Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta bestrider jag ingalunda. Jag yttrade till och med, att afslag skulle uttryckas i de ordalag, som vid ett sådant tillfälle gro vanliga. Hr Gripenstedt har anmärkt svårigheten för Exped.Utsk. att expediera riksdagsbeslutet, i anseende dertill, att man icke hade reda på de §§, som blifvit hvilande till grundlagsenlig förändring, eliel' i hvilken ordning de borde förekomma. För riksdagsbeslutet behöfves icke annat än ett uppräknande af de §§, som blifvit hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Dessa §§ återfinnas i hvarje Const.Utskrs betänk., som vunnit R. Sits bifall, eller i hvarje berättelse om de omröstningar, som i förstärkt Const.Utsk. ägt rum. Exped.- Utsk. har således icke annat att göra, än alt uti riksdagsbeslutet uppräkna alla dessa tjtj. Att vid hvar och en af dem förklara, att den §:n skall förändras, i händelse en 174 Den i i J u 11 i f. ai. annan icke förändras, och den §:n skall ej förändras, i händelse en annan förändras, skulle hafva lill följd, alt riksdagsbeslutet väekte åtlöje hos den läsare, som icke afhört våra öfverläggningar, eller kände ordningen mellan våra beslut. Om jag får lof att uppläsa några rader ur sista riksdagsbeslutet, så torde deraf klarligen förnimmas, att intet annat än §§:nes upräknande behöfves. 82 §:n rikdsdagsbeslutet börjar sålunda: ”Med stöd af 56 och 81 §§:na Reg.Ftn, samt i den ordning förstnämnde § utstakar, hafva Vi till nästkommande R.
Källan till det onda ligger således här Uti, ej mindre än i den syndaflod af inbillningsmynt, som genom en mängd discontoch andra dylike papper upkonmnt, eller med ett ord uti den ofantliga disproportion, som finnes emellan productwärder och rörrlsecapitalet i wärt land. öfwer denna dc-t ondas hufwudordsak lär föga wara ds» lade meningar, men för att rätt werksamc anlaga sig hjelpen, mäste man uran prevenfion tänka pT klyckans widd. Om inbördes förtroende och allmän credit är» af Den Z Iuni!° 499 af ett oberäkneligt wärde i ekt samhälle; om mist. nöjen och förtviflad nedslagenhet, i anseende till mängdubblade warupriser, dryg beffatknl», hotande ulsigter, möjligen skola undwikas, finner jag ingenting nödigare, likasom icke något mera liggande i sakens natur, än akl den förmögenhet, som, antingen wid en upajord handel, eller wid lemnade försträckningar, blifwit beräknad efter SwerigeS myntfot, det är 2 H lod I4:lödigt silfwer, bctccknadk med hwarje R:dr B.co specie, aldrig kan utan wald, emot längif,vårens wilja, w>d cn liqvid nedsättas under detta sitt owilkoriiga warde, ej ellrr blott till sitt utsätta ziff.rtal aterlemnaS pä samma tid de realia läntagare»» medelst detta län sig förwärfwat, mängdubblar drfi numeraira valeur.
Seiviniuuge^roetmiiigest. iloitgb ofxvcu ofgtfceu be Suämvino^pamiou, IpnnlEa bltfivit an> nmlbe fyos ^onungena 23efallmng0f)afwaiibc till begagnanbe uti n. t7. 5ogbcti, fou åv 18 *» 91 91 91 91 23». (Dito . SBegagnabe i:(la terminen. PS 00 gör muur terings*rät: tigfjet. PS O * ♦ •o « 55 QO CO 3! S>- 2S CO s Stnmäff eS: £5 ång.-apparafcr blifroit titt begagnande uppgifna, bör uti ferjftlb colttmn fåbant för (»»arie elaf o# pannerptnb utmärfaö. <£>fn>etörötj från £ajterint}0;.lldnc$öeii uti H. n. ©taö får dt 18»* antal ©fatt(fplbtfie efter 2:bra 9(rt. Som betala för fyafttgficter, §a6rifd 00 <3fcppås od) $ngfartt)g& • 00 epanbttuerfare cd) ^Borgare t allmänhet 000 Stanbstyerfoner tn. fl. ...
Brefkuverter förfärdigas nemi. af en mängd personer, s. k. pauvres honteux, ålderstigna och barn, sjukliga, lemmalytta, o. s. v., hvilka genom försäljning af denna sin tillverkning söka bereda sig ett väl behölligt understöd. Då jag tror,-att det är bättre understödja de fattige genom att bereda dem tillfälle till arbetsförtjenst, än i form af direkt gåfva eller fattigunderstöd, hemställer jag, att man icke genom tullsatsens sänkning måtte lätta införseln af brefkuverter, som icke äro det minsta bättre än våra inhemska, och derigenom afsäga sig tillfället att gagna de behöfvande inom Vårt eget land. Jag medger, att jag icke kan i detta hänseende uppställa någon kalkyl, men då den nuv:de tullen måste utgöra mera skydd än en tull af blott 20 öre, anhåller jag fortfarande att S48 Den 28 Maj f. m. R. o. Ad. måtte lör införsel af brefkuverter stadga en tull af 40 öre pr skålpund. Hr Reti tersvä rd, Patrik: Den tullsats, Utsk:t föreslagit, grundar sig på närmare upplysningar från Kommers-Coll. och General-tullstyrelsen, och då Utsk:t således haft fullt giltiga skäl att antaga, alt den skulle vara tillräcklig, har jag inom Utsk:t hiträdt den mening, att tullen borde bestämmas som den nu är föreslagen. Hvad beträffar Frih. Cederströms anmärkning, att genom bestämmandet af en så låg tull å denna artikel en mängd fattiga personer skulle beröfvas arbetsförtjenst, torde vid det förhållande, att det redan finues en större fabrik i riket, dessa fattiga icke kunna konkurrera med den, och jag tror således ingalunda. att det kan vara beroende på tull-alsens höjning eller sänkning, huruvida den cnskildte arbetaren blir urståndsatt att fortsätta denna industri. På detta och öfriga af föregrde talare anförda skäl anhåller jag om bifall till Utslcts förslag.
Om detta betänk, skulle, sådant det nu inkommit, gå igenom, så skulle jag instämma med Frih. Boye deruti, att Hofrätterna blefvo för mycket öfverhopade med göromål; men om förslaget lomme att uppställas på samma sätt, som det vid de 2,'ne sisth riksdagarna varit styliseradt och i sådant skick oförändradt biefve anlaget, så tror jag, alt alla de omnämnda vådorna skulle upphöra. Af nuvar. LagUtsk. är föreslaget, att så väl summa appellabilis, som doms fullgörande skall upphöra, äfvensom vadeskillingen blifvit nedsatt till 3 daler. Om det icke föreskrifves, alt domen ovillkorligen bör fullgöras, så är det klart, att alla de mål, som gått från häradsrätterna lill lagmansrätterna, skola gå till Hofrätterna. Det skulle blifva nästan värre än förut, ty Hofrätterna skulle då blifva så öfverhopade af mål, att de ej på flera år hunno afgöra de inkomna ärendena; och följaktligen skulle hvar och en part, som funne sin fördel vid att hindra målets slutliga afgörande, vädja till Hofrätten, der han i detta fall väl visste, att saken skulle draga ut på liden. Finnas lagmansrälterna qvar, så kan parten åtminstone icke beräkna mer än ett års uppskof med fullgörande af den skyldighet, sorn honom af häradsrätten blifvit ålagd. Om åter doms fullgörande, hvilket är det hufvudsakligaste correctivet, skall följa genast på häradsrätts dom ; så tror jag, att icke blott de 75 proc. af ändringssöknnde, som icke fullfölja sin talan från laginansrätterna, utan äfven ett ännu större antal af dem, hvilka, nu finna sin fördel vid att fortsätta rättegången i lagmansrälten, och af hvilka en stor del blott söker undvika domens fullgörande, skola finna sig nödsakade att af - Den ii Juli. ^99 stå frun rättegångens fortsättande, och att Hofrätterna i följd deraf skulle få vida mindre att göra än nu, då lagmansrätterna qvarstå.
Därefter framställde frih. Rappe en del af sina allmänna intryck från expositionen. Hon fann, att journalister och korrespondenter allt för mycket tadlat Chicago o c h expositionen och orättvist nedsatt den senares betydelse. Utan att bortse från bristerna, fick man i mycket afräkna att man befann sig så godt som i en nyanlagd stad o c h i en ny världsdel, där man ej fick mäta med europeiska mått. Expositionen hade haft storartade vyer o c h lärdomar att gifva. En rask o c h intressant karaktäristik gaf fru Rappe af en del mycket framstående amerikanskor så väl som af ledarinnorna af de olika nationernas utställningar. Som lärdom åt den svenska kvinnan ville hon uppställa den pä en gång praktiska och högt bildande riktning uppfostran i Amerika ägde. » Okunnighet är alltför dyr, » var ett valspråk. Hon var icke blind för öfverdrifterna. Kvinnoemancipationen ägde där en våldsam energi, men man måste beundra de amerikanska kvinnornas uthållighet i alla strapatser. De v o r o i hennes tycke allt för talföra — somliga mycket ytliga, men andra gedigna och glänsande förmågor. De hade lärt henne, hvad vi här hemma i Sverige förnämligast saknade — förmågan att uttrycka o s s. Detta var något hon särskildt lade de svenska uppfostrarinnorna på hjärtat — lär ungdomen uttrycka sig klart och v ä l! Innan vår tafatthet i den vägen är botad, kan kvinnosaken här ej gå rätt framåt. A andra sidan varnade frih. Rappe för ensidighet o c h uttalade som sitt hopp, att vår frigörelse skulle gå hand i hand med de allmäna sociala frågornas lösning i ett harmoniskt samarbete med mannen för allas lycka. Man skulle kunna uppställa frih Rappes föredrag, som hälsades med lifliga applåder, som ett mönster för det mål hon utpekade för oss. Ett stycke svensk talarinnekonst — icke anlagdt på att vara glänsande, men klart, lugnt, anspråkslöst, formfärdigt och fullt af kvinnlig värdighet.
Af Kontraktsprosten Tegnér; Om lån för åvägabringande af en jernväg från Frövi station, på Köping—Hult-jernvägen, till Falun, benämnd Svenska central-banan. Vårt land har i sina innandömen af en mild Försyn blifvit begåfvadt med stora och rika malm-anledningar och tillgångar, hvilka, genom deras bearbetning och förädling, ej blott lemna tillfälle till sysselsättning, förtjenst och bergning för tusendetals af landets barn utan äfven blifvit för landet, i dess helhet, en hufvudoch moder-näring. Bergshandteringen benämnes nu landets andra modernäring, men hon blir, tvifvelsutan, dess första, om hon kan fortgå på satt. som hon nu, under de sednare åren, framgått, och hvarföre ett af vilkoren är, att hon får sina urkällor, — hvilka äro malm och skog, — mera tillgängliga och möjliga att tillgodogöras. Våra tillgångar i detta hänseende äro oss icke obekanta; inga större malmfält, ej ens mera betydande grufvor, af olika malmer, finnas, hvilka icke, sedan längre tid tillbaka, varit både kända 104 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 45. och, för det mesta, bearbetade, ehuru både grufvedriften förbättrats och arbetsmethoderna fullkomnats för åstadkommandet af en bättre produkt, och det fulla tillgodonjutandet af den gedigna metallen. Derföre ser man ock icke sällan, huru vid grufvor af ädlare metall, såsom koppar och silfver, hvilka, sedan längre tid tillbaka, varit bearbetade, man ofta finnér större räkning vid att först genomgå och revidera de gamla varpen och slagghögarne, hvaraf man hemtar en rik efterskörd, innan man beger sig på djupet. Men oftast händer, att våra malmfält äro svårt åtkomliga, och just deri sökes och finnes anledningen, att de icke kunnat, åtminstone i den utsträckning, som bort bearbetas, eller dess produkt så spridas, både inom och utom landet, som, med afseende på varans beskaffenhet, önskligt varit.
Vidare heter det, att för att kunna söka plats i Generalstaben och i Kommandoexpeditionen, skola de ytterligare göra två års tjenst på roten. Jag föreställer mig, i anledn. af dessa föreskrifter, att man gjort sig ett alltför högt begrepp om värdet af öfning i tjenstgöringen på roten. Hvaruti består denna tjenstgöring? Uti att föra kompaniets expedition på roten; att göra det, är icke någon stor konst, mine Hrr, och det behöfves icke lång undervisning för att, efter de gifna formulären, lära sig den. De som icke temligen fort lära sig att utöfva denna tjenstgöring, lära sig den aldrig. Mångårig öfning deri kan aldrig vara af nöden. Ifrågav:de tjenstgöring består uti att göra några torpsyner, några kyrkparader, mottaga och expediera ordres, skrifva en och annan rapport, och slutligen uprätta det s. k. qvartalsförslaget. I st. f. att ändamålsenligt förenkla dessa åligganden, har man visserligen gjort hvad man kun - Den 6 December e. m. 471 nät för att inveckla dem; men likväl ej kunnat göra dem hvarken mångfaldigare eller konstigare, än de kunna lätt utföras vid sidan af trägnare och allvarligare sysselsättning af någon inom kompaniet bosatt officer. Man plägade också förr tillåta officerare alt, serskilda inom hvarje kompani, sig emellan upgöra om expeditionens förande, så att alltid en, någon i allt fall inom kompaniet bosatt, hade detta bestyr, mot ersättning af de öfrige, som derigenom blefvo lediga att använda sin tid till något förvärf. Alla voro härmed belåtna och tjensten förlorade icke derpå. Men skola alla kompaniofficerare, hvar i sin tur, ovilkorligen hållas till utöfning af ifrågavide tjenstgöring, är klart att de så mycket mindre kunna beräkna och disponera sin tid, som de äro helt och hållet beroende af reg:tsbefälh:nes goda vilja i afseende på placering på det ena eller andra kompaniet.
Den tiden kände jag ej till några andra historier än kärlekshistorier, visste ej af några andra sorger, än att man inte fick hvarandra. Jag frågade mamma, men hon visste ej annat än att faster Malin i sin ungdom varit en mycket lofvande målarinna, jag behöfde ju bara se de två pastellerna i gafvelrummet för att själf döma. Hennes lärare vid konstakademien i Stockholm hade förespått henne en lysande konstnärsbana. Detsamma hade den store parisermästaren sagt, på hvilkens atelier, hon målat i två år, ja, hon hade visst också fått någon utmärkelse på salonen. Men så hade hon måst bryta af sin bana, hennes far hade blifvit fattig och sjuk, var fullkomligt lam, innan han dog. Faster Malin hade uppoffrat sig för honom och så — ja mer visste inte mamma! Var det inte mer? Det måste vara något mer, det där lät ju så enkelt, så litet romantiskt! Med ungdomens hänsynslösa forskningslusta ville jag komma på det klara med faster Malins historia. Målade hon aldrig numera? Satt hon bara dag ut och dag in och retoucherade porträtt, jag har visst glömt att berätta, att gamlamor öfvertagit en fotografisk atelier efter sin man, och att faster Malin biträdde vid retoucheringen i ett ljust rum i den ena gafveln, som husets folk kallade »frökens atelier», men som hon själf aldrig talade om annat än som »mitt arbetsrum». Jag hyste en svärmisk beundran och kärlek för faster Malin, jag är allt rädd, att jag ibland var lite efterhängsen, men var det så, lät hon aldrig märka det, tvärtom visade hon, sällan med ord, men ofta i handling, att hon tyckte om mig och jag satt nästan dagligen med min bok i det lilla gafvelrummet, under det faster arbetade. En eftermiddag, jag mins det som om det varit igår, hade jag krupit upp i den långa smala soffan och såg på, hur hon petade med fotografierna, som voro lagda på en gammalmodig byrå, en af rummets få möbler, öfver hvilken de två vackra pastellerna hängde.
Industrien följer sina egna lagar, hvilka slå lill hvarannan i inbördes sammanhang, och icke kunna förbises, om man äfven skulle vilja det, ty följderna utvisa alltid, att hvarje förbiseende deraf bär sitt straff med sig, och i st. f. all med måttliga summor tillvägabringa något verkligt godt för landet i dess helhet, åstadkommer man endast ett partielt, enstaka företag, som bär sig under någon tid, men sedermera, såsom tillkommet, utom den af industriens naturliga lagar utstakade ordningen, af sig sjelft dör ut. Så dant har förut inträffat, och så kommer det troligtvis fortfarande att inträffa, under det oefterrättliga represenlalions-skick, vi f. n. ega. I motsats till Hr Bildt, påstår jag, att just Ständernas förtroende till vissa af dessa medlemmar, i många fall haft mindre lyckliga följder, och att de hugskott, som yppa sig inom våra kamrar, åro mindre lämpliga, att leda gången af landets ekonomiska framåtskridande, och alldeles motverka och förrycka den harmoniska enhet, som skulle upstå, derest alltsammans i berörde hänseende utginge från Regeringens hand. Den frihet, som R. St., i egenskap, af Svenska folkets lagstiftare ega, är för mig lika helig, som sjelfva detta folks frihet, men jag kan derföre icke ingå på den satsen, att en styrelse, hvilken icke i alla de frågor, der den bör kraftfullt verka, får understöd af representationen, utan faslhellre vid flere frågor af ingripande vigt alldeles förbigås, kan vara för landet af någon väsendtlig nytta. Då raan ganska nogsamt känner, att det i många frågor händer, att fåtalet har den bästa insiglen, isynnerhet då detta fåtal innehar en så uphöjd ställning, som ett lands regering, den der har tillfälle att öfverskåda allt i ett enda stort sammanhang, bör man icke betaga delta fåtal möjligheten, att uträtta det goda, som det, just till följd af sio ställning, lättare än hvarje annan skulle kunna åstadkomma.
Stormägtigste, Allernådigsle Konung! Då Eder Kongl. Majit i Nåder anbefallt åtskilliga af Dess Ämbetsmän att i en Finance - 349 Betänkande om Rikets Fenninge. Verk.' Committé sammanträda, har det blifvit densamma ålagdt, att i underdånighet afgifva sa väl berättelse om det närvarande tillståndet, som förslag till framtida förbättringar 1:0 i afseende på osiadigheten af det representativa eller sedelmyntets förhållande till det redbara eller siIfret, samt det förras gradvis fallna värde: 2:0 i afseende på åtskilliga klassers, häldst den närandes, iråkade förlägenhet; på den allt mer svigtande crediten medborgare emellan; och på de hinder, som synas möta omloppet af det rorelsecapital, hvilket dels utgör, dels föreställer nationalförmögenheten, Finance-Committéen, som med underdånig vördnad erkänner ett så smickrande vedermäle af Eder Kongl. JMajlts Nådiga förtroende, har i hela dess vidd insett vigten af detta uppdrag, Till detsammas fullgörande har Committéen samlat underrättelser ifrån alla tillgängliga källor, den har förenat alla de upplysningar, som inom dess eget sköte stått att erhålla; och föremålet för dess öfverläggningar har oafbrutet varit sanningens oväldiga utforskande. Denna sanning, eller hvad Committéen efter samvetsgrann pröfning trott förtjena detta namn, skall oförstäldt frambäras inför en Konung, som alltid värdigats lyssna till hennes röst, hvars vishet så djupt inträngt i Financevetenskapens mångfaldiga utgreningar, samt deraf behagat lemna ett minnesväröt prof uti det sammandrag af Statshushållningens förnämsta Läror, sorn vid Committéens första sammanträde upplästes, och ifrån detta ögonblick aldrig upphört att vara ledaren af dess arbeten saint der$ Betänkande om Rikets Penninge-Verkl 349 grundval, på hvilken Committéen sökt uppföra byggnaden af sina egna tankar.
Från - Prot,-ZJtdrag den 8 Februarii 1830. 81 Från HögvördigePreste-Ståndet. S, D. Föredrogs å nyo och bifölls Be. villnings-Uisfcoltets Betänkande, N:o 67, i anledning af Herr C. D. af Skogmans motion, i afseende på tiden då en ny Tull-taxa skall träda i verkställighet. S. D. Föredrogos och öfverlemnades till Bevillnings-Utskottet Förstärkta Stats.Utskottets Memorial: N;o 394, angående verkställd votering i vissa frågor, hörande till Stora SjötuIIs-Bevillningen; N;o 395, angående Städernes Salu-accis; N:o 396, angående Bevillningsfrihet för vaktare vid Flygsandsfälten i Halland; NJO 397, angående Porto-afgiften för Inrikes Brefvexlingen; och N:o 398, angående verkställd omröstning i frågan om Tull å Spannmål, Bihang till Riht-St, Prat. 1828—30, 9 Sami. 3 Bandet, 6 4 -de H:t. 82 Prot.-Utdrag den 8 Februarii 1830.’ S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Betänkande, N:o 162, i anledning af Banco-Utskottets förslag om utfärdande af förklaring öfver Kongl. Brefven den 17 Februarii 1742 och den 26 April 1776, angående Bankens forum i Concursmål, blef nämnda Betänkande af PresteStåndet bifallet. §. t). Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets ytterligare Ut. låtande, N:o 373, angående Låne-änslag till en Brobyggnad öfver Tranarps å, S. Ö.
Utskottet, som alltså icke kunnat finna något skäl för den af motionären i 30 § föreslagna förändringen, får vördsamt hemställa, 4:o att motionen äfven i denna del må lemnäs utan vidare afseende. § 40. Enär det icke blott någon gång utan ganska ofta inträffar, att i mindre konkurser ingen af borgenärerne infinner sig vid det s. k. första förhöret, då gode män skola af dem utses, har det synts motionären vara en anmärkningsvärd ofullständighet i lagstiftningen, att ingenting funnes stadgadt, huru förfaras bör, när sådana fall förekomma; och motionären har derföre föreslagit ett tillägg till 40 §, af innehåll att, om ingen borgenär kommer tillstädes och boet är af ringa beskaffenhet, Rätten eller domaren skall ega utse god man att detsamma förvalta. Då emellertid, på sätt äfven motionären anmärkt, enligt 40 §:s nuvarande innehåll domstolen, i den händelse att endast få borgenärer med ringa fordringar tillstädeskommit, eger att pröfva, huruvida konkursboets förvaltning kan med säkerhet anförtros de af dem valde gode män och att, om detta ej är förhål* Lag-Utskottets Betänkande JVs 38. 7 landet, utse annan skicklig och vederhäftig man, eller flere, att i förvaltningen deltaga, så torde deraf följa att, om ingen borgenär tillstädeskommit, domstolen har enahanda rätt och skyldighet; hvarom något tillägg till lagen så mycket mindre lärer vara nödigt, som i de flesta dylika fall ingen annan åtgärd af Rätten torde erfordras än ett förnyande af den persons uppdrag, som, när konkursen först uppstått, af Rätten, jemlikt 9 §, förordnats att taga boet om händer. Enär alltså det föreslagna tillägget synts Utskottet vara obehöfligt, får Utskottet vördsamt tillstyrka 5:o att motionen i denna del ej må till någon åtgärd föranleda. § 41. I denna § är stadgadt, bland annat, att till Rättens ombudsman skall utses en person “inom eller utom Rätten“.
Den besutna allmänhetens välstånd har tyvärr icke framskridit i bredd med odlingarne, fastän väl byggda gårdar i alla Länets delar tyckas vittna om sina innehafvares lyckliga förmögenhets-omständigheter; ty jordvärden och arrenden äro uppdrifne till en förut icke anad höjd, och skuldsättning måste blifva en följd så väl deraf, sorn af bondens tilltagande lyx i kläder och alla möjliga lefnadsförnödenheter, ehuru det icke kan nekas att ett mera sedligt lif på samma gång hos allmogen utvecklar sig. § 3. Näringar. Jordbruk och boskapsskötsel utgöra hufvudsakligen näringarne inom detta Län, som de sednaste åren haft att glädja sig åt goda sädesskördar, till följd hvaraf hågen för jordbruket öfverallt lifvats; och sedan ändamålsenlig dikning och mergling förbättrat åkern, kan man med visshet antaga att Länets redan nu betydliga sädesproduktion allt mer och mer förökes. Landtbrukskolan å Orup, som fortfarande rättvisligen åtnjuter allmänhetens förtroende, har i betydlig mån verkat jordbrukets framskridande. Enligt Landtmäteri-personalens för åren 1848 och 1849 aflemnade officiella redogörelse hafva under nämnde 2:ne år inom detta Län, der man i allmänhet förmodar all jord vara afmätt och skiftad, öfver 10,000 tunnland blifvit ånyo afmätte samt nära 36,000 tunnland skiftade. Från Länets hamnar utskeppades af spanmål Till utrikes ort. Till inrikes ort. Summa. Att exporten till utrikes ort år 1850 var mindre än den år 1849 härrör ofelbart af den omständighet, att koleran höll Malmö hamn spärrad i flera månader om hösten förstnämnda år, hvarunder i annat fall betydlig skeppning derifrån kommit att äga rum. Hågen för boskapsoch ladugårdsskötsel!! synes äfven vara i tilltagande och stamholländeriet å Jordberga kommer otvifvelaktigt att betydligt bidraga till hornboskapens förädling.