Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen väl tydligen bestämde i hvad ordning ständig rotering kan tillkomma , men deremot och sorn det blifvit utredt och medgijvet, att Nyeds Socken icke är verklig Bergslag j sä fann K. M:t deraf följa att hemmanen ej böra undgå erläggandet af den eller de afgifter j som oroterade hemman efter Författningarne utgöra j äfvensom Nyeds Socken ej kan undandraga sig en sä beskaffad rotering j som genom 33 §. af 1810 års Riksdagsbeslut är stadgad. 356 Stats-Utskottets Det skulle väl synas som frågan om Bergslagsfrihetens Upphörande härigenom blifvit en gang för alla sluteligen afgjord, destohällre som högstberörde Resolution äfvenledes såvida gått i verkställighet utan motstånd, sora Rotefrihetsafgifter blifvit uppburne för de 2tne åren i8i5 och 1816, hvilka närmast efterföljde den fred, då de af Bergslaget redan uppsatte extra RoteringsSoIdater frigåfvos. Likväl visar det sig af handlingarne, att Vederbörande ej allenast reclamerat de redan eriagde RotefrihetsAfgifterne, hvarom tvänne mål uti K. FinaneeExpeditionen äro hvilande, i afvaktan på hufvudfrågans afgörande, utan ock, med anledning af den undersökning, som varit en följd af R. St:rs vid 1818 års Riksdag yttrade begäran om granskning i allmänhet af Bergslagernes Privilegier, ånyo bringat å bane frågan om Nyeds Sockens rättighet, att åtnjuta BergslagsPrivilegier, hvilket föranledt till en vidlyftig skriftvexling enligt hvilken de i ämnet hörda authoriteter yttrat rakt stridiga meningar i afseende på afeller tillstyrkandet af Bergslagsfrihetens upphörande; hvaremot hvad angår förhållandet med Privilegiernas tillkomst och beskaffenhet äfvensom Nyeds Sockens närvarande tillstånd, uppgifterne dels helt öfverensstämma med, dels icke äro stridande mot hvad som redan år 1807 af RoteringsCommissionen yttrats.
Men detta Den 21 Augusti. 1123 detta oagtadt fruktar jag dock härtil än mer behöfwes om de af Utskottet päräknade Länen stall bekomm s, D ck tror jag detta säkrast kunde och stE winnås om jemte den af Ulstottet projecterade Lonuageris och Riks - Stäadeus Garantie, D ste nu genast stadgade såsom en Grundlag at ingen Eho det wara mä utan at ar-ses säsom Rrks-sö?rädare stall nägonsin wrd Riksdagär eller annars fä gora nägöt försök än mindrö Proposition, som i ringaste mätto kunde förändra eller förringa den Garantie som Konung och K tänder nu gifwer ej allenast för det nu gängbara Banco och Riksgälds Myntets fulla inlösning efter den Valeur eller Wärde och numeraire det nu innebafwer i jemförelse med L anquens nu warande flinthärda Riksdalrar, utan och et lika förhällande med alla de Län som til Rikets högst trängande behofwer skulle nu kunna erhallas Ty utan at denna säkerhet med oomkulsiöteliga Lagar stadgas, bäve för Rikets Sedelmynt sorn ock de nu föresiagne Länen uppä Stats-ContoiretS Reverser, sä fruktar jag at knappt nägon och wisit icke tilräckeliga Länesummor kan obtinerasOch hwad billigare än at den som bäfwer Pennrnge-förmögenbet, njuter lika säkerhet i Lagen för sin ägande rätt, som den som bar fastighet. Om Högloft Ridderstapet och Adeln godkänner besia mina anföranden, torde icke allenast detta i underdånighet Kongl. Mast andragas, utan ock de öfriga Respective Ständen härom genast underrättas eller ock hela detta Ärendet til Stats-Utskottet ätersörwisas Friherre bl g NN er kielm, iHrs ^UAUSt, up läste til Protocollet följande: Näp - 1124 Den 21 Augusti.
Han gick icke mera till källaren för att dricka toddy, utan satt oftast hemma i en skinnklädd stol och stafvade i en gammal bibel. Han föll af och blef tyst och besynnerlig, och det gick icke ett år, förrän också han var död och lagd i jorden. Sonen Fredrik tillfrisknade så småningom; men han blef aldrig färdig med sin prästexamen, ty både hans fattningsförmåga och hans minne hade blifvit försvagade. Man såg honom ofta gå med blommor till Magdas graf; han gick framåtlutad och mycket fort, ja, han nästan sprang, som om han haft en mängd angelägna ärenden att uträtta, och merendels hade han också ett par böcker under armen. Till slut blef han alldeles svagsint. Och sotarfrun ? Hon tycks ha varit en stark natur. Det finns människor, som icke egentligen äro samvetslösa, men som aldrig af sig själfva falla på den idén, att de ha gjort något oriktigt. Det kan hända, att en karl med blanka knappar i rocken slår dem på axeln och ber dem följa med: då vaknar samvetet. Men till fru Wetzmann kom ingen. Hon satte sin styfson på en inrättning, då han blef för besvärlig hemma, och hon sörjde sin man, som skick och bruk är, och därefter gifte hon om sig. Då hon åkte till kyrkan bröllopsdagen, hade hon en gredelin sidenkofta med guldtränsar och var »utstyrd som tusan hakar» – så sade min mormor, som satt i sitt fönster i huset midt emot och såg hela ståten, medan hon vände ett blad i sin postilla. PELSEN DET var en kall vinter det året. Människorna krympte ihop i kölden och blefvo mindre, utom de som hade pelsverk. Häradshöfding Richardt hade en stor pels. Det hörde för öfrigt nästan till hans ämbetsåligganden, ty han var verkställande direktör i ett alldeles nytt bolag. Hans gamle vän doktor Henck hade däremot icke någon pels: i stället hade han en vacker hustru och tre barn. Doktor Henck var mager och blek. Somliga människor bli feta af att gifta sig, andra bli magra. Doktor Henck hade blifvit mager; och så blef det julafton.
Herr Baron Cederström Jacob. Med Herr Biskop Rosenstein delar jaglika nit för Constitutions Utskottet och Grundlagarnes helgd, men om å ena sidan följderna af anmärkningens bedömmande folie på Utskottet, skulle å den andra det kunna klandras, om Nationens Representanter underläto någon af sina skyldigheter. Våra Grund Lagar böra i det nogaste följas och kunna endast genom underlåtenhet deri, misskännas och förloras. Utskottet bör derföre i denna sak yttra sig med öfverläggning och köld; kunnandes Herr Baron för sin del ej annat än betragta enskilda tillåtelser som gifva en uteslutande och temporair vinst, såsom stridande emot Rikets sannskyldiga nytta. Herr Biskop Rosenstein. Aldeles af samma tanka som Herr Baron Cederström angående nödvändigheten att efterlefva våra Den 14 Juni 1815 633 Grundlagar, finner jag Regeringens tillåtelse att endast införtulla varor till Götheborg kunna jemnföras med den Polis anstalt, hvarigenom införseln sker till Stockholms hamnar och ej utom Staden, och aldeles icke, af de skäl jaganfört, kallas Monopolium. Frågan blir således Opinionssak och om Utskottet skall taga i öfvervägande omständigheterne 1812. och nu, tänker säkerligen hvar ock en olika. Herr Professor Munk af Rosensköld. Jag är aldeles af lika tanka med Herr Biskop Rosenstein, att Constitutions Utskottet bör i denna fråga iagttaga all varsamhet och betänksamhet. Men jag anser Utskottet ej blott böra taga sig till vara för Stats Rådets och Stats Secreterarnes omdömen, utan ock för Nationens och Riksens Ständers. Det nu ifrågavarande misstag är så påtagligt, att man för dess ådagaläggande icke behöfver annat skäl än det, som anföres i Kongl. Maj :ts Egen Nådiga Resolution i Januarii detta år, der den i December 1812 utgifne Författningen blef upphäfven. Constitutions Utskottet äger enligt Grundlagarne ej rättighet att underlåta till Riksens Ständer anmäla så vigtiga anmärkningar; En sådan rättighet tillkommer endast Riksens Ständer sjelfva.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet öfverlemnad motion af Herr Aminoff, Johan Fredrik, sorn framställt det yrkande, att banko-vinsten må reserveras till förstärkande af Bankens grundfond, för att på denna väg komma allmänheten till nytta och ej, såsom hittills varit händelsen, öfverleinnas till statsverkets enskilda behof. För bedömandet deraf huruvida behållna vinsten må vara för Bankens konsoliderande erforderlig, torde i främsta rummet böra i betraktande tagas om Bankens ansvarighet, jemförd med metalliska valutan, står i det förhållande, att någon fara för realisationens bestånd skäligen må kunna ifrågasättas Det visar sig då, vid närmare granskning af Bankens ställning, i berörde afseende, den 7 dennes, att under det metalliska kassan i banko förvandlad, uppgår till 20,056,514 R:dr 41 sk. 9 r:st., utelöpande sedelstocken med icke mera än omkring 12,000,000 R:dr öfverstiger nämnde belopp; att den allmänna verk och enskilde personer tillhöriga och på depositions-räkning innestående behållning utgör c:a 6,000,000 R:dr; att låneoch kreditiv-fonderna äro så nära anlitade, att endast c:a 1,500,000 R:dr, hufvudsakligen tillhörande de sednare, innestå obegagnade, och att skillnaden emellan sedelstocken och maximum för densamma, genom influtne räntor stigit till c:a 500,000 R:dr. I)å nu metalliska kassan, oansedt densamma nästlidet år förminskats med c:a 5,500,000
Besv.- och Ekon.-Utskotiets Utlåtande N:o 8. 23 Reservationer: Af Herr Montgommerie Cederhielm, som ansåg att § 43 borde erhålla följande lydelse: »Derest, i följd af posthållares eller skjuts entreprenörs oförmåga att fullgöra skjutsningen, eller af annan orsak, posteller skjuts-befordringen möjligen skulle komma att tillfälligtvis afstadna, åligge det på landet innehafvare af hittills skjutsnings-skyldige hemman, och i stad hittills skjutsnings-skyldige innevånare att, mot den vid stationen gällande lega, bestrida skjutsningen, intill dess denna kan genom Post-styrelsen eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg åter blifva ordnad, » Af Friherre Alströmer. Af Herr Kuylenstjerna. Af Herr Fåhreeus, O. I. »Då man, vid förändring af lagstiftningen om skjutsväsendet, vill undanrödja sjelfva grundvalen för densamma, tror jag det vara angeläget att tillse, huruvida det nya, som sättes i stället, icke allenast är verkställbar^ utan äfven kan antagas medföra det allmänna gagn, att Statens uppoffringar derför åtminstone i någon mån må blifva gäldade. Bristfälligheterna af våra skjutsningsanstalter hafva länge och allmänt varit insedda, och på behofvet af deras afbjelpande hafva Kommitterade för skjutsningsbesvärets ordnande tillbörligen fästat uppmärksamhet. Om det är en sanning, att hvarje medel till förlifligande af allmänna rörelsen är för ett lands industrlela utveckling af vigt, och att till sådane medel äro att hänföra befordringsanstalterna för resande och poster, så följer deraf, att ett af de angelägnare ändamålen, som vid skjutsväsendets ordnande bör afses, är ait söka i dessa anstalters beqvämlighet och säkerhet. Skjuts-kommitterades förslag syftar ock härtill i den mån, som för närvarande ansetts möjligt. Grunden för detta förslag, så vidt det afser skjutsbefordringens besörjande genom postförvaltningen, är icke ogiltig derför, att olika meningar om tillämpningen kunna uppstå.
Erot. 1850 $ 1851. 4 Sami., 2 A/d., 8 Hä/1. 2 10 Statsoch Ekon -Utskottens Betänkande, Rho 22. verkställda roterings-förrättningen utfallit så, att enligt densamma provinsen Jemtland, i stället för derstädes ursprungligen indelade 100 man kavalleri oell 1,04S man dragoner eller infanteri, eller om 2 rotar, för jemförelsens skull, beräknades på hvarje rusthåll och således kavalleriet an loges motsvara 200 man infanteri, tillsammans 1,248 man, nu skulle, oaktadt uti roteringen intagits nära 1,140 tunnland skatt eller omkring 190 mantal förut oroterad jord, komma att indelas till blott 923 rotar, deraf ytterligare en betydlig del icke kunde på längre tid påräknas till utgörande af effektiv rotering; men som likväl härvid förekomme, att den nya indelningen blifvit utförd i öfverensstämmelse med den uti ofvanberördénådi ga instruktion stadgade hufvudgnmd, eller att i medeltal S^idels tunnland skatt borde ingå i hvarje ny rote, samt antalet nya rotar med endast 42 understege det före instruktionens utfärdande beräknade, och denna nedsättning dessutom föranledis; af de jemkning»!' i skattetalet, kommitterade, enligt samma instruktion, bordt vid indelnings-förrättningen iakttaga, har Kongl.
När vi äro så angelägne att visa känsla och anvisa ersättning åt våra medborgare, då de lida af krigets öden, skola vi då vara mindre medlidsamme, närde, i följd af fredsslut, blifva lidande. StatsUtskottet har i detta, som i andra ämnen, visat stor sparsamhet, och trott sig göra samhället en tjenst, då det prutar. Här tror jag ej, att detta bör äga rum, om ej fordringarne äro öfverdrifne, det de ej äro. Man begär blott att med ett par tusende Riksdaler blifva hjelpt, för att få Kyrkan färdig, och Pastors bostället i ordningJaf? hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln genom en återremiss, ville sätta Utskottet i tillfälle, att närmare undersöka förhållandet, och taga kännedom af saken. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs å oyo Statsutskottets den 26 3&S Den ii Augusti f. m. sistledne Julii under N;o 349 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående 1 NummerLotteriets indragning. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Då Stats utskottets första Betänkande hos Ridderskapet och Adeln förevar, återremitterades det med, såsom mig synes, en ganska grundlig vederläggning af de skäl, Utskottet framställt för Inrättningens förmonlighet. Uti svaret har Utskottet ej trott sig böra ingå uti någon vederläggning, utan endast yttrat, att det finner sina förra skäl så öfvervägande, att det blott till dem nu vill hänvisa.
Hr Adelborg har nämndt alt ända till 10 proc. af beväringsynglingarne skulle enl. upgift vara ersatta genom legokarlar, men det är ingen sanning all dessa 10 proc. blifva oöfvade i vapen. Om K. W. skulle börja ett krig, sä inträffar just att de som blifvit legda utgå till kriget i st. f dem, af hvilka de blifvit legda, så alt beväringens numerär blefve oafkortad! lika stor antingen legokarlar funnes eller icke. Hr Adelborg har sagt alt rättigheten till att lega skulle vara den fattige betagen. Det finner jag icke. Rättigheten att lega står öppen både för den fattige och den rike, likasom det slår honom öppet att köpa samma mat som den rike; men om hans tillgångar icke medgifva det, så är det en annan sak. Likaledes har Hr Adelborg nämnt att legningsrälten skulle leda till besmittelse för den öfriga beväringsungdomen, och att legokarlarne ofta äro af dålig konduil och slemma seder. Om man jemför de stadganden, sora äro föreskrifna för legokarlars med dem sorn gälla för Beväringsynglingars antagande, så skall man finna alt väl i de förra men icke i de sednare äro vanfrejdade personer bestämdt uteslutna. Följden häraf är, att det finnes långt liera beväringsyuglingar af dålig konduit än lego-karlar. Hr Adelborg har äfven nämnt alt vi skulle, för alt få våra Ueg:n dugligare, hafva excerciskompanier. Det vore visst önskligt om vi finge dem, men vi hafva dem icke ännu. Denna fråga har af K. M. i dess nåd. propos. till R. St. blifvit behandlad och anslag hegardt; men till dato hafva vi den ännu icke.
Jern efter hvarje nästföregående års Markegångs Taxa med pennin, gar lösa; så har Landshöfdingen uti skrifvelse den 23telje nästledne December i underdånighet anmält, att förberörde Wår Nådiga Befallning af honom blifvit fullgjord, och att dervid Carlskoga Bergslag, beslående af Carlskoga och Bjurkärns Socknar, med antagande af det gjorde Förslaget, förklarat sig vilja den bestämde Botefrihets afgiften för de inom desse Socknar inroterade 61 Soldater erlägga, äfvensom Knistrad och Hidinge Sochnar likaledes för sine 11 Rotar, till samma afgifis utgörande famtyckt, med 'dervid yttrad önskan, att i händelse af Tackjerns prisets betydligare stigande, en sådan lindring i lösningen till likhet med hvad Tackjernet i mäst vanlig Conjuöur gäller, i Nåder måtte tillåtas, att Söchnarne ej kornrne att vidkännas en tunga vida öfver hvad till en Soldats underhåll på Landslaget efter vanligt varuvärde fordras; hvarjemte alla förenärnde Sochnar förenat sig i den underdåniga anhållan, att otn någon lindring i den andra Bergslagernes Rotering i Nåder skulle beviljas, en sådan förmån äfven måtte komma dem rill godo, samt att, ifalI WI ej i Nåder skulle antaga de öfrige Betgsslageri. es Soldater uppsätta; de icke deslomindre i Nåder derifrån matte befrias, enrot den fastställde Botefrihets afgiftens erläggande; Och har dessutom Carlskoga Bergslag i underdånighet önskat, att Wl i Nåder täcktes bereda någon utväg, att emot billig ersättning använda de Beklädnads persedlar, sorn redan kunna vara anskaffade.
Vi vilja blott på förhand bedja våra läsare att hålla i fninnet den betydelse vi gifvit åt de anförda termerna, enär denna är något afvikande från den betydelse de ega för den populära uppfattningen, som med “ formalism “ förstår någonting stelt och tråkigt, sammanslår begreppen humanism och klas\ siska språk i det närmaste till ett, samt vid ordet “ realist “ gQnast tänker på engelska, matematik och dåliga anlag för stadier — eller någonting ditåt. En bland de många vigtiga tilldragelser, som utmärka öfvergången från medeltiden till den nyare tiden, är de klassiska studiernas återupplifvande i vestra Europa, befordradt i hög grad genom turkarnes eröfring af Konstantinopel, hvil-ken tvang en mängd grekiska lärde att taga sin tillflykt till Italien, dit de förde med sig talrika manuskript och mångfaldiga hjelpmedel till en ny kännedom om den grekiska forntiden. De berömda florentinska skalderna Dante Allighi-eri, Petrarca och Boccaccio äro som bekant upphofsmännen till och banbrytarne för den nya rörelsen, hvilken hastigt spred sig och med hänförelse omfattades i vida kretsar. Denna rörelse företer en påfallande likjiet med den ifver och förtjusning, hvarmed det nyvaknade intresset för den gammalnordiska literaturen i början af yårt århundrade helsades i de nordiska landen. Man fann i de gamles skrifter en bildningskälla af oväntad friskhet och klarhet, hvars mäktiga flöden gåfvo ett verksamt medel till upprensningen af den grumlade och ojemna fåra, hvari kulturen blifvit ledd genom medeltidens barbari och förvirring. Ungefär samtidigt med dessa humanistiska rörelser i Italien, men i början oberoende af dem, uppstod äfven i Holland ett sträfvande efter en högre själsbildning, hvilket yttrade sig i stiftandet af ett bildningsbrödraskap, som kallade sig hieronymianer eller gregorianer. Deras sträfvanden hade visserligen ett annät mål och en annan utgångspunkt än de italienska, i det de hufvudsakligen i bibeln och hos kyrkofäderna sökte sina källor.
Jag tror således, att de prsejudicat, som kunna åberopas, långt ifrån att grunda sig på någon juridisk rättighet, endast stödja sig på convenlionella förhållanden, hvilka visserligen kunna hafva sina sidor. Jag vill icke motsäga de ledamöters argumenter, hvilka varit af motsatt öfvertygelse, ulan jag vill blott bibehålla min egen Öfvertygelse, som jag icke kan frångå, och som jag icke finner vederlagd af de skäl man anfört. Någon talare har omnämnt taffelpenningar, såsom förenade med i fr å— gavar. tjenslebefattningar; men dessa tjenster hafva aldrig haft några taffelpenningar, hvilka således aldrig kunna komma i beräkning. Om cheferne för expeditionerna haft någon andel i sportlarna känner jag icke, och jag kan således icke yttra mig öfver huruvida de genom tjensternas indragning skulle få vidkännas någon förminskning i löneinkomsterna hvad sporllarne angår. Jag känner icke någon K. M:s rättighet att på indrägt).stat uppföra så beskaffade eathego - T> c n 26 Augusti f. m. lier som de ifrågavarande. Jag tror icke att K. M. kan på indrngn.stat uppföra afgående tjenstemän, annorlunda än i öfverensstämmelse med föreskrifterna angrde viss ålder och tjenstetid m. m. uti gällande pensions-reglemente; och jag kan således icke finna annat, än att R. Sits ålgäid i afseende på närvar, fall håde kunde och borde ifrågakomma. Den värde talaren, Hr Lefre'n, har gjort mig mycket orätt, om han trott det ens vara möjligt, att jag i detta hänseende kunde vara ledd af personliga känslor eller personliga förhållanden. Det har ingalunda varit fallet, oell jag kan försäkra honom, att det aldrig skall blifva det. Jag har med yttersta ledsnad afhört en annan ledamots ingående uti personligheter, som jag funnit så i högsta måtto olämpligt, alt jag skulle önska att sådant aldrig inom detta rum inträfFat. I öfrigt får jag tillägga, att jag gör mig en verklig heder af titeln liberal, sorn Hr Lefren tillagt mig.
Sedan jag i går uttalade min åsigt om Konungens rätt att nedsätta tullar, bar jag ej heller i dag kunnat komma till någon annan åsigt, och yrkar derföre fortfarande, att R. o. Ad. måtte ogilla den af K. M:t afslutade handelstraktaten. Ropen på propos. förnyades. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg: Att uppträda andra gången uti en fråga, som så länge upptagit R. o. Adms tid, har ingalunda varit mig önskan; men då jag i går erfor åtskilliga klandrande yttranden om de uttryck, jag begagnat dels i den af mig afgifna reservationen, dels uti mitt förra muntliga anförande, anser jag det vara en skyldighet, att bemöta de talare, som funnit lör godt att så ogillande uppfatta mina ord. Den värde talaren, som fästade sig vid min reservation och i den funnit mig hafva uttalat en »hård och obefogad spådom», ber jag endast att han just i denna spådom måtte finna min innerliga öfvertygelse om det skadliga af traktaten för de flesta af våra näringar. 5)2 Den 9 Februari. Den andre värde talaren har med en skarp tillrättavisning replikerat mina uttryck, i det han påstått det vara obehörigt af mig att klandra rubrikerna i tulltaxan rörande väfnader af ull och att jag allt för litet gjort mig reda lör eller läst tullkomiténs betänkande, deri jag kunnat finna upplysning om att detta sammanförande af ylleväfnader under rubriken »andra slag» i tulltaxan har en tioårig häfd. Denna häfd var mig icke obekant — följden deraf icke heller: alt fabriker för grofva kläden leinnat sina egare en vida större behållning än fabriker för fina kläden — och obestridligt måste väl vara, att detta förhållande verkar till utvidgande eller tillvext af de förra samt inskränkning eller total nedläggning af de sednare, hvilket synes mig vara motsatsen af det önskliga för hvarje industrigren, nemi. att gå framåt.
Prot. 1844* 3 Sami. 6 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 17. säkerhet i ell-fondens inkomster, och under ansvar att kapitaloch räntebetalningarne blefve i behörig ordning, och af de till samma fond hvarje år först inflytande medel, Handelsoch Sjöfartsfonden godtgjorde; hvarefter bemälde Direktion, i Öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit i nåder föreskrifvet, för ifrågavarande lån under den 1836 utfärdad skriftlig förbindelse, deruti Direktionen, enär lånets återbetalning kornme att ske af de medel, Kongl. Maj:t redan anslagit och vidare kunde täckas anslå till Direktionens disposition för elf-fartsfonden, hvars samtliga både dåvarande och blifvande inkomster skulle utgöra Handelsoch Sjöfartsfondens säkerhet för lånets återbetalning och räntans godtgörande, jemväl utfästat sig ansvara att, vid anordnandet af dessa medel, noga tillse och iagttaga, att det belopp afsattes och i behörig ordning Handelsoch Sjöfartsfonden godtgjordes, som, i enlighet med hvad i skuldebrefvet blifvit förklaradt, borde till sistnämnde fond inbetalas. Sedermera hade Kongl. Maj:l, ej mindre under den 5 Mars 1836, i så måtto behagat förändra de bestämda betalningsterininerne, att första afbetalningen skulle verkställas vid slutet af Juni månad 1837, och under den 14 April sistnämnde år beviljat ytterligare anstånd med denna afbetalning till Juni månad 1838, än ock under den 19 December sistberörde år i nåder bifallit, att med stadgade ränteoch kapital-afbetalningar å omförmälde till elf-fartsfondens förstärkning lemnade lån finge tills vidare anstå.