Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man talade om politik, och från fakta öfvergick man som vanligt till att tala om almänna grundsatser, därför att man där kände sig mera hemmastadd. – Man påstår, att jag är mycket konservativ i politiken, sade Randers med sin vanliga, litet spefulla gomröst. Egentligen tror jag, att ingenting där är så farligt som fasta grundsatser. Med dem kommer man icke fram, man uträttar ingenting. Nej, man måste förstå människor och kunna leda dem. Och politiken är icke en strid mellan grundsatser, utan mellan intressen. Och det starkaste intresset segrar altid. I det fallet är jag komplett Darwinist. – Det har altid förvånat mig, sade Grane. Du är ju så liberal t. ex. i religion. Randers smålog och kastade en blixtsnabb blick öfver på Norström, som genast yttrade: – Det är något mycket vanligt. Jag finner ingenting underligt i denna förening. – Nej, sade Randers, uttalande alla orden med en lätt betoning. Religionen är en privat sak, som endast rör mig själf. Men i mina politiska åsigter bestämmer jag mig i och med det samma för den stälning, jag kommer att intaga till det samhälle, jag lefver i. Norström såg på klockan och reste sig upp, tillkännagifvande, att han ej kunde stanna längre. – Får jag lof att komma i morgon? sade han till Randers. – Ja, när du vill. Jag är hemma hela förmiddagen. När han gått, kastade sig Grane på chaislonguen och lade upp benen. – Norström och jag ha varit skolkamrater, sade han. Men jag vet inte ... jag känner mig aldrig trygg i hans sälskap nu mera. Vi ha häller aldrig något att säga hvarandra. – Norström är en praktisk karl, sade Randers småleende. – Ja, det är han. Och det är viss just det, som retar mig. Och så ser han så förbannadt städad ut nu för tiden. Randers brast i skratt: – Räknar du inte mig för en städad karl, om jag får fråga? – Ah. Du förstår nog, hvad jag menar. Det är den där påsmetade hyggligheten, som gör, att man aldrig kan få reda på människan hos honom. Han förefaller mig som ett fint fodral med oäkta diamanter inuti. Och för resten retar du mig också.
Då jag alltid liar framställt, och, som jag hoppas, följt den satts, att på detta rum aflägsna alf individualitet, så förbigår jag allt försvar i följd af de anmärkningar, som här nu blifvit gjorda vid mitt muntliga yttrande, hvilket med så mycken skicklighet blifvit uppfattadt till Profocollet, att jag med glädje erkänner mina ord, som jag hoppas skola vittna, att hufvudgrunden för dem ej varit att lysa med egna meningar. Äfven vore det att mycket misskänna den plats hvarpå jag, genom Ridderskapets och Adelns val blifvit ställd, om jag skulle försöka att försvara eller tadla Ministeren. Jag hade endast ett föremål, det, att göra mitt stånd uppmärksamt på de ordalag, jag uti Friherre Anckarsvärds anförande ansåg för-< hastade och obehöriga; ett omdöme ännu ytterg ligare bestyrkt derigenom, att Friherre AnckarJ svärd nu uti sitt anförande yttrar sig ej vilja 702 Den 2o Martil. ingå i försvar af hållningen i taflan. Det var denna hållning som var ämnet för mitt tal, hvarå jag ville fästa Ståndets uppmärksamhet; och om jag häruti lyckats, så har jag derföre mera att tacka ämnet och Ståndets klarsynthet, än min alltid ringa förmåga, Alltid skall jag med tillfredsställelse och tacksamhet ihågkomma den i Mars, då jag var lycklig nog att tillvinna mig mitt Stånds bifall, jemte det jag gaf Höglofl. Ridderskapet och Adeln tillfälle att uttrycka sin mening sådan den är förvarad i Pro. tocollet; och hvarföre jag nu ej har något vidare att tillägga. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden; Från StatsUtskottet; Af den 21 dennes: N:o 52; angående väckt fråga om förändrad disposition af räntan å den så kallade Wermlands LandtvärnsCassa. N:o 55; angående gjord motion, om anslag af spannmål till aflöning för en särskild Kyrkoherde i Strömstad.
Utskottet tillstyrkt att stadgade utförsels-tull skulle bibehållas för Jern: smidt eller valsadt: »Stång-, Platt-, § tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver tums fyrkant,» samt »Smältstycken,» utgörande denna tull för Stångjern 4 sk. och för Smältstycken, »omvällde» 6 sk. och »andra slag» 12 sk. skeppundet st. v. Presteoch Bonde-Stånden hafva i enlighet härmed beslutat, Ridderskapet och Adeln åter har stadgat tullfrihet vid utförsel af »Jern, smidt eller valsadt,» och följaktligen för så väl Stångjern sorn Smältstycken. Borgare-Ståndet har, med bifall till förslaget i afseende på Smältstycken, för Stångjern bestämt tullfrihet. För sammanjemkning af dessa stridiga beslut, får Utskottet, med åberopande, hvad beträffar utförsels-förbudet för Tackoch Barlast-Jern, af dess yttrande i fråga om införsels-förbudet för samma artikel, inbjuda Ridderskapet och Adeln att i afseende på »Tackoch Barlast-Jern,» »Kanoner, Stycken, &c., ostämplade och oborrade,» »Hällar, Lod och Lödjor.» samt smidt eller valsadt Jern: »Stångjern» och »Smältstycken» Preste-Ståndet att i afseende på »Hällar, Lod och Lödjor» och Borgare-Ståndet att i afseende på »kasserade Kanoner m. m.» samt Stångjern, frånträda sina skiljaktiga beslut och instämma med de Stånd, som godkänt Utskottets förslag; och föreslår Utskottet, i den mån dessa inbjudningar icke antagas, följande omröstningar: N:o 101. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, alt utförsels-tullen å Jern: gjutet: Tackoch Barlast-, skall bestämmas till 1 R:dr per skeppund st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes denna tull till 1 R:dr 24 sk. skeppundet st. v. N.o 102.
Utom det alt Borgare-Ståndet beslutat, att nämde Betänkande hvad angick 8 punkten, 9 punkten med undantag af mom. litt. a) samt 10 punkten till Utskottet skulle återremitteras, jemte förklarande, att Ståndet, med ogillande af utlåtandet i dessa delar, ansåge öfverflyttning af Banco-DiskontLåne-rörelsen till Riksgälds-Contoret ej böra ega rum, hafva inom de öfrige Riks-Stånden så mångfaldiga anmärkningar blifvit framställde serdeles emot sistberörde förslag, att Utskottet destohällre frångår detsamma, som sannolikt är, att, i händelse förslaget af Utskottet vidblifves, Rikets Ständer skulle derå meddela afslag och såmedelst möjligen rubba den grund, hvarpå Utskottet kunde finna sig föranlåtet, att bygga öfrige, i afseende på låneoch creditiv-rörelsen gjorde framställningar. Hvad serskildt angår öfverflyttning af Lånen till Städer och Corporationer samt till skiften och odlingar jemte vilkoren dervid, hvilket innefattas uti 7 punkten och mom. litt. a) af 9 punkten; så enär, genom en dylik öfverllyttning, föga fördel skulle beredas Banken, men deremot möjligen någon tillökning i förvallnings-kostnaderne Riksgälds-Contoret förorsakas; har Utskottet ej heller vidblifvit berörde förslag; samt får fördenskull tillstyrka: Banco* Vt skot let s Utlåtande > N:0 44- §. 8. att Utskottets framställningar i ofvanberörde 7, 8, g och io punkter måtte få förfalla. Inom Riks-Stånden har, vid föredragning af omförmälde punkter, den åsigt blifvit af flere Ledamöter yttrad, att det, i mångfaldiga hänseenden, vore lämpligare och ändamålsenligare, att den lånerörelse, Banken hedrifver emot pant af fast egendom i städerna och på landet, från Banken till Riksgälds-Contoret öfverflyttades; och Utskottet har af sådan anledning tagit denna fråga under behörigt öfvervägande.
De moderna, romanska och •germanska folken hafva länge gått i skola hos den antika bildningen. Skoltiden, omkring tusenårig, kan förefalla väl. lång. Möjligen har dock detta sin förklaring, dels i historiska förhållanden, dels i de germanska folkens egendomliga lynne. Vi fasthålla det blott som ett faktum. Det är från de antika folken germanerna lärt både hyfsning och djupare bildning, Utan detta inflytande stode de troligen ännu ett halft årtusende bakom sin nuvarande ståndpunkt. Men den skolgången har haft sina skeden. Det var den åldrade antika bildningen, de i början lärde känna; så •förblef det under den egentliga Medeltiden. Men lärjungen gjorde en vacker Svensk Tidskrift iSpi. NÅGRA ORD I LATINFRÅGAN. dag den upptäckten, att läraren själf en gång varit ung. Denna tilldragelse kallar man renässansen. Djupt var det intryck, detta gjorde på lärjungen, men skolan lemnade han ej därför. Tvärtom, bandet, som fäste honom vid läraren, blef innerligare än någonsin. Skolgången fortsattes och det med mer lust och glädje än förr, den gör det i mycket ännu, om än litet mer motvilligt än förr, ty lärjungen börjar allt mer känna sig stå på egen botten. Han emanciperar sig nu allt mer, men huru hastigt denna emancipation bör fortgå, blir en annan fråga. Romarespråket har fö * den västerländska bidningen i det stora hela varit nyckeln till antikens. Dennas djupare källådror, Hellas ' språk och kultur hafva väl, särskildt under vissa tider, utöfvat ett mäktigt äfven omedelbart inflytande, men i stort sedt har romarvärlden varit den moderna världens lärare — allt af lätt förstådda skäl. Hvart tiden syftar, är ej svårt att förstå. Om några mansåldrar kommer latinet att till den allmänna bildningen intaga samma ställning som nu sanskrit och hebreiska. — Det blir ett objekt för specialstudier, antingen omedelbart eller medelbart för vissa vetenskapliga specialfack. Så visa tidens tecken oförtydbart. Hvarje förändring i gällande bestämmelser i slika fall medför, att latinet mister en bit af sitt område — demarkationslinien hopdrages allt mer .. Man behöfver ej vara profet för att se, hvart det går.
Maj månad nedgått till det jemförelsevis låga beloppet af omkring 44,000 dukater, syntes tillfället att bereda förstärkning deraf äfven till då gällande invexlingspris icke böra lemnäs obegagnadt; men som den dåvarande låga kursen på pund sterling gaf anledning befara någon spekulation att i större partier till riket indraga guld, hvarigenom vexeltillgången kunnat komma att lida den förminskning, att silfver måst från Batiken uttagas för verkställande af utländska liqvider, hvartill, i annat fall, de till guld förvandlade vexlarne å pund sterling funnits att anlita, hade Fullmägtige med guldprisets nedsättning afsett att åt vederbörande gifva en väckelse att icke allt för långt utsträcka dylika spekulationer, hvilket syftemål, vid betraktande af de relativt ganska obetydliga partier guld, som till Banken aflernnades, äfven vunnits; att som emellertid vid prisnedsättningarne den 16 Juni och 21 Juli Fullmägtige egt sig bekant, att guld, ämnadt för leverering till Banken, antingen redan blifvit inlemnadt eller i närmaste dagarne komme att inlemnas å Kongl, myntet för den behandling, som skall föregå levereringen till Banken, skulle det, enligt Fullmägtiges åsigt, kun nat anses mindre grannlaga, derest Fullmägtige genom tillämpning genast af beslutad prisnedsättning föranledt skada för den eller dem, som endast under förutsättning att gällande invexlingspris icke allt för snart förändrades, sökt alt genom indragning af guld möjligen skydda sig mot förlusten på då varande låga kurs å pund sterling, samt alt Fullmägtige derföre med beslutets tillämpning vid hvartdera tillfället låtit anstå en tid, som varit tillräcklig för att erhålla redan inbekommet guld A Kongl, myntet behandladt, men otillräcklig för uppgörande af någon ny affär. t*relesterade växlar. 8 Hanka-Utskottets Berättelse JVs 6. Af Fiillmägtiges berörda förklaring synes otvetydigt följa, att det anmärkta iippskofvet med tillämpningen af de den 16 Juni och 21 Juli innevarande
Lag eller särskilda författningar innehålla angående rättighet att i börd lösa såld, bortskiftad, pantsatt eller genom gåfva eller testamente bortgifven fastighet å landet måtte varda till all kraft och verkan upphäfdt; af Riksdagsfullmägtigen Anders Persson, att stadgas måtte, l:o) att fast egendom af hvad natur som helst, ärfd eller förvärfd, som försåldes å offentlig auktion, icke skulle vara börd underkastad eller kunna lösas af ränteegaren, såvida kungörelse om auktionen varit införd i Landshöfdinge-embetets kungörelse samt provinsens tidningar minst tretio dagar före auktionen, och 2:o) att, om herdeman befarade, att bland köpevilkoren för ärfd fastighet, som blifvit å offentlig auktion såld, några tysta förbehåll egt rum, han måtte få sin bördetalan lagligen instämma och, derest köpare och säljare icke gitte gå den i 5 Kap. 6 § Jorda-Balken föreskrifna ed, jemväl vara berättigad att vinna samma jord i börd, så vida inga andra hinder deremot mötte; Bih. till B. St. Sv nsén, ej allenast att de i 4 Kap 5 § Jorda-Balken och Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835 innefattade stadganden, att frälseskattejord och, så vidt skattefrälsejord äfven dermed afsåges, sådan samt frälseränta vid köp skola hembjudas jordegaren eller ränteegaren, upphört att vara gällande, utan äfven att frälseskatteoch skattefrälsejord samt räntan deraf icke skulle vidare vara underkastade lösen af ränteeller jordegare; samt af Riksdagsfullmägtigen Nils Jansson, i närmaste öfverensstämmelse härmed, att 4 Kap. 5 § Jorda-Balken och alla dermed i sammanhang stående påbud och författningar måtte helt och hållet upphöra att vara gällande, så att hembudsskyldighet och lösningsrätt vid handel om jord på landet hädanefter komme att försvinna.
De, som genom donationer kommit i besittning af kyrkohemman, hade tilivällat sig städjan (Litt. H.), och genom laudstings-dom sökt vinna stadfästelse derpå (Litt. L.) Dem från kändes allt anspråk på städselrätt, såsom olagligt. De egde antaga tjenlig åbo, men med bifall af kyrkans målsmän, som skulle betinga städjan å kyrkans vägnar, (Litt. H. L. M.J. Afven om de hade uttrycklig resolution på slädjan, skulle de endast dervid bibehållas till vidare förklaring (L.). För innehafvare af de kyrkohemman, sorn varö försålde af Drottning Christina, gällde samma Lag (Litt. K.). — Vi se äfven af domarne, alt det, som genom köp eller donation af kyrkohemman tillkom innehafvarne, var endast det extra-ordinarie -— endast hemmanets herrlighelev. Kyrkorna hade efter Lag städsel-rätt, och bade aldrig lagligen förlorat egande-rälten. Afskrift. Litt. A. Med Iiensyn til det Spörgsmaal, hvem Rettigheden til at bortfaeste, de Gaarde (städsclsret lii hemman), hvoraf der i Halland svares Landgille til Kirkerne, lilkom förend denne Provinds kom under Sverrig, linder jeg det utvivelsorat, at, forsaavidt Kirkerne ejedes af Kongen og Kaldretteu af Hain udövedes, ere de ommeldte Gaarde ogsaa bleve bortfaestede af Kongens Lehnsmand, der i Christian den 4:des store Reces 1—4—1 kal - 48 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 182. des Kirk ens Forsvar og som derför ifölge samme Lov 1—4—34 bortfiestede Kirkens Jorder og ifölge 1—4—38 deus Korntiende.
Juni f. m. Öppnades Hrr Bankmäns lista till val af 2:ne electorer efter N:o44‘ Frih. Wrede, Fabian Jacob, och N:o223. Frih. von Nolcken, Erik Axel; och befunnos dertill hafva blifvis utsedde: N:o 342. Frih. von Stedingk, fullm. Frih Åkerhjelm, Fritz; N:o 4°8. Hr Danckvardt Liljeström, Jaeob Malcolm. Hr Rosenblad, Bernhard, hade inlemnat ett anförande, så lydande: För första gången efter 3o års tillvarelse och stora uppoffringar för ett stort fosterländskt föremål, uppbär Götha canalbolag i denna månad en utdelning af 1 proc. af actiecapitalet för r:sta classens nctier och ^ proc. för 2:dra dassens. Det torde vara öfverflödigt för R. St. återuppräkna beloppet af de summor, Götha canalbolag sammanskjutit, vida öfversligande hvad för något annat företag af allmännare nytta ägt rum; men måhända torde det ej vara öfverflödigt erinra , att de 2 enda utdelningar, sorn erhållits å actierna—med 2 proc. år 1828, och 1817 med 2 proc. å ena och 1 proc. å 2:dra classens actier, — verkställts medelst löpande obligationer, vid hvars förvandling till contant, qctieägare stundom förlorat 3o ä 4° proc. i nominal-capitalet, ehuru detta till sitt hela belopp förblifvit en bolagets skuld, således i samma mån miskande actiernas värde.
St. skulle handla inconseqvent, om de belönade en enda mans förtjenster, men leinnade deras obelönade, utom hvilka denne mans förtjenster icke funnits; deras, som äfventyrade samma, om icke större, faror än sin anförare, utan hopp om annan belöning, gemensam med honom, än den tvifvelnkliga äran af att hafva räddat fäderneslandet. Hvad som man erkänner såsom en dygd hos anföraren, måste äfven varn det hos soldaten. Jag ansåg det vara att illa använda från en fattig allmoge hopsamlade skatter, om R. St. skulle bevilja det begärda anslaget till pension åt Generalen m. m. Gr. Adlersparres enka, helst denna frus synbara förmögenhet och lefnadssätt gil’ver ringa anleda, att förutsätta något behof; — bibehålla denna öfvertygelse skall jag alltid. Men ifall R. St. skulle, i motsats med mig, finna billigt att bevilja ett pensionsanslag åt Generalen m. m. Gr. Adlersparres enka; så tror jag det skulle vara inconseqvent, att ej säga obilligt, om R. St. ej också skulle finna skäl uti att bevilja anslag till pensioner åt vestra armöens soldatenkor. För beviljandet af ett sådant pensionsanslag kan man åtminstone förebära den orsaken, att de, åt hvilka det beviljas, äro verkligen behöfvande. Begärdes på bordet af Frih. Cederström, Gustaf Carl. Justerades pleni-prot. för den i3 dennes. Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresleSt. af den 11, från BorgareSt. af den it och 22, samt från BondeSt. af den 8 och ii dennes. Lades till handlingarna. Hr Bergenschöld, Erik Joli.: Då min vistelsetid vid riksdagen ofta kommer att afbrytas utaf resor till landet i einbetsväg* nödgas jag afsäga mig den plats i Lag - 3j6 Don i5 April. Utsk., hvartill jag af Electorernes förtroende blifvit kallad.
Mig förefaller nemi., som skulle det blifva ett gemensamt intresse för säljaren och köparen att dölja förbrytelsen, hvarigenom det blefve om möjligt svårare än det tillförene varit, att i bevis leda en sådan förbrytelse. livar och en, som vistats på landet, vet ganska väl att det är ingen svårighet att taga reda på denna förbrytelse, alldenstund jagten under den förbndna tiden sker alldeles oförtäckt. Orsaken hvarföre förbrytelsen icke angifves, är till en del den, alt, som vi veta, ägorna äro betydligt splittrade, och då villebrådet flyger från den ena marken till den andra, så tycker hvar och en att då det finnas på egen mark bör man väl få skjuta eller taga det, hvarigenom en angifvelse på annans brott icke kan ske utan egen risque att blifva an gifven, och till en del att vinsten af angifvelsen är alldeles för liten. Böterna äro 5 r:dr, hvaraf angifvaren tillkommer ungefär 32 sk. b:co, hvilket, som sagdt är, visserligen är ett väl litet lockmedel för den, som skall befatta sig med, att genom en rättegång bevisa riktigheten af angifvelsen. Jag tror sålunda att den föreslagna förändringen icke är till någon nytta, utan tvertom lill skada. Skall något göras till jagtens skyddande, så böra böterna höjas Den 30 A pri 1 219 oell dessutom dubbla böter stadgas för dem, som göra dubbelt ondt, d. v. s. för den, som skjuter hönan. Hvarföre jag det tror, är först derföre, att bortskjutandet af hönan verkar mycket skadligt på jaglen, emedan med detsamma bela kullen förstöres, och sedan derföre, att jaglen af bönan är lättare och mera lockande. Utan att vara riktig jägare, skjuter jag icka tuppen mer än under en viss tid på året, en månads tid, då deremot hönan under den tid hon ligger på ägg och kullen växer, då hon borde vårdas, är lättast åtkomlig.
!N':o 3o2, med förslag till samman jemkning och voter:s-propos:r, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, ifråga om beräkningen af statsverkets inkomster. Detta mera. ansågs böra punktvis pröfvas. i:sta punkten. Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. Hr von Hartmansdorff, Au g., anhöll få veta om någon underrättelse från de öfriga Stånden ankommit, huru de i anledn. af denna punkt beslutat. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse derom ännu ankommit. 478 Den 19 September f. m. Hr Fril), o. Landtm, yttrade, att StatsUtsk. syntes hafva i denna punkt gjort en inbjudning till R. o. Ad., då det sagt, att Utsk., ”såvida icke R. o. Ad. samt PresteSt. skulle behaga bifalla Utskrs uti N:o 226 afgifna af BorgareSt. godkända tillstyrkande etc.” Hr von Hartmansdorff: Ståndet torde' erinra sig att frågan härom mycket ordentligt genomgicks förra gången, då slutligen genom votering bestämdes, att den mening skulle blifva rådande, enligt hvilken Utsk. uppgjort sina propositioner. Det beslut, som Ståndet fattade, är mera öfverensstämmande med PresteStts, än det beslut, som Utsk. föreslagit. Jag anhåller således, enär vi icke veta hurti PresteSt. i förevar, fall beslutat, att R. o. Ad. måtte vidblifva sin mening och godkänna propositionerna sådana de af StatsUtsk. äro uppgjorda. Frih. Cederström, Jacob: För min del instämmer jag med Hr von Hartmansdorff uti anhållan, alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna voter:s-propos:na. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga StatsUtsk:s förslag att bifalla Utsk:s i utlåt. N:o 226 afgifna tillstyrkande. Ropades nej.
Preste-Ståndetöfverlemnat ectt af Herr Fältprosten Bjursten till Ståndet ingi f ve t memorial, derutinnan haiT, under åberopande af den erfarenhet, att Hushålls-Sällskapen nästan allestädes äro mindre verksamma och sakna frihet att röra sig, såsom varande bundne inom alltför trånga former och beroende af Läne-Styrelserna, hvilkas vidsträckta embets-åligganden icke medgifva, att med uppmärksamhet följa och leda alla de ärenden, som af dessa Sällskap borde omfattas och behandlas, föreslagit, att af Hushålls-Sällskapen må bildas municipal-inrättningar, sorn, oberoende af inverkan ifrån högre myndigheter, vore berättigade att, utan all omgång .och omedelbarligen, genom Kongl. Landtbruks-Academien, få hos Regeringen framställa sina tankar om ortens tillstånd och föreslå de medel, sorn kunde befordra den allmänna välmågan; förmenande Motionairen denna Sällskapens reorganisation vara nödvändig, så vida genom dem något gagneligt skall kunna vinnas. Efter behörigt öfvervägande af detta ämne, har väl Utskottet funnit, att en förändring af Hushålls-Sällskapens Styrelse icke kan anses vara öfverflödig, men enär de väsendtligaste föremålen för hvarje af dessa Sällskaps verksamhet, äfvensom den deraf följande fördelaktigaste organisationen af detsamma, egentligen bero af locala omständigheter, anser Utskottet något allmänt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 51. 7 stadgande i afseende å deras sammansättning vara mindre lämpligt, utan' tror Utskottet tvärtom, att det borde vara hvarje Hushålls-Sällskap öppet lemnadt, att, utan hinder af de allmänna föreskrifter, sorn finnas bestämda i Kongl. Brefvet den j September 1813, och hvilka egentligen afsett bildandet af nya Sällskap i de Län, der sådana icke förut funnos, men icke någon rubbning uti stadgandena för de då redan existerande, hos Kongl. Maj:t i underdånighet få begära de förändringar i sin styrelse och organisation, som Sällskapet anser mest kunna befordra de med detsamma åsyftade ändamål; och på det