Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta project är efter min tanka en widlöftig Wilosophist afhandling, rörande hwad uti en Tryckfrihets-Förordning, enligt det individuella begreppet derom, borde innefattas, men. jag twiftar att det nu bflvercnsstämmer med det allmänna begrepp man gjort stg om en bkifwande Tryckfrihets»Lag och ben form Matt hittills gillvik ät Swensta LagenEtt Tryckfrihets - Lag skiljer stg till mänga betar »frän andra Lagar; men jag tror akt samma änbamät skulle winnås om man ivid bc§ författande bortlägger alla, om jag fä mä säga, kärda Uttryck, och 4 möjligaste mätko bi» bchäller tvär för alla begripcliga Lagstylr Ett grundlag bör wäl wara begripcljg för bäde ben tärde och mindre kunnige, för den upplyste och mindre upplyste Medborgaren. Ut! detta förstag nyttjas flera nya orö och inwecklade Meningar, som icke af alla begripas och innefattar pä wika ställen, kill Lagens förswar, öfwerflööiga tillsattser, som kunde uteslutas eller pä annat sätt Den rs Oktober. 417! sätt pttryckaS. Ibland de »vilkor eller förbchäll för »ankenoffrnteliga uttryck, hwilka antingen säsom 0, Umbärliga Lagar mäste erkännaeller säsom gagnelig» författningar antaga-, twiflar jag att en Theologi!? Censur nu mera kan eller får räknas; och srägar hu« ru denna Censur kan stä tillsammanmed Regering-, Formen86 §, ber Tryckfrihet förklaras wara hrvar> je Swensk »nans rättighet att utan nägra af den offenteliga magten L förwäg lagda hinder rrtgifwa Skrifter. Om ock denna Censur endast anse-innefatta afseende pä Skrifter hwilka ex olkcio författas och utgifwas» och nägra mihbruk af bensöm, ma icke skulle wara att befara; sä kunna likwäl nägra gällande och med Regering-, Formen förenliga stäk för dest antagande icke deraf hämta-.
Endast härigenom synes mig kunna gå i verkställighet, hvad Utskottet föreslagit, alt vissa andelar af Boställsarrenden må på lön blifva anviste, att i lika ordning med annan löneinkomst tillträdas. Utskottet, som uti en närmare pröfning af den gjorde Boställsuppskattningen ej kunnat ingå, har likväl dervid anmärkt. Den 21 Maji f. m. att den så väl derunder som under indeldte lönerne ingående Spanmålen, efter medium af de näst före år 1827 förflutne 10 årens Markegångar, är upptagen till ett liögt värde af 7 å 8 R:dr Tunnan, hvadan Utskottet efter en sådan högre beräkning lämpat beloppen af de blifvande lönerne, hvilka äfven med iakttagande af detta förhållande Utskottet ansett kunna i allmänhet för det högre Befälet och i synnerhet vid Skånska InfanteriRegementerne, der några accorder ej ega rum, blifva mindre än hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, uppgående de nedsättningar, som Utskottet således trott * sig böra föreslå, vid Cavalleriet, till en sammanräknad summa af . R;dr 12,870: — och vid Infanteriet sammanräknade till „ 26,226: 32. Då Utskottet funnit, att den under lönerne och Boställsafkastningarne ingående Spanmål är beräknad till ett högt värde af 7 a 8 R:dr Tunnan, således 1 å 2 R:dr högre per Tunna, än hvartill den Spanmål, som är inbegripen under de från Statsverket utgående contante löner till Civilstaten och värfvade MilitärCorpser, dem beräknas, så synes Utskottet, som uti ett annat dess Betänkande N:o 124, pag. 17 yttrat, att man icke saknar anledning till den förmodan,att Spanmålsprisen hädanefter snällare falla än stiga, äfven snarare haft skä - » Den ai Maji f. m. lig anledning att godkänna om icke förhöja de af Kongl. Maj:t Nådigst föreslagne lönebeloppen, än att föreslå deras nedsättning.
Län år 1743 ingångne arrende-contract, såsom grund för berörde öfverenskommelse, ibland annat det vilkor blifvit stadgadt, att uti 1741 års transport, med hvad deraf härllöt, rörande ticmden, mynlarelönen och Stats-Utsloltets Utlåtande N:o q4- i5 slagskatten till Kronan, någon förändring icke åsyftats, och hvaraf följde, att Bergslagets förbindelse till utgörande af myntarelön och slagskatt icke genom i83o års Kongl. Förordning blifvit upphäfven; så hafva Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoret i underdånighet afstyrkt Bergslagets ansökning om befrielse ifrån ifrågavarande, under benämning af myntarelön och slagskatt, erlagde afgift, hvilken, enligt Myntverkets räkenskap för år i83i, utgjort 826 R:dr 4^ sk. 2 r:st., hvaremot den, genom 183o års Kongl. Förordning, till ersättning för myntningskostnaderne fastställde allmänna myntskatten af £:dels procent, endast uppgått till 200 R:dr 21 sk. 10 r.*st. allt Silfver-specie. Vid derefter den 8 nästlidne Februarii skedd underdånig föredragning af Bergslagets ofvanberörde underdåniga ansökning, har Kongl. Maj:t förklarat den samma för närvarande icke kunna bifallas, men derjemte i Nåder förordnat, att handlingarne i målet skulle till Stats-Utskottet öfverlemnas. Utskottet har derjemte tagit kännedom af en upprättad, och Utskottet meddelad calcul, öfver de förhållanden, som för Sala Bergslag skulle uppkomma genom tillämpning af gamla och nya Myntordningarne hvar för sig, utvisande, att då Bergslagets årliga silfvertiilverkning antages till 3,600 skålp. fint silfver, hvaraf, efter afdrag af Kronans ^V:del eller 36o skålp., Bergslagets behållna återstod uppgår till 3,240 skålp., desse sistnämnde utgöra Efter gamla Myntordningen. Efter nya Myntordningen.
432 Den i4 April. 2:0 öfver de inom Högvördiga PrcsteStåndet framställde anmärkningar vid Utskottens Betänkande om allmänna Vägarnas underhållande Vintertiden; varande detta Betänkande, efter hvad Utskotten tillkännagifvit, redan af de öfrige Irenne RiksStånden bifallit. 3:o I anledning af hos Högloflige Ridderskapet och Adeln skedde anmärkningar vid Utskottens Betänkande öfver väckt fråga, om Byvägars underhållande, hvilket Betänkande, enligt Utskottens anmälan, redan blifvit af de öfrige RiksStånden godkändt. 4:o Öfver de hos Hedervärda BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande, rörande rättighet förden som låtit i allmänna Brandförsäkringsverket försäkra Åbyggnad å Landet, att undgå erläggande af Brandstod; af hvilka anmärkningar Utskottet icke funnit den grund kunna rubbas, hvarifrån Utskotten, vid afgifvande af sitt förra, af de öfrige trenne RiksStånden redan bifallne yttrande, utgått. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag all fortsättas. Se' Deri i4 April. 433 Sedan 4^, 44* 45 och 46 §§. i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln klockan half till p förmiddagen Val af den utaf 12 Ordinarie Ledamöter och 4 Suppleanter bestående Nämnd, som skulle äga att döma, huruvida Högsta Domstolens samtelige Ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; och hvilken Nämnd tillika skulle utgöra Electorer till utväljande af Riksens Ständers Justitieombudsman och dess Suppleant. Valet fortsattes sedermera, hvarunder Herr Grefven och LandtMarskalken öfverlemnade klubban till Grefve Lewenhaupt, Gustaf, samt bortgeck. Vid förrättningens slut blef ValProtocollet försegladt för att i nästa Plenum uppbrytas och kungöras. Höglofiige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan | till 5 eftermiddagen. In fidem Prötocolli O. J. Lagerheim. Ad.
Hvad nu angår kommitterades förslag rörande indragning till statsverket mot bestämda ersättningsbelopp i penningar af de indelta löneanslag, som direkte äro för vissa tjenster anvisade eller afsedde, samt de löneanslag till indelta armeen, hvilka af lönings-direktionerna disponeras till fördelning emellan löntagarne; så är delta förslag ulan tvifvel ändamålsenligt för beredande af en bättre ordning och större enkelhet i afseende å så väl uppbörd, som räkenskap; men dervid förekommer emedlertid, att lönerna, serdeles inom militias-stalen, redan nu äro för de flesta tjenstemän otillräcklige, hvarförutan hvad som här ofvan blifvit anmärkt, i fråga om förvandling lill penningar af statens behållna räntor, äfven måste vara gällande i afseende på embetsoch tjenstemäns löner, hvilka, om den del deraf, hvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämmes till viss penningesumma och varuvärdena sedermera stiga, skulle blifva än mera otillräckliga för lefnadsbehofven. Kongl. Maj:t har ej heller kunnat förbise den vigtiga omständighet, alt slatens nuvarande tillgångar svårligen torde medgifva anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år af lösen lör de till embetsoch tjenstemanna staterna anslagna löningsräntor och tionde, ett förskott, hvartill Rikets Ständer, då de vid sista Riksdag beslöto indelningarnes indragning emot ersättning efter för 5 år i sender bestämd medelmarkegång, ej heller anvisade nödige medel; Och är Kongl. Majit fördenskull samt med jemväl Kongl. Maj:ts Nåd.
Denna fråga är verkligen ganska kinkig att besvara, när man kommer in på familjerättens område, emedan inom detta gebit så mycket beror på folkets seder och bruk samt de hos detsamma gängse traditioner; oell jag ämnar således icke heller ingå i någon undersökning om hvar det absolut rätta , i detta fall står att finna, — Man har också anmärkt, att det varit inkonseqvent af mig att framlägga ett sådant förslag, som min reservation innehåller, derföre att jag vid ett löregrde tillfälle förfäktat den satsen, att hvarje ny lag ovilkorligen bör vara grundad på en riktig princip. Jag får då anmärka, att jag ingalunda föreslår en ny lag; ingalunda förordar införande af bördsrätten; den är sekelgammal i Sverige och kommer väl troligen, trots allt hvad här yttras, att ännu länge bestå i vårt land. Vore det frågan om att grunda en ny institution af denna beskaffenhet, så ar jag öfvertygad att sådant icke skulle låta sig göra; men helt annat är att något inskränka sferen för en gammal och uråldrig institutions verksamhet. Vi måste dessutom komma ihåg, att denna rätt redan är betydligt inskränkt emot hvad den fordom var; den stad nar numera pä sliigt-taflan vid kusiner. Det förändrar då ieke i någon väsendtlig mån grunderna för institutionen, om man flyttar strecket litet längre up, emedan ett godtyckligt streck redan är ditsatt. Jag kan således ingalunda finna någon inkonseqvens deruti, att man borttager ett led och derigenom en mängd anhr till krångel och klagomål, men dock bibehåller bördsrätten inom en mindre sfer, der man kan antaga slägtkärlekeri till jorden vara starkare. Man har mot det af mig framlagda förslag såsom inkonseqvent anmärkt, att enl. detsamma jord icke skulle få bördas, då den vore såld inom börden; jag vill deremot genmäla, att efter 1734 års lag gällde den åsigt, jag nu förordat, och just derföre att den är fullt rationelt riktig.
Denna inrättnings lånerörelse, afsedd för de fattige folkklassernas betjenande med Ian mot pant, har bedrif v ils med den fond af 250,000 R:dr banko, som Drätselkommissionen härtill anslagit; hvarförutan inrättningens föreståndare, enligt deras åtagande, hållit inrättningen tillhanda nödiga kapitaler för hvad härutöfver erfordrats, emot 6 procent ränta. Lånerörelsen har varit i jemnt stigande, så att, då år 1851 utgafs 117,104 lån med 528,914 R:dr 32 sk., hade den under år 1855 ökats och uppgått till 136,397 lån med ett utgifvet kapital af 617,577 R.dr banko. Orsaken till denna ökade belåning hafva inrättningens föreståndare ansett dock icke ensamt få sökas i en förökad fattigdom, utan liil stor del härledas frän upphörande med låns gifvande å guld och silfver från Rikets Ständers Rank samt deraf, alt den mindre näringsidkaren och handtverkaren begagnar pantlåne-inrättningen såsom förlags-anstalt under tider af mindre gynnsamma konjunkturer. Det ringa antal panter, som förfaller till auktion och försäljning bevisar äfven, att inrättningen mera begagnas såsom tillflykt för tillfälliga behof, än armodets sista resurs, att realisera sin tillhörighet. Vid 1851 års början voro de utestående lånen 64,927 st. med Och under loppet af de.fem år, som denna berättelse omfattar, har sammanlagda summan af utgifna lån utgjort 615,367 » med R:dr 336,547 2,730,776 sk. 16 rst. Häraf har genom lösning inbetalts: 538,044 lån med 2,404,288: ■— och försålts: 77'303 313,809: 16. 615<g67 län med 2,718,097 16 V» ÖÖ R:dr. sk. rst.
Sedan vid 1823 års Riksdag, dels ofvanstående 1820 års Revisorers yttrande, dels deras förslag till ändringar i åtskilliga delar af Rikets uppbördsoch redogörelse-verk, åsyftande en större fullständighet i Riksbokslutet, kommit till Rikets Ständers kännedom, samt de inliemtat, så väl att, på grund af Kammar-Kollegii och Kammar-Rättens afgifna underdåniga Utlåtande, derutinnan det, genom Stats-Kontorets försorg, författade boksluts företräden äro närmare utredda och en ytterligare förändring uti redogörelsesättet uppgifven, Eders Kongl.
Motionärens ofvanberörda framställning 0111 anslag för inrättande af åtskilliga gymnastiklokaler i hulvudstaden, lill hvars bekostande och underhåll motionären ansett icke blott Statens, ulan äfven stadens, församlingens och den enskildes medel böra tagas i anspråk, har Utskottet ej kunnat till bifall förorda, enär motionärens förslag, enligt Utskottets tanke, afser en angelägenhet hvars ombesörjande ensamt svnes tillhöra kommunen; hvadan utskottet hemställer, « / att Herr von Hofstens ifrågavarande motion må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 72:o. Uti en till Rikets Ständer den 20 sistlidne Februari aflåten nådig Proposition, införd under N:o 85 uti lista Samlingen af Hillänget til! Riks-Ståndens Protokoll, förmäles, hurusom ordföranden i Sundhets-kollegium, General-direktören m. m. M. Huss, uti underdånigt memorial af den 14 Juli sistlidet år fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på det förhållande att nämnda Kollegium, ehuru dess verksamhet, till följd af de i sednare tider stegrade fordringarne på allmänna helsö- och sjukvården, fått en allt större utsträckning och numera vore både till omfång och vigt fullt jemförlig med de öfriga förvaltande erabetsverkens i riket, dock i afseende på ledamöternes och tjenstemännens aflöning icke vore med dessa embetsverk liksläldt. Anledningen, hvarföre lönerna för Sundhets—kollegii ledamöter blifvit bestämda lägre än för ledamöterne i andra Kollegier, vore alt söka deri att de förres embetsgöromål ansetts lemna dem tid öfrig för enskild utöfning af läkarens yrke, hvarigenom de skulle kunna utom tjensten förvärfva en inkomst, motsvarande skilnaden mellan de löneförmåner, som blifvit dem och deras bemälde vederlikar tilldelade. Men om tillförene, då Sundhets-kollegii verksamhet var mindre vidsträckt, tillfälle till sådant särskildt förvärf kunnat finnas, hade det deremot numera, sedan kretsen för denna verksamhet blifvit så betydligt utvidgad, helt och hållet upphört.
Hon vågade ej fråga en gång. Då hördes en röst, som var hennes mans: »läs opp.» Hon drog sakta ifrån rigeln och gick baklänges in i köket, där det var ljus. Hon teg af rädsla och såg bara, att han hade någon med sig. Han läste noga till dörren och gick in i köket. Han hade en lång knif i handen. I dörren syntes ett fint, mjällt kvinnoansigte med ett par kalla, grå ögon, som betraktade henne. Hon gick fram till sängen, sökte efter något att värja sig med och uppgaf ett genomträngande skrik. Tiggerskan, som fått lof att sofva på höskullen, hade genast gått dit, krupit ned i höet och insomnat. Mot midnatt vaknade hon, vid att hon tyckte sig höra ett nödrop. Hon lade sig ned igen, i tanke att hon drömt, men hon hann knappt sluta sina ögon igen, förr än hon åter hörde samma skrik. Det lät som kom det från någon man misshandlade. Hon såg sig förskräckt omkring, reste sig upp och lyssnade i mörkret. Hon gick fram till dörren, som vette åt boningshuset, gläntade på den och lyssnade. Då hörde hon samma skrik igen, vildt och skärande. Så bröts det af, som om någon med våld tryckt till den skrikandes mun. Ljudet kom från boningshuset, och det brann ljus i fönstret. Ett grått, trasigt täcke hängde för rutan. Den gamla kvinnan darrade i alla leder, men gick i alla fall fram, lade ögat till fönsterglaset och såg in i rummet. Allting syntes i ljusskenet så klart och tydligt, som om det varit ljusa dagen. På sängen låg hustrun, som hon nyss talat vid. Den öfre delen af kroppen var nästan naken, fötterna och den ena armen voro bundna. Vid sängen, bjärt belyst af ljusskenet, stod en lång, grof karl. Han höll upp hennes venstra arm, medan han med den andra handen med en knif stack henne under venstra bröstet. Bredvid sängen stod en ännu helt ung kvinna med ett fint, blekt ansigte och höll en skål under det ymnigt rinnande blodet. Den ensamma kvinnan därute uppfattade alt detta med en enda blick.
Jag förenar mig så mycket hellre med dem som begärt bifall å detta betänk., som sjelfva grundsatsen af ett deportationssysteme är rättsvidrig med afseende å så val det rättstillstånd, som i Sverige finnes infördt, som inom Europa i allmänhet, då man öfverenskommit om slafhandelns afskaffande. Enär man med lifsstraff belagt egna undersåtare, som beträdas med en slik handel, skulle det i sanning förefalla besynnerligt, om man skulle kunna genom lag (lomma Svensk man till slafveri, då man ej får köpa och hitföra en Afrikansk slaf. På del ena st n I le t äger en frivillig öfverenskommelse rum mellan personerna sjelfva, som sälja sig, och de som dem köpa, här blelve det en fullkomlig tvångsåtgärd. Det går ej an, utan en rak förändring af vår grundlag, att tänka på en dylik författning i Sverige, och en sådan hoppas jag aldrig skall ili ågakomma. Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, glömde jag nämna, att nya lagförslaget icke använder deportationsstralfet, utan att comiterade för detta lagverks utarbetande Ivcrtom yttrat sig emot lämpligheten af detta straff. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskins betänk. N:o 4ä Lief af Pi. o. Ad. bifallet. Vidare föredrogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den i5 sisth Mars på bordet lagda betänk. JV:o 46) i anledn. af väckt motion, alt soldat och husar, som endast begått första resan enkel stöld eller andra mindre svåra brott, må fortfarande vid regementet qvarblifva. Fi ib. Leijonhufvud, Abraham: Ehuru det måsy - 156 D c n 3 A p r i I e. m. nas vågadt att jag yttrar mig i ett ämne, sorn egentligen är för mig främmande, måste jag dock göra det, emedan jag icke kau förena mig med Utsktns åsigt, visserligen i fråga om resultatet, men icke i f råga om uppställningen af detta betänk.
Skogs-styrelsens och K. M:s Bfludes uppgifter stridande mot hvarandra, så härleder detta sig deraf att Skogs-styrelsen, på grund af skogstjensternännens uppgifter, antecknat endast den rena skogsvidden och K. M:s BFhrde hela arealen, deruti inberäknade impedimenter, efter anteckning i jordeboken. Hvad deremot beträffar skogarne, som tillhöra boställen och allmänna hemman, så har Skogs-styrelsen sina uppgifter om dessa skogars areal just från K. M:s Bfh:de i länen. Någon skiljaktighet borde således icke förefinnas uti hvad K. M:s Bflude uppgifvit till Skogs-styrelsen och uti sina femårs-berättelser; men äfven olikheten härutinnan låter förklara sig deraf att uti de nämnda berättelserna blifvit upptagna endast de skogar, som blifvit af landtmätare uppmätte, då häremot skogs-styrelsen uti sin underdåniga berättelse äfven tagit i beräkning sådana till ifrågavide hemman hörande skogar, hvilkas areal, ehuru icke ordentligt uppmätt, skogstjenstemännen kalcvlationsvis uppskattat. Vidkommande åter de Norrländska samt skogarne i Wermland och Dalarne, så gifva Konung Gustaf den l:stes samt 1647 Den 7 Mars. 55 och 1664 årens skogsordningar med (lere författningar rörande afvittringarne i nämnde län stöd för den åsigten att staten varit ocli ännu i viss mån är egentlig egare till dessa skogar, dock med den inskränkning, att de, inom desse län varande hemman, nybyggen och andra lägenheter äro tillförsäkrade delaktighet uti dessa skogar. Först efter det att afvittring öfvergått en socken och de enskildes skogsområden blifvit afskiljde, får man veta hvad kronan har i behåll såsom öfverloppsmark. Men som författningarna, ända intilldess K. Brefvet den 25 Maj 1860 utkom, tillåtit nybyggs-anläggningar äfven å dessa öfverloppsmarker, så hafva mångenstädes dessa markers områden genom ytterligare afvittringar blifvit inskränkta. Föreskrifterna uti det åberopade K.
Till redskap, som enligt § 42 eller 43 är förbruten, räknas hvarje i bränneri för kokning, mäskberedning, jäsning och bränning inrättad redskap, äfvensom sprithållare. § 45. Om den, som tillverkar bränvin, dervid under en termin öfverskrider den största tillverkning g 22 medgifver; håfve han förbrutit det öfverskjutande beloppet, erlägge derför afgift enligt § 19, och bote första gången ett med afgiften lika belopp, andra gången afgiftens dubbla belopp, samt derefter vid hvarje ny sådan öfverträdelse fyra gånger afgiften. § 46. Distillerar den bränvin, som till distillering icke är berättigad, eller verkställer någon distillering under tid, då sådan icke är för honom tillåten, eller utöfvas distilleringsrätt, som på § 13 grundad är, under tid, hvarför anmälan till bränvinstillverkning ej skett eller tillverkningsafgift ej blifvit erlagd, eller varder sådan distillering, hvilken enligt § 14 idkas såsom särskild näring, utöfvad under tid, hvarför anmälan till distil leringen ej skett, eller innan afgift, motsvarande bestämdt arfvode åt tillsyningsmannen, blifvit i Landtränteriet erlagd; bote den, som distillering sålunda olofligen utöfvar eller olagligen förfar, från och med 100 till och med 1,000 R:dr. Den, som till distillering, hvilken pä grund af § 14 utöfvas, använder redskap af annan beskaffenhet, än han uppgifvit och till begagnande hvaraf han är berättigad, bote från och med 20 till och med 200 R:dr. § 47. Apothekare, sora för farmaceutiska behof nyttjar ostämplad redskap eller distilleringspanna af större rym ', än inedgifven är, eller distilleringspannor utöfver tillåtet antal, bote från oc med 20 till och med 200 R-.dr. jovander Apothekare panna med rektifikations-apparat, bote såsom i § 46, mom. 1 sägs. 38 Sammans.
den inre röstens tystnad angående rollen är härfärg, när de tala om dem, och jag glömmer alvidlag icke uteslutet, och utan » grepp» på rollen drig en mycket gammal teaterhabitué, när han Ett referat för Idun af Hellen Lindgren. blir just den store konstnären eller konstnärinnan för många år sedan beskref Emelie Högqvist. — och det med rätt, med afseende på den rollen — Han var en konstkännare, det är sant, men han (Forts. o. slut.) ofta modlös. Den äkta artisten kan då känna, var i vanliga fall så blaserad, som konstkännare pläga vara. Men hade hon i sin graf kunnat Hennes man, den danske skådespelaren Wolff, att han här kommer till korta-, ty han kommer höra honom då, hade hon troligen gjutit glädjespelade förnämligast världsmannaroller och tyckes ej blott att stå under sig själf, utan att stå untårar, och hade jag blott kunnat stenograf !. ha varit ett upplyst, genombildadt konstnärsförder hvarje begåfvad medelmåtta med studier och stånd, som mera ägde den gedigna bildningens intelligens. Den insiktsfulla teaterledaren bör i Jag har redan förut vid ett annat tillfälle på- finhet och skarpsinne än den rena stämningens sådant fall i det längsta vidmakthålla, att » rollen pekad, huru kännbar bristen för oss svenskar är passar », men han bör icke påtvinga den. Det inspiration. Detta äktenskap blef enligt lagen på verkligt memoarartadt stoff. Det skedde äproom motsatsernas trefnad i ett äktenskap icke kan alltför väl hända, att en af dessa, som på pos den ypperliga biografi af Runeberg, som under konstnärsspråket kallas utiliteter och hvilkas deblott lyckligt, men för bägge en skola för lifvet. de sista åren utgifvits af J. E. Strömborg. Inom Vid hans sida fördjupades hennes konstnärsfinition vi nyss gifvit, mycket bättre utför den kort ärnar jag i Ord och bild framlägga exempel ifrågavande uppgiften, och dessa sekundära krafsträfvan, och hon blef för honom en maka med från den klassiska biografin öfver Fredrika Brealla dessa dygder, som framför allt benämnas ters betydelse för all teaterverksamhet är minst rjaer, utgifven på svenskt förlag (Norstedt och husliga.