Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den synes mig wäl ej till alla delar stucw enlig med Regerings Formen, men del allmänna behoswet fordrar, arc sädant beslut mäste rågås Likmo! ar dcn anmärkning Friherre LraLl gjort äswen rigkig och icke heller swär att sörena med Frrherrr lVlanuerdsim ' motion. C'N stor de! af de behof som genom bes willning siola syllSs äco upkomne genom kriget. Bewillningens fördelning i 2:ne artiklar nemligen, en stående bewillning och en krigsgärd i och för krigsbchoswen synes mig derföre wara ganska naturlig och sä godt som as sig sjelf göra sig. Det bör äswen ingen kunna hafwa någor deremot, emedan det i dek hela kan wara hwar och en likgiltigt under hwad titel han betalar, när i alla fall samma summa skall mgiswaö. Grefwe Os l.i (Zaröis. Instämmande med Hans Excellence Herr Grefwe kumi, i hwad han behagat anföra sä wäl i afseende pä Friherre iVlannsrlloims motion som Herr Baron 8wö!s derwid gjorda anmärkning utbeder jag wig allenast sä tillägga, atk jag i dag as M.ma skäl sein i gar tilstyrker denna motion, dä jag nemligen ej kan öswertyga mig det någon swensk individ» skulle wara beläte» eller något winna wid fortfarandet as den gamla bewillningm efter de grunder den warit fördelad. Detta mitt skäl förändrar ingen ring af Friherre Minnsrlleims motion ÄswenledeS sinner jag Baron 8rE's anmärkning gans ska riktig, och dä i alla fal! den tillkommande Be» willnings summan i s är skall ulga, blifwa derigenom Statens behof besörjde och Riksens Ständers bewillningsrätt ännu ytterligare bewarad. Hans Excellence Herr Grefwe Kuut K Utbad sig, att kill sitt förra anförande fä tillägga, att Fri, IL2L Den 22 December. Friherre
Jag vill medgifva dessa sin rättvisa andel; men den förnämsta orsaken till ropen om representationsförändring söker jag uti Regeringens oförmåga och uti bristande sjelfständighet hos R. o. Ad. Medger man dessa mina åsigter, mäste man erkänna, att representationsförändring ännu kan undvikas, om Regering och Adel uppfylla sitt kall. Jag vill ej uppehålla mig med undersökning af Regeringens felsteg; jag påstår blott, att de varit så stora och så många, att ett missnöje häröfver ganska naturligt skulle uppkomma hos r 3i8 Den n October e. m. Nationen. Svenska folket, missbelåtet med sin Styrelse, sökte ett correctiv häremot inom sin Representation. Bedraget uti dessa sina billiga förhoppningar, söker det nu utom Representationen det correctiv, sorn förgäfves sökes inom densamma. Della leder mig till min andia undersökning, hvarföre R. o. Ad. ej mera uppfyller sin bestämmelse. En lumpen rangoch titelsjuka är visserligen första orsaken härtill; men också har Regeringen förstått speculera derpå med en consequens, sorn varit önsklig och berömlig i alla andra saker. Patrioten har flitt namn af revolutionnär; blott hofmannen har fått namn af patriot, och så har det småningom lyckats Regeringen att borttaga all sjelfständighet, all egen tanka hos Rikets första Stånd. Adeln står numera isolerad från Nationen, endast stödjande embetsmanna-interesset. Den bar trott sitt kall uppfyldt med att blindt votera alla begärda anslag; ty ett undantag har det varit, då någon från detta Stånd höjt sin röst för folkets materiella interessen. Om R. o. Ad. vilja försvara sig sjelfva och Representationen, måste de återtaga den plats inom samhället, som de aldrig borde hafva förlorat; och ännu finnas elementer dertill. Adeln representerade fordom de höga sambällsdygdernas, kunskapernas, rikedomarnas, privilegiernas och bördens aristokrati; nu återstår blott den sednare, som utom sin materiel är af obetydligt värde. Adelns upphöjda plats inom samhället var fordom sjelfskrifven; den är nu djupt nedsjunken, men dess rol är derföre icke alldeles utspelad.
Bes v.- och Ekon.-UtsJcottets Betänkande N:o 118. 53 gom föra talan å verldsmarknaden. Dock med all den nylla, en mångfaldigare språkfärdighet må medföra för det kommcrciela lifvet, är väl ändå icke alltid gifvet, alt deri ligger något mer än ett lexikaliskt ordvetande, men väl deremot säkert, att, med hvad rikedom som helst af inlärda olikartade språkljud, ändå aldrig, såsom ensamt med det bestämda och kraftfulla romarespråket, skall någonsin främjas den tankekraftens skärpning och den viljans och flitens stålsättning, som särskildt för Statens värf och för Kyrkans erfordras. Också Grekelands vise och Judalandets profeter kände visst endast ett språk, och Cicero tvänne: och liera än tvänne utom modersmålet voro väl ej heller rätt kända ens af de yppersta bland Englands statsmän. Men hvartill gagnar då redan hos skolgossen en språkmångkunnighet, som dock ej väcker, men heldre förslöar hos honom kunskapshågen ? Eller hvarthän leder sådant, om ej alt bereda åt den reala linien en nära nog kommunistisk öfvervigt öfver den humanistiska? Derom vittnar ju också en redan beklaglig erfarenhet mer än tillräckligt, enär, i den mån lärjungarnes antal i skolorna förökar sig, tvärtom antalet af dugliga ämnessvenner så för Statens vigtigare värf, som för Kyrkans, alltjemt aftager. — Men oin dock del Svenska skolverket icke bör i sådan riglning framdrifvas allt vidare, utan fastheldre nödigt må vara, alt ännu äfven hos oss måtte finnas en klassisk lärdomsskola, sådan både Stat och Kyrka behöfva den, så må nu här äfven, i motsats till punkten c i Betänkandet, vördsamt föreslås, det mätte det latinska språket, i stället att än mera utträngas eller ända till den 5:te klassen uppskjutas, fastheldre återtagas att, redan från den läg sta klassen lill den högsta blifva i lärdomsskola!! det alla klasserna igenom ledande grundspråket eller skolans modersmål, samt att fortfarande förblifva det, så länge samma språk i sådan egenskap inom öfriga kulturstater i deras lärdomsskolor användes.
Ej må Sedel-Bank utgifva credit-Sedlar och in visningar å Rikets Ständers Bank tiil större sammantaget belopp, än som motsvaras af: i;o be - Bancooch Lag-Utikoiteni Memorial A'» 6. 7 hållningen i tless egna Cassör af Rikets gångbara mynt i Silfver eller Sedlar, 2:0 af återstoden å deposition i Rikets Ständers Bank, och 3:o af sådane Bolagets odisponerade tillgångar i Guld och Silfver samt hypothek, som i 6‘ §. omnämnas; Bankens egna Lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade. 9 §• Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditivr, må ej heller af Sedel-Bank ske till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad grundfond blifvit i Banken insatt. Alla för dylik upplåning utgifvande fordrings-bevis äfvensom depositions-bevis skola ställas till viss person eller Verk, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, ulan lill viss man och elter föregången anmälan i Banken. I händelse af roncurs, ege innehafvare af dylike fordrings-bevis, äfvensom deposilions-bevis, derföre pant icke blifvit ställd, ej rätt till betalning förr, än sedan, under Bankens utredning, alla inom nedan stadgad praescriptionstid anmälde eredit-scdlar och invisningar å Rikets Ständers Bank blifvit inlöste; men lyftning, emot ställd säkerhet, kan af Rätten, elter omständighelerne, beviljas. " • 1 10 §. Derest Sedel-Bank ej med Rikets metalliska mynt eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser dess creditsedlar, eller för biistande betalning återkomne invisningar, eller öfrige förbindelser af hvad namn de vara må, kan Bolaget ej tillålas alt Bank-rörelsen fortsätta; hvarom Konungens Befallningshafvande åligger alt genast utfärda Kungörelse.
Det lärer Bih. till R, St, Brot, 18/j.o. 5 Sami, i Afd, G Haft, 0 42 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N',o 12. således svårligen kunna bestridas, att inunicipal-auctoriteter, sammansatta af från alla håll inom Länen valda medlemmar, äro de ende fullt competente domare.” Härmed förenade sig Grefve Hamilton, Jacob, Grebst Hamilton, luigo, Friherre Klingsporr, Herr Edenhjelm, Herr Gripenstedt, Prosten Nibelius, Prosten Lindmark. Af Herr Grapengiesser: 'Genom underkännandet al Afdelningens förslag, att, då numera feni procent äro alt anse såsom laglig ränta, fyra procent å denna ränta hädanefter borde utgöra bevillningsafdraget å utlånte capital, som lemnäs mot 5 procents ränta, har Utskottet frikallat capitalisterne från indirect bidrag till staten. Denna omvårdnad att bereda capitalisterne fördelar på dc skattdragandes bekostnad, har Ulskottet gjort fullständig derigenom, att Utskottet uteslutit sista punkten af gällande Bevillniivgs-Förordningens 38 § och 1 moni., hvilket innehåller, att i io procents bevillning bör erläggas, då utdelningen af actie-bolag etc. öfversliger sex för hundrade. Medelst dessa tvänne beslut har Urskollet således befriat capitalisterne från allt bidrag till staten. För min del anser jag delta desto mera orättvist, som, i händelse vårt land skulle vara i den mest lyckliga och fördelagliga ställning, capitalisterne framför andra borde bidraga till statens upprätthållande, än mera nu, då tillståndet i landet är långt ifrån att vara fördelaktigt, hvilket bevises af den öfverhandtagande fattigdomen och nu mera, än någonsin förut, oförmågan att erlägga krono-utskylderne. Att vid en sådan tidpunkt befria deni från ail skatt till staten, hvilka i främsta rummet både kunna och böra utgöra den och hvälfva densamma på dera, som förut digna under skattebördans tyngd, anser jag vara i högsta grad stridande mot begreppet af billighet och rättvisa.
Att förlusten för ögonblicket blir högst kännbar för några af Rikets Provincer, såsom Blekinge, Halland och en del af Skåne, der, just med hänsigt till Bränvins-bränni igen , odlingen af Potatoes blifvit drifven ganska högt, och der den insamlade skörden, i händelse af ett förbud, måste lemnäs åt förrulnelse, eller rå förtäras af kreaturen: Att Bränvinet i hast stiger till ett ganska högt pris, 1 varigenom en obillig vinsr, utan all slags egen förtjenst, tillskyndas dem, som nu af denna vara innehafva lager, då deremot en Rättelser: Sid. 10, rad. 7, står; 24: läs: 25. — 142, rad. ij, står: Fortsattes justeringen ; läs: Fort sattes tten i sista Plenum den 2 dennes böljade justering. l?4> rad. iS , står; 29 sistl. November; läst 4 i denna månad. — 191, näst efter raden 12, tillägges; Upplä»:e föl jande : Decemberj en lika obillig förlust drabbar Consumenten t Att en Författning, som utan motiver, hvilka af det allmänna omdömet kunna godkännas, inskränker en fri utöfning af ;naturliga rättigheter, alstrar Lagbrott, och bidrager i sin mohn dertill , att Lagbud ej mera anses med den agt* ning, som närmast försäkrar om deras obrottsliga efterlefnad; Att de mångfaldiga föreskriftetne och lormer, vid verkställigheten af en sådan Författning , blifva för den enfaldige en sna» ra, uti hvilken kittslige ech spitsfundige Fiscaler finna ett ypperligt tillfälle att snärja mången i öfrigt agtningsvärd Medborgare: Och ändteligen, att den inkomst som till Stats-behofven blifvit påräknad af Panne-afgiften , försvinner , och på annat sätt, må hända med mera directa uppoffringar, måste fyllas. Om jag,genom dessa anmärkningar, dem jag anhåller måtte få åtfölja Herrar Sveden» hjelms och Flachs Memorialer till det Utskott, dit de samma komma att förvisas, varit nog lycklig att fästa Höglofl.
Den värde talaren har äfven funnit pensionsråtten nog högt tilltagen. Men R. St. beviljade vid sista Riksdagen åt Hofrättspresidenterna lika stor lön som den, hvilken nu blifvit åt Just.-Råden föreslagen, samt i följd deraf lika stor pensionsrält som den nu för Just.-Råden ifrågastälde. Om R. St. funnit dessa löner och pensions-belopp vara lämplige för HofRätts-Presidenler, som äro domare i 2:dra instansen, sä måtte samma löner och pensioner ej heller vara för stora åt Just.-Råden, sorn i högsta instansen döma öfver alla och jemväl pröfva de domar, hvilka af Hof-Rätterne utfärdas. Det är för öfrigt enl. min öfverlygelse ett stort misstag att göra en så betydlig skillnad mellan embelsmännens löner och pensioner, som för närvande eger rum i hänseende till Just.-Råden. Det är klart att, om denna skillnad är alltför slör, så nödgas embetsmannen, i anseende till sina familje-föi hållanden och sitt antagna lefnadssätt, alt, så länge som möjligt, upskjuta afskedstagande^ Hvad blir då följden? Jo! att embetsmännen sitta längre qvar än de sjelfve skolat önska och för samhället nyttigt är. Detta har föranledt andra samhällen att förklara, det embetsman kunna, när de hunnit till en viss ålder, 65 eller 70 år, åläggas att taga afsked med pension. Sådant har till och med blifvit stadgadt i fråga om domare. Att Sverige, längre än andra samhällen, skulle bibehålla gamla embetsman, kan icke annat än lända dem sjelfva till skada och det all6 H. 4 so Den 11 April f. m. männa lill mehn. Det är en klen hushållning alt dä fråga är om 800 R:dr för ett Jusf.-Råd se mera på dessa penningar än derpå alt Riket har fullt arbetsföre mån på så vigtiga platser. Man har anmärkt att utan Kongl. Propos. borde n ingen förhöjning i embetsmäns löner af R. St. beviljas. Frih.
Och det var för denna längtans skull, menar jag, som bror Ruben var det nyttigaste af alla mors barn. Tänk bara, då den äldste brodern hade förtjänat sina första slantar genom att ro en främmande öfver ån och kom och gaf dem till sin mor, utan att taga undan ett runstycke! Då såg mor så glad ut, att han svällde af stolthet och inte kunde låta bli att förråda hur omåttligt ärelysten han varit. »Mor, är jag nu inte lika bra som bror Ruben?» Mor såg pröfvande på honom. Det var som om hon jämförde hans friska, strålande ansikte med det lilla bleka ute på stentrappan. Och mor hade säkert velat svara ja, om hon kunnat, men mor kunde inte. »Mor håller mycket af dig, Ivan, men sådan som bror Ruben blir du aldrig.» Det var oöfverkomligt, det insågo alla barnen, och ändå kunde de ej låta bli att sträfva. De växte upp till duktiga människor, de arbetade sig fram till förmögenhet och anseende, medan bror Ruben bara satt stilla på sin stentrappa. Men han hade ändå försprång. Han var oupphinnelig. Och vid hvarje framsteg, vid hvarje förbättring, då det så småningom lyckades dem att bjuda mor ett godt hem och välstånd, så fick det vara lön nog för dem, att mor sade: »Ack, att min lille Ruben fått se detta!» Bror Ruben följde mor genom hela lifvet, ända till dödsbädden. Det var han, som förtog dödsplågorna deras udd, eftersom hon visste, att de förde henne till honom. Midt i den största jämmern kunde mor le vid tanken på att hon gick att möta lille Ruben. Och så dog hon, hvars trogna kärlek upphöjt och förgudat en stackars liten treåring. Men icke heller då blef det slut med den lille Rubens historia. För alla sina syskon var han blifven en symbol för det sträfsamma lifvet i hemmet, för kärleken till mor, för alla de rörande minnena från mödans och motgångens år. Det låg alltid något varmt och vackert i deras röster, då de talade om honom. Det var helg och högtid omkring den lille treåringen. Sålunda kom han ock att glida in i sina brorsoch systerbarns lif.
Och jag vågar således hoppas, alt delta Höglofl. Stånd, som af pligtkänsla och dess egen ära städse funnit sig manadt att upträda såsom grundlagens försvarare icke skall motsätta sig återremiss af nu förevar:de Betänk. Ehuru, såsom jag hoppas, jag nu har visat lagligheten af den motion jag framställt, vill jag dock i korthet anföra några andra skål, som i hög grad tala för densamroas bifallande. Betraktar man frågan ur ren kristlig synpunkt, år all tillämpning af strafflagar för religiös öfvertygelse rakt stridande emot Guds ord samt kristendomens anda och väsende, hvilket är klart för hvar och en, sorn varit fattad af en sann kristlig anda; och hvilket äfven af vår Frälsare blifvit högtidligen titlaladt, då han genom Aposteln Johannis säger: ”derpå skall hvar och en igenkänna alt J åren mine ”lärjungar, om J älsken eder inbördes;” samt vidare: ”den som ”säger att han älskar Gud, men hatar sin broder, han är en ljugare.” Härförutan förekommer, att ehuru trostvånget utur ingen synpunkt kan försvaras, är det så myckel otillämpligare och otillbörligare uti ett protestantiskt land, som protestantismens idé ytterst är
Till följd af den räntegifvare förunnade rättighet att få söka nedsättning i den vid skattläggningstiden åsätta ränta, hade en mängd hemmansägare om vinnandet af sådan nedsättning sig hos Kongl. Majrts Befallningshafvande anmält; men emedlertid och innan dessa frågor blifvit afgjordt, hade den rustningskostnaden efter markegång motsvarande vacance-afgifleu af de vid 1834 och 1835 årens roteringsförrättning till ordinarie indelnings utgörande upptagne hemman blifvit, vid debiteringen af 1841 års Kronoutskylder, hemmanen efterräkningsvis för sex år, från och med år 1835, påförd och efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut till uttagande fastställd. I anledning af dessa åtgärder blefvo hos Kongl. Maj:t af hemmansägare i Ramdala, Wallby och Winberga byar inom Ramdala socken, af Ronneby köpings samt Djupadahls och Högatorps ro. fl. jordägare samt af åtskilige hemmansägare i Bräkne och Listers Härad underdåniga besvär anförde, uti hvilka vederbörande anhöllo om befrielse från eller lindring i den retroaclivt påförde vacance-afgiften; och sedan Kammar-Collegium och Kammar-Rätten med infordradt underdånigt utlåtande inkommit, hade Kongl. Majrt, med gillande deraf, i Nådigt Bref den 23 Juli 1842 förklarat, att, vidkommande den af en del klagande yrkade befrielse från ifrågavarande afgift, så vidt den icke blifvit dem affordrad inom den for kraf af Kronoutskylder bestämda tid al tre år, frågan härom borde serskildt i laga ordning utföras, samt att hvad anginge åtskillige klagandes underdåniga anhållan, att den rote-vacance-afgift, som skulle utgöras, icke måtte på en gång de skattskyldige affordras, utan få utgå på det sätt, att ett års resterande afgift efterräkningsvis kunde, jemte det löpande årets, få erläggas, Kongl.
Landskapet visar sig på denna glasskifva mörkare och tydligare än för blotta ögat ungefär som på en målning, och färgerna på de omgifvande föremålen i rummet eller vagnen hjälpa dig såsom motsättning att lättare afläsa de speglade färgtonerna. Genom att flitigt iakttaga och anteckna kommer du till följande resultat: Det är i mars månad. Redan i Danmark spåras ett märkbart ljusnande, som du dock i det längsta söker tillskrifva landets ö- och slättbygdskarakter. I Tyskland bli färgerna torrare och mattare. I Tyrolen visar sig middagshimmelens blånad något djupare; eljes är allt brunt. Morgnar och aftnar äro färgstarkare än i Tyskland. Frankrike är i färger ett allenastående fenomen. Allt blir där smekande och violett. Till och med i middagstimmarna härskar det violetta. Vi känna igen det redan från sjuttonhundratalets målningar, men vore det endast konstnärerna som suggererade oss, skulle ett alldeles liknande landskap i en annan trakt, om viljan vore god, också kunna ses i samma ljufva färgspel. Det skall dock icke lyckas. De moderna konstnärerna ha till fullo uppskattat dessa franska färger. De lärde sig att älska dem och narrades slutligen också därigenom till alldeles vilseledande färgtolkningar af våra egna bygder. Venedig i snöyra visar i allo samma färgskala som Malmö i snöglopp. I Rom har himmelen något djupare blånad, och vid sidan af de skarpt solbelysta hvita murarna och det hvitaktigt soliga, i sig själft färgmatta landskapet verkar denna blånad betydligt djupare än den är. Vid Napoligolfen i klart väder mattas visserligen taflan af bergens och trädens hvitgrå lokalton, men hafvets blå lokalfärg och vattnets och luftens inbördes reflexer låta det försmälta i mildt blått. Synranden stöter mer och mer i skärt, och de många för ögat eller kikaren skönjbara ljusröda husen längs kusten bidraga härtill. Soluppgången och solnedgången ha ej längre Nordsjöns eller Östersjöns skrikande färgståt. Allt är lent och förtonadt och behagfullt. Nu har södern begynt, och det grekiska alplandskapet, det underskönaste af alla, reser sig i hela sitt allvar. Skogarna äro borta. Allt är endast ett öde och tyst mausoleum.
Län motion om contant ersättning till rotehållarne inom Kållands Härad, för vägrad utsyning å kronoparken Rådaås. (U. A.) Sedan Stats-Utskotlet, uti Utlåtande N:o 20, angående Kållands Härads invånares rättighet att erhålla utsyning på kronoparken Rådaås, hvilket Utlåtande är vordet af trenne Riks-Stånd bifallet, afslyrkt all åtgärd, i anledning af Fredrik von Zweigbergks från Skaraborgs Län, rörande ea sådan rättighets beviljande, väckte motion, så har bemälde von Zweigbergk, uti en ånyo inom Bonde-Ståndet vackt och till Utskottets behandling remitterad motion, äskat, att en emot förmonen af ifrågavarande utsyning svarande contant ersättning i penningar må rotehållarne tilldelas; men som, enligt hvad förstberörde af motionären åberopade Utlåtande N:o 20 utvisar, anledningen, hvarföre den ifrågasatte utsyningen å Kronoparken Rådaås ej kunnat af Utskottet tillstyrkas, varit den, att Kållands Härads invånares rättighet till en sådan utsyning icke funnits tillförlitligen utredd, anser Utskottet, såsom en ovillkorlig följd häraf, att någon contant ersättning för det utsyningen ej kan ega ruin, icke bör komma i fråga, och hemställer Utskottet således, alt äfven denna senare af Fredrik von Zweigbergk väckta motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 6 Augusti 1840. Slals-Utskollets Utlåtande, N;o 282. Ank. till Exp. Utsk. den 7 Augusti, kl. 6 e. ra.
1 öfverensstämmelse med denna åsigt och enär ett sådant, efter företagets omfattning och de härmed förenade betydliga kostnaderna skäligen lämpadt, understöd, i läll detsamma anvisades lill utgående utaf de medel, hvilka blifvit ställda till Kongl. Maj.ts Nådiga disposition för alt i allmänhet befordra verkställigheten af ifrågaställa sjösänkningsoch myrutdiknings-arbeten, skulle komma att för ett enda arbetes utförande medtaga 68 Stais-Utskottets Utlåtande N:o 158. en ansenlig del af sagde medel, finner Utskottet sig således ega skäl förorda den i förevarande motioner gjorda framställning om särskildt statsbidrags beviljande för meranämnde sjösänknings-företag. Dock anser Utskottet, med afseende å härvid förekommande förhållanden, della statsbidrags belopp kunna och böra nedsättas under hvad motionärerne föreslagit, eller till en summa af 60,000 R:dr R:mt, hvilken något understiger hälften af de beräknade kostnaderna. Likaså föreställer sig Utskottet, att vederbörande hemmansegare, i anseende till betydligheten och beskaffenheten samt värdet af den jord. som genom ifrågavarande vallenaflappnings-företag kommer att försättas i odlingsbart skick, skäligen kunna och böra åläggas att lill staten återbetala hela det för detta företags utförande dem utaf allmänna medel tillerkända bidrag. Utskottet får alltså tillstyrka och hemställa, 43:o. alt Rikets Ständer, för sänkningen af sjöarne Kolsnaren och Wiren i Södermanland, mätte, under samma vilkor och förbehåll, som i afseende på andra för vattenallappnings-arbeten vid innevarande Riksdag anvisade medel varda stadgade, bevilja ett låneunderstöd af 60,000 R:dr Runi.
För åtskillige Orsaker Utgifter: Aflöning och Pensioner Uppfostringslijelp Understöd för Sjukvårds-anstalterne . Underhåll FörmalningsMaltoch Bryggnings-Kost nader Medicamenter Beklädnad Ved, Ljus och Olja Nybyggnad och Reparationer Köpeskilling för inköpte Fastigheter . Brandförsäkrings-Afgift Ränta a Lan . , ■ , 5 , , Reseoch Tractaments-kostnader Inventariers upphandling Diverse Utgifter S: Balance till påfölj ande året Behållningar i Contant samt spanmål och Proviant-persedlar I likhet med hvad 1835 års Revisorer yttrat, rörande OrdensGillets skuld till Kuopio Läns Lasarett, 292 R:dr 27 sk. 9 r:st., anse nu församlade Revisorer att samma skuld bör, på förut upptagne skäl, afskrifvas ocb hvarom Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet jemväl, uti dess den 6 Februari 1836 till Kongl. Maj:t afgifne utlåtande, gjort underdånig hemställan. Vid genomseende af Laneoch säkerhets-handlingarne hafva Revisorerne funnit allt i behörig ordning. Stockholms Stora Barnhus. 1834 års Räkenskaper hafva uti Kongl. Kammar-Rätten blifvit reviderade, utan anmärkning, men å 1835 års Hufvud-Bok, som dit ingått den 31 nasti. Maj, saknas anteckning att dylik granskning ägt rum. Inrättningens inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balance från föregående året: Inkomst: Diverse smärre Inkomster, såsom Kortstämpel-afgift, Burskapsmedel m. m. 5,773:16. 11. 6,508:16. 11. S:r 116,141:34.11. 111,218:29. c. Balance till påföljande■ året: Skulder till diverse Credit. Balance från föregående året: Utgift: Reseoch Transportkostnader 584: 641:45.