Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundlagen har derföre tillerkänt Konungen deri styrande magten och werksamhct att, med enhet i beslut och kraftfullhet i medel, densamma utöfwa. Bestämda former för dest »verkningskrets, Folket förbehällne frioch rättigheter, innefatta ej en absolut och emot densamma uppgående rnotwigt; således ej eller orsaker till någon strid emellan de Constitutionella Magterne, af hwilken Stats-Författningen förr eller sednare skulle kunna upplösas. Sä mycket angelägnare har det warit att bereda en allmän upplysning, att dana en rcctifierad opinion, berättigad och skicklig att offentligen granska och bedöma Nationens stora angelägenheter, Nege - Memorial N:o 24. 365 werka», Embetsmans förhållande; och enda medlen dertill igenfinnas uti tankens lagliga yttrande frihet i Skrift och Tryck. Den har wäl ef egenskapcrnc af activa hinder, af direkta band, hwilkas sä wäl mifibruk fom bruk lätteligen knnde föranleda till en med Statens bestånd oförenlig Status in Statu, men defi oemotståndliga kraft att afkläda misstagen och orättwisan sanningens mantel skall ofelbart införa och stadga begrepp om Ncgentens sanna ära, rätta medlen att befrämja Folkets lycka, nödwändighetcn af den förres magt, wärdet af det sednares frioch rättigheter. Med det klara och oinskränkta förbud af i forwäg lagde hinder för rättigheten att utgiswa skrifter, hwilkct Negerings-Formcn i defi 86 Z sa uttryckligen stadgar, har Utskottet ej kunnat förena någon slags Censur. Denna skulle ock, enligt Utskottets tanke, innefatta ett medgifwande, eller åtminstone en farhäga, att illwiljaus och förwillelfens sprak skulle kunna wara starkare än sanningens. Skyldigheten att i analogie med tydlig
Yarder kopparmynt eftergjord!; då skall till straff-arbete från och med ett till och med två år dömas. S 12- Den som, i bedräglig afsigt, filar eller klipper guldelier silfvermynt; eller det eljest på något sätt minskar; eller gifver åt ringare mynt sken af det som högre är; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. Är ej bruk gjordt af det förfalskade; vare straffet sådant arbete från och med två månader till och med ett år. % 13- Eftergör eller förfalskar den mynt, som myntning betrodd är; vare dömd till straff-arbete från och med sex lill och med tio år eller på lifstid. § 14. Eftergör man sedel, som af Rikets Bank eller annat Rikets allmänna penninge verk utgifven är; eller förändrar man dylik sedel så, att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde; eller utplånar man å makulerad sådan sedel tecken, hvarigenom utmärkes att den upphört att gälla; dömes till straff-arbete från och med fem till och med tio år. Har han den falska sedeln ej utgifvit eller begagnat; vare straffet sådant arbete från och med tre lill och med sex år. Varder vid Banken eller penningeverket anställd embetseller tjenste-man eller den, som betrodd är att Bankens eller penningeverkets sedlar förfärdiga, om sådant brott, som i denna § sagdt är, förvunnen; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år eller på lifstid. § 13. Om någon eftergör eller, på sätt ofvan är nämndt, förändrar Norrska Biks Bankens sedlar; vare lag som i föregående § sägs.
Ett dylikt förhållande af ömsesidig betingning låter sig icke tänka utan uppvisande af ett tredje, i hvilket de båda hvarandra betingande lederna inherera. Detta tredje finner Fichte på följande sätt. Om jaget öfverhufvud betraktas objektivt utan att hänföras på sig såsom förmåga af frihet, är det drift, som genom handling öfvervinner sin inskränkning. Men jaget kan aldrig betraktas blott objektivt såsom ett vara, utan måste alltid äfven betraktas subjektivt såsom ett tänkande (i vidsträckt bemärkelse). Därför är hvarje bestämdhet hos det objektiva jaget äfven en bestämdhet hos det subjektiva jaget eller en inskränkning för reflexionen. Men reflexionen på en inskränkning är en känsla. Alltså är en drift alltid åtföljd af en känsla. Den är äfven identisk med denna känsla, emedan de uttrycka samma bestämdhet hos samma jag ur subjektiv och objektiv synpunkt. I känslan såsom identisk med driften är det tredje funnet, som förenar de båda hvarandra betingade lederna: det med frihet uppkastade ändamålsbegreppet och verksamheten såsom öfvergående inskränkningen; i det att nämligen driften tillfredsställes, d. v. s. öfvergår sin inskränkning och blifver handling, öfvergår känslan af driften genom inskränkningens upphörande i reflexion öfver driften såsom med frihet uppkastadt ändamålsbegrepp. Fichte jämför det, i hvilket det subjektiva och objektiva jaget hänföras på hvarandra, känslan och driften såsom identiska, i den här förevarande deduktionen, med det hvari de hänföras på hvarandra i den föregående deduktionen, sedelagen såsom frihetslag. Driften och känslan äro riktade på en inskränkning i (den objektiva och subjektiva) verksamheten, uttrycka därför ett sträfvande och en längtan att fylla ett materielt behof, då däremot sedelagen såsom frihetslag har endast driftens formella karakter af själfständighet. Driften och känslan påtränga sig; sedelagen såsom frihetslag är gifven endast i den fria reflexionen36. Vi hafva ofvan visat, att jaget för att kunna sätta sig såsom förmåga af frihet måste sätta sig såsom inskränkt och denna inskränkthet såsom bildande ett system. Men uttrycket af en inskränkthet hos jaget är subjektivt och objektivt känsla och drift.
Landtbruks-Akademien, äro omförmälda, jemväl ega rum vid Ultuna Landtbruks-Institut, torde äfven för detta Institut samma förbehåll i afseende å granskningens omfattning böra af Rikets Ständer i underdånighet föreslås. Danviks Hospital. § 51. (Rev.-ber. pag. 203. Förkl. pag. 314.) Sedan vid flere föregående Statsrevisioner blifvit anmäldt, att Danviks Hospital från längre tid tillbaka egt oafslutade liqvider med dels sina egna tjenstemän, och dels Länsstyrelserna i Upsala, Stockholms, Södermanlands och Vestmanlands län för utestående fordringar uti bemmansräntor och arrenden, sandkörningsmedel m. ni., samt i an - Stats-Utskotlets Utlåtande K:o i8. 47 ledning häraf vid 1853 års Statsrevision den upplysning blifvit meddelad att, efter det en del af berörde fordringar blifvit godtgjord, Direktionen beslutat bos Kongl. Kammarrätten göra anmälan om afskrifning af återstoden, hvarför liqvid icke skulle vara att påräkna; så hafva sednast församlade Revisorer anmärkt, alt ännu i 1853 års räkenskaper en betydlig del af berörde balansposter återfunnes, samt att, enligt hvad Revi sorerne derjemte inhemtat, utom hvad anginge åtskilliga belopp i en upprättad rescontreringsliqvid emellan Danviks hospitalsfond och aflidne redogörarens för samma fond konkursmassa, äfvensom en år 1853 inkommen afskrifningsfråga, angående 10 tunnor 14 kappar hvete, icke något ärende rörande afskrifning blifvit af Hospitalsdirektionen till bemälde embetsverks handläggning öfverlemnadt.
Vid ett skola de stora fördelarne af detta slags fängelse nu ock vara tillräckligen bevisade bland mycket annat deraf, att fångpersonalen minskats; sällan återkommer någon för brott straffad; men en länge bekant, i gamla fängelser förhärdad olycklig, som qvarsitter, förmodas, af fruktan för lifstidsfästning, i det längsta uthärda, ehuru han räknar cellen för ett ”helfvete” och Långholmen jemförelsevis för ett ”himmelrike”; — med honom inträffar det egna, att han förnekar försoningsläran och odödligheten. Man har hos fångarna icke kunnat förmärka något menligt inflytande af vistelsen i cell hvarken på deras kroppseller själssinnen. — Det förmodas, vid ett annat, att förminskningen af fångarnes antal redan under cellfängelsets första år, från 80 till 28, borde i första rummet tillskrilvas cellsystemet — en förmodan, sorn dock torde vara förhastad. Dels anföras åtskilliga exempel af fångar, hos hvilka under fängelsetiden föregått märkliga och någon gång oförmodade förbättringar, och dels fratnställes, såsom bevis, huru ensamheten i fängelset verkar afskräckande, händelsen med en fånge, dömd till 40 par spö, hvilken väl ansåg sin dom vara alltför hård, men det oaktadt förklarade, alt lian ej ville anföra besvär, emedan han ansåg det vara mindre stral! att genast taga 40 par spö, är en längre tid i cellen afbida Hofrättens utslag, äfven om det blefve mycket mildare än Häradsrättens. — Ändtligen anföras från ett annat äfven nu exempel af de verkningar till förbättring, som uppkommit från ensamhetsfängelsets användande på yngre fångar. Utom de tre, sorn enligt föregående årets berättelse blifvit efter frigifniugen emottagne i tjenst hos medlemmar af länets Fångvårdssällskap, omtalas nu tre andre, af hvilka den ene erhållit tjenst inom ett angränsande län och den andre hos en af nyssnämnde Sällskaps medlemmar samt den tredje blifvit genom Sällskapets försorg anställd i handlverkarelära, och hvilka alla under det förflutna året vunnit tillfredsställande vitsord öfver sitt uppförande.
Och hwem stulle desta utstylder härdast träffa? Icke den rika egendomsägaren, icke capckalisten, som 'lätt kan undandölja sin egendom, utan den torftiga Landtbrukaren, som ännu nästan icke hunnit uparbeta sin egendom til annat, än etmedel at staffa sig, sin hustru och sina barn lifnäring, och som, ester betalda Kronouklagor, sällan har nägot öfrigt. Dä til exempel st helt Hemman icke kan wärderas til mindre ana 202 R;d., sä stulle Hemmansägae i bvä är betala 22 R dr. om äret. Dertil skulls fordras antingen at han agde nära 102 lod silfwer eller om han skulle, enligt Hemliga Utskottets medgifvande, fa betala i spanmäl, wore det mindst 4a Z tunnor Räg om äret. Om jag än flulls medgifva, a< han krmde komma ut Härmed, hwad förmän skulle han" winna genom Riksgäldsmyntcts reLläkarion, som skulle smara mot en fä betydande utgift? Om wi ratt eftertanke saken, har RiksgäldsmyntetS olägenhet för Landtmannen warit nästan ingen; twartom kunne wi anse desi införande, såsom en af Swensta Jordbrukets lyckeligaste tidepunkter, genom den lätthet, det bragte i rörelsen och den warusiegring som alltid är den säkrastesporre pä inäukrien. Skulle wi nu äter supponera, at i de fattigare orter denna statt kunde sä wida öfverstiga Landtrnannens förmåga, at han nödgades sälja sin lilla jordlapp, för at slippa utpantning, hwad olyckliga följder kunde icke detta hafva, dä Landtegeudomar skulle falla i pris, och Landet öfwsrhopas af en stara, som fran Jordbrukare förwandlade til tiggare, skulle förtwisiade med wald staffa sig en föda som Fäderneslandet tycktes neka dem. Jag medgiswer at en statt är nödwändig, jag inedgifwer allt för gerna, at hwarje
Maj:t täcktes upphäfva Dess Nådiga Bref den 30 Juli 1831, hvarigenom stadgats, att »af alla kringvan»drande personer, som uppföra skådespel eller för allmänheten visa taskspelerier, konst»ridning, lindansning, djurdansning, menagerier, skuggspel, fyrverkerier, m. m. d., skall, »såsom bidrag till Hof-Kapellets Pensions-Kassa, erläggas 2 R:dr B:ko för hvarje dag, »de, efter gjorde anslag, gifva sådana representationer.» Såsom skäl för detta förslag har motionären åberopat dels att genom det omförmälde Kongl. Brefvet en beskattning, utan Rikets Ständers derom fattade beslut, blifvit ålagd, och dels alt den ifrågavarande afgiften vore obillig, enär de personer, som uppföra skådespel, m. m., för sin inkomst deraf erlägga särskild bevillning och i allt fall ej hade någon skyldighet att bidraga till Hof-Kapellets underhåll, eller till pensionering af dess ledamöter; hvarjemte motionären förmält, att motion om afgiftens upphörande blifvit vid 1834 års Riksdag väckt och af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tillstyrkt, men alt frågan då förfallit, sedan dels Utskottets Betänkande, som af två Riks-Stånd bifallits, blifvit af ett tredje afslaget, och dels det fjerde Riks-Ståndet beslutat att afgiften skulle fortfara, meri tillfalla vederbörande kommun. 1 öfrigt,har motionären uppgifvit, att Hof-Kapellets Pensions-Kassa nu mera skulle ega en kapitalfond af 110,000 R:dr banko, och, »nästan tidigare än någon annan Pensions-Kassa, kunna förse delegarne med pensioner», i följd hvaraf han ansett samma kassa kunna umbära ifrågavarande inkomst, som skulle årligen uppgå till 1,300 å 1,400 R:dr. Med motionären har Herr L. fV.
BondeStåndet ingifvit, till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet) remitteradt, Memorial, andragit, huruledes Allmogen, utom den kostnad, sorn åtgår till luddring och vakthållning för rofdjurs r.tödande, uti de fleste orter får vidkännas ett ytterligare betungande genom de skallgångar, hvilka två eller tre gånger årligen anställas , hvarvid hvarje gång omkring sexhundrade dagsverken användas, utan att något hufvudsakiigt til 1 ändamålet uträttas, emedan oftast intet och högst två å tre rofdjur dödas, hvaremot oordningar merendels vid dessa tillfällen uppstå bland den församlade folkmängden;! anledning hvaraf Evric Larsson föreslagit, att Kongl» Stadgan om Jagt och Djurfång af den 13 April igod måtte, så vidt den angår Skallgäng och Rofdjurs utödande, upphåfvas, Sami tili invånare i hvarje Lin eller Hår LagUtskotteti Bttinkanien] aij råd öfverlemnas, att sjelfve öfverenskomi ma cm de för ändamålet mest tjenlige medel. Vid företagen pröfning häraf hafva Utskotten inhemtat, att Riksens Ständer under sistförflutne Riksmöte, i anledning af då väckt enahanda fråga, uti underdånig Skrifvelse, till Kongl. Maj:t hemställt, att, med ändring af de uti 3 Art. af JagtStadgan meddetda föreskrifter, såtten för rof. djurs utödande mätte få ankomma på da överenskommelser derom, som, efter !ocala förhållanden, kunde Härads-eller Sockrtevis af invånarne träffas eller varda af Lånens Styrelser dem till öfverläggning föreställde; dock att samma öfverenskommelser alltid borde till Kongl. Majrts Bafallningshafvandes pröfning och fastställelse Öfverlämnäs; men att Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af Riksens Ständers berörde Skrifvelse deri 2 December 1818, i nåd'r ansett det böra förblifva vid hvad tillförene i detta ämne vordet stadgadt.
Maj aflåtne hemställan om Revision af de under ICongl. Krigs-Collegii disposition stående Kassors förvaltning och Räkenskaper. • 2 I anledning af Deputerades af Riks-Slån» den berättelse, rörande Revisionen af Krigs Rär’ kenskaperne för 1810 och följande åren. Frän Bevillning*-.Utskottet: Af den 17 dennes, öfver en del af de emot Utskottets författade förslag tillen blifvande Bevillnings-Förordning gjorde anmärkningar, hvarjemte Bidderskapet och Adeln fann fpr godt anmoda Bevillnings-Utskottet, att i händelse någre «■ 1 Prof. Utdr. d. 2 2 Junii 1818. 691 sk 11 jaktiglieter emellan Riks - Ståndens rörande Allmänna Bevillningen fattade Beslut skulle föleflnnas, berörde skiljaktigheler sammanjemka, för att derefter kunna författa en ny Redaction af den blifvande Bevillnings-Förordningen. Från HugvÖrdiga PrestStåndet. S. D. Nedanskrefrie från Bevillnings-Utskottet ingifne och på Eordet hvilande Betänkanden blefvo vid förnyad föredragning af PrestStåndet bifallne, nemligen: N:o 26, angående 400 R:d arfvode för öfverCommissarien Ek-, N:o 27, om Bri^n vinsbrännings-afgifternas Ut« görande. S, D. Med anledning af Vällofl, BorgareStåndets inbjudning uti nu inkVmnit ProtokollsUtdrag. af den 30 nasti.
N:o 111, piltén* förslag att, med de i Stockholm, Götheborg och Carlskrona, för Flottans behof, redan organiserade Navigationsoch StyrmansScholor, förena dylika Uridervisnings-anstalter för Coopvaerdie-Skeppare, kostnaden för en sidan förening af undervisningen i dessa orter, enligt af Comitén framlagd specifik beräkning, icke skulle komma att öfverstiga 1,950 Rdr ärligen, oberäkpadt 6oo Rdr i ett för allt till Inventariers anskaffande, och svårighet i sådant fall icke torde möta att af sistornförmälde 18,000 Jtdr denna obetydliga utgift bestrida, anse Utskotten sig hvarken kunna eller böra något ytterligare anslag till Navigations-Scholors inrättande eller underhållande tillstyrka. Vidkommande dernäst det af Kongl. Maj:t alternativt framställda förslag, att, genom en serskild afgift 3 utrikes gående Fartyg, bereda tillgång för Navigations-Scholors inrättande, finna Utskotten, för deras del, betänkligt att en sådan för handeln betungande allmän afgift tillstyrka. I anledning af Herr JDonners anhållan, att en dylik Schola måtte, på allmän bekostnad, i Wisby varda iordningsäatt, hafva Utskotten skolat vördsamt förklara, att, då några medel hvarken för detta behof, eller för organiserandet af de i Gefle, Calmar och Malmö tillämnade Navigations-Scholor, nu kunna Statssamt Oec.-TJtsIt. Bet. N:o m. $ tillstyrkas, Utskotten anse sig ej elles böra något yttrande meddela om de föreslagna orternas lämplighet eller företräden sig emellan till erhällande af så beskaffade Undervisningsanstalter; utan torde, sedan nödiga tillgångar för Scholornas inrättande och framgena underhållande först blifvit genom vederhöraudes åtgärder beredde, bestämmandet af de tjenligaste localerne af Kongl, Maj:ts Nådigste pröfning få bero. Hvad slutligen angår Herr Vaileijs hemställanden, ej mindre att den för blifvande Coopvaerdie-Skeppare utsatta tid till examens undergående i de, genom Kongl.
Jag ber herrarne lemna uppmärksamhet åt, att frågan om en sådan tillökad ständig rotering icke var väckt, hvarken af enskild motionär eller af K. M.; alt •den således ej var föremål, hvarken för pröfning eller beslut; att yttrandet derom förekommer endast såsom motiv uti en skrifvelse, som afhandlar ett helt annat ämne; att af denna mellanmening, om den skall tolkas efter ordalydelsen, ej kan dragas annan slutsats, än den, att K. M. icke äger att med extra rotering belägga dessa kronoskatte och frälsehemman förr, än K. M. deröfver inhemta! R. St:s beslut, hvaraf dock icke följer, att K. M. må kunna belägga samma hemman med ständig rotering. Emedlertid tog Regertn R. St. på orden och utfärdade år i8a5 befallning lill vederbörande att sammankalla roteringscommissioner i alla län, för att upprätta längder, ej blott öfver extraroterade hemman, utan äfven öfver sådan jord, sorn, enl. comiterades omdöme, borde vara ordinarie rotering underkastad. Dessa åtgärder, hvilka (jag medgifver det) i viss mån kunde anses föranledda af ett oförsigtigt och otydligt uttryck i R. St:s skrifvelse, verkade emedlertid ett allmänt missnöje, hvilket torde vara kändt för en livar ibland de herrar, som vistats i provinsen. Sådant gaf anleda, till en mängd motioner oin rättelse vid 1828—i83o årens riksdag, och dessa motioner föranledde i sin ordning en und. skrifvelse från R. St. under den 28 October 182c), hvaruti R. St., i afseende å den ordinarie roteringsskyldighet, som comilerade föreslagit alt utgöras af de hemman och lägenheter, hvilka enligt sin natur borde draga en slik tunga, anhållit: ”att, då, emot 73 och 80 §§:na Reg.F:n, en sådan tillökning i ordinarie kneklehållet icke kunde till någon verkställighet befordras, innan R.
Är beslutet så återsändt och vill Yngre Kamaren det ej efter Äldre Kamarens mening rätta, aske då sammanträde emellan begge Kamrarne, för att om frågan samfäldt öfverlägga och besluta. Till sådant sammanträde bestämme Äldre Kamaren, dock ej sednare än till Åttonde dagen, efter det Yngre Kamaren anmälan derom gjort. Äldre Kamarens Talman före vid sammanträdet ordet. Angår ett från den Kamaren, som första rösten eger, till MedKamare insändt beslut, mål, som ej här ofvan i denna §. är sagdt, men vid samma Riksdag blifvit af Utskott beredt, må då ock Med-Kamare beslutet antaga eller ock med ändring eller afslag återsända. Är beslutet så återsändt, bafve den Kamare, som första rösten eger, makt att nedlägga målet, eller efter Med-Kamarens mening sitt beslut lätta, eller det ändra eller oförändradt ånyo till Med-Kamaren insända. Sådant ånyo insändt beslut må Med-Kamare antaga eller afslå, men icke ändra. I thy fall vare det allena Riksförsamlingens beslut, hvarom begge Kamrarne sig förenat. Hvad så ej antages, förfaller. Är i thy mål af hvardera Kamaren ett beslut fattadt, men ej mera, och äskar endera, innan frågan andra gången afgöres, sammanträde mellan båda Kamrarne för att samfäldt öfverlägga, men icke besluta, då skall sådant sammanträde hållas inom Åttonde dagen derefter. Dag dertill bestämme den Kammare, som kallad blef, och dess Talman före vid sammanträdet ordet. Har uppå väckt fråga lika lydande beslut af endera Ka ma ren blifvit vid tvänne å hvarannan (Viljande Hiksdagar fattadl, men af Med-Kamarei» förkastadl och sålunda kommit att förfalla, men samina förslag å tredje eller annnau Riksdag ånyo af förstnämnde Kantare antages, ulan alt vinna Med-Ka ma rens bifall, då skola lill frågans afgörande båda Hamrarne sammanträda oell besluta häröfver, såsom i forsta momentet af denna §. säges. Huru livilande beslut om Grundlags-ändriug skall behandlas, derom stadgas i 101 §. §. 72.
De äro Statsmannens, som vid Seclernes fakla forskar kring samhällets rot; ej Kamererarens som bokför dagens debet och credit. Det finnes i dem mera ledande ljus än vid första påseendet måhända vill synas. Varningen att ej anse en samhällskraft såsom vore den en enkel och permament verkande naturkraft, förtjenar att med skarpt grafjern ristai öfver dörren till de rum, der man öfverlägger om medlen att bereda kommande slägtens väl, välstånd och trefnad. Menniskan går ej i ett steg från råhet till bildning. Den kraft som drifver benne framåt, begäret till förädling j verkar ej i ett ögonblick, ej i enkel oföränderlig form likt tyngdkraften. Den fordrar matståndför alt ofras_, den fordrar skyddj Den 17 December e. m. *97 för att ej kufvas. Motståndet finnér den i den omgifvande råheten; skyddet i de sig småningom utvecklande samhällsformerne; först hos offermannen, sorn värnar i himlens namn, sedan under hjeltens skjöld, derefter i Samfunds-andan, hvars första hägnande form är Skrå, samt sist i den allmänna friheten, som gror och mognar under tidehvarfvens till allmännelig upplysning fostrande hand. Mine Herrar, jag önskar att till näringarne få lämpa dessa allmänna sanningar, och frågar: i hvilken af dessa stora utvecklings-perioder befinna sig Europas folk i anseende till vetenskap och konst? Jag svarar utan tvekan: de stå på öfvergången från Corporationssystemet till den allmänna frihetens.
Och så hvila, total hvila, obruten tystnad, icke en enda vilsen ton nere från verlden, icke så mycket som den sista dyningen af dess brus, icke ett föremål, som syntes röra sig, och icke en blick, som vaktade ... Och i den fulla känslan af denna fulla ensamhet, hvilken icke står att uppnå ens i den aflägsnaste och slutnaste kammaren i det egna hemmet, utan enbart der, hvarest naturen råder allena, möttes de famn i famn och mun mot mun, liksom drifna af ena och samma instinkt, och stodo länge så, glömska af denna verld, hvilken här icke ens med sitt lillfinger förmådde tränga sig emellan dem, begge genomströmmade för första gången af den gränslösa hängifvenhetens fullt och lugnt utrullande vågor ... På kvällen foro de hem från en tur ut till Bygdön. De hade blifvit öfverraskade af häftigt ösregn samt hals öfver hufvud måst arbeta sig in på den fullpackade lilla ångaren, hvilken nu mödosamt paddlade sig in mot staden i den börjande skymningen. Då de hunno fram, var det helt mörkt. Vattnet skvalade ned genom gatorna och stod allt här och hvar i sjöar; och de vadade fram med uppvikta byxor och kjolar, arm i arm under samma paraply. Efter kvällsmaten suto de samman i hennes rum. Regnet derute hade upphört, och upp ur den varma jorden steg en gul rök, hvilken lade sig tätt kring hus och lyktor och gick ihop i ett med den gulskyiga himlen, – en tung och tungsint atmosfär. Eller var det bara tröttheten från den långa dagens många strapatser, som yttrade sig hos honom under formen af melankoli, liksom sker dagen efter en bal? Truls visste det icke; men han satt och smekte henne så sorgset ömt, som om hon vore lidande eller tillfogats en oförrätt; och när han bröt upp och till afsked tagit hennes hufvud mellan sina båda händer och kysst henne, blef han stående och kunde icke komma sig för att lemna henne. «Men hvad har du?» sporde hon, oroligt och vekt. «Du har nånting!» Han svarade ingenting, bara skakade på hufvudet, sorgset leende.