Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jätten spruckit och fått sin bane, förde katten sin matmoder till ett ställe, hvarest lågo stora högar af mennisko-ben. Der gaf han jungfrun en lia, som blifvit doppad i mjölk och bestruken med lingon och deg, samt bad henne att hon skulle afhugga hans hufvud. Torpare-flickan gjorde så. Genast blef katten till en fager prins med guld-krona på hufvudet; men benranglen fingo lif, och vordo till en otalig skara hofmän, riddare och svenner. Sålunda upphäfdes förtrollningen, och den unge prinsen firade sitt bröllopp med den sköna jungfrun. En i nyare smak affattad öfverlemning, ifrån ~S. Småland~, låter sagans hufvudperson vara en mjölnare-dotter. Hon ledsagas af sin hund till kungs-gården, och blir derstädes förmäld med den unge prinsen. Men hunden är ingen annan än konungens egen dotter, som blifvit förtrollad, och nu söker skaffa sina föräldrar en ersättning för deras förlust. Sedan mjölnare-dottern är lyckligen gift, beder hunden sin matmoder, att hon skall döda honom, och gömma det hvartill han förvandlas, ty så skulle hon alltid veta huru hon borde ställa sig. Prinsessan gjorde efter hundens begäran, och strypte honom med en guld-kedja. Då förbyttes han till en liten guld-penning, som hängde på kedjan. Prinsessan bar nu guld-penningen om halsen både arla och serla, och när hon var i någon tvekan, behöfde hon blott se deruppå, så visste hon genast huru hon borde uppföra sig, för att icke röja sin ringa härkomst. De Tre Hundarne. Ifrån Westergötland. Den enda utländska öfverlemning af denna Saga, som hittills är oss bekant, förekommer hos Nämnda folkberättelse öfverensstämmer, i sina hufvud-drag, med den förtäljning vi här meddela. Det var en gång en konung, som for bort och fäste sig en fager drottning. När de varit gifta någon tid, föll drottningen i barnsäng och födde en dotter. Då blef stor glädje öfver både stad och land, ty alla unnade konungen godt, för hans mildhet och rättvisa skull.
Om Hr Frih. o. Landtm, tillåter, att det första momentet af §:u, som endast innehåller D e n 10 0 c t o b c r f. m. en lydelseföl ände ing af det ganda stadgandet, först föredrages; sa kunde Frih. NauckhofFs, förslag sedermera särskildt till pröfning förekomma. Gr. Hamilton: Efter så mycken vigt här lägges på ord, så får jag upplysningsvis nämna, ali benämningen pastor äfven > sednare delen af §:n förekommer och således äfven der torde böra utbytas emot kyrkoherde. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna lämpligt att först fatta beslut i afseende på den redaction han uppläst, oell att sedan företaga pröfning, huruvida ett nytt mom. borde tilläggas. I afseende på den anmärkn. som Gr. Hamilton gjort, ruride ordet ”kyrkoherde,” torde böra tagas i öfvervägande alt på många stallen i denna författning, sorn redan blifvit af R. o. Ad. gillade, ordet ”pastor” förekomme, och all således ordet ”kyrkoherde” icke på alla ställen kunde införas; hemställande Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla den redaction af 48 §:n> som han nyss uppläst. Ropades ja. Frih. Nauckhoff: Jag vet icke, om det förslag tili ett sednare morn., som jag nyss uppgaf, blifvit antecknadt, och får således ånyo framställa detsamma. Motivet dertill hade jag äfven nyss äran nämna, nemi. att §:n egentligen handlar om förhållandet på landet, och föreskrift för städerna alldeles saknas. Detta är orsaken hvarföre jag trott mig böra anhålla om ett tillägg, som afser förhållandet i städerna. Delta tillägg borde efter mitt förmenande blifva så lydande: ”1 stad skall mantalslängden, sedan den blifvit alslutad, hållas de skattskyldige tillhanda å lid och ställe, som magistraten åligger att genom kungörelse från predikstolarna tillkännagifva.” Gr. Hamilton:
I öfverensstämmelse härmed, skulle fcreskrifterne rörande pensions beräkning för BanCoStaten, genom sammanbindande af' det nu ifrågasatte stadgande, med hvad sorn före detta finnes antaget och faststäldt, erhålla följande lydelse: 1) Den Tjensteman, som uppnått sjuttio års ålder, eller sorn inotn BancoVerket tjent /antia år, är berättigad att flyttas pa PensionsStaten, och såsom Pension åtnjuta beloppet af dess på Stat innehafvande hela lön i dess öfriga lifstid, 2) Lika med Civile Ämbets » och Tjenstemän i allmänhet, ega äfven Banquens Ämbetsoch Tjenstemän vid sextiojem års ålder, Baneo-Utiiotttii Betänkanden. 345, och da, efter vid pass 40 ars tjenstgöring, deras sjukliga eller försvagade helsotillstånd genom lagligt läkarebetyg styrkes, rättigheten att taga afsked, med bibehållande af deras på Stat innehafvande löneförmåner oafkortade. 3) En Banquens Tjensteman, som hunnit till en ålder af 60 år, samt uti publique tjenst tillbragt 40 ar, får, då han sig om afsked anmäler, flyttas på PensionsStaten, med rättighet, att såsom Pension i dess öfriga lifstid åtnjuta trefjerdedelar af det lönebelopp haa på Stat innehafver.
Riksföreständarcn samt tacksägelseadresi till de Herrar och Män som medwerkat till Styrelse-förändringen, Maji Zz. — ytterligare om en stor Deputation att för H. K. H. Riksförclkändarcn betyga Riksens Ständers tacksamhet kör Desi nädigst^ gifne utfästelse att såsom Riksföreståndare i utöfningen af Rikets styrelse fortfara intill desi en ny Regcrings-Form blifwit ffaststald m. m. 92. — om antalet af Riddcrffapets och Adelns Ledamöter i Constitutions-Utffottet, 91. om Stats - Register. ror werkets understödjande med 2 millioner R:dr Banco samt om uppdrag ät Stats - Contoiret att upptaga privata län mot sex procents ränta m. m. l7L. om uppdrag ät Bewillnings-Utskottet att utarbeta grunderna för den nya Bewillningens fördelning, 228. om antalet och Ledamöter i Bancooch Erpeditions-Utffotten, 209. — om Instruction för Banco-Ut, köttet, 212. — om antalet af Ledamöter i Bemillnings-Utffottct, 2to. — om Vanco-Ut,kottets hö. rande öfwer Banquens förmäga att ytterligare biträda med försträckning af medel till försmars-werkets underhällande, 212. — om antalet as Ledamöter i Stats-Utffottet, Lii. — om Äfsägelse-actcns communicerandc med f. d. Konungen, 244. Jun. — om wisia eftergifter af Ridder,kapet och Adelns Privilegier, 458. — om Regerings-Formens fastställande och H. K. H.
Angående manskapets vid Garnisons-Rege^ menterne underhåll. med 12 öre för Distinktions-korporaler och, vid Värfvade arméen, de solda-4 ter, 9om der berömligt tjent i femton år och derutöfver. Denna utgift torde böra bestridas, vid Indelta arméen: från anslaget till dess vapenöfningar, och vid Garnisons-regementerne såsom vanligt utaf manskapets i staten beräknade gage. Vid garnisonsregementerne förekommer särskilt en fråga af särdeles vigt för manskapet, nemligen den om manskapets dagliga underhåll, hvilken fråga jemte de af mathållningen föranledda kostnader, nu jemväl torde få blifva föremål för Eders Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande.» »Redan vid sistförflutna Riksdag anmältes hos Rikets Ständer angelägenheten att förbättra den ställning, hvaruti truppen vid den i garnison förlagda, värfvade arméen sig befann. Rikets Ständers uppmärksamhet fästades på svårigheten att, vid stigande pris å lifsförnödenheter, med det stadgade gaget 6, 7 å 8 sk. banko om dagen, hvarå dessutom den i kontant utgående portionseller tobaksskillingen förut måste afräknas, besörja soldatens mathållning.
Sedan med anledning dels af Kongl. Maj:ts oell Rikets Kammar-kollegii uti underdånigt utlåtande den 17 December 1858, angående Helgonskylden till vissa stadsskolor inom Lunds stift, gjorda hemställan om upphörande af den till åtskilliga skolor i samma stift utgående afgift under namn af klockarepensioner, dels ock af en utaf P. H. Hansson, II. Nilsson m. 11. klockare inom nämnda stift framställd underdånig anhållan, att dä arrenden eller landtgillen af åtskilliga klockareboställen till lärdomsskolorna utgöras, Kongl. Maj:t täcktes i nåder af Rikets Ständer äska till betäckande häraf erforderligt anslag, på det att klockarne måtte komma i fullt åtnjutande af de boställs—jordar, som äro dem af ålder anvisande — Kongl. Maj:t uti nådigt Bref den 17 September 1856 anbefallt Domkapitlet i Lund ej mindre att inkomma med fullständig utredning rörande beloppet af klockarepensionerna och de handlingar, på hvilka de grunda sig, än äfven att i sammanhang dermed afgifva utlåtande öfver den väckta frågan om de af ålder till klockaretjensterna anslagna boställs-jordar och de från dem utgående iandtgillen, så har till fullgörande af denna befallning Domkapitlet, uti skrifvelse deri 30 November 1859, dels redogjort för såväl tillkomsten af dessa från klockarne utgående afgifter, som ock hvarifrån och till hvad belopp de för närvarande erlades, dels äfven i fråga om ofvannämnda af vissa klockare gjorda ansökning, uppå 28 Konr/l, Maj:te Nåd.
Under omvexlande tal, bön o c h sång fortgick emellertid mötet öfver en timme. Stämningen både på estraden och i salen blef så småningom allt lifligare, » vittnesbörden » blefvo allt talrikare, o c h till o c h med uppe på läktarne började man att predika. Näsdukar svängdes, man stampade, man klappade i händerna, o c h den mera oregerliga delen af publiken skrek, svor o c h slogs desslikes. Det långvariga mötet tog dock ändtligen slut. D e samlade skarorna aflägsnade sig, och blott där framme på den rödklädda platformen knä- böjde ännu några bekymrade, omgifoa af en svärm » officerare » o c h » s o l d a t e r ». Jag gick dit fram o c h samtalade m e d en » k a d e t t », som för tillfället icke var upptagen, samt bad henne få tala vid en » officer », till hvilken jag önskade framföra ett ärende. H o n bad mig följa sig, o c h så k o m det sig, att jag den kvällen fick genomvandra den gamla varieté- och maskeradlokalens gallerier, korridorer, klädloger o c h kapprum, numera apterade till expeditionslokak, kadettrum, officersrum o. Hon var en ung, sympatisk flicka, tydligen utgången ur samhällets högre lager; hennes eldröda tröja o c h blåa » bonnet » stucko på ett egendomligt sätt af m o t rummets enkla, färglösa inredning. D e t var ett halfstort r u m; kring de nakna, blott här o c h där med ett bibelspråk försedda väggarne stodo » kadetternas » sängar och koffertar; på ett groft furubord midt på golfvet var kvällsvarden, gröt o c h mjölk, framsatt; några » S t r i d s r o p » tjänstgiorde såsom duk. Det hela var fullt kasernartadt, men dock icke alldeles utan en fläkt af den trefnad, som endast kvinnohänder förmä breda äfven öfver det tarfligaste hem. Medan jag väntade, frågade jag min följeslagerska om ett o c h annat, o c h hon svarade tämligen oförbehållsamt. D e v o r o inalles 8 unga kvinnor, som tjänstgjorde vid » kåren ».
Efter afdrag utaf hvad, som erfordras för Tull-Statens aflöning, utgifter för bevakningen m m., inbetalas Tull-medlen till Kongl. Stats-Contoret, genom deras insättande i Banken och attesternes aflemnande, hvarjemte utdrag af Tull-Verkets räkenskaper, utvisande uppbördens total-belopp för det förflutna året, äfvensom ett sammandrag af verkställda utbetalningar och lefvereringar, lemnäs till Stats-Contoret vid hvarje års slut. Detta Verks befattning med Tull-uppbörden består således egentligen endast uti emottagning och bokföring af Banco-attesterna, hvadan, enligt Utskottets tanka, en öfverflyttning till Riksgälds-Contoret af Tull-medlen icke på något sätt skulle, såsom anmärkt blifvit, åstadkomma oreda eller rubbning i Statsförvaltningen. Sjelfva Tull-uppbörden bibehöll ock i allt fall sin nuvarande egenskap af en för Stats-utgifterne disponibel inkomst samt inginge, lika med Riksgälds-Contorets och andra allmänna Verks medel, uti Rikshufvudboken. l)å nu härtill kommer, att öfverskotten å Tull-medlen, i följd af nämnde räkenskaps sena afslutande, icke blifva för RiksgäldsContoret tillgänglige, förr än något öfver 2 år, efter det Stats-Contoret motBih. till R. St.
Följden har varit, att ej endast enskilte Arbetare med en erkänd måttlig aflöning gjort ej obefydlgia besparingar, utan ock att ibland Arbets-Comtnenderingarne, med lika noggran Aflönings-berakning, funnits Soldater, som hemgått med 40, 50 och 60 R:dr allt efter som Karlen varit sparsam ; och allt detta, vållat af Karlens flit, samt Befälets omtanka och tillsyn. Jag kan ej tro att dessa sannt aktningsvärda Medlemmar i Samhället, Den 30 December. 65 J sorn, under nitikst efterkommande af Konungens bud och Fosterlandets kraf, med mödosamt och ihärdigt sträfvande, samlat en Sparpenning åt väntande Makar och Barn, antingen moraliskt eller politiskt betragradt, icke böra stå framför de flästa andra, tvärt emot hvad Baron' Stael tror, då deras antal torde vara det största, och de kunna säkert med den minsta Summa förnöjas. Hvad angår Förslaget, att Discont-Assignationer och Obligationer böra till liqviderande af Discont-skulder emottagas, så bifaller jag dft så mycket heldre, som det pä en gång är Lagligt, billigt och nyttigt för Staten, för Verket och enskildta. Götha Canal-Disconten realiseras härigenom visserligen ganska lätt och utan fara för Fordrings-ägare, om i öfrigt lagligen tillvundne Rättigheter hållas heliga. Baron Stael har yrkat granskning å Låntagare, Cautionister och Lån-Summor; Listorne derå äro och blifva att tillgå. För min del önskar jag upprigtigt, att ej blotta åsyn af arbetet måtte afskräcka derifrån. Baron Stael liksom framkastar möjligheten af Styrelsen af Götha Canal-Discont, eller alla Disconter äro lika med Malmö Disconts. Man skulle med S3mma slutkonst och möjlighet kunna säga: Alla Lefveranteurer till Kronan, äro lika! för mia del är jag ännu ej sä i fiendskap 6)6 Den 30 December. med Människo-Naturen, att jag kastar skugga på Personer utan bevis, eller ställer ali Mannisko-åtgärd uti den mörkaste synpunct! Äfven som jag ej skulle upptagit
Sent en kväll, kom hon åter till hedens, bryn, just som solen sänkte sid vid bhgens kant. Endast med svårighet släpade hon sig framåt; tröttheten hade gått till djupet. P&amp; en solbelyst höjd såg hon kanariefhgelns gy1leli.e bur glindra och lyssnnde hon, noga, hörde hon då och då en kvittrande ton flyga genom luften. Det värmde henne. Hon hade lart sig att hålla honom så kär, den lille sångaren! Han hade dndb skänkt heme det högsta holt Stilla funnit i lifvet: nniilgesl om en lycka, sonz hon aldrig skulle ?i&amp;. lade hon sitt hiifviid mot tufvans mjuka vag, presis på samma fläck. där hon drömt sitt lifs vackraste dröm, svepte fjaderskruden kring sitt frysande hjärta och s&amp;g mot solep. Så sträckte hon ut sig med en känsla af oändlig befrielse och hvila. Nu hade hon funnit svanen utan fläck! ' E En afton i Gymnastiska CentralInsf itutet. Några intryck af en ieke gymnast. » En sund själ i en sund kropps ar en sats s&amp; ofta iippre1) aB, att den liksom mlnga andra blifvit utsliten och hannal. ' Och dock, hur önskvärdt vore det ej, att större tippmarksaiiuhet agnades A t sådana där gamla, goda regler, framfor allt att de biittre efterlefdes. För mig har emellertid ofvanstiiende gyllene regel blifvit en sjiilfskrifven utgångspunkt för denna lilla uppsats, desto valkoinnare som min fulllzomliga okunnighet i hvad som rör den teoretiska sidan af det ämne jag g %r att behandla, gör det för mig nödvändigt att utga frAn den synpunkt, som ligger det sunda f6rnuftet närmast. Naturligtvis tål hvarje regel, den må Tara aldrig så vis, vid cn viss modifikation. SA afven ofvanstående. Alla kroppsligt sunda, harmonislrt utvecklade miinniskor äro för visso ej beghfvade med en frisk och skön själ, lika litet som alla sjiildiga, klent byggda individer iiro andligen underlägsna. DiIan Ban ju lika ofta iakttaga motsatsen.
Preste-Ståndet har deremot ansett, att, med bibehållande af det utaf Uskoltet föreslagne värde 50 R:dr Sk® Slapelst.-vigt, Kettingar af större eller mindre länkjerns diameter borde under en dass förtullas med 12 R:dr 24 sk. Sk® vid införsel. Borgare-Ståndet har stadgat, att Kettingar böra delas i tvänne rubriker, nemligen: af § tums diameter och derProt, 1840 och 1841, 5 Sami, 1 AJd, 32 Baft. 10 Bevillnings-Utskoltets Memorial, N\o 41, tinder med 45 R:dr tullvärde och 5 R:dr införselstull; samt öfver | tums diameter med 30 R:dr lullvärde och 3 R:dr införselstuli per Sk® Stapelstads-vigt. Bonde-SLändet åter har ulan inskränkning gillat Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 30 af en rubrik, 50 R:drs värde och 6 R:dr införselstuli per Sk® Stapelstads-vigt. I afseende först å den af Ridderskapet och Adeln vidtagne åtgärd att åt Utskottet öfverlemna bestämmandet af de dimensioner, som böra innefattas under den ena eller andra classen, anser Utskottet sig höra till grund för ett slikt bestämmande taga Borgare-Ståndets i berörde hänseende fattade nyssnämnde beslut, eller att | tums diameter af länkjernets gods må utgöra skillnaden emellan de begge serskilda classerna. För det fall, att sammanjemkning af de så beskaffade stridiga besluten icke kan åstadkommas derigenom, att Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, lika med Bonde-Ståndet, antaga Utskottets senaste förslag, hemställer Utskottet, att omröstningar, dels angående contrapropositionen och dels i hufvudsaken må ske på följande sätt: 145:o.
med af sina tankar, snarare till sig själf än till Annie). sena ungdomen inom mig gör mig förskräckt. Jag känner mig inte längre själf. Det är som om jag inte kunde lita på mig, som om jag vore en helt annan än förr. Det sjuder i mina ådror en febril ånatt jag har så kort tid på mig, några få år, kanske dagar, timmar. Jag har aldrig anat, att det inom mig fanns ett sådant behof af lycka. Jag känner ut sitt lifs lyckokraf att göra sig betald. Inte på andras bekostnad. Hvad vet jag! A NNIE ( hastigt). H ELENA . A NNIE . gest för att jag inte skall hinna med. Jag vet ju, Åh nej, åh nej, det är ingen lycka. Den där mig som en fordringsägare, som har rättighet att få Jag vet det. Jag känner dig tillräckligt för att 242 vara fullkomligt viss om att det ej vore någon frestelse för dig att stjäla. H ELENA . bara, att om jag vore rädd för den där frestelsen att stjäla, som du säger, så skulle jag inte våga trotsa. Jag skulle hålla händerna för öronen, så här, för att en gång våga lita på det, jag, som har grefvinnan Ulrikas och alla de andras blod i mina ådror. Jag Frestelse! Ack, jag känner mig ju inte, jag vet slippa lyssna till lockelsesången. Nej, jag skulle inte skulle fly och inte känna mig säker (ett ögonblicks paus, som om hon tänkte efter, med ett vemodigt leende) mig trygg där. förr än jag kommit öfver på andra stranden och kände A NNIE . är, som gör att du känner dig ung. Så vet jag desto mal Ack, Helena! Du säger, att du inte vet hvad det bättre, hvad det är, som gör, att jag känner mig gamH ELENA (rycker sig ur sin stämOch melankolisk och allvarlig, som min lilla ning, i lätt skämtande ton). kvitterfågel är i afton. Jag vet också hvad det är. Det är därför att här är mörkt. Alla ängslande tankar följa med skymningen. (Hon ringer. Kammarjungfrun kommer in). Var snäll och under det kammarjungfrun sysslar därmed). Och kallt är det också därborta, köld för också tänd lamporna och se om elden! (Hon fortsätter
En värd talare bar redan upplyst att de båda skrifvelse!-, som af de olika RiksStm äro beslutade, hvar för sig utgå från så alldeles olika grundsatser och behandla saken på så alldeles olika sätt, att det icke är någon slags möjlighet att föiena dessa olika meningar till en mening. Detta har Utsk. insett och således icke föreslagit någon jemkning af hvad sorn icke kan saminänjemkas. Det må vara ett fei af Utsk., att icke hafva framställt detta; men jag hemställer om det kunnat vara nödigt, att erinia RiksSttn om detta förhållande, hvilket är uppenbart för hvar och en, som tagit kännedom om de olika besluten. Jag skulle på dessa skäl icke tro, att Hr Landtm, kunde finna sig på något sätt förhindrad att framställa propos. till gillande af denna voterts-proposilion. Frih. Den 16 September e. m. 449 Frill! Cederström: Den siste talaren liar såsom ursagt för Utsk., att icke hafva följt grundlagen och inkommit med jemknings-betänk, åberopat en föreg:de talares yttrande om oförenligheten af de olika besluten inom RiksSt:n. Det är just för dessa händelser, som grundlagens stadgande är uppgjordt, och det är just för dem, som sammanjemkning af de olika besluten måste beredas. Att RiksStm icke varit kunniga om hvarandras beslut är klart deraf, att vi beslutat på olika runi; och det är just derföre att vi besluta på olika rum, okunnige om hvarandras beslut, som besluten skola af det Utsk., som målet handlagt, i möjligaste måtto sarnmanjemkas.
Erfarenheten af milt förslags öde vid förra Riksdagen har hos mig stadfästat den öfvertygelse, alt om förslaget innehölle ovilkorlig föreskrift om Länsnänmders införande i alla län, detsamma äfven denna gång skulle förkastas. För att, åtminstone i hvad på mig ankommer, söka förekomma en dylik frågans utgång, har mitt förslag — jag uprepar det ännu en gång •— blifvit så upställdt, att blott de menigbeter, hvilka anse sig kunna draga nytta af den föreslagna institutionen, behöfva tillegna sig densamma, då deremot andra samhällen, hvilka ännu icke hunnit en sådan kommunal-andans utveckling, icke dertill skola tvingas. Hvad åter beträffar den gjorda anmärkm, att jag allt för mycket inskränkt Länsnämndens rättighet att sammanträda, får jag endast i korthet förklara, att jag ansett den klandrade föreskriften nödig af det skäl, att det eljest skulle bero på en enda ledamot att framtvinga Länsnämndens sammanträde och behandling af en väckt fråga, sorn möjligen vore af föga eller ingen vigt. Jag har ansett mig böra vidtaga delta försigtighetsmått, för alt i möjligaste måtto söka motväga den rådande afvoghet mot alla kommunalbestyr, som ännu olyckligtvis är i landet herrskande. Skulle deremot åsigten om kommunalinstitutioners nödvändighet hafva ifrån förra Riksdagen utvecklat sig mera ån jag vågat hoppas, har jag för min del visst icke något deremot), alt nämndens behörighet att sammanr träda utsträcktes, äfvensom ali den skulle årligen på förut bestämd 92 Den 24 December. tid sammanträda, hvarigenom äfven, i min tanke, institutionen skulle vinna mera fasthet och styrka. Finner Utsk. sig kunna med något hopp om framgång föreslå sådant, skall jag ingalunda underlåta att med min röst söka befrämja antagandet deraf. Ännu några af den siste talaren gjorda anraärkmr ber jag att få till besvarande uptaga. Han har sagt, att Länsnämnden borde beslå af en ledamot från hvarje församling inom länet. Mitt förra förslag innehåller verkligen en sådan bestämmelse, roen jag har, efter samråd med åtskilliga för sakens framgång nitälskande personer, funnit mig böra häruti göra den förändring, som mitt nuvar:de förslag utvisar.
Utskottet i sammanhang med de tillägg och ändringar i RiddarhusOrdningen, hvilka Utskottet lärer vara betänkt att föreslå, ville deröfver sig yttra; och, om förslaget finnes antagligt, projectera en särskilt §. derföre i RiddarhusOrdningen, jemte de ändringar, som i öfrigt deraf skulle blifva en följd; hvarefter Ridderskapet och Adeln redan vid denna Riksdag kunde fatta sitt beslut, hvilket om det, som jag hoppas, vinner Konungens och Nationens bifall, skulle lioja den sköna opinion, som Ridderskapet Den 18 Junii f. ra. 177 v och Adeln, genom bemödandet att uppfylla sin stora och ädla bestämmelse, redan äger bos denne Konung och denna Nation, ett bifall, deruti Ridderskapet och Adeln * skulle finna den ljufvaste, den ärofullaste belöning. Begärdes på bordet. Friherre Boije_, Ludvig: Jemte det jag anhåller få understödja Herr Rothliebs Motion, tror jag mig böra begära en erinran lill RiddarhusUtskottet, alt snart afgifva det Betänkande, som redan vid sista Riksdag begärdes öfver Herr Munck af Rosenschölds Motion, om afskaflfande af Bänkmännen. Grefve Possej Claes Fredric: Den af Friherre Boije ifrågaställde påminnelse till RiddarhusUtskottet torde icke behöfvas, emedan Utskottet redan afgjort så väl frågan om Ridderskapets och Adelns Representations-sätt, som den angående Bänkmännens afskaflfande, och lära Utskottets Utlåtanden i denna veckan till Högloflige Ridderskapet och Adeln inkomma. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: I anledning af nu förefallne discussioner, anhåller jag att få göra en i sammanhang dermed stående motion, hvilken jag ytterligare begär mätte till RiddarhusUtskottet få remitteras. Här är satt i fråga, att större delen af Ridd. o. Ad. Prot. VII B. II Afd. 12. 173 Den 18 Juni i f. m.