Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beredningens betänkande innehåller att Jord, brukande Landtman mä äga frihet arr sälja, köpa, och Den 6 Julii. i2n och äter till andre i Stad eller pä Landet sälja allehanda ätbare eller Victualie-waror, Hond.-arbeten, Ladugärds-producter eller Kreatur och deras afkastning, jord, och lrädfrugttr, sjö- ock) skogs-prvducker, till hwad qwantitct och belopp som hälst upplägga, och wid Hamnar och Torg sörytta m. mOm Landtmanncn blir tilläten förfärdiga alla möjeliga Hand-arbeten sä är det mycket säkert alt alla Handtwerkerier i Stöderne skola upphöra, och bese för att staffa sig sin bergning söka staffa sig en liten Hemmansdel pä Landet, hwarest de dä arbeta fritt utan Borgerlig tunga. Dernäst om en Hemmans-abo tillätes upphandla Landmannawarcr af andre Hemmans-äboer och deraf häva upplag i Städer och wid Landthamnar, sä skulle förmögne af detze hwar och en i sin Tract upphandla alt hwad Landtmannen kan afiäta, dermed war all billig tillgäng för Stadsboen betagen. Detta upplag höll han dä i Staden, och sedan dä Borgaren ej hast tillfälle att fä köpa något pä Landet, sä skulle han anlita bese upplagsmän, och dä när de sägo att alla tillgängar wörö stänglH, kommo be öfwerenS att sätta upp sina waror alt efter bebofwet till det högst möjeliga, de blefwo dä ej allenast Minuteurer utan Grofleurer, och det utan nägon augist lill Staten. Jag will dä sräga huru Borgerstapet i Stäberne först stola kunna förtjena hwad de behöfwa för sin bergning och sedan hwarikrän de stola fä till sine utstylders afbördande, sedan sä wäl Handel som Handtwerkerict är lcmnar i Landtmannens händer. Jag anhäller att detta mitt anförande mätte fa ätsölja Utskottets betänkande till Ständ ens pröfning. " isrr Den 6 Julli. ^
Jag hade derföre trott, att StaisUtsk. skulle hafva varit motionären särdeles förbunden för det han satt Utsk. i tillfälle att åtminstone i någon mån minska den inkonseqvens, hvartill Utsk. otvifvelaktigt föranledt R. St:r, både nu och tillförene. Här är taladt om, att det möjligen skulle inverka eller komma att inverka på beslutet, hvarifrån motionen ledt sitt ursprung. Jag tror icke, att så kan vara förhållandet, hvarken inom Utsk. eller inom detta Stånd. Men om så skulle vara, ber jag att få påminna R. o. Ad. derom, att Regeringen vid sista Riksdagen sjelf fästade representationens upmärksamhet på nödvändigheten af en bildnings-anstalt för lärarinnor, samt begärde i och för detta ändamål ett anslag. Det är oss vidare bekant, hvilket äfven af den siste värde talaren blifvit vidrört, att åtminstone i skolorna på landet barn ditkomma vid 5 till 6 års ålder. Jag frågar vid sådant förhållande, hvem som är mera passande att mottaga dessa späda varelser, jag vill icke säga Den 23 Noyember f. m. 617 till vård, som också är nödvändig inom skolan, utan till undervisning, en man eller en qvinna? Jag tror, att det sednare är så gifvet, att fråga ieke derom kan upstå; och då man vid denna Riksdag icke synes vara obenägen att inrymma åt qvinnan en större verksamhet och större rättigheter än förut; så förefaller det besynnerligt, att man likasom vill göra narr af sina egna förslag, då man icke i sådana frågor, som ligga qvinnan närmast, vill tillåta henne att använda sina förmögenheter. Det är alldeles icke fråga om något större nytt förslag, utan saken inskränker sig till den frågan, huru det andra könet skall kunna sättas i tillfälle att begagna de anslag, som blifvit åt detsamma gifna. Man har sagt, att här redan tinnes en skola inrättad för lärarinnor, och mången enskild har länge mottagit läskunniga qvinnor till ledarinnor af barna-undervisningen. Hvad skulle väl erfordras mera, än att sätta dea utmärkta qvinna, som leder denna anstalt, i tillfälle att fortfara dermed? Man hade dä åtminstone gjort något.
Ut-» skotten förefaller, som vore det i en tid, då man ofta, och ej utan anledning, påyrkar ali osconomiska angelägenheter bast af enskilde mu» nieipal-inrättningar ordnas och besörjas, mindra Jåmpeligt att åt en ÅmhetsAutoritel uppdraga närmaste vården af handtverkeriernes så beskaf» fade, hittills af särskilde Gillen besörjde ange» lågenheter. Utskotten hafva härvid trott sig fin-v na en medelväg, genom antagande af det huf» vudsakliga i Herr Lofflers. förslag, om inrättning af HandtverkeriSocieteter. Då desse, samman» satte af olika näringars idkare, bland andre be-» fattningar äfven pröfva deras skicklighet, somt i nåringarne söka inträde, vinnes derigenom å ena sidan fördelen att denna pröfning år anför» trodd åt sakkunnige, och å den andra undvikes den ensidighet, som, efter hvad ofvanberörds år , vore att befara genom pröfningens öfverlem»ande endast åt idkarne af den näring, hvari inträde söktes, Nåringarncs idkande på ett sätt* £rtgUtskottets Betanknnden, 5r Sorn ledde till ömsesidig och allmän förkofran, Liefve ock såmedelst föremål för en mera sam-; Snanhållen omtanka. Utskotten hafva på sådan grund , och med. stöd af deras förut yttrade mening om lämpeligheten af Skrå-inråttningarnes upplösning, i stål* let uti denna Artikel föreslagit, huru ofvannämnde HandtverksSocieteter skulle organiseras. I sammanhang dermed hafva ock Utskotten trott sig åt Friherre Wrangels motion, angående en särskild anstalt lill slöjders exposition och för* säljning, höra lemna det afseende, dess ostridigt goda syftning förtjenar, då Utskotten föreslagit en uppmaning eller anvisning till berörde Societeter, att om sådane inrättningar besörja»
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:ö 1. att till redskap i första eller andra klassen hatt och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman till afkylningsredskapen, icke få tillhopa innehålla mer än | af pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet \ eljest räknas till pannerymden ; att lill redskap i tredje klassen hatt, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående rigtning, icke fa tillhopa innehålla mer än 1| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet jr eljest räknas till pannerymden; att till redskap i fjerde klassen hatt, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än :l| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet ■§- eljest räknas till pannerymden5 att till redskap i femte klassen halt eller hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än \\ gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden; samt att till redskap i sjette klassen hatt, eller, der den dubbla redskapen begagnas, hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än 2 gånger pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet * eljest räknas till pannerymden.
Detta kan man säga utan öfverdrift, när man erindrar sig att aflägsna ödemarker, otillgängliga för allt slag begagnande, då icke ens någon väg finnes genom dem, äro att anse såsom ett främmande land, dit ingen får, eller såsom här är fallet, dit ingen kan intränga. För icke längesedan hafva många trakter ii Norrbotten varit i samma ödes tillstånd. En enskilt man, hvars minne, hos hvarjerättskaffens medborgare, alltid inger vördnad och erkänsla, har dar ur vilda skogar, ödsliga klippor och otillgängeiiga myror, med otroliga mödor och kostnader framkallat fruktbara fältj lönande Bergverk etc. Hvarföre skulle då icke Staten äfven göra något för denna ofta glömda, alltid misskända ort? som dock har en tacksam jordmån, dyrbara skogar, kanske än dyrbarare ehuru ännu icke nog kända berg, mångå till sågverk och andra] inrättningar gagnbara strömmar, åar och forssar, och framtör allt starka, härdade, idoga och i allmänhet välmående invånare, sorn icke elter. Den 6 Februarii, 137 gifva någon — men kanske öfverträffa mången landsort i laglydnad , moralisk bildning, nit och trohet emot Fädernesland och Konung, Att lätta möjligheten till förökning af deras antal, det är att öka Statens egen kraft, Statens eget anseende. Hvilka föremål äro väl mera värda Nationens Representanters uppmärksamhet, omtanka och öfverläggning, än föremål som leda till nationens eget väl. Af sådan vigt är väganläggningen emellan Öfver Torneå och Ken. gir, hvaremellan nu icke finnes annan communication, än den icke alla årstider ens möjliga', alltid halsbrytande, åtminstone högst farliga längs Torneå Elj\ full af brådstörtande förfärliga forssar och vattenfall. Huru fördelaktig en väg skulle blifva emellan desse ställen kan lätt inses, och är redan i förhand ådagalagdt, då man betänker hvad Öfver Torneå eller Matar ängi var, nemligen en ödemark, innan väg ifrån Haparanda gjordes dit för icke många mansåldrar sedan.
Enär en så vigtig och uti invecklade, roed hvarandra sammanhang ägande, förhållanden inbegripande förändring, sorn den ifrågavarande, måste vid verkställigheten föranleda vidlyftiga utredningar och medföre pröfningen af så många locala och personella frågor, att man ej kan förutse huru lång tid härtill möjligen åtgår, anser Utskottet att beslutet om tidpunkten för förändringens sättande i verket lämpligast bör öfverlemnas åt Kongl. Majit och ensamt bero af dess höga pröfning och bedömande. Hvad beträffar frågan om alla räntors och krono-tiondesframtida utgörande/contant utan uppsagningsrätt hos räntegifvare; så vore det visserligen förStats-Verket fördelaktigt om all leverering in natura upphörde och utskvlderne inllöto endast i contant, helst Stats-Verket derigenom undginge det ^ • . .. ^ O O med indelta räntornes indragning förknippade äfventyr att få emottaga en dubbel, större qvantitet span mål än som nu är fallet; men då de skattskyldige, hvilka utgöra kronan behållna räntor, för närvarande ega optionsrätt, att antingen leverera in natura eller betala med contant, så skulle om de nu förpligtades att ovillkorligen alltid lösa natura persedlarne med penningar, räntegifvarne försättas uti en mindre förmonlig ställning, än den hvari de nu befinna sig. Omständigheter inträffa ofta, sorn vålla en trög spanmåls-afsättning, och i fall skatterne viden sådan tidpunkt ovillkorligen skulle utgöras med penningar, blefvo utan tvifvel, uti sädesrika orter, prisen å spanraål ytterligare nedtvingade, helst större qvanliteter måste under en kortare tid försäljas, samt den hittills varande utvägen, att låta räntetagare, genom mångfaldigad speculation och enskild omtanka, afyttra sina spanmålsräntor, hade upphördt.
Att detta skulle vara andemeningen med arbetet, har också såväl Professor Fryxell som flera andra författare elter honom föreställt sig. Det har också händt, att åtskilliga historiska häfdatecknare, hvaribland Fryxell, åberopat Hr An reps arbete såsom en historisk källa. Vid sådant förhållande, och då icke allenast Hr Anrep sjelf gifvit anledning till ett sådant antagande, utan äfven R. o. Ad., under förutsättning att det vid anslaget lögade vilkor skulle uppfyllas, beviljat samma anslag, kan jag, för min del, verkligen icke fatta, huru Hr Anrep nu kan uppträda och säga, det han. ehuru detta vilkor icke blifvit uppfyldt, ej heller han ämnar framgent bättre uppfylla det, ändock fordrar att, efter verkets fullbordan, utan vidare invändning utfå anslaget, alldeles såsom vore hans åtagna värf tillbörligen utfördt. Hr Anrep har återupprepat sitt påstående, det han uti sitt arbete vidtagit idel förbättringar medelst sina förändringar af texten; och på sådant sätt, genom denna sin åtgärd, gagnat det allmänna; men det torde vara temligen lätt att inse, det arbetet, genom dylika åtgöranden, helt och hållet förlorar sin karaktär, och en stor del af sitt värde. Hr Anrep har likväl redan, dels under namn af glömska, dels under andra benämningar, erkänt befogenheten af några mina anmärkningar. Uti åtskilliga hänseenden har han alltså förklarat sig villig att vidtaga de nödiga befunna rättelserna; men uti andra fall anser han sig dock icke böra frångå sin förutfattade åsigt. Hvad annan utväg har väl, vid sådant förhållande, varit Direktionen öppen, än att begagna sig af sin rättighet, att förelägga Hr Anrep, att ställa sig till efterrättelse det vilkor, som blifvit fogadt vid förlags-understödets åtnjutande? På det att R. o. Ad. tilläfventyrs icke må föreställa sig, att de af mig i ämnet gjorda anmärkningar endast äro af en obetydlig beskaffenhet, tager jag mig friheten omnämna några uti arbetet förekommande uppgifter, hvilka röra ätter, som äro oss alla ganska väl bekanta.
Det synes klart och tydligt att lagen, som i öfrigt medgifver ifrågavar:de lösningsrätt, i 2:dra mom. af 1 § innehåller en inskränkning för det fall, då fastighet blifvit Den 26 Februari. 607 såld till en slägting, men den innehålier icke något undantag för viderbo och nabo, då den är panlsalt till en slägtinge och upbjudes. Det kan icke nekas att häruti ligger en ofullständighet. Frih. af Ugglas har emellertid påstått att ett stadgande för detta fall vore onödigt, men jag hemställer, då det första anspråk man bör kunna göra på en lag är att den bör i alla afseenden vara klar, om det kan vara lämpligt att antaga en lag som är tvetydig, och om det icke är skäl att förtydliga densamma, då det kan ske genom att insätta de båda orden »pantvis upbjuden», och genom ddtta obetydliga tillägg förekomma oriktiga utläggningar. Jag hade ansett att det vid pröfning af lagförslag är LagUtskts pligt att tillse, att dessa förslag äro så tydliga att intet missförstånd kan ega rum. Då nu ett sådant missförstånd verkligen kan ega rum, och författaren af lagen äfven erkänt detta, åamt meningarna inom Utsk. voro delade, ansåg Utsk. tillräckliga skäl förefinnas att göra detta tillägg. Att Frilen ansett fallen så få, och säger sig icke känna några, härrör förmodligen deraf, att Frilen icke talar med några ledamöter af Stockholms Rådhus-Rätt; men om Frilen det gjort, så hade Frilen fått en motsatt uplysning, ehuru dessa frågor icke fullföljas till de högre instanserna, och sålunda äro för dess ledamöter okända. Jag tror att ett antagande af K. Mits Propos. nu vore särdeles olämpligt, då det är fråga om att vidtaga äfven andra förändringar angide bördsrällen. Månne det skulle vara lämpligt, att vid samma Riksdag först en författning om uphäfvande af bördsrätten utkom, och sedan ytterligare en annan isamma ämneV Jag kan icke anse detta för passande, och anhåller derföre att denna del af Betänk, måtte återremitteras. llr Cederschiöld:
Prot.-Utdrag den 30 Januari 1858. 791 S. D. Till Banko-Utskottet remitterades Herr Ödmanssons väckta och bordlagda motion, hvaruti föreslås, att Rikets Ständer måtte, till lättnad i Hypotheks-iöreningarnes verksamhet, åt dem hvardera bevilja ett kreditiv i Rikets Ständers Bank, emot ränta, af 100,000 R:dr Riksmynt. S. D. Ånyo föredrogos Sammansatta Statsoch Bevillnings-Utskoltets Utlåtanden : N:o 44, i anledning af väckt motion, att krono-brefbärings-skyldigheten måtte på Postverket öfverflyttas. Lades, med godkännande, till handlingarne. N:o 45, i anledning af väckta motioner om befrielse för rotehållare på Gottland att anlägga båtsmanstorp. Bifölls; och N:o 46, i anledning af väckta motioner, rörande rustoch rotehållares befriande från deras befattning med rekrytering och cementering samt underhåll af beklädnad, mundering, m. m., emot det att de åtaga sig en gång för alla bestämda, mot omkostnaderna vid berörde åliggande svarande årliga utskyider, samt dermed gemenskap egande ämnen. Bifölls. Den 50 Januari. Från Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 2 7 och 29 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 235, angående begärda stats-bidrag för enskilda jernvägsanläggningars företagande. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 27 och 29 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 45, i anledning af väckta motioner "om befrielse för rotehållare på Gottland att anlägga båtsmans-torp. Frän Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets 792 Prot.-Uidrag den 30 Januari 1858.
Detta har jag blott i förbigående velat nämna, men jag anser deremot mig böra fästa R. o. Ad:s synnerliga upmärksamhet derå, att då Utsk. i slutet af morn. föreslår, att sådana embetsman, som idkat bränvinsbränning år 1852 eller 1853, finge densamma till 1857 års slut fortsätta, synes mig Utsk. hafva varit alltför liberalt, ty den, som bedrifvit denna näring år 1852, men ieke 1853, måste väl antagas hafva beslutat att derifrån afstå, hvarföre jag anser, att endast det sista året bör utsättas. Bestämmandet af 2;ne år skulle dessutom kunna föranleda lill mycken villervalla, ty om jag föreställer mig, att en person begagnat olika redskap under dessa år, så kan det blifva tvist underkastadt, med hvilket redskap han fortfarande skall få bränna. Slutligen ber jag att få göra en anmärkn. vid slutet af 3:dje inom. Det lyder som följer: ”Dock varde den, som vid denna författnings kungörande, på grund af kontrakt med Kronan, vederbör:de myndighet eller korporation, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehar, vid den honom i dylik egenskap då tillkommande tillverkningsrätt bibehållen, så länge kontraktet gäller.” Annu en kategori torde i detta fall låta tänka sig, ty det finnes många indelningshafvare, hvilka bortarrendera! deras boställen för hela tjenstelid§n, och arrendalorerne deraf torde icke utan orättvisa kunna uteslutas från en rättighet, som blifvit dem i lagligt kontrakt tillförsäkrad. Jag hemställer derföre, att arrendatorer af indelningshafvares boställen mätte få åtnjuta lika rätt, som öfrige brukare af Kronans jord. Hr Hjärne, Harald: I afseende på denna §:s 2:dra mom. gillar jag lill en viss grad de anmärkn:r, flr Braunerhjelm deremot framställt.
Dessutom skulle den ifrågaställde öfverllyLtningen af befattningen med denna uppbörd strida emot de för Statsmedlens förvaltning vid 1809 och 1810 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 355. årens Riksdag bestämde grunder, äfvensom emot Rikets Ständers sedermera yl t. rade åsigter och Fattade beslut, i afseende på regleringen af Riks-Slatens ink must-!illar samt upprättandet af Riks-hufvudboken. Den föreslagna föiändringen skulle afven mångdubbla liqviderne och medföra den oformlighet, att medel, som voro påräknade, anvisade och oundgängliga för Stats-Verkets utgifter och för sådant ändamål uppburos af en administrationsgren, hvilken stöde i närmaste sammanhang med Stats-Verkets förvaltning på det hela, fiirst skulle derifrån aflevereras till ett Rikets Ständers Verk, sorn icke egde att controllera dessa levereringar och endast skulla åter aflemna medlen till ett annat fm bets-Verk.. Riksgälds-Contoret vore icke inrätladt för att deltaga i verkslällighets-åtgärder, sorn tillhörde den styrande magt en och hvarigenom detta Verk således emot sitt ändamål koinme att erhålla en för göromålens gång 'menlig samt med uppbördens behöriga conlrolierande oförenlig sammanblandning med de förvaltande Verken. Vid inträffande missvexler eller andre omständigheter, i följd hvaraf Statens ordinarie inkomster icke under föreskrifna lider inflöto, vore det högst nödvändigt att, medelst öfverskotten af de tillfälliga Staisinkomsterne, hvaribland lull-bevillningen var den vigtigaste, kunna bestrida oundvikliga Siats-utgifter, under det rådrum lemnades de skatlskyldige, att småningom afbörda sina bidrag. Sådant skull# likväl vara omöjligt, derest endast den förslagsvis påräknade delen af ifrågavarande intrad skulle levereras till Kongl. Stuts-Contoret och öfverskottet derå genast öfverlemnas lill Riksgälds-Contorets disposition.
Vid Herr Wallbergs Klädesfabrik härstädes, dermed ett Färgeri är förenadt, tillverkades år 1841: 14,819^ aln. kläde, 3,315 aln. sängfiltar, 1,7884; aln. hästfiltar, 44,560 aln. vadmal, beredde till boy, alltsammans i värde till 88,938 R:dr 26 sk. B:ko. Arbetspersonalen uppgick samma år till 117 personer. Annestorps fabrik i Lindome socken, beslående af ett mekaniskt bomullsspinneri med 38 stolar, sysselsätter 19 äldre och 81 minderåriga barn. Tillverkningen ,h,ar uppgått lill 180,000 U., i värde ansedde till 60,000 R:dr Banko. Pappersbruk finnas 2:ne, hvilka verk drifvas i mindre skala. Årliga tillverkningen af finare och gröfre skrifsamt tryck-, kardusoch gråpapper beräknas till 6,000 ris, med ett ungefärligt värde af 14,000 R:dr Banko. Af de 6 i Länet befintliga Tegelbruk är det betydligaste Stensjö, hvarest tillverkningsbeloppet årligen stigit, i följd af teglets afsättlighet, svnnerligast till Skånska städerne. 7 Af Lädergarfveriet' finnas flera å landet, men utan någon betydenhet. Binäringar. Jagten är ringa; orrar, rapphöns och harar finnas, äfvensom ett och annat rådjur å de större egendomarne. Fisket i saltsjön idkas ej med den fördel, det kunde, hvartill orsaken måhända är den långgrunda kusten, som nödgar strandboarne att nyttja mer platta och lätta båtar, dermed de ej våga sig långt ut i öppna sjön. År 1839 bildades i Halmstad ett fiskeribolag, som bedref fisket med dervid vana personer från Blekinge, men bolaget upplöstes redan påföljande året; dock hade det den fördel med sig, att strandboarne häromkring lärde sig bättre förstå att idka fiske. De vanliga fiskslagen äro torsk, koljor, hvittling, varf, flundror, tunga och äfven hummer. Blott ett enda fiskeläge finnes i Länet, i Träslöfs socken nära Warberg.
Lika litet sorn Herr Cederschjöld kan jag finna det vara af någon vigt , att Exditions-Secreterare blifva amovibla. Att en Stats-Secreterare annars sjelf skulle nödgas blifva renskrifvare , lärer icke vara att befara , dä man känner det närvarande förhållandet, samt att Advocat-Fiscaler finnas till beifrande af underordnade tjensteinäns försumlighet. Detta skäl duger således icke , och jag får hos Herr Grefven och Landt-Marskalken anhålla om Proposition till Ståndet att instämma uti den önskan , det Expeditions-Seereterare icke må blifva godtyckligt afsättlige. Herr Dankvardt , Magnus Georg: Vid afgörandet af denna fråga är det nödvändigt, att göra sig reda för hvad man förstår med Expeditions-Seereterare. Efter Särskildta Utskottets tanka , skall en Expeditions-Secreterare-befattning icke blifva hvad den nu egenteligen är, nemligen att uppsätta expeditioner i de vid Stats-Expeditionen afgjorde mål, utan Utskottets mening är, att i hvarje förvaltningren skall finnas en person , som står närmast StatsSecreteraren: som kan förrätta dess tjenst i händelse af sjukdom, permission eller andra hinder, som dess emellan är föredragande af mindre betydliga mål , dem Stats-Secreteraren till honom i sådant afseende öfverlemnar, och som i öfrigt biträder Stats-Secreteraren i utarbetningen af vigtigare ärender, såsom Författningar och dy'ikt. En sådan befattning skulle den af Särskildta Utskottet vid hvarje förvaltningsgren (öreslagne Expeditions-Seereterare tillkomma och 128 Den 3 December f m. vigten af denna person är lätt att inse ; han är en slags vice Stats-Secreterare , och jag underställer, om icke han bör vara afsättlig, så vida man vill försäkra sig att alltid dertill ha en duglig person. Han kan icke komma att helt och hållet bero af Stats-Secreterarens godtycko, emedan han, såsom' ofra Föredragande inför Konungen , står nästan lika när honom , som Stats-Secreteraren , är af honom nära känd och således ock egentligen af honom beroende.