Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
6:0 slutligen reserverar jag mig emot Utskottets beslut att utur Banko-reglementet utesluta nuvarande föreskrifter om sättet för fyllande af privat-bankernas sedel-utgifning, i fall en eller flera af dem skulle indraga deras rörelse och såsom skäl för min mening, att dessa stadgar bort bibehållas, åberopar jag de utaf Hr Prosten Grönvall i dess reservation anförda grunder, i hvilka jag i allo instämmer. Af Herr Biskop Agardh: Vid 44ule punkten: ”Jag kan ej annat än reservera mig emot Bankoutskottets beslut, att tillstyrka indragning af de förut beviljade krediti ven till hypotheksföreningar och spanmålsbelåning. Vid förra riksdagar satte man sig emot enskilda kassa-kreditiver, och beviljade dem ensamt till hypotheksföreningar och spanmålsbelånings-föreningar. Nu beviljar man deremot enskilda kassa-kreditiver, men sätter sig emot sådana till hypotheksföreningar och spanmålsbelåning. Då var det förra lätt; nu är motsatsen rätt. Dä ansågos hypotheksföreningar nyttiga anstalter, som försäkrade jordbrukaren om besittningen af sin egendom; nu äro de gjorda endast för den enskildes vinst. Förra riksdagen funnos inga spanmålsbelåningsanstalter, och då beviljade man dem kassa-kreditiver; nu finnas de, eller åtminstone en, och just då indrager man kassa-kreditiven fördem. Bankoutskottet , som nu nekar kassa-kreditiver åt hypotheks-föreningar och spanmålsbelånings-anstalter, beviljar deremot ett sådant till Stockholms Drätselkommission. Såsom hypotheks-inrättningar äro grundade på ränte-accumulation, så följer att de icke få hålla den ringaste räntelösa kassa, så framt de till slut skola kunna uppfylla sina förbindelser. Derföre äro kassa-kreditiver vida nödvändigare för deras bestånd, än för någon annan. Jag känner icke någon annan hypotheks-inrättning än den skånska; och man behöfver blott höra hvilken skåning som helst, för att erhålla det enhälliga intyg, att Skånes utomordentliga utveckling till välstånd i sednare tider daterar sig från den dag då denna blef stiftad. Man säger, att hypotheksföreningar endast äro nyttiga för de stora possessionerna, ej för de små, som icke få ingå deruti. Detta är ett misstag.
Ständer beslöto år 1818 en underdånig hemställan till Kongl. Majtt att de uti toen 4 April f. m, _jp Tulluppbörden inflytande vexlar i Hamburger B:Co, måtte i detta myntslag inom columnen i Räkenskaperne upptagas, samt utföras i columnen uti Svenskt Banco, efter coursen för den dag, då uppbörden skedt. Öfver detta Förslag blef jag, jemte arne andre Comiterade, i tillfälle att, i sammanhang med frågan om en ny reglering af Tullverkets Räkenskaper år 1819, till Kongl. Maj:t afgifva unherdånigt utlåtande; dervid följande anfördes: ”Comiterade anse högst angeläget, att en Uppbördsmans activitet i tjensten aldrig utsträckes öfver den enkla åtgärd, att med den ena handen emottaga, och med den andra utgifva hvad han emottagit, samt att deröfver föra en enkel och redig Journal, sorn blir hans räkenskap, i det skick den för dagen afslutas. Sålunda får deruti alldeles icke ingå några förslagsberäkningar, eller fingerade summor, emedan ingenting snarare förer till oreda, eller lättare befrämjar svek och flärdfulla Räkningar, än en så beskaffad fictiv bokföring, som Comiterade våga i underdånighet anse skulle blifva en följd af ett oinskränkt bifall till hvad Riksens Ständer i denne del önskat. Det heter nemligen: ”Sorn till ordning och redighet länder, att hvad i vexlar inflyta i Hamburger Banco upptages inom column i Räkenskaperne uti detta myntslag, 6å väl vid Tullverket som hos StatsContoiret, samt utförcs i column uti Svenskt Banco efter dagens cours 4 y> fren 4 April f. w. då uppbörden sker, få Riksens Ständer i afseende på TuEmedlens förvaltning och redovisning, till Eder Kongl. Majit framföra sin underdåniga anhållan, att denna ordning må till verkställighet befordras.
Fröken Oselios gästuppträdande för ett år sedan å samma scen står ännu i lifligt minne. Liksom då, så skördar hon äfven nu storartade triumfer, särskildt som Margareta i Boitos opera » Mefistofeles ». Röst, sångkonst och spel bilda här tillsammans någonting så helgjutet och fullkomligt, att man hatsvårt föreställa sig, att något ännu bättre skulle kunna gifvas. Särskildt framstår den berömda fängelsescenen såsom något i de minsta detaljer absolut fulländadt. Vi hoppas, att gästspelet måtte räcka länge och helst öfvergå till fast engagement; ty för närvarande saknas en verklig primadonna på vår lyriska scen. I afton (onsdag) gifves » Tannhäuser » (Elisabeth: Gina Oselio). Den till lördagen bestämda symfonikonserten kommer i stället att gifvas redan på fredagen den 29 d:s. Vid denna konsert medverkar hr Salomon Smith, som vid detta tillfälle för första gången låter höra sig under denna säsong och för första gången å en symfonikonsert i Stockholm. Han sjunger då med orkester Wotans afsked ur Wagners » Walkure ». Denna komposition har icke förut gifvits i Sverige. Vid fredagens symfonikonsert utföres vidare, likaledes för första gången härstädes, konsert för piano och orkester af Sgambati; pianopartiet utföres af en ung svensk musiker. Symfonikonserten inledes med Beethovens storslagna Coriolanouvertyr och afslutas med Rubinsteins Oceansymfoni, som gifves med anledning af nämde mästares stundande femtioårs-jubileum som tonsättare; denna symfoni har icke gifvits på inånga år af k. hofkapellet. K. dramatiska teatern uppförde i lördags för första gången Ibsens blixtrande qvicka » Kärlekens komedi ». Stycket gjorde fullständig succés, trots det att flere betänkliga brister vidlådde utförandet, isynnerhet beträffande versens uttal. Den som väl kanske mest felade i detta afseende var hr Palme. Visserligen ega våra dramatiska artister ej ofta tillfälle att öfva sig härulinnan, men att så bakvändt betona orden i den eleganta versen, att man antingen ej kan få fram någon mening alls eller ock alt den framkommer så godt som motsatt den åsyftade, borde ej tolereras å landets första talscen.
Jemte det Chefs-embetet vid Uplands regemente, uti ett genom General-befälhafvaren i 4:de Militär-distriktet till Kongl. Majit ingifvet Memorial, förmält att, sedan laga skifte med Upsala stads och åtskillig annan derintill stötande jord blifvit faststäldt, Kronan dervid erhållit, bland annat, under Litt. D. XYI, ett fält af 39 tunnland, stötande till nämnda regementes mötesplats, Polacksbacken, hvilket fält, bestående af lös sandjord, vore af så svag beskaffenhet, att detsamma, enligt meddelad uppgift, endast med svårighet och till särdeles ringa pris kunnat utarrrenderas, hvaremot detsamma, med en torr jordmån och lindrigt sluttande läge, skulle efter ganska obetydligt planeringsarbete utgöra ett förträffligt exercisfält, — har Chefs-embetet i underdånighet anhållit, att mötesplatsen Polacksbacken matte få med ifrågavarande fält utvidgas; varande härvid af Chefs-embetet anfördt, att behofvet af mötesplatsens utvidgning, visserligen till någon ringa del minskadt genom den från kronoparken Asen enligt Kongl. Brefvet den 24 Oktober 1855 erhållna areal af 8 tunnland 131 kappland, deremot vore i vida större måll ökadt i följd af den betydligare styrka, som nu mera samtidigt öfvas, sedan andra klassens beväring skall exerceras under regementsmötet; hvarjemte ej borde förbises, att de skarpskytte-afdelningar inom Upsala stad, studerande vid Upsala Akademi samt angränsande härader, hvilkas antal torde årligen ökas, ej hafva annat exercisfält än omförmälda mötesplats. 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 50. Krigs-kollegium, sora blifvit i frågan hördt, sedan Kongl. Majit anbefallt Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL gASMPMtSH EmS»89PÅHflMBHÖ ilOfOQO&L vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1844 och 1845. -c ■»!» ^ FEMTE SAMLINGEN. 1
Detta oaktadt bekänner jag likväl, att det, enl. min tanke, icke skulle skada om Betänk., på grund af dervid gjorda anmärkmr, återremitterades, om man erkänner den betydande inverkan på en mängd menniskors tillstånd, som måste utöfvas af en lag, hvars tillämpning, på sätt en talare redan anmärkt, i hufvudsaklig mån måste öfverlämnäs åt den verkställande maktens organer, och till en viss grad till de lägre deribland. Jag kan icke undertrycka följande erinran, ehuru den ännu är något impopulär. Den strider, jag medgifver det, nog mycket mot de allmänt rådande begreppen; men jag tror att det kommer en tid, då den skall tagas mera i betraktande. Denna erinran består deruti, att, såsom man vet, straffen för brott emot eganderätten i sjelfva verket blifvit betydligt skärpta i materielt afs., i sammanhang med kyrkopliktens borttagande, genom dess ersättande med ett betydligt längre fängelsestraff, vid hvars ådömande en stor latitud ock blifvit lemnad åt domaren. Straffet har äfven, enligt 348 Den 17 Jnnl f. mt min tanke, blifvit skärpt derigenom att vår lag har allt för få gradationer i ansvaren för de olika slagen af tjufnadsbrott; och tager man i betraktande de moraliska orsaker, som dertill kunna vara medverkande, så skall, enligt min öfvertygelse, den tid komma då man finner, att lagstiftningen i många fall emot dessa förbrytelser varit allt för hårdhändt. Jag vill blott erinra om de fall af detta slag, der den brottslige kan vara en mycket nödställd person och der man för öfrigt kan tillämpa den bekanta sagen, att »tillfället gör tjufven», då ett oöfverlagdt begär, utan tanke på följderna, förorsakar tillegnandet af annans egendom, hvilken jemförelsevis kan vara af obetydligt värde, men brottet straffas likväl med förlust af frihet under längre tid, kanske under ett heltår. Jag tror att straffet der är större än brottet.
Jag anser derföre hela denna § böra ur lagförslaget utgå, såsom en följd hvaraf jemväl den till samma § gjorda hänvisning i 5 Kap. 15 § borde derifrån uteslutas.» 18 Kap. 2, 4, 6, 7 och 11 §§. AT fförut åberopade skäl hemställde Högste Domstolen, att de i sista punkten 2 §, 4 §, sednare mom. 6 §, sista punkten 7 § och sednare mom. 11 § förekommande orden: '»straffarbete från och med sex månader till och med två år» måtte å hvardera stället ändras till: straffarbete i högst två år. 6 42 Särskildt yttrades vid 6 § sednare mom. af Justitieråden Quenel och Berg: »att, såsom förslaget antyder, tillämpa hvad i 2 morn. stadgas å otukt, som med de här omförmälda hjon föröfvas af andra än sådana personer, till hvilkas tjenstepligt hörer att å hjonen utöfva uppsigt, synes oss betänkligt, hvarföre vi hemställa, att nämnda moment måtte bringas till närmare öfverensstämmelse med Lagberedningens motsvarande stadgande i 21 Kap. 6 § och sålunda erhålla denna lydelse: »Öfvar styresman, föreståndare, uppsyningsman eller vaktbetjent vid straff inrättning, häkte, tukthus barnhus eller annan sådan inrättning, otukt med qvinsperson, som der in tagen är och under hans uppsigt står; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse.» och vid 11 § sednare mom. af Högste Domstolens fleste Ledamöter: De mindre bestämda uttrycken i sednare momentet synas kunna leda till osäkerhet i lagtillämpningen, genom tvekan, huru långt det osedliga i qvinnans lefnad skulle hafva gått för att fylla kontinuitetsbegreppet: »låta bruka sig till skörlefnad.» Ty icke kan härmed förstås, att qvinna vid något enstaka tillfälle begått sådant sedlighetsbrott eller varit föremål för en kopplares intrig. Hvad häruti kan i föreskrifter om korrektionel behandling från allmänna ordningsmaktens sida och om preventiva anstalter mot en farlig sjukdoms utbredande lemnäs i uttrycken mindre bestämdt, är ej i en strafflag tillräckligt.
När ett bruk, qvarn eller såg nedlägges, skulle straxt en ny omreglering af vågarnes underhåll ske. För närvarrde är, med afseende på väghållnings-skyldigheten uti en förordn. af år 1810 bestämdt, att ingen förändring får ega rum, med mindre än synnerligt verkande omständigheter derför kunna åberopas; och K. M. har ofta nog, jag har flerfaldig erfarenhet deraf, resolut:s-vis tillämpat denna författn. till afslag på ifrågasatta vägdelningsförändringar, hvarvid nemi. besagde författn. så tolkats, att förändrade förhållanden måste förete sig, om bifall å sådane öfverklagade ändringar må kuuna hos K. M. vinnas. Denna beständighet medförer otvifvelaktig! ganska stora fördelar för underhållet af vägen, då hvar och en vet, att ett visst väg-stycke tillhörer honom, att icke allenast nu, utan äfven framgent, underhålla, hvarföre ban äfven gerna nedlägger nödiga förbättrings-arbeten derå, så att endast obetydliga reparationer framdeles skola behöfvas; hvaremot, i fall man sväfvar i ovisshet om man i en framtid kommer att underhålla samma vägstycke som förut, man blifver likgiltig om detsam mas försättande i behörigt skick; lill följd hvaraf äfven de trafikerande skola blifva lidande genom den bristande omvårdnad, som sålunda blifver egnad vägarne. Det är visserligen sannt, att Utskrn icke föreslagit någonting bestämdt, utan blott begärt en utredning; men såsom motiv för densamma, hafva Utskrn omfattat de åsigter, som grundade Lagoch Eko.nUlskrns betänk, vid sisll. Riksdag, och som gingo ut derpå, alt fabriker, bergverk, qvarnar och sågar skulle deltaga i väg-underhåll - 474 Den 28 Juni. nings-skyldigheten. Således, om delta bclänk. bifalles, hafva R. St. uti detta ämne uttalat en åsigt, som strider icke allenast emot R. St:s härutinnan tillförene fattade beslut, utan äfven emot allmänhetens fördelar, och intresset för trafikens behöriga gång.
Utskotten hafva uti sitt första Betänkande erkänt sig veta, att pannors öfverfyllande med mäsknings-massa, medelst pannehattar af Conisk eller Cylindrisk form, genom lucka å pannehatten, eller medelst •anbragt rör, ingalunda påskyndade bränvinsafverkningen, hvilket också är en er41 H. i5 32Ö • Den 14 September f. m. Itänd sanning; men sådant oaktadt hafva Utskotten föreslagit straffbestämmelse för sådant sätt vid pannors fyllande med mäsk. Härvid förekommer, att lagstadgandet är öfverflödigt och onödigt, då det ingalunda afser att bestraffa en förseelse, sorn haft någon verklig skalte-försnillning till verkning. Stadgandet är i min tanka olämpligt derföre, att de flesta inrättningar nu för tiden innefatta denna påfyllningsanstalt, icke för att derigenom vinna uti afverkningsliastighet, utan för att vinna i beqvämlighet och snygghet, och för att undvika den obehagliga händelsen af panneskötarens skållande af den hela mäskningen, då den på det gamla mindre lämpliga sättet, genom öppen lucka, skall nedsläppas uti pannan, i stället för att, som nu vid väl inrättade Brännerier äger rum, medelst ett emellan mäskvärmare och pannehalt förenadt rör, genom en kranöppning påtappas. Efter allt hvad jag nu haft äran anföra, finner jag Utskottens förslag icke uti ringaste mon antagligt, och måste beklaga, alt dess uppställning är sådan, att det icke synes lemna stöd för någon opinion. De talrika och oftast grundlige och tänkvärde reservationer som åtfölja, utvisa nogsamt, att Utskottens pluralitet varit ali - Den i4 September f. m. 227 deles ohjelplig till uppnående af något sammanhängande resultat; som i högsta motto anmärkningsvärd! rnåtte det härvid förefalla, att inom BevillningsUtskottet i reservationsväg blifvit yttradt, huru det ”icke "vore väl betänkt, att antaga en beskatt"ningsgrund, byggd icke stort bättre än "pä måfå."
I ändamål att förekomma ett dylikt, emot lagstiftarens mening uppenbart stridande, tolkningssätt, har motionären föreslagit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en sådan förklaring öfver högstberörda Kongl, bref njåtte meddelas, hvarigenom bestämdes, att allmänna lagens och gällande författningars föreskrifter om svedjande äfven skola vara gällande för Blekinge län, utan hinder af de skiljaktiga benämningar, hvarunder nämnda läns jordeböcker upptaga dess skog och utmarker. Lag-utskottet har, i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, till behandling förehaft dessa motioner; och hvad först angår frågan om oinskränkt rättighet för jordegare i gemen, att å ägor, af hvad jordmån som helst, använda svedjande, få de förenade Utskotten, under tillkännagifvande, att framställningar af enahanda innehåll med den ifrågavarande vid föregående riksdagar blifvit gjorda, men af Lagoch Ekonomi-utskotten afstyrkta, vördsamt förklara, att då de bestämmelser, hvilka genom författningarna i detta hänseende åro gifna, efter Utskottens tanka, innebära ett, med hänsigt till skogarnas vård och framtida bestånd, nödigt skydd emot obetänksamma eller af bristande insigt föranledda förelag, hvilka för landet och det allmänna kunna medföra oberäknelig skada, utan att likväl betaga den enskilde jordegaren rättighet att till svedjande begagna mark af ofvan uppgifna beskaffenhet, der sådant, efter föregången pröfning, utan olägenhet kan användas, Utskotten ansett skäl icke vara för handen, att tillstyrka någon förändring eller utsträckning af hvad gällande stadganden i detta afseende innehålla; hvadan Utskotten hemställa, att denna motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Ar det väl möjligt, alt man uti folkskolelärare, hvilkas befattningar äro vida underordnade de egentligt presterliga, kan för en framtid i allmänhet påräkna skickliga kyrkoherdar? Tror man alltså verkligen, att dessa skollärare-befattningar, ehuru aktningsvärda de än i sin ringhet må vara, äro så beskaffade, att de göra deras innehafvare tjenlige eller lämplige till kyrkoherdar? Anser man dä den simpla innanläsningen, de enklaste läxor, i en folkskola, kunna rimligen antagas bereda hos läraren full kännedom om själasörjarens och församlingsföreståndarens många och vidsträckta åligganden? Jag kan åtminstone icke inse något skäl till en sådan förmodan. Gr. Lagerbjelke har behagat anställa en jemförelse emellan domkyrkosyssloman och folkskolelärare, samt påstått, alt de förre slå prestmännen icke så nära som de sednare. Men om så än vore förhållandet, hvarom jag torde fä bespara mig att fälla eli; afgörande omdöme, torde Gr:n likväl medgifva, alt skillnaden i ett annat afseende dem emellan är ganska väsendtlig, hvadan jemförelsen blifver mindre tillämplig; tydå mani fråga om sysslomännen endast har alt tälla med en inom hvarje stift, hvaremot skollärarne äro till antalet lika med socknarnes inom hela landet, så torde inses huru högst ojemnt utsigterne härvid visa sig. Jag anser således det valda exemplet icke vara adaeqvat. Det faktiska och säkra är, att utmärkt nitiske och aktade kyrkoherdar utgått från bemälde sysslomäns klass; det bevisar väl något mera, än att så blott kunde möjligen ske, hvilket med folkskolelärare synes mig så ganska problematiskt. 38 Den 12 Juli. Hvad åter angår en värd talares yttrande, att tilloppet af folkskolelärare, såsom sökande till dylika befattningar, icke skulle blifva synnerligen stort, så motsäges detta påstående, inför mitt enskilda omdöme, af min egen erfarenhet, enär vid de skollärarebeställningar, hvars tillsättande jag bevittnat, del icke varit någon brist på sökande; utan fastmera hafva till en enda plats, 7 eller 8 personer anmält sig, hvilka hvar för sig visat sig anlaglige till den sökte befattningen.
Palmstjerna, Betänkande n. 353 H:rr Revisorernes tänka, hade antydt, det skulle behållningen af Lotteri-vinsten för hvarje år omedelbarligen komma RikgäldsContoiret till godo, emot det på andra sidan RiksgäldsContoiret skulle komma att vidkännas den förlust, sorn på Lotteri-spelet inträffade; och hade de år 1827 lörsamlade Herr Revisorer uti denna åsigt jemväl instämt, (pag. 8. 1825 Rev. B. — pag. 8. 1827. Rev. B.) Till vinnande af närmare upplysning härom, har Utskottet tagit kännedom af R. H. Sltrs till K. M:t i ämnet aflåtne underd. Skrifvelse af den 20 Novemi). 1823, hvilken innehåller: att till R. St:rs kännedom kommit, att, sedan utöfver hvad af Lotteriinrättningens Inkomster blifvit Staten godtgjordt, ett betydligt öfverskott uppkommit, hvilket uti den underd. Skrifvelsen linnes till beskaffenhet och belopp specificeradt, och hvilket LotteriDirectionen, i ändamål att dermed betäcka möjligen inträffande förluster innehållit. Och emedan denna behållning egentligen vore att anse, såsom ett öfverskott å den i Stat påräknade Inkomst af NummerLotterilnrättningen; men med de, vid 1810 års Statsreglering, fastställde grunder icke öfverensstämde, att några fonder samlas af StatsVerkets medel, R. St:r beslutat, att förrberörde öfverskott skulle, i likhet med öfverskolten å andra Statens intrader, till RiksgäldsContoiret öfverlemnas; hvaremot det skulle uppdragas åt H:rr Fullmäktige i nyssnämnde Contoir, att, uppå skeende behörig requisition, hålla NumraerLolterilnrältniogen till" handa allt hvad till 23 3r>4 Stats-Utskottets förefallande utgifters bestridande erfordras, i den oförmodade händelse, att Lotteri-spelet ett eller annat år nied förlust utfölie.
Då min i går gjorda anhållan att få trycka Propositionerne i DiscontBetänkandet, blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen , under det förbehåll , att samma Betänkande barde helt och hållit tryckas, nödgas jag förklara, att detta förbehåll är af sådan natur, att det af wig åsyftade än - 23® Den 9 Maji. damål, att före Målets afgörande kunna få ibland Ridderskapet och Adeln utdela de tryckta Proposi;ionerne , derigenom förfelas, samt att jag följagteligen icke kan åtaga mig en så beskaffad tryckning, utan att min Motion derom kommer att förfalla Sorn jag likväl anser elen af Grefve Anckarsvärd i dag framställda Motion vara af serdeles vigt och nytta för Ridderskapet och Adeln, tvekar jag icke att understödja densrmma, men får hemställa, om icke, till förekommande af all stridighet emellan Ridderskapets och Adelns beslut i går, och det, hvilket i dag kommer att fattas, samt till beredande af en större skyndsamhet i afseende å tryckningen , Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt anmoda Statsoch BancoUtskotten, att låta till trycket befor-’ dra, af de tiil Riksdags-kostnaderue anslagna allmänna Medel, för att 50n Exemplar bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter utdela: 1:0 Så fort sig göra låter, de vid slutet af sista DiscontBetänkandet upptagna Puncter eller Propositioner. 2:0 Samma Betänkande helt och hållit i ett sammanhang. 3:0 Utskottens blifvande Utlåtande öfver allmänna Finance-regleringen i de delar, detsamma kan blifva från Utskottens i berörde ämne förut afgifna Betänkande skiljagtigt. Grefve Anckarsvärd: I det af Grefve Spens Den 9 Maji. na föreslagna tryckningssätt instämmer jag för min del fullkomligen.
Den kan under vissa tider innebära olägenheter och »vådor, och intet skäl finnes att Staten beröfvar sig den med sedelutgifningen [örnbundna inkomst, för att dermed nära ett antal privilegierade banker, hvilka genom »detta privilegium snarare förledas att försumma än uppmuntras att bedrifva en verknlig och sann bankrörese, den der i första rummet består uti uppsamlande och sprtdnning af landets kapitaler, men icke uti ökandet af mynt förrådet», jemte den förklaring »att en öfveremission af sedlar förser affärslifvet med ett större belopp af konstlade rörelsemedel än det kräfver, hvarigenom det onaturligt uppdrifves, och deraf framkallar ovilkorligen en reaktion, som visar att kapitalöfverflödet var en fiktion, ett bedrägligt sken.» Af Herr A. O. Wallenberg: »Emot Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer besluta en så betydlig inskränkning uti hittills för de enskilda bankerna medgifna sedelutgifningsrätt, att, om densamma blir lag, större förändringar komma att inträffa än Utskottet kunnat föreställa sig, får jag mig vördsamt reservera. Enligt nu gällande förordning ega de enskilda bankerna att utgifva banksedlar Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 35 till ett sammanräknadt belopp al' a) behållningen i enskilda bankens egna kassor af rikets gångbara mynt i silfver och sedlar, 6) återstoden af depositionen i Rikets Ständers Bank, c) gruudfonds-hypotheker nedsatta i alltmänt förvar, cl) de säkerhetshandlingar, dem banken innehafver för lemnade kassakreditiver, dock härför icke till större belopp än SO procent af bankens hela grundfond. Utskottet har deremot föreslagit att kassan icke vidare bör inräknas bland de fonder, på hvilka banksedlar må utställas. Jemväl har Utskottet förklarat, att till kassakreditivrörelsens underlättande banksedlar må utgifvas endast i det fall, att de för dylika kreditiver lemnade säkerheter äro med sjelfva grundfonds-hypothekerna jemförliga.