Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På något lämpligt sätt ville Staten uttrycka sin synnerliga tillfredsställelse äfven öfver tjenstemannens nit och det gagn han åstadkommit för det allmänna; och detta skedde derigenom att Staten åt bemälte tjensteman afgiftsfritt, under 50 år uplät besittningen af den Kungsgård, hvarom här är fråga. Den särskilta belöningen är härigenom till fullo åtnjuten; och ligger det väl då någon rättvisa uti att utsträcka den ända derhän, att icke en gång den belönades efterkommande utan andra, som förskaffat sig' öfverlåtelse af hans besittningsrätt, skola tilläggas en förmån, hvilken rättsenligt, väl alldrig bör tillkomma någon annan än den, som varit arrendator af Statens egendom och således gifvit staten valuta för innehafvandet af densamme. Jag gillar icke en gång tillvaron af denna förmån för arrendatorerne, emedan den tillskyndar Kronan skada genom nedsättning af arrende-beloppen under hvad de borde vara, ty icke lärer man ha att vänta, det den, hvars arrende-tid är slut, skall bjuda hvad egendomen kan i arrendeafgift skäligen vara värd, då han vet sig hafva rättighet att öfvertaga högsta anbudet, och ingen lär vilja befatta sig med att updrifva arrendet till hvad egendomen kan vara värd, när han vet, det en annan får öfvertaga hans anbud. Hvad den sednare delen af Betänk, beträffar så har Gr. Liljencrantz instämt i min åsigt, hvarför jag tackar honom. Han har insett det rättsvidriga deruti att den, som står i ansvar för ett boställes skötsel, skall blifva sämre lottad än den, som brukat bostället åt innehafvaren; ty om, såsom 116 Den? Mars. Gr.
Ridder* skåpet och Adeln, hvilka åstundäde att deltaga så väl uti den stora Deputationen, bestående af 48 personer, hvilken komme att i morgon förmiddag kl. 3 till 12 samlas i Secreta Utskottets rum å Riddarhuset, för att sedermera i underdånighet uppvagta Kongl, Majit och detKgl. Huset, som ock i den vanliga Hälsnings-Deputation, bestående af 12 Ledamöter, hvilken borde i morgon förmiddag till de öfrige Stånden afgå att anmäla sig till anteckning hos RiddarhusFiscalen ,; och tillkännagaf Herr Grefven oc/ij Landt Marskalken , att, sorn han hade sig bekant det Kongl. Majit ämnade nästkommande Thorsdag den 27 dennes i nåder kalla Ständerne på RiksSalen , andra Anteckningen med tvenne upprop i anledning deraf kommer, att, enligt 15 §. i RiddarhusOrdningen, kl. 4 i morgon eftermiddag verkställas, IO Den 25 November. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes en qvart till 2 eft. midd. In fidem Protocolli. O. J. Lagerheim. Onsdagen den 26 November. Plenum kl. 5 till 11 förmiddagen. Justerades Pleni Protocollet för den 24 November. Vid uppläsningen af Friherre Jacob Cederströms å samma dag väckte Motion, angående rätta förståndet af 7 §. i RiddarhusOrdningen , förklarade Friherre Staél von Hollstein , Corfitz Ludvig: att enär berörde Motion åsyftade förklaring utaf ett stadgande i Riddarhus-Ordningen, samma Motion ingalunda kunde, på sätt Friherre Cederström föreslagit, tillhöra Constitutions-Utskottets upptagande och pröfning, utan borde i stället till Riddarhus-Utskottets åtgärd öfverlemnas. Friherre .Boye , Ludvig, yttrade: det han vore af Friherre Staél von Hollsteins förekommen och lika med honom ansåg frågan tillhöra Riddarhus-Utskottets handläggning. Grefve Ankarsvärd, Michael, önskade: att Ridderskapet och Adeln ville if dag företaga Den 2 6 November.
Det kan dock icke nekas att alltid., då man vill och måste göra en så genomgripande reform i samhällsskicket, som man nu här inom fäderneslandet är öfverens att verkställa, öfvergången från det gamla och nya är nu med någon fara förenad. Men om faran att vidblifva det gamla är ännu större, så må man ej Den 18 December. 85 lata afhålla sig att med fast tillförsigt till en lycklig utgång gripa det stora verket an. Och om Sveriges Konung och Sveriges folk om detta företag i fast förbund sig förena, så tror jag ingen verklig fara för det gamla Svenska samhället för allas vårt kära fosterland derigenom skall kunna upkorama. Jag lemnar min röst för förslaget. Hr Edenhjclm, Gillis, anförde skriftligen: Som jag tar för afgjordt att ingen riksdagsman hitkommit från hemorten, utan att före sin afresa hafva bestämt sin röst för eller emot det hvilande förslagets antagande, så förundrar det mig mycket, att It. St., det oaktadt, upoffrat så mycken tid på de olika diskussionerna i denna fråga, häldst som dermed onödigtvis spills lid och medel för Stats-kassan, och de komilenter som här skola aflöna sina ombud. För min del hade jag visst icke tänkt yttra mig i denna vigtiga fråga, men då ingen besparing hvarken å lid eller riksdagskostnader sättes i fråga, torde äfven mig tillåtas att i denna fråga fä yttra några ord. Jag så väl som många af nu härvar. ledamöter bland R. o. Ad., deltogo redan år 1840, uti de lifligaste önskningar uti lillkännagifvandet, om nödvändigheten af ett nytt representationsförslag. För egen del trodde jag visst icke, alt Svenska folket derigenom skulle bättre blifva representeradt än förhållandet nu är, men jag trodde att en ny representation skulle föranleda till ett fastare afgörande af rikets angelägenheter än det närvar., och alt den split, och den nu varande afundsjuka, som i så många år delat nation i olika parlistrider, derigenom skulle uphöra.
Hon skall särskildt hafva sysslat med spörsmål beträffande kvinnans ställning och kallelse, hvarföre hon också ofta hade besök af atheniensiska fruar, som af henne begii~de råd och upplysning. Sin största märkvärdighet har Aspasia genom sin förbindelse med den store Perikles, hvilken vid denna tid var Athens varklige härskare, icke pk grund af någon bestämd vare sig laglig eller olaglig maktställning, utan blott genom kraften hos sin imponenerande personlighet. Sedan Perikles skiljt sig fran sin hustru, tog han Aspasia i sitt hus, och hon stod sedan intill hans död vid hans sida sasom hans trogna väninna och vardarinna af hans hus, ehuru hon i egenskap af utländska icke kunde blifva hans lagliga hustrii. Hon skall hafva utöfvat stort inflytande på honom, och det kan viii icke betviflas, att hon tagit liflig andel i hans höga strafvanden s5 viil på politikens som konstens område. I Perikles ' umgiingeskrets gjorde sig liberala idde; gällande i religiösa, sociala m. fl. ting, och det kan på goda skäl antagas, att iifren Aspasia hyllat skdana Hsikter; hennes samtal om kvinnans ställning h a h a alltsk troligen gatt iit på att förorda större frihet i detta afseende. standi@ ett mål för förtal och smädelser, blef hon en gång, på samma g %ng som åtskilliga andra af Perikles liberala ränner, utsatt för en formlig anklagelse inför rätta; anklagelsepunkterna voro att hon krankt religionen och att hon förledt atheniensiska borgarinnor till osediighet; den senare beskyllningen sökte troligen sitt stöd i de omtalade frmntimmersbesöken, hvilka lätt kunde ge anledning till illvilliga rykten. Perikles f6rde försvarstalan för henne. Den eljest så stolte och stele mannen skall di, hafra bekvämat sig att under tårar anropa dornarnes medlidande, och han lyckades verkligen utverka en frikännande dom.
Här, i denna djupa skugga, hade sjelfva gräset ett egendomligt utseende: spädt, spirande grönt, liksom vore det tidigt på våren. Plötsligt spratt jag till; genom tystnaden ljöd en hunds ängsliga gnäll och derefter ett kort skall. Jag gick åt kanalen till, som på ena sidan begränsade kyrkogården. Längs denna sida fans intet stängsel, ty här var det öfverflödigt; den breda kanalen var skydd tillräckligt; endast öfver den branta stensluttningen, som utgjorde dess brädd, lopp ett plank från hagtornshäcken och ned i vattnet. Jag kastade en blick öfver till den andra sidan, der landsbygden och slätten togo vid. Der var det sol. Öfver rågoch klöfverfält stod luften och dallrade af värme. Hunden, hvars skall jag hört, var en stor, svart newfoundländare. Han sprang omkring på motsatta stranden, skälde och gnisslade; då och då försökte han springa ned för den sluttande stenkanten, men halkade, blef rädd och drog sig tillbaka. Min blick följde riktningen af hans, och jag upptäckte nu föremålet för hans ångest, en liten hvit pudel, som rörde sig framåt i det mörka vattnet med muntra små simtag. Då och då viftade han ett tag med svansen, liksom ville han säga: »ingen fara». Jag undrade hur han kommit dit. Förmodligen hade de båda sprungit och lekt på kanten, och den lille af oförsigtighet rullat ned. Det var rörande att se den stora hunden. Icke ett ögonblick var han stilla. Än gaf han till ett skall, liksom förebrående den lilla kamraten att han icke vände om, än jemrade han och tiggde. Den lilla hunden vände ett par gånger, liksom villrådig om vid hvilken kant han skulle söka att komma upp; och för hvarje minut växte newfoundländarens oro. Slutligen grep han ett djerft beslut, sprang snafvande utför de släthuggna stenblocken och plumsade i. Med några starka tag hade han nått den lille, som nu tycktes bli rädd och ville komma undan. Det var emellertid den stores fasta beslut att rädda honom, kosta hvad det ville. Han öppnade just sitt stora gap och skulle gripa till, då den lille gjorde en snabb vändning och kom undan med ansträngande af alla sina krafter. Det var hans afsigt att nå kanten åt kyrkogårdssidan.
Ragnas förklaringar hade i all sin enkelhet smält bitterhetens isskorpa, och han såg åter solen, nej, ännu mera — han kände dess värme genomströmma sin själ, och under det han grät och bad som ett barn, spände sig tankens muskler till manlig strid för henne, som så fast trodde på honom, och för barnet, som ännu lekte i oskuldsfull ro utan tanke på höststormar och vissnade blad. Att noga beakta! V i uppmana våra kvartalsoch halfårs prenumeranter att ju förr dess hellre förnya sin prenumeration till det med juli ingående andra halfåret, innan sommarens öfriga " planer behöfva upptaga deras uppmärksamhet. På Idun och Iduns Modeoch Mönstertidning sker abonnement å hvarje postkontor. » Aldrig i lifvet, Viktor, men kanske en gång, vi tåligt uthärda pröfningarna. Minns du ven hon får veta, om något fel blifvit begånget, och om större sparsamhet bör iakttagas på det ena eller andra området. Den andra hälften af de 2,800 kronorna bör anslås till de egentliga hushållsutgifterna, som skötas så godt som uteslutande af hustrun, och för hvilka hon bör ha en särskild hushållsbok. På denna af delning komma således också / i2 af hela summan. ' / i-2 måste beräknas för månatliga utgifter, såsom lön 84 kr., ved och lyse 100 kr., tvätt 50 kr. Skulle utgifterna här komma att öfverstiga normalanslaget — 233 kr. — måste det inbesparas på de öfriga / i2 — 1,165 kr., de egentliga matpenningarna, som äro afsedda för de dagliga utgifterna. I de flesta hem erhåller hustrun hushållspenningarna pr vecka. Efter 1,400 kr. hushållspenningar pr år blir det ungefär 20 kr. på hvarje vecka, hvarifrån 5 kr. genast böra åtdragas för månadsutgifterna, då 21 kronor återstå som matpenningar, af hvilka husmodern i vårt fall skall lifnära tre vuxna personer (en tjänare) och 3 barn. Naturligtvis komma de olika veckorna att bli olika dyra, och man måste då med den ena veckans öfverskott betäcka den andras förlust. Det är skäl att dela veckopenningarna, 21 kr., så att 3 kr.
Om hon säger att hon ej vill leva utan mig och det har hon sagt då gör jag ju henne olycklig. Men hon skall också lyda sitt samvetes röst, om hon har något, och svider det, så är det bara bot för vad hon felat. Mannen med glasögonen Och ändå har jag ej någonsin riktigt velat gå med på detta, tänkte han en kväll. Jag ville det egentligen inte, jag är rädd för den och det är liksom vår synd bleve större då vi begår den därinne. Det kunde ha räckt till med Terjes vindskupa! Han stod en stund framför Ziris port innan han gick upp och ringde. Tamburklockans surrande någonstädes därinne, när han nervöst pressade knappen, kom honom nästan att rygga tillbaka. Jag är en klen och omanlig älskare, tänkte han. Hon öppnade själv, som så många andra gånger. De satt en stund i salongen. David såg sig alltid ängsligt omkring, i varje vrå misstänkte han att någon åskådare skulle ha gömt sig. Och när de om en stund befann sig i sängkammaren stred hans känsla av brottslighet ännu med hans lidelse och hans fruktan för en katastrof. Genom den där dörren, tänkte han, har han gått många gånger, han har knackat sakta, ömt, tillbedjande har han i mörkret gått på tå fram till denna vita säng för att se om den högt älskade sov! över denna matta har han smugit sig i skymningen med sträckta armar Och när han ägt henne, förekom det honom som vore rummets tunga parfymdoft redan gammal, som om deras glädje blott varit svindel. Men bara han såg på henne, älskade han henne igen, mycket mera än förr. De liksom hämtade andan nu, de drack vin och hetsade upp sig sedan, de var, vanvettiga, vilda, och när de slappa och förbi låg bredvid varandra, nakna, med heta kinder och begäret ännu lysande i ögonen, fast muskler och kött vägrade bistå dem mer, då kände han äckel och hat till alltsammans. Då kom för honom denna starka känsla av att verkligen ha gjort orätt, och den ville nästan krossa honom. Rummets väl stämda färger tilltalade honom ej mer, den tunga vita gardinen låg i stränga, brutala veck, den vita sängen hade fläckar i lackeringen som han ej sett förut, golvmattan var bestämt giftig. Vad var det också för en skammens hetta som fyllde detta rum?
Utom de nämnda, Wurda och Reichel i Hamburg, hörde förf. bland berömdare tyska sångare, Bötticher från Berlin, Krause, en angenäm bas, från München, en Hauser från Stuttgart, som med mycket bifall uppträdde i Wien, och bland sångerskor mamsellerna Mayer och Tuczek i sistnämnde stad, m:ll Evers från Stuttgart, Hähnel i Berlin, Jazede och Hartman i München, utom flera mindre utmärkta – således nog för att bilda sig ett totalomdöme, hvarifrån en mamsell Sonntag, Heinefetter, Schröder-Devrient, hvilka förf. ej hört, må bilda lysande och sällsynta undantag. I Tyskland har man också lätt om en måttstock för sitt bedömande, genom den mängd Italienare, man der är i tillfälle att höra. Förf. hörde italienska operor i Dresden, der signor Moriani och signora Ungher, båda nu Wiens primaröster, uppträdde, samt i Berlin, der Pasta ännu satte publiken i förtjusning. Pellegrini, den berömda basisten, sjöng i tyska operan i München. Det var således ett ungt par och ett gammalt. Obetingadt måste man bekänna, att man icke vet, hvad drastisk sång är, förrän man hört den smältande flyta, jublande flyga eller vildt rasa fram ur en utmärktare italiensk strupe. Tonen uttrycker icke känslan, afbildar icke handlingen, utan det är som skulle sjelfva tonen vara ett kännande och handlande väsende. Man likasom vantar, att den skall frambringa en katastrof, och denna väntan är en nervernas spänning, som fixerar blicken, hämmar andedrägten och fasthåller tanken vid ett crescendo, såsom skulle detta bringa lösningen af den hänryckning, i hvilken man är snärjd, vissheten om den handling, man redan anar. Man behöfver dervid knappt nog se, endast höra, och aktionen försvinner till en bisak. Pasta spelar egentligen ej; för att med min och åtbörd uttrycka ögonblickets känslor, utan hon väljer vexlande plastiska attityder, hvilka man alltid tycker öfverensstämma med sångens karakter.
Då ett mål förekommer i Ståndet, beslutar det i saken utan att fråga då är: huru beslutet skall expedieras. ExpeditionsTJtskottet inkommer med skrifvelse i öfverensstämmelse med Beslutet ,och Grundlagens föreskrift; och då först blifver tid att ifrågaställa, huruvida beslutet bordt vara 3 eller 4 Stånds, huruvida det bordt vara en underdånig önskan, eller ett med afgörande rätt af Rikets Ständer fattadt beslut. Eljest skulle onödiga formfrågor blifva ständiga föremål för Ständernas öfverläggningar. Grefve Frölich: På sätt Herr Hjerta sist anmärkt, skulle, i fall Friherre Cederströms proposition upptogs, Ridderskapet och Den 28 April f. m. 35 Adeln i en hast blifva förvandladt till elt ConstitulionsUtskott. Inom Stånden skola Grundlagarne efterlefvas, men alldeles icke förklaras; jag hemställer således, om en enskild ledamots förslag till tolkning af Grundlagen kan blifva föremål förStåndets öfverläggning. För min del protesterar jag deremot. Friherre Cederström: För att sluta denna ordtvist, får jag nu yrka_, att i contrapropositionen måtte bestämt inflyta, att Rikets Ständer besluta upphörandet af Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan, utan att sådant behöfver af Kongl. Maj:t sanctioneras. Jag yrkar detta, på det Herr Grefven och LandtMarskalken må vägra proposition, och frågan få vandra till ConstitulionsUtskottet. Jag vill icke tillåta, att Ståndet missledes till beslut, som förrycker Grundlagen. Ehuru jag är af motsatt tanka med hvad jag nu yrkat, fortfar jag dock i detta yrkancle för alt kunna erhålla Herr Grefvens och LandtMarskalkens vägran af denna proposition. Grefve Frölich: För min del är jag ej i stånd att finna, att man går raka vägar, då man ställer så till, att när man ej kan få igenom sin mening med en affirmativ satts, som besvaras med ja, samma sak må genom en negatif proposition bli antagen genom nej.
Vid sådant val, för hvars giltighet fordras, att minst hälften af de afgifna rösterna skola sammanstämma, skall hvarje väljande först rösta på så många, som väljas skola. Falla dervid rösterna, lill mer än hälften af de röstandes antal, på en eller flera, vare han -eller de behörigen valde. Erhåller ingen det erforderliga röstetalet, eller är det antal icke fyldt, som väljas skall; då anställes serskild omröstning med ja och nej öfver den, som de flesta rösterna erhållit, utan att vald blifva ; derefter, der så behöfves, öfver den, som näst honom röster erhållit, och i den ordning vidare, till dess det erforderliga antalet fyldt är, eller dessa serskilda omröstningar äio slutade. Skulle så inträda, att två eller flera, öfver hvilka serskildt röstas bör, vid den första omröstningen undfått lika röster, företages först votering om den ordning, i hvilken de till särskild omröstning framställas må. Vid dessa serskilda omröstningar ege ordförande, i fall af lika röstetal, utslagsröst, derest omröstning öppen är: derest den är sluten, skall han, förrän sedlarne uppräknas, en af dem uttaga och förseglad aflägga. Befmnes, vid de öfrigas uppsummerande, rösterna lika delade, varde denna sedel öppnad och gifve utslag : är utslag redan vunnet, skall han genast ouppbruten förstöras. Är öfver alla dem, som röster erhållit, sålunda röstadt, sorti ofvan sägs, och det erforderliga antalet ändock icke fyldt; varde då omröstning på en gång företagen öfver alla dem, som röster erhållit utan att valde blifva, och galle i det fall högsta röstetal, ehvad det större eller ringare är. 7. Riksförsamlingens granskningsrätt. R. F. S 105. § 148. Vid hvarje lagtima riksdag åligge det Riksförsamlingens Gransknings-utskott, p. 0. § 29. att äska de i statsrådet sedan sista riksdags öppnande förda protokoll, utom dem, som angå ministeriela ärenden och kommandomål, hvilka endast i hvad som rörer allmänt kända eller af utskottet uppgifna händelser må kunna fordras.
Fonden således tillräcklig att inlösa emellan 40 a 5o frälsehemmans friheter om året, och om man äfven antog, att hvarje Hemman purt Säteri, framför Krono Skatte hemman af Sta ts-U ts ko t te ts Betänkanden. 24? eljest lika god beskaffenhet, egde årliga friheter till värde af 3o Tunnor Spannmål, skulle på io år omkring 3o Mantal Säteri friheter till Statens förmån inlösas och amortiseras genom nämnde inlösningseller amortisemcnts fond, Werkaii häraf skulle blifva icke blott, att besvär och klagomål i samma mån minskades, som ändamålet närmades, att all lika beskaffad jord blefve lika beskattad, utan afven, att afrads Kronotionde och Röterings afgifter m. m, i samma mån kunde nedsättas, som flere succesive kommo till hjelp att bära den gemensamma bördan, hvarjemte tillfälle ej torde uteblifva lill lösningsrättens begagnande. Harförutaii har Hedervärda Bonde Ståndet till särskild åtgärd af Stats Utskottet remitterat tvänne Memorialer: tro Af Riksdags Fullmägtigen från Calmare Län, hvilken sokt ådalägga, att i bland de orsaker, som mest vållande Allmogens förlägenhet, förnämligast borde räknas utskyldernes ojämna och origtiga fördelning, samt derföre på anförde grunder föreslagit Rikets Ständer, alt i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl, Majrt så snart ske kunde, i Nåder vidtaga så dane utvägar, att ett i alla delar fullständigt 248 Stats-Utskottets Betänkande!». förslag blefve ntarbetadt, hvarigenom all jords lika beskattning, i mån af vidd och godhet, utan förnärmande af någons rätt kunde vinnas, och hvilket förslag borde vid nästa Riksdag Riksens Ständer föreläggas, uti hvilken Motion Ståndet i Allmänhet sig förenat; och 2:0 Af RiksdagsFullmägtigen J. J. Rutberg från Norrbottens
Icke är det min tanka at i denna fräga tilstyrka nägon lika sä förhatlig som orättwis inqvisitorisk proccsi. Men om den ostyldigt anklagade Ämbetsmannen, ju högre han är upsatt, ju mera har behof at offentelrgcn fä wisa sin oskuld, om den orättwise, den egennyttige deremot, lika sä nödwänLigt bör wara underkastad, om ej annat straff, likwäl tyngden af det atlmänna föragtet, om i et wäl inrättadt samhälle, der Regeringen bör äga Nationens bela förtroende en säkerhet bör gifwas för Allm. nheten at af orättwisa Ämbetsmän möjeligen ieke kunna företagas, sä hoppas jag pä dcsie i min tanka oomkullkasteligc stjäl, at Högloftige Ridderstavet och Adeln icke med aldeles stilla tigande bör föroigä det ämne jag nu haft den äran ä nyo wäcka, och om hwars urtagande och afgörande jag nu ytterligare anhäller, antingen pä det af Herr Lieutenant kLbimLn i desi första Memorial föreslagna sätt genom et Utstött , eller pä nägot annat, som Hoglofligo Ridderstapet och Adeln, efter mogen öfwerlaggning sinner lämpeligt, hwauvid jag i synnerhet för min del yrkar, at redowisningen af Allmänna medlen mätte utgöra hufwud-ändamälet. Stockholm den 8 Julii ;8N9, ^u-;. IclsZn. Ooblm. Capitaine och Riddare af Kongl. Swards-Orden. Be - LI.8 Den 8 JstlSii. Dcgärdes pä bordct.
St. allena, att vidtaga någon verksam åtgärd till vinnande af det mål, som Gr. Löwenhjelms motion åsyftar, så skulle jag för min del tillstyrka, att det nu föredragna utlåt, toges i närmare öfvervägande på de skäl, som af motionären framställdes, för att åt civila personer måtte uppdragas vården om de fångar, som i våra fästningar förvaras, och hvilka skäl syntes mig vara af den vigt, att de icke bort så lätt förkastas och lemnäs ur sigte; men då den åtgärd, som lättast kunde leda till ändamålets uppnående, icke kan utgå från R. St. utan från Konungen, är det utur denna synpunkt, som jag, ehuru icke biträdande Ulsk:s motiver, för min del vill medgifva, alt Utsk:s utlåt, må bifallas. H. Ex. Hr Gr. o. Land t m. förklarade derefter, att den sednast af II. Ex. gjorda propos. blifvit af R. o. Ad. med ja besvarad. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda betänk. N:o 7, i anledn. af väckt motion om förbud för anläggande af hållstugor vid kyrkorna. Vi - Den 18 September. 329 Vidare föredrogs Allm. Besv.- o. EkonUtsk:s d. 14 dennes på Bordet lagda betänk. N;o 8, i anledn. af väckt motion om upphörandet af all förhöjd tjenstårsberäkning vid ansökning till presterlig befordran. På begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., blefden vid detta betänk, fogade reservation af Comministern Hedin uppläst, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: Uti länder, hvarest skolverket åtnjuter lika mycket om ej högre anseende än i Sverige, finnes icke ett sådant sätt att belöna skollärare som härstädes begagnas, nemi. att belöna dem på bekostnad af kyrkans tjenstemän. Om man der ville sätta i fråga, att de som arbeta vid skolverket, borde lia sin egentliga befordran inom kyrkan, så skulle sådant anses såsom något oerhördt.