Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen med största noggrannhet och fullkomligt erkännande af sin pligt sökt uppfylla) är det likväl svårt att bestämma gränsen för försigtighetsmåtten , då alla land härom dela sig i tvenne mot hvarandra stridande opinioner. Här finnes nemi. en opinion, som grundar sig på en billig fruktan för sjukdomen; en annan opinion , som grundar sig på en billig fruktan, att våra städer, genom för stränga afstängningar, skulle komma att lida brist på tillförsel och måhända blifva bragta ända till hungersnöd. Jag kan derföre icke annat än erkänna det sanna och välmenande, som ligger till grund för motionen; och jag skulle högligen önska, att åtminstone inga onödiga uppehåll måtte hindra dess oförtöfvade framställande för thronen. Här har blifvit taladt om grunden för de rör:de choleran utkomna författningar. De hvila icke på inrikes spärrningsanstalter. K. M. säger uti sin sist utgifna, nu gällande författning af d. 12 JNov. 1831 : ”Sedan erfarenheten numera visat, det de inre spärrningsåtgärder, som, till hämmande af farsoten cholera, blifvit i de af henne redan hemsökta länder vidtagna, icke förmatt hindra sjukdomens framträngande eller uppfylla den förväntan, läkarekonsten dervid fästat; så håfve Vi, utgående från den förmildrande föreskrift, som redan blifvit införd i 56 § af Vår d. 9 sisth Juli utfärdade nåd. kungör, örn hvad iakttagas bör, i händelse berörde farsot skulle inom Riket yppas, och jaå det att Den 3 September. Våra trogna undersåtare iclie matte fruktlöst betungas med dylika anstalter, i fall smittan, oaktadt sorgfällig bevakning af Sveriges kuster, icke längre skulle kunna från ltiket afhållas, velat, sedan Quarantainescommissionens afdelningar, samt ordföranderne i hufvudstadens sundhetsnämnder hörde blifvit, och under förhoppning, att ytterligare åtgärder, än de mot smittosamina sjukdomar redan i allmänhet föreskrifna, och dem Vi nu särskildt anbefalle, skola, genom Försynens fortfarande beskydd, blifva umbärliga:, härmedelst förändra bemälda
Med vederbörlig kontrasignation Utfärdade anordningar, samt styrkte med behörige qviktencer af dem som Medlen emottagii. Denna inflrueriön här ^sköller fusikoM» ligen fö!jt> och bet har icke aNnat åliggande, ä« att aflemna berättelse öfwed hwad det enligt denna föreskrift funtiii och anmärkt, Hwad revisionen öfwer 1828 och 1829 ars förwalining widkomMer, hade den aldrig kunnat koMmä i fräga a t förrät» tas enligr samma lagar som nu hälla. Regerings» Formen antogs ej förr än i 829 och kunde ej wara detroactis. Det kunde e) npstä Någon fräga oM förwalrning enligt anslag eser hufwudtiitlar ö. s. w. Det war säledcs tämpeligast alt en särskild Comité till denna revision förördnades, och denna Comité blef en följd af Sländernas särskilda begäran och Konungens derut! kemnade särskilda nådiga bifall. Zriherr^ ätsel vyn klyllflein pämstike flh också alt Riksens Ständer amoge Regeringsformen är I82Y innan Slars anflaget npräktades. Detta Stats anslag hade äfwen blifwit gjordt eonfonnt med RegeringSlormen, Icke desi mindre änsäh har» onekligt, att innan en riklig granskning kunde ske, en punkt matte finnas hwarifran den kunde begynnas, och art derföre den af honom yrkade revision nödwändigt borde werkställas och enligt HMS önskan för kommande Ständer framläggas. Zriherre ak kkaXaalon, Det h>2 re - -ö» Den 20 Junit. redan af Herr kandt-Marskalken och en annan Iväktz Ledamot blifwit rigtigr anmärkt, att ingalunda Stars dereVMngen plan en särffild Comité borde förrätra den i fräga »varande revisionett.
Vore t. ex. Franze'ns älskeliga sångmö ej densamma och för oss lika dyrbar, om författaren ännu bebodde den Finska jorden? Och hvarföre borde vi i sådant fall för hans skrifter betala ao proc. mer än för Shakespeares, Goethes och Rousseaus, eller Byrons och Balzacs, hvilka få inkomma tullfritt. Jo, Anrås skald liar skrifvit på Svenska! Detta språk får ej utomlands tryckas och oss communiceras med andra villkor, än de som gälla för införandet af tobak och peppar. Att vitterhet och veltenskaper, derföre att de äro i Svensk drägt, skola utgöra en tullbar vara, åtkomlig för den lystne undersökarens råa hand, är en sats, måhända svår att förlika med de åsigter af frihet och ordning, samt införandet af en i denna lagsliftningsgren oundgänglig på fria och rationella grunder byggd reform, hvilka den närvar, tiden äskar, i stället för inskränkning och tvång till förmån för enskilda personer, skrän och corporatiorier, på öfriga medborgares bekostnad ; åsigter, hvilka synas hafva gjort sig gällande såsom hufvudprincip i det tullbevillnings-systeme, som Ulsk. i allmänhet sökt att med upplyst nit och omsorg frambringa. Under ett fullkomligt instämmande i denna af Utsk. antagna och äfven af mig från och med 1823 års riksdag hyllade hufvudgrund af en allmän frihet för varors inoch utförsel, emot en i afseende på skydd för inländska näringar samt consumtionen afpassad lämplig tull, anser jag mig dock nu såsom föremål för anmärkn. emot Utsk:s förslag böra framställa den höga skyddstull å åtskilliga varoi Ulsk. föreslagit, och hvilken jag så mycket mindre kan gilla, som jag deremot är öfvertygad om den sanning, att höga tullafgifter Den 19 Juli e. m. rikta ej en stat och skydda'ej heller slöjdidkaren, men skydda och rikta lullförsnillaren. I öfrigt begagnar jag detta tillfälle ätt så till skäl som slut förena mig i de på grundlig, oafvislig erfarenhet och sakkännedom hvilande yttranden, som H. Ex. Hr Gr.
Danmark af nästa alla bade medborgerliga och politiska rättigheter. Hvad här förljenar tilläggas, är, att Judar i Schleswig och Holsten., Österrike och Italien deltagit i de nationalitetskrig, som i nämnda länder utbrutit, och dymedelst bestyrkt, att de ej ega någon serskild nationalitet, utan alt juden drager sitt svärd mot sine trosbroder, då det är fråga om att försvara sin Tyska Magyariska eller Danska nationalitet. Detta faktum, 0111 något, mätte väl undanrödja hvarje skymt af beskyllning örn judarnes serskilda nationalitet. Bilagan N:o 3. S. A. K. 1 Inför E. K. M:s thron våge vi i djupaste underddiet, efter npdrag af lorsamlingarne i Stockholm, Götheborg och Norrköping, i samtlige lill Mosaiska läran sig bekännande Svenska undersälers vägnar, nedlägga deras anhållan om E. K. M:s nåd. bistånd lill erhållande af de medborgerliga rättigheter, hvilka ännu här i landet äro dem i lag förvägrade, svårligen förenligt med grundlagens liberala anda, samt i strid med de filantropiska läror och den känsla af menniskovän och menniskovärde, som nu i allmänhet lifva Europas nationer. Då vi i underddiet vände oss till E. K. M. med en så vidsträckt anhållan, som att få åtnjuta samma rättigheter emot upfyllandet af samma skyldigheter till det gemensamma fäderneslandet; med hvarje annan infödd Svensk, hafva vi noga betänkt alla de dermed samband egande omständigheter.
upprop till allmanheten med begairan. om penningebidrag till bildandet af en garantifond utf&amp;rdades. Inbjndarna hade gladjen att se dennn begijran mottagas med frikostig viilvilja; i flera af rikets 1an arbetades med i f ~ e r for den goda saken och iifven rnlnga enskildn lijalpare bidrogo att friimja foretaget. Inbjudarne sammantradde sedermera pH hijsten 1895 och tillsatte tvenne komither, en for forraltande uf lopande iirenden samt en for utarbetande af forslag till stadgar. I mars miinad I806 antogo inbjudarna med nHgra fii andringar det uppgjorda stadgeforslaget, samt utsHg en interimsstyrelse med uppdrag dels att soka k. m: ts stadfastelse ii dessa stadgar, dels att leda och framja foreningens intressen, intill dess ordinarie, B allmant &amp; rsmote v d d styrelse kunde ofvertaga detta rarf. Omedelbnrt efter det k. m: ts stadfastelae 5 stadgarna fiir Sceaska sjukskiiterskornas a12mama pensionsfiireniag erhiillits den 25 sept. tillkannagaf styrelsen genom annons i allmanna tidningar, att amokningar om medlemsskap i foreningen kunde f r h och med den 1 nastkommande nov. insandas samt att kassan ijppnades for insgttningar den 1 ja&amp;ari 1897. Foreningens garantifond uppgick vid denna tid till nilgot ijfver 25,500 kr. Den forsta insattningen skedde den 7 jan. Delagarnas antal iir for niirvarande 50, hvaraf 35 gjort insattningm a.f tjllsamnians 4,240 kr. Lagsta insatsen har varit 10 kr., hiigsta 300 kr. Garantifonden uppghr for narvarande till lcr. Till Fredrika-Bremer-Forbundet insLd periodisk litteratur, ', Nordisk tidskrift, 1896 n: r 8; 1897 n: r 1-3. - Statistisk tidskrift n: r 1.
Barn moro äter ansedda att äga högsta anlprak pä underhalt, af Fäderneslandets wälgsrande Stiftelser, dä deras Fäder i Statens tjenst och för Fäderneslandets mät upoffrat ett lif, pä hwars bibehållande till Lfwcntyrs hela den olycklige flägtens beställd berodde. 2:0 Att Första punctcn af Utssottets förra Betänkande angäcnde Inrättningens -verkställande under inseende af en öfwer-Direction, nu mera bör förfalla, och ifraga warande Inrättning deremot bl-fwa förenad med den öfrige Fattig - öv Den 3 April. Fattigwärden, hwarom Utffottet i anledning af Herr AAesstor Osdns Memorial aflemnat sitt yttrande. g:o Att i stället för de inom Länen, Häraderne eller Pastoraterne projccterade särflilte Dircctioncr, hwilka icke ma äga rum, Inneryänarne inom hwarje Socken böra upmuntras, att ibland sig utwälja ett wisst antal friwillige Deputerade, de der jemte Pastor böra besörja hela Fattigwärden inom Socknen och derwid tillse, att de törstige blifwa sä wäl underhällne, samt om de arv arbetstöre, med arbete förseddc, som omstandigheterne medgifwa; ankommande pä Socknemännens fullkomliga godtfinnande, att bestämma de närmare Regler, som r afseende pä de Deputerades förwaltning och Controllen dcröfwer m. m.^ finnes nödige. Härigenom förfaller z:je puncten i förr« Betänkandet. 4:0
4 Förteckning å Motioner hos Preste-Ståndet. 47. Af Doktor Lindgren, om anslag till förbättring af lönevilkoren åt Adjunk terne i de verldsligt fakulteterna vid Upsala universitet. 48. » Professor Agardh, om anslag till lön åt en Professor i Geologi vid Lunds universitet. 49. » Hofpredikanten Rosenius, om förbättring i lönevilkoren för Landskame rerare och Landträntmästare i Gotlands, Jemtlands samt Westeroch Norrbottens län. 50. » Densamme, om lön för en tredje lärare vid läroverket i Skellefteå. 51. » Densamme, om åtgärder till förekommande af oloflig huggning å kro noskogar, m. m. 52. » Hofpredikanten Rosenius, om anslag till utdikning af kärr och mossar i Westeroch Norrbottens län. 53. >3 Professor Ribbing, om förbättringar i Akademi-adjunkternes löneför måner. 54. Densamme, om borttagande af nuvarande första lönegraden vid Ele mentarläroverks-lärarnes löner samt tillägg af en lönegrad åt Rektorerne vid femklassiga läroverk. 55. » Densamme, om årlig pension till aflidne Rektorn vid Tyska national lyceum i Istockholm, Professor U. W. Dieterichs efterlemnade enka. 56. 3> Kontraktsprosten Lundberg, om ändring af 12 § i gällande Jagt stadga. 57. 33 Kyrkoherden Ekelundh, om statslån för fortsättning af HudiksvallForssa jernväg upp till sjön södra Dellens strand i norra Helsingland. 58. 33 Densamme, om anslag för beredande af Norrlands kustförsvar. 59. 3> Kyrkoherden Englund, om anslag till förbättrande af hästoch fårafveln i Jemtlands län. 60. >3 Biskop
KammarRätten, i anledning af dess Tredje ItevisionsContoirs anmärkningar, genom Utslag af den 17 Mars 1818, förklarat Kamereraren Ewers Sterbhusdelägare skyldige, att med 1076 R:dr 4t sk gälda, af Ewers i lifstiden, dels förringa och dels alldeles icke beräknad och innehållen Bevillning å. f. d. GeneralTullArrendeSocietetens Fullmäktiges löner och arfvoden under åren i8o3 till och med 1809; Sterbhusdelägarne dock öppet lemnadt, att hos nyssbemäldc Fullmäktige i laga ordning söka den Betänkanden. 41 ersättning, hvartill de kunde finna sig befogade. Att öfver detta Utslag Sökanderne i underdrhet anfört besvär, men hvilka, i anseende till bristande prestanda, icke kunnat till Nådig pröfning upptagas; och ändteligen, att, i följd af de fleste f. d. GeneralTullArrendeSocietetens Fullmäktiges eller deras Sterbhusdelägares vilkorliga medgifvande, uti deras öfver Besvären infordrade underd. Förklaring genom dem blifvit inbetalde tillhopa 734 R:dr 11 sk.; så att nu mera endast återstå de 342 R:dr 3o sk., för hvilka eftergift blifvit i underd:het sökt, och hvaraf skolat belöpa på nedannämnde Sterbhusdelägare, nemligen: Hr UnderStåthullaren Lilljensparrcs 73 R.:dr 6 sk. , Landshöfdingen af Georgiis g5 — 6 — „ Lagmannen Stockenbergs ... 68 — 6 —. „ JustitiaeRådet Wåhlins , 106 — 12 — Summa 342 R:dr 3o sk. men hvilka SterbhusDelägare undandragit sig betalnings-skyldighet, på den grund, att nämnde belopp icke blifvit bevakade, i följd af utfärdade Års stämmor efter dessa aflidne Fullmäktige. Vidare upplysa handiingarne, att så väl K.
Herr Järta, sorn sedan år 1809 skjutit en rätt dugtig fart på den blinda lyckans för mången annan bra karl rätt tröga bana, har icke velterligt gagnat sitt fädernesland mera, än han bort, på de platser dit han blifvit lyftad. Men skulle lian ock hafva gjort det, så måtte väl icke gagnet bestått i sådane företag, som böra fördöljas för nationen, och hållas hemliga. — Så ser det likväl ut, då Utskottet icke behagat, kanske icke kunnat, anföra en enda patriotisk gerning, som Herr Järta gjort, och varit af den art, att honom derföre bör som belöning rent af skänkas 2000 R:dr B:co hvarje år. — Kanske om Utskottet för alt, enligt föreskriften i 56 §. RegeringsFormen, utreda frågan, hade försökt en sådan utredning, och bestämdt, samt med tydliga ord rent ut sagt hvad patriotiska ge ruin:gar Herr Järta uträttat, så hade Utskottet uppfyllt sin pligt; men Utskottet hade måhända icke då kunnat orda om skäl för presentens ingifvande. Utskottet har såsom grund för sina åsig45 II. 18 274 Den i5 Oetober. ter åberopat samma skäl, hvilka i8a3 års Ständer begagnat, då 2000 R:dr såsom pension beviljades åt Herr Järta. Men Utskottet har likväl ej upprepat desse skäl, — det torde således icke vara ur vägen att nämna dem.
Ja, det hade till och msd händt, att hon en gång följt med skogvaktaren ut på gärdena och jagat rapphöns. Sen hon blef gift, syntes hon inte så mycket ute ' bland folket, så vida ej grefven hittade på något roligt och bjöd sina underhafvande att vara med, hvilket hände litet emellan under det första året, han var egare till godset. Då kunde grefvinnan ta sig en svängom med i midsommardansen, eller också kunde både hon och grefven någon söndag på vintern komma ner på isen ä insjön framför herrgården, där ungdomen då var samlad, och kasta ut näftals med slantar i både silfver och koppar och låta ungdomen löpa ut och slåss om dem. Och sen vankades där efteråt välfägnad öfver lag i långa banor. Litet emellan var det ock stora bjudningar på herrgärden, då det kom herrskap från ett par tre kyrksocknar på middagar och supéer. Och det tyckte folket inte var något att undra på, att deras herrskap roade sig, så länge de voro unga. Något knussel var det heller ej vid biudningarna, och hvad som blef öfver af matvarorna, delades ut till dem, som blott förstodo att hålla sig framme. Så inträffade en vacker dag en händelse, som försatte både godsets underhafvande och grannsocknarne i den allra största förvåning. När det grefliga herrskapet kom hem efter en tur in till residensstaden, där det hållits marknad, hade de ett underligt ting, insvept i en stor mjuk filt, jämte sig i vagnen. Det fanns folk, som, då de mött grefven och grefvinnan, när de kommo från marknaden, tydligen tyckte sig ha sett ett barnansikte skymta fram ur en öppning på filten, en uppfattning som äfven snart nog befanns vara alldeles riktig. Ty när ekipaget stannade framför stora trappan vid corps de logiet och herrskapet steg ur, kröp det äfven en mänsklig varelse ut ur filten — en flicka på 12 ä 13 år, med de vackraste bruna ögon och ett ebenholzglänsande hår, som i långa naturliga lockar ringlade sig kring barnets hals.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 Juli, kl. 7 e. ro. Memorial, i anledning af uter remiss utaf Utskottets under JS:o 3$ afgifna Utlåtande öfver väckt fråga derom, att böter och vitén, grundade på det myntvärde, att 3 daler silfvermynt svara emot nu gällande En Riksdaler specie i silfver, böra vid delta värde och beräkningssätt bibehållas. Nämnde Utlåtande, sorn innehåller hemställan, att de uti ifrågavarande ämne framstälda förslag ej måtte vinna Rikets Ständers bifall, har blifvit af Högloflige Ridderskapet oeh Adeln och Högvördiga Preste-Ståndet till Utskottet återförvisadt, på grund af gjorda anmärkningar, åsyftande, att ©mförmälde förslag måtte antagas; men som de öfrige respective RiksStånden godkänt Utlåtandet, och frågan således, jemnlikt 87 §. Regeringsformen, förfallit, har Utskottet ansett anmärkningarne icke böra till någon åtgärd föranleda; hvilket Utskottet får hos de förstnämnda två Riks-Ståaden vördsamt tillkännagifva^ Stockholm den 21 Juli 1840» Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 7S. 3 N:o T5. Anis. till Exp. Utsk. den 21 Juli, kl. 7 e. tn. Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 44, i anledning af väckt fråga om förtydligande af a $' 41 Cap. Missgernings-Balken.
Talaren afbröts här af Landtm., hvilken yttrade, att fråga nu endast vore om voter:s-propo:ns beskaffenhet; vore det Hr Silfverhjelms mening att tala om dess beskaffenhet, hade han ordet, vore det åter hans mening att tala om sjelfva ämnet, mäste Hr Landtm, anmoda honom att dermed uppskjuta tills efter voteringen. Hr Silfverhjelm: Min mening är endast att, med anledn. af det stöd Hr Rosenqvist åberopat för sin motion, hemställa till motionären, huruvida han icke ville låta ämnet hvila tills Just.-ombudsmannens berättelse förekommer. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition : Den som yrkar propos. på remiss af Hr Rosenqvists motion om anslag till pension åt Assessoren Crusenstolpe, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R; o. Ad. icke yrka ofvannämnda proposition. Hr Hjerta, La rs, anhöll att få veta, om plenum efter slutad votering komme att fortsättas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. häraf, om R. o. Ad. genast efter slutad votering behagade åtskil - Den i April. jas, sedan blolt några från Utsk:n inkomna betänkm blifvit till bordläggning anmälta. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Några betänkm från StatsUtsk. ligga på R. o. Ad:s bord. Om de skulle få bordläggas andra gången i dag, så kunde vi vara förvissade att få något ulrättadt i nästa plenum. Dessa betänkm angå första hufvudtiteln och nummerlotteriet, hvilka då skulle förekomma till afgörande. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr.:
Åtminstone förefaller madonnan nästan skönare, än någon af dem i Dresden. Märkeligt och vackert är äfven ett »englahufvud» (k. 539a), måladt al fresco. Skön är en »H. Franciscus», (k. 560), af Pacchiarotto, såsom Rafael en efterföljare af Perugino. Venetianska skolan har de bästa representanter i Wien och Dresden, fulltaligast på förstnämnda ställe. I München äro, utom flere utmärkta porträtt af Tizian, (1576 – död vid 99 års ålder), en »Jupiter och Antiope» (k. 634) och »Venus för en Bacchantinna afslöjande kärlekens mysterier» (524) det utmärktaste. Det sednare stycket har i kompositionen mycken likhet med den tafla i Wien, som bär namn efter del Vastos älskarinna. Likaså böra ej förbigås: ett »musicerande sällskap» (486) af Pordenone, och ett »fruntimmersporträtt» (487), af Tizians lärjunge Paris Bordone. Det är utmärkt väl måladt och visar originalet till de feta, gullockiga qvinnor, hvilka förekomma i hans arbeten uti Wien. Porträtt af Tintoretto (1594) ser man såsom här i alla samlingar, och Paolo Veroneses (1588) härvarande stycken kunna ej mäta sig hvarken med dem i Wien eller i Dresden. Deremot finnas af konstens restaurator, Annibal Caracci (1619) ett bland de bästa stycken: »Eros och Anteros» (520), samt bland öfriga Eklektikers (Bolognesiska skolans) arbeten otvifvelaktigt det bästa Tyskland eger af Guido Reni (1649):
— Nej, det är bättre du rådfrågar Gibson i West-End; han är ansedd såsom Londons skickligaste advokat, om han äfven icke är så samvetsgrann som Crawford. — Det är då kanhända en dålig karl? — Ah, nej! Långt derifrån: han har utfört de vackraste saker och vunnit ett stort rykte, hans talent är utomordentlig; han gör svart till hvitt eller tvärtom och förvånar hela verlden med sin logik. Du bör utan fråga vända dig till honom, i synnerhet om din sak är mycket kinkig och invecklad. — Invecklad är den visserligen, men i min tanke fullt rättvis. — Ja, naturligtvis, — sade Gordon skrattande. — Du skrattar. Skulle du kunna misstänka, att ... — Att du icke tror på rättvisan af dina anspråk? Nej visst icke! Men för fan, klockan är snart ett på natten, farväl! Den originelle kontorsskrifvaren steg upp, skakade Astleys hand som en engelsman och helsade honom sedan som en fransman med att vifta med handen och kyssa på fingrarne åt honom, under det han försäkrade honom i de mest öfverdrifna ordalag om sin beskyddande vänskap, och aflägsnade sig slutligen, småsjungande en fransk visstump på en obegriplig munart. Dagen derpå gick Astley att uppsöka den anvisade mr Gibson. Det var en lång och knotig herre, med stora knän och en ofantlig näsa imellan ett par rätt utstående borstlika ögonbryn af rödgrå färg, yfviga polisonger, som liknade förtorkade enbuskar, och en kantig välrakad haka, som försvann i en styf hvit halsduk. Hans utseende tycktes således i alla afseenden temligen väl öfverensstämma med Gordons kännetecken på den engelska hedern och tillförlitligheten, och ehuru advokatens person syntes ingenting mindre än intagande, så låg det likväl i hans grå ögon ett uttryck af klokhet och kraft, som väckte förtroende. Han åhörde Astleys berättelse, utan att säga ett ord, och under det han oupphörligt med sina långa torra fingrar knäppte på locket af en stor gulddosa, hvarur han slutligen, när Astley tystnat, tog sig en pris, tillräckligt stor för att fylla ett likörglas och väl beräknad efter vidden af hans ena ofantliga näsborre.
Bland de många onera, som på Öland i synnerhet hårdt. trycka jordbruket, är postföringen, hvilken från långliga tider tillbaka der infördes, utan att sedermera på ett eller annat sätt undergått någon förbättring, då likvisst många andra orter inom riket blifvit hugnade med sådana i denna fråga: dels genom de införda postdiligenserna, dels genom jernvägarna, och dels genom förhöjd postskjutslega; oaktadt denna sednare förhöjning af postskjutslegan —, har likväl Ölands postskjutsskyldige hemmansinnehafvare ännu ej kommit i åtanka af någon sorts förhöjning i detta afseende, ehuru motion vid flera föregående riksdagar härom varit väckt. Denna fråga står således ännu på samma ställe, som för 40 år tillbaka, då det ålades vissa hemmansinnehafvare att föra posten mot en låg forsellön, som likvisst, efter dåvarande mindre postföring, någorlunda motsvarade sitt ändamål. Deremot har postföringen under sednare åren tre-, ja mcmy-dubbelt blifvit förökad, utan att legan i minsta mån derföre blifvit förhöjd; tvertom qvarstår den vid det gamla, nemligen med 40 öre per mil, beräknadt för endast en häst. Många andra omständigheter kunna här anföras, som tala för nödvändigheten af en förhöjd postskjutslega, såsom de: att en postdräng den tiden, då detta onus ålades vissa hemman, kostade ‘25 högst 30 R:dr R:mt, då den nu deremot ej fås under 75 å 100 R:dr Runt årligen; att i de äldre tiderna kunde man med lätthet ridande fortskaffa posten, ty en, högst tvänne väskor utgjorde då hela posten, då den nu deremot består af en hel mängd sådana, hvarföre den nu snart sagdt utgör fullt lass och måste ofta, under svårt väglag och väder, i synnerhet under höst, vinter och vår fortskaffas medelst tvänne hästar, utan att lega för mera än en häst betalas; samma är förhållandet, när Gotlandsposten går öfver Öland, då postiljon densamma alltid åtföljer, att tvänne hästar alltid måste begagnas. 102 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.