Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, nödgas jag slutligen tillkännagifva, att det i sanning högeligen förvånat mig, alt i plenum sist 1 idne Fredags e. m. den i5 dennes höra tvänne af Riddarhusets utmark tåste talare *) några bänkar bakom mig, hvilka jag högaktar för deras kunskaper, yttra sig till fördel för det ifrågavar. arbetet, och begära återremiss af betänk, för att dymedelst vinna ändring. Och kan jag dertill ej Gnna annan orsak, än, antingen någon slags commiseration med delta arbetes omstöpare och förläggare, eller ock, att desse herrar icke läst någon hel afhandling i boken; ty jag har för god tanke om deras omdömesförmåga, att de annars kunnat yttra sig lill fördel för en sådan uselhet. Jag anhåller att detta anförande mätte få åtfölja den redan beviljade ålerremissen af betänk., samt får såsom en ny motion vördsamligen föreslå, att R. St. mätte anslå en rund summa till K. Vettenskaps-academiens disposition, sorn upplåtes att utse en med erforderliga egenskaper qvalificerad person för utarbetande af en fullständig och tillförlitlig geographi öfver Sverige, hvilken sedan för ett lågt pris borde hållas allmänheten tillhanda. Hr af Forsells förtjenslfulla statistiska arbete, som uppnått 3:ne upplagor, bevisar, att ett sådant kan utgifvas med fördel. Remitterades lill StatsUtsk. i sammanhang med StatsUtsk:s utlåt. Hr af Dalström, Gustaf Jacob, hade inlemna! ett så lydande anförande: Som jag af opasslighet varit hindrad att vara tillstädes vid föredragningen af StatsUtskts betänk. N:o 70, anhåller jag vördsamt, att dervid få afgifva följande anförande: > Såsom boende i orten, kan jag på det sannfärdigaste intyga, icke allenast Förås stads innevånares årligen tilltagande fattigdom, utan äfven deras nuvar. oförmåga att uppfylla de villkor, hvarmed beviljandet af Statens låneunderstöd är förenadt.
Utdrag den 29 Maji 1629. tänkande, angående vackt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Rote-andelars sammandragande ; N:o 117, i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulricsdahl J N:o 118» Öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 29, förut meddelade Betänkande, rörande väckt fråga om anläggande af en Köping vid Fiskeläget Fjellbacka i Bohus Läns Skärgård; Nso 119, öfver gjorda anmärknin garvid Utskottets, under N:o 30, förut meddelade Betänkande, i anledning af väckta Motioner, rörande förändradt fångföringssätt. S. D. Remitterades till StatsUtskottet: Herr af Schmidts, Georg Lars, anförande, innefattande anmärkning vid Stats-Ulskottets, under N:o 128, afgifne och den 19 dennes e. m. till Stats-Uiskottet återremitterade Utlåtande, angående regleringen af Utgifteme under Riks-Statens Andra Hufvudlitel : Prof. Friherre Boijes, Ludvig, anförande, innefattande anmärkningar vid Lag-Utskottets, under N:o 58, afgifne och den 25 dennes till Lag-Utskottet återremitterade Betänkande , i anledning af väckt Motion, om ändring eller förklaring af 18 och 19 §§. i Kongl. Förordningen den 13 Julii »8x8, angående Inteckning i fast egendom. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi?, - Utskotten : Herr von Troils, Emil, den 21 dennes e. tn. på bordet lagda Motion, angående ansvar å den, som i och för en tjenst» erhållande gifver större accord, än Reglementet föreskrifver.
Ständer, nyttjande detta tillfälle att häröfver ådagalägga deras underdåniga glädje, lyckönska Eder Kongl. Maj:t att redan se Dess Thronföljares Efterträdare genom åren och visheten mognad att regera. Slutligen få Riksens Ständer, erinrande sig föremålen af detta Riksmöte, i underdånighet hem - s Underd. Strifveiner. hembära deras tacksägelse, ej mindre för Eder Kongl. Maj:(s Nådiga omtanka att, vid närvarande, af omständigheterna föranledda , bekym jmerfulla inre penninge-ställning, sammankalla Dess trögna Folks Representanter , för att gemensamt med dem undersöka det ondas grund orsaker och utfinna botmedlen deremot, än äfven för det af Eder Kongl, Jdajd emellertid, till de allmänna bördornas lindring, i Nåder vidtagne Förordnande om anstånd tills ;vidare med Kron o-Utsk yl demas indrifvånde. Riksens Ständer, då de genom oss för Eder Kongl. Maj:ts fotter i underdånighet nedlägga denna åt Fader, Son och SonSon samfällt egnade Tacksägelseoch Ryckönsknings-adresse , vå ga trygt yttra sin öfvertygelse, att de aldrig enhälligare än nu föreställt Nationen, aldrig ;varit sannare tolkar af dess röst, Riksens Ständer framhärda med djup vörd-; nåd, trohet och nit &c. N:r 3. Expeditions-Utskottets Memorial angående förbättrad redaktion af Bihanget till Riks'Ståndens Protokoll. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Expeditions-Utskottet emottagit Remiss af den io:de Expeditions-Utskottets Memorial, 9 itotde i denne manad 3. de Yttranden, Herrar Brummer, Carl Magnus, och Silverstolpe, Guslaf Abraham, afgifvit rörande en förbättrad redaktion af Bibanget till Riks-Ståndens Protokoll, hvilket enligt Grundlagen bör utgå af trycket under Expeditions-Utskottets uppsigt; och får Utskottet, i anledning af en sådan remiss, nu till B iksens Högloft.
Vid bedömandet af frågan, huru och på hvad sätt sådana afsöndringar må cga rum, anser jag nemligen, bland annat, böra tagas i betraktande: lokala förhållanden i den ort, hvarom fråga kan bli, arbetstillfällen m. m., som kan föranleda till visshet eller åtminstone sannolikhet, att innehafvaren må kunna, utan någons betungande, taga sig fram. Det är en allmänt och länge erkänd sanning, att i ett land, med den utsträckning, som Sverige, den ekonomiska lagstiftningen måttemodifieras med afseende på olika förhållanden i olika provinser, och i nu förevarande fråga har denna sanning redan vunnit gehör, i det att, genom ofvanåberopade §, olika jordrymd för afsöndringar blifvit bestämd såsom minimum för olika provinser.. Mig synes, att lagstiftaren, vid fråga om förändring af denna §, icke bordt lemna exemplet utan efterföljd. Ar 1839 afläts af en dertill förordnad kommitté underdånigt betänkande, angående hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, utvisande i dervid fogade tablåer, i hvilka provinser jordafsöndringar skett i större mängd, huruvida de ansetts skadlige eller icke m. m. Förhållandet visar sig dervid ganska olika, i olika län; och med afseende derå anser jäg förändringen böra ske. Jag anser således Utskottet hafva bordt inskränka sitt tillstyrkande till att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl: Maj:t anhålla, alt Kongl. Majit ville, efter pröfning af förhållandena i olika landsorter, besluta den förändring i sednare morn. af' 3 § i 2 kap. af Kong), förordningen den 19 December 1827, att beloppet af den i berörde morn. bestämda jordrymd för sådan lägenhet, som för issehaf•* Lagsamt Allm.
Dock hafva fullmäktige, enär det för hamnarbetets fortsättande obestridligen vore af vigt, att de utaf allmänna medel dertill anvisade bidrag så tidigt kunde vara tillgängliga, att ändamålet med dem icke förfelades, och då den styrkta omständigheten, att arbetet blifvit börjadt, syntes ådagalägga, att hindren för dess på börjande voro undanröjde, hemställt, att Utskottet måtte bereda Rikets Ständers tillåtelse till meranämnde låns och anslags utgifvande i för öfrigt föreskrifven ordning, men utan att dessförinnan behöfva afvakta utgången af den i omförmälda reglementariska stadgande bestämda tid af ”sex månader ifrån det hindren för arbetets påbörjande upphört”. Med Stats-Utskottets Utlåtande, iV.-o 56. Med hänsigt till de af fullmäktige anförda omständigheter, och dä utbetalningen af ofvannämnda län samt en del af anslagssumman innan den af Rikets sednast församlade Ständer i sådant ändamål bestämda tidepunkt inträffat, för närvarande icke lärer komma att medföra någon olägenhet för Riksgälds-kontoret, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer må medgifva, att det för ifrågavarande statsbidrag under sistlidne riksdag meddelade serskildta stadgande angående detsammas tillhandahållande sex månader efter det styrkt blifvit, att alla hinder emot arbetsföretagets påbörjande enligt fastställd plan äro undanröjda, numera lår förfalla. Stockholm den 4 Februari 1848. Bih. till R. St. 4 Sami. I A/d. 17 Haft. 8 STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Stats-Ulskollels Utlåtande, N.O Sy. 1 N:o 57. Ank. lill Exp. Utsk. den 12 Febr. kl. I e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.
» Då är det vackrare att göra en dumhet och stå sitt kast, så vida man inte har nog hufvud och mod att låta bli att göra några dumheter alls. » Baronen och grefvinnans blickar möttes — om af en händelse eller af sympati, visste ingendera. » Grefvinnan har rätt! » brummade en gammal major mellan sina hvita mustascher, » men, gunås, så resonnera inte de unga damerna nu för tiden. » » Oh, en sådan Cato! — jag tar de unga damernas parti — om de ha dåligt rykte, är det herrarnas fel, som inte längte tro, att det fins goda och dygdiga qvinnor. » » Tag åt er, mina herrar, » sade generalen med ett visst alvar, » ni ha ärligt förtjent en straffpredikan. Han räckte grefvinnan sin hand och bjöd godnatt, i det han tilläde: » Jag beklagar, att grefvinnans sömn kommer att störas i morgon bittida, men jag måste bruka mitt artilleri — nöden har ingen lag. » » Jag är inte alls nervös — skjut ni bara! » Man tog afsked, och efter några minuter var salongen tom. Baron de Besche hade bugat sig vördnadsfullt, på något afstånd, och gått utan att under aftonen ha vexlat ett enda ord med grefvinnan. Hon fann det litet underligt, då hon nu var alldeles säker på, att de mötts någon gång förr, och hon förvånade sig öfver, att han icke alls tycktes påminna sig detta. Det hade efter en regnig och mulen morgon blifvit en ljum, månljus afton. Och Zoe kunde icke motstå begäret att kasta en lätt schal öfver axlarna och gå ned i parken. Räflinge park var berömd för sin skönhet. Den bestod af gamla ekar och lindar, planterade långt innan ännu godset kommit i von Flandernska ättens ägo. Här och der glittrade en spegelblänk dam genom det täta, af månskenet försilfrade löfverket, då och då vidgade sig de sandade gångarne till en rundel, i hvars midt en liten vattenkonst spelade eller en staty sträckte sina marmorarmar mot den stjernklara, djupblåa aftonhimlen.
Det i dag fattade beslutet vore åter ett uppskofsbeslut, likväl med bestämmande af en tid, då uppskof ej vidare finge äga rum. Frih. Boye, Fredr.; Såsom representant af detta Hus, och jemväl för det närvar, i egenskap af ordför. inom Ridd.- directrn, tager jag mig friheten till R. o. Ad:s besvarande göra tvänne frågor. R. o. Ad. har beslutat, att en eller tvänne referenter skola anlagas, och Ridd.Ulsk. har derom underrättat directionen med tillkännagivande: att en kungörelse i tidningarna borde derom underrätta sökande till denna befattning. Uti den instruclion R. o. Ad. utfärdat till dess direction, är uttryckligen stadgadt: alt till Ridd.cancellister linder riksdagen endast får antagas adelsmän. Skall denna föreskrift äfven iakttagas vid antagande af de nya referenterna? För min enskilda del skulle jag tro, alt R. o. Ad. icke kan anses vara bunden vid detta stadgande i närvar, fall, och att en ofrälse referent med skicklighet äfven kan antagas. Den andra fråga är ännu obetydligare, nemi. den: ’’hvilken plats R. o. Ad. behagar anvisa åt dessa referenter, antingen bär nere i Ridd.salen, eller på läktaren. Ehuru litet maktpåliggande, torde dock R. o. Ad. benäget bestämma huru härmed skall förhållas, på det något hvar må blifva belåten med åtgärden, helst som den inom åtta dagar kan gä i verkställighet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag var i minoriteten, då R. o. Ad. beslöt alt särskilde referenter skulle antagas för tidningarnes behof att erhålla del af R. o. Ad:s öfvcrläggningar. Mina motiver för afstyrkande voro tvänne.
En af de förnämste i hans omgifning sade till den unge författaren: ”Konungen är af dessa papper högst intagen”; – likväl vore deras tryckning, i följd af tidsomständigheterna, tills vidare ej rådlig. Ehrensvärd tillade: ”edra memorialer innehålla så stora sanningar, att de böra ligga i en stor mans bureau ännu i femtio år”. Det ser ut, som hade sjelfva Oppositionen, fastän herrskande på riddarhuset och öfverhufvud beherrskande riksdagen, tyckt sig för denna gång äga vigtigare saker att med Konungen omtvista, än Tryckfriheten. Sannt är, att Ständerna verkligen begärde, bland en mängd andra rättelser, äfven upphäfvandet af de inskränkningar, som Tryckfrihetslagen af 1774 hade undergått genom tilläggen af 1780 och 1785: men icke lades på denna begäran någon hufvudvigt. ”Den slugaste ledaren”, förtäljer oss derom Thorild, ”fann frågan för stor och eclatante”, och bad honom afvakta ”nästa riksdag; då blir rätta fältet för det Stora och Eclatanta”. – Föröfrigt gjorde Konungen slut på hela riksdags-kifvet, innan ännu två månader voro fullt tilländagångna. Men visserligen kan antagas, att de i handskrift kringlöpande Thorildska Memorialerna, änskönt undandragna offentligheten, icke litet verkade till väckande af mångens lifligare uppmärksamhet på detta ämne. Lyckligt, om Konungen alltid i afseende på Tryckfriheten bibehållit de grundsatser, till hvilka han i ett förträffligt utlåtande, afgifvet i Rådkammaren 1774, utan omsvep hade bekänt sig! Men rättigheten att yttra sig i tryck var sedermera råkad i den vidunderliga ställning, att ansvaret för dess missbruk, som i vissa fall drabbade boktryckaren och författaren lika, i andra fall drabbade boktryckaren ensamt; hvadan det alltså nu berodde på dennes urskillning och mod, om något, hvarpå möjligen kategorien ”otjenligt (!) skrifsätt” kunde tillämpas, finge tryckas eller icke.
-— hvarförutan så väl för skiljemynts-präglingen som för legeringen, till en fjerdedel emot vigten, af nästan allt det silfver, sorn från Banken och från grufvorna till förmvntning afleronas, alltid bör finnas ett betydligt inventarium i koppar, hvilket kan upptagas i värde till vid pass 8,000: äfvensom inventarium af ved, kol, deglar m. fl. förnödenheter kan beräknas till minst 3.500: så och enär utöfver dessa för Myntverkets drift erforderliga inventarie-belopp, uppgående till ett sammanräknadt värde af 49,833 r:dr 16 sk. banko, Myntverket är i oundgängligt behof af ett särskildt rörelse-kapital af omkring 10,000 r:dr, att anlitas vid de tillfällen, då starkare silfvermyntning ifiågakommer och särdeles vid prägling af det nya silfvermyntel å 4 sk. banko, hvars tillverkning medför betydlig kostnad, som af myntskatten endast till en del betäckcs, anser Kongl. Majit Myntverkets nettobehåiining,-hvilken den 30 nästlidne Juni uppgick till 62,741 r:dr 42 sk. 8 rist, vara behöflig såsom ett förlag, hvilket måste bibehållas för Myntverkets behöriga drift. Vid sådant förhållande och då för öfrigt ingifvande! af förenämnde nya silfvermynt å 4 sk. bar kö haft till följd, att tillverkning af kopparmynt å enahanda vallor numera alldeles icke eller i högst ringa mån ifrågakommer, samt Myntverket derigenom gått r mistning af’ deri lill omkring 6 å 7,000 r:dr årligen beräknade vinst, r 14 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 7. hvilken med sistberörda tillverkning varit förenad, och då slutligen, niom myntningskostnaden, angelägna utgifter, förslagsvis upptagna til! mer än 18,001) rulr och hufvudsakligen bestående i slutlig återbetalning al skuld tili Rikets Ständers
Hållandes alltså Revisorerne före, att en sådan ytterligare åtgärd icke bordt anses overkställbar, enär hvarken i det ena eller andra af de uppgifne fallen någon eftergift under maximiprisen till förmån för medellösa personer varit å Statens sida afsedd, och det i öfrigt bör ligga i hvarje Säljares interesse, att i betalning emottaga varor så gerna som penningar, så vida han ser sig äga tillfälle eller utväg till sitt fulla godtgörande genom varornas fördelaktiga försäljning och hvarförutan icke heller någon Entrepreneur af undsättningsmedel lärer åtaga sig att anskaffa och utlemna Spanmål. Efter det Eder Kongl. Maj:t i början af September månad 1833 emottog underrättelser om den hårda missväxt, som då åter hade i Norrbottens och Westerbottens Lån inträffat, fann Eder Kongl. Maj:t nödigt, att genom Nådigt Bref af den 7:de i samma månad förordna, att af de i Kronans Magaziner uti Stockholm, Nyköping, Norrköping, ( >76 ) Linköping oell Wadstena befintliga Spanmålslager 2,5oo Tunnor Råg och 4>5oo Tunnor Korn borde ännu samma års bost till hamnar inom förenämnde Län afsändas, för att till undsättning användas, jemte de 4ooo Tunnor samina sädesslag, som, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den i8:de Maj i833, redan sommaren nämnde år voro genom StatsContorels föranstaltande till Luleå och Umeå afskeppade; hvarförutan, och i anledning af Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes underdåniga anmälanden om otillräckligheten att med desse Spanmålsquantiteter afvärja bristen, Eder Kongl. Maj:t förordnade att 3,000 Tunnor Ärter, Råg och Korn borde från Sundsvall till Luleå och Haparanda afsändas, hvarjemte åt Eder Kongl. Majits Befallningshafvande i Norrbottens Län disponerades 8,000 R:dr och åt Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens
Att icke blott bergstingsrätterna ulan äfven den under dessa domstolar lydande lägre beljeningens förfarande kan föranleda besynnerliga förhållanden, bar jag baft exempel på. Uti Westmanland bände nemi., att cn bergsfogde och en länsman processade om hvilkendera af dem skulle förrätta auction på en utmätt fastighet, och under det desse potentater sålunda processade, fick fordringsägaren emedlertid vänta på utbekommande af sin fordran. Dylika missförhållanden kunna in träffa, och ofta nog händer, att ett mål kan uppehållas flera år blott i följd af den frågan, huruvida detsamma tillhör bergstingsrätts eller häradsrätts upplagande och handläggning. Frih. Cederström: Frih. Hove har anfört, att han anser partiella lagförändringar skadliga, och alt vi böra invänta nya lagförslaget, innan någon förändring vidtages i nu gällande lag. I sådan händelse torde vi komma alt alltför länge bibehålla vår gamla lag oförändrad. För min del kan jag uti Hr Frihms åsigt desto, mindre finna något gilltigt skäl, hvarföre nyttiga lagförändi ingar icke skola vidtagas, som jag tror, att just antagandet utaf partiella Jngförändringar i öfverensstämmelse med nya lagförslaget skulle bereda framgång åt detsamma, emedan man derigenom på förhand hunnit erfara, att de principer, hvarpå nya lagförslaget hvilar, äro ändamålsenliga och rikliga. Hvad Hr Lagerhjelm anfört anser jag snarare böra föranleda bifall till betänk., än motsatsen. Han anser nemi. bergstingsrätterna böra upphöra men häradsrätterna deremot förökas med en ledamot, som äger kännedom uti bergsväsendet för att tillhandagå med upplysningar derutinnan. Om man afslår betänk., så komma bergstingsrntterna att bibehållas, hvilka deremot upphöra, derest betänk., bifa lies. Jag ser icke något hinder, ifall betänk, bifalles, hvarföre man ej sedermera kan väcka det förslag, att en i bergsväsendet kunnig person vid häradsrätterna bör vara tillstädes för alt tillhandagå med nödiga upplysningar uti förekommande bergsmål. Frih. Hamilton, Hugo: Sedan jag anmälde mig, är jag hufvudsakligen förekommen af Hr von Troil, Gr.
Jag tycker mera om, säger jag, denna i statsskuld fördjupade fattigdom, än den skuldfria rikedom Sverige åtnjuter, som med en i hög grad betryckande beskattning ej mägtar något: ej att gifva gevär till sin beväring, ej fyrbåkar till sin handel, ej sjöcommunicationer till sin industri, ej medel till försvaret af sin hufvudstad, icke ens skjul för sina kanonslupar! Ehuru jag fruktar nog mycket pröfva R. o. Ad:s tålamod, nödgas jag likväl till stöd för mitt påstående anföra ännu ett exempel, hemtadt ur dagens händelser. Banken anses för realisationens bestånd behöfva en metallisk reservfond af 2 millioner r:dr Hamb. banco, svarande mot något mer än 5 millioner r:dr Svenskt. Denna reservfond måste nu sökas utrikes, antingen i forin af creditiv eller i form af lån; lån blir det i alla fall, man må kalla det huru man behagar. Men om hela den i den enskilda ro» Deli 28 Augusti. rörelsen nu fästade summan af icke mindre än 100 millioner, genom ett väl inrättadl fondsystem, skulle från im mobil blifvit förvandlad till mobil, huru lätt skulle det i sådant fall ie.ke varit att inom landet erhålla de behöfliga millionerna; och hade man icke då haft räntan i behåll inom landet, i stället att den nu från eget hem måste vandra till främmande land ! Fondsystemets antagonister, i deras välmenande, men högst koitsynta ifver, vilja således störta oss i Utrikes skuld, den skadligaste af alla, rätteligen jemnförlig med den skuld, som göres af en enskild till en annan, för att undvika inrikes skuld, den lättaste bland alla, der högra handen betalar räntan till venstra handen af samma individ, nationen. De vilja i sin kortsynthet, genom den åstadkomna omöjligheten att i nödens stund erhålla penningar annorlunda än medelst baneosedlars fabricerande, blottställa realisationens bestånd, och derigenom säkerheten af all enskild förmögenhet, hellre än att se möjligheten beredd, i annan mindre förstörande väg, att erhålla de för försvaret i nodens stund erforderliga medel; eller ock, hvad som är tusen gånger Värre, mäste de blottställa Rikets bestånd för att upprätthålla realisationen!
Delta har föi3nledt Seraphiiner-Qrdens-Gillet att undersöka, huruvida Tazaretterne, som hittills af Hospitalsoch Barnhus-fonden latt och ännu erhålla betydlige understöd, ega i Hospitals-fonden någon del, eller hvarpå Fazaretter* ries anspråk till bidrag annars kan vara grundadt. Redan i 1686 års Kyrkolag göres skillnad emellan Hospitaler och Sjukstugor. De förra hvilka uti 28 Cap. 3 §. af Kyrkolagen blifvit stahle under uppsigt af Landshöfdingar och Biskopar, som ännu äro Hospilals-Föreståndare, benämnas äfven i äldre handlingar för Spetaler, der spetelske personer, borde, för att icke smitta andre, inneslutas; uti desse inrättningar som från längre tider tillbaka haft en Öfverstyrelse, den Seraphimer-Ordens-Gillet nu utgör, intagas 254 Berättelse om Tre-shillings-af giften. ännu de, som antingen äro behäftade med sådane obotlige sjukdomar, kroppslylen och åkommor, att de böra från allmänna sammanlefnaden skiljas, eller ock uppnått den grad af vansinnighet att de mäste vårdas. Det var i Kyrkolagen, stadgadt, att ingen fick inkomma i Hospital utan att erlägga en viss medgift, och denne, i senare tider tillökt, erlägges äfven för närvarande. Sjukstugorne åter beskrifvas särskildt uti 4 §. af berörde Cap. i Kyrkolagen; de kallas jemväl Fattigstugor, och vården om dem var öfverlemnad åt Adeln i socken, tillika mech Kyrkoherden, Värdar och Sexnään, med förklarande derjemte, att, i hvarje socken, borde Sjukeller Fattigstuga inrättas, der sådant icke skett, men medgift el ler betalning för inträde derstädes var icke bestämd. Någon mera allmän anstalt till vårdande af de sjuke har derefter ej blifvit vidtagen förän i början af 1740-talet, då ett Lazarett för hela Riket inrättades i Stockholm, till hvilket, efter hvad genom Kongl.
Då samma anförande innefattar frågor, som blifva ej blott af en administratif, men af en constitutionell natur, påkallar den en närmare undersökning. Jag nödga6 derföre blifva vidlyftig och jag anhåller om Höglofl. Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende. Men om å ena sidan, de Embetsman Konungen täckes nyttja till sina rådgifvare, aldrig böra eller kunna undandraga sig den ansvarighet inför nationen, som Grundlagen dem å~ lagt, är det å den andra sidan deras rätt, att icke på obestämda eller obehöriga anklagelser dömmas och att vid ärendenas behandling och lagens tilllätnpning, icke finna fordringar uppställas, som äro antingen omöjliga, eller som jlet vore lagstridigt, att efterkomma. 352 Den 17 April e. m. Den benämning af Ministrar, Friherre Anckarsvärd nyttjat blir genast, igenom det sätt på hvilket den blifvit framställd, ett slags constitutionel fråga. De exempel den värde Talaren anfört, bevisa endast att denna benämning blifvit för beqvämligheten och kortheten skull använd. I detta afseende tror jag den icke olämplig och vet ej att något inconstitutionelt ligger deri.