jag har begärt ordet i anledn. af Frih. von Kraemers yttrande , till försvar för maximum och minimum vid arrendet pä kungsgårdar, hvilket sedermera jemväl blifvit underslödl af Hr von Troil. Låtom oss se hvad följden blifver af eli sådant stadgande. Landshöfdingen, i samråd med sina ekonomi-räd i hushällssällskapet, bestämmer efter bästa förstånd ett maximum efter det skick, hvaruti en gård sig dä befinner. Gården blir utarrenderad lill en jordbrukare, som förstår att ordna ett jordbruk. Han förvandlar dessa några tusen tunnland jord lill ett tio gånger så högt värde. Efter tjugo år kan det af landshöfdingen och hushällssällskapet på goda grunder bestämda maximum komma att icke utgöra tiondedelen af hvad minimum borde vara. Man säger, ali detta betyder ingenting, emedan det blir arrendatorn eller hans enka och barn som vinna derpå, utan alt samhället något förlorar. Jag frågar eder, mina Hrr, hvem af er förvaltar en enskild egendom på det sältet, att lian icke vid en ny ularrendering lämpar arrendesumman efter egendomens förbättrade skick? Jag mäste säga, att sådant bär vittne om att man icke sträckt sig långt in i kunskapen om sältet att förvalta Statens egendomar. Exemplet af Lunds domkyrkohemman är icke eller dugligt. Ett maximum och minimum var nyttigt för dem, emedan kyrkan derigenom fick en verklig inkomst, dä deremot hon förut, genom fogdarnes prmdalioner och allsmäktighet, vid dessa hemman haft nästan ingen vinst; men i afseende pä kungsgärdarne äro samtlige Konungens Bef:h:des pligt, att tillse del rätt sker, och örn någon försummelse inträffar, så auslälles laga syn och de felaktiga vräkas. Gr. Spens, Jacob Melcher: Jag instämmer i Frih. Cederströms och Gr. Mörners anhållan om afslag på sednare delen af betänk. Jag skall icke vara vidlyftig och icke öka de anförda skälen med mera än en anmärkning, som likväl förefaller mig vara af särdeles vigt. Jag har nemi. efter ett uppmärksamt genomläsande af betänk., icke kunnat finna huru och på hvad sätt dessa föreskrifter skulle kunna blifva verkställbara.
Men antagom till exempel, att 3 Procents Obligationslnnehafvarne vöre förmögnare och bättre tå 1 te en förlust, aldrig borde detta blifva ett antagligt skäl till deras uteslutande från lika fördelar, sorn Assignationslnnehafvarne; vore det icke att haft när gilla samma Principer i Samhälls-läran, som man någon gång hört anföras af Samhällets största förbry. tare, som säga: ”Vi göta ej sä ondt, vi söka ”blott att dela lika, ty vi taga af de rika och ”gifva de fattige ” Jag är öfvertygad att hvarken Assignationseller 3 Procents ObligationsInnehafvare skola finna sig vid ett sådant dels ningssätt serdeles smickrade och tillfredsställde, de förre emedan de erhålla en nådegåfva, som de säkert aldrig med sådana vilkor önskat och begärt, de sednare , emedan de härutinnan se intet annat än mannamohn, hittills alldeles oerhörd och ännu aldrig utöfvad af de enväldigaste Curatorer , och äro icke Riksens Ständer här att anse såsom Curatorér, de der opartiskt och efter samvete böra lika vårda alla sina Creditorers bästa ? Men kan man handla mera partiskt och Dett 17 Marti:, f. ttt. 51 egenmägtigt, än att, Creditortme ohördan, offenteligen till en del Borgenärer utbetala fulla Summan genast, medan man rabatterar från den andra circa en sjettedel , utan ock, hvilket är för många långt värre", betager dem friheten att genast få begagna sina penningar, en omständighet, endast och allenast fördelaktig för Procentaren, men som säkert skall för många göra tötlusten drygare, än den kanske någonsin blifvit vid en ordentelig Coneours* Hade man besinnat allt detta j hade mart mer lyssnat till den lugna pröfningens och billighetens röst, än till skriket, ensidigheten och egennyttan j aldrig hade man kunnat falla på Förslag, sorn , lindrigast sagdt, äro blotta half_mesurer.
I sådana hem får man intrycket att människorna äro till för möblernas och rummens skull, icke dessa för människornas. Äfven sådana "stilfulla" rum sakna sålunda, för en djupare estetisk blick, värklig stil. Ty rum böra ej värka som vore de tillkomna för sin egen skull. De böra vara ett uttryck af invånarnas personliga behof och smak, af deras minnen och känslor, af deras historia. Mormors gustavianska byrå kan mycket väl finnas bland nyare möbler, men man bör blott icke störa dess ädla enkelhet genom att sätta modärnt småplock på densamma. Farfars tunga länstol behöfver alls icke flyttas upp på vinden, endast skjutas in i ett hörn, där den icke står i vägen eller än hällre: där den inbjuder till hvila för att betrakta en vacker utsikt eller tafla. De små 1700-tals-taburetterna kunna gärna passas in mellan modärna möbler, men bara inte klädas med ett möbeltyg, som hör till en alldeles annan stil, utan t. ex. med något småblommigt eller randigt i ljusa färger. Hvitmålade möbler kunna godt blandas med mahognyeller valnötsmöbler, men däremot borde man hälst undvika alla imiterade träslag. En afdelningsskärm är nyttig i sängkammaren, men står oftast blott i vägen i förmaket. Det är icke nödvändigt att hvar byst erhåller en piedestal, men ytterst viktigt att ingen byst ställes på något af plysch omlindat föremål, ty det mjuka tyget ger intet intryck af bärande kraft. Det är sådana och tusen andra ting, en kvinna lär sig inse, när hon vid valet af hvarje sak frågar sig om den har stil, d. v. s. ej blott motsvarar sin uppgift, utan klart och fulländat uttrycker den, genom att ändamål, form och dekoration harmoniera med hvarandra. Hvarför är t. ex. den korta och tjockhalsade vinflaskan fulare än en långsmal och finhalsad? Först och främst emedan man mindre lätt häller ur den förra. Hvarför är en tallrik vacker, när dess kant prydes med väl stiliserade blommor, men däremot ful, när den har en dalkulla eller ett landskap i bottnen? Emedan det är löjligt att äta på en dalkulla eller ett landskap! Hvarför är det enfärgade blomglaset vackrare än det med blommor målade?
Maj.ts Nådiga Proposition N.o 23. sr Hvad i sådant afseende anfördt blifvit har Kongl. Majrt i Nådigt öfvervägande tagit, och vill, på grund af ofvanuppgifne förhållanden samt med afseende å dem, som för Svenska kopparmyntet hittills egt rum, nu till Rikets Ständers antagande i Nåder föreslå, det utmyntningsgrunden för kopparn sålunda jemkas, att hädanefter af ett skeppund koppar komma att präglas Tvåhundrade Riksdaler Banco i sjettedels eller fjerdedels sk. samt Tvåhundradefemtio Riksdaler i hela och halfva skillingar; hvarförutan det visserligen vore lämpligt och för allmänheten beqvämt, att bär, såsom i Norrige, präglades penningar af koppar på två skillingar Banco, helst behofvet af småsedlar derigenom betydligen minskades, hvilket sistnämnde kopparmynt altså kunde utmyntas lill Trehundrade Riksdaler af Ett skeppund koppar. Kongl, Majit har föreslagit ett drygare utmyntnings-förhållande för det smärre myntet, fastän detta är kostsammare att tillverka, emedan det eljest skulle blifva alltför litet och svårt att handtera. Dessutom utmyntas alltid minsta beloppet i skillingarnes högre afdelningar, men ett vida betydligare i halfoch helsamt dubbel-skillingar, hvadan utslaget i afseende på kostnaden egentligen bör efter dessa beräknas. Kongl. Majit tvekar så mycket mindre att, i afseende på dem, föreslå utmyntnings-förhållandena, 2Öo till 3oo RidrBanco per skeppund Stapelstadsvigt, som möjligheten af att, ulan olägenhet, använda detsamma, icke allenast vitsordas af de här ofvan intagna, från andra Länder samlade, uppgifter om kopparmyntningen, utan bestyrkes än ytterligare samt i högre grad af framgången med de under åren 1799 — 1802 här i Riket utgifne Riksgälds-Contorets polletter å * och i skilling. Ett skeppund Stapelstads-vigt koppar utmyntades nemligen till 25o Ridr Riksgäldsmynt, motsvarande 166 Rldr 3a sk.
Dessa så kallade ”Artilleri-Båtsmän” utgöra cirka | af hela båtsmanshållet, samt skola, om de ändamålsenligt behandlas och instrueras, blifva af ganska stor nytta för vapnet. Deras antal, som med den fördelning af båtsmans-kompagnierna emellan kustoch yttre sjöförsvaret, hvilken bär ofvan angifvits, skulle utgöra 716 man, blir dock otillräckligt. En Kommendör till hvarje kanon synes väl åtminstone böra vara att tillgå. Dertill erfordras 712 man. Då i betraktande tages det stora antal artilleri-arbeten, hvilka under ett krig måste på stationerna utföras och hvartill folk af både skicklighet och pålitlighet är af nöden, om det vigtiga vilkoret att hålla krigsfartygen i full verksamhet skall kunna uppfyllas, hvilket, alltid behöflig!, är af desto större inflytande, ju mindre talrik krigsmaterielen är, så kan dertill, äfvensom till betäckande af de vakanser, som af flerfaldiga orsaker inom personalen uppkomma, en mindre styrka af dertill tjenligt manskap än 450 man, utöfver hvad till Kanon-kommendörer erfordras, icke anslås. Då likväl de nuvarande Ar - 28 Kongl. Maj:(s Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. lilleri-båtsmännens antal icke kan utsträckas utöfver det nu bestämda, såvida återstoden af de uppfordrade båtsmännen skall blifva tillräcklig till de arbeten och sysselsättningar, som vid stationerne äro desamma anvisade, så framställer sig oemotsägligen behofvet af att öka de fasta korpsernes antal med en motsvarande styrka, hvars hufvudsakliga sysselsättning skulle blifva att användas lill förutnämnde artilleri-arbeten samt undervisas uti allt, som för en skicklig sjö-artillerist är af nöden alt känna, samt således äfven turvis öfvas på det yttre sjöförsvarets fartyg. Denna trupp, hvilken man ansett böra benämnas: Kärf vade Artilleri Båts mans-korpsen, skulle ställas under befäl af flottans officerare och således icke i detta afseende betunga hufvudtilelns anslag.
Jag får fästa uppmärksamhet derpå, att ehuru ångbåtarne äro enskild egendom, möter ingen svårighet, att meik dem transportera trupper, enär dessa fartygs turer äro på förband i allmänna tidningarne kungjorde, och de hafva sin taxa, efter hvilken trupper, likasom andra passagerare, Lunna föras. Gr. Horn: Då jag sist uppsteg för att yttra mig i denna fråga, fäste jag mig särdeles vid den af mig kände omständighet, att man vid sista riksdagen , hufvudsakligen i Bonde-St. och äfven från Regeringens sida, afsåg omöjligheten att höja skjutslegan till det belopp, som -erfordrades för att entreprenaderne skulle bära sig sjelfve. Det var ur denna synpunkt, jag betraktade nödvändigheten deraf, att ingen förhöjning i skjutslegan skulle medgifva.* annorlunda än v i 11- koriigen, såvida entreprenader blefvo ingångne; men då numera opinionerna, efter hvad jag hört, tyckas vilja jemka sig derhän, alt man vill hafva en skjutslega motsvarande besväret, förfaller mitt argument. Då anser jag endast behöfligt att en bestämd befallning af K. M. lemnäs Dess Befalln:h.‘de, alt skjuts-entreprenader genast skola bildas. Det kan ganska calhegoriskt stadgas, att så skall ske, och Den 19 Februari f. m. 30 1 det behöfves blott polismaktens mellankomst, för att trygga den resande, äfvensom entreprenören för alla oordningar. Hvad Hr von Hartmansdorff nämnt om de skjutsandes belåtenhet bör icke lemnäs obesvaradt af den, som, lika med mig, är af alldeles motsatt öfvertygelse. Boiide-Si:s enhälliga tankar om skjutsbesvärets tryckande börda som vid sista riksmöte gjorde sig gällande, ultryckes äfven vid detta i talrika motioner.
Prof. 1856—1858. 4 Sami. 1 Åfd. 4 liand. 16 Haft. 1 Stals-Ulskottels Utlåtande JVt 251. helhet, i elt sammanhang inkomma med yttrande i frågan om löne-förböjning för ar 1857 åt embelsoch tjenstemän m. fl. vid stater och korpser under Riksstatens samtliga Hufvud-titlar. Af Utskottet jemväl tillbandakomne protokoll öfver de bos sistnämnda tre Riks-stånd förda diskussioner i förevarande fråga inbemtas, att, med undanlag af endast tvänne ledamöter utaf Borgare-Ståndet, alla de talare inom såväl delta, som de andra två Stånden, hvilka yttrat sig i ämnet, yrkat, att Utskottet måtte taga i förnyadt öfvervägande frågan om löne-förhöjning för näst lidet år åt Statens embetsoch tjenstemän samt dervid tillse, om icke tillgångarne medgåfve, att en dylik förmån dem förunnades. Desse talare, af hvilka några åberopat innehållet af de Utskottets förra betänkande åtföljande reservationer, hafva, till stöd för löne-förböjningens beviljande, anfört åtskilliga skäl och omständigheter, hvaraf de hufvudsakligaste må här omförmälas. 1 anseende lill den stegrade lefnads-kostnaden, hade Rikets Ständer funnit en löne-förbättiing för embetsoch tjenstemännen i allmänhet vara af bebofvet påkallad samt äfven tilldelat de fleste af dem, hvilka tillhörde de af Rikets Ständer före ifrågavarande återremiss pröfvade löne-slater å 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:te Hufvud-titlarne, en sådan förmån för den kommande, numera inträdda, statsreglerings-perioden. På samma grund fordrade billigheten, att de äfven för år 1857 finge komma i åtnjutande af en dylik löne-förbättring, helst nyssnämnda år icke vore det första utan det fjerde, hvarunder prisen å lifsmedel i hög grad stegrats.
Måhända har man vid bestämmandet af det föreslagna beloppet förmodat, att någon behållning derå skulle upstå, som kunde reserveras från det ena året till det andra; men sådant har resultatet hitintils icke blifvit. Då man emedlertid icke på förhand känner öns inkomster, är det likväl möjligt, att dessa i framtiden kunna så ökas, att af anslaget en besparing kan upkomma det ena året, under det ett annat år deremot brist kan visa sig. Ett sådant förhållande är äfven antydt uti det af Utsk. föreslagna stadgandet. Jag skulle tro, att, om Hrr Fullmäktige ville taga kännedom om de vilkor, hvarpå kolonien af Slaten öfvertogs, de skulle deraf finna, alt Statsverket måste fylla den brist, som vid bestridandet af utgifterne i och för kolonien kan upstå emot inkomsterne af densamma. Skulle likväl punkten blifva af R. o. Ad. återremitterad, hoppas jag dermed åsyftas icke en inskränkning uti stadgandet utan ett amplifierande deraf, så alt Fullmäktige icke må kunna hysa någon tvekan att godtgöra den brist, som vid öns förvaltning möjligen kan upstå. Räkenskaperne för ön granskas af R. St:s revisorer, och skulle någon obehörig utbetalning hafva egt rum, blir sådant nog vid denna granskning anmärkt, men ingalunda ega Fullmäktige alt tillvälla sig någon inspektions-rält öfver ön och vägra medlens utbetalande. Jag tror mig således kunna bifalla betänk, i dess närvar, skick, men skulle en älerremiss af Ståndet beslutas, bör den väl, såsom jag redan nämnt, afse ett amplifierande, men alldeles icke en inskränkning i nu gällande föreskrifter. Gr. Lagerbjelke: Såvidt jag kan förstå, mäste afsigten med punktens återremitterande vara åstadkommandet af tydlighet uti det ifrågavar. stadgandet. Om sättet för vinnandet af denna tydlighet 250 Den 26 Juni e. ni. kunna meningarna visserligen vara delade, men enl. min åsigt kan denna tydlighet till vägabringas genom uteslutandet af ordet ”förslags” framför ordet anslag. Den siste talaren har omnämnt, att R.