Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskottet finner väl, att det för vissa Härader skulle vara en lindring i anseende till den kortare vägen, om dem tillätes, att lefverera deras Räntehö och Halm vid Strömsholm i stället för Kongsöhr; Men då Kongl. Maj:t och Kronan icke äger någon Byggnad eller Magazin vid Strömsholm till desse Räntepersedlars förvarande; så kan StatsUtskottet å denna begäran icke annorlunda tillstyrka bifall, än om de Häradsboer som åstunda sig häraf begagna, vilja på egen bekostnad anskaffa eller upbygga ett härtill tillräckeligt Förvaringsrum eller Magazin, på den plats, sorn härtill kan varda utsedd, emot det, att sedan detta Hus eller Förvaringsrum vöre up - StatsUtskoltets Betänkanden. hyggdt och i alla delar fullbordadt, Häraderne för de-ss framtida underhällande blefvo befriade, utan att kostnaden till dess vidmagthållande deremot lomme att af StatsWerkets Medel bestridas. Om Riksens Högloft. Ständer täckas fästa ett billigt afseende pä den lindring härutinnan ju sökt blifvit och härigenom skulle vinnas utan någon olägenhet för Hofstallet eller StatsWerket; så hemställer StatsUtskottet vördsammeligen, att Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse Häradsboerne finna för sig förmonligt att häruti ingå, Kongl. Maj:t i Hader täcktes låta utse något tjenligt ställe vid Strömsholms Lastageplats, der en sådan byggnad på Häradernes bekostnad kunde få upföras, samt att KronoBetjeningen matte likaså här som på andra lefvexeringsställen, åläggas, att öfver Räntehöet och Halmen hafva nödig tillsyn och vård, ifrån det desamma derstädes varda lefvererade, intill dess afhämtningen för Kongl. HofStallets räkning på första öppet vatten varder verkställd. Riksens Höglofl. Ständers eget ompröfvande underställes detta vördsamligen, hvarvid en Ledamots serskildta tanke bifogas.
Om Eder Kongl. Majit i Nädcr sinner att förwaltningen al Magazins-Inrättningen i enlighet med hwad sälunda anfort och föreslagit blifivich mä fortfara till nasta Lagtima Rcksdag, sä förmodar Stats-Beredningen, att om Werket under den tiden ej kunnat förkofra sig, desi nuwarande Fond likwäl i det allranärmasie stall biifwa bewarad, samt pälitelig erfarenhet minnas till stadgande af sädane Författningar, som dä, i samråd med Riksens Ständer, behofwa widtagaS, och för Werkels säkra uppkomst och framtida beständ kunna finnas lämpelige. Wid den utsigt till Spannmäls upphandling som nu efter twcnne ärs god äring wikar sig, och dä en betydande del af Magasins-Inrättningens Fond ännu utestär, som fordrar tid att indrifwa, samt förräderne för de oumgängelige behofwcn tarfiva betydelig förstärkning, stulle lill allmän förmon och Werkets enstildte bätnad i wäsentelig matto bidraga, om Banken emot Förskrifning och Jntekning uti MagasinsDirectionens fastigheter här och i Götheborg, samt pantförskrifning af alla desi tillgängar sä i penningar som waror och effecter, bewiljade Directionen 300,000 R:dr. Läns-rättighet emot 3 procents Jnteresie, att efter behof begagnas pä Directionens Wexel.Banco räkning, igenom Den iz September. 44! hwilken Directionens inkomst och utgifter böra löpa, sä att räntan ej mä gravera för mer, än Directio. nen af detta Län, dag efter annan nyttjat, och hwilket aldrig fär öfwerstiga förenämde summa.
Det är tvärtom, efter hvad jag kunnat utröna, de fleste nuvarande Riksdagsmäns upprigtiga böjelse, äfvensom jag tror det vara vår ovilkorliga pligt, att de hvilande Grundlagsfrågorna upptaga, emedan vår behestämmelse är icke att väcka frågor, icke att hvila eller ifrån den ena Riksdagen till den andra lägga på bordet ämnen, som just igenom hvilan kunna blifva frön till framtida misshälligheter, utan att dem genom fermt afgörande undanrödja. Då sådant afgörande säkerligen öfverensstämmer med våra hemmavarande medborgares önskan, känner jag dessutom ingen rättighet att belasta våra efterkommande med frågor och öfverläggningar, till hvilkas afslutande vi sjelfva skulle sakna upplysning och kraft. Herr Baron och Ordföranden förklarade, att, efter hans öfvertygelse, vore det enligt Grundlagens esprit att uppskjuta med Grundlagsfrågornas afgörande; han frågade derefter, om efter nu slutad discussion Utskottet tilläte, att han gjorde proposition. Då detta bifölls, framstälde han följande fråga: Anser Utskottet, att tre Stånds beslut i förevarande fråga hör anses gällande mot ett Stånds? Hvilken med både Nej och Ja besvarades. Sedan votering blifvit begärd och åtskilliga förslag blifvit uppgifne till voterings-proposition, blef denna, behörigen justerad, af Herr Baron och Ordföranden framstäld, så lydande: Anser Constitutions-Utskottet, att, i förevarande fråga, tre Stånds tankar emot ett‘Stånds kunna såsom pluralitet utgöra beslutet? Den, det vill, skrifver Ja. Den, det icke vill, skrifver Nej. Vinner Nej, anser Utskottet, att, när ett Stånd vägrat Grundlagsfrågornas hvilande, deras upptagande af de öfriga Stånden ej må kunna förnekas. Härefter företogs votering, hvarvid rösterna befunnos så hafva utfallit: Hos Ridderskapet och Adeln: Ja 2 Bilaga C till Meni. N:o 5. 831 Hos Preste-Ståndet: Ja 6. Hos Borgare-Ståndet: Hos Bonde-Ståndet:
På dessa grunder kan jag icke bifalla de föreg:de talarnes förslag att nu lägga Ulsk:s Betänk, till handlingarne, hvilket icke betyder något annat än ett afslag, d. v. s. ett ogillande af hvarje åtgärd, som afser att förminska bränvins-tillverkningen under loppet af hösten. Deremot måste jag bekänna, att jag tror att ett totalt inställande af bränvinsfahrikationen kan medföra vådliga följder. Jag vill åtminstone icke för min del tillstyrka en sådan åtgärd; ty det förhåller sig med bränvinsbränningen i afseende på Statskroppen, ungefär på samma sätt som en af kallbrand skadad lem förhåller sig till den öfriga organismen. Man måste väl amputera den, men det är också nödvändigt att göra febern så lindrig som möjligt. På samma sätt bör man förfara vid bränvins-lagstiftningen ; man bör söka göra öfvergången så lindrig som möjligt. Detta tror jag kan vinnas på det sätt, att man utan att förbjuda bränvins-tillverkningen på de vilkor nu gällande författning stadgar, likväl belägger den med en additionel skatt. K. M. eger visserligen, såsom en föreg:de talare redan nämnt, i sin makt att lagstifta i denna fråga; men Han kan dock icke utan R. St:rs bifall vidtaga en sådan åtgärd som att pålägga en ökad skatt. Man har ansett bränvinsbränningen icke kunna inställas, då derföre fordras högst vigtiga omständigheter, såsom t. ex. allmän missvext, m. m. Jag får då, till försvar för Utsk:s förslag, fästa upmärksamheten derpå att högst vigtiga omständigheter äro nu förhanden; ty högst vigtigt måste vara att icke genom underlåtenhet öfverändakasta de goda verkniugarne af det förslag, som man antagit. O Frih. Åkerhjelm har yttrat att mängden visst icke skulle vilja utvidga sina bränneriet Jag är af motsatt öfvertygelse med den värde talaren. Jag erinrar mig att jag för några är sedan trodde att privatbankerna skulle uphöra derföre att sedelvalörerna ökades. Men jag erfor tvertom; de uphörde ej, hvarföre? Jo derföre att de erbjödo sina aklie-egare förtjenst.
Stuteriernas inverkan på hästafveln ej synes nog hastig, men då man beräknar det ringa antal hästar, som genom Stuteriernas försorg kunna updragas, relalift till det icke obetydliga af öfver 40,000, som årligen skola i bruk insättas för att underhålla det nu i Sverige befintliga hästantal, så torde man lätt inse att verkningarne icke kunna blifva allt för hastiga. Märkbara äro de dock, då man besinnar, att numera såväl Kavalleriet som Artilleriet kunna remontera inom landet, och huru de äro remonterade mot fordom. Mera genomgripande åtgärder skulle visserligen kunna vidtagas om Statsbidragen ökades, men dertill hafva R. St. vid flere riksdagar icke visat sig serdeles beredvillige. Icke heller har man rätt att fordra allt för mycket af det allmänna, något måste lemnäs åt den enskilda omtanken, och den synes i sednare tider i synnerhet hafva riktat sin håg för upfödandet af hästar endast tjenlige för åkerbruket, enär redan i flere provinser, föreningar i detta syfte äro stiftade. Annu ett skäl, hvarföre stuterierna i sista hand böra befatta sig med updragande af en sådan race. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och i öfrigt instämmande uti den af Gr. Liljencrantz mot Utsk:s betänk, afgifna reservation, anhåller jag vördsamt att Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. till afslag å detta betänk. Hr Stjernsvärd, Gust. Maur.: Lika med motionären, anser jag att åtgärder äro af nöden till förbättrande af arbetshäst-racen, Den 12 Mars e. m. 393 men det oaktadt kan jag icke gilla det sätt lian föreslagit, och hvilket Utsk., pä sätt och vis tillstyrkt. Jag anser nemi. det antal beskälare, som f. n. hållas vid våra stuterier, fullkomligen behöfligt för kavallerioch artilleri-regt:nas remonteringar, och tror att om 2:ne sådane heskällare af arbetsracen underhålles, så skulle icke det ändamål dermed vinnas, som man afser.
Det förefaller mig, som om denna fråga gjort mera väsen af sig, än den i sjelfva verket förtjenar. Jag medger visserligen det rigtiga i reservanternas åsigt, att K. M:t nog skall i detta fall vidtaga de åtgärder, som äro för fosterlandet gagneliga, och skulle derföre ej ansett såsom någon särdeles stor olycka, om någon motion i detta ämne aldrig väckts, men då engång så skett och då ett R. Stms Utsk. tillstyrkt detsamma, finnér jag det vara ett mindre välbetänkt steg af R. St:r att afslå Utslcts förslag. Detta förslag sträfvar att närma de skandinaviska folken till hvarandra; ett sådant sträfvande kan ej vara klandervärd!, och aldrig skall jag med min röst motsätta mig något förslag, som åsyftar att vinna ett sådant mål. Jag är ingen politisk skandinav, och, i likhet med Hr von Koch, deltog jag i det national-ekonomiska mötet i Göteborg och i alla der fattade beslut, just derföre att detta möte var fritt från all politisk skandinavism och endast afsåg att aflägsna de skrankor, som hindra folk af samma språk, samma religion och samma sedvänjor att umgås såsom bröder. Om det önskvärda i ett sådant mål torde väl alla vara ense, och min innerliga önskan och förhoppning är, att detta de nordiska folkens närmande till hvarandra ock skall i en framtid i farans stund skänka styrka och stöd åt hvarje folk särskildt. För att nu öfvergå till den jemförelsevis mindre vigtiga sak, som nu är i fråga, så tror jag, att det skulle lända Sverige till fördel, om Danska handtverkare hit inflyttade. Jag känner temligen väl Danmark, och jag vet, att de Danska handtverkarne stå ej obetydligt framför de Svenska i skicklighet, sparsamhet och förnöjsamhet med sin lott. Men, säger man, de kunna ju redan nu nedsätta sig bär under vilkor, som ingalunda äro tryckande. Nå väl! om vi kunnat nöja oss med så föga tryckande inskränkningar, och icke lunnit några menliga följder af att Danskar hit inflyttat, hvarföre då ej alldeles borttaga dessa inskränkningar.
i StabsAdjutant 600. — 4°°- —,.600.— Till Yaktbetjenings Aflöning, Rations-ersättning för de till Expeditionen hörande Officerares Hastar, Skrifmaterialier m. fl. Ut - Och som förra Staten upptager för ÖfverCommcndanten, Arfvode 600. — Commendanten, Dito 5oo. — StabsAdjutant., Tractamente efter 1807 års, numera upphäfne, ReseReglemente 273: 36.( 3^3.35 Vaktbetjeningens Aflöning med i5 T:r Sp:l derunder 1,626:12. hvars beviljande Utskottet tillstyrker, enär, enligt hvad är upplyst, Extra Utgifter för denna Expedition, utom Rations-ersättningen, uppgått till omkring 1000 R:dr årl., och enär de redan förut af K. M:t, till utgående af Tredje HufvudTitelns Besparingar, i Wäder beviljade Arfvodes-tillökningar för Commendanten och StabsAdjutanten, af 100 R:dr för Rvardera, synas med billighet öfverensstämma; kommande utöfver hvad nu blifvit äskadt, ett ej obetydligt belopp till Extra Utgifter för denna Expedi - gifter 1,000. — S:a R:dr 2,600. —• utgör den äskade Tillökningen R:dr 973:36. Betänka nd en, N:o ic?2. 173 tion att ytterligare årligen erfordras, sorn af HufvudTitelns Besparingar måste bestridas. Frih.
Nan slzulle knappast troy att den atneriksnska religionen, soul, med hvad namn den an lnii kalla sig, alltid priiglas af en brridskande g6pdnraktighet och konkurrenvanda och ett slags goodtemplarepikureism, som gor kyrkorna till fijrlustolselokaler och fbrfriskningsstallen, att en slik religion kunde attraliera en ocilad och skonlietstarstande nnde. Men den kan verkligen det, med tiilen, och sk skei det h l r i boken. Och sii f i r man se en varelse, som hade styrka till all tro och Iwaft till alla, tvifvel och hvars sjals syn hade be snsats af ~glansen ofver jgtteiingen)), sitta som en erkgnd syster i Dot var ints fiSr pasterns skull hon gic ' k di.t, clet var hon aiistsa sii ' l-iel: 118,. Uiiremot var clet pastoras fel, att hon kom e&amp; hastigt d2rif~: Bu. Pastorn var en stmlr man, men omsider dukade han under en clag, dB de, icke alldeleu slumpvis, triiffades ~nte pB prarien. En sekuncl basa, .ett forbjndet ord och nAgra lidelsefnlla ls.yssnr, FA var han borta. De par tre sidor, hvilka sleildrn detta mote, &amp; TO skrjfna som en sdng och jag ar frestad att leta frarn de versrytnier soln ligge g 6 l d a i de skenbara prosafraserna, till egempel: Vilsen var stigen. d i r (IF: funnit hvc~1 ' mdra? lrien gyllene sol lbg ot ' ver e n cleggfr.is1~ rnorgon, och sci slrnlle de skiljas. Eu selrruncl hnde lifvets uaderbaraste l~iirlighet snndclst vid henne, och hon h d e gripit den och Imde den Irvnr, om lion 5 n ddrig mesa ficle se 7zon.om.
Under åberopande af hvad jag under den föreg:de diskussionen anfört, får jag anhålla om bifall till denna punkt. Detta förefaller mig så mycket angelägnare, som medel naturligen måste anvisas för återbetalning af det lån, R. o. Ad. nyss beslutat upptaga. Gr. Sparre: Då det förslag, jag framställde, icke innefattade något hinder för Fullmäktige att använda disponibla tillgångar först och upplåna det bristande, tror jag, efter den tolkning Frih. af Ugglas gifvit Usta morn., det vara nödigt att antaga detta mitt förslag, och får derföre fortfarande anhålla att punkten måtte återremitteras. Gr. Mörner: Då nu frågan är om betalningssättet, får jag för min del föreslå att dermed måtte tillgå som år 1848, eller att endast i million årligen derföre upptages. Förhöjningen i inkomstskatten blifver då endast 20 k 25 proc. Jag anhåller derföre om propos. på bifall till mom:t, med förändring af 1,000,000 rdr till 500,000 rdr. Frih. af Ugglas: Inom Utsk:t var det verkligen fråga om att utsträcka betalningstiden till 6 år, men efter en temligen lång diskussion stannade man vid det förslag att summan skulle utgå under 3 år. Jag ber äfven få nämna, att det just var Ronde-St:ts ledamöter, som ifrigast yrkade härpå, och jag tror den det ej vill, röstar H. VII. 351 Den 28 November. icke heller alt summan är af den betydenhet att det kan vara skäl utsträcka betalningstiden längre. Jag får derföre anhålla om bifall till punkten. Hr Dalman: Jag ber få fästa uppmärksamheten derpå, att ännu är ingenting annat afgjordt, än att, om medel icke finnas, så skola de upplånas. Denna punkt deremot omtalar huru de skola betalas. Då emellertid Gr. Mörners förslag synes mig hafva många skäl för sig, är det äfven önskvärdt att Utsk:t tager frågan i förnyadt öfvervägande, hvarföre jag anhåller om återremiss. Gr. af Ugglas:
Maj 1855 angående grunderne och sättet för markegångsprisens bestämmande, det blifvit stadgadt att ifrågavarande sammanträden skola ske, å »lämpligaste af Konungens Befallningshafvande bestämdt tingsställe»; och då således det af motionären anmärkta stadgande redan undergått sådan jemkning att Konungens Befallningshafvande har att för ifrågavarande sammanträden utse det lämpligaste tingsstället och härigenom i de flesta fall utväg torde vara beredd att undvika de af motionären anmärkta svårigheter samt frågan icke synes vara af den vigt att påkalla Rikets Ständers åtgärd för ytterligare ändring af hvad Kongl. Majit nyligen stadgat, helst om undantagsvis svårigheter vid tillämpningen skulle någorstädes visa sig, detta förhållande lämpligast lärer utgöra föremål för framställning af vederbörande Konungens Befallningshafvande, hemställer Utskottet att någon åtgärd från Rikets Ständers sida icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 3 Januari 1860. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande M II. 3 N:o 11. Ank. till Esp.-Utsk. ilen 4 Jdn. 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till förekommande af irrlärors spridande vid Universiteten och öfriga läroverk. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Höglofliga Ridderskapet och Adelö remitterat en af Friherre Alströmer, Jonas, väckt motion, deruti förmäles, att det vore ett farligt förhållande att man vid universiteterna fritt finge hos ungdomen, offentligen och ex officio, inplugga den vådligaste och krassaste antichristiska lära.. Det vore just de ynglingar, som hade fallenhet för de högsta studierna och vid hvilka man för framtiden i vetenskapligt afseende således också egde att fästa de högsta förhoppningar, som ovilkorligen voro tvungna att insupa detta aqua tofana för deras andliga lif. De kunde icke, utan att öfvergifva den bana, för hvilken de af Herren äro utrustade med rika anlag och gåfvor, undvika och befrias från att toma den sataniska giftbägaren i botten.
Rikets Ständer, som, genom underdånig skrifvelse den 25 Augusti 1834, föreslagit upphäfvandet «-,f Kämnersoch Lagmans-Rätterne, anförde uti en annan underdånig skrifvelse af samma dag (N:o 104), att, då det vigtigaste inkastet emot berörde förändring hemtades från elen förutsättning, att, derest blott en Under-Rätt kom mc att finnas, IIof-Rätternes och Högsta Domstolens göromål skulle alltför mycket ökas, helst man befarade, att de föreskrifter om doms fullgörande, m. m., hvilka blifvit föreslagne i sammanhang med nämnde domstols-indragning, och hvilka skulle utgöra det hufvudsakliga correctivet mot rättegångars fullföljande i högre instantie i oträngdt mål, icke kunde blifva tillräckligen verksamma för ändamålet; så hade Rikets Ständer, för att, äfven om deras förslag, rörande Kämnersoch Lagmans-Rätternes upphörande icke i Nåder godkändes, ändock utröna den verkan till minskning i rättegångar vid andra instantien, som af föreskrifterne om doms fullgörande såsom vilkor för ändringssökandet kunde vara att påräkna, funnit lämpligt stadga enahanda prestanda för fullföljd hos Lagmansoch RådstufvuRätter, som nu måste iagttagas vid fullföljd hos IIof-Rätterne; i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer, för den händelse, att Kämnersoch Lagmans-Rätterne kommo att fortfara, föreslogo ändring i öfverskriften till 26 Cap. Rättegångs-Balken samt i 1, 2, 3 och 6 §§. af samma Gap. och Balk. Som Nådigt bifall icke blifvit lemnadt till någotdera af de i omförmäldte skrifvelser gjorda underdåniga förslag, har, vid denna Riksdag Herr Hjertås Lars, i sammanhang med väckt motion om indragning af Kämnersoch Lagmans-Rätterne, till llöglofl.
Förordningen den 28 Junit 1798 §. 2. ej eller kan äga rum i afseende pä Wa» tor, som bergås hartiewis, pä trenne eller flere mäna Liha»A> H. B. 2Z, 24^ 178 Den 2 October. mänadcrs anställd med betalningen; Men att, hrvad andre utborgade waror beträffar, hwar och en, som ordentelig Bok öfwer handel och köpenskap förer, bör äga den bewisuings-rätt, 17- Cap. 2- §. Rättegä-rgs. Balken medgrfwer, och säledes äfwen Handlwerkare, Mauufacturister och Fabrikanter, hwilkas köpe-albanbiingar, enligt sakens natur, och Handels. Backens i Cap. 4. och 9. §. §., ofelbart under handel och köpenskap begripas, och hwaröfwer,-dä till werkningen är större, Bok nödwändigt mäste föraS. I följe häraf och till förekommande af vrätt tillämpning af detta Lagens rum, anser Lag Utskottet sig böra tillstyrka den Förklaring deröfwer: Att det witsord, hwilkcr enligt 17. <Lap. 2. §. Rättegångs. Balten jänisörd med Rong! Lörordnkngen den 28 Juni» 1798 §. 2. tillkommer den, som, till bestyr, tande af fordran för utborgade waror, äberopar Böcker öfwer bandel och köpenskap, äfwen sträcker sig till waru - tillwerkare och förädlarc, hwilka öfwer sin rörelse Bok och Räkning behörigen halla, eller hälla lata. Hwilket dock Riksens Högloft. Ständers widare pröfning wördsamt understätles. Örebro den Scvlember i8iv. pz NäZIokl.
Skulle det invändas, att icke allt, hvad strafflöst kan yttras inför rätta, derföre kan lika strafflöst offentligen yttras; så framkallar man det svar, att allt yttrande inför rätta, äfven det straffbara, skrifvet af den rättsökande sjelf eller för hans räkning inskrifvet i domstols protokoll, är offentlig handling, och att dess kungörande genom tryck utan ansvar står hvar och en fritt — ej blott sakägaren sjelf, utan hvilken annan som helst. Den anmärkning, som jag för min del funnit mest uppenbart grundlös, men som jag ej derföre bättre lyckats att genom vederläggning göra obrukbar, är den om Justitiä-Ombudsmannens obehörighet till all åtgärd, som hans kommittenter Rikets Ständer ej kunna sjelfve vidtaga, enär De på denna grund ej heller skulle kunna dertill gifva honom uppdrag. Jag vet icke, om meningen skall vara, att Rikets Ständer gifvit ett uppdrag, som de saknat behörighet att gifva, eller att de i sjelfva verket icke gifvit det, ehuru det i Deras af Konungen sanktionerade instruktion finnes infördt, eller att det icke finnes infördt i denna instruktion med klara ord. Skulle man lemna obestridt, såsom troligt synes, att uppdraget verkligen är gifvet; så kan det endast vara Ständernes behörighet, som sättes i fråga. Det påstås då, att Ständerne väl gifvit detta uppdrag, men att det icke gäller, emedan de saknat makt att gifva det. Jag har häremot ingenting annat att säga, än hvad jag redan sagt (se riksdagsberätt. sid. 126). Kunna Rikets Ständer icke bemyndiga sin Justitiä-Ombudsman att utreda lagslupningens tillstånd äfven på högsta ort, emedan De sjelfva ej äga att med denna utredning befatta sig; så kunna de åt honom lika litet uppdraga att lagskipningens tillstånd i öfrigt utreda, än mindre att efterforska och, i fall af befogenhet, åtala tjenstemäns i tjensten begångna fel, eller upptaga derom skeende angifvelser, emedan Rikets Ständer ej holler med allt detta kunna sjelfve taga befattning. Och gäller detta skäl, att tillintetgöra hela Just.
Herr dloräeristolpe, ^.näers, ansäg nödigt at bestämma ordet ringare Städer, efter Stä. vernäs Clasiification. Herr käblmLN, Otto ^reclrlc, hemstälde om icke til Riksdagsmän frän Städerna böra äf - 12M Den 29 Augusti. äfwen kunna wäljas personer som icke är Borgare, detta skulle enligt min tanka mycket föröka Uplysningen innom delta Ständ. Huru ofta finnes icke innom en Stads omräde eller i desi granffap mennistor, som jouera af Borgerskapets fullkomligaste förtroende. Männe en sädan wald til Riksdagsman icke lika sä nog? grant skulle bewaka sine Committenters bästa, som om han sjelf idkade något handtwerk eller annan Borgerlig rörelse. iS.de Grefwe 6e la 6arclie. Dä Bonde-Ständets Privilegier af 1789 äfwen förordna detta StändS Walsätt, och besie Privilegier mig wetterligen ej äro uphäfne, får jag hemställa huruwida nägon ändring derwidnukan göras,särdeles utan Bonde-Ständets hörande och begifvande. För min del tror jag det ej, utan känner en ljuf tilfredsställelse, den jag äfwen förmodar hela detta Ständ delar, när wi nu kunna wisa det Hederwärda Bonds-Ständet, at dä wi med wärdighet weta förwara wära egna rättigheter, wi ej eller aldrig underlåta med den noggrannaste ömhet wärda wära Med-Ständers. Friherre liljencranz. BondeStänvets i 114 §. af Regeringsformen siadfästade Privilegier bestämma, hwilka Personer kunna wäljas til Riksdagsmän för detta Ständ. Herr idotbliek, jämte det jag förenar mig med hwad Herr Grefwe äe la Lerche wid den na - Ven 29 Augusti.