Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bränvinsbränningen skulle i detta fall endast kunna bära sig för dem, som hafva råd och skicklighet att fabriksmessigt och med största samt ändamålsenligaste redskap bedrifva denna rörelse. Dessa skulle naturligtvis snart underbjuda de öfriga; städerna, nästan alla fabrikers hem, blifva egentliga bränningsorterne; fylleriet, på landet isynnerhet, ehuru äfven i städerna, betydligen förminskas, på förra stället genom upphörandet af allmogens brännerilust, samt det dyra bränvinet, på de sednare genom varans dyrhet. Om till en början för många fabriker bildade sig, så kommer detta missförhållande dock snart att upphöra, enär specuianter måste ledsna vid en rörelse, som på detta vis endast tillskyndade förlust, och sakernas tvång snart tillvägabringa jemkning i detta fall. Förminskad bränvinsconsumtion skulle alstra förminskad produetion, och denna åter orsaka förökad spannmålstillgång inom landet. De förbättrade och ändamålsenligare redskapen skulle äfven i betydlig mån bidraga till spannmåls besparing, och således just motsatsen af det förhållande uppkomma, som man befarat. En annan invändning, som torde göras, och som är mycket svårare att nöjaktigt besvara, är, att om hvar och en blir berättigad att anlägga bränvinsfabrik eller att bränna; så blir det svårt, om ej omöjligt, att controllera eller hindra, det ju en stor del skatta för mindre än de tillverka, samt att en mängd lönnbrännerier torde uppstå, som göra att det åsyftade ändamålet förfelades. Men sednare delen af denna invändning är tillämplig i ändå högre grad vid de af K. M. i dess nåd. skrifvelse ang:de grunder för bränvinsbränningens utöfning föreslagne förändrade principer, och båda kunna, som jag tror, genom en ordentligt utöfvad polis, vederläggas. Förutsätter man polisens otillräcklighet eller oförmåga att controllera och afvärja ofvan antydda förhållande, så måste felet sökas antingen hos che - a4 Den 4 Mar» f. m. fen för polisen, hvilken ej tillsatt duglige och nitiske polistjenslemän, eller ock i sjelfva organisationen af hela polisverket; men ingalunda kan eller bör detta hindra en annars nyttig och ändamålsenlig författnings antagande.
Daga härads allmänning, hvilken är på häradets socknar fördelad, stå under jägeribetjeningens tillsyn och vård samt äro dels indelade till trakthuggning, dels under arbete dertill, utom de trakter, som, beväxte med endast ungskog, blifvit från all annan afverkning, än hjelpgallring, tills vidare eller på bestämd tid fridlyste. Kronoparkerna stå naturligtvis under kronans omedelbara disposition, och den årliga afverkningen Tab. n:o å dem under femårsperioden finnes angifven å bifogade tabell N:o 4, hvilken äfven utvisar det årliga afverkningsbeloppet från häradsallmänningarne. Orsaken dertill, att afverkningen å de senare år 1860 så betydligt öfverstiger de föregående årens, härleder sig derifrån, att huggning å Yester-Rekarne härads allmänning, som förut varit ställd under förbud, nyssnämnde år ånyo börjats. I det föregående har blifvit omförmäldt, att länets Hushållnings-Sällskap utöfvat en gagnande verksamhet äfven genom tillvägabringandet af nyttiga inrättningar. En sådan anstalt är Skogvaktare-skolan vid Skogshall i Arila socken, hvilken den 1 Oktober 1860 började sin verksamhet. Den underhålles dels med statsbidrag, dels ock hufvudsakligast af årliga anslag från Hushållnings-Sällskapet. Skolans ändamål, enligt reglementet, är att genom meddelande af nödiga kunskaper och erforderlig öfning, samt genom invänjande till lydnad, ordning och redbarhet bilda praktiskt duglige skogvaktare. Med skolan är derjemte förenad en plantskola för uppdragande af skogsträd och alla andra trädslag, som i orten kunna trifvas och med fördel odlas. För hvarje lärokurs, som börjar hvarje år den 1 November och fortgår ett år, antagas, efter styrelsens pröfning, minst 4 och högst 6 frilärlingar, tillhörande länet. Betalande lärlingar från detta och andra län emottagas äfven, så långt lokalens utrymme medgifver, emot en afgift af 300 R:dr Runt för hvarje årskurs.
Deras åtgärd icke kunna eller böra bestämma Rwdcrffapet och Aoelus Bestut. En anmärkning, hwilken bade är enlig unn öfrvertygelfe, och hwilken jag anser mig pligtig att göra. Som jag derföre icke kan påminna mig, akt Ridderskåpet och Adeln om Expeditionen ännu stidgal sitt bestut, hälst sadank icke lämpeligen kunnat fke, innan Expeditions-Utffottcis Förklaring war inkommen, sär jag ödmjukeligen anställa, ari derest Nidderffapet och Adelns Protocoller icke »plysa, art »ägor bestut, t detta ämne bliswit satkadr, Herr Greswen och Landt Mar - n6 Den i December Marskalken täcktes widtaga nägon åtgärd, hwarjge» nom denna sak ma i behörig ordning bringas till sint. Grefwe vs ls 6arZie. Utan att bedöma de Z Srändens förhållande, hwilket icke är mig tillsiändigt, får jag likwäl smara Grefwe vSvenkjslm, att Deras Proiocolls-Utdrag, som innehålla Deras Beslut, ej innefattade orden, sa wldt möjligt är. När således desie i Expeditionen bliswit införde, är oemotsägeligen en olikhet mellan densamma och Stan» dets meddelade Protocolls Utdrag. Grefwe vowenbjelm utbad sig allenast fä erindra, att en olikhet ej altid inncbure en förändring. Grefwe körner, Larl 6abriel. Jag har redan ytrrat nrin öfwertygelse, att ingen ting hin» drar Ridderskapet och Adeln att ogilla Expedition, men det är derföre icke skäl akt säga, det de Z Stånden ändrar hwad 4 bestulit. Säkerligen förbliswa de Z Standen tvid sitt yttrande, att Expeditionen i De» ras tanka är rigtig. Ridderskap^ och Adeln gör i sin sak hwad Dem behaga, men de Z Ständens Beslut kommer att gä i »verkställighet. Herr Grefwe, och La n dt - Mar skalken.
ConstUtsk. äfven ett betänk., ang:de nationalrepresentationen. Men detta betänk, stannade, så till sägande, vid titeln. Det gick endast ut på några försök att, om jag så får säga, lappa de alltför synbara bristerna i vår nuvar. representation, utan en tanke, på en förändrad organisation, än mindre förändrade principer. Hvarje försök att i någotdera hänseendet tillvägabringa en reform strandade mot en obeveklig ståndsmajoritet. Inom R. o. Ad. funnos då icke mer än 25 röster, som ansågo något slags genomgripande förändring tarfvas. Inom BondeSt. gjordes äfven försök att erhålla en gemensam tanke för ett representations-förändringsförslag; men oaktadt i spetsen för detta försök stod den mest ansedde man inom detta Stånd, Anders Danielsson, kunde han dock ej samla mer än 10 röster för sin åsigt. För den, som, lika med mig, i män af erfarenhet under loppet af 17 till 18 år, allt mer och mer öfvertygats om bristfälligheterna i vårt nuvar. representationsväsende, måste det derföre vara tillfredsställande att finna hvilka jättesteg opinionen i detta läll tagit, och att förnimma, det personer, äfven inom B. o. Ad., som fordom på det mest ihärdiga sätt motsatt sig all förändring och som eljest pläga hylla de strängaste conservativa åsigter, nu öppet erkänna behofvet af en förändring, ja till och med uppgifva förslag dertill, hvilka, enligt hvad jag hoppas, skola leda tili åtminstone något resultat. Hvad angår principen för ett nytt representationssätt, så erkänner jag, lika med Gr. Anckarsvärd, den af allmänna val såsom den rätta och såsom en af tidens fordringar. Men jag deducerar icke denna allmänna valrätt ensamt från någon personlighetens rätt. Man har offentligen i tryck oell äfven under debatterna inom detta Hus, så väl i dag, som vid conferenserna med samlliga Stånden , påbördat Const.Dtsk. att hafva utgått från denna flacka åsigt.
Prosten i Altona, konsistorialrådet Reichenbach, predikar för ett sällskap af troende, som stämt möte i hans hem. Han står på en upphöjning i den aflånga salen, hvars tre fönster vetta mot kyrkoplatsen. Genom de små rutorna, som skifta i grönt och violett, faller det ljus öfver hans drag. Han är en magerlagd man med ett blekt och strängt ansikte under en hög panna, klufven af ett veck mellan ögonbrynen. På hans hjässa tronar en gammalmodig peruk, som faller på sned då han andaktsfullt och innerligt knäpper sina hvita händer framför bröstet och lyfter sin blick mot det låga taket. Alla de närvarande lyssna uppmärksamt till hans ord, ty han är en väldig botpredikare, bekant icke blott i staden utan också på landet, öfver hela grefskapet Rantzau och herrskapet Pinneberg, för den kraft, hvarmed han svänger lagens gissel öfver människornas själar, i kamp mot tidens ondska. – Ja, tiden är ond. De goda traditionerna från högstsalig konung Kristian VI:s dagar hållas icke längre i helgd. Det exempel, som då gafs från höjden, hade verksamt bidragit till utbredande af kristligt sinne så väl i hofvets närmaste krets som ock öfver landet och hertigdömena. Nu däremot börjar otrons hydra lyfta sina tusentals hufvuden rundt omkring; men därför hotade också nyss Herrans straff i form af krig och örlig. Helt visst kan straffdomen ännu fullbordas, liksom för femtio år sedan, då svensken Stenbock förvandlade Altona till en rykande askhög. Mörkrets furste begagnar sig ofta af människor för att utsprida otrons gift och utföra sina onda planer. Slika djäfvulens brygdmästare på jorden äro fulla af svek och list, men ha ett vinnande väsen och lägga sina ord så väl, att de nästan göra intryck af sanning. En sådan djäfvulens brygdmästare lefde i England för mer än hundra år sedan och bar namnet Locke. I Frankrike har det under de senare årtiondena uppträdt en hel härskara af slika djäfvulens skaffare, hvilka falskeligen benämna sig filosofer.
Inom de församlingar, der, jemte dessa, flyttande Skolor tillika måste begagnas, är det angeläget, att de olika läro-anstalterna ställas i det sammanhang sins emellan, att den egentliga controllen å undervisningen i sin helhet vid de fasta Skolorne utöfvas och undervisningen må der kunna fortsättas och fulländas, i den mon den icke vid de flyttande Skolorne kunnat fullständigt bibringas. Efter den utsträckning af de här ifrågavarande stadgandena, sora Rikets Ständer, af ofvan anförde skäl, ansett deråt böra gifvas, är det angeläget att bestämmelser, så noggrannt som möjligt, deri tillika intagas om skyldigheten att bekosta undervisningen oeh om ordningen för dess liandhafvande, så vidt icke sådant kan öfverlemnas att bero af menigheterne, eiler af dem utsedde styrelser, i öfverensstämmelse med det syftemål och de grundsatser, hvarom Rikets Ständer redan i underdånighet yttrat sig. Uti det förslag till Lag om folkundervisningen i Riket, som härhos underdånigst bifogas, hafva Rikets Ständer sökt sammanfatta de stadganden, sorn Rikets Ständer för sin del ansett böra i detta ämne göras gällande. Deri är äfven intaget, hvad E. K. M, genom den i underdånighet åberopade Kådiga Propositionen, täckts föreslå, med undantag endast af 4:de punkten om vilkoret io'S Expeditions-Ut skol tets Förslag till und. Skrifvelse, N:0 412. alt lärare vid folkskola bör under viss tid hafva begagnat Folklärare-semiuarium, och 8:de punkten om skollärares aflöning genom afgifter för barn, som begagna undervisningen. Hvad den förra frågan beträffar, hafva väl Rikets Ständer ansett controllen å lärarnes skicklighet böra utöfvas vid Ssminarierne sålunda, att ingen må till sådan lärare antagas, utan att der hafva aflagt erforderliga prof; men med afseende å de flera tillfällen, som äfven utom
Dfifetö febnaft för* fantlabe ©tanber öftoerlentnabe förflag titt Sag för enffilba Santer, ftin* nit ©ig, på grunb af beremot frantftättbe anmärfnittgar, förljinbrab att famina förflag i befi fjellet antaga, fjär $ongl. Majit liftoäl, tneb af* feenbe å Ijtoab ttiifeté ©tanber anfört od) för att i möjtigafte måtto giftoa åt föreffriftertie om enffilba Sanfert toerffamljet od) fontrotterne berå en af beljofioet påfattab futtflänbigijet, unber ben 10 9fooetnber förlibet år ntfärbat nåbig $ungörelfe, innefattanbe toijja anbringar od) tillägg uti $ongl. Äungörelfen beit 9 januari 1846, angåenbe enffilba Santer, font utgifma egna frebitfeblar; od) fjär feberntera, unber till* (äittpning af berorbe ftabganben, Äottgl. Majit, uppå gjorba unbetbå* niga anföfitingar, i ttåber betoiljat förlättgb oftroj od) faftffättt för Majit mebbelat oftroj od) fafiftäfft reglementen för bolag, bil* babe för enffilba Saitf Uti fläberna ©uttbdtoatt, ^»ttbtféioatt od) Sttnb fjaftoa bolag bif* bat ftg för att, unber benämning "$itial
' N:o 51 Grefwe koste, LarlLlaes, Kammarherre (örejlve De !a 6arrlis, ^acok, anmälte att en ledamot i Banco-Ukffouer Herr von kötken, för enffildte angelägenheter bortrest och förmodades ej till riksdagen återkomma. Herr Landt Marskalken erinrade att Herr von kötken wäl enligt Rlddarhus-Ordningen bordt stil förfall till pröfning as R.doerckapet och Adeln framställa, me» som han redan more bortrest hemställde Hrr Landt-Marffalken om icke Electorerne kntzde anmodas akt en annan ledamot i Herr von kotkeng ställe utseBifölls. UplästeS ett fran Stats - Utskottet inkommit betänkande af den i Vennes, hivaruti, i anledning af en i b tänkandet nptagcn punct af Konungens till Staks-Utckottet aflemnade nådiga proposition om StiUswcrkekS killständ och behof, tillstyrkes, att Riksens Ständer mätte, sa wäl för de a:ne sistforffutne arén som för de kommande bewilja och tippa Riksgälds - Contoirels medel ansia fyllnaden i den summa till förswars - merker, som Riksens Ständer redan wid 1829 ars riksdag bestämt till en million Riksdaler, utan att dertill anwisa en till detta belopp utgående summa. Ladeö pä bordet. Zerr Landt - Marskalken lillkäimagaf, grr Den 4 Maji. Kf prstocolls-Utdrag, hwilkas innehall nu uplästes, inhämtades, det de öfrige trenne refpective Standell instämt uti Ridderskapet och Adelns beslut all, till beredande af frägan om en förändrad författning i afseende pä sörftärkningsmanskapet, utfe ett särskillt Utskott bestående af trenne ledamörer af hwarje Ständ..
Den af Utskottet föreslagna lydelse gillades. §§ 51, 52 och 53. Godkändes. §§ 54 och 55. Godkändes ured de af Utskottet tillstyrkta ändringar. §§ 56—93. Godkändes, med de förändringar, Utskottet föreslagit uti §§ 58, 62, 70, 74, 85 och 86 samt med erinran om iakttagande af den anmärkta rättelse, hvarigenom ordet staten bör insättas i stället för det å 5 och 4 raderna i § 70 förekommande ordet staden. Förslaget tilt Förordning örn Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd. § t. Godkändes. § 2. Godkändes med det af Utskottet i morn. 6 föreslagna tillägg. §§ 3 och 4. Godkändes. § 5. Med ogillande af Utskottets ändringsförslag, godkändes denna §, sådan den lyder i Kommitterades förslag. § 6. Godkändes. % 7. Godkändes, enligt Utskottets förslag, utom hvad beträffar 5 eller sista momentet, som ändrades til! denna lydelse. nFör näring eller rörelse, som under bor - Prot.-Utdrag den 22 September 1860. 747 genär ers förvaltning | står, äfvensom i enahanda fall för faslighet eller jordegendom, som ej af landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas § 8. Godkändes sådan den af Utskottet blifvit till sin lydelse föreslagen. §§ 9—22. Godkändes, nied de ändringar Utskottet uti §§ 15 och 18 föreslagit. § 25. Godkändes med följande tillägg eller §:s slutord: '"dock kunna flere församlingar inom samma Pastorat om gemensamt Kyrkooch Skolråd sig förena.” § 24. Godkändes. % 25. Utskottets föreslagna ändring ogillades, och godkändes Kommilterades förslag i denna del, med tillägg efter 2:dra momentets slut af dessa ord: ”ir Kyrkoherden närvarande, intager Kapellanen säle och stämma såsom främste ledamoten.r §§ 26—46.
St., på grund deraf, bevilja de förmåner, som de uti den Nåd. skrifvelsen omnämnda jernvägs-supplikanterne begärt; så skulle ett sådant förfarande hafva till följd, att vid blifvande Riksdagar och i den mån Statens jernbanor blifva färdiga, R. St. skulle öfverhopas med en ändlös serie af dylika ansökn:r, uti hvilka fordringarne på Statens bistånd skulle tilltaga i samma mån som de här framträdande sökanderne fått sina önskningar tillfredsställda. Redan uti det yttrande, hvarmed K. M. beledsagat ifrågav:de ansökn:r, önnes visserligen en ledning för StatsUtsk. att tillvägagå med den största varsamhet, enär K. M. deruti åberopat Sin vid förra Riksdagen tillkännagifna åsigt, att bi-jernbanors anläggning i allmänhet bör ankomma på den enskildta företagsamheten och endast i den mån tillgångarne sådant medgifva, erhålla låneunderstöd af Staten. Och då man tager Den 24 Januari. 71 i betraktande dels de fordringar, som i och för anläggandet af stambanorna äro framställda, och dels den nuvar:de ställningen i penningemarknaden, så finnes visserligen icke synnerlig anledn. att förmoda, det något afseende å de nu gjorda framställningarne om låneunderstöd skall kunna fästas, utan att ytterligare fördjupa Staten i skuldsättning. Men man må dock icke förundra sig deröfver, att sådana framställningar blifvit gjorda, ty då de serskildta landsorternes innebyggare naturligtvis hafva det största intresse att så fort som möjligt få jernvägar i deras hembygder arilagde, och då ifvern för dessa anläggningar nu för tiden är så stor, att man väl derå kan tillämpa det bekanta talesättet, alt gärdet är upgifvet, är det lätt begripligt och äfven ursäktligt, att hvar och en i sin stad vill smida medan jernet är varmt och hålla sig framme medan ännu något finnes, för att bekomma sin andel uti det stora bytet, jag ville nästan säga den allmänna plundringen.
På grund af de skäl, jag uti sisla plenum anförde, anser jag > afgörandet utaf delta Betänk, vara synnerligen angeläget, och anhåller derföre, alt R. o. Ad. ville ställa detsamma främst på föredragna-listan till nästa plenum. Jag förmodar, alt hvar och en af , R. o. Adis ledamöter redan tagit tillräcklig kännedom deraf, så att något längre upskof med detta ärendes företagande icke torde vara af nöden. Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts, att detta Utlåt, skulle äfven för nästa plenum upföras främst å föredragmslistan. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 2 och 11 dennes på bordet lagda Betänk. JM 38, i anledn. af väckt motion om förklaring af K. Förordn. d. 10 Juni 1841, ang:de straffet för olofligt innchafvande af dyrk. Den 18 Augusti. 5 Föredrogs ånyo och lades (ill handlingarne LagUlskts d. 2 och 11 dennes på hordet lagda Mera. JM 39, i anledn. af återreraiss af Utsk:s Betänk. JM 18, öfver väckt motion, ang:de vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskts d. 2 och 11 dennes på bordel lagda Betänk. JM 41, i anledn. af K. M;s Nåd. Propos., ined förslag lill ändring i K. Förordn. d. 20 Nov. 1845, om jords eller lägenhets utslående för allmänt behof. Ånyo föredrogs Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utskms d. 2 och 11 dennes på bordet lagda Betänk. JVs 13, i anledn. af väckt fråga derom, att R. St. mätte i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla om vidtagande af skyndsamma åtgärder till lugnande af de separatistiska rörelserne inom kyrkan, och uphörande af förföljelser emot dem, som i borgerligt afseende föra en stilla och oförvitlig vandel.
Det är deuria rätt jag begagnar, då jag fäster uppmärksamheten på den motsägelse, soni förefinnes emellan Utsk:s yttranden och de slutsatser, hvartill det kommit, Utsk. har nemi. erkänt arbetets närvar, fullständighet och den stora förtjenst, Tabellcommissionens olivar. secret. derom äger, men likväl icke velat medgifva hvarken någon lindring i hans möda eller tillökning i hans arfvode. Om jag lem nar de öfriga anslagen derhän, oell endast nu fäster mig vid den ifrågaställa cancellisllönen, som är behöflig för arbetets bibehållande i det noggranna och fullständiga skick, som tabellverket, på sätt Utsk. sjelf Den n Augusti e. m. yttrat, nu äger, sä hemställer jag, om bifall till nämnde löneanslag väl är annat än en bestämd följd af Utsk:s egna intyganden. Jag öfverlemna!’emedlertid frågan till R. o. Ad., erinrande endast, att målet icke tillhört min föredragning i egenskap af Konungens rådgifvare. Frih. Cederström: Det förundrar mig, att höra en ledamot såsom skäl för afstyrkande till hvad han erkänt riktigt och nyttigt anföra, att K. M. icke gjort propos. i ämnet. Är saken nyttig, så är det likgiltigt, ehvad den blir föremål för Representationens pröfning genom K. propos. eller genom enskild motion; båda vägarna äro lika gruud lägsenliga. livad detta fall angår, är händelsen den, att oin nuvar. secreleraren afgår före nästa riksdag, skulle detta fullständiga och vigtiga arbete komma i oordning af brist på medel för detsammas upprätthållande. Mig synes, att motionären icke yrkat mer, än han bevisat vara nödvändigt; och jag yrkar altså bifall till motionen. Gr. Cronhjelm: Jag känner visserligen, och erkänner troligen vidsträcktare än Frih. Cederström, att sådana frågor, som väckas ifrån liepresentationen, kunna lika väl förtjena bifall sorn de, hvilka utgå från Administrationen; men jag hemställer, huru det val är möjligt för ledamöterna i Stånden att veta, om en secret. i ett administrativt verk behöfver en cancellist eller icke.
Han var mycket omtalt för sin figur, sina amuretter och lagman Bärendorf måste nödvändigt komma ihåg honom?» Lindendal hade redan studerat sin man. «Visserligen, mycket väl,» och nu hade lagmannen ett vidsträckt ämne att afhandla, om de högt uppsatta personer, i hvars närvaro han samtalat med den höga resanden; huru han framför många andra blifvit använd som prinsens tolk, vid en konversation med den vackra omtalta fröken, — som tyvärr ej kunde fransyska språket.» Under dessa meddelanden hade han helt och hållet glömt hvad som väckt detta samtalsämne. Vännerna, vi mena Elise och Leonna, inträdde nu i salen, den sistnämnda kunde ej utan oartighet neka en dans åt sonen i huset. Elise satt undertiden allena, det var ingen som hade, vi hade så när sagt — sällskapsvett nog, att närma sig fremlingen; man tycktes anse henne för «ett underligt djur uti vår Herres hage,» såsom det heter i en gammal jullek. Efter dansen kom Leonna. Det blef ett uppehåll, hvarunder förfriskning kringbjöds. Sällskapet samlade sig kring pianot, der fru Riebnitz på lagman Bärendorfs anhållan skulle spela och sjunga en munter tysk visa, som hon sagt göra furore i Reval. Hon hade öfvad röst och mycken konstfärdighet. När hon slutat, trädde Lindendal till Elise, som jemte Leonna stod bland de öfriga, och bönföll att hon för honom och sällskapet ville låta höra samma sång, som han en gång förr haft den lyckan att lyssna till. Hon ville neka, undskyllde sig med glömska, ovana med sin röst, som icke nu var densamma som fordom; det hjelpte icke. Lagmannen och flere andra började öfvertala, och — kunde hon väl neka ¯den¯ som först bedt henne derom, den som utmärkt ¯henne¯, — som i detta sällskap var den obetydliga, den öfversedda, — med så mycken aktning, så stort deltagande? Vi vilja äfven ej påstå, att hon var känslolös för att njuta en liten hämd, en liten triumf inför personer, som ansågo henne så långt under sig, så väl i anseende till härkomst, som för det att hon arbetade åt andra.
Afven öfver della ärende hafva Förvaltningen al Sjö-ärendena och Kammarkollegium blifvit hörde sami uti afgifvel underdånigt utlåtande af den 21 Juni 1854, med instämmande i öfrigt uti Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förestående förslag, deremot, på anförde skäl, tillstyrkt, att, vid jern fö reisen till utrönande af hemmanens rätta värde och ränta, endast lages i betraktande del mantal och den ränta, som vid Indelnings-verkets upprättande varit hvarje hemman åsätta och blifvit behörigen fastställda; att, i öfverensstämmelse med föreskriften i Kongl. Brefvet den 14 Juli 11155. till ränte-nedsättningéns bestämmande jemförelse icke måtte få ega runi med andra än ränte-betalande hemman, samt att jemväl hemmans-egare, som sådant kunde önska, måtte vara tillåtet att vid den föreslagna nppskatlnings-förrättningen tillstädeskomma för att sin rätt bevaka. Med här förut omförmälda frågor sammanhänger på det närmaste den om ränte-nedsättning för de s. k. reserv-räntorna i Blekinge, hvilka, bestående af mindre jordlägenheter och lisken med, enligt 1825 års Jordebok, åsatt, ränte-belopp af tillhopa 51 l\:dr 18 sk. 8 r:sl. Banko, som dock, efter afdrag af räntorna för åtskilliga sedermera nedlagda lisken, nu uppgår till blott 47 B:dr 3 sk. 2 r:st., vid in delningens upprättande i provinsen öfverblefvo, men likväl anslogos till Båtsmanshållets understöd, sami, enligt Kongl. Maj:ts, med Rikets Ständer, vid 1850 och 1851 årens Riksdag fattade beslut, från och med år 1859 äfven slada utgöras nied förvandling.