Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
April I. 381. Maji I. 263;’ Nådårsoch BesparingsFörfattningarne, om, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rättelse i, April II. 101, 343, 358, 4'75, 648. Exp. Maji I. 3. Nämnd, om val deraf, hvilka äga att döma huruvida Högsta Domstolens Ledamöter böra bibehållas, äfvensom till väljande af Riksens Ständers Justitias-Ombudsman, April I.3i5. Nämdeman, om antal vid Militice Boställssyner af; se Syn, Stämning. Näringsfrihet, om en mera allmän och utvidgad, Dec. 329, 377, 388, 4°5> 4°^» 152 OeconomieUlskottets Betänkande i ämnet, April I. Junii I. Odlingar ora en utvidgad Lånerätlighet i Banken till deras företagande; se BancoLån. OdlingsLAn, 0111 begagnande för Frälse-, Kronooch Kronoskatte-hemmansägare af, Jan. I. j3g; se vidare BancoLån. Oeconomiska Författningar, om en Committé för upprättande af en samling utaf alla, Jan. Omslut, om åtal emot Vederbörande Landshöfdingar för deras försummelse, att till StatsContoiret insända de för RiksHufvudbokens uppgörande anbefallte nödige, Jan. II. 44°- Febr. 227. Konungens Svar, Maji II. 590. Omyndig, om dess arfvemedels förvaltning och redovisning; se Förmyndare. Onera, att de hvilka tillhöra Gårdsägare bland Städernes Borgerskap, äfven måtte utsträckas till alla fastighetsägare uti Städerne, utan undantag, Dec. 58o. J*- nii II. 555. Operahuset och Dramatiska Theaterhuset, om anslag af allmänna medel till ersättning för verkställde reparationer å, Jan. I. 4^3, 153 656. Jan. II. 18. Maji I.
N:o 1, om Statsverket 1859. l:o) för Wisby navigations-skola, förhöjning i årsanslaget från 1,973: 75 till 2,950 R:dr eller 976: as, med dervid fästadt vilkor att de vid skolan inflytande inskrifningspenningar samt lösen för afskrift af betyg borde till bildande af en premiekassa användas; samt 2:o) för Carlshamns navigations-skola, — oberäknadt det af Statsrådet i nästföregående punkt för undervisnings meddelande i ångmaskin-lära vid samma skola föreslagna tillökta belopp af 262: so, — förhöjning i årsanslaget med 950: — under vilkor att staden Carlshamn tillhandahåller en fullt ändamålsenlig lokal för skolan. Summa Hant Ii:dr 1,926: as. c) Slutligen och som Kongl. Maj:t, vid den 28 sistlidne Maj skedd föredragning af Direktionens för Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona afgifna årsberättelse, behagat i nåder förklara sig vilja, i sammanhang med förslaget till den nu ifrågavarande statsregleringen, taga under nådigt öfvervägande frågan om beredande af fortfarande statsanslag för bemälda läroverk, hemställde Stats-rådet att, med afseende å meranämnda Instituts fördelaktiga inflytande å skeppsbyggeri-yrket inom riket, Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer, att det från Riksgäldskontoret för Institutet nu utgående årliga anslag af 5,000 R:dr måtte under nästa statsregleringsperiod än vidare få fortfara, med rättighet för Kongl. Maj:t att använda detta årliga belopp till lärares aflönande, elevers underhåll och andra för Institutet erforderliga utgifter. I afseende å alla öfriga delar af sjette Hufvudtiteln, hvaruti någon förhöjning eller nedsättning nu icke blifvit af Stats-rådet ifrågaställd, tillstyrkte Stats-rådet att Riks-staten måtte blifva oförändrad. Kongl.
Vid samma punkt litt. e ber jag att få förklara, det min mening med öfverflyltandet på Regeringen af dessa fonder, är att etablera en 10:de hufvudtilel för jordbruks och näringars samt slöjders understöd, dit jemväl Baneovinsien skulle komma att gå, sedan ränta och capitalafbetalning till Riksg.cont. blifvit gulden för de obligationer detta verk till Banken skulle lenina; men utvecklingen af detta är naturligtvis beroende af BancoUtsk:s blifvande bearbetning. Jag skulle tro, att ingen af eder, mine Hrr, misstager sig derom, att genom denna förändring det blefve Staten Sverige, som samlade capitaler och rikedom. Tillika måste jag förklara, att jag instämmer med Gr. Horn deruti, att det är högst oegentligt att tala om Bankens grundfond. Banken äger icke annat än förbindelser att uppfylla, och handlingar, som bestämma dess förmåga dertill, samt silfvercassan. Af Den 19 Decem ber. 505 dessa är den ena ingen bit bättre än den andra; de äro alla äf samma natur, och således alia grundfonder. Delta oegenlliga ord bade likväl efter 1834 års riksdag slagit så an [ni ii. St., att sista riksdagens SlalsUtsk. berättade för Ständerna, att vi hade en grundfond äfven för statsverket, och detta antogs, eller, rättare sagdt, lick sä förblifva. Nu hafva vi, Gild ske lof, kommit så långt att vi tinna, alt denna grundfond icke var annat än del föregale årets inkomster, som skulle användas lill det följande årets utgifter, och att det således var ganska befängdt att kalla det en grundfond. Sammalunda hoppas jag, att BancoUtsk. må vidtaga den högst obetydliga, men i afseende på Svenska språket dock nyttiga reformen, att kasta ordet grundfond genom fönstret och bell enkelt tala om Bankens tillgångar och skulder.
Majit, torde detta tillfälle böra begagnas för, att derjemte inför Kongl. Majit i underdånighet framställa Rikets, Härvarande inre bekymmersamma ställning . hvilken särdeles, hvad Folkets enskilta förmögenhet vidkommer, genom hvarjehanda tillfälligheter* blifvit af dea vådliga pch äfventyrliga beskaffenhet, att bo ket icke mägtar betala de varn, liga utsky Idei ne, derest detsamma icke skall bringas tili fullkomligt obestånd , med underdånig anhåilan., att Kongl Majit täcktes derå fästa en nådig uppmärksamhet, samt med första vidtaga de mått och steg hvarigenom Folkets lind igång må föreko ninas. —- jag är öiver.ygac att vår nådiga och milda Konung, som icke lärer känna rätta förhållandet, ej skall taga sådant illa. utan i - tället med nådigt afseende, hära afhöra sanningens öppna och ok otis t ladö Den 2 g November. 41 språk, hvars framförande inför Thronell jag anser vara Rik ens Sränders ovilikoiliga pligt, på jag hoppas att Högloft Ridderskapet och Addn täckes gilla det mig nu löreslagne Tillägg får jag anhålla m ri. rr Grefven och LandtMarskalkens Proposition till bilall delå Uppå derom af Herr Grefven och LandrMarsialhen gjo.d Proposition bifölls Friherre Stael v. Hollsteins berörde Tillägg, och beslöts derjemte det sk lie Riddersk lpets och Adelns Beslut, så väl angående TacksägelseAddressen som Friherre Stael von Holhteins nu bifallne Tillägg, ined de öfrige Riks-Sranden commumceras, Grefve Anckarsvärd, Michaell Jag anser det af Friherre Staél von Hollstein föreslagna samt af Höglofl.
Lclömcle posterns lnorcle erläggas, jemväl i försvarun38 llänseencle slcall 1än3a till efterrättelse; livaclan 8tatsflontoret trott sig ie^s lcunna tillstyrka l5lä3igt lnifull till ifräga varancle ansökning utaf I, un cl 8 lin flinten a/ c>cgcc/'c/, livi! Iren , enligt 8tats-Loiltoret8 tuni;», sä m^eket min3re Inorclt vilja un3an3!gga sig 3en Ilonom i 3enns viel äiiggancls llet3lning8sk^l3igll6t, som 3erpä tilläfventyrs kuncle dero, Iluruvicla l>an fullgjort 3e vilgor, llvilkg vurit fästacle vi3 3en, jemlikt innellället gf Kongl. 51aj:ts Kucliga Lief clen 13 51ars 1830, uf Ilikets 8tän3er Ilonom lisviljgcle akskrifningsförmon. Vi3 fore3rggning gf lietta Ärende, liar Kongl. Naj:t val för I)e88 3el funnit clen gf Krigs-Lollegii ^3?ooat-Kiso3l 1 ofvankerörcle matto ^rka3s räntelreräkning ieke skäligen kunna utsträckas till 3en clel gf ifrägavaran3e ersättningssumma, som, enligt li va3 8tgts-Lontoret numera i un3er3änigliet upplyst, utgöres gf 8tst8me3el, men clook ansett fragan kärom lnero pä en närmare förklaring gf Himeta 8tän3er, rörgncle tillämpningen gf cleras viri 1828, 1829 oell 1330 Lrens lliks3gg fattare lueslut, i afseende pä Dan3sliökcliugen a/' //^/crgccc-c/v ansvarigket för f. 3.
Föredrogos å nyo Lagsamt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Vtskottens Memorial N:o 57, med anmälan af Riks-Ståndens beslut, rörande Utskottens Memorial N:o 5a; samt Högvördige Preste-Ståndets Protocolls-Utdrag af denna dag, med inbjudning till Med-Stånden att, i likhet med Preste-Siundel, låta den i Memorialet N:o 57, omlörraälda fråga om votering i de förstärkta Lagsamt Allmänna Besvärstid! Oeconomie-Utskotten förfalla: Med antagande af inbjudningen i huf vudsaken, lät Ståndet förutnämnde fråga förfalla. S. D. Seda!) det till Ståndets kunskap kommit, att Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelse, med förslag till vexel-lag, ehuru justerad hos Riks-Stånden den 21 och a3 dennes, ej ännu blifvit expedierad, anmodade Borgar-Slåndet Expeditions-UtskotLet att skyndsamligen börja expedition af nämnde Underdåniga Skrifvelse, äfvensom att, under den återstående tiden af Riksdagen, föranstalta att, sist inom tredje dagen efter den, då förslag lill Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelser blifvit bos Riks-Stånden justerade, dessa Skrifvelser, vederbörligen underskrifne, till Kongl. Maj:t expediera, uti hvilka beslut Med-Stånden inbjödos att sig förena. Från Hedervärda Bonde-Standet. S, D. Föredrogs å nyo Bancooch Lag-Utskottens, på bordet lirilande, Betänkande, N.‘o 5, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Peter Perssons motion, om upphörande af Bankens forum gprivilegiatum : afslogs. Den 1 Maji 1835» Från Höglofl. Ridderskapet och Adel». S. D.
Härifrån syntes mig tvifvelsutan den uteblifna upptäckten af gerningsmännen till icke få brott, till och med af grofsta beskaffenhet, kunna i någon mån härledas. Den större eller mindre bristen af ofvan uppräknade egenskaper hos manskapet ökade, efter min öfvertygelse, behofvet af tillsyn och ordnande vaksamhet hos befälet; och utan ofullkomlighet äfven i detta hänseende ansåge jag det beklagliga förhållande icke hafva kunnat inträffa, hvartill hufvudstaden nyligen varit vittne, att nemligen, sedan vid timade gatuoordningar polispersonalen i särskilda fall obestridligen förgått sig och i ordningens namn föröfvat upprörande våldsbragder, det icke varit möjligt att upptäcka och till straff befordra flere af de brottslige bland ifrågavarande personal. I detta förhållande låge, efter min tanka, en så stor våda för den personliga säkerheten, att den ensam påkallade allvarliga åtgärder. R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 14 106 En ordningsmakt, sorn icke kunde uppehålla ordningen inom sig sjelf, icke kunde skydda medborgare för våld af ordningens egna väktare, eller, hvad som minst läte sig försvaras, när slikt våld skett, icke förmådde upptäcka och till straff befordra dem, som våldet föröfvat, uppfyllde icke sitt ändamål, och densammas fortvaro i sådant skick skadade, i stället för att gagna, emedan en så beskaffad ordningsmakt eggade och holle vid lif harmens och hämndens lidelser hos den befolkning, öfver och för hvilken hon skulle vaka. Så mycket det allmänna förtroendet stärkte ordningsmakten, lika mycket försvagade och förlamade misstroendet hennes verksamhet. Detta misstroende, i hvilket sjelfsvåldet och det enskilda hatet hade ett så vidsträckt fält för sin verksamhet, samt smädelustens och hånets utsäde funne en så tacksam jordmån, förmodade jag icke skulle upphöra att förfölja den inrättning, som en gång blifvit dess föremål, innan åtminstone allvarliga försök visat sig vara å bane för att bringa samma inrättning i ett sådant förbättradt skick, att hon återvunne anspråk på tillit och förtroende.
Samma grunder, som Utskotten för sitt Förslag anfört, eller att en delegares skyldighet att undergå Skifte mot sin vilja , mot sin öfvertygelse om hvad för honom bäst och nyttigast synes s samt mot de beräkningar han gjort j under enskild kännedom af sine tillgångar och andre förhållanden j icke står att förena med strängt begrepp om egandeoch nyttjande-rätt; samma grunder gälla ju äfven emot rubbning af Tegskiften, hvilka likväl, enligt förra Författningen, kullkastats af Storskiften, deruti också alla delegarne ovillkorligt måst vara med; dessa grunder måtte ännu mer gälla mot skyldigheten att åt en Skiftessökande lemna sine egor i ut - 3i6 Den 6 Ap ril e. m. byte, meddela honom odlingsersättning och utflyttningshjelp samt betala Landtmäterikostnaderne, på sätt för Enskiften länge varit stadgadt. i3 Cap. 2 $. Utskotten tillstyrka häri den ändring att skiftes sökanden och dej som sig med honom förena j men ingen annan j äro till utflyttning, der så fordras j ovillkorligen förbundne. Föreskriften i SkiftesStadgan om utflyttningsskyldigheten måste, med föreskriften om allmänt Skifte i skifteslaget, stå eller falla. När Skifte skedde blott för dem, som sådant begärde, då kunde det vara skäl uti att desse voro underkastade utflyttning. Detta sätt att skifta, har likväl, såsom redan blifvit anfördt, så stora och för ändamålet skadliga olägenheter, att det icke lärer böra antagas. När åter frågan är om allmänt Skifte, då bör, på sätt i §. i i3 Cap. innehåller, utflyttningsskyldigheten bestämmas med afseende å det sökte hufvudändamålet, att för alla bereda så formligt Skifte, localen medgifver. Härvid kan ofta hända, att den eller de, sorn Skifte sökt, kunna få bo qvar i Byn, då deras qvarboende bereder det formligaste Skifte; och hafva de derjemte de bästa husen, huru olämpligt vore det icke, att för dem ovillkorligt stadga utflyttningsskyldigheten ? Efter Enskiftsförfattningarne var Den 6 April e. m. Enskiftssökanden skyldig utflytta, ändå att fördelagtigare
RegeringsFormen stadgar, ”att Rikets Ordinarie Statsmedel och Inkomster skola vara ”under Konungens disposition, att, till de ”af Rikets Ständer pröfvade behof, och "efter den upprättade Staten, anordnas;” samt den i 69 §. RegeringsFormen omfÖrmäldte StatsReglering, i hvad den angår Statens Ordinarie Inkomster, icke kunde hafva annat lill föremål, än en beräkning af deras förmodade belopp, och bestämmandet af de behof, till hvilka de borde användas, men berörde StatsReglering icke kunde utsträckas derhän, att den äfven skulle berättiga Rikets Ständer, att ensamme de Ordinarie InkomstTitlarne alldeles afskaffa, eller i Bevillningar förvandla; alltså och då den i 57 §. RegeringsFormen Rikets Stän22 Ht 2 |8 Den a8 April f. ra. der tillagde rättighet, att, vid allmän Riksdag, allena utöfva Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta, icke afsåg annat, än den Rikets Ständer enligt 62 §. RegeringsFormen tillkommande åtgärd, att icke allenast pröfva de af StatsUtskottet uppgifne StatsVerkets behof, och en deremot svarande Bevillning sig åtaga, än ock att alla de i 60 §. RegeringsFormen uppräknade serskilte Bevillningars grunder och fördelning, efter Rikets Ständers godtfinnande, bestämma, ansåg Hans Excellence af alla nu åberopade Grundlngs-stadganden ostridigt följa, att till afskaffande af Rikets, vare sig alla eller vissa, Ordinarie Inkomster, ovillkorligen erfordrades icke blott Rikets Ständers, utan ock Kongl. Maj:ts sammanstämmande beslut.
Nuvarande § 6 har blifvit såsom mom. 2 i § 5 intagen, samt §§ 7 och 8 i nu gällande taxe-underrättelser utan förändring bibehållen under 6 och 7 §§ i bilagde taxeförslag. Uti nuvarande § 9, hvilken motsvaras af den 8 § i det hosföljande förslaget till taxe-underrättelser, halva, i öfverensstämmelse med E. R. M:ts förslag, orden “sakkunnige handlande eller labrikanler" blifvit utbytte mot orden ”sakkunnige personer”, samt de föreskrifter, som afse till införsel förbjudna varor, uteslutits. 1 stället för nuvarande 10 och 11 §§, i hvilka dels stadgas, hvad vid varors tull-angifning och förtulluing iakttagas bör, dels hänvisas lill hvad i andra författningar finnes härom vidare föreskrifvel, innefattar Komrnitterades, af E. K. M:t gillade, förslag endast en hänvisning lill tullförfallningarnes innehall, hvilken förändring Rikets Ständer ock ansett ändamålsenlig. Beträffande § 12 i gällande tulllaxe-underrättelser, innehållande föreskiifierne rörande kredil-upplagsrälten, så hafva, uti föreskrifterna härom, äfvensom angående nederlags-rätten, Kommillerade föreslagit väsentliga förändringar, åsyftande på en gäng förenkling af de olika upplags-rättjghetcrne och beredandet af större lättnader för handeln med och förädlingen af de stora sä k alinde kassa-artiklar, för hvilka den hufvudsakliga tullinkomsten inflyter. Under antagande, att lör Iransilo-upplaget de föreskrifter, sorn innefattas i Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1854, blelve olörändradt bibehällne, hafva Kommillerade, i afseende ä neder|ags-rättigheten, hemställt, all denna måtte omfatta den nu varande kreditupplagsoch nederlags-rörelsen, samt för ordnandet deraf föreslagit följande grunder: l:o alt nede.rlags-rällighet må beviljas alla de stapelstäder, som hittills egt kredit-upplags-rätt eller antingen allmän eller för särskilda varor beviljad nederlagsrätt. 2:o Expediti otis-Utskottets Förslag till anderd.
Uti underdånig skrifvelse af den 20 Oktober 1860 anmälde Rikets Ständer bos Kongl. Majit att, till förändring i de nu gällande lika rättsstridiga, som för sitt föregifna ändamål vanmägtiga Bysättnings-lagarne, Rikets Ständer för sin del beslutat utfärdandet af en författning af följande lydelse: »Med upphäfvande af de, angående borgenärs rätt att erhålla by sättning å gäldenär i särskilda författningar meddelade föreskrifter, så vidt de stå i strid med ne danstående, förordnas som följer: »Finnes ej vid utmätning bos gäldenär full tillgång till gäldande af den skuld, hvarföre betalningsskyldighet honom ålagd är, eller finnes uppgifven tillgång tvistig, eller kan den för annan orsak, ej straxt till betalning i laga ordning användas, då skall bysättning gäldenären åläggas, der borgenär det äskar och gäldenären ej gitter hos Konungens Befallningshafvande, eller vid Domstol å tid, som dertill honom föresättes, med ed styrka, att han ej eger annan lillgång än hvad uppgifvet är. Har gäldenär, som ej gittat nämnde ed gä, bysatt blifvit och fullgör han edgången derefter, varde ur häktet lösgifven. Ej må i annan ordning, än nu sagd är, bysättning gäldenär åläggas, utom i de fall som i 3 § af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, äfvensom i Konkurslagen nämnde äro». Detta Rikets Ständers af ej mindre Ridderskapet och Adeln än Borgareoch Bonde-Stånden fattade, och ensamt af Preste-Ståndet, på grund af en der gjord anmärkning, att bysättning för vexelskuld ovilkorligen borde ega rum, icke godkände beslut, har likväl icke vunnit Kongl. Maj:ts nådiga sanktion. Skälet för denna vägran är sannolikt att söka ensamt i den jemväl af pluraliteten inom Högsta Domstolen gjorda anmärkning i afseende å nödvändigheten att, i öfverensstämmelse med den utländska handels-lagstiftningen, bibehålla Insättning för utländsk vexel, såsom ett förment ofelbart tvångsmedel att för dylik vexel å förfallodagen erhålla liqvid.
Men ibland måste hon med en känsla, som om hon vore en stor brottsling bekänna: »Kokt aborre och saftsoppa» – eller något liknande. Och då visste hon hvad som väntade henne. »Kokt aborre? Några små, magra pinnar med ben i? Och saftsoppa! Åt folk som arbetat med hjernan fyra timmar å rad! Nej, min bästa Molly, det duger inte.» Och vänd till modern fortsatte han: »Hvad menar du om att låta hissa oss ner till Pelikanen?» Modern sade aldrig nej. Hon hade en alltför stor svaghet för dessa små källarmiddagar på två-manhand. Hon var så stolt öfver att få gå ut i sällskap med sonen och bli behandlad alldeles som en kamrat. De betalte alltid hvar för sig. När han inga pengar hade kunde han låna ett par kronor, som han regelbundet återlemnade dagen derpå. Och när han hade pengar föll det honom aldrig in att bjuda; detta gaf frihet åt deras förhållande och gjorde att han icke kände sig ligga modern till last. Emellertid plågade det henne att han, som alltid var så noggrann med att betala igen hvarje lånad krona, icke ville taga betaldt för det arbete han nedlade på bearbetningen af hennes anteckningar. Hon hade en af de första dagarne slagit fram något om att hon icke kunde taga hans tid i anspråk utan att ersätta honom; men han hade svarat med att skämtande anhålla att få räkningen på det arbete hon gjort åt honom före jul. Och när hon höll i sig, förklarande att detta icke alls var detsamma och att hon ville betala honom, vände han strax taggarne utåt. »Hvad är det för småaktigheter. Ska vi behöfva räkna med hvarandra som kälkborgare? Hon måste låta saken förfalla. Hon visste att om hon envisades skulle han neka att fortsätta och det vågade hon icke utsätta sig för. Hon ryste vid tanken på hur tomt hennes lif då skulle bli; det var som om det skulle mista sin enda glädjekälla. Hon kände allt tydligare och tydligare hur denna dagliga samvaro blifvit henne till ett behof, hur hon vuxit fast vid den. Hon tyckte nästan att arbetet skred för fort framåt. Han var ifrig och uthållig. Det var icke arbetsförmåga han saknade; det var arbetsvana. Här låg vägen klar, steg för steg; det gick som en lek, det tycktes knappast fordra någon ansträngning.
Helsiden: Alngods: alla andra slag ej specificerade, utan åtskillnad ffån hvilken ort varan inkommer, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; 20 Förstärkta Stats-TJtskottets Memorial, N.-o 499. vinner Nej, bestämmes, alt de under denna rubrik hänförliga Sidenvaror skola, då de införas directe från Ostindien med ett lullvärde af 3o R:dr per W, bära en införselstull af 3 R:dr. Som vid voteringen utfallit 4» Ja och 79 Nej, så har den uti contra-propositionen antagne bestämmelse blifvit godkänd. Sextiondefemte voteringen, enligt 320 punkten. Den, som gillar Utskottets åsigt, att skillnad ej bör göras i lullafgiften å artikeln Väfnader: Halfsiden: Alngods, alla slag, ehvad den inkommer från Ostindien eiler annan ort, voterar Ja; den, del ej vill, vo terar Nej; vinner Nej, stadgas, att berörde vara skall, då den directe införes från Ostindien, med ett tullvärde af 10 R:dr % bära 1 R:dr införselslull. Voteringen har utvisat 3i Ja och 88 Nej, i följd hvaraf den uti contra-propositionen intagne bestämmelse blifvit godkänd. Sextiondesjette voteringen, enligt 3n8 punkten. Den, som anser, alt Väfnader: halfsiden: Shawlar, Shawletter och andra Dukar: af 10 R:dr värde och deröfver stycket, skola förlullps med det belopp, Utskottet föreslagit utan afseende å orten, hvarifrån de inkomma, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer denna artikel alt, vid direct införsel från Ostindien, bära ioRidr tull på hvarje 100 R:dr varuvärde. Vid denna votering hafva befunnits 26 Ja och p3 Nej, och är således den uti contra-propositionen intagne bestämmelse gillad. Sesetiondesjunde voteringen, enligt 329 punkten. Den, som gillar, att, på sätt Utskottet föreslagit, Väfnader: BomullsAlngods:
Den kan således på första tredjedelen af sin längd icke påräkna någon trafik från mer än en sida och har under derpå följande 2| mil att täfla med en redan befintlig kommunikationsled, under det att Nilsbylinien, som sträcker! sig mera genom det inre af landet, kan till följd deraf påräkna trafik från båda sidor utmed hela sin längd och blifva af större gagn för bergslagsorten, som den närmare berör. Denna sednare linie vore derjemte bättre belägen för anslutandet af en bibana från Filipstad, hvarigenom en för bergshandteringen särdeles nyttig och af årstiderna oberoende förbindelse mellan nämnda bergslag och det vestra skogsproducerande Wermland skulle kunna åstadkommas. En annan omständighet till förmån för denna linie vore att densamma öfvergick Clarelfven nedanför fallen vid Dejefors, hvarifrån elfven vore segelbar till Wenern, samt derefter följde samma eif ofvanför nämnda fall, hvarifrån segling stöde öppen till Munkfors, och tillfälle kunde beredas till lättad export af den omkringliggande skogstraktens produkter. Deremot stod Nilsbylinien icke i omedelbar beröring med Carlstad, ehuru förbindelse med nämnda stad erbjöd sig dels vid Dejefors genom Clarelfven och dels vid Nilsbvsundet, hvarifrån en kommunikationsled, dels på vatten och dels med jernväg, förde till Carlstad. För begge linierna erbjöde sig stora terrängsvårigheter.