Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett nytt sätt ali gå tillväga, är, att då Ständerne redan för 3:dje hufvudtitelns behof vid en föreg:de riksdag an vändt de medel, sorn här bära rubriken rote fr i he t s-a f g i f te r, så uppgifvas de som en ny tillgång, som ett nytt anslag för Krigs collegit deparlementer. Detta är ett nytt sätt att liqvidera, som är ganska commod, men det har det emot sig, att man skall betala med samma pen - J4o Den ii Augusti e. m. ningesumma 2 olika saker. Då 3:dje hufvudtiteln haft dessa 22,5oo r:dr sorn en inkomst, så är det naturligt, att om de nu uppföras på Krigs-collegii departementer särskildt, så gå de i och med detsamma bort från titeln i allmänhet. De skyldra således som ett tillökadt anslag, men i verkligheten är det blott en öfverflyttning från titeln i allmänhet till den afdelning af 3:dje hufvudtiteln, som kallas Krigscollegii departementer. Jag afstyrker dessa medels förande directe under utgiftstiteln. Då den inkomst Staten har af dessa rotefrihets-afgifter blifvit 3:dje hufvudtiteln en gång anslagen, så bö'r ock inkomsten derunder förblifva; ty eljest uppstår i titeln en minskning, som är alltför kännbar, och hvarföre StatsUtsk. ej gifvit något skäl i betänk. N:o 44- Det låter sig väl göra att yrka återremiss i denna del, emedan frågan ej varit före; men det gör jag ej; jag yrkar blott bifall till hvad Presidenten i Krigs-colhm framställt, alt nemi. 714,000 r:dr måtte beviljas för detta behof, och att deruti icke måtte inräknas dessa s. k. rotefrihets-afgifter. Hr Peyron:
Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om icke Utskottets Ledamöter skulle, till lättnad af granskningen af detta förslag, vilja öfverenskomma om de hufvudgrunder, hvaruppå detta förslag egente 1 Beredningens förslag rörande dessa memorial ingår i dess allmänna betänkande och utgör sid. 145 ff. i det aftryck därav, hvilket såsom ofvan nämnts, återfinnes i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815 sid. 139 ff. 2 Se ofvan s. 73 not 1. 78 Den 5 Oktober 1810 ligen är uppfördt, och proponerade i föllje häraf, att Utskottet täcktes bifalla: l:o) Att Dagblad och Veckoskrifter skulle anses såsom ämne för en police-uppsigt och derföre kunna komma i fråga till underkastande åt en förutgående censure; 2:o) Att straffet för förbrytelser i tryckta skrifter mot Utländska Magter skulle skärpas; och 3:o) Att en Jury eller Nämnd bestående af edssvurne personer borde inrättas, till afgörande af skriftens brottslighet. Hvilka principer af Utskottets samtlige Ledamöter antogos. Utskottet upptog sedan till granskning de förändringar, Beredningen föreslagit i Tryckfrihets-Lagens 1, 2, 3 och 4:de §§, till hvilka förändringar Utskottet lemnade sitt bifall och beslöt att till en Beredning, bestående af en Ledamot af hvarje Stånd, öfverlemna den slutliga granskningen af denna Grundlags 5:te § och redactionen af detaillerne i Beredningens dervid gjorda förslag. Till Ledamöter i denna Beredning utsagos: af Högl. Riddersk. och Adeln: Hr Häradshöfdingen Törneblad, af Högvördiga Pr aste-Ståndet: Hr Öfver Hof Pred. D:r Lilljenwalldh, af Vällofl. Borgare-Ståndet-. Herr Borgmäst. Vilberg, samt af det Hedervärda Bonde-Ståndet: Riksdagsmannen Anders Jansson Hyckert. Utskottet åtskilljdes kl. 8. Justerat, d. 18 Oktober 1810. A. G. Mörner.
> P B t co C^(v P Influtne medel. >■ a O: 1—1 p-i? P Utgifter. assurerade ■artyg. "> £ a» 2 ? g-Ss 1 Inbetaide premier. Kassabehållning och öfrige inkomster. Diverse omkostnader och kassabehållning. Bränvinsförsäljning. Skiften. Statsoch Kommunalutskylder. Under försäljningsåret 1859—1860 funnos i länet 99 bränvinsminuteringsställen och 155 utskänkningssiällen. Afgifterne derför utgjorde 88,699 R:dr R:mt. 5. Kaineralförhållanden. Tnb. N:o 10.' Angående hemman och lägenheter å landet samt tomter och jord i städerne, jemte uppskattningsvärdet deraf, meddelar tabellen N:o 10 upplysning. Under perioden hafva icke några hemman blifvit ur ödesmål upptagne, men deremot hafva hemman skatteköpts på sätt här nedan följer, nemligen: År 1856 tillsammanlagdt lOiiiTOTfMmlinsiiT mantal. » 1857 » ll»Mfi » 1858 » 4^rr°Bmj 8 » 1859 » 5;3>n29i » » 1860 » 8 Några krononybyggen äro icke under perioden anlagda. Hemmansklyfning ar och jordafsöndringar fortgå alltjemnt. I Luggude, Onsjö och Rönnebergs häraders fögderi hafva under perioden 172 hemmansklyfningar ägt rum, men om antalet af jordafsöndringar, som oftast ske så, att någon laglig stadfästelse derå icke kan meddelas, har ingen uppgift kunnat lemnäs. Från öfrige fögderierne saknas helt och hållet uppgifter i detta ämne. Tab. N:o 11. Angående laga skiften och kostnaden för afslutade sådane förrättningar meddelas upplysningar i bifogade tabell N:o 11. Angående enskiftets välgörande verkan på länets utveckling är i föregående femårsberättelsen nämndt, och något ordande derom erfordras nu icke. Högst få byar och hemman i länet äro oskiftade.
Jo, ser du, Louise och jag hafva gjort upp en komplott emot dig. » » Mot mig? » » Ja, vi vilja nödvändigt gifta bort dig, och när du nu sjelf ger oss en liten vink så. » » Gifta bort mig! * Ebba rynkade förtrytsamt ögonbrynen. » Jag hoppas, att du skämtar, Nils! » » Nej, jag försäkrar dig, att det är mitt fulla allvar. » » Tror du, att jag rest att helsa på er, för att ni skulle gifta bort mig, » utbrast Ebba, retad af sin svågers lugna, leende min. » Aldrig, säger jag dig! Jag känner alls ingen lust att blifva gift, och om jag gjorde det, så kan jag gifta mig sjelf! » » Men, Ebba, förifra dig icke, » utropade Louise, j&gt;ser du icke, hur den unge herrn betraktar dig! » Ebba tystnade och såg midt öfver teatern, och verkligen, den unge mannen stod och betraktade henne med en nyfiken blick. Ebba rodnade något, då deras blickar möttes; den unge mannen rodnade också och började att mycket ifrigt granska ljuskronan i taket. » Hvad! » utropade Nils Rappe, » är det den der herrn bredvid konsul G.? Kors, det är ju Edgar Trane! » » Du känner honom? » sade Louise. » Ja visst, vi voro till och med ganska goda vänner i vår skoltid. » » Hvad är han för någonting? » frågade Ebba och bemödade sig synbarligen att ej se nyfiken ut. » Då jag sist träffade honom, var han juris studerande, men jag förmodar, att han nu avancerat till vice häradshöfding. » Han satt och småskrattade och gnuggade händerna, som om något innerligt roat honom. » Louis du, det kommer att gå galant. Först bjuda vi honom hem på vår danstillställning i nästa vecka. » » Gör du det, så reser jag genast hem, » förklara le Ebba mycket bestämdt. » Vi få väl se, vi få väl se, » gäckades Nils. » Tyst nu, » afbröt Louise, » ridån går ju upp. » Ebba teg och kastade ännu en blick midt öfver för att se, om den unge juristen ännu observerade dem.
Fru Hultman blickade drömmande ut i rummet med sina stora svärmiska ögon och sade, att hon ofta tänkt därpå, men att uppgiften syntes henne för stor, för afskräckande och på samma gång – hur skulle hon uttrycka sig – så finkänslig. Fru Dalin lade munnen i veck och skulle just släppa fram ett orakelspråk, när docenten Hegardt plötsligen syntes på tröskeln. Han var trött på att röka, påstod han, och längtade efter damsälskap, hvarpå damerna förklarade, att han altid var så snäll, medan fru Hultman rodnade af ängslan, öfver att han möjligen kunnat höra något. Fru Hultman yttrade, att det var förfärligt hvad herrarne rökte mycket. Det luktade ju rök öfveralt i våningen, så fort det fans en herre, som rökte. Hennes man hade aldeles fått lof att lägga bort att röka hemma. Docenten Hegardt var en stark rökare och kände sig följaktligen generad. – Ja, men mina damer, yttrade han. Om en man varit nog olycklig att lära sig röka, skall han ju för tusan komma att vantrifvas i sitt eget hem, om han blir så strängt hållen. – Ja, annars kommer hon att vantrifvas, sade fru Hultman med en lidande blick. Nu lade professorskan Ranke sig i samtalet. Hegardt hade sagt »för tusan», och som hon hade den egendomliga gåfvan att tro sig äga rätt att korrigera alla människor, antydde hon först lätt oarten af att svära i fruntimmersälskap och hasplade därefter i en fart upp alla de lidanden, hon under hela sitt lif utstått för det otäcka mankönets skull. – Usch, sade hon. Att docenten också kan sitta och försvara, att folk svär. Det är det råaste och simplaste, jag kan tänka mig, det är vanor från krogar och kaféer, som ingen bildad människa kan önska att föra in i sitt hem. Det fins ju inga djäflar, vet jag. Hvad är det för slag? Det är ju ingenting annat än den råaste vidskepelse, och det bevisar obildning bara att tala om dem. Hegardt vågade att invända, att just emedan djäflar endast vore en fantasi, kunde det möjligen anses för nonsens att tala om dem, men någon råhet kunde det aldrig bli.
4 Bepillnings-Utshottets .Utlåtande, N:o 43. emellertid begge dessa propositioner innefatta voteringar om contra-propositioner, men de på hvar och en af dem följande hufvud-voteringar, nemligen Ntris i55 oell 2Ö2, hvilka blifvit af samtlige Riks-Slånden godkände, uti håde Jaoch yV<?/-propositionen innehålla viss utförselstull, ehuru i den förra till olika belopp, och i den senare eller olika beräkningsgrund, så och enär, i händelse propositionerne 154 och 231 nied de öfrige 83 sammanfördes, och resultatet af omröstningen deröfver blefve tullfrihet vid utförsel, den uppenbara motsägelse derigenom uppkoinme, att, oaktadt de artiklar, hvarom propositionerne i 54 och 155 samt 231 och 23a handla, nemligen Bandoch Platt-jern samt Pelsverk andra slag, genom utgången af den omförmälda allmänna voteringen blifvit befriade från utforseitull, hufvud-voteringarne om samma artiklar, enligt hvilka i hvarje fall utforsels-afgift skulle komma att dem åsätlas, likväl qvarstode, behagade Rikets Ständer finna, att voterings-propositionerne N:ris 154 och 231 icke kunna i oftanämnde allmänna votering få inbegripas, utan böra, i den ordning, Utskottet i Memorialet JN:o 41 föreslagit, afgöras. I :o. Den, som anser, att, på sätt Utskottet föreslagit, samt Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, följande varu-artiklar böra, hvar för sig, åsättas nedannämnde utföisels-afgifter, nemligen; voterings-profo,rt!oni*rj' Alun andra slag 8 sk. per 17 lisp. nas numer 1 Memorialet Angelika ... I rst. perskålp. Anis 1 rst. per dito. Bevillning*- U/skottets Utlåtande , N:o 48. 5 7.
Reglementet för Fristads-inrättningen af den 22 Februarii 1784, hvarigenom gamla staden Eskilstuna blifvit inbegripen i alla de förmoner och rättighetar, som dittills varit Fristaden i Nåder förunnade, ibland annat stadgades, att den, som ville intaga och bebygga en eller flera obebyggda tomter uppå Fristadens till köpta trakt , skulle för hvarje 1000 q vadrat-alnar erlägga åtta skil lingar i tomtören, samt proportionaliter för större och mindre areal för alla sådana gårdar, som i 10 år varit bebyggda och bebodda, hvilken afgift, efter 10 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 32. 5 års förlopp, skulle utgöras jemväl för de tomter, som sedermera bebyggdes: att redan 1781 gamla stadens folkmängd från 348 ökt sig till 406 mantalsskrifne personer, hvarförutan i Fristaden funnits 299 mantalsskrifne, och att hela folkmängden då utgjort en personal afio52: att den sedermera varit i jemnt tilltagande och år i8a5 uppgått till 2284 personer, hvaraf 15q4 mantalsskrifne; och alt, på samma sätt, Kronans inkomster af staden, som år 1780 utgjort blott 277 R:dr 17 sk., deremot för år 1825 bestigit sig till 5oo6 R:dr 33 sk. 9 r:st. I betraktande af allt detta och enär Eskilstuna stads behof af ökadt utrymme blifvit tillförlitligen styrkt, har Ka mina rCollegium för sin del trott, alt Staten icke kunde, på ett för det allmänna mera gagneligt sätt använda den nämnde stad omgifvande mark af Eskilstuna Kungs-ladugårds egor , än till stadens utvidgande med nya tomtemål, i den nion nu tilltagande folkmängd inom staden successivt föranledde till behof af ett vidsträcktare utrymme; i hvilket ändamål Collegium i underdånighet föreslagit, att för gamla stadens tillökande i fortsättning med dess gamla läge, först må användas den trakt af Stallbanan, Noachsoch Ruddams-gärdena, Kålgården och 6 Kongl.
Denna §. har varit inskrifven i Svenske mäns bröst långt före 1809; och lika säkert, som hvarje Svensk man vet, att han kan fritt tala och utlåta sig, lika säkert förutsätter Lagstiftaren, att denna rättighet skall af hvarje annan respecteras. Jag får härvid tillägga, alt en och hvar lär inom sig sjelf finna, att helt annat är en anklagelse inför Domstol, der det egnas hvar och en att sig försvara, men att ett sådant försvar skulle Den r4 O c to ber e. ni. 261 vara påkalla(lt af en enkel opinionsyttring, instämmer icke med min öfvertygelse och, såsom jag förmodar, icke eller med allmänhetens. Fortsattes den i förmiddagens plenum hörjade pröfning af StatsUtskottets ej mindre den 18 sistlidne April under N:o i5i afgifne, och den 7 derpåföljde Maji eftermiddagen på hordet lagde Betänkande, angående Regleringen af Anslagen under RiksStatens Tionde HufvudTitel; än ock under W:o a53 meddeldte, och den i4 sistlidne September förmiddagen på hordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. Hvarvid discussion ägde rum endast i afseende å nedannämnde Punkter. Angående StatsUtskottets dels i dess första Betänkande gjorde hemställan, att fy 11- naden i behof vet för Flottans lndragningsStat må tills vidare, såsom hittills, få utgå, dock ej till högre belopp, än 30,000 R:dr ärligen; dels i åttonde Punkten af dess senare Utlåtande afgifne tillstyrkande, att hvad utöfver nyssberörde 3o,ooo R:dr möjligen kan erfordras, må anvisas att utgå af Anslaget till oförutsedde utgifter. Friherre af Nordin, Carl Johan:
Det är just, emedan jag absolut ogillar 1861 års revisorers åtgörande i detta hänseende, som jag anhåller om bifall tiil ifiågav:de punkt. Frih. Stjernstedt: Jemte de motiver, som Frih. Tersmeden anfört för återremiss, ber jag att få fästa uppmärksamheten på ännu ett sådant. Det synes nemi. som om Stats-Utsk:t sjelft haft någon tveksamhet vid behandlingen af denna fråga; ty dess motiver synas mig icke stämma rikligt öfverens med det resultat, hvartill det kommit. Utsk:t åberopar nemi. 6:te §:n af Instruktionen för 11. St:rs Revisorer, hvilken säger, att det Dea 14 Januari f. ta. 133 åligger revisorerna bland annat att efterse och granska, huruvida utgifterna med stat och författningar instämma; men nu hafva revisorerna aldrig satt i fråga att icke de ifrågav:de statsmedlen blifvit rätt använda. Jag anhåller om återremiss, på det att Stats-Utsk:t måtte uttrycka sig med mera klarhet. Hr von Troil, Sam. Gust.: Emedan mitt namn finnes antecknadt bland reservanterna, anhåller jag att inför Ståndet få redogöra för grunden till min reservation. Det är mindre i afseende på saken, än i afseende på formen, som jag har varit af olika tanka med Utskrf. Jag anser nemi., att Utsk:t ej nu bort yttra sig i frågan, utan att dermed bort uppskjutas, till dess berättelsen om 1862 års revision inkommit. Revisorerne hafva i sin framställning icke gjort någon hemställan till R. St:r, utan blott nämnt att de ansett sig förhindrade att företaga en granskning af de räkenskaper, för hvilka K. M. en gång meddelat décharge. Då slutligen frågan kan tolkas på så många sätt, så öfverlemnar jag densamma till Ståndet att algöras.
Då är det, efter min öfvertygelse, bättre att, i st, f. alt legalisera de oriktigheter, som i ett eller annat afseende gjort sig gällande, hjelpa sig fram med den otydlig het, som nu finnes, till dess att andra klarare åsigter i afseende på tillämpningen kunna göra sig gällande, då man kan få en bättre sådan, än som nu eger rum. Jag kan fördenskull icke godkänna den grundlagsförändring, hvilken här blifvit föreslagen, utan anhåller, att de af Hr von Hartmansdorff framställda förslag till gemensamma tankar måtte vinna R. o. Ad:s bifall. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: I enlighet med hvad Gr. Lagerbjelke yttrat, tror jag det vara af högsta vigt, att man fäster upmärksamheten derå, alt Const.Ulsk. utgått från synpunkten, att icke föreslå någan förändring uti de ifrågavar:de §§:na, utan endast bringa dem i öfverensstämmelse med hvarandra, i hvad de f. n. antingen äro sinsemellan stridande, eller också innefatta sådana olydligheter, att de föranledt en olikartad tolkning mot hvad måhända grundlagsstiftarnes mening varit. Om man nu fäster sig vid denna omständighet, tror jag icke att man, i likhet med den förre talaren, bör kunna påstå, att det ju är af ganska väsendtlig vigt att få dessa lagstadganden hvilande till nästa Riksdag. Ty då vi besinna de olägenheter, som kunna upkomma, så väl inom Iagskipningen som inom representationen, derigenom, alt man eger lagstadganden, som antingen äro mot hvarandra stridande, eller också så otydliga till sin upställning, att en bestämd afvikelse derifrån eger rum, samt att till följd deraf en praxis gjört sig gällande i strid mot sjelfva lagen, tror jag, alt det är skäl att göra denna praxis till lag; må det sedermera blifva en annan omsorg att genomföra de förändringar i sak, hvartill man kan finna sig befogad.
Jordbrukare, som genom Frost förlora Grödan, om anslag till understöd för dem. I, S. 266. K. Kalkugns-afgift på Gothland. I. S. 836. Kammar-Collegium, satt på 2 Divisioner. I. S. 36. Rättens aflöning, Fond till 1. S. 84*. Observations-medel. I. S. 841. Kneckte-Rotefrihetsmedel. I. S. 838. Konsterne, fria. Se Hufvud-Titteln, femte. Koppar-Ränta. I. S. 83 ■ Tull, Avesta. 1. S. 836. Krigsmagten, anstalter i afseende pä den. 1. S. 39 52,- Kron-Prinsen, H. K. H. mä, under Konungens resor ät Norrige, utnämnas till Ordförande i Regeringen. I. S. 338—341- Krono-Tionden. Se Räntan, Ordinarie. Krut-försäljningsmedel. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ni. M M vid Urtima lill^llrinoil i 8tvelcllvlm ^ i on 1844 oell 1845.
Redan den 12 April hade de Norska hamnarne blifvit förklarade i blokad och i Juli månad inryckte Svenska arméen i Norge, sedan Konungen den 10 i nämnda månad till Norges innebyggare aflätit en proklamation, i hvilken bland annat förklarades, att Kronprinsen erhållit uppdrag att, så snart han i spetsen för arméen inträdt inom Norges gräns, genast, i Konungens namn och med konungslig myndighet, »sammankalla Ständer »af Norska folket, hvilka, sedan de genom sina medborgares fria val blifvit behörigen »be - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 37. 9 »befullmägfigade, skulle ega fullkomlig rådighet att sins emellan öfverläggajOm en grundslag. tili beredande af landets framtida väl, samt att hemställa densamma till Konungens pröfning.» Krigshändelserna ledde snart till konventionen i Moss den 14 Augusti emellan Kronprinsen af Sverige, på Konungens af Sverige vägnar, å ena sidan, samt Norska Regeringen, å den andra, hvilken konvention innehöll: i första artikeln-, att Prins Christian skulle, på det i konstitutionen föreskrifna sätt, strax sammankalla Konungariket Norges Storthing; i andra artikeln; »Konungen af Sverige uuderhandlar direkt med Storlhinget genom en eller flere Kommissarier, hvilka Han utnämner;» samt i tredje ar tik. In: »Konungen af Sverige lofvar att antaga den ulaf de Depute»rade uti Riksförsamlingen på Eidswold utarbetade Konstitution. Hans Majit vill icke »deruti föreslå andra förändringar än dem, som äro nödvändiga för de båda rikenas för»ening, och förbinder sig att icke göra några, utan enligt öfverenskommelse med Stor»thinget.
Petrelli uti ingifvet memorial hemställt, att till 1 § af Kongl. Förordningen angående förbud mot lotteriinrättningar samt mot försäljning af lotter för ineller utländska lotteriers räkning den 21 Mars 1844 mätte göras ett tillägg af innehåll, att utgifvare af tryckt skrift eller tidning skall, i afseende på deruti införda annonser om utbjudning eller försäljning af sådana lotter, anses såsom hade han lotterna sjelf utbjudit; och har detta memorial blifvit af Högvördiga Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt, samt den 20 innevarande månad hit ankommit. Då emellertid Doktor Petrellis ifrågavarande memorial innefattar förslag om ansvar för innehållet af tryckt skrift och sålunda afser förändring af eller tillägg till Tryckfrihetsförordningen, efter hvilken brottsligheten af tryckta skrifters innehåll skall bedömas, men Lag-Utskottet, jemlikt 29 och 33 §§ Riksdagsordningen, icke eger att taga befattning med frågor angånde rikets grundlagar, har Utskottet ansett sig böra till Högvördiga Preste-Ståndet återlemna ifrågavarande memorial, hvilket för samtliga Riks-Stånden härmed vördsamt tilikännagifves. Stockholm den 23 November 1865. Bih. till R. St. Alik. till Esp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m, Utlåtande, i anledning af väckt förslag om utarbetande af ordningsstadga för städerna. 1 elt till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial har Herr L. V. Hen sehen hemställt, att Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet måtte erhålla uppdrag att utarbeta förslag till ordningsstadga för städerna, hvilket, så vidt detsamma af Rikets Ständer godkändes, borde till Kongl. Majit inlemnas med underdånig anhållan att detsamma, så fort ske kan, af Kongl. Majit pröfvas och, i de delar det vinner Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, till allmän efterrättelse utfärdas.
Sådant medförde naturligtvis anslagens otillräcklighet för det afsedda ändamålet, och någon annan möjlighet att bibehålla ordning och reda i de Statens utgifter, som genom dylika anslag förut blifvit bestridda, funnes icke, än att, med detsamma rättighet till grundskatternas inlösande lemnades skattskyldiga jordegare, alla indelningar upphörde, skatterna ingingo direkte till Staten och denna omedelbarligen besörjde utgifterna. Den till militäre, civile och ecklesiastike embetsoch tjänstemäns aflöning, till underhåll af verk och inrättningar samt augment till rusthåll m. m. indelta ränta och kronotionde skulle derföre indragas, samt sjelfva rusthållshemmanen, i stället att såsom hittills rusta för grundskatten, utgöra denna skatt till Kronan med rättighet att kunna derifrån friköpas, men skyldighet att lika med annan skattejord underkastas rote - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121. 11 ring. En ovilkorlig nödvändighet blefve det således att noggrannt utreda och beräkna utgifterna för alla de Statens behof, hvarför kostnaderna hittills blifvit bestridda medelst anordning af grundskatter, samt tillse huru medel dertill kunde Staten beredas. Såsom sådana voro visserligen att betrakta dels de grundskatter, som icke blefvo friköpta, utan kommo att till Staten inflyta, dels hvad som under amorteringsperioden kunde af den årliga inbetalningssumman för friköpta hemman användas för statsbehofven, och dels slutligen, efter nämnda period, intresset på den under tiden bildade kapitalfond. Men med säkerhet kunde antagas att dessa tillgångar, genom stegrade varupriser, räutefotens fall, nödvändigheten för Staten att kontant betala mycket, som till följd af indelningsverket nu presteras in natura, med Dera omständigheter, blefvo otillräckliga, och någon annan utväg, som lämpligen kunde begagnas, återstode då icke än att genom allmän bevillning fylla bristen, hvilken endast blefve så mycket större, om, såsom ett af de utaf Rikets Ständer anmälda förslagen iuuehåller, intresset å den samlade kapitalfonden skulle användas till produktiva företag och åtskilliga industrigrenars understödjande, men icke för de ändamål, hvartill grundskatterna nu äro disponerade.