Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betraktar jag deremot Komiténs föreslagna sammansättning och verkningskrets, så kan jag ej biträda Hr Brakels förslag. Derom vill jag dock längre fram yttra mig, och skall nu vända mig åt ett annat håll. Det har icke undgått mig, att, i denna motion finnes en dubbel syftning. Måhända att denna syftning icke varit afsedd af motionären, men den är likväl så tydlig, när man genomläser motionen, att den icke kan undfalla någons upmärksamhet. Man finner nemi. att motionen går ut på att minska representationens förtroende till de åtgärder, som blifvit vidtagna af dem, som hafva sig anförtrodd Rikets beväpning, och sätta vapen i händerna på dem, hvilka icke önska någonting hellre än att finna skäl mot anslag i denna väg. Detta synes tydligen af författarens oaflåtliga bemödande att ådagalägga, att fullkomlig brist på system hittills alltid uppenbarat sig vid användandet af sådane anslag, celi de af honom såsom bevis härpå meddelade faktiska upgifter skola säkerligen med begär lighet såsom sådane upfattas, helst då de blifvit framställda af en ArtilleriOfficer, hos hvilken man bör hafva rätt att förvänta nog sakkännedom för att göra deras närmare pröfvande öfverflödigt. Men jag anser mig ytterligare vara berättigad att draga nämnde slutsats af motionen, då jag går till dess slutresultat, hvilket är, att R. St. måtte förklara att vid bifall till K. M:ts Propos., rörande anslag till Arméens vapen, måtte fastställas det bestämda villkor, att Vs deraf skall disponeras till ett annat ändamål. Hvad åter angår punkten n:o 3 i motionärens förslag, så har dess orimlighet blifvit så riktigt ådagalagd af Hr Klint, att jag anser mig icke behöfva uptaga R. o. Adis tid med att deröfver yttra mig. Men deremot anser jag mig böra uptaga frågan från deri förut af mig antydda sidan och nödgas derföre på förhand utbedja mig R. o. Ad:s öfverseende, om jag finner mig nödsakad, att yttra mig öfver ämnen, som enl. min åsigt icke borde vara föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
N:r Förslag till matordning för veckan 1 9 — 2 5 maj. S ö n d a g: Soppa på blomkål; kroketter af kräftor och ris; stufvad rödspotta; stekta unghöns med salad; vindrufsgelée (Idun n:r 7); glace; frukt. M å n d a g: Puré på selleri; ragu på höns. T i s d a g: Kabeljo (salt, kokt) med potatis och äggsås; risgrynsvälling. O n s d a g: Fiskbuljong med klimp; stekt kalfbringa^ me«b selleri. T o r s d a g: Arter och fläsk; pannkaka (tunn) med sylt (rec. i Idun n:r 6). F r e d a g: Stekt sill i papper med stufvad potatis; ärtpuré. L ö r d a g: Köttbullar; hafversoppa, Krokelter med kräftor och ris. Kräftköttet af kokta kräftor rensas ur stjärtar och klor, skares i små tärningar, blandas med kokt fiskfärs, äfven skuren i tärningar, och starkt hopkokt kräftsås. Risgryn kokas med buljong och kräftsmör till hård gröt. Med denna gröt omgifvas utskurna stycken af kräftköttet och färsen, sedan denna blandning fått stelna. Stekas med ägg, rifvet bröd och rifven ost guldgula i het flottyr. Ragu på höns. Lök skares i strimlor och fräses i smör. Det i skifvor skurna stekta hönsköttet lägges däri, beströs med rifvet bröd, groft stött hvitpeppar och salt samt stekes långsamt ljusgult på båda sidor; upplägges på varmt fat. Sås tillredes af smör, hvartill blandas litet hopkokt buljong (Cibils köttextrakt kan äfven användas); skarpes med ett par droppar citronsaft eller fin ättika och slås öfver steken. Anm.: Kalfstek kan äfven användas i stället för höns. 7 Storkyrkobrinken Stekt kalfbringa med selleri.
Min öfvertygelse är att uppsägningsrälten å Statens sida med rätta blifvit borttagen, emedan den förorsakade en öfverdrifven tunga för en del skattdragande. Jag kan således icke medgifva att R. St. är 1830 begingo en orättvisa, då de eftergäfvo den, utan jag tror tvärtom, att de räntegifvare som dermed ännu äro betungade, äro fullkomligen i sin rätt då äfven de fordra befrielse Den 1 Augusti. från uppsägningsrätten som nu mera för dem blifvit en verklig börda, hvilket den förut icke var. Lika med den siste värde talaren anser jag således att uppsägningsrätten från räntetagarens sida bör försvinna. Deremot anser jag del tvetydigt huruvida ränlegifvaren kan beröfvas sin uppsägningsrätt. Jag erkänner lika med nyssnämnde talare alla de olägenheter som kunna drabba Statsverket genom möjligheten deraf, att Slaten nödgas emottaga spannmål in natura. Komiterade hafva likväl upplyst att under de sednare åren har spannmålen till högst obetydligt belopp blifvit levererad in natura, hvadan den nämnde olägenheten icke torde hafva någon särdeles inverkan på det hela. Enligt hvad jag redan yttrat, hyser jag trifvel derom, huruvida R. St. äga räll att fråntaga ränlegifvaren ifrågavar:de rättighet att uppsäga och leverera in natura. Med kännedom af denna rätt har han förvärfvat sitt hemman och detta onus, som man nu ålägger honom, att lösa sin spannmål med penningar, kan möjligen för honom vara besvärligt. Ehuru jag således delar den åsigten att Statens uppsägningsrätt bör försvinna och all indelta räntorna böra ingå lill Statsverket, måste jag i fråga om räutegifvares uppsägningsrätt erinra att komiterade lika med SlalsUtsk. afvikit ifrån R. St:s beslut vid sista riksdagen och delta förundrar mig så mycket mera som berörde beslut blifvit i flera afseenden af båda åberopadt. R. Sl:s berörde beslut säger nemi.: att indelta räntorna skulle förvandlas i vissa persedlar, att utgå efter fem års markegång. Man har likväl nu afstålt derifrån för att på en gång sätta räntorna i penningar.
Och att slutligen se alla dessa graciösa, mörkbruna barngestalter med händer, upplvftade klädningar och skjortor fulla af de guldgula frukterna, kinderna glödande af ansträngning och ögonen glindrande af undran och fröjd, var i sanning en tafla, väl värd att betrakta, fast den — icke stod upptagen i Baedeker. När vi vände oss om, funno vi oss omgifna af en halfcirkel skrattande, gestikulerande, intresserade menniskor. Vi hade stält till folkuppror »en miniature», men hvad gjorde det — i Palermo! I detsamma fick en kusk sigte på oss, och nu visste vi vårt öde. Italiens kuskar äro beryktade, men Palermos taga bestämdt priset af dem alla. I sina höga, svarta hattar och tätt tillknäpta rockar se de samt och synnerligen ut som afsigkomne diplomater, och deras förmåga att spåra upp och »drifva» resande står öfver hvarje beröm. När intet annat hjelper, förfölja de sitt offer gata upp och gata ned i ett sakta lunk, till dess man slutligen, nervös och förtviflad, erkänner sig besegrad. Mycket riktigt. »Si signora, si!» Skyndsamt hoppade vi upp i åkdonet, men hvart skulle vi fara? Solen strålade så klar, vinden kom så ren och uppfriskande från hafvet, vårt lilla äfventyr hade muntrat upp oss; vi kände oss just i stämning att se något vackert, och i stämning måste man vara. Man uppsöker ju icke gerna sina vänner, när man af en eller annan orsak icke känner sig kunna njuta af deras sällskap; det förefaller mig, som om man vore skyldig det sköna samma undseende, om icke annat, så för sin egen skull. Vi beslöto oss för Cappella Palatina i Palazzo Reale. Cappella Palatina bygdes under norrmannerne 1139 af konung Roger II som tacksamhetsgärd at S:t Pierre för hans kraftiga hjelp vid sicilianernes underkufvande och anses för att vara det skönaste kungliga kapell i verlden. »Jag erkänner, att just det ryktet gjorde mig litet misstrogen, ty erkända skönheter ingifva icke alltid sympati.
I afseende på bancovinstens användande, måste jag fin - Den 21 November f. m. 2o3 na för omdömet missledande, då Utsk. pag 8 uppgifver dispositioner å bankens capital-öfverskott och vinstsumma: nemi. till cassa-crediliver 4o°,°oo, publika pappersbelåningen 200000, och Handeis-disconten 2,710,000, med den conclusion, att vinstmedlen vore till största delen ledan i Jånväg utgifne, men utan att nämna, att de s. k. capilalafbetalningar, som deruti inbegripas, uppgå till belopp af 6go,5oo och som således förtjent att särskildt uppgifvas. Förhållandet ar äfven, att af dessa 3,3io,ooo rjdr, dem Utsk. sålunda upplager såsom disponerade, fanns en betydlig del, nemi.: af creditiv-medlen 384,000 publica pappers-fonden 200,000 och af Handels-disc.-medel 299,279 883,279 r:dr obegagnade, endast på depositions-räkning afsatta i banken, för att, i händelse af behof, kunna begagnas; men att detta är helt annat, än alt i rörelsen vara använd, bör hvar och en finna, så mycket mera som R. o. Ad., för få dagar sedan beslutat att 460,000 r:dr deraf skulle få lemnäs till disconten, hvaraf bäst synes, alt de annu då voro disponibla. Utsk. visar ytterligare pag. 10, att de indragningar i utlåningen, som sedan sista riksdag ägt rum, blifvit mer än ersatta, derigenom att under samma lid bliU vit använda till belåning af metaller . 881,000 „ publica pappers belåning 200,000 „ Handeis-disconten 1,861,200 „ cassa-creditiv
Enär Rikets nu församlade Ständer visa föga benägenhet för utländsk skuldsättning, nå - Den 5 Juni e. m. gon upplåning af förenämnde beskaffenhet icke heller vidare blifvit såsom nyttig eller verkställbar ifrågasatt, samt för realisationens verkställande och bestånd andra ändamälsenligare utvägar äro föreslagna, torde det befinnas, att utgången varit önskvärd, hvaraf måhända Utsk. jemväl kunnat hemta någon anledning att innehålla det nog stränga bedömandet af Fullmägtiges handlingssätt, äfven oip i formen något varit alt att anmärka. Man finner för öfrigt, att frågans upplösning beror äf olika opinioner. Revisorernas pluralitet och Utsk:s afdelning hafva gillat Fullmägtiges förfarande; StatsUlsk:s pl uralitet åter tvärtom. Hvem har rätt? Öfvertygelse!] om det rätta har åtminstone ledt Fullmägtige, och hos mig har denna öfvertygelse hittills icke kunnat rubbas. Jag vågar hoppas, att R. o. Ad. skall dela den, och, känslig för dess omdöme, skall jag anse mig hafva vunnit mycket, om den förklaring, iag i korthet nu afgifvit, hos R. o. Ad. beredt, rörrde Fullmägtiges åtgärd i förevar, fall, en fördelaktigare opinion, än den Utsk:s utlåt, innefattar. Hr Kuylenstjerna, Erik Magn.: Jag anhåller att få förena mig i hvad min aktningsvärde kamrat, Hr Uggla, anfört, och har dervid intet att tillägga, emedan derigenom blifvit ådagalagdt både det oförtrutna nit och den redliga vilja, Fullmägtige trott sig hafva visat. StatslJtsk:s berättelse N:o 118 blef af R. o. Ad. bifallen.
B011- deStåndet, så torde Herr Grefve Horn sjelf kunna påminna sig, och jag åberopa andra röster i samma Stånd, än de Grefve Horn åkallat, och hvilka, icke delande hans åsigt, varit så öfvervägande inom Ståndet, att de torde lemna det bästa beviset för allmänna opinionen i ämnet. Grefve Posse, Arvid: Innehållet af Herr Anckarswärds och Herr Tersmedens anföranden är mig obekant, emedan jag ickö var närvarande, då den förre hade bordet, och icke var nog lycklig, att kunna höra hvad den sednare uppläste, hvilket otvifvelaktigt var mitt fel. Grefve Horns yttrande deremot har jag uppfattat i dess helhet, och jag erkänner, att det väckt min förundran; ty med minne af de öfver läggningar, hvartill Grefve Horns motioner i detta ämne gifvit anledning, hade jag hoppats, att alla anföranden af sådan beskaffenhet, som det af Grefve Horn nu uppläste, skulle uteblifvit; men jag instämmer med Grefve Horn deruti, att ”arfsynden icke heller kan afskaffas.” t 17 Den 3o April e. m. Min afsigt hade visserligen varit, att upptaga till besvarande de anmärkningar, som af Grefve Horn blifvit gjorde mot Utskottets Betänkande, och jag har äfven i sådant ändamål antecknat åtskilligt mig till minnes, men vid närmare eftersinnande finner jag, alt, om jag fullföljde denna min afsigt, skulle jag icke kunna undvika att göra mig saker till den förebråelse, för hvilken Herr Grefve Horn icke torde vara alldeles fri, nemligen att hafva talat utom ämnet. Jag vill i stället, följande Grefve Horns råd att bortrycka det onda med roten, vidtaga en annan utväg, som skulle kunna freda oss, åtminstone för denna Riksdag, från discussioner, angående skjutsväsendet, af sådan art som denna. Jag tillstyrker derföre, att Utskottets Betänkande må afslås i sin helhet.
Maj:t, med afseende jemväl å för öfrigt anförda skäl och förhållanden, hvilka Utskottet längre Iram skall uppgifva, föreslagit Rikets Ständer alt följande jernvägs-linier måtte i nedan angifna riktningar anläggas och anses såsom stambanor, hvilka genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad skola utföras saint komma att utgöra allmän tillhörighet och stå under Statens tillsyn och förvaltning, nemligen: l:o den linie, som, under benämning af vestra s lamb anan, skall sammanbinda bufvudstaden med Göteborg, och från hvilken utgreningar genom särskilda stambanor skola leda till sä väl Norrige sorn de södra orterna, bör gå trän Stockholm, öfver Södertelje, Katrineholm, Hallsberg, Wiby, Hjulö, Sköfde, Falköping och Alingsås, till Göteborg; utgörande denna banas längd 43.J mil samt dess beräknade anläggnings-kostnad R:dr R:mt 34,850,000, hvartill kominer den för vestra och norra stambanorna gemensamma kostnaden för dessa begge banors förening i Stockholm, enligt approximativ beräkning „ „ 3,000,000, saint för anläggningen al reparalions-verkstäder i nämnde stad „ n 400,000. 2:o Nordvestra stambanan bör utgå från någon punkt på vestra stambanan, mellan Porla och Hjulö, i vestra Nerike samt i den riktning, som, eller noggrannare undersökningar, finnes fördelaktigast, ledas öfver Christinehamn, Carlstad och Arvika till Norska gränsen vid Magnor 3:0 Södra, stambanan bör vid Falköping utgå från den vestra stambanan och, med en bibana till Jönköping, sträcka sig öfver Götaström, Agghult och Lund till Malmö 4:o Os'ra stambanan bör utgå från den vestra vid Katrineholm och sträcka sig öfver Norrköping, Linköping och Tenhult till Götaström vid södra stambanan samt erhålla en utgrening från Tenhult till Jönköping 5:o Norra stambanan bör anläggas från Slockholm öfver Upsala lill Sala hvilken bana framdeles skall fortsättas från sistnämnde stad i både vestlig och nordlig riktning.
Det sammanhang, som den 56 § äger med den 57, kan ickp verka derhän, att R. St. behöfva skrifva till K. M. och begära förlängande af octrojerne eller tillsättande af en comité'; dessa ärenden äro båda två af helt och hållet ekonomisk natur. Om vid 57 § två Ständ skulle stanna emot två, så följer deraf, att intet beslut fattas, hvarigenom saken således står i sitt förra skick; men jag förmodar, att R. St., såsom Svenska folkets representanter, icke lära låta saken få förblifva oordnad, utan alt de finna nödvändigheten fordra, att Banken sättes i tillfälle att kunna öfvertaga privatbankernes rörelse vid den tid, då dessa upphöra, det må vara förr eller sednare. Af sådan anledning får jag förnya min begäran om afslag å 56 §. Hr Hjerta, Lars: Det är icke utan betänklighet, som jag stiger upp för att yttra mig öfver denna af BancoUlsk. föreslagna 56 §, och denna betänklighet måste ännu mera ökas af den omständighet, att så få talare hafva försvarat samma tanka. Det är ganska naturligt, alt icke blott de ledamöter af-R. o. Ad., hvilka sjelfve äro delägare i privatbanker, och som således hafva kännedom deraf att dessa inrättningar för närvarande skötas omsorgsfullt och försigtigt, utan äfven att de, hvilka i sin rörelse hafva haft gagn af desamma, skola anse, att vid deras fortfarande tillvaro icke är någon våda, men väl mycken nytta för landet förknippad; och det är i följd deraf mycken anledning att förmoda, det de personer, som här stiga upp för att tala mot fortfarande af dessa bankers octrojer, skola anses handla af fördom eller partisinne eller af någon fix ide' emot dessa banker i allmänhet. Men detta är icke förhållandet med mig. Min fullkomliga öfvertygelse är, att penningehandeln, lika så väl sorn all annan handel, skötes vida bättre i den enskildes hand, än i Statens, och jag anser derföre tillvaron af enskilde banker vara nyttig, önskvärd och välgörande både för rörelsen och för landet. Men, mine Hrr! vi veta att från alla tider har det varit enskilde individer förbjudet att utgifva tryckta sedlar på små summor, såsom penningar; hvad är orsaken dertill?
Ar brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt, må tiil fängelse från och med två månader lill och med ett år dömas. § 43. Brott, som i 23 § 5 morn., 30 § J morn., 33, 34, 36, 37, 41 och 42 §§ omförmälas, må ej åtalas al annan än målsegare. Ej eller må brott, som i 32 § sägs, åtalas al annan äu den, som brefvet alsändt eller tiil hvilken det skrifvet är, eller af den, som eger, i vård häfver eller emottaga skuldet, som eljest brutet eller öppnadt blifvit. Brott, som i 30 § 2 och 3 mom. omförmälas, må ej eller af allmän åklagare åtalas, der ej förthy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, inålsegaren brottet till åtal angifvit. 632 Earpedilions-Utskottets Forsing till underd. Skrifvelse l\:n 189. Gemensamma bestämmelser. § 44. I afseende å delaktighet i brott, som i denna förordning omförmälas, komina, der annat ej linnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i rniss gerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 45. Böter, som i denna förordning stadgade finnas, beräknas i Riksmynt. Saknar den bötfällde tillgång till böterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötes-beloppet. § 46. Den, som till straff-arbete enligt denna förordning dömd är, skall insättas i länseller kronohäkte eller å fästning eller annan straff-inrättning; och varde hållen till det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes. Går liden för ådömdt straff-arbete ej öfver sex månader, bör detsamma i länseller kronohäkte verkställas. Skall någon, som till dylikt arbete förfallen är, derjemte för annat brott hållas till arbete å fästning, bör hela arbets-slraffet å fästning verk ställas. § 47.
Djur-sjukdomar der skicklige VeterinärLäkare varit att tillgå, men deremot bedröfliga motsatser vid dylike händelser, der man ännu vore i saknad af sådane Läkare, likaledes föreslagit, att nödigt anslag af Staten måtte beviljas till lönevilkor för en DjurLäkare i hvarje Län, hvarest sådan ej funnes, och hvilken Läkare borde bo i midten af Länet samt resa igenom Socknarne 2 gånger om året för att vara de behöfvande till tjenst. Efter hvad Utskottet inhemtat, väcktes äfven vid sista Riksdag serskildta frågor om DjurLäkares anställande i vissa Län. R. St:r funno då att, emedan DjurLäkare, genom Länens HushållningsSällskaps försorg, redan blifvit i flere Orter anställda och det syntes böra ankomma på Provincernes innevånare sjelfve , att genom bidrag sådant Läkarebiträde sig förskaffa; det Betänkande n, N:o i3i. i5g vöre deslomindre skäl, att de då ifrågakomne Anslag bevilja; sorn innevånarne i alla Orter deraf skulle hämta anledning, att yrka enahanda förmon och Staten sålunda få vidkännas en betydlig utgift, hvartill dess inskränkta tillgångar icke borde medtagas. Utskottet delar ock den öfvetygelse, att DjurLäkares aflöning bör på Länslnnevånarne enskildt ankomma; men Utskottet har derföre trott sig icke böra förbise, att tillfällen kunna yppa sig, då K. Mits Bef:h;de eller andre Auctoriteterne i Orterne i allmänna angelägenheter behöfva påkalla desse Läkares åtgärder; och på det i sådane fall nämnde Läkares nit och biträde äfven må vara att påräkna, bar Utskottet ansett sig böra tillstyrka; att ett arfvode af 5o R:drB:co årligen för en DjurLäkare i hvarje Län må af R. St:r beviljas och på Stat uppföras, att utgå, utan beräkning af den resekostnads-ersättning som vid förefallande biträden böra af Anslaget till Farsoters samt smittosamma sjukdomars botande godtgöras, Den io April 1829.
Då jag således inser nödvändigheten, att förekomma den möjlighet, att 8 Personer må kunna göra Constitution6-Utskottet inactivt, och de medel, som häremot föreslås, långt från att minska Riksens Ständers rätt, endast åsyfta densammas bevarande, så att Riksens Ständer må kunna göra deras öfvertygelse och vilja gällande, och icke af några få Personers intriguer och fräckhet tillintetgöras: Då nyttan af en förändring i Voteringssättet är sä ofta styrkt och dagligen bevittnas samt dä svårigheterne att afgöra Alternativer i fyra Stånd äro så påtaglige, att en förändring högeligen påkallas, förnyar jag min anhållan om Ridderskapets och Adelns bifall till det hela af Utskottets Förslag; men då jag » icke kan neka ngtigheten af den här gjorda anmärkning, i afseende på den tydning, som af detsamma skulle kunna äga rum, att nemligen Constitutions-Utskottet ägde hemliga Mål att behandla j sä tror jag lika med Herr Ceder - Dett 30 April, skjöld, att, till beredande af mera klarhet i uttrycken, en återremiss till Utskottet är behöflig. Herr Cederskjöld: Till upplysning af den sista värde Talarens och min egen gemensamma mening, utbeder jag mig blott att få anföra ett, i min öfvertygese, lämpligare exempel. — Dd nemligen ''hos Stånden olika meningar uppstå, angående nya Utskotts tillsättande, aller till hvilket Utskott uppkomna frågor och ämnen böra remitteras, och Stånden ej genom bestämd Pluralitet kunna skitjagtigheterna afgöra”, och i hvilka fall det är Constitutions-Utskottet uttryckligen uppdragit, ”att med Riksens Ständers rätt derom besluta", skulle, i händelse två Stånd innom Utskottet stadnade emot två, och intet beslut följagteligen kunde fattas, Riksens Ständer nödgas nedlägga en Motion, ehuru vigtig den än kunde vara, blott i brist på beslut, till hvilket Utskott den borde remitteras.
Så länge en del löntagare, på grund af innehafvande fullmakter och konstitulorialer, fortfara att efter nu gällande stadganden uppbära indelta räntor och tionde, samt vissa stater, äfven efter uppsägningsrättens upphörande, bibehållas vid förmånen att för dylika räntor och tionde uppbära lösen efter medelmarkegång, tror Kongl. Majit lika väl skäl vara för handen att, till ytterligare betryggande mot förlust å ena eller andra sidan genom serskilda intressens inverkan på markegångssättningen, dels, i öfverensstämmelse med hvad nu är föreskrifvet, förordna, att deputerade för markegångssättningen böra, så vidt ske kan, utgöras till ena hälften af räntegifvare och till den andra af räntetagare eller sådane tjensteinnehafvare, på beloppet af hvilkas löner markegångssättningen eger inflytande, dels medgifva och stadga, att serskilda ombud så väl för de förra som för de sednare må vid markegångssättningarne tillkallas för att höras, med rättighet alt å egna och öfrigas vägnar emot förrättningen fullfölja klagan; öfverlemnande Kongl. Majit i följd häraf till Rikets Ständer, att kommitterades merberörde förslag till förnyad författning angående markegångssättningen må, med ofvan omförmälda förändringar och tillägg, varda i sammanhang med den i öfrigt nu föreslagna reglering, af dem gillad t och antaget.
Den unberbåniga önjfatt, Det kongl. $Paj:t, meb fäjfabt 9?åDtgt affeenDe på angelägenheten Deraf, att tjenltga $or# mulairer för De förvaltanDe <2Berfeng ^ufrDUt>#böcfer varba utan Dröjgmål upprättaDe, i Sftåber täcfteg uppbraga åt en eller flera faf# funntge perfoner, att DertncD gå i författning; äfvenfom att kongl. 2Slaj:t täcfteg låta af ©tatg^eDlen förjfjuta De till änbatnåletg vin# nanDe erforDerliga utgifter, för Ijvilfa Scifetg ©tanber vtD näfta fXifgbag tcfe lära unberlåta att anvifct erfättning. 3o §• 19. om ett me** ©å t»cii t>ufwut>boF öfwer kronans fjus och bpggnaDer i lanDS# ÄrmLs^ttB otterne, forn, meD anledning af Dvifcts ©tänDerS, reit) ftjia fXifSDag, lu'l,'hWlil11'^ kongl. $ftaj:t anmälDa unDerDåniga önjkan, blifwit af kammar# kollegium upprättat)/ funnits ofuIlfränDig och icfe motfvoavantJe ^roaD Sufets Stauber åfpftat; ^afroe ‘SBi, genom unDerbanig ©frifwelfe Den 5 ^anuarii Detta år, till kongl. framburit