Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De kostnader, som deraf äro en följd, inser en hvar mäste vara betydliga; att Kongl. Maj:t velat åstadkomma denna nödvändiga öfning utan ökade utgifter eller anslag, synes mig, långt ifrån alt icke af representationen förtjena att gillas, deremot böra påkalla dess erkänsla. Förekommen af Friherre af Tibell rörande hvad angår besvarandet af anmärkningarne emot planerandet af exercise-fälten, gratificationer till KrigsCollegii Embetsman, uppbyggandet af Pavilloner för Kongl. Maj:t å Lägerplalserne, tractamenten för Staber samt öfrigt Befäl m. m. får jag blott rörande desse detaille-frågor förena mig i de upplysningar han lemnat. Beträffande åter att PassevolanceCassan beslridt kostnaderne för aila dessa uppräknade fallen, får jag dervid erinra, att genom de 1812 ingångne PassevolanceContracten ingenting blifvit eller kunnat blifva stadgadt, sorn hindrar Kongl. Maj:t alt utöfva Dess höga lätt, att, efter Truppernes olika behof af öfning, använda de dertill bestämde medel, antingen lill RegemenlsMötens eller stora lägers hållande. D e n 26 O c t o be r f. ra. lot Utdrag af MötesPassevolanceContractet vid Cavalleriet, §• ”1:0 Rusthållavne äro hädanefter befriande ifrån att med möteskost elier dricks”penningar förse Ryttaren, eller utfodra ”Ryttarehästen vid Regements-, Compagnie”e Iler Corporalskaps-möten , eller hvad sam"ling sorn hälst af manskap eller hästar; ”de vanliga ådermöten, sorn höst och vrår ”hållas, härunder dock icke begripne; äf"ven skola de från allt transporterande **af de härtill behöflige persedlar vara oe”friade. ” ”5:o
I underdånig skrifvelse af den 18 November 1854 anhöllo Rikets Ständer, alt Eders Kongl. Maj:t måtte vid den definitiva regleringen af Elementar-läroverken taga i öfvervägande, huruvida de så kallade Pedagogierna eller mindre .skow 28 Bil. Jt/i 7 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1836. ]or i åtskilliga af rikets smärre släder må kunna sättas i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk. Denna Rikets Ständers anhållan grundade sig på hvad Rikets Ständer inhemtat, att Pedagogierna i sjelfva verket äro att anse såsom beroende al statsanslag, hvarmed de till största delen i äldre lider blifvit försedda, ehuru deras verksamhet aldrig genom någon offentlig stadga är vorden ordnad, och att de hafva i vissa städer utvecklat sig till nära likhet med Elementar-läroverk, i andra åter närmat sig till eller blifvit förenade med folkskolan. Dessa Pedagogier åtnjuta till största delen statsanslag af spanmål, indelta räntor, omedelbart från statsverket utgående penninge-anslag, samt ersättning för djeknepenningar. Då slaten icke genom annat än tillfälligt understöd bidrager till folkskolornas uppehållande, så kunna de till Pedagogierna gifna anslag icke vara att anse såsom bidrag för dessa skolor, utan åsyfta beredandet af tillfällen till undervisning utöfver del omfång, hvartill folkskolan sådan meddelar. De måste anses tillhöra Elementar-läroverken, och detta så mycket mera, som, om de åsyfta bibringandet af de kunskaper, hvilka behöfvas för borgerligt yrke, men icke tillhöra tillämpningsskolan, detta bibringande af kunskaper åligger Elementarläroverken. Pedagogiernas verksamhet torde då ej heller kunna lämpligen ordnas på annat sätt, än alt de upptagas bland Elementar-läroverken och i alla hänseenden ställas under de för dessa gällande föreskrifter. Om detta sker, så har derigenom undvikits den svårighet, hvarom jag i det föregående haft nåden nämna, att inskränka de bildningstillfälien, hvilka staten redan erbjuder.
Försäliningsmannens ärö,räkning, som, jemte qvittencerne a detz gjorda penninge-lefwerering, insändas till Lands-Contoiret inom den l z-de derpå följande Januarii, till hwilken tid all återstod för salda Chartor ofelbart stall wara i Ränterlet ever hoS Häradsfogden i Orten lefwererad. I annor händelse och derest någon uraktläter fä wäl fullgörandet häraf, som att till utsatt tid insända ärsräkningarne, stall sadant anses, som hade han försäldt allt det Stämplade Papper, han emottagit, samt i följd deraf, såsom tredffande med venningarnes astämnande, genast af Konungens Befallningshaswande tillhällas, att betalningen derföre erlägga och annan Försäljningsman i stället förordnas. Om HäradShöfdingar och Bergmästare åstunda, att pa Credit undfå Stämpladt Papper, som wid 2976 Den rZ Augustt. wid Embets-utöfningen erfordras, stola de derom hos Landshöfdingen i Orten sig anmäla och lämpelige qvantiteter deraf erhålla emse afgifwande striftelige förbindelser; ägande ofwannämnSe Einbetsmän, att-till godo njuta försäljnings-procent och lika med andre redogörare, balancera, hwad de w:d Inventeringen hwarje ar, kunna hafwa i behåll af det Stämplade Papper de, efter reqvisitioner undfätt. Lands - Contoiren » Riket stal! det åligga att öfwer werkställigheten af hwad i denna §. förordnadt är, halla noga och uppmärksam tillsyn, samt til! den ändan föra ordentlig Antecknings, Bok, ej mindre öfwer inläggningar och utläggningar af Stämpladt Papper i Landt-Ranteriet, der Papperet fa bör fortvara», att det pä iuret sätt stadas, än med Räntemästare och hwarje Försäljningsman inom Länet, öfwer hwad han undsätt och betalt, samt emottaga och i Ränteriet förwara de förbindelser, som
Häröfver }?ttrade Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i dess afgifne Betänkande i ämnet den 9 September 1809: ”Att Utskottet, som tagit under öfvervägande, hvad 6 och 8 §§• i 2 Capitlet af 1766 års Kongl. Fiskeri-Ordning derom föreskrifva, jeni tordt med Kongl. Stadgan och Reglementet för Nordsjö-fiskerien samt salterien i Götheborgs och Bohus Län under den 21 Juli 1774» väl funnit innehållet af berörde §§., hvar å sin sida, halva till afsigt att utstaka en medelväg emellan strand-egaren och de personer, som, jemte honom, bunde idka strömmings-fiske, hvilket syftemål Utskottet äfven ansåg böra iagttagas så noga, sorn enskildes egentliga rätt och det allmännas nytta fordra; men att samma §§. i sina förordnanden från hvarandra afveko i så måtto, att 6 §. i allmänhet tillägger jordegaren enskild fiskerättighet, så långt dess landgrund räcker, jemväl vid öppna hafsstranden eller der ingen skärgård är, samt utom skären, hvaremot 8 §. endast medgifver landegaren i der upräknade orter efter vanligheten det företräde att vid öppna hafs-, skogs-, bergsoch sten-stränder tvänne dagar i veckan draga lörsta notvarpet; äfvensom att, genom den i 6 §. upptagne benämning af landgrund, hvars sträckning borde utgöra gränsen för jordegaren» enskilda fiskrättighet, icke nog tydligt sjmtes vara bestämdt, huru långt det enskild ta området skulle från stranden utgå.
Om elbdmåba inträffar, afräfnaS toib tareriitgett ben bet af l)iifet, font är uppbräiib, ort), i fatt t)da l)iifet brunnit, uppfattad enbaft tomtend märbe, änba tillbeft f)ufet åter blifwit nppbpgbt. fyör werfftälligljeteit bärof, åligger bet ej iitinbre allmänna 33rattbjiobd 107. öfter flittab tarning, åligge £areringd SSefattningdlmfmanbe inom åtta bagar berefter infänba. ©m ett allmän |Jräfniugs~€ommittc i Ijmarjc Cäit. §. 109. $or att granffa tareringarne å näring, rörelfe ocb löne {Detina Committé flätt beflå af Sanbdl)öfbingen, font meb röfträttigffet förer orbet, fantt Xjugit Sebamöter, fjwilla Sattbd£)öfbingen utfer blaitb be af £are* tingd*@ommittéerne föreflagtte nteblemmar, nteb $t>ra af fjwarje flåitb od) elaf; ^roarmib SSemtllntngösftörorbning 1855. 73 Ifmarmib iafttaged, att icfe flere från en féommitté fallaö, än (Sommittéerneé antal bet mebgifmer, få att en ctrculeranbe orbnigg ©omuiittéerne emellan, få mibt ftg gora låter, följed. §. Hl. Sanbö*Äamereraretr flad, fåfont* allmänt ombub, ocl) för att mebbela upps tydningar, mara tillftäbeö, utan röfträttigfjet, men meb ftylbigljet att anmärfa, l)urttmiba Äronatté rätt mib Sareringarne blifmit iafttagen. §. 112. ^röfningö
N:o 500, StatsUtskottels Utlåtande öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 357, oni redogörelsen för de till veneriska smittans hämmande anslagne medel. é JJ:o 598, StatsLagoch Ekonomiutskottens öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 4971 om disposition af Ekskogarne, N:o 23O) Lagoch EkonomiUtskottens öfver anmärkningar vid Betänkandet N;o 148 om Sjölagens öfverseende mm, Och lät BorgareStåndet vid dessa Utlåtanden bero. S. D. Följande Utlåtanden föredrogoi å nyo och biföl let: låa Prat. Utdr. d. 19 Nov, zgsj. N:o 591, Statsoch Ekonomiutskottens iifver ater, remissen å EkonomiUtskottets Betänkande N:o 172 om nedsättning af Lotsoch Båkafgifterne fdr ångfartyg med flera. N:o 59g, StatsBevillnings-och Ekonomiutskottens i väckt fråga, om rättighet fdr Herjeådalens allmoge alt tullfritt få hemta Salt från Edrås kopparverk i Norrige., N:o 601, StatsUtskottets Memorial angående förändring i nu gällande föreskrift om allmänna Indrag* ningsstatens utgifvande af trycket. N:o 213, EkonomiUtskottets i fråga om tiden fdr bortvandrande personers afförande ur husförhörslängderne.
För sådant ändamål skall Nordisk revy söka att med lif och värme, fritt och oförbehållsamt, med allvar eller löje debattera förnämligast dagens frågor och företeelser på litteraturens, konstens, politikens o c h de sociala frå- gornas områden. De hittills utkomna häftena vittna godt om redaktionens bemödanden o c h innehålla flere intressanta bidrag. Tidskriftens årspris är 10 kr., o c h utgifvas i regel 2 häften i må- naden. Svensk Tidskrift, utgifven af docent F. v. Schéele i Upsala, utgifves äfven under 1895 efter oförändrad plan, och redaktionen har i sin anmälan på följande sätt formulerat sitt program: » Redaktionens energiska bemödande skall fortfarande blifva att låta tidskriften, i ordets bästa bemärkelse, följa med sin tid. Åt det lösliga och » pikanta » skall ingen plats lämnas, men lika litet åt det, som man kan ha någon rätt att i förklenande bemärkelse kalla » akademisk! ». Till formen lättlästa o c h så vidt möjligt är korta artiklar med allvarligt innehåll, som går rakt på sak — det är och skall blifva tidskriftens sträfvan. » Tidskriften utkommer med 10 häften om året, hvardera omfattande fyra tryckark i stort format, till ett prenumerationspris af 10 kronor. Öppet bref till Sveriges kvinnor om behofvet af en allmän svensk kvinnoförening, af Nanny Palmkvist, är titeln på. en liten broschyr, som vi i dagarne fått oss tillsänd. Den är väl värd att läsas af alla för kvinnans andliga utveckling o c h frigörelse nitälskande män och kvinnor. Den är måttfullt och varmt skrifven, om än i språkligt hänseende ej fullt mönstergill — ett fel, som likväl betyder mindre i ett fall som detta, där känsla för o c h tro på den sak man förfäktar, betyda, snart sagdt, allt. Vi kunna därför med full trygghet rekommendera fröken Nanny Palmkvists lilla skrift och till denna vår rekommendation foga den önskan, att rätt många bland Sveriges tänkande kvinnor må besjälas af samma entusiasm för kvinnornas sak, som så helt gripit författarinnan. Vi kunna ej afsluta yår korta anmälan på ett lämpligare sätt än genom att anföra några rader ur broschyren.
Borgenärer, hvilkas fordringar äro äldre än det upphäfua eller återgångna ackordet, återinlräde uti alia deras rättigheter emot gäldenärens person, men till konkursboets tillgångar hafva de blott rätt i förhållande till sådant belopp af deras styrkta och godkända fordringar, som, efter erhållne utdelningar, slår åter att gälda. Hvad i denna art. stadgadt blifvit, galle äfven i det fall, att, utan upphäfvande eller återgång af ackordsaftalet, gäldenären råkar i nytt obestånd och för andra gången varder i konkurstillstånd försatt. 3:dje Sect. Om nfslutande af konkurs för bristande medel. 527. Hafva före ackordsfastställelse eller inträdandet af borgenärernes bolagsförening (1’Union), vid hvilken tidpunkt af konkursen som helst, konkursåtgärderna måst inställas för bristande tillgångar till derför nödiga utgifter, må handelsdomstolen, efter inhämtadt yttrande af referenten, kunna, jemväl å embetets vägnar, hesluta oeh afkunna: att vidare behandling af konkursmålet upphörer. Har sådant utslag blifvit fälldt, medföre det den verkan, att hvarje borgenär åter inträder i utöfningen af sin enskilda rätt emot gäldenären, så emot person som emot egendom ; dock må verkställighet af slikt utslag hvila, tills en månad efter afkunnandet förflutit. 528. Gäldenären, eller eho saken rörer, vare ohetaget, att, under den i nästföregående art. utstakade tid, hos handelsdomstolen begära återkallelse utaf beslutet om konkursens afslulande; dock åligge den, som sådan återkallelse söker, att antingen styrka, det tillräckliga tillgångar finnas för konkursmålets fortsatta behandling, eller ock att derför nedsätta hos sysslomännen så stort belopp, som pröfvas nödigt. De kostnader, som för konkursboet uppstått lill följd af de åtgärder, som i kraft utaf föreskrifterna - Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse. 65 terna i nästföregående art. kunna blifvit vidtagne, vare ock sökanden pligtig att på förband godtgöra. 4:de Sect. Om borgenärernes b o lags förening (de 1’union des creanciers). 529.
— Diverse inventariers inköp och underhåll, skurning, sotning, annons kostnad, m. fl. utgifter 25: 8. — Summa 1,289: 18.— § 12- Beträffande utspisnings-staterna för värfvade regementena, inhemtas af Kongl, brefvet den 19 Juli 1855, att sedan Kongl. Krigs-kollegium, med anledning af erhållen nådig befallning, till Kongl. Maj:t öfverlemnat dels förslag till gemensam spisordning för värfvade arméen samt uträkning öfver portions-värdet i enlighet dermed efter 10 års medelpris, dels äfven, såsom alternativ, serskild uträkning jemväl efter 10 års medelpris öfver portions-värdet för Lif-gardet till häst, såsom det i Kongl. Kollegii tanka bäst provianterade regemente, jemte kalkyl öfver provianterings-kostnaden för värfvade arméen, med tillämpning af gemensam spisordning enligt ofvanberörde 2:ne underdåniga förslag och beräkning af styrkan vid de olika regementena efter förhållandet år 1853, af hvilken kalkyl visade sig att, ehuru såsom tillgång beräknats icke blott ordinarie stats-anslaget. till värfvade arméens underhåll, utan äfven såväl det högsta belopp, som af extra medel dittills för berörde ändamål beviljats, som ock de af Rikets Ständer härför vid 1853—1854 årens riksdag anslagne 10,000 R:dr, en brist likväl skulle uppstå af 69,991 R:dr 14 sk. vid tillämpning af den utaf Kongl.
Ning genom miKtag här blifwit gjord, dä ben egente» ligen blott gäkt derpä ut, att äfwen benna § i den iO?de bord? utredahwarl äfwen Grefwe 0« la stio instämde. 7 § tMS. 8. §. Grefwe Oe la 6s röjeWid benna § fär jug förnya mln anmärkning rbrandt onb» diabeten af Utländska MinistraraflägSnande ifrän Konung i»ival. Oe kunna lika wäl, om de det sika, hajiva mflyielse när de wistaxä lo milafständ, som Deir 18 lvctobor. som ! Huswudstadm. För öfrigt instämmer jag i ^or« gare^och ^onde - StändcnS anmärkning rörande trunp, rS sammandragning kring Riksdags - Orten. Jag finner ej att det skäl Eonstitutions »Utskottet hämtat af 14 Z:s i Regel i,rgS» Formen innehäll, blifwit rätt kämpadt. Herr ? nsijmnn: I deni!a sistnämnde frä, ga förenar jag mig till alla delar med Grefwe ve la 6arclie. En föreskrift mot truppers sammankallande omkring Riksdags - Orten, finner jag ej stridande mot Regerings »Formen, eller ledande till inskränkning! Konungens magt öfwer Armvcn. Trupperfränwaro jfrän RiksénStändersamlingSort synes mig ödra bidraga till köld och lugn i deras bfwcrläggningar. HanExcellenee Herr Grefwe kuut si och Herr K 0 t kliesi conformcrade sig med Herr kLsilman. Friherre kl annsrkeim: Jag är vlksä af ben tanka att främmande Ministrar kunna, e, huru skiljda ifrän Riksdag-orten, finna utwäg att hafwa inflytelse pä Riksdags, ärender.
Innan ännu Bergklint, som en tid bortåt ensam fortsatte guldmakeriet, till sin olycka indrogs i grefve Muncks process, begynte hans mästare, Nordenskjöld, att oroligt gå och komma, och försvann slutligen i fjerran land under fullföljandet af stora filantropiska syftemål. Än apostel för den nya läran i London och Paris, än, i likhet med Svedenborgianaren Wadström, hänförd af de frihetsidéer, hvilka blefvo begynnelsen till neger-racens befrielse, ingick han i kolonisationsföretaget på Sierra-Leona-kusten, der han omkom 1793. Bergklint lifnärde sig med barnundervisning, glömd och fattig, efter så stora ansträngningar för mensklighetens väl. Vidskepliga seder och bruk. Menniskan eger, sig sjelf lemnad, en förkärlek för det öfvernaturliga och oförklarliga, som blott upplysning och ännu mer religion förmår förtaga. Densamma utgör utan tvifvel förnämsta grunden för den mängd vidskepliga, förnuftslösa och underliga plägseder och förhållanden, som ännu förefinnas, särdeles bland allmogen, i vissa landsorter. Det mesta skrock hvilar dock derjemte på en historisk grund, och har oftast sin källa uti förut inom landet rådande gudaläror, ty merändels blir en äldre, utrotad religions satser och heliga bruk ämnen för skrock och vidskepelse bland en yngre läras bekännare. Helighållandet af vissa träd och växter är sålunda en lemning af de forna jotnarnes druidkult. Bland heliga träd, hvilka man ej vågade fälla, voro de, särdeles i södra Sverige, på gamla ättekummel ofta växande vårdträd, isynnerhet hagtorn, almen och flygrönnen. Den som nedhögg ett sådant vårdträd, troddes blifva straffad med lamhet eller någon annan sjukdom, hvarför de, ända in i senare tider, äfven på skoglösa orter aldrig fälldes. En smålänning, som, i början af detta århundrade, händelsevis råkat att af misstag nedhugga ett dylikt träd, trodde sig ha gjort så illa, att han af förskräckelse blef stum för hela sin tid.
Lena jemnt haft pengar, jemnt köpt allahanda af «knallar» och alltid belalt, om icke just den gången hon tagit varan, så åtminstone när hennes kringvandrande björn kom nästa gång tillbaka, alltid gått till alla marknader i staden, och der för hvarje gång alltid köpt något «grannt», så hade hon nu ändå ett par års löner innestående hos patron! Gunnar var således nästan tröstad öfver sitt nödtvungna äktenskap. Dessutom vänjer man sig snart vid sitt öde i ungdomen, och smyckar det då med alla de blomster, som inbillning och hopp kunna sammanleta, och finner först fram i tiden, smått efterhand, huruledes dessa blommor aldrig slagit ut, äfven om man någon gång varit så lycklig att få se dem knoppas. Nu stundade den fjortonde Mars, denna flyttningsperiod då mången lemnar de larer och penater, som skyddat dem i det huset, för att söka andra dylika i andra hus; ty i vår tro stanna dessa vid tomten och begifva sig aldrig ut på tåg. Flyttningsdagen var på en onsdag, och redan den föregående lördagen hade Gunnar och Lena ställt om, att deras flyttsaker kommo till torpet, samt hade ämnat bedja sig lof att tillika med Bengt få gå dit på söndagen, för att sätta litet i ordning, helst det folket, som skulle flytta derifrån, redan begifvit sig bort. Men när söndagen kom, mådde Lena illa, sade sig hafva ondt i hufvudet och nödgades lägga sig, så att Gunnar och Bengt gingo allena. – Ack hvad du får det präktigt och galant här i Vika – sade Bengt, under det de höllo på att städa in det nya bohaget i den nya, vackra, rymliga stugan. – Här kommer du ju att bo, ända som en prins. Här har du ju båd’ stufva stor och grann, och slaskekök och så den lille vackre kammarn der, på andra sida i farsta,23 och så den lille trädgåln, och skogen och änga, och hela stora sjön framför sig, och gälena der på andra sidan. Och så’na rara fähus och allt! Minns du hur du sörjde i förstene, då före jul? Ja, de’ va’ visst att sörja för!
Jag vill härtill lägga, att uti promotorialmål och lagsökningar måste skuldsedlar ofta medsändas å högst betydliga belopp, hvilka genom Iandssekreim mäste indrifvas och sålunda öka hans ansvarighet, och davi tillförene hos desse embetsman sett balanser, och sådana lära väl icke hädanefter uteblifva, tror 1 II, 9 130 Den 4 December. jag det icke vara hvarken rätt eller omtänksamt att påbörda landssekretme dylika bestyr. Jag har mig visserligen bekant att, i några af de folkrikare länen, promotorial-ansökningar mottagas och besörjas af landssekretme, och med anledn. häraf väntar jag mig det inkast, alt då det der låter sig göra, skulle det i de öfrige länen vara mindre omöjligt, men häremot får jag erinra, att så länge en slik skyldighet icke genom en lagbestämmelse är landssekrelme ålagd, är äfven antalet af dylika ansökningar hitintills högst ringa, men skulle blifva legio om motionen bifölles. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag på det högsta afstyrka Hr Hammarbergs ifrågavar. motion. Gr. Sparre, Erik: Jag skulle tro, att R. o. Ad. under denna långvariga diskussion fält tillräckligt höra tankar yttras för och emot den ifrågavar. motionen, hvilken, då den engång blir föremål för behandling af LagUtsk., der det finnes ledamöter sorn äro jurister, blir, enligt min tanke, ganska hastigt expedierad. Jag har i mina händer ett, i anledning af då väckt motion i enahanda syftning, LagUtsk:s vid sisth riksdag afgifne betänk, och hvarur jag anhåller att få uppläsa följande: ”Men då denna förmän icke kunde anses motväga den olägenhet, som uppkommer deraf, att K:s Bef:de blefve besvärad med enskilda bestyr, främmande för deras egentliga embetsbefaitning och underkastade en ansvarighet för medel, som desse embetsman icke skäligen böra åläggas, tvekar icke Utsk. att tillstyrka, det mätte ifrågavar. framställning icke bifallas.”
Omkostnaden för uppmuddringen af nämnda å emellan Fors och Svanå bruk skulle enligt dessa mäns intyg uppgå till 93,135 R:dr R:mt; hvadan den således belöper sig till endast 21 R:dr 81 öre per tunnland, ett belopp, som säkerligen icke kan anses högt, då man betänker att dermed en i dess nuvarande tillstånd obrukbar, men till sin naturliga beskaffenhet god mark af ofvannämnda vidd kan förvandlas till bördiga åkerfält. Men detta mägta ej de enskilda delegarne verkställa; de förmå knappast utgöra sina utskylder till Staten och kommunen. På de grunder, jag ofvan anfört, får jag vördsamt anhålla, det Rikets Höglofliga Ständer måtte för sänkning af Wagnsån i Westor Fernebo socken af Wagnsbro härad och Westmanlands län bevilja ett statsanslag utan återbetalningsskyldighet, stort 93,135 R:dr R:mt. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott auhålles vördsamt; och vill jag ombesörja att de för ärendets pröfning nödiga handlingar inkomma till Utskottet från Kongl. Svea Hofrätt, der de äro med anledning af en rättegång. Stockholm den 15 November 1865 J. Myhrberg, från Westmanlands län. 414 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Hl:o 985- Af Erik Mallmin från Westmanlands län, om undersökning till bestämmande af den ersättning, sorn må kunna vederbörande tillkomma, för utgörande af au ginen t srä. n t an från en uti Altuna socken af nämnda län belägen utjord, kallad Altuna äng. Genom Kongl. Resolutionen den 16 Oktober 1723 är stadgadt att, på det indelningsverket ej må rubbas, militieboställen, rusthåll och löningshemman ej få, i likhet med andra hemman och lägenheter, åtnjuta förmånen af förmedling, hvaremot innehafvare af sådana hemman, i händelse dessa minskats till följd af vattuflod, flygsand, eller att fiske, hvarför de varit skattlagde, utgått, skola njuta ersättning i penningar.