Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Guds tjenst eller skall, efter kallelse, inställa sig vid Rätten till förhör, eller annorstädes till upplysnings afgifvande rörande konkurs-massan. Sedan gäldenären besvurit bouppteckningen och öfverlemnat boet till af borgenärerne utsedde gode män, upphöre den inskränkning i hans personliga frihet, hvarom i 47 § stadgas; dock må han ej vistas längre bort, än att han kan, vid Rätten till förhör, eller annorstädes inom Rättens domsaga till upplysnings afgifvande rörande konkurs-massan, personligen inställa sig åtta dagar efter kallelse; vare ock skyldig att för Rätten uppgifva stället der han vistas och, om det ligger utom domsagan, viss inom domsagan bosatt person, till hvilken kallelse å honom lemnäs må. § 49- Begifver gäldenär sig från sitt hemvist, utan att hafva iakttagit hvad honom åligger efter 48 §, vare bysättning underkastad till dess han sådant åliggande fullgjort. Uteblifver han å tid, då han, efter kallelse, sig inställa bordt, och är kallelse åtta dagar förut meddelad honom sjelf elier den person han till emottagande deraf uppgifvit; varde han genast hemtad. Afviker han från det ställe, dit kan kallad eller hemtad blifvit, medan hans närvaro der fordras; varde i bysättningshäkte förvarad, till dess första dom i konkurs-saken faller, om någon af borgenärerne det påstår. § 52. Afträdes gäldenärs egendom genom laga tvång; ställe han sig till efterrättelse hvad i 47 § föreskrifves, så snart Rättens beslut om egendomens afträdande honom kunnigt blifver. Utskottef kan dock ej eller understödja detta förslag. Lagstiftaren har med omförmälda inskränkning i gäldenärs frihet afsett ej allenast det ändamål att gäldenä - Lag-Utskottets Betänkande M 20. ren alltid må vara lill hands, då af honom fordras upplysningar i frågor, som höra till konkurs-målets och massans utredning, utan äfven tagit i betraktande att den, som gör konkurs, i sjelfva verket anses råka i ett slags anklagelse-tillstånd, intilldess hans redlighet blifvit uppenbar.
I sådant fall får jag inskränka mig till det tillkännagifvande, som jag gjort, eller att jag icke varit närvide vid behandlingen af frågan. Efter föredragning af StatsUtskits den 31:ste sisth Mars och 4 d:s bordlagde Uthde N:o 84, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens Fjerde Hufvudtitel, upropades och yttrade Hr Stjernsvärd: Jag får tillkännagifva att jag, ehuru närvarande, icke ämnar deltaga i behandlingen af förevide hufvudtitel. Jag tror icke att det bör mig förtänkas, om jag tillkännagifver de motiver, som föranledt mig till denna förklaring. Redan förut vid 1840 samt vid 1853—54 års Riksdag har jag nemi. tydligt till*- kännagifvit mina åsigter i förevide ämne; de äro tillräckligt kända Jag har derigenom obestridligen visat att denna hufvudtitel icke är ordnad på ett sätt, som öfverensstämmer med landets behof och till - Den 11 April f m. 61 gångar; jag förnyar denna åsigt medelst tillkännagifvande att landtförsvarets organisation efter mitt omdöme såsom en lyxinrättning är alldeles för kostsam för ett fattigt och skuldbelastadt land som Sverige; att denna organisation, såsom ett varn för folkets sjelfständighet, ifall den skulle blifva hotad, icke inger den tillförsigt, som en dylik inrättning borde göra. Men då jag är öfvertygad, att under närvarande representationssätt det är omöjligt att i denna fråga frambringa något helgjutet, något fullständigt, och det således endast vore att belasta prof. med öfverflödigt prat, att vid hvarje riksdag komma fram med hvad som redan förut blifvit framdraget, har jag ansett mig böra göra ofvannämnda tillkännagifvande. Härefter föreslog H. Exc. Hr Gr. och Landtm., att förev:de Uthde, som innehöll en mängd särskilda hemställanden och förslag, finge punktvis föredragas, hvilket bifölls. l:sta punkten, LandtförsvarsDepartementets Kansli-Expedition. Mom. litt. A. Erih. Åkerhjelm, Johan Carl:
Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: M 2, i anledning af väckt förslag om vidtagande af åtgärder i ändamål att samla och bevara sådana manuskripter och andra litterära alster af historiskt värde, som finnas på spridda ställen i landet. Bifölls. M 3, i anledning af väckt motion om åtgärder till städernas skyddande mot fara af krutexplosioner. Bifölls. samt Memorial M 4. med återlemnande af motion angående rättighet att i lagsökningsmäl vända sig till Domaren i orten, hvilken skulle, likasom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ega meddela qvarstadsoch utmätningsbeslut. Som den i Memorialet omförmiilda motion blifvit den 14 nästlidne November af Ståndet i behörig ordning remitterad till Lng-Utskottet, beslöt Ståndet att Memorialet skulle läggas till hand lingar ne. Den 6 December. Från Vallöf. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: af den 24 sistlidna November, angående upplåtelse till Göteborgs stad al Elfsborgs kungsladugård med dertill hörande lägenheter; af den 28 i samma månad, om förhöjd pension åt Expeditionschefen M. G. von Schantz vid afskedstagande; och af den 1 dennes, angående folkskolelärares pensionering. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades tili Stats-Utskottet nedannämnda Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner af den 1 dennes, jemte i anledning deraf afgifna yttranden, nemligen; a) om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor; och b) om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader och ökad jernvägsmateriel. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betän kanden: J\s 2, i anledning af väckt förslag om vidtagande af åtgärder i ändamål att samla och bevara sådana manuskripter och andra litterära alster af historiskt värde, som finnas på spridda ställen i landet. bifölls.
”Är han mörklagd och vacker?” hviskade Blenda. ”Både ung, vacker och fin” – upplyste madam – ”en riktig grannlåtsherre!” ”Bed honom vara god och stiga in – jag vet hvem det är!” yttrade hennes nåd, i det hon darrande reste sig upp för att göra les honneurs för sin tillkommande måg. ”Vid allt hvad heligt är, du lilla”, utbrast hon, så snart madam stängt dörren, ”hemta dig och visa dig i denna stora och högtidliga stund af ditt lif så som det anstår en qvinna, hvilken går att förena sina öden med en man af lika hög börd som höga tänkesätt! Utom all fråga ärnar han nu förklara sig – himlen vare lof att en aning liksom tvingade mig att ta på mig min nya bombasinsklädning!” Man hann icke längre innan madam med stor ceremoni uppslog dörren. Och der stod nu verkligen en ung man, med smidiga former, rörliga anletsdrag och ögon fulla af en så stark och liflig eld, att de tycktes vilja bokstafligen förbränna vår unga fröken, som kanske aldrig i sitt lif varit vackrare än i detta ögonblick, då hon, ur stånd att upplyfta ögonen, i blyg förvirring väntade sin älskares första ord. ”Herre gud, hvad vill det här säga?” utbrast fru Emerentia med stor och ingalunda dämpad bestörtning. ”Det är ju ja, sannerligen är det icke baron T–svärd från ångbåten!” ”Från Östergötland, om hennes nåd behagar – det förefaller kanske mera bestämdt Ja, det är verkligen jag, som i somras något apropos blef tvungen att afbryta vår angenäma bekantskap, men som nu – då jag för ett par dagar sedan återkommit till Stockholm – med stor möda letat upp herrskapet för att af hjertat erbjuda min ringa tjenst, ifall den behöfves.” Vid baronens röst hade oron och den bedragna väntan samfäldt kastadt ett liljeskimmer öfver Blendas purpurheta ansigte. Stum reste hon sig upp. Hvad ville denne man? Ack, Blenda hade ej mer sin goda tant att hålla sig till.
Maj:t innefattande deras Beslut att Hans Kongl flöy* het ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland, Joseph Frans Oscar tnå föra Rikets Styrel - Den 5 ffamiant: 195 se, i händelse af Hans Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens sjuklighet} samt mut. mut. Riksens Ständers underdåniga Adresser lill Deras Kongl, Högheter, KionPrinsen och ArfPrinsen i samma ämne. Grefve Anckarsvärd, Michael, förklarade, att då det uti Expeditionen nyttjade uttryck , ”hvarigenom' all osäkerhet för framtiden må förekommas syntésförutsätta att en osäkerhet i framtiden möjligen kunde uppkomma, hvilken tanka åter hvarken agde några anledningar elier ens vore Riksens Ständer värdig, ansåg Grefven för sin dd berörde uttryck böra Utur Expeditionen utgå, samt,.dea^mma af sådan anledning böra till. Utskottet åietremittefas. Herr Grefven och Landi Mar illaiken tillkännagaf, att anledningen, hvarföre det af Grefva Anckarsvärd anmärkte uttryck blifvit i den underdåniga Expeditionen änfördt, vöre den* att samma uttryck blifvit intaget uti Ridderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag, söm innefattade Ståndets beslut i afseende pä Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen. Grefve Anckarsvärd förmodade, ätt den iffågavarande Expeditionen icke skulle uti sitt värde förlora , derest berörde uttryck derifrån iitginge; Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, hemställde äfven, att de anmärkte Orden, hvilka i hans tanka till det minsta vöre alldeles öfverflödig ga, måtte utur Expeditionen borttagas. Den 5 fffanaarii. Herr Nauckhoffj Carl Ulric : När i sista Pleno fråga väcktes, afhandlades, och allmänt af Ridderskapet och Adeln bifölls , att Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, Joseph Frans Oscar, vid de tillfällen, då Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet
Hvarförutan Kongl, Majit i Nåder torde täckas vidtaga den åtgärd, sorn lämplig finnes till infordrande af den i Finland varande behållningen / för ett värde i Charioc af 27,686 R:dr sk. enligt 1816 åts Räkenskap. I öfrigt bör Utskottet, tillkännagifva, att de nu genomsedde Röckerne funnits forde med. ordning och redighet; så att i denne del ej förekommit något att er indra; hvilket allt Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 28 Maji 18.18, N;r q8o. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande angående Riks-Hiifvud-Bokslutet. TJti den berättelse, sorn Riksens Höglofl. Ständers till StatsBancooch RiksGäldsVerkens öfverseende valde Revisorer under den 30 November förledit år till Riksens Höglofl. Ständer afgifvit, och soni sedermera till Stats-Utskottet blifvit remitterad , angående-den af StatsVerkets, förvaltning och Räkenskaper år 1817 Verkställde granskning, hafva Herrar Revisorer *ökt upplysa och utreda förhållandet med det a 70 8 Stats-Utskottets Betänk anden. ItiksHmfvudBokslut, som blifvit Herr StatsCommissarien och Riddaren Videgren uppdragit, att, efter den af honom uppgifne methode, utarbetas, jemte det Herrar" Revisorer uppgifvit de åtgärder, som de, för berörde RiksHufvudRoks fullbordande, funnit sig tillhöra att vidtaga. Och, som Omsiuts-Ärbetet af KandfRäienskaperne för flere Rån, hvarpå Rikshufvudbokslutet sig måste grunda, icke ens för det första året eller 1810 till Kongl. Stats-Contoixet inkommit: Och hinder derigenom blifvit lagdt för ernående af ett ändamål, hvilket Riksens Höglofl.
Län motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande t alla flott” °ch farbara sjöar och flodet m, m.; Betänkandena, N;$ 28 och 240, hiföllosj Nio 141, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, N:o 47, öfver de af Herr Bo Christian Roos och Riksdags-B’ullmägtigen från Calmare Län Petter Pettersson gjorda förslag till stadgande, hvarigenom ml förekommas, att personer, som uppn|tt myndighetsålder, inen blifvit under förmyndare Ställde, under detta omyndighets-tillständ samka 5ig gäld, lades till HaudHngarnej Prot. Vidnis den 7 December 182g. *5 N:o i4a, i anledning af anrrfärkningar vid Betänkandet, N:o 16, öfver Herr Contracts-Prosten A. Z. Petterssons förslag till en Lag, att, då oeniga makar, sorn af undergångna varningar ej låta sig rätta , blifva för kif och osämja ställda under tilltal vid verldslig Domstol, Dom-Capitlet må ega att tillita makarne flytta från hvarandra, under den tid rättegången varar, mrod Med afslag I Betänkandet, N.'o *6, och Utlåtandet, N;o 14a, fattade Ståndet sitt beslut, i enlighet med Herr Lcindegrens vid det senare Utlåtandet fogade reservation; N:o 143, i anledning af anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Be-s tänkanden: Ståndet lät dervid bero; N:o 144) t anledning af anmärkningar vid Betänkandet, 75, öfver BiksdagsFullmägtigen från Örebro Län Anders Ericssons motion om stadgande, att den, som beträdes roed stöld utur täckt jordgraf, derjordfrugter förvaras, skall straffas, enligt 6 §. i 40 Cap. Missgernings-Balken; Betänkandet, N:o 73, och Utlåtandet, N;o 1*4, biföllosj 34 Pral. Utdrag den 7 December 182g.
Enligt det uppgjorda förslaget till den nya staten, erfordrades utöfver berörde summa, 4>332 r:dr 31 sk. 11 rist., eller tillsammans 37,45o r:dr, till hvilket belopp K. M. begärde att R. St. mätte fastställa Kammarcollegii nya stat. R. St. afslogo det, under yttrad öfvertygelse, att collegii organisation, ändamålsenligt verkställd, borde med redan ägande t i 11 g å n g a r kunna för sig gå. K. M. befallte då Kammar-colllm att afgifva underd. utlåt, om, och hvilka ytterligare förminskningar i collegii personal möjligen kunde göras, eller hvad utvägar kunde vidtagas för löneregleringens hos collegium lillvägabringande på möjligen bästa sätt med de då befintliga tillgå n.garna. Collegium inkom, till följd häraf, och yttrade, att så vidt ärendena skulle kunna skötas och icke ligga neder, vore det alldeles omöjligt att minska personalen utöfver de 7, som, enligt det sist uppgjorda reglcrisförslaget, blifvit till indragning föreslagna; och hvad lönerna angick, så hade collegium uppgjort och insände till K. M. ett förslag till en interimsstat, inskränkt inom dåvar. tillgångar, d. v. s. beloppet å gamla staten 29,117: 16. 1. och det sedan längre tid tillbaka till collegii disposition ställda extra-anslaget 4000 r:dr. Denna interimsstat gillades af K. M. att tills vidare tjena till efterrättelse; och det är delta, som nu af Consl.Utsk. klandras. Till hvarje opartisk hemställer jag, örn detta är rättvist, om det är billigt. Antalet af de ärenden, som af Kammar-coll:m skulle behandlas, hade den sednare tiden be - •11 D c n i Juli f. ra tydligt ökats; al! således minska personalen utöfver hvad redan skett var omöjligt, såvida man icke anser det vara likgiltigt, huruvida allm. ärendena kunna hinna skötas och afg öras eliel' icke. Alla andra collegiers cmbetsoch tjenstemän hade fått ökade löner, Kammar-collegii icke.
Den i8 November. ror -s derefter utan näare sädane förbindelser den 27 näst derpå följde Augusti tillåtit Kongl. LazarettsDireclione» och den 12 Roveinber samma är Kongl. Ordens - Catzorm-, nit emer § procorus ränta sä insätta deras Capitaler i Conroiret; äfnicn som att under loppet af arén 1805, 1806, 1807 och till den 28 Julli 1808, dä Contoiret ånyo öpnadcS för Allmänhetens insättningar af BancomyntS Obligationer, stälve sä wäl till andra Castor som till Kedelhafwarcn, med Fullmägrigc6 tillåtelse blistvir utfärdade; hwilke serstildke Bestut Höglofl. Stats-Ulftotlct ansett eniok hwarannau stridige, och förauledr till ven ranke ho» Höglsfl. Ukffotket, akt dcrwid icke s?ati kommit i betraktande hwarkcn Contoirers närwarande eller framtida behof. Men dä Fnllmägtige, i anledning af hwad salunda förekommit, fä tillfälle uplysa, att sedan deir 2Z Julii 1804, till den 28 Julii 1808, någre nya Län? Capitaler af andre, än Hennes Kongl. Mastt Enke - Drottningen eller Pnbligvc Werk och Castor, till förräntande icke blisroit emoktagne, eller nägra nya Obligationer utfärdade, sä wida enligt hwad bilagde förtekning nrwisar, de under den 25 Julii specificerade moro inlämnade till omsättning den 2g Julii, sä att till dem, såsom redan inkomne, icke kunde lämpas dek först samma dag fattade Beslut, att icke emottaga län; och en del af de öfrige lil! Scdelhafwaren stälde tillkommit i stallet för äldre Obligationer, hwarpä nägot godkgjordes, utan att betalningstiden pä återstoden förlängdes, samt dest-. utom ioi6 Den >8 November.
Jag anser de beslut, hvilka medföra dessa verkningar, innebära de enda verkliga, rättvisa och verkställbara garantier för Bänco-sedelstockens oförminskade belopp efter silfverutvexlingens begynnelse, sotn, mig veterligen, kunna åstadkommas De åtgärder, jag vördsamt nu ämnar föreslå, kunde således vara föremål för ett Finance-Utskotts handläggning; men då realisationen är på lag grundad, och rörelsen kräfver dess snara verkställighet, samt båda dessa motioner, enligt min öfvertygelse, kunna med lika styrka motiveras ur statsoeconomiska grunder, skall jag särskildt för hvardera af dem vördsamt förestå behandlingssättet. Man. har länge velat förbättra Svenska sta ngjernstil I - verkningen och manufacturen, samt försökt många utvägar att komma dertill. Genom ett till en overkställbar ytterlighet drifvet prohibitivsystem har man nedtvingat råämnenas pris och velat upprätthålla varans pris i verldshandel!! genom tillverkningsmängdens begränsning. Man har upprättat egna, techniska Embetscorpser; inga medel hafva blifvit sparda, då vetenskapliga försök varit i fråga. Styrelsen har räckt näringsidkaren en hjelpsam hand, och genom exportförbud äro råämnena försäkrade åt föradlaren. Endast ett medel har man icke vågat vidröra, det enklaste, det mäktigaste; jag menar friheten, denna omätliga kraft, som genomtränger alla menskliga förhållanden, sprider lif och rörelse äfven till industriens minsta utgreningar (Se England! För ioo år sedan tillverkades der ej \ jern mot i Sverige; nu 7 gånger så mycket. Likväl har England intet BergsColbm, intet JernCont., ingen technisk Embetscorps. För 3o år sedan började det puddlade Engelska jernet att användas till allmänna behof; för 20 år sedan gjorde man ankarkedjor deraf; för 10 år sedan ingick det i gevärstillverkningen, och nu har en Svensk Bergsman sett puddladt jern af större täthet och jemnhet än det Svenska, samt äfven användbart till stål, ehuru ej så tjenligt dertill som Öregrundsjernet). Man fruktar friheten i Sveriges jernhandtering, och likväl är Sverige ett fritt land.
”De äro icke utan skydd, min dyraste far,” inföll Rosa med en ton af innerlig öfvertygelse; ”vi skola icke misströsta. Men jag måste gå. Törs jag likväl först fråga, om jag icke får bära in litet middag innan herrarne komma?” ”Nej, mitt barn, icke det ringaste! Få se om jag till aftonen kan göra dig till viljes; nu förmår jag ej äta.” Rosa ville göra en vänlig invändning emot detta beslut; men fadern kysste henne hastigt på pannan, och gaf henne ett nytt, ehuru mildt tecken att lemna sig ensam, hvilket flickan hörsammade, med en stum böjning på hufvudet. I professor Lings lilla salong sutto tre personer omkring det enkelt ordnade bordet. Det var värden, med tvenne sina gäster, kapten Ferdinand Ling och kandidaten Mannerstedt, hvilken skulle äta sin sista middag i H** hos sin gamle gynnare. Klockan 6 på aftonen skulle Mannerstedt resa. Det var månljust, och således menade professorn, att, ehuru resan blifvit uppskjuten från morgon till afton, det likväl alltid var bättre att, fastän sent, vara på vägen några håll, än afbida en ny morgon, emedan dagarne ändå voro så korta, att man fick tillöka dem med aftnarne. Vår gode professor ensam förde ordet. Den i staden hastigt kringspridda underrättelsen om kommerserådet Widens cession var redan afhandlad, och ett stillestånd hade nu inträdt i samtalets gång, hvilket föranledde värden att börja ett nytt ämne. ”Hvad f-n är det herr Mannerstedt så noga betraktar? Ferdinands venstra hand, tror jag? Aha, nu begriper jag! Herrns öga saknar det tecken, som icke längesedan prydde ett finger deraf. Men sådant är vanskligt, har jag ej alltid sagt det, och händelserna hafva, i dessa sista dagar, så hastigt undanträngt hvarandra, att herrn, som varit inmurad i sin ensliga kammare, väl icke känner hälften deraf. Jag vill derföre i få ord göra herr Mannerstedt bekant dermed. Kommerserådet Widen fick i förra veckan besök utaf en af sina värsta björnar, grosshandlaren Garben från Danmark.
– Jag svarar derpå, att det förvånar mig huru en man, som visar en sådan total brist på allt lefnadsvett, all takt och grannlagenhet, vågar visa sig här bland bildade menniskor. – Men, min herre ... – Se så, lemna mig nu, och tag ett råd af mig: Vänd er ej till någon annan af kandidaterna med samma begäran, ty jag tror knappast att någon upptager det så som jag! Ni kan riskera att blifva utvisad. Och dermed vände den unge mannen ryggen åt brukspatronen. Denne pustade och såg högst dekontenanserad ut. Emellertid voro hans tankar mera riktade på det retande middagsbordet, än på den förödmjukelse han nyss utstått. I samma mån som han utsigter att få vara med förminskades, antog den högtidliga middagen allt mera vällustiga och retande färger för hans uppeldade fantasi. Det fanns ej en läckerhet, ända från de underbara rätter, hvilka uppdukades på Luculli bord, in till Soyers och Crockfords mera moderna läckerheter, som icke brukspatronen tänkte sig förlora på samma gång med promotionsmiddagen. Men det behöfdes en penna lik den, som målat notarien Jaques Ferrands afroditiska mani, för att teckna de retande bilder, som uppträdde och hvar i sin ordning förledde brukspatronens fantasi. Han sjönk ned på en stol, och med pionröda kinder, skälfvande läppar, brinnande ögon, svettdrypande panna lät han de läckraste rätter på gyllne fat tåga förbi sin mages ögon. Men med en våldsam ansträngning ryckte han sig upp ur dessa fantastiska drömmerier, och med ett mod, ett förakt för alla former, som blott en stark passion kan uppväcka, vände han sig till den förste kransbeprydde han såg i närheten. – Herre, sade han med darrande röst, jag ger er 100 riksdaler för en middagsbiljett. Den tilltalade såg förvånad på honom. Brukspatronen upprepade sitt anbud. – Ni skall få en för intet, sade »Apollosonen» skrattande ... se här! Han räckte honom ett litet kort, som han upptog ur sin porte-monnaie. Brukspatronen betraktade kortet, som hade nedanstående utseende:
Hofrätten genom utslag den 10 Febr. 1852 sig utlåtit, att emedan Ljungqvist hvarken eldigt de af Magistraten åberopade stadganden eller eljest enligt lag, för förseelse af sådan beskalfenhet som den, hvartill Ljungqvist ansetts saker, eller underlåtenhet att från hamnen i Wisby upptaga och bortföra den stenlås!, som på sätt ofvan förmäles, efter det en af Ljungqvist dit införd båt kantrat, utfallit i hamnen, gjort sig skyldig till det ansvar, hvartill han genom utslaget blifvit fälld; ty och sorn, jemlikt utslagets tydliga ordalydelse, berörde ansvar blifvit Ljungqvist ådöindt endast för hans nyssnämnde underlåtenhet, och vid sådant förhållande å de tilltalades uppgift, att samma ansvar blifvit honom ålagdt jemväl för det han i hamnen förtöjt båten, som dervid kantrat, icke kunde fästas afseende; alltså och då följaktligen meranämnde dom vore orätt och måste anses tillkommen af uppenbar vårdslöshet och oförstånd, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, i förmågo af 1 kap. 12 § Rätteg.b., fälla Magistratens Ordförande och Ledamöter, som till förenämnde dom bidragit, att för densamma böta tillhopa femtio daler silfvermynt med sexton riksd. 32 sk. banco; men enär Ljungqvist förklarat sig ej äska någon ersättning i målet, ansåge Kongl. Hofrätten något yttrande i fråga härom icke erfordras. Öfver detta utslag har underdånig klagan ej blifvit förd.