Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SD. Föredrogs Bewillnings-Ulstottels memorial, af denna dag, rörande de b^willningS-srägor, hwaröfwer stiljaktigheter Riks-Standen emel. län upkommit, och stadnade Ridderstapek och Adela i följande beslut: Wid den af Utstottet framstalde z:dje frägan beflöts den tilläggning, att pcnnonairer som haswa 2vo R:drs pension och derunder, böra, i likhet med Embecsoch Tjensteman af samma löne-grad, anses frän bewillning undanlaftne, och att pensionairer med deröswer stigande pensioner stola bestattas i likhet med Tjenstemän, som ämMa högre löne-förmäner än 200 R:dr. Wid 698 Den 12 Augusti. Wid iv.-de frägan ansägs akt ordet: följaktligen, borde aldeles utgå, och andra alternativet upställas som följer: Eller stall, enligt proto» colls-utdrag isrän Ridderstapet och Adeln, hrvar och en, enar desi förmögenhet gär utöfwer 50 R:drs bewillnings-afgist, anses stylvig, art sin behällne inkomst, ware sig af fastighet, näring eller capitaler upgifwa, pock med rättighet till afdrag af skulder, men med förbehäll för Taxerings - CommitLen, att upgiftens riglighet pröfwa och afgiften derefter fastställa. Wid raste frägan förenade sig Högloft. Ridderstapet och Adeln med Högwördige Presteoch Wällofl. Borgare-Ständen. Hwad angick capitations-afgiftens erläggande efter dagswerks wärde, och sedan i afseende pä Lenna punct Ridderstapet och Adeln emotragit Bonde - Ständers inbjudning, beftöt Ridderstapet och Adeln, akt sin deröfwcr yttrade tanka frängä, och med de öfriga Ständen sig förena, att denna capitation med en R:dr pä person mätte betalas.
Den som till kontraproposition i nästföljande votering antager den af Ridderskapet och Adeln beslutade ingress till Banko-reglementets 121 §, så lydande: „o beroende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga lill fär stärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige, att, när Bankens säkerhet det fordrar* Banko-V Ishotlcls Memorial, N:o C C, 3 Tösta* J(t y den, det ej vill, Nej; Vinner Nej; kommer den af Borgare-ståndet beslutade ingress till nämnde § i reglementet, att antagas till kontraproposition, af denna lydelse: „oberoende af ds åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige, att, när större uttagningar af silfver från Banken ega rum eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar*; hvarefter omröstning lärer böra anställas efter denna voteringsproposition: Den som anser, att ingressen till Banko-reglementets 121 § skall uppställa# sålunda: „Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige att, när Bankens säkerhet det fordrar, eller penningeställningen i landet, genom sedelstockens betydliga ökning, för -öfrigt sådant påkallar": röstar Ja; den, det ej vill, Nej} Vinner Nej; kommer ingressen till nyssomförmälde § i Banko-reglementet att lyda, som följer: l:sta alternativet: ^Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige att, när Bankens säkerhet det fordrar": 2:dra alternativet: 4 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. „Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige, att när större uttagningar af silfver från Banken ega rum eller Bankens ställning i öfrigt det pakallar“; Stockholm den 22 Juli 1851.. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Joli 1851, lil. 3 e. m. Memorial, med förslag
Per Persson från Wermlands län, om pension åt aflidne Medicine Doktorn C. P. Ekegrens enka och minderårige son; 27:o. Per Mattsson från Wester-Norrlands län, om pension för aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka och tvenne barn; Prot.-Utdrag den i December i8S9. 115 28:o. B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län, am anslag till uppförande af ett skolhus vid fiskeläget Fjellbacka i Bohus län, m. m.; 29:o. Johannes Andersson från Skaraborgs län, om ersättning af statsmedel till delegare i laga skifte i Grinstorps by för förluster, orsakade genom omläggningar af skiftet i följd af jernvägsanläggning; samt 30:o. Olof Nilsson från Westerbotten, om stubbe-örens inom länet användande till fattigvården. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades motioner af: l:o. N. Fr. Andersson från Östergötlands län, om ändring i sättet för postens förskaffande; 2:o. Anders Gudmundsson från Hallands län, med hvilken flera Ledamöter instämde, angående lagstiftningen rörande bränvins tillverkning, m. m.; 3:o. Olaus Svebilius från Gottlands län, om tull å spanmål, som i riket införes; och 4:o. Måns Mänsson från Calmar län, om ett tillägg till 4 48 § 4 mom. af nu gällande Bevillnings-förordning. S. D. Till Banko-Ulskottet remitterades: l:o. Olof Lindströms från Westerbottens län motion, om förändrade grunder för utlåning ur fastighets-lånefonden i Banken; och 2:o. Anders Gudmundssons från Hallands län angående grunderna för Riksbankens framtida förvaltning och rörelse. S. D. Till Lag-Utskotlet remitterades motioner af: 4:o. Olof Andersson från Westmanlands län, angående orlofssedel giltighet, m. m.; 2:o.
Jag har härvid fästat mig vid 5g och 60 §§., som för staten anvisa tvenne särskilda inkomstkällor: den ena, faststående, utgöres af de ordinarie skatterna; den andra, föränderlig, består af alla bevillningarna. Af 5g §. inhemtas också, att vid den framställning af statsverkets tillstånd och behof, som Konungen skall låta till StatsUtsk:s granskning öfverlemna, måste Konungen antaga de ordinarie inkomsterna såsom oföränderliga, emedan de eljest borde ingå i beräkningen af statsverkets behof; och enligt nämnde §. skall Konungen endast till Utsk. uppgifva, hvad slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, hvaraf är gifvet, att dessa här äro betraktade icke blott såsom preexisterande, utan äfven såsom fortfarande, och att de således icke kunna borttagas utan Konungens medverkan. Vore det ej så, ägde ju Konungen endast att låta till StatsUtsk. uppgifva utgiftsbehofven med deras belopp och låta R. St. beräkna och ombesörja inkomsterna af hvilken natur som helst. Jag erkänner visserligen icke destomindre R. St:s rätt enligt 5y §, att sig allena beskatta; men vid jemnförelse emellan denna §• och hvad 5g §., efter hvad jag nyss anfört, innehåller, tror jag, att den uteslutande beskattningsrätten endast kan hänföras till de föränderliga statsinkomsterna. Min mening är icke heller, att grundskatterna skulle vara så orubbliga, att ingen förminskning eller annan förändring der - Den 28 A p r i 1 f. m. vid skulle kunna ske, utan blott att dessa åtgärder mäste med begge statsmagternas begifvande utföras. På grund häraf och i öfverensstämmelse med de skäl, som Frih. v. Schulzenheim och Gr. af Ugglas anfört, samt hvad sig ytterligare visar vid jemnförelsen med 64 och I09 SS-» anser jag TJtsk:s yttrande till alla delar vara fotadt pA en så riktig grund, att återremiss synes mig icke vara behöflig; och jag anhåller derföre om propos. till bifall å betänkandet. H. Ex. Hr Gr. o.
Ostridigt bidrager det i märklig mån till bibehållande af allmänna Crediten och förtroende medborgare irnel* Ian, att Gäldenärer, hvilka under ett oredligt förfarande, och genom uppenbar vårdslöshet förskingrat den egendom, sorn blifvit dem af deras .Borgenärer anförtrodd, den de sedan icke kunna till fullo återgälda, varda med tillhörig - Den 2 3 Juli. 47 lig stränghet behandlade. Då af gadan anledning Riksens Ständer öfvervägat, huruvida detta i allo blifvit uti den nu gälland’e Concours-Stadgan iakttaget, hafva Riksens Ständer i detta ämne trott sig finna de brister, dels att sådant, som äfven bör med skäl betraktas såsom ett oredligt förhållande icke är deruti upptaget, dels att ibland de äfisvar, sorn äro för sådana Gäldertärer utstakade, jemväl finnes antaget det, sorn för de flesta icke medför någon synnerlig förlust och ofta är utan påföljd eller verkställighet, dels ock, att obehöriga friheter blifvit sådana Gäldenär,er tillerkände.’ Ibland dessa hafva Riksens Ständer i synnerhet fästat sin uppmärksamhet dervid, att e« huru såsom ett oredligt förhållähde blifvit ansedt, om Gäldenär de sista 30 dagarre, förr än han sin oförmögenhet hos Domaren anmäler, uppsåtligen gynnar en eller annan Borgenär med pant eller betalning-, har likväl den omständigheten blifvit förbigången, om Gäldenär under samma tid upplanar eller under annan förevänning åtkomöfer penningar eller varor, för hvilkas användande
Nåder förklarat, det Vi väl funnit hvadkeri RegeringsFormen eller Riksdagsordningen härutinnan tillägga Rikets Ständer någon beslutande rätt, samt att, då Hospitalens och Lazaret tens Räkenskaper i Karn raarRätten undergå granskning, Vi ansåge tillräcklig säkerhet vara vunnen och någon ytterligare Revision icke behöfvas, men att, hvad angeck de, till Lazarettsoch Curhuslnrättningarnes utvidgande och underhåll af Rikets Ständer, vid nämnde Riksdag anslagne medel, Vi likväl ville tillse, att sådan särskild räkning öfver deras användande biefve förd, att samma räkning kunde till Rikets Ständers Revisorers granskning öfver-» lemnäs. Då, uti Vår högstberörde Nådiga kungörelse, de under Eder förvaltning ställde Hospitalsoch LazarettsMedel > blifvit uppräknade bland de Fonder, som borde kornmal under granskning af Rikets Ständers Revisorer, har', med anledning af Vårt ofvananförde Nådiga Förordnande, afsigten dermed varit, att bemälde Revisorer derigenom skulle lemnäs tillfälle att inhämta kännedom om förvaltningen af de serskildte understöd, hvilka till förenämnde ändamål blifvit af Rikets Ständer anslagne; mert som J nu upplyst, att hvarken af dessa Anslag eller af de sammanskott, som Länens innevånare, efter Rikets Ständers Beslut, beviljat, någre medel äro af Eder uppburne och Vi, i anseende härtill , således funnit någon granskning af de under Edert Öfverinseende förvaltade Fonder, icke kunna äga rum i sammanhang ined de öfrige åtgärder som komma attutgöra 164 ^s' St& vitor ers
DA för några plenidagar sedan motioner väcktes om inbjudningar till Medstånden att förena sig i R. o. Ad:s beslut, bestridde Hr Dalman dessa af det skäl, alt Iian ansåg dea) grundlagsvidriga, jag frågar nu: var det vid frågan örn Hr Lefre'ns motion grundlagsvidrigt att bifalla en inbjudning, huru mycket mer grundlagsvidrigt vöre det ej att bifalla Hr Dalmans, som åsyftar att helt och hållet bryta ett R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 m Pro t o coll, hållna hos H ög1 o f1 i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 oell 182g, Tjugondetredje Häftet. STOCKHOLM. Tryck ta hos Johan Hör ber g j, i83i. Måndagen den 4 Maji 1829. Plenum klockan io Förmiddagen. Justerades fyra ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena dea 3o sisth April f. och e. m. fattade beslut. Föredrogs å nyo och remitterades till Lagutskottet Kongl. Majlis den 27 sistlidne Mars afgifne, samt den 28 sistlidne April e. m. på hordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående lagförklaring, rörande rätta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter, som ådömmas för sådane stölder, hvilka enligt allmän Lag ligga i tveböte emot annan tjufnad. Föredrogs å nyo Kongl. Majrts den 10 sistlidne April aflåtne, samt den 28 isamma månad e. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upphörande nf den nu medgifne moderation i postporto för bref, som väga öfver 8 lod. 4 Den 4 Maji f. m. Herr af Wingård, Johan, anförde skriftligen :
»Vik hädan, Satanas!» sade hon och högg näsan af sig samt föll afsvimmad på golfvet. Stryparn stod flat. »Hon är ej mera min, hon har räddat sig!» Han störtar fram till tunnsäcken som plankstrykarens vålnad lemnat qvar. Den var fylld med – fikon. Hans naglar blefvo gröna af ilska. Der stod han nu med lång näsa. Sedan han stått en stund, försvann han i gasform. Femtio år derefter. På Munkbron sitter en gammal gumma och säljer äplen. Hon är en försyn för de andra månglerskorna och utöfvar mycket godt efter råd och lägenhet. Hon går hvarje söndag i Beskan. Alla hennes brott och laster försvunno på samma gång som den olyckliga blåsvarta näsan. Kunigunda. En teckning ur hvardagslifvet. (Fredrika Bremer.) Bref från Kunigunda till Adèle Sötaste lilla goda du! Min egen Adèle! Tusen tack för ditt sista bref! Du må tro att här ute på Hvardagstorp mår jag alldeles förträffligt. Jag sitter med min lilla tobakspipa i mun, studerande ett nytt arbete af den celebra författarinnan fru X. med titel »Qvinnan som verldens upprätthållare», under det jag då och då kastar en förtjust blick öfver den idylliska nejden. Utanför mitt fönster är en äng, der får och getter tumla om, omedvetna om lifvets bittra sorger och bekymmer. Jag roar mig med att sitta och höra på hur gräset växer och räkna borsten på svinens ryggar. Åh! här är förtjusande! Och nyttigt använder jag ock min tid: utom studierna sysselsätter jag mig med att omvända den gamla majoren, som varit en riktig björn och alltid ansett qvinnan som en slafvinna, så att han nu – och det med rätta – erkänner att qvinnan, denna skapelsens krona, är satt af Gud att med sitt snilles blixtar, sitt förstånds ljus, sin uppfattningsskärpa och sin skönhets makt, herrska öfver verlden, med hvad deruti är, icke undantagandes de kryp i byxor som kallas män. Du må tro att det ej varit så lätt, ty majoren är en riktig baddare, som hela dagen svär och dundrar:
Vanligen » botäkt », d. v. s. ett lagbrott, som i lagens visa de hustrur, som drifva dylika transögon är ungefär lika med stöld, och för hvilaktioner, den största förvåning, om någon ket hon af sin make kan lagligen tilltalas nämner dessa med deras verkliga namn, afyttra det ringaste utan hans samtycke. och det torde också i de allra flesta fall här— •. " H v a d lärer lagen? " Alltså äger hustrun i verkligheten, d. v. s. inför den borgerliga lagen, » ej ett enda öre », som ej godvilligt skänkes henne af mannen. Ar 1874 utfärdades dock ett lagbud, som tillförsäkrar hustrun uteslutande rätt öfver sin arbetsförtjänst, så att — från den tiden räknadt — mannen ej, utan att framvisa en af henne utfärdad och bevittnad fullmakt, kan uppbära, vare sig hennes aflöning hos arbetsgifvaren eller på posten uttaga till henne adresserade, rekommenderade bref eller andra värdeförsändelser. Således: endast i två fall — då hustrun gjort paktum på sin medförda egendom, eller då hon är i tillfälle att kunna arbeta för kontant lön — äger hon något, som hon lagligen kan kalla sitt, och till och med ordet vårt och våra är då i hustruns mun ett oegentligt uttryck för äganderätten, ty äfven öfver barnen äger endast fadern laglig bestämmelserätt. * * Lagen om mannens målsmansrätt för hustrun lyder ordagrant sålunda: » Sedan man och kvinna äro sammanvigda, så är han hennes rätte målsman och äger söka och svara för henne, utom hvad angår egendom, som är från hans förvaltning undantagen. Hustrun följer ock mannens stånd och villkor. Är genom äktenskapsförod stadgadt, att hustrun tillhörig egendom skall undantagas från mannens förvaltning, eller är ett sådant stadgande meddeladt angående egendom, som genom gåfva eller testamente till hustrun är gifven med villkor att den skall henne enskildt tillhöra, då äger hustrun råda öfver denna egendom och åtkomsten däraf, där ej annorledes blifvit föreskrifvet om förvaltningen. Kan hustrun genom eget arbete något förvärfva, så äger hon ock råda däröfver.
Då således mitt omdöme: huruvida Stats-Piådels Ledamöter iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, i betydlig nion afviker från det af Utskottet bär antydda, bar jag ansett mig böra uttala detsamma, och derigenom fullgöra den första af medborgerliga pligter: den att låta dem, hvilkas handlingssätt jag blifvit kallad att bedöma, rättvisa vederfaras.” Af Biskop Holmström: ”Då mina åsigter, både af Constitutions-Utskottets åliggande i allmänhet,och af de serskilda målens behandling i synnerhet, hvilka innefattas i det till Riksens Ständer nu afgående utlåtandet öfver verkställd granskning af Stats-Rådets protocoller, hufvudsakligen skilja sig ifrån dem, hvilka majoriteten af denna Riksdags Constitulions-Utskott synes hafva antagit, anser jag mig skyldig att, med begagnande af den nu mera, äfven i dessa slags ämnen, medgifna offentliga reservations-rätten, framlägga skälen till min skiljaktiga öfvertygelse. För att undvika allt för stor vidlyftighet, måste dock denna framställning inskränkas till det hufvudsakligaste. Vidkommande först Constitutions-Utskottets i 29 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen utstakade allmänna åliggande, har jag, med stöd af föreskriften i 83 §. Regeringsformen, ansett Grundlagarnes ''ordalydelse' — utan ali godtycklighet i tolkning — böra strängt vidhållas. Så måste för tillämpning af 106 §. Regeringsformen, Konungens Rådgifvare finnas hafva ”uppenbarligen handlat emot Regeringsformens tydliga föreskrift, eller tillstyret någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning. ” — För tillämpningen åter af 107 §.
Jag hade länge sökt lämplig modell till en under arbete varande tafla "Ragnars och Aslögs första möte", men jag hade hittills icke funnit någon Aslög-Kraka på mina konstnärsvandringar genom lifvet. Nu hade jag en förträfflig Kraka om hon nämligen ville sitta för mig, donna enkla, men stolta flicka från Åland. Imellertid hade jag min plan uppgjord och bud hade sändts till Falkens Erik med andra åländingar derom att Bengt och Kallista skulle dröja i Stockholm några dagar längre än vanligt. Det unga paret infann sig hos mig morgonen efter vår ankomst för att erhålla liqvid för öfverfarten, något som de väl sökt afböja, men hvarvid jag stod fast. Jag satt som bäst vid mitt morgonkaffe, försänkt i "minnen från Åland", korta men ljufva och egendomliga, då det ringde. Jag gissade genast hvem det var och skyndade sjelf att öppna dörren. Bengt och Kallista stego in, kaffe serverades ooli jag började mitt andragande med att fråga om de någonsin hört sagan om Kraka. Det hade de icke, och jag berättade den för dem, ingjutande så lifliga färgtoner jag kunde i sagans förlopp. Kallista var ögonskenligen förtjust i den modiga Aslög. Då vände jag mig alldeles å propos till henne jag kände mig nu endast vara konstnär och gjorde mitt förslag. Jag sade henne också att det skulle blifva min allra bästa tafla och att hon genom att göra mig till viljes skulle göra mig lycklig. Hon studsade visst något vid tanken uppå att såsom Kraka uppträda "hvarken klädd eller oklädd", men jag lyckades häfva hennes skrupler, derigenom att jag icke skulle vara så nogräknad som Ragnar hvad det "oklädda" vidkom. Det var också egentligen icke hennes skönhet, hvars like jag möjligen kunnat finna äfven på annat håll, utan hennes särdeles rika hårsvall och egendomliga ansigtsuttryck som jag ville ha för mig, att dermed kläda min Aslög. "Jag gör allt för herr Arthur, som gjort så mycket för mig", svarade hon slutligen, och jag var nöjd, anskaffade passande "nätdraperier", och seancerna togo redan samma dag sin början. Bengt var alltid närvarande, men han somnade ibland, den beskedlige gossen, ty det talades icke mycket vid våra möten.
Då emellertid köpingens innebyggare verkställt åtskilliga af de arbeten, som i kostnadsförslaget varit uptagna, så kunde, i följd deraf, kostnaden nu nedsättas till de uti Utlåtit upgifne 20,000 rdr rmt. Vid denna riksdag har jag väckt den motion, att E. St., för byggande af en vågbrytare vid Eottneåns utlopp och upmuddring af samma å, måtte bevilja Eonneby köpings innevånare ett anslag för en gång, utan återbetalningsskyldighet, å 10,000 rdr rmt, motsvarande hälften af den för företagets utförande beräknade kostnad; men Utskit har, i följd af en antagen grundsats, afslagit denna begäran och i stället beviljat ett lån till samma belopp. Hvad som särskildt dertill synes hafva föranledt Utskit, är, att Utskit af de i motionen åberopade och till Utskit sedermera aflemuade handlingar inhemtat, att köpingens innevånare, som blifvit hörde i ämnet, yttrat, att de önskade erhålla dessa medel, helst såsom anslag, men äfven som lån på billiga vilkor. Härmed förstodo de naturligtvis samma vilkor, som tillförene varit beviljade, eller räntefrihet för vissa år, vanligen 3 år, och derpå följande amortering. Då nu åter lånet beviljas på vida hårdare vilkor, Den 27 Juni e. m. vilkor, så motser jag möjligheten deraf, att detta lilla samhälle icke heller nu kan af ifrågav:de understöd sig begagna. Till stöd för min anhållan får jag, i likhet med Gr. Sparre, åberopa det förhållande, att Utsk:t i 2:ne fall frångått den antagne grundsatsen, att heldre lemna lån än anslag till likartade arbeten. Jag vill således nu endast begära, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville bevilja samma belopp, som Utsk:t föreslagit, på de vilkor, att hälften erhålles såsom anslag och hälften såsom lån. Jag vet visserligen att det är ganska vanskligt att tala om så små summor. Det är mycket lättare, att tala för större summor; men hvad som är litet eller stort är endast relativt till ändamålet och till de samhällen, som skola använda penningarne. För Ronneby köping är verkligen 5,000 rdr en ganska betydlig summa.
11 vissa tillfällen och årstider varit underkastad åtskilliga svårigheter, har, genom en år 1826 med Kongl. Preussiska Regeringen träffad öfverenskommelse, denna postgång i så måtto Blifvit förändrad, att postjakterna nu mera anlöpa Greifsvald. En betydligen ökad skyndsamhet har häraf blifvit en följd, till icke ringa vinst och beqvämlighet för de Svenska handlande. Med Hans Maj:t Konungen af Nederländerna har en serskild öfverenskommelse blifvit träffad om utleverering af Svenska och Nederländska undersåter, hvilka såsom Matroser, eller i annan egenskap, tillhört ettdera Rikets i det andras hamnar vistande skepp, men derifrån afvikit. Äfvenledes har med Hans Maj:t Kejsaren af Ryssland en öfverenskommelse blifvit afslutad, rörande grunderna för förbrytares och lösdrifvares ömsesidiga utleverering och återsändande från det ena Riket till det, andra. Sedan sista Riksdagen har, genom serskildt träffade öfverenskommelser, den så kallade Jas cletractus blifvit ömsesidigt upphäfd emellan Sveriges Rike, samt Ryssland, Preussen och Nederländerna. Att närmare och närmare befästa föreningsbandet emellan den Nordiska Halföns 12 Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N.o 1. tvänne Folk, har utgjort ett liufvudsakligt föremål för Kongl. Majits faderliga omsorger och kraftfulla bemödanden, Med förtroende till Regeringen och till hvarannan, skola Sveriges och Norri ges inbyggare broderligen fortgå på den bana, som ensamt kan leda dem tili en varaktig lycka samt försäkra deras inre lugn och framtida sjelfbestånd. Kongl. Maj:t går nu alt för Rikets Ständer närmare utveckla de åtgärder, som i den inre Styrelsens serskilda grenar blifvit vidtagne. Kongl. Majit har fortfarit att fästa en oafbruten uppmärksamhet på allt, som kunnat främja Religionens helgd och en sann gudsfruktan, samt har, i ärender af allmännare vigt och inflytande rörande Kyrkoväsende!, vidtagit flera till detta ändamål ledande beslut och åtgärder.