Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Rikets Ständers tanke bör denna exercis kunna verkställas af dertill kommenderad! befäl antingen från Uplands och Södermanlands regementen eller från garnisons-regementena i hufvudsladén. Skulle ifrågavarande officers-korps ändock anses böra bibehållas, torde med anskaffandet af det under bevärings-exercisen behöfliga underbefäl jemte tillhörande spel fortfarande kunna tillgå såsom hittills; hvarföre Rikets Ständer icke beviljat någon förhöjning af nuvarande anslag för Lifbevärings-regementet, ulan låtit detta anslag i Riks-staten olörändradt uppföras, men deremot medgifvit, att nödige medel för aflönande af behöflig! underbefäl med tillhörande spel under bevärings-mauskapets exercis få, i den mån regementets anslag härtill ej lemnar tillgång, utgå af förslags-anslaget lill bevärings-manskapets vapenöfningar. 30: o. Uti anslaget för Gottlands Nation al-bevaring är tillökning af Eders Kongl. Majit föreslagen med ett belopp af 9,206 R:dr 83 öre, hvaruti inbegripes nytt arfvode för en Adjutant hos Arlilleri-befälhafvaren . 150: Nya arfvoden åt 10 Fält-musikanter å 100 R:dr 1.000: Ökadt anslag till befäls-mötes-ulgifter, sjukvård m. m 787: Ökadl anslag till skoll-taflor och skotlvallar 69: Tillhopa R:dr 2,006. Efter pröfning af hvad så väl i Deparlements-chefens betänkande, sorn i öfrigt rörande behofvet af tillökning i afliinings-anslaget för denna Beväring förekommit, hafva Rikets Ständer funnit sig böra bevilja icke allenast den af Eders Kongl. Majit äskade tillökningen 9,206 R:dr 83 öre, utan ock derutöfver ett belopp af 14,914 R:dr R:mt, alt utgå och fördelas enligt följande stat: Staben: R:dr R:mt. — Till lega för exercis-hästar 750:
Län bade det närmaste Post-contoret på 8 till 9 mils afstånd, i staden Kongelf, ett Postkontor måtte inrättas vid gästgifvaregården Wräland samt medel till aflönandet af en Postmästare derstädes varda af Rikets Ständer anslagne; af Anders Johan Sandstedt från Jonköpings Län: alt ett Post-Conftor, hvaraf invånarne i Westra Härad länge varit i behol, måtte inrättas j Wrigstad; till stöd för hvilken motion, deruti Petter Pehrsson, Jonas Johansson, J. Samuelsson, Petter Mårtensson och Andreas Bengtsson, alla från Jönköpings Län, sig förenat, hufvndsakligen blifvit anfördt, att större delen af Häradets församlingar vore 5 till 6 mil aflägsna från närmaste Post-Oritor, hvarigenom kostnad och tidsspillan tillskyndades invånarne vid brefvexling och tidningars afhemtning, äfvensom att, då Wrigstad lig - Statssamt Mm. Eesv.- och EKon.-Ut»lottens Utlåtande, N:o. 78. 2$ ger vid landsvägen mellan Jönköping och Wexiö, den föreslagna anstalten icke lomme att medföra någon förändring i posthemmanens skjutsningsskyldighet eller annan kostnad för Stats-Verket, än Postmästarens aflöning; »f Sven Jonsson från Jemtlands Län; att, sorn bebofvet af ett nytt Post-Conlor i Härjeådalen blifvit af auctoriteterne och enskilde personer i orten vitsordadt, ett sådant Conior måtte inrättas vid Funäsdalen, nära Norrska gränsen, helst derstädes redan blifvit stationerad en Tull-inspector, hvilken kunde med sin tjenst förena Postmästare-befattningen, emot ett mindre arfvode, än hvad innehafvare af dylika befattningar i allmänhet åtnjuta; samt af Göran Jonasson från Kronobergs Län, med hvilken Per Pålsson från Christianstads
Men jag hör visst inte till det fåra FRU CATHÉRINE. detta för historier jag hör i dag. Är det sannt att han fått sälja sin tafla i London för ett mycket högt pris och att han fått första medaljen! ADOLPHE. Vänta då, tills han får den. Men hvad är Ja, det är sant! FRU CATHÉRINE. Nej, men Du store, och han talar inte om det? ADOLPHE. mig nästan värdelös i denna stund; jag är rädd som för ett spöke: man får inte tala om att man sett det, ty då går det illa. Jag är rädd för lyckan, och för öfrigt är den TREDJE AKTEN FRU CATHÉRINE. Ja, han var då alltid en konstig menniska! ADOLPHE. åtfölja lyckan, och jag har sett att i motgången har man alltid trogna vänner, men i framgången bara falska. Ni frågade mig om jag gick i kyrkan och jag svarade undvikande. Vet Ni att i morgse gick jag in i Saint-Germain; utan att egentligen veta hvarför. Jag tyckte att jag sökte någon derinne Nej, fru, men jag har sett så mycket olyckor som jag i tysthet kunde tacka; men jag fann ingen. Då lade jag ett guldmynt i de fattiges bössa; det var allt jag kunde få ut ur mitt kyrkobesök: och det var ganska banalt! FRU CATHÉRINE. tänka på de fattige när han haft en glad dag. ADOLPHE. Det var ju ändå något, och det var vackert att något som jag gjorde, emedan jag icke kunde annat. Men så hände mig något annat i kyrkan: jag såg nämligen Maurice' väninna Jeanne och hans tes de fatta hela vidden af sin olycka. Det var hvarken vackert eller icke, det var bara barn. Öfverkörda, krossade af hans triumfvagn, syn FRU CATHÉRINE. veten, det vet jag inte. Men att en god menniska, Ja, barn, hur Ni har det stäldt med Era sam BROTT OCH BROTT en samvetsgrann, finkänslig man som herr Maurice kan i en handvändning öfverge qvinna och barn, förklara mig det! ADOLPHE. sjelf icke förstå.
Kronobrefbäringens ordnande i enlighet med föreskrifterna uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär den, 30 November 1849 är för närvarande under beredning, men torde ofördröjligen kunna afslutas. Den allmänna fattigvården har efter sednaste femårsberättelsens afgifvande blifvit organiserad uti Länets särskilda delar i enlighet med grunderna i Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 25 Maj 1847; och det kan icke nekas, att härigenom mycket uträttats till förekommande af tiggeri och sysslolöst kringstrykande. Dock torde icke böra lemnäs oanmärkt, att fattigvården, såsom den numera utgöres, ifrån att vara ett allmosegifvande efter råd och lägenhet öfvergått till ett kännbart onus, som, derest fattighjonens antal komme att fortfarande, såsom det synes, öka sig, icke utan skäl kan befaras blifva mera tryckande än någon annan skattebörda. Enligt 1 § uti högstberörde nådiga Förordning borde egentligen till fattighjon, som det åligger en socken att underhålla, endast räknas de, hvilka i anseende till bristande arbetsförmåga - 9 måga samt derjemte saknad af andre medel och lofliga utvägar till sitt uppehälle, icke kunna sig sjelfve försörja; men nödvändigheten tvingar dock lill antagande af den jemväl i samma nådiga Förordning uttalade, mera omfattande grundsats, alt hvarje nödslälds behof, äfven om arbetsförmåga icke saknas, ovilkorligen måste afhjelpas, ehuru under förpligtelse för den hulpne att i rnöjlig mån sjelf bidraga till sin bergning genom arbete.
Mea om detta vigtiga ändamål skall vinnas, år nödvändigt, att de som sålunda blifvit ar Öfverheten utnämnde och hvilka likasom i dess ståde skipa rättvisan, sjelfye göra sia syssla och icke utöfva 6o Ven i Martu, den genom vicarier, hvilka hvarken kunna förmodas lika kimnige eller åro lika förbundne och måne att i Orten förtjena det vittsord om pvåld och rättvisa, som ordinarie Domaren. Det; år derföre ett verkligt brott i Lagskipningen, att gansia ofta och utan särdeles nödvändighet extra Domare intaga Domare-sätet: ofta ynglin-. gar, sqrn nyss intrådt i Auscultantskaran i någon Kongl* HofRätt och börjat sin Skrifvare-förrättning hos Häradshöfdingen. Qm deras befattning yore på ordinarie Domarens ansvar, skulle en större säkerhet vara att ingen annan af honom föreslogs till hans vicarius, ån den, c«n hvars utmärkta skicklighet och rättrådiga tänkesätt han vore fullt öfverlygad eljer hvars omdömen han finge styra, Men så snart lian ptverkat Kongl. HofRättens förordnande, år ordinarie Domaren fri från allt ansvar för ehvad dom som utfaller och ehvad vjcarien företager. Till mognares besinnande får derföre nu den fråga i Ödmjukhet väckas, om icke några mått pch steg kunde vidtagas, att en ordinarie Domare icke må utan de ytterst tvingande omständigheter kqnna utöfva sin syssla genom andra, utan ansyar pch utan, förbindelse. Jag får derföre hos Högvälborne Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla att detta Memorial till Lagutskottet måtte remitteras. N:o, 2 3. Herr Konig, Johan A.: Bland de syftemål, hvartill vid alla pålagor Den r Martil, 61 fetråfvats, år visserligen en lika fördelning, så att desse må i lika mori trycka* och den ene medborgaren icke mera ån den andra betungas.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade besluta, att, vid justering af det H. Ståndets prot:r, enskilde ledamöters yttranden ej må upläsas, utan att särskild begäran derom blefve gjord. Ropades ja. Sedan härefter prot. blifvit upläst till slut, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt; hvarpå äfven R. o. Ad:s prot. för d. 22 dennes f. m. uplästes och godkändes. 2* 20 Den 4 December. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Hindrad af enskilda angelägenheter, att oafbrutet bivista riksdagen, nödgas jag, ehuru ogerna, begagna den rätt Ridd.Ordn. lemnar, att afsäga mig det förtroende, hvarmed Hrr Elektorer behagat hedra mig genom att välja mig (ill ledamot af BankoUtsk. Justerades R. o. Ad:s proUr för d. 22 e. m. samt d. 23, 25 och 26 i denna månad. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j lill 12 f. m. In fidem protocollf, M Ibert Munck. Onsdago ii d on 4 December 1850. Plenum kl. 1-1 f. m. Anmäldes och emoltogs på vanligt sätt Stats-Rådet m. m. Hr Anders Peter Sandströmer, som å K. M:s höga vägnar aflemnade 17 Dess nådiga skrifvelse!’ och proposrr till R. Sl:r. Uplästes följande af i Utskott invalde Ledamöter inlemnade afsägelser: l:o af Hr von Hofsten, Sten Erland: Till följd af enskilda ekonomiska angelägenheter nödgas jag, med den rätt Ridd.- Ordms 23:dje § medgifver, afsäga mig den plats i Bevilln.Utsk., som R. o. Ad:s Hrr Elektorer mig anfö.trott. 2:o af Hr af Forselles, Adam Magnus Philip:
Ingen indian i mina bröders rödskinnsböcker var skickligare i konsten att finna och följa spår genom naturens urskogar än somliga af mina äldre flickbekanta voro att spåra upp och förfölja män genom de snår och andra hinder, som måste genombrytas och tagas på väg till äktenskapets sälla marker, där det eftersträfvade villebrådet hade bo eller lya. Under dylika jakters vilda yra hände det nog också stundom, att amazonerna togo miste om vildt och husdjur samt lade an på både ringade, tjudrade och i äktenskapets fållor redan infösta individer, men slika bragder kallades ännu i den tiden med djup indignation för grym skadeskjutning. Äldre amazoners noblare tjufskytte tilltalade mig i högre grad, men däremot beslöt jag att förakta deras exempel, som metade efter män, likt fiskaren efter gäddor, eller försökte fånga dem i garn, som om de varit skapta som nors, eller ock lade ut snaror, liksom för skogens rädda harar. Däremot roade det mig att se män fångas på limstång, en sport som lyckas bäst i balsalar vid gassken eller elektrisk belysning. Frackskört häfta så märkvärdigt lätt vid limstången; där sitter nu fågeln och skrattar nog så muntert, tills han kommer in i äktenskapsburen. Jakten vid månsken tilltalade mig ej synnerligen; man var ju aldrig viss på, om man träffade hjärtat eller blott med pilarne snuddade vid offrets mustascher. Utrustad med försvarliga förkunskaper samt tämligen godt beväpnad, längtade jag ifrigt att få komma i aktivitet. Ännu var det mig dock förmenadt att infinna mig på middagarnes, supéernas och balernas sälla jaktmarker, och inom mitt skotthåll fanns då ingen annan att sikta på än mina bröders och min informator. Det var en tämligen bedröflig skottafla, smal som en promenadkäpp, torr som en sågbock och med två utstående knäskålar. Men jag erkände redan då tillvaron af den bekanta national-ekonomiska lagen om förhållandet mellan tillgång och efterfrågan. Dessutom ämnade jag j u bara, symboliskt taladt, öfva mig i målskjutning med salongsgevär.
Utdrag dan Sept. 1829. 79 Konung Carl XI:s Regering samt den sa kallade Frihetstiden; N:o 244, i anledning af väckt motion om Statsanslag för utgif-vandet af nyttiga Böcker åt de Fattigare Folkclassetne; N:o 245,angående hegardt fortfarande anslag för Elementareller Prof-Scholan i Stockholm; N:o 246, i anledning af väckta motioner om förökade anslag för vissa Läroinrättningar rn. m., blefvo, vid nu skedd förnyad föredragning, af Preste-Ståndet, som vidblef sitt till Utskottets förra Utlåtanden, i samma ämnen, Ntris 137, 138» 139» 140, 141 och 142, lemnade bifall, till Handlingarna lagdé. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 240; i anledning af återremiss från de respective Riks-Stånden, af Utskottets Betänkande, N:o 133, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel, med dervid bilagde Utlåtanden, N:ris 134, 135 och 136, biföll PresteStåndet den af Utskottet härutinnan föreslagna reglering af ofvanberörde Hufvud-Titel, samt godkände de i sammanhang dermed gjorda hemställanden, likväl med följande förändringar! 6 punkten, innefattande förslag till ersättning åt Upsala Acadernie för år 1810 mistadt anslag till Stallstaten och Ridscholan derstädes; Ståndet beslöt, att, med afslag å Utlåtandet N:o 240, denna ersättning borde, på sätt Be - 8o Trot. Utdrag dan z5 Sept. 182g. tänkandet, N:o 133, innehåller, ärligen utgl till Upsala Academie med Rdr 1440 33 sk, 7 punkten.
Stundtals synes nå- gon förbättring inträda, men däremellan försjunker den gamla i en dödslik dvala. Utgången är också mycket oviss. tressant lektyr », » Blomsterförsäljerskan », » Lappflicka » (de båda sistnämnda inköpta af franska staten) m. fl. Fröken Sidwall har äfven utfört åtskilliga porträtt, mest af fruntimmer o c h barn. Hon var typen för anspråkslöshet o c h oegennytta, färdig att glädja sig åt andras framgångar och åt allt, som hon fann vackert o c h ädelt, men aldrig i stånd att draga den fördel hon skulle kunnat hafva af det stora anseende hon i Paris under sitt vistande där åtnjöt i vida konstnärskretsar. Hennes vänner ha i henne förlorat en mild o c h älsklig väninna o c h hennes anhöriga en ö m dotter och syster. Kvinlig orkesterdirigent. I dagarne har i norra England en kvinna uppträdt s o m orkesterledare, hvilket väckt mycket uppseende. Denna dam är en svenska, fröken Hildegard Werner, sedan många år bosatt i Newcastle o n Tyne, där hon verkat i den dubbla egenskapen af musiklärarinna o c h musikskriftställarinna. Orkestern var bildad af fröken Werner o c h bestod af idel unga damer tillhörande Newcaslle on Tyne ' s förnämsta societet. Alla voro klädda i hvitt. De unga amatriserna spela uteslutande för sitt nöjes skull. Den äldsta af orkestermedlemmarna är 24 år, den yngsta 10 år. För tillfället var orkestern förstärkt med ett hälft dussin medlemmar från The royal theatres kapell. Teater och musik. Kungl. operan uppförde i måndags » Faust », i hvilken opera titelpartiet denna gång utfördes af hr Ödmann, som en längre tid af sjukdom varit hindrad att uppträda. A t t han af den väl besatta salongen hälsades med lifligt och välförtjänt bifall är naturligt. H r Sellergren utförde Mefistofeles roll på ett sätt, som tillvann honom rättvist erkännande. H r S. arbetar sig mer och mer framåt mot första ledet af våra operasångare, rösten har utvecklats och den förr ofta märkbara benägenheten att detonera förekommer nu mera sällan.
Detta mäste alltid iakttagas, och derföre händer det också ständigt i nätings-ärenden att dylika administrativa tvister uppkomma emellan den enskilte och staten lill afgörande i collme, hvaremot i rena rättsfrågor, när den eue enskilde mannen tvistar med den andre, det blifver domaren, som skiljer dem emellan. När, mine Hrr! förhållandet nu är sådant, att man icke kunnat fullständigt utföra grundsatsen att upphäfva collegial-förvallningen, utan har, i vissa fall, måst behålla henne t. o. m. i de båda verk, som skulle efterträda comm.- och bergs-collme, hvarföre läter man henne icke qvarstå äfven i andra eller i alla ärenden? Dermed förblefve saken orubbad vid det gamla och i min tanka riktiga förhållandet. Man bar borttagit advokatflskalerne i begge verken. Detta anser jag vara ett stort fel. Jag nämnde nyss alt del i statsförvaltningen är det allmännas, Kronans eller statens rätt, som skall iakttagas mot den enskildes anspråk eller inkräktningar. Hvem är det, som egentligen skall bevaka den, sedan advokatfiskal^!, som nu uppträder pä begge ställena, är borta? I förslaget lill reorganisationen säger man, att detta skulle ske genom sjelfva styrelsen, hvilken det skulle åligga att iakttaga kronans rätt. Detta låter rätt väl, mine Hrr! för den sorn icke känner förhållandet. Men när man vet hurusom det understundom händer att collini gör Kronan orätt till fördel för den enskilde, hvem är det dä, som hjelper kronan till rätta, när ingen advokatfiskal finnes sftm besvärar sig öfver collegii utslag? Om ett collini nu dömer kronan emot, och möjligen skadar det allmänna för tillfället, eller för framliden, så träder advokatfiskal emellan och klagar. För att kunna fullgöra denna pligt är del hans rätt all fä del af hvarje collegii utslag. Denna utväg till rättelse är afskuren i och med detsamma man tager bort advokatfiskal) 1 afseende på delaljerue får jag göra följande anmärknrr.
De efter 182.3 års Riksdag verkställda samtliga Silfverköpens resultat på det bela är alltså, att införskaffandet under Tio års tid af R:dr Sill v. Sp. 1,990,263: 36. 4-j som å 128 s. motsvara R:dr B:co 6,307,370: 1. —, har i Curs-differeneer, provisioner och transport-kostnader, i ett För allt, medfört för Banken och Stats-Verket tillhopa en kostnad af R:dr B:co 87,116: 26. 11., som utgör nära ^TT:del, eller emellan if och 1 f procent af det belopp i B:co R:dr> som erhållits. Den härföre tillkomna utgift kan således, Berättelse af Banco-Fullmäktige. i x per medium räknadt, anses hafva för hvarje år ökat förvaltningskostnaden med R:dr 8,711 B:co *). Under året i83o erhöllos icke några antagliga anbud. I sista dagarne af i83a anmäldes väl hos Fullmägtige, att ett betydligare anbud skulle kunna vara att förvänta, men utan att någon person dervid uppgafs; och saken kom derefter icke vidare i fråga. Under loppet af år i833 uteblefvo alla framställningar i sådant hänseende, tills emot slutet af året, då en underhandling af ett accrediteradt Handelshus i Götheborg bragtes å bane, enligt hvilken Bankens hela återstående behof skolat på en gång emot i/[0 skill, pris levereras. Contractets afslutande hlef dock å Leveranteurens sida underlätet, oaktadt Fullmägtige ingingo på de betalningsvilkor, han föreslagit; och saken förföll af denna anledning. Hvad härtill hörer, kommer på sitt ställe att vidare omförmälas. Huru med de vid senaste Riksdag, till förstärkande af redbara tillgången, anvisade Fonder, i närvarande stund sig förhåller, få Banco-Fullmäatige nu i korthet utreda. O O Till Banken har influtit åren i83o—1833 af Fonder, som tid efter annan utan inberäkning i Sedelstocken varit att förskottsvis begagna: *)
Med anledning al Rikets Sländers i Förstärkt Stats-Ulskott den 17 i denna månad fattade beslut, enligt hvilket Rikets Ständer komina att till svar å Kongl. Maj:ts den 28 sistlidne April aflålna nådiga Proposition, angående tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka, meddela, Iliand annat, alt Rikets Ständer för sin del icke kunna godkänna det af Kongl. Maj:! framlagda förslaget om Smålands husar-regementes afsittande, liar Riksdagsfullmägtigeri Daniel Danielsson från Jönköpings lån, med hvilken Riksdagsfullmägtigen J. Erickzon från samma län instämt, uti en, med stöd af 50 <§ Riksdags-ordningen, väckt motion anfört, hurusom, under den föregående behandlingen af ofvanherörda nådiga Proposition, tvenne Riks-Stånd erkänt behöfiigheten för provinsen Småland af den lindring i ruslningsbesväret, hvilken varit i den nådiga Propositionen alsedd, — en lindring, hvaraf provinsen med så mycket mera skäl bort kunna hoppas komma i åtnjutande, som den blifvit ej blott af flere enskilde motionärer förut påyrkad, utan äfven af Landllörsvarskomitéen förordad; och då denna provins, allt från indelningsverkets uppkomst, varit hårdare berustad, än någon annan del af riket, samt endast för remonteringen måste vidkännas en årlig utgift af omkring 20,000 R:dr, har motionären föreslagil, att Rikets Ständer måtte till bildande af en remonteringsfond för Smålands busar-regemente anvisa ett belopp af 100,000 I\:dr Runt, hvaraf räntan årligen linge användas till remonteringshjelp, på sätt Rikets Ständer och Kongl. Majit kunde närmare bestämma. Då under 1855—1854 års riksdag åtskilige rusthållare vid Smålands husarregemente uti en, genom deputation af riksdagsfullmägtige för allmogen i de SmåJBih. till Ii. St.
Är det sannt, att Canal-bolagets Fastigheter och lösa Elfecter, samt den icke upptagna delen af DiscontCassans behållning, ensamme uppgå till långt mer, än den förlust, den utredande ädelmodigt skryter med, och att han således, utom den fördelen, att få sin fordran betalt innan 1823, i stället för 1835, årsslut, tillika skulle få en högst betydlig avance då är det icke underligt, att man fruktar en Proclama. Denna fruktan är så mycket billigare, som man dessutom vill frånkänna Fordringsägarne en annan stor, icke bokförd, men obestridlig tillgång, som i sjelfva Discont-rättigheten till 1835 ligger Det kan väl af ingen nekas, att Fordrings-ägarne i en massa äga rättighet, om de det åstunda, att för s!"n räkning drifva den Rörelse , hvarpå Gäldenären ägde Privilegium, under alla de af Privilegie-tiden återstående åren. Man säger, att för detta år 1818, då allmän misscredit finnes, ingen Discontvinsf skall blifva; det kan vara möjligt-, att den icke bitr stor, men om Proclama blifver, och på denna Fordringsägarne besluta , att hafva anstånd med sig sjelfva, och med allt tålamod till egen vinst drifva Discontröreben , hvem kan ej inse, att Opinionen om några år skall blifva nära lika Den 17 MartU, /. m. 95 fördelaktig, som den var för Disconterna ; TreprocentsFonden och således Discontvinsten , nära lika stor i de nu varande Fordringsägare nes hand, sedan de till Bolag constituerat sig, som den någonsin hittills varit? Att till detta steg, att ge sig sjelfva anstånd, och för sin räkning drifva Discontrörelsen , Fordringsägarna skulle äga mod och lägenhet, tror jag väl ej i men detta är hos mig, som hos Utskottens Ledamöter, Tro, och gäller hvarken i Lageller billighetsfrågor. Alternativet är: gör Prodama ; hör Fordringssamt Actieägarnej köp deras
En ovanlig grad af lugnt allvar låg derföre i hans ton, då han svarade: ”Du medger sjelf, bästa Julie, att hon är täck. Jag erkänner att jag delar din tanka, hvilken är allmänhetens röst; ty så mycket jag vet, har icke en gång sjelfva afunden funnit något att klandra på fröken von Horsts utseende eller väsende.” ”Du är en ifrig beundrare och loftalare, märker jag,” sade Julie leende, ”och föremålet är i sanning icke ovärdigt. Hade du känt henne före mig, så, hvem vet, om du hemburit mig din hyllning?” Denna anmärkning framkastade Julie såsom ett skämt; ty hon hade ej den ringaste anledning till annat. Dessutom låg det icke i hennes natur att vara svartsjuk och misstänksam; hon var för mycket öfvertygad om sitt eget värde, att lemna insteg för sådana småaktliga griller. Hos Waldemar verkade hennes ord en plågsam förlägenhet; han blef dock befriad från att svara; ty promenaden var slutad, och med stojande munterhet inträdde gästerna i den präktigt upplysta logen. Väggarne voro klädda med löf och blomstergirlander; små hvitmålade trädlampetter, hvaruti ljusen stodo i långa armar, hängde i många rader rundtomkring väggarne, och spridde ett bländande sken öfver rummet. Nu uppspeltes en liflig ringdans. Musikanterna utgjordes, utom trumpetarne, af socknens tre virtuoser, smeden, skräddaren och vagnmakaren, i förening med magister Trasselins flöjt och orgelnistens tambour de basque. Inom parenthes får dock nämnas, att, hvad magisterns flöjt beträffar, är det en möjlighet, att han sjelf njöt någon af dess toner; men sällskapet gick, i följd af de ohöfliga trumpeterna, i mistning om dem. Men det tog den gode Trasselin icke i öfvervägande. Han blåste och svettades och torkade sig oafbrutet med en ny, blårandig lärftsnäsduk, på det att den af hvit sockerduk icke skulle blifva oskärad till morgondagen, då den, lik en vänlig fridsflagga, skulle sväfva mellan hans hand och predikstolen. Emellertid är det vanskligt att vara för mycket blygsam.