Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna underdåniga anhållan blef, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, af Kongl. Maj:t i nåder bifallen. 41:0 Anslaget å 8:de hufvudtiteln för extra utgifter utgör för det närvarande blott 6,000 r:dr banko. I anseende till denna summas ringhet har mången gång stor förlägenhet uppstått, huru angelägna utgifter skulle kunna bestridas, och flera nyttiga åtgärder hafva i anledning' häraf ej kunnat vidtagas. För reseoch traktamentskostnader finnas ej heller några medel å nämnde hufvudtitel anvisade, utan måste sådana kostnader, då de förekomma, utgå af samma ringa anslag för extra utgifter. Af dessa förenade skäl vågar jag i underdånighet hemställa, att ifrågavarande anslag måtte förhöjas med åtminstone 4,000 r:dr eller tillj 10,000 r:dr årligen. Sedan chefen för Finans-departementet härvid upplyst, att det å sjunde hufvudtiteln uppförda extra utgifts-anslag med år 1849 komme att befrias från en derå, under den 5 Oktober 1839, anvisad betydligare årlig utgift, och att, i följd häraf, berörde anslag skulle kunna utan särdeles 59 olägenhet från och med år 1849 minskas med 4,000 r:dr eller till 31,000 r:dr; behagade Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Statsrådets yttrade mening, i nåder besluta, att af Rikets
Jag anser Utskottens Den 13 September e. ml 70? förslag att bestämma maximibeloppet till 2000 R.-dr vara lika oriktigt som Herr Hjertås, att nedsätta det till 1000 R:dr. Den af Grefve von Schwerin föreslagna utväg, att uppskjuta bestämmandet af beloppet, till dess frågan om hela anslagssumman blifvit afgjord, tror jag vara den enda råtta, och kan derföre icke afstå från anhållan om proposition derå, äfven i händelse Herr Grefven sjelf icke skulle göra det. Herr Cederfchjöld: Sedan Herr Tham föri klarat, att han blott ovilkorligen afstått från sin begäran om votering, står det honom visserligen Öppet, att göra sin rått gällande. Jag får dock erinra, att då frågan om räntan utgör en särskild omständighet, kan man i alla fall ej med visshet påräkna att undgå flera voteringar. Herr Grefven och Landt-Mar/kalken yttrade, att sedan hvarken de Ledamöter, hvilka yrkat maximibeloppets bestämmande till 1000 R:dr, eller de, som önskat, att frågan om maxi. mibeloppet måtte uppskjutas, ville från berörde yrkanden afstå, fruktade Herr LandtMarskalken, att, så framt ej Japropositionen, hvilken, enligt fleres påståenden, torde böra innefatta bifall å 23 punkten i Betänkandet, af Ridderskapet och Adeln gillades, tvånne voteringar måste äga rum, i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voterings-proposition: Den som bifaller punkten i Statsoch 7©8 Den 13 September e. m. BancoUtskottens Betänkande om Finance regleringen, voterar Den det ej vili, voterar Nejj Vinner Nej, kommer genom serskild Öfverläggning att afgöras, antingen frågan om maximibeloppet bör uppskjutas, eller samma belopp bör till 1000 R:dr bestämmas. Friherre An clarfv ård'.
Vid granskning af hvad Lag-Förslaget i dessa afseenden innehåller, dels att hvardera Rikets undersåte bör dömas efter det Rikes Lag, inom hvilket han sig förbrutit, dels om sättet huru förbrytarens utlefverering från det ena Riket till det andra skall genom vederbörande Embets-Verk äskas och verkställas, saint hvad vid påfordran deraf bör iakttagas, dels huru det må förhållas, då en och samme person inom båda Rikena begått brott eller då någon deltagit i förbrytelser inom dec ena genom Handlingar uti det andra Riket, dels ock rörande förfarandet vid Stämningars tillställande och Stämningstid i brottmål vid Domstol i det andra Riket, hafva Riksens Ständer funnit alla dessa Stadganden stödde på behöriga Lagjjrugder ooh ledande till bibehållande af person - Underdåniga Skrifvelse: lig säkerhet; Äfvensom Riksens Ständer i öfrigt ansett det vara tillbörligt och instämmande med den närmare förening, Rikenas Invånare med hvarannan vunnit, alt personer, hvilka uti ettdera Risket genom slutligt Utslag-blifvit'fran äran! dömde, fridlöse förklarade eller landsfor v>Me , skola, så länge ansvaret efter samma Döm tfar, inom det andra Riket vara ärelose, frid ? 3 oell landsförviste, och att efterapning eller förfalskning af Rikenas Sedelmynt, samt utp ■. etling af sådane oriktige Sedlar, bör hestra ifås t r det Rikes Uagar, inom hvilket slikt brott verk 11 Under förmodan, att ifrågavarande Lagförslag af det nu i Norrige församlade Stor Thirig godkännes, hafva alltså Riksens Ständer det-amma, sådant det i Nådiga Propositionen finnes in.' fördt, för sin del antagit, att såsom gällande Lag till framdeles efterrättelse utfärdas. Riksens Ständer framhärda 8Cc. N:r 2t 6. "
Ekström ifrågaställde alternativ, att en sådan pålaga måtte såsom consumtions-afgift utgå, får Utskottet åberopa hvad , med anledning af flere framställningar af enahanda syftning, blifvit anfördt i Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, under N:o 6, afgifne Betänkande. ' • ’ . ’ • :f i. Stockholm den i3 Junii 1829. Ankom till Exp. Utsk. den 19 Junii 1829. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 17, angående Hr Grefve Cronhjelms Motion om afskrifning af anmårkningsmedel. Vid föredragning inom Riks-Stånden af Utskottets Betänkande, N:o ty, som under den >4 sisth April blifvit af Högvördige Preste-Ståndet afslaget, hafva anmärkningar . q Revi/lnings-UtskoUets Utlåtande N-o 33. deremot förekommit inom 3;ne Riks-Stånd, hvilket föranledt lill åter-remiss. Utskottets förnyade handläggning af ämnet har jnom IIöglofL Ridderskapet och Adeln blifvit begärd på följande anförda grunder, nemligen: af Herr Friherre Anckar swärd, C. H,j att det icke syntes lämpligt, det Rikets Ständer skulle ingå med underdånig Skrifvelse, för att begära undersökning om vissa personers förmögenhets-tillstånd, utan att helt enkelt borde föreslås en underdånig
Jag kan hvad som helst, när det inte gör ett grand nytta – men härute gäller det så förbaskadt, gäller vid hvartenda syndigt steg man tar, man jagas som ett vildt djur, får aldrig ro ... Louise satt lika stilla – detta berörde henne icke så som annars. Hennes oroliga själ hade liksom gått inåt, och hon satt där likt en välbehållen hylsa kring den lifsfrukt hon bar på. – Tore du – barnet, sade hon nästan hviskande, du skall få se – det blir något, blir allt det som du inte kunnat bli, är det inte härligt? Jag vet han blir målare – och allting! – Hade man icke det att tänka på, kanske man vågade mer själf – undslapp det Tore. Hon blef blodröd, men af försiktighet om sig sade hon icke ett häftigt ord. – Jämt skyller du på något, yttrade hon blott, gick ut och slog dörren i efter sig. Det blef aldrig tal om någon vidare sittning – hela saken dunstade bort. Men misses Bryan och andra, som invigts i affären, behandlade hädanefter mister Hultman såsom ett absolut misslyckadt konstnärssubjekt och närmade sig Louise förtroligt medlidsamma. Tore fortfor att behålla sin plats och hemförde hvar vecka en god, bestämd lön. Det kom något lätt både i hjärnan och hjärtat, de brydde sig knappt om att tänka. Louise började älska god mat och att prata i timtals om bagateller, ströfvade i kvinnornas sällskap sysslolös nedåt marketgatan och lärde sig att på ett lojt, mekaniskt sätt längta efter männens hemkomst och en kyss af sin man som efter dagens stora händelse. Det var som om tidens ur knäppt ljudlöst stilla, det närastående blef hela världen. Louise fick jämnare och gladare humör, och en söndag måste de skratta, då Tores rock icke gick ihop på grund af tilltagande fetma. Hon var icke det minsta rädd för hvad som väntade, hon trodde endast ibland att hon skulle dö, och detta förlänade dagarna en egendomlig skärhet. Men utan att de visste hur, omärkligt som timmarna glida öfver i hvarandra, förvandlades själfva tillfredsställelsen till obestämd oro; det närvarande förnams som något tomt och slött, som sakta gnagde. När därför
Likheten med det i Kongl. Riks-Archivet förvarade Registratur intygar N. TV. Firsslund, Förste Expeditions-Secreterare och Actuarie. Bilaga J. Kongl. May:ts Swar opå Bergszmännernes Skrifwelsse , ther them någre theres gamble wanlige Uthlagor warde tilgifne, och åter någedt annalt af them begäredt. AfF Stockholm den 2 Januarij Anno 1606. Wij CARL med Gudz nåde , Sweriges Rijkes uthkorade Konung och Arffurste, Hertigh till Sudermanneland, Näricke, och Wermeland.
De, som stå vid regementen, bevista hvartannat år vapenöfningarne derstädes och deltaga, då stabstjenstgöringen sådant medgifver, turvis med sina kamrater i från regementena utgående kommenderingar; generalstabs-officerare, kommenderade till kommando-expeditionen och staberna, stå i allt hvad deras tjenstgöring rörer under sina chefers omedelbara befäl; generalstabs-officer, som erhållit befordran i det regemente, der han står, eller i arméen, uppföres i generalstabens rulla efter sist erhållna fullmakts dag; lönerna för generalstabs-officerare indelas i klasser, tre för öfveradjutanter, den första med öfverstes, den andra med öfverste-löjtnants, den tredje med majors pensionsrätt; samt två för stabs-adjutanter, den ena med kaptens, den andra med löjtnants pensionsrätt; unclerofficerarnes löner äro upptagna till lika belopp med konduktörers vid ingeniörcorpsen, med hvilka de äfven hafva lika pensionsrätt; chefen föreslår till högre grad och till lön i alla klasser den skickligaste, utan afseende på tjensteålder. De egenskaper och förhållanden eller de tjenstehjrrättningar, hvilka till sådant företräde berättiga, böra i förslaget noggrannt anföras. Uti betänkandet rörande krigshögskolan hafva kommitterade sökt afhjelpa de brister, hvilka för det närvarande förefinnas i de fordringar å kunskapsmått, som enligt kommitterades åsigt böra afläggas för vinnande af inträde i generalstaben. Lika med generalstabs-komitén, anse äfven kommitterade af hög vigt att den blifvande generalstabs-officeren före inträdet i staben tjenstgjort ej mindre vid det truppslag, han tillhör, än ock vid hvartdera af de två andra hufvudvapnen; att han för öfrigt under proftjenstgöring i staben ådagalagt sig ega fallenhet för dess göromål, samt aflagt prof på kunskap i lefvande språk.
Det innehaller i i k n giistruni, företriidesvis upptagna af iildre eller sjukliga ensainnia fruiitimmer, htilka, on~hul&lt;lade af systrarmm vanliga blickar och \ .arilande hander, hiir finna ett hein. S j ~ ~ h r ~ s med e t, trenne \ &amp; iingar höga, Iiifliga salar samt det af en syster skötta apoteket, stir i furl) indelse med det helt nyligen invigda sjukhr~nrnel för obotliga, det senarc inrcdt pb det mes1 iindain51senliga siitt. Halfva antalct sjuknim 31 h5r afsedt för endast en patient i hvarje. Da detta nedskrifves, iiro ile I) årln friplatsrriin redan upptagna. Fintoniga, oljcinilade viggar, Iionaile golf, hreda, glada korridorer ined lef \ wnrle riixter, rikedom pb luft, ljus odi v8rine, en egenclo~nlig hemtrefnad i runiniens iuöl&gt;lering, allt hidrager till att det hela ej liknar ett vanligt sjukhus, utan snarare ett gsstfritt hein 119 1andet; smyckadt fhr att niouaga efierlingtadc, k5ra rRiiner. För sjuka. son1 kiinna vist. % i det fria, finnes en veranda nied viilstrickt iitsigt öfver Ijiirdeii snint en Ilro, afsedd för ~iroincna11. I första v; lningen ligger det rynlliga smiilingsriiiniiiet; i deii ceiiientl~elag&lt;la &gt;soiis-terrainenr i r o ekonon~iruniincii I~elagiia. Utom gir&lt;lcns oinrLlc, snedt öfmr gatan, ligga Inrnh~mrrrrl och Aush~ / / ssRo / an.
För L'rigt hemstälde han, om icke, nar det more nu sä längk lidit p Rik-dagen, detta Mäl sunde fä hwrla, för arL wid nasta Riksdag afgöras» Herr Krefwen och Landt-Marskalken g'orde derefter Proposition lill bifall pä Utskottets betänkande dwilken med Okej beswaradcs; hwaretter Herr Landt» Mar stal ken frägade om Ridderjkapet och Adeln ansägs de gjo de anmärkningarne af den bestaffenhet, att de hindrade Betänkandets antagande, sä att drksamma bordo till Utskottet äterremitteras. Föredrogs § nyo Friherre vmssobrmsz, Zcbering, forleds Ne gärdag pä bordet lagde Memorial, rörande nägre tillägg till Instructivncn för Aiddarhuk-Directionen. Herr Kotblie-b, Larl kreäric. För den upplysning Herr Friherre ldo^nbsrie, i sitt nu upplästa Memorial, behagat meddela om den markward ga orsake", hwarföre Ridderffaptt och Adeln wid 1786 Z>s Riksdag beflöt aft Herrar Riksens Råd icke skulle fä mäkjas till RiddarhusDirecleurer, är jag pä det högsta förbunden; men jag tror att detta egentclicp n icke hörer till fåken, och att Herr Frjherrens anmärkning emot den r §. af dcu bifallna Jnstructioncn för Riddarhus - Directionen desi» tltom icke ar sä aldeles grundad. Man kan wäl inwända, «tt dä principen för Ridderskapets och Adelns representation inom sig ar
Man »åminne sig iZoo ars Riks» dag Något säkrare sär det wara; ine» om man till exempel skulle öfwerlämna till Juksgälds ConroiretS disposition alla de nu nämnde resourcer till indrifwande, sörsäljande, och således genast, återinlösa de utelöpande Riksgälds, Sedlar, alr i män as en flkyndesam handläggning harwid, sä torde crcdiken kunna bibehallaS och Lclla rätduings medel uri antagelicht. Grefwe O o la na, Augusr. I anledning of hwad siere Ledamöter nu under denna öfwerläggning nirrak, anhäller jag att sä uvkäsa följande: I början af Riksdagen couformerade jag mig med flera, som begärt en redowiSging för ds allmänna medlen. Oaktadt dctka ej ffetl pa säd nt sätt son: jag hade önffat, förbehåller jag mig dock att Hög'osi. Ridderjkapct och Adela täckes tillä a mia att upläsa besia mina tankar. Derefter upläjie Herr G..siven följande: Anwä kning » ^ ' Högwälborne Herr Grefwe och Landt»Marskalk samt Hö.flofl. Ridderj? :p och Adel! W d iZoo a>'§ Riksdag äkogo Rik ens Höglosi. Ständer sig en bctydeiig förmögenhets a gtfk till RiksKaldsscdlarncs realiserande, och sarhild dwillnmg till bestridande af Rikets öfrige behof. Någor esler rwän . ne Den i6 December. 909 ne ar, oaktadt Riket da ffördat en iz ärig fred och ivar i godt förstånd med betz grannar och alia andra magter, skulle man tycka venninge hehosweu icke mors sa trängande, akt nöden fordrade den menliga mwäg att genom Länders abalienerande eller förpaniande in» draga Utländska medel, det aldrig någon Siveni? Ko^ n»!ng i en sadan stallning Riket dä war widkagit.
– Han och herr Adolf, som för vår skull blifvit så olycklig! utbrast Ellen. – Ack, min bror, jag vet icke, om du är en konung eller en furste eller en annan mäktig man, men hjelp Adolf, ty de hafva insatt honom i fängelse och vilja döda honom, derför att han haft medlidande med oss! – Hvem är denne Adolf, om hvilken Ellen talar? frågade Vanloo. – Ellen har rätt, sade Erik. – Det är den olycklige Adolf Skytte ... – Ah, utbrast Vanloo, – jag känner genom ryktet hans sednaste historia ... jag vet, att han blifvit arresterad, derför att han med våld ville befria tvenne olyckliga från tortyren, men hvad jag aldrig anat var, att dessa olyckliga voro min mor och syster. – Du skall höra hvad denne yngling gjort för oss, sade Ingrid, – då vi meddela hvarandra våra öden. Men i denna stund känner jag en glädje öfver det närvarande, som gör, att jag knappt kan skåda tillbaka på den tid, jag genomlefvat med all dess bitterhet. Jag glömmer allt, då jag ser dig, Arnold. O, hvad du blifvit en ståtlig man! Sådan såg jag dig stundom i mina drömmar, men oftast drömde jag dig såsom en nyss uppblomstrad yngling ... sådan du var, då du lemnade oss. Ack, fortfor Ingrid med barnslig glädje, idet hon såg sig omkring i rummet, – hvad allt här är präktigt! Om du ej är en furste, är du dock en mäktig man, Arnold, och det tyckes mig, som om våra fäders konungsliga glans återvändt omkring dig. Men nu skall du berätta oss de öden, genom hvilka Gud fört dig till denna lycka, och sedan vilja vi i vår ordning berätta om vår lefnad. Den flöt allt intill den sista tiden som en lugn bäck genom blomsterfält och sorlade någon gång dess böljor, så var det af längtan efter dig. – Kom, sade Vanloo, idet han fattade en kandelaber, – jag vill föra er till det rum, hvilket tillsvidare skall blifva Ellens kabinett. Der vilja vi sammansluta vår lilla krets och i minnet åter genomlefva det förflutna, förljufvadt af vissheten om en lyckligare framtid.
Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20, angående beräkningen af tullmedlen, postmedlen, stämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen. Från Hogg. Preste-Ståndfit. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Memorial: M 13^, angående sammanbindningsbanans ledning Öfver den med Riksgäldskontorets hus förenade tomt Bifölls. JVS 1 33, om anvisande af de i Regeringsformens 63 § föreskrifna kreditivgummor. Godkändes. M 134, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret angående de under sistförllutna riksdag för järnvägsbyggnaderna beviljade, ännu innestående anslag och lån. Godkändes. Prot.-Utdrag den fl Juni 1866. 379 JV2 136, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om inlösande af de s k frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta bruk. Till hvad Stats-Utskottet i Utlåtandet JVS 128 hemställt och föreslagit lemnade Ståndet sitt bifall. Fran Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Fö*edrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Memorial: M 132, ingående sammanbindningsbanans ledning öfver den med Riksgäldskontoret» hus förenade tomt; JW 133, om anvisande af de i Regeringsformens 63 § föreskrifna kreditivsummor; och M 134, med förslag till stadganden i det nya reglementet för
Ty ej må man fatta omqvädet så, att skalden skulle genom det åsyftat att göra visans stämning för sig lefvande, — han lefver ju sjelf i denna stämning —, utan vill han genom det uttrycka den verkan visan åsyftar framkalla hos åhörarne. ”Derfor,” yttrar N. M. Petersen, ”lægger han Omkvædet i deris Mund; og hele Visen med sit Omkvæd gaar derved over fra at være en episk-lyrisk til en episklyrisk-dramatisk Digtning. Omkvædet svarer til Recitativet i Kantaten og til Koret i den græske Tragedie”29. I huru nära samband omqvädet står till den mimiska dansleken, synes äfven deraf, att de bland våra yngre danslekar, i hvilka hufvudsaken är utförandet af det, som dansvisan angifver, hafva nästan alla omqväde, och i några har omqvädet växt så ut, att sjelfva visans ord krympt ihop till en enkel enradig föreskrift för mimiken, under det omqvädet upptar tre eller fyra rader. Så är förhållandet i denna visa: ”Behagar ungersven att taga sig en vän? Rosor och liljekonvaljer. Rosor och liljekonvaljer små, Allt hvad mitt hjerta syftar uppå, Rosor och liljekonvaljer. Och ungersven dansar med sin vän! Rosor och liljekonvaljer m. m. Och ungersven han klappar sin vän!” m. m. (Arv. III. Man kan nästan säga att här i visans ställe trädt en mimisk handling, som uppbäres af och finner sin förklaring i den ungdomligt vårliga stämning, som omqvädet uttalar; utan detta omqväde vore dansen utan all poesi.
Om icke något förbud finnes, så tyckes det mig vara klart att meningen icke kunnat vara att undanhålla Konungen de uplysningar dessa tjenstemän meddelat. Hvartill skulle väl det tjena? Konungen har ju rättighet att välja hvilkenderas mening Han behagar, men att söka förhindra den ena att komma till Konungens kännedom det är ett våld, och man kommer då in på det despotiska om9 H 5 63 Den 5 Juli f. ra. råde, sora uti ett konstilutionelt samhälle icke bör finnas. Jag hade visserligen ämnat att vidlyfligare inga uti hvar och en af anmärkn:s-punkterna, men de äro redan af föreg:de talare uptagne, sä att jag anser det vara öfverflödigt att derom vidare orda. Vid bedömande af anraärknme emot Konungens rådgifvare anser jag likväl, att man alltid bör taga i betraktande den brydsamma ställning, uti hvil ken de sig befinna, det stora ansvar, hvarmed detta embete är förenadt, och den ännu större svårigheten att finna skickligare efterträdare åt dem som afgå. Det är ur denna synpunkt jag betraktar dessa anmärkn:r. Jag klandrar ingalunda att de blifvit framställda, och jag tror icke eller, att Konungens rådgifvare böra deraf finna sig sårade. Att jag icke gillar alla antnärkn.-ne har jag redan förut yttrat, men jag måste dock uttrycka min djupa smärta öfver den grundsats, som uttalat sig i afseende å den Uste punkten, der Konungens rådgifvare ansett sig befordra rikets sannskyldiga nytta genom att vägra Lands-Kamereraren rättighet att låta sina yttranden medfölja Landshsns. Jag anhåller alt Betänk, mätte utan vidare åtgärd läggas till handlingarne. Hr Gripenstedt: Jag anhåller blott att få yttra några ord med anledn. af den siste värde talarens framställda mening, att då till Landshsr befordras personer, hvilkas föreg:de tjenstebana icke lemnat dem tillfälle till någon synnerlig praktisk erfarenhet uti de ämnen, som tillhöra deras nya befattning, men man ändock anser deni dertill ega erforderliga egenskaper, så borde skälen dertill uti prot. införas.
Af Herr Tham, Wollrath, som anser ändamålet med den Kongl. Propositionen godt, och Önskar det må vinna fullbordan, men derjemte hemställer , att, så vida magazin skola inrättas och Rikets Ständer bifalla, att undsättnings-spannmålen dertill må användas, Districts-magazin då må inrättas för 3 ä 5 Församlingar i Skogsbygden och 4 å 5 p| slättbygden, enär mycken byggnads-kostnad derigenom bespares. Efter vidrörande af åtski 1 lige reglementariska föreskrifter i fråga om förvaltningen af dessa magazin , förklarar Herr Tham slutligen det vara billigt att, så vida Staten af dem, som inrätta magazin , icke skulle återbegära betalning till annat pris, än blifvande årliga markegångs-priset, och del mot en credit på 10 år, det borde blifva de församlingars invånare , som icke vilja begagna deltagandet i magazinen, förunnadt att äfven betala efter Markegangspris, men vid 1829 års utgång. Stats samt Allm. Besv. o. Oet. Utsi. Uti. N:o 55. 5 Af Herr Hjerta, Gustaf, som, under yttrad förmodan, att Embetsmäns förseelser och egenmägiiga förfaranden möjligen vållat Skaraborgs Läns skuldsatta belägenhet, yrkar, att laglig undersökning derom bör begäras, s mt hemställer, att sidane personer af Allmogen, som, utan eget förvållande, kommit i detta skuldsatta predicament, mätte få återbetala hvad de erhållit, in natura, tunna för tunna; men alt de Embetsman, som varit vållande till den uppkomna bristen (eller skillnaden emellan undsättnings-spannmålens inköpspris och densammas värde vid återbetalningen) kännas skyldige att fylla det återstående. Iafseende å den väckta frågan om District-eller Socknemagazins inrättande , förklarar Herr Hjerta, det vara besynnerligt om, genom en sådan anstalt, den ene Medborgaren skulle komma att skatta till den andra, eller det blifva ett åliggande för Sveriges mindre sädesrika provincer att sammanskjuta medel till inrättande af magazin inom Skaraborgs Län, sora är ett af de bördigaste i landet.