Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter hvad den hittills lemnade redogörelsen öfver fortgången af formulärarbetet gifver vid handen, är således en icke obetydlig del af de erforderliga formulärerna uppgjord, och bör man följaktligen kunna hoppas, att ej serdeles lång tid skall komma att förflyta, innan berörde arbete, om det fortfarande bedrifves med nit och drift, varder fulibordadt, samt att nya räkenskaper, i öfverensstämmelse härmed, al Kongl. Maj:t blifva fastställda. Sådant beror likväl i viss nion derpå, att vederbörande embetsverk och myndigheter m. fl., hvilka ega att öfver de uppgjorda förslagen sig yttra, utan obehöflig tidsutdrägt fullgöra sitt åliggande i berörde hänseende. Revisorerne grunda detla sitt yttrande pä det förhållande, att Kongl. Krigs-kollegium, som, jemlikt nådig befallning, " skolat utlåta sig öfver det af Kamereraren Spongberg i Augusti månad förlidet år afiemnade förslag till hufvudbok för Krigs-kollegium. hvilket förslag för sådant ändamål blifvit den 21 derpåföljande September bemälda Kollegium tillställdt, ännu den 1 innevarande månad icke med underdånigt utlåtande i ämnet till Kongl. Maj:t inkommit. § 3. Till upplysning om stats-verkets tillstånd på det hela, hafva Revisorerne, i likhet med hvad vid föregående statsrevisioner iakttagits, låtit upprätta hosföljande tvenne tabeller, hvaraf den ena (Bil. Litt. A.) utgör ett sammandrag öfver samtlige i 1860 års hufvudbok ingående medel och den andra (Bil. Litt. B.) innefattar redovisning för stats-verkets grundfond, hvilken äfven under revisionsåret förblifvit oförändrad och uppgått till 5,'.! 14,809. R:dr 45 öre ii.-iiit. Derjemte äro särskilda uträkningar uppgjorda öfver ordinarie statsregleringsfonden, stats-verkets inkomster, extra statsregleringsfonden samt Riksgälds-verkets fond (Bilagorna Litt. C., I)., E. och F.); hvarförutan jemväl meddelas nedannämnde redogörelse för förhållandet med vissa speciella delar af statsregleringen, nemligen: Restantier:
Sådant föranleder, icke blott vid Riksdagar, utan äfven vid Sockenstämmor, ständiga önskningar och anspråk, att de mindre betungade måtte, lika dela de mera betungades bördor. Men detta kan icke medgifvas, emedan säteriegaren betalt, för sin jord, högre köpeskilling, eller tagit henne i arf, för högre värde, i än motsvarande frälse-, skatteeller kronohemman, med lika af| kastning. Äfvenså är det med egare af annan frälsejord, ^ förhållande till egare af de mera betungade skattehemmanen. Äboer af kronohemman äro endast att anse för kronans arrendatorer, försäkrade att få sitta qvar, så länge slägten lefver, emot det lindriga arrendet af hemmanets grundskatt, eller s. k. ränta. De äro, på sitt sätt, bättre lottade, än skattehemraansegare, erne - Den 14 Januari. 163 ilan desse hafva, för att kunna friare dela hemmanet mellan barnen, eller sälja det åt oskylda, åminstone betalt den ringa skatteköpeskillingen till kronan. Serdeles är detta förhållandet, efter 1789, då Gustaf lil, genom Sin skatteköps-förordning, på kronans bekostnad, vedergälde BondeSt. för enväldets öfverlåtande, och då äborätten å kronohemman gjordes i värde jemnförlig med skattehemmans egande. För att hafva en större behållning, motsvarande det betydligare kapital, som blifvit utbetaldt, eller i arfskifte beräknadt, kunna de bättre jordnaturernas innehafvare icke, utan förnärmelse i sin eganderätt, betala lika hög skatt, eller utgöra samma besvär, som egare af mera betungade hemman, hvilka blifvit inköpta, eller tagna i alf för ringare kapital-värde. Skedde det likväl: så skulle, genom den lindring, som då förmodligen komme att tillskyndas den högre beskattade jorden, och den tunga, som lades på den privilegierade, den förra jordens värde ökas på den sednarés bekostnad, utan någon förskyllan af frälse-egaren, och utan någon förtjenst af skattemannen.
Vidare hafva, uti skrifvelse den 8 Januari 1845, angående reglering af utgifterna å riksstatens sjunde hufvudtitel, Rikets då församlade Ständer i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t ville till påföljande riksdag låta fullständigt utreda förhållandet med skogsplanteringskassans tillgångar och inkomster, samt hvad derutaf som tagits i beräkning för jägeri-statens aflöning med flere erforderliga omkostnader, och derefter till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om dessa statens inkomsters och utgifters uppförande å deras behöriga titlar; och har, i anledning häraf, Kongl. Majit i detta ämne hört Dess och Rikets Statskontor, som, uti afgifvet underdånigt utlåtande, upplyst: att den så kallade skogsplanterings-kassan tillkommit på grund af skogsordningen den 1 Augusti 1805, hvarigenom är vordet stadgadt, att hvad som kunde inflyta vid skogsförsäljning från kronans parker och allmänningar, äfvensom för mulbeten derå och uti böter för åverkan deruppå, med flera olika inkomster, borde särskildt samlas och redovisas, för att användas till utgifter för dessa skogars vårdande och skötsel medelst plantcrhagars inrättande för skogsväxters befrämjande m. m., hvilka medel skulle likasom statsinkomsterna af Statskontoret förvaltas; att sedermera genom Kongl, brefvet den 25 April 1826 vissa föreskrifter blifvit meddelade om ordningen för skogsplanteringsmedlens disponerande samt vidare åtskilliga speciella förordnanden gifna härutinnan, intilldess en närmare undersökning och åtgärd i afseende på kronoskogarnes bevakande och skogshushållningen ansåges nödig: att under den 15 Oktober 1828 Kongl. Majit i nåder anbefallt inrättande af ett Skogsinstitut för jägeri-betjenings bildande, äfvensom en kommitté blifvit tillsatt för ärendets vidare behandling, hvarefter genom Kongl.
Memorial uti dess närvarande skick, utan finge hemställa att berörde Memorial måtte läggas till Handlingarne. Ropades Ja och Nej. Deri 11 Octooer c. rn. 3i3 Grefve Cronhjelm : Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskälken täckte* inhemta, huruvida Ståndet yrkar proposition till bifall af Riddarhus Utskottets Memorial. Grefve von Schwerin '. Då frågan sista gången förevar, påminner jag mig, att äfven jag "hemställde, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition, att Utskottets Memorial endast måtte läggas till handiingarne, emedan när frågan förekommer otn instruction för RiddarhusDirectionen , tillfället alltid är öppet, att deruti göra de jemkningar, hvartill Ridderskapet och Adeln kan finna omständigheterna föranleda. Jag har från början betraktat saken såsom en opinionssak; men möter den svårigheter; finner Herr Grefven och LandtMarskalken det strida emot sin pligtkänsla, att framställa proposition, så vill jag för min del ej yrka derpå. Herr Grejven och Landt-Mariholken frågade, om Ridderskapet och Alein yrkade proposition till bifall af RiddarhusUtskottets ifrågavarande «* Memorial. Ropades starka Ja och Nej. Herr Hjerta’. Det är ganska ogerna jag nu går att yttra, hvad jag anser min pligt vid detta tillfälle fordra. Herr Grefven och Landt™ Marskalken har vägrat framställa proposition till bifall på Utskottets Memorial. 55 §. Riksdagsordningen innehåller uttryckeligen, att Herr LandtMarskalken äger fullkomlig rättighet lill en 314 Den 11 October e, m. Bailan vägran, när saken strider emot Grundlagarne. Det har mången gång utgjort ett ämne för mitt begrundande, huruvida detta kunde äga rum med något, som angar StandsOrdningarne. Med dem synes mig dock vara ett annat förhållande.
Så t. ex. häfva vi redan en hel mängd tjenstemän anställde vid elektriska telegraferna och utan tvifvel komma i framtiden jernvägarne att erhålla en betydlig stat samt till följd af samhällets fortgående utveckling, jemväl andra nya biträden till det allmännas tjenst att behöfvas. Skulle för alla dessa särskildta klasser af det allmännas tjenare en gemensam pensionsinrättning kunna åstadkommas, så skulle sådant tvifvelsutan blifva af vidtomfattande gagn. 1 samma mån Delegarnes antal ökades i en större scala torde pensionerna kunna förstoras, utan särdeles tillökning af Statsbidrag Rättighet att genom högre insatser kunna förskaffa sig högre och tidigare pension kunde äfven beredas; medlen i stället att utlånas i Diskonteringsväg kunde ingå till Statsverket, sorn gifva sina obligationer med en bestämd alltid säker ränta o. s. v. För att kunna närma sig ett så eftersträfvansvärdt mål, måste emedlertid en noggrann undersökning af det nuvartde pensionering3- väsendet cga rum, och ett förslag till den nya anstalten upgöras. Och i sanning det vore bra förvånande, om icke resultatet af ett sådant arbete åtminstone skulle komma att motsvara den relativt obetydliga kostnad, som för dess anställande kunde drabba Statsverket. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag hos R. o. Ad. vördsamt anhålla om återremiss af det nu förevar:de Utlåt. Hr Fåhrreus, Olof Imm. De förslag, som utgöra föremål för ifrågavar:de Betänkrde, synes mig kunna hänföras till de många, som i theoden låta ganska väl men i praktiken äro overkställbar, eller åtminstone icke verkställbar utan i förening med så' stora olägenheter, att de upväga de åsyftade fördelarne. Vore det fråga om att af nyo eller utan föregåenden ordna pensionsväsendet, eller om de redan befintliga pensionsanstalterna voro grundade endast på Statsbidrag, så kunde det väl icke vara två meningar derom, att ju systemet borde anordnas i helt eller gemensamt för alla stater och corpser; men förhållandet är icke sådant. De flesta embetsmanna-cofpser hafva redan sina särskildta pensionskassor, bildade hufvudsakligast genom einbetsmännens egna tillskott.
För mig är valet lätt gjordt, ty jag kan icke tro annat än att skolan är till för lärjungarnes bästa och icke Den 17 Mai* e. ra. tvertom. Derföre måste skolan lämpa sig efter lärjurigarnes olika behof af undervisning, äfven om detta skulle föranleda ökadt besvär för Hrr Kektorer. Jag yrkar fortfarande bifall. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag har begärt ordet med anledning af några yttranden af en ledamot, för hvilken jag hyser så mycken aktning, att jag icke kan annat än beklaga, att jag i denna fråga är med honom af olika åsigt. Gr. Hamilton har särdeles framhållit, att då det är Staten, som inrättar och underhåller skolorna, bör Staten äfven ega bestämma hvad lärjungarne der skola läsa. Ja väll Men hvad förstås då med »Staten»? Jo, så vidt jag vet, Konung och Ständer; just derföre hålla vi nu här på att bestämma hvad i våra skolor skall läsas. Frågan är den: bör Staten fordra af ynglingarne, att de skola sysselsätta sig 6 timmar i veckan med ett ämne, i hvilket, enligt de af Staten sjelf gjorda bestämmelser, ynglingen, när han kommit till universitetet, icke vidare behöfver aflägga något prof, så vida han icke vill blifva filosof eller theolog, — jag tror att denna fråga endast kan med nej besvaras.— Jag får här upplysa Frih. Alströmer, att min uppgift i förmiddags, att blifvande läkare icke numera behöfva läsa grekiska, är fullkomligt rigtig, hvilket äfven af härvarande universitetslärare torde vitsordas. Frih. Alströmer har ytterligare sagt, att lika gerna som grekiskan, kunde latinet borttagas från skolundervisningen. I detta afseende är jag af olika tanke. Latinet står nemi. i annat förhållande till vår civilisation; det utgör grunden för alla vesteuropeiska språk, hvilkas inhemtande derföre i hög grad underlättas genom latinläsandet, så man kan ännu säga att en viss bekantskap med romarespråket är nödig för hvarje bildad person; med grekiskan deremot torde detta icke vara händelsen.
Om således, på sätt jag tror mig i det föreg:de hafva visat, icke någon tillfredställande rättsgrund nu mera finnes för den föreslagna lagförklaringen och densamma icke heller är i politiskt afseende nyttig, eller synes vara upphöjd öfver allt sken af egennytta, samt derjemte skulle kunna föranleda oreda och trassel, och är fullkomligt öfverflödig, så kan jag för min del icke finna något skäl att bifalla förslaget, utan anhåller om afslag på Utsk:s betänk. Hr Coijet, Carl Äng. Julius: Jag har visserligen icke något att lägga till hvad Gr. Mörner anfört, och hvarigenom han i min tanka fullkomligen vederlagt LagUtsk:s resonnement; ty det är gifvet att dä 1845 års förordn. stadgar, att man och hustru hafva giftorätt till 1 hvardera i boet, så måste vid ett bos upplösning delningen derefter bestämmas. Vid en mängd fall, som inträffat i Skåne, har bodelning ägt rum efter 1845 års författning till £ åt hvardera makan. Skulle nu den lagförklaring komma till stånd, som bär blifvit föreslagen, så blir det nödvändigt att utgifva en ny lagförkaring deröfver, till bestämmande af huruvida alla de bodelningar, som under dessa år ägt rum efter den nya lagen, böra återgå eller icke. LagUtsk. resonnerar så, som om alla dessa bodelningar skulle hafva varit olagliga. Jag tror deremot att de varit ganska lagliga, och skulle för min del finna det mycket olagligt, om denna författning ginge igenom, i hvilket afseende jag åberopar de grunder, som af Gr. Mörner blifvit anförda. Jag anhåller lika med Gr. Mörner om propos. på afslag å detta betänk., ty genom detsammas 3158 Den 9 Februari f. m. antagande skulle uppkomma så mycket trassel och sä mycken oreda, att det blefve mer än svårt sådant utreda. O 'Hr Akerman, Fredr.:
Maj, nuvarande Secreteraren och Uppbördsmannen hos Lazaretts-Directionen fått sig tälagd en bestämd årlig lön af 1,200 R:dr, oberäknadt ersättning för skrifmaterialier, 33 R:dr 16 sk., samt i följd häraf ofvannämnde provision icke vidare kommer att af honom uppbäras, anser Utskottet Revisorernes ofvannämnde anmälan icke föranleda vidare åtgärd. Bih. lill R. St. (1841 års Rev. Ber. pag. 189. Förkl. 337) Revisorerne hafva yttrat, att Seraphimer-Ordens-Gillet, under hvars inseende samtliga Lazaretfen i Riket höra, med undantag allenast af SeraphimerLazarettet i Stockholm, skulle, såsom försedt med en talrik tjenstemanna-personal, utan olägenhet kunna öfvertaga förvaltningen jemväl af sistnämnde Lazarett, hvilken åtgärd sannolikt komme att medföra en icke obetydlig minskning uti de af Lazaretts-fonden nu utgående löne-utgifter. Enär Kongl. Lazaretts-Directionens Ledamöter icke åtnjuta något arfvode och genom den föreslagna öfverflyttningen till Kongl. Seraphinier-OrdensGillet af deras bestyr någon besparing icke torde kunna vinnas, sedan, på sätt ofvan är anfördt, Räkenskapsförare!] i stället för uppbörds-procent fått sig bestämd lön anslagen; så och då Läns-Lazaretten förvaltas af serskilda Directioner i hvarje Län, hvilket äfven synes kunna med Kongl. Seraphimer-Lazarettet iagttagas, samt., enligt hvad Utskottet inhemtat, fråga uppstått derom, att OrdensGillets inseende öfver sjukvårds-anstalterne i Riket skulle komma att upphöra, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Revisorernes ifrågavarande förslag icke måtte till någon åtgärd föranleda. g 89. (1841 års Rev. Ber. pag. 190.
Utdrag den 6 Februarii 1825. om ej mindre några inom Bonde-Ståndet väck» ta frågor angående jemkning i Stånds-privilegierna, än hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorda Motioner, af Herr Sillén , om jemkning af jordnaturen, och af Herr Friherre Cederström, om införande af en enda allmän Beskattnings-method , lämpad efter inkomsten; äfvensom rörande de hos BondeStåndet och Höglofl, Ridderskapet och Adeln uppstådde frågor om jemkning i Rusthållsoch Roterings-skyldigheterne; så hade, en* ligt ankomne Protocolls-Utdrag ifrån respeetive Med-Stånden, Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 30 Januarii förklarat, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln , som den 22 December afslagit tillförordnandet a£ serskildt Utskott för behandlingen af de inom samma Stånd gjorde förberörde Motioner, ej eller fann serskildt Utskott erfordras för pröfning af de inom Bonde Ståndet väckta frågorna; Högvördige Preste-Ståndet samma dag dea 30 Januarii beslutit, att Högvördige PresttjStåndet, som icke kunde instämma i BondeStåndets inbjudning, remitterade till Allmänna Besvärs, och Oeconomie-Utskottets förberedande åtgärd alla förut nämnde Motioner; jemte hvad i anledning deraf blifvit anfördt inom Preste-Ståndet, och Vällofl. Borgare-; Ståndet den 21 Januarii ansett samtlige Motioneme, jemte de inom Borgare-Ståndet gjorda tillägg och erinringar, skola remittera» JProt. Utdrag den 6 Februarii 182g. 31 till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet. Vid nu skedd föredragning af dessa handlingar, trodde Bonde-Ståndet sig finna, att Vällofi, Borgare-Ståndet icke meddefat nå. got direct svar på inbjudningen om tillförordnandet af ett serskildt Utskott, som dock utgjort enda föremålet för Bonde-Ståndets framställning; deremot hade Vällofi.
Friherre Åkerhjelm: Då Herr Hjerta varit frånvarande vid denna frågas prof - 124 Den i Februarii e. ro. ning, anser jag mig skyldig att för honom upplysa förhållandet härmed. Vid Lit. A gjorde Grefve von Fersen ett tillägg om kroppsvisitationer, och det var detta, Lit. A, som blef föremål för votering, och hvarvid afslag vann. Hvad angår undersökning hos personer, som förut blifvit straffade, så verkar det ej på rummen, ulan på personens förhållande. Hos en person, som förut hrutit emot lagarne, får visitation ske, ehvar han än bor. Det förra hafva Utskotten föreslagit, men ej jag; ty jag kan ej anse rummen brottslige, utan personen. Det är således emot honom, som denna föreskrift är riktad. För öfrigt är detta ordagrant enligt med nu gällande författning, och har i många år ägt rum samt icke förordsakat något klagomål, emedan man ansett, att den som en gång öfverträdt sin lagliga rättighet, hör träffas af strängare ansvar, än den som hållit sig inom dess gränsor. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag för min del har intet att invända emot en redactionsförändring, som närmare instämmer med min mening, än det förslag som förut af Friherre Åkerhjelm var uppgjordt; men jag anhåller att blifva upplyst om i hvilken dags Protokoll denna förändring blir upptagen; ty i fall förändringen skall ske på så sätt, att i föregående pleni-protocoll förslaget blir upptaget sådant sorn Friherre Åkerhjelm det nu, i följe Den i Februnrii e. m. af mine med fleres anmärkningar, förändrat, så komme åtskillige af våra anmärkningar ej att passa, utan synas olämplige. Jag gjorde då t. ex. den anmärkning, att obehörig person kunde, vid ett obetydligt ansvar af plikt, äga rätt aLt göra visitation utan att finna något hos en i skärgård boende person, till och med om denne vore upphöjd öfver all misstanke att befatta sig med lurendrägeri.
Sedan han slutat sin dans, taga återigen alla ihop och dansa en stor polska, som hastigt afbrytes af klämtslag från kyrkan, hvilka fortfara till aktens slut. Alla stanna och lyssna.) ALLA (under förvirring rusa åt dörren). Elden är lös! Elden är lös! TIONDE SCENEN. DE FÖRRA. PETTER (instörtande blodig och sönderrifven). PETTER. Till vapen! till vapen! INGRID. Heliga Guds moder! hvad är å färde! PETTER. Dalahöfdingen har kommit till byn och satt eld på alltehop de slagta folket som boskap derute! (skyndar ut.) 17 ALLA (störtande ut). Till vapen! till vapen! (Man ser genom fönstren och den öppna dörren hur lågorna flamma upp ur den antända byn.) ELFTE SCENEN. ABILGARD. INGRID. INGEBORG. Straxt derefter JÖSSE ERIKSSON (åtföljd af en skara knektar med dragna svärd). INGRID. Låt oss hasta till de olyckligas hjelp! ABILGARD (fattar Ingrids och Ingeborgs händer). Dröjen qvar, i himlens namn! min far? nej det kan inte vara möjligt! INGEBORG (för sig). Det var då ingen synvilla blott! JÖSSE ERIKSSON (i dörren ropande utåt). Ned med alla som sätta sig till motvärn! i fängelse med de öfriga! ABILGARD (slår sig för pannan). Ha! JÖSSE ERIKSSON (framträdande med sina knektar, studsande tillbaka vid åsynen af Abilgard). Abilgard! du här? ABILGARD. Ja, min far! JÖSSE ERIKSSON. Hvad har du här att göra? ABILGARD. Jag föröfvar inga illbragder, min far! JÖSSE ERIKSSON. Pojke! (till Ingrid.)
E t t folk, soiii förstår att offra något för sin tro och sin frihet, iniste väcka vår sympati, och sympatien vaxer till beundran, nar vi se, att det icke tröttnar i sin offervillighet. Men hvad skola vi saga om ett litet folk, soni i full afsöndring från det kiistna Europa, omgifvet rå alla sidor af inuhaminedaiier och hedningar, formått att under mer a n tzcseqz år bevara sin nationalitet och sitt språk och att rädda sin tro äfveii under frihetens skeppsbrott. samt att aldrig uppge kampen - aldrig förrän iiii. ' Detta ha georgierna gjort. Hela deras historia är berättelsen om eii fortgående strid &amp; ii mot perser, iiii mot turkar, än mot de vilda mongolerna. Ofta dukade de väl imder för öfvermakten, men afven under Islains inest fanatiska period, äfven sedan Persien ined våld blifvit omvändt till profetens lära, förinådde lians anhängare dock ej att förkväfva kristeiidomen i det lilla Georgieii. De braiide dess kyrkor, de släpade .tuseiitals af dess iiivåiiare i slafveri, och likväl förinådde de icke s % mycket soin att resa en moské i Tiflis ... Försök p&amp; försök gjordes, nien byggiiingen blef för llvar g å n i nedrifven, och så fruk tade voro dessa bergsbor för sin tapperhet, att fieiiden icke tordes drifva dein till det yttersta. E n del af landet kristnades af en kvinlig apostel, deii heliga Nina, som lefde iinder Dickletians tid. Folket var d % eldsdyrkase. Det tyckes Iia w r i t soin pradisponeradt för kristendomen, ty redan iinder Konstantin den store framträder landet soin kristet rike. Sedan dess - ocli det var icke i g %r, som vi veta - liar Geoigieli varit vår tros outtröttlige och stiindigt kampande förpost i östern. Riindtomkring afföllo de sinå, redan kristnade rikena, men Georgien stod fast.
Jag hade visserligen ej ämnat förlänga discussionen, i synnerhet när den, såsom nu, nått den fullständighet, som är behöflig för ett grundligt bedömande af saken; men då en värd Ledamot citerat mitt yttrande år 1818 i ämnet, och derjemte Friherre Adlerbeths instämmande deri, hvilket sednare påkallar en serskild uppmärksamhet, enär Friherre Adlerbeth , som lemnat ett saknadt minne efter sig, var en af de Ledamöter, hvilka skräfvit den Grundlag, hvarom vi nu tvista, så förtjenar utan tvifvel hans yttrade åsigt af saken att framläggas. FÖreskrifterne och gränsorna för utöfningen af Rikets Ständers granskningsrätt ligga i io5, 106, 107 och 98 §§. Grundlagen och 29 §. Riksdagsordningen. Enligt desse §§. ha Rikets Ständer praelitninariter öfverlemnat åt ConstitutionsUtskoltet undersökningen om de förhållanden, som kunna gifva anledning till anmärkning, eller fästa bindaöde kraft vid de anmärkningar, som från andra Utskott eller från Ledamöter af RiksStånden, 8o Den 17 Ju 1 i i f. m. till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas. Påföljden af denna pröfning äger Utskottet att bestämma, på grund af StatsRådsProtocollerne, hvilka äro ett depositum i Utskottets händer. Dessa påföljder måste blifva, antingen att Utskottet anser den gjorda anmärkningen böra hänföras under 106 §. och remitteras lill RiksRätt, eller under 107 §., då saken remitteras till Rikets Ständer, som pröfva, huruvida Rådgifvande Personalen bör skiljas från sina embeten, eller saken förfalla, och slutligen, att Utskottet ansett något kraf för en anmärkt åtgärd icke kunna göras, i hvilket sednare fall Grundlagen icke medgifvit någon påföljd å densamma.