Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot skulle roan begå en orättvisa, om roan tillerkände dem tolag, när de icke åläggas större utgifter än hittills. Hvad dessutom beträffar de utgifter, som städerna måste vidkännas i och för handeln med bräder och plankor, så äro de högst ringa, och Hr von Hartmansdorff kan lätt öfvertyga sig derom, ifall han underrättar sig om förhållandet i Stockholm, der han skall finna, att ifrågavar:de artiklar icke ilastas vid kajerna, utan vid serskilda trädbryggor vid brädgårdarne, hvilka icke lära underhållas af staden. Att vissa af våra städer befinna sig i elt mindre blomstrande tillstånd är sannt; men delta lärer icke pä något sätt kunna förbättras derigenom, att tolag skulle gifvas åt de blomstrande städerna. Om den skulle gifvas åt de mindre blomstrande städerna, skulle man möjligen kunna finna, att dermed vore någon nytta, men att jemväl gifva den åt de städer, som äro i blomstrande tillstånd, dertill kan jag icke fiona någon anledning. De städer, som egentligen skulle skörda vinsten af tolagen, äro de Norrländska; men dessa torde alla, med undanlag af Piteå, snarare kunna kallas rike än fattiga, och jag kan således icke inse, hvarföre man bör tillerkänna dem fördelar på andra samhällsklassers bekostnad. Hr Adelborg, Anders Otto: Tolagsafgiften, då den först infördes, pålades under en tid, då städernas förhållande till afsätlningen inom landet var helt annorlunda än nu. Varorna upköptes nemi. då direkte af den, som beböfde dem, och de gingo icke så mycket genom köpmännen, som under närvar:de tid. Dessa äro nu vanligen förlagsman, och sä är äfven förhållandet i afseende å bräder och plankor. Derigenom hafva släderne äfven en betydlig vinst, och då så är, inser jag icke hvarföre denna vinst ytterligare behöfver ökas genom tolag. Jag tror fördenskull, att man skulle begå en dubbel orättvisa, ifall man först pålägger dessa varor en utförselstull, hvilken efter min öfvertygelse är ganska riktig, och sedermera stadgar en tolags-afgift, sora nu mera icke är behöflig. Jag anhåller följaktligen om bifall till Betänk.
Jordbrukaren snart nog med fullkomlig misströstan motser sin undergång; det måste finnas helt naturligt, om egen och andras erfarenhet härvid uppmanar Representanten, att i hvad å honom kan ankomma söka återföra i minnet huru det är Svenska Folkets rättighet att genom Riksens Ständer allena beskatta sig sjelfve. Då StatsUtskottets betänkande nu endast framställer sådane tillägg eller ändringar uti Tittelns förra anslag, hvilka dels blifvit äskade, dels föreslagne, så finner jag äfven härutinnan mig begränsad i anseende till föremålet för mina anmärkningar. Det visar sig för mig såsom ett alltför oformligt förhållande, att Riksens Ständer icke rådfrågas innan organisationer stadfästas som fordra nya Statsbidrag. Det har hitintills varit en alltför beqväm utväg för administrationen, att efter godtycke organisera och reorganisera ; och att efter väl förrättadt arbete, blott af Riksens Ständar begära, och få ökade Den 7 Julii f, m. 95 Statsanslag. Det har aldrig blifvit frågan att inom sjelfva Titeln genom utfinnandet af en fördelaktigare sakernes inrättning, snarare finna utväg till ökade tillgångar, i stället för beständigt vexande behof. Sådan är nu i Smått anledningen till Statsötskottets tillstyrkande, att å stat uppföra sju nya TygStatsrjenster vid Artilleriet, hvartill jag föreställer mig att medel måste förefinnas inom det redan varande anslaget, utan att derföre någon tillökning bör komma i fråga. Styrelsen bör en gång komma att besinna, att hvad som slösas på personalen måste blifva en minskning uti tillgångarne för materialen och en Administrateur med något medvetande om sitt yrke, skall säj kerligen aldrig tveka, att genom sträng hushållning på personalen kunna komma så mycket längre i verkan i anseende till materieln, men detta förhållandet lärer näppeligen kunna inträffa, så länge Riksens Ständer anse sig pliktskyldigast endast böra bejaka, allt, endast böra anse sådane småsaker vara af ingen betydenhet, då deras slutliga hopsummering likväl kommer att lemna ett helt annat resultat. Jag kan i följe häraf icke tillstyrka de nya Tygstatstjensternes öfverflyttande på stat innan någon annan besparing blifvit föreslagen.
Utdr. d. 19 Mars 1823. ft honom aflemnad Svensk öfversättning, af Kgf. Maj:ts Svar till Rikets Ständers stora Deputation, d. 1 y innevarande Månad , i anledning af de, brottsliga skrivelser, som till flere LÄnsStyrelser blifvit afskickade; och beslöts det skulle ExpeditionsUtskottet anmodas besörja , att detta nådiga Svar blifver i Bihanget infördt näst efter R. H. Ständers underdåniga Adress i ämnet. Från Vållofl. BorgareStåndet. S. D. Vid förnyad föredragning biföllo* StatsUrskottets Urlåtanden af den 6 dennes: N:o 31 angående tryckning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof} och N:o 32, i den väckta frågan om befrielse för Magistraterne från all befattning med LandtRänterierne. Från Högloft. Rid der skåpet och Adeln, S. D. Föredrogos ånyo och gillades Stats. Utskottets den 6 dennes afgifne^ samt den 72 Vrot. Utdr. d. 19 Mars 1823. 15 derpå följde, på Bordet lagde Utlåtanden: 1:0 Angående tryckning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof. 2.0 Om befrielse för Magistraterne från all befattning med Landt-Ränterierne. S. D. Föredrogs ånyo ConstitutionsUtskottets d. 27 sisth Febr. afgifne; och den 11 dennes på Bordet lagde Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts, under den 13 sistI. Febr. till Riksens Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående rättighet för Kgl. Majit att, i de fall 43 §.
En fullständigare kritisk analys af dessa ”Skördar”, och en rättmätigt vältalig panegyrik öfver allt det bifallsvärda deri, träffas i det Minnes-tal, hvarmed Tegnér tog i Svenska Akademien sitt inträde. Det är sjelft lika mycket ett praktskönt poem, som en djuptänkt afhandling. Särskildt underskrifver jag, af hela mitt hjerta, de hänryckta loforden öfver episoden om Ophion och Eurynome, eller Sjöfartens ursprung; beklagande, att det ofta så förtretliga rummet vägrar mig nöjet af dess aftryckning. Nog svag deremot är episoden om Disa och Sigtrud: ett ämne, här behandladt i allvarsam stämning; men med ojemnförligt mindre framgång, än det sedermera, i ett helt för sig sjelft, behandlades på skämt. Öfverhufvud synes på alla de ställen, der Skalden vill måla och prisa forn-svenska ämnen, att hans kunskap om dem inskränkte sig ungefär till första delen af Dalins häfdaverk. Mellertid ledes han af Disas välgerningar på betraktelser, som ändtligen föra honom till hans älskade Vingåkers(Vikingåkers-) bygd, och dervid, i anledning af ekarna kring Skenäs, till detta utbrott i verkliga hjelte-verser: Och hvad, med större rätt, på Bältens tämda våg Bör stridens medel bli vid nya härnads-tåg, För hjelten sväfvande kring Eridanens stränder, Än dessa ekars skog i Vikingarnes länder; Som, växt ur kämpars mull och med sin vida rot I deras grafvar fäst kring ättehögens fot, Vid jordens midnattstid i skygd af sina grenar, Bland grifte-eldars sken emellan runans stenar, Ser deras vålnader, från skuggors tysta verld, Ur högen resas än och skaka sina svärd? Jag fruktar ej er syn, J, fordna Sveriges Fäder! Ej edra slafvars son till eder boning träder. Som ättling, Svensk och fri, jag tillhör eder än. Ack! kännen edert språk och edert barn igen! Och låten i det lugn, hvars helgd ej skall förstöras, De ljud, J älskat förr, af eder vänligt höras! För er var Skalden kär.
Strafflaglörslaget har bibehållit denna under det förändrade namnet: förlust af medborgerligt förtroende för alltid, och innehåller i dess 2 Kap. 19 § en beskrifning på denna påföljd af brott i följande ordalag: »Den, som till förlust af medborgerligt förtroende dömd är, håfve förverkat embete, tjenst eller annan allmän befattning, som af honom innehafves; vare ock under den tid påföljden honom ådömd är såsom vanfrejdad ansedd och förty utestängd från alla sådana rättigheter och förmåner, för hvilkas tillgodonjuta tide god frejd erfordras;» hvarigenom lagstiftningen är på väg att vinna en bestämdhet i denna del, som alldeles saknas i 1734 års lag i fråga om »ärans» förlust. — Men folkets rättsmedvetande har icke, såsom lagstiftningen, åtnöjt sig med en enda art af brotten åtföljande vanheder. Många brott, som icke varit belagda med påföljd af sådan beskaffenhet, hafva, utan något lagens stadgande derom, blifvit i allmänna omdömet stämplade såsom till en viss grad vanhedrande, och denna föreställning, att vissa brott medföra en till ärans förlust gränsande vanfrejd, har icke varit utan inflytande på lagskipningen. Sålunda, då 17 Kap. 7 § Rättegångs-Balken stadgar, att den som blifvit »ärelös dömd» icke är vittnesbär, har detta äfven tillämpats å dem, som, utan att hafva mistat äran, blifvit dömda för s. k. vanfrejdande brott. Benämningarne »vanfrejdad» och dess motsats »välfrejdad» äro äfven kända såväl af allmänna lagen i åtskilliga dess civila och processuela delar,|som af den konslitutionela och ekonomiska lagstiftningen, men ingenstädes i den kriminela delen af lagen förekommer vanfrejd såsom laglig påföljd af brott. Stor osäkerhet är i följd deraf rådande i fråga om, hvilka brott äro för vanfrejdande att anse, och man torde utan fara för motsägelse kunna påstå, att allmänna rättskänslan och lagskipningen allenast deri äro ense, att stöld bör för sådant räknas. Dock har i allmänna föreställningssättet till följd af vissa äldre lagstadganden, och i praktiken, t.
På sätt Utskottet redan i sitt under M 62 afgifna Utlåtande anmält, har Herr F Rooth, uti derom hos samma Riks-stånd väckt motion, hvaruti Herr J. ödmansson instämt, föreslagit, att, för den händelse en ifrågaställd jernvägs-anläggning mellan Helsingborg öfver Landskrona till södra stambanan vid Remmarlöf icke skulle 38 St ats-Ut skottets Utlåtande M 23J>. kunna hänföras till stats-banorna, utan anses såsom bi-bana, det låne-understöd, som för densammas anläggning behöfdes, måtte af Rikets Ständer varda beviljadt under enahanda vilkor, hvarunder sådana understöd för andra jernvägs-företag erhållits; i hvilket afseende motionären upplyst, att Helsingborgs stad beslutat att, t för sin del, bidraga till denna jernvägs-anläggning med en summa af 100,000 R:dr B:ko; samt att, uti ett af Engelska Ingeniörerne Gisborne och Coghlan, efter skedd undersökning, upprättadt kostnads-förslag för anläggande af jernväg mellan Helsingborg, Landskrona och Remmarlöf, de dermed förenade kostnaderna beräknats uppgå till 2,738,490 R:dr 33 sk. 6 r:st. B:ko; anförande motionären, såsom skal för sitt framställda förslag, ej mindre de under vintermånaderna förekommande svårigheter och hinder vid kommunikationen mellan Malmö och utrikes orter, än den tidiga personaloch varu-lrafik, hvilken oafbrutet under hela året egde rum, öfver Öresund, från och till Helsingborg samt den betydelse staden Landskrona egde i anseende till sin utmärkta hamn och såsom förvaringsplats för nästan all den krigsmateriel, som vore afsedd till de södra Svenska provinsernas försvar.
Det af motionären uppgifna förhållande, att ifrågavarande ränta vore att betrakta lika med andra fast egendom åsätta skatter, synes Utskottet likväl icke ensamt böra föranleda till öfverflyttande på Kronouppbördsmännen af bestyret med räntans upptagande, helst en mängd utskylder af jord förekomma, hvilkas liqviderande är öfverlemnadt åt vederbörande sakegare sjelfva; och derest det icke kan visas ligga i denna uppbörds beskaffenhet några hinder för nämnda liqvid, utan sådana endast vara beroende af en eller annan räntegifvares tredska att fullgöra sin skyldighet, lärer det vara desto mindre skäl att öfverlemna uppbörden åt Kronobetjeningen, som flertalet af räntetagare måhända blefve dermed sämre betjente, i det alt, i anseende till nödvändigheten att åt Kronofogde medgifva för denna likasom för annan uppbörd, ett visst anstånd med redovisningen, alla de, som eljest kunnat godvilligt utfå sin liqvid, skulle nödgas vänta på densamma ; och får på dessa skäl Utskottet afstyrka bifall till motionen. Stockholm den 12 December 1862. 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 16. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1862, kl. 1 e. m. Betänkande•, i anledning af väckt motion (N:o i 28) om ändring i Kongl. Förordningen den 1 Oktober 185B, an gående tillverkning, vård och försäljning af krut.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , fann R. o. Ad. för godt att, med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, antaga Bonde-St:s ifrågavrde inbjudning. Föredrogos och biföllos Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 18 dennes bordlagde Betänk.: N:o 9, i ani. af väckt motion om upphäfvande af de, genom K. Förordmn den 17 Sept. 1783, lotshemman förunnade friheter; N:o 10, i ani. af vackt motion om hemmanet N:o 1 Fångåmons j mantal i Jemtland befrielse från rotering; och N:o 11, i ani. af väckt motion om donerade skolmästareboställens, och deribland särdeles bostället Wrigstad Månsgårdens befriande från rotering. Föredrogs samma Utsk:s den 18 dennes bordlagde Betänk. N:o 12, i ani. af väckta motioner i fråga om åtskilliga till båts mansbeklädnaden hörande persedlars anskaffande och underhåll genom Statsverket. Detta Betänk, begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet; hvarjemte anmälte sig och yttrade Hr Fåhra:us, Olof Immanuel: Det nu ånyo bordlagda Betänk:t innefattar ett ämne, som svårligen utan olägenhet kan behandlas fristående från pröfningen af det förslag, som från Stats-Utsk:t är att förvänta till reglering af riks-statens 5:te hufvudtitel. Utom det att frågor i sammanhang med denna hufvudtitel förekomma rörande förminskning af båtsmanshållet, så är äfven en annan omständighet att härvid gifva akt uppå. Då nemi. för 5 riksdagar sedan båtsmans-rotehållarne befriades från utgörandet in natura af de hufvudsakligare båtsmans-beklädnads-persedlarne, emot vederlag i penningar efter markegång, uppfördes å nämnde hufvudtitel ett särskildt anslag, för att betacka skillnaden emellan markegångs-prisen och de verkliga upphandlings-prisen.
att giira iiiedlemiiinriie 1) ekniita uied livaraiidra och gör i det hela taget les liouneiirs p % ett s5 alskvardt och förekomniaiide satt, a t t belåtenheten ar alliiiiin. För te nied » Sinörebrödv och ~Saiidkage2, en beliaglig afton och föredrag dessiitom betalas icke nier iiii femtio öre. Och iilid&amp; f i r inan gama » en lille halv Kop til. » x. A. En ny kornit$. Q i1t - kvinnas iigapriderätt. I slutet n£ förra aret ' ingick f r h styrelsen fiir Bö~emimgm ~ O P Gift kvinnas aganderaff ett forslag, att Frcdrika-Bremer Fiirlmildet ville tillsiitta en kolilite iiicd uppgift att ~ei; kri fKr dr olika ~iiinkterriu i föreningens program. Scclnii Fiii; lmndcts styrclse tagit fiirslaget i öfverviignnde, förlrlarado den sig d l i g: ?tt t.illiiliitcsg; j fiirtwiiigciis önskningar i öfverensst~iunelse iiied dc grunder, soin i det biir ira extenso meddelade förslaget finnas angifna: 1884 &amp; rs rilcsclag ingick till k. in: t med en skrifvelae, hvari begiirdes, att regeringen skulle 1Ata iitarbeta och för riksdagen framliigga föi.slag till sBclann i: efomier inoin lagstiftningen rörande iilrta nialiars ~ige~~cloil~sföi~hållmcleii, ' .att gift lcvinnas ratt och bästa iiler iin hittills skett tillgodosiiges.
De öfver Justitieärender i Stats-Rådet hållna Protocoll, ifrån och med den I Maj 1812 till och med den 25 Januari innevarande år. 2:0 Protocoll öfver General-Auditeurs-ärender ifrån och med den 8 Maj 1812 till och med den I Mars innevarande år. 3:0 Protocoll öfver Krigs ärenderna från och med den 4 April 1812 till och med den 21 Februari innevarande år 4:0 Protocoll öfver Kammar ärender ifrån och med den 22 April 18I2 till och med den 14 Februari innevarande år. 5:0 Protocoll öfver Handelsoch Financeärender ifrån och med den 3 Juni 1812, till och med den 8 Februari innevarande år 6:0 Protocoll ofver Ecclesiastik - ärendet ifrån och med den 23 April 1812 till och med den 2 2 Februari innevarande år; jemte Beredningens till dessa Stats - Råds Protocoll hörande actei. På derom gjord anhållan , har Hof - Canzlern, med Kongl. Majus Nådiga tillstånd , lemna! Utskottet del af följande Protocoll angående - Den 14 Juli. de allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser: i.'o Protocoll af den 5j Februari 1812 om Sveriges Politiska ställning, och i synnerhet dess förhållande till Frankrike, 2:0 Af den 24 Februari I8r2, om samma ämne. 3:0 Af den 28 Juni 1814» om Guadeloupes afträdande. 4:0 Af déti 2 April 1813,angående Alliance» Tractaten med Konungariket Stora Brittannien.
Ridderstolpe här föreslagit, icke är nödig. Frih. Ridderstolpe: Det händer ganska ofta, att härads skrifvaren får särskildt ordress och särskildt boken lill uppbörd. 1 alla fall är föreskriften otydlig och bör rättas. R. o. Ad. biföll 133 § i Ulsk:s förslag. 147 §. Hr Westerstrand: I 147 § uppräknas de personer, hvil ka skola enär de hafva fyra barn och derutöfver, af ett eller flera gillen, under femton år, i den ålagde bevillningen njuta ett afdrag af 4 sk. för hvarje barn, hvarjemte föräldrarue för mantalspenningar äro frikallade. Jag tror, alt man icke behöfver sälta in i denna förordning, att föräldrarne äro ifrån mantalspenningarne frikallade, emedan mantalspenningarne äro en ordinarie Statsinkomst, hvarom icke någonting kan bestämmas i en bevilln.förordn. De föräldrar, som hafva 4 barn, äro efter förordn. d. 8 Mars 1770 befriade från mantalspenningar, och jag tror att man åtminstone borde här insätta, att dessa föräldrar äro, eril. K. förf. d. 8 Mars 1770, från mantalspenningar frikallade. Vi hafva haft ett exempel vid förra riksdagen, då det var fråga om att förkorta tiden för dem, som erlägga mantalspenningar, från 15 till 17 året. Underdånig framställning gjordes då hos Konungen i ämnet, och hans bifall måste afvaktas, innan författningen kunde sättas i verket. Gr. Cronhjelm: Det är visserligen sant, på sätt jag för en stund sedan åberopade, att bevilln.förordn. skall underkastas K. M:s nåd. sanction; men då undantag i bevillningen icke tillhöra de frågor, som Konungen grundlagsenlig! kan pröfva, och då R. St. icke hafva rätt att stadga om grundskatterna, så kan jag icke annat än till alla delar instämma i Hr Westerstrands yrkan - 136 Den 4 December e. m. de. Härvid torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt emellan det åberopande
Då det, jemlikt föreskrifterne i 70 § Regerings-Formen och 31 § Riksdags-Ordningen, åligger Bevillnings-Utskottet att opåmint vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande bevillningens fördelning, får Utskottet, som för sådant ändamål granskat sednast utfärdade Bevillnings-Stadga och i sammanhang dermed till pröfning förehaft de hos Riks-Stånden väckta, hit hänförlige motioner, jemte vid en del af dem fogade serskilda yttranden, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, nu vördsammast afgifva förslag i berörde afseende, samt dervid tillika, på sätt vid föregående riksdagar varit vanligt, föreslå de reglementariska stadganden, som för tillämpningen af bevillningsgrunderne erfordras; hvadan Utskottets vid detta Betänkande fogade Förslag till ny Författning i ämnet följaktligen omfattar Bevillnings-Stadgan i sin helhet; börande dock Utskottet, hvad beträffar de i förslaget förekommande procentoch zifferbelopp, erinra, att desamma endast äro att anse såsom vilkorligt föreslagna, enär det egentligen först sedan bevillnings-summan blifvit bestämd, tillkommer Utskottet att om nämnde belopp sig yttra. Vid besvarandet af de väckta motionerna, äfvensom vid framställningen af de, oberoende af dessa motioner, inom Utskottet beslutade förslag till förändring i vissa delar af Bevillnings-Stadgan, har Utskottet ansett lämpligast vara att, i möjligaste mån, följa den ordning, hvartill den nuvarande uppställningen af nämnde författning i allmänhet föranleder; och äro alla föreslagna förändringar, — hvaribland några mindre redaktions-jemkningar, hvilka Utskottet ej funnit nödigt att i Betänkandet serskildt omnämna, — uti det bifogade Författnings-förslaget med kursiv stil utmärkta. Bih. till II. St.
Jag har i underdånighet anmält det icke vara mig obekant, att den grad af tjensteförsummelse, som här är i fråga, ej vore sällsynt och derföre kanhända också betraktades såsom ursäktlig; men jag har dervid i underdånighet anmärkt, att om än denna tanka vore allmänt rådande hos dem, på hvilka bestraffande af tjenstefel ankommer, jag ändock icke skulle kunna i en sådan tanka instämma, utan måste anse försumlighet och onödig tidsutdrägt i ärendens behandling vara oförsvarlig och straffbar äfven i dess lägre grader, så att jag icke trodde mig kunna underlåta att densamma beifra, helst hvarje gröfre förseelse i denna väg vore sammansatt af liera mindre, och just genom undseende med dessa kunde föranledas en allmän försumlighet och liflöshet i tjensteutöfning, till hvilken försumlighets afhjelpande eller förebyggande jag för min del hvarken ville eller borde underlåta att bidraga, så vidt jag förmådde Jag tillägger nu, att i allmänhet ofelbart mycken anledning finnes till beifran af söl och håglöshet i tjensteutöfning, och att äfven jag liar något att förebrå mig i bristande efterforsk ning af exemplen på denna felande drift i tjensternes skötande. Jag har hittills inskränkt mina åtgärder till de fall, der klagan blifvit förd; men dermed torde ändamåletsvårligen vinnas, då rättsökande merändels hafva en så naturlig betänklighet att klaga på domare och embetsmän, af hvilkas åtgärd deras rätt beror; och när sakerne äro redan algjorda, upphöra r det enskilda interesset i beifrande af dröjsmålet vid deras behandling. Jag kan dock föga mer härvid åtgöra, än som hittills skett. Med de ringa krafter, jag har att använda, är min tid fullt upptagen af göromålen, sådana de hittills varit; och utan tillökning i arbetsbiträde kan jag svårligen hoppas att utvidga min verksamhet. I allt fall torde föga gagn vara att förvänta af tillsyn och beifran, om icke drift och omtanka fiir göromålens gång framkallas af sjelfva embetsverkens inrättning.
Deputerade fått emottaga Kongl. Majus Nådiga Utslag, sorn afslår denna resning; och då Deputerade deraf icke kunnat finna de skäl, sorn utan närmare tydning kunde lända till Målets nedläggande i hela dess vidd, förmäla Deputerade sig hafva, efter begärd och erhållen del af Högsta Dom - StatsUt skottets Betänkanden. 6gi stolens Protocoller i Målet, funnit frågan bora till Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans uppmärksamhet öfverlemnas; förmodandes Deputerade, att JustititeOmbudsmannen skulle hos Riksens Ständer anmäla, om och hvilken åtgärd han härvid ansett lämpelig. Sedan Riksens Ständer vid sistförliden Riksdag yttrat den önskan, att, i händelse någon tids arbete vid 1820 års slut för Deputerade återstod, sådant måtte af
Herr Generalkonsul Carl Heinemann, hvilken vi gifvit vår fulbnagt, skall hafva nöjet förelägga Eder våra propositioner och smickra vi oss med den angenäma förhoppningen, att dessa skola vinna benäget afseende och vi derefter se oss ärade med uppdraget att å härvarande plats negociera nämnda lån. I denna förhoppning etc. J. Henry Schröder & C:o.“ Att Stais-Utskottets Utlåtande JV§ 29. 41 Att här ofvan intagna bref från Schröder & Comp. af den 14 Oktober varit tillfyllestgörande för att hos Fullmägtige introducera Heinemann såsom Schröder & Comp:s ombud “för ifrågavarande låneaffärs preliminära behandling®, må icke bestridas, men å andra sidan torde böra medgifvas, att då lånenegoeiationerna framdeles utvecklade sig till fast affär och fråga blef om att bringa lånet till afslutande, det åt Heinemann gifna uppdrag icke kunde, ensamt på grund af nu anförda skrifvelse, anses innefatta ett sådant fullmägtigskap, som gjorde de med honom ingångna och af honom undertecknade öfverenskommelserna bindande för Schröder & Comp. Den i detta bref förekommande meningen: “hvilken vi gifvit vår fullmagt" låter sig för öfrigt tolkas antingen så att denna mening i och för sig sjelf skall anses innefatta fullmagten, i hvilket fall dess betydelse lärer stadna vid en introduktionsfullmagt, eller ock så, att dermed endast blifvit lemnad hänvisning till en af Schröder & Comp. åt Heinemann gifven särskild fullmagt, hvilken då bordt, innan Heinemann å Schröder & Comp:s vägnar undertecknade nå gon öfverenskommelse, hafva honom affordrats. Då emellertid om en dylik fullständig fullmagt ingenting finnes nämndt, måste det antagas att någon sådan icke funnits.