Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser mig ej nu böra upptaga 11. o. Ad:s tid med en framställning om det sätt, på hvilket comiterade ansett dessa grundsatser böra tillämpas, helst deras förslag längesedan är i tryck offentliggjordt. Men jag begagnar detta tillfälle att förklara, att ehuru jag i hufvudsaken biträdt detsamma, skall jag likväl med glädje sluta mig lill hvarje annat, som efter min uppfattning kan bättre än detta komma att uppfylla nationens anspråk på ett rättvist deltagande i lagstiftningen, i förening med ett älskadt fosterlands fredande för frihetsyrans omstörtningsförsök. Detta sednare villkor återfinnes likväl icke i Const.Ulsk:s nu föredragna betänk. Den der föreslagna tvåkammariudelningen är ingenting annat än ett förkläd t enkammarsystem. Valen för de båda kamrarna utgå ifrån samma valmän, och då betyda de för valbarhet i öfre kammaren föreskri fne högre tids-, åldersoch förmögenhets-qvalificationer ingenting. En öfre kammare så sammansatt som förslaget innehåller, saknar all återhållande kraft; den uppfyller intet af de villkor, man af en sådan vanligen fordrar; den utgör ej en föreningspunkt för representanterne hvarken af landets högre bildning eller af dess större förmögenhet, den framvisar blott en brokig ståndscharta utan kararaklersskillnad ifrån den yngre kammaren, hvars möjligen förhastade beslut den borde men ej förmår att återhålla, derföre att den endast är ett återljud, en afbild af den förra; och hvilken afbild mine Hrr? Jo! för att nyttja ett gängse politiskt talesätt, gubbarnes emot de friska viljorna. Hade man ändock, med valrättens bibehållande inom Stånden, velat tillåta valbarhetens utsträckning utom desamma, så kunde en, om äfven ringa anledning förefunnits att sakkännedomen och dugligheten skolat bana sig väg till den äldre kammaren; men då nu valen ovillkorligen skola verkställas inom medlemmarne af hvarje RiksSt. särskildt, så hemställer jag huru det väl är tänkbart att mängden af kammarens representanter skola besitta de högre politiska åsigter, den 'karaktersfasthet, det förakt för dagens opinionsfläkt, hvarförutan den omöjligt kan uppfylla sin bestämmelse. En öfre kammare måste utgöra en sjelfständig mellanlänk emellan folkmakten och konungamakten.
Redogörelsen för de under Kongs. Commerce-Collegium stående Manufactur-FondMedel: i öfrigt blott Ständerne, med undantag af möjeligen inträffadt dödsfall, dä ägde. ensamme at sine Revisorer utwälja. Grefwe ä<; I-, gårr! ii-, Antalet af Revisorer kan omöjeligen wara under 9, kanske 12 af hwarje Ständ. Dä förut med det sednare antalet och all anwänd möjlig flit 3 Mänader erfordrats til Revision af Banquen och Riksgälds Contoiret ensam, hemställer jag huruwida med ett mindre antal Revisorer, men med tillökning af en ,sä betydeljg Revision som Stats-Wer. kets, man bör cj kunna förmoda eller ens hoppas, at innom lika tiderymd som förut, det altsammans kunna medhinna. Wid 68 Z. gjordes ingen Anmärkning. 69 §. Herr 8ilver8tv!'.)6, (3u5rzf Abraham, Wid 69 §, sedan det blifwit stadgadt at Ständers - 1366 Den Lg ZluZustk. ders Fullmäktige och Revisorer, njuta r och för deras befattning samma säkerhet med Riksdagsmän, önskade jag ett tillägg hwilkct af mängen wäl skulle anses öfwerflödigt, men bos mig är föranledt af en för märt Rike ganska olycklig erfarenhet, at Befallningar frän Högsta Magten blifwit säda-ne Personer gifne och af dem emottagne, nemligen kunnande de säiedcs ej i sina göromål emottaga Befallningar, eller t,! redo och answar ställas, utan/as Riksens Ständer allena. Friherre ?0586 . Larl kllsnric. Wid 69 §. fär jag äran anmärka, rörande Fullmägtige i Banquen och Riksgälds Contoiret, samt Revisorer öfwer Stats-Werket, Banquen och Riksgälds. Contoiret, dä meningen är Munda författad, Ej eller ma dertkl utses någon perion som wid nägst af Lesia werk är Redowisande.
För att kunna fullgöra detta vigtiga uppdrag har jag, till en början, dels tagit kännedom om, dels återfört i minnet de förhandlingar, hvilka i afseende på sjöförsvarets ordnande, efter Finlands förlust, ägt rum; och det är om hufvudåsigterna vid dessa förhandlingar jag i underdånighet utbeder mig alt få redogöra, innan jag skrider till uppgörandet af det nådigst anbefallda förslaget. Redan 1811 nedsattes en kommitté för sjöförsvars-verkels ordnande och i denna deltogo Amiralerne Puke och Virsén, begge män med erkänd erfarenhet. Att Sveriges sjelfbestånd fordrade underhållandet af så väl seglande, som roddflotta, att båda vapnen voro lika oumbärliga och borde lika vårdas, var deras gemensamma tanka och förslaget uppgjordes i öfverensstämmelse dermed. — Men de Skandinaviska rikenas förening fordrade förändring i den uppgjorda planen, och en ny kommitté nedsattes 1816, hvilken, med gillande af den förras hufvudåsigter, föreslog en annan plan, olik den förra, i afseende på fartygens antal och certer. — Eders Kongl. Maj:ts örlogsoch arméens flottas sammanslagning till en corps 1823 blef dock snart orsaken till behofvet af en ny plan, och denna utarbetades af en år 1826 nedsatt kommitté, uti hvilken frågan om ångfartyg, ehuru icke såsom egentligt försvar, utan mera såsom forlskaffningsmedel, först kom å bane. Den plan, som denna kommitté föreslagit, gillades af Kongl. Maj:t och följdes för hufvudsaklig del vid de årliga arbetsplanerna, men, under tidernas lopp, blefvo snart väsendlliga förändringar af nöden och på Rikets Ständers underdåniga begäran, uti skrifvelse af den 19 December 1840, nedsattes en ny kommitté 1842,enligt hvars underdåniga betänkande sjöförsvaret är ansedt böra bestå af såväl seglande, som roddfartyg, begge understödda af ångfartyg.
Motionären föreslog derföre, att Magistraterne, hvar i sin stad, finge på sig öfverlåten rättigheten att upptaga och handlägga lagsökningsoch utmätningsmål mot dem, som lydde under stadens jurisdiclion, lika med hvad för Borgmästare och Råd i Götheborg redan var stadgadt; alt i följd deraf Konungens Befallningshafvandes befattning med lagsökningar mot städernas invånare måtte upphöra; och att, i öfverensstämmelse härmed, måtte göras de ändringar i Utsöknings-Balken, till hvilka den sålunda föreslagna förändring kunde föranleda. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och enär den, till sin natur alltid skadliga, sammanblandning af execuliva och domare-bestyr hos samma myndigheter, hvilken, på grund af nu gällande Författningar, till en del redan existerar, bör snarare helt och hållet afskaffas än utvidgas, kan Utskottet å motionen icke tillstyrka bifall. Stockholm den \ Ankom till Exp. Utsk. d. 5 Aug., kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om rättighet för Länsmän att, på eget ansvar och utan förutgången remiss från Kronofogde, äfvensom för enskilde, på Socknestämma utsedde, personer, att verkställa utmätningar. Till Lag-Utskottets behandling liar Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnat följande, i dessa ämnen väckte motioner, nemligen: 1:0 af Peter Mårtersson från Jönköpings Län, som uti de i 1 Cap. 3 § TJtsöknings-Balkcn, jemnförd med 8 § i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, gifne föreskrifter, huru verkställighet å laga kraftvunne domar och utslag meddelas skall, föreslagit den förändring eller tillägg, att vederbörande Länsmän blefvo bemyndigade att, utan remiss från Kronofogde, meddela handräckning Lill verkställande af laga kraftvunne domar och utslag, som angingo penningar lill bestämd summa eller lösören till visst utsatt antal och beskaffenhet.
Den gamla satsen: ”Låtom oss göra det onda, att godt deraf må komma”, fördömdes redan af Apostelen Paulus. Conventikelplakatets sals: Låtom oss hindra det godt — och ett godt är väl samlandet till andakt — på det ej deraf ondt må upkomma, är väl föga bättre. Meningar, sanna eller irriga, kunna liknas vid palmträdet; bördor, lagda pä dess krona hindra ej, utan öka vextligheten. Hvad man kallat det goda i detta plakat, är en inskärpning af tredje budordet, som synes mig vara bättre på sin plats inom krislendomsundervisningen än i en strafflag; sabbathsbrolten åter kunna få sin plats annorstädes än i en religionsstadga. Må man således frigöra det så länge fjeltrade bruket — och för missbruket upställa alla nödiga kontroller, endast att de ej i födseln qväfva det foster, som mer än något annat har rätt till lif. Frih. Stjernstedt, Ali g. Wilh.: Som 1111 föredragne motion står i nära sammanhang med den af Frih. Creutz förut väckta och till LagDlsk. remitterade, torde det vara tillräckligt att nu endast åberopa de skäl, som före remissen af sistnämnde motion härstädes anfördes emot conventikelplakatets uphäfvande. Dessa motioner äro visserligen lill ordalagen något olika, men deras syftning och anda är densamma, hvilket äfven Frih. Raab till kännagifvit, då han förklarade, att hans motion blifvit föranledd af den, Frih. Creutz afgifvit. Jag får således anhålla, att LagUtsk. mätte företaga båda motionerna till behandling i ett sam - 6 Den .22 December e. m. manhang och dervid taga i öfvervägande de skäl, hvilka till afstyrkrnde af Frih. Creulz’s förslag blifvit anförda. Under discussionen öfver detta förslag yttrade jag i förbigående, att conventikel-plakatet ingalunda lägger hinder i vägen för utöfvande af husandakt.
Då nu nämnde förhållande icke inträffat, utan deremot fern Ledamöter yttrat en emot min olika mening, återstår mig icke annat, än att till desse Ledamöter hemställa, huruvida icke någon bland dem skulle finna den af mig nu framställda åsigt riktig, och på grund deraf begagna den i 23 Kap. 6 § Rättegångsbalken domaren medgifna rätt att sin mening ändra eller förklara.’’ I anledning häraf yttrade Hrr JustitieRåden Bredberg, Engelhart och Grefve Gust. Jd. Sparre, ”att de, — af hvilka Sparre icke deltagit i de Högsta Domstolens utlåtanden, som blifvit i ämnet afgifna, innan Förordningen af den 10 Juni 1841 utfärdades, och Bredberg dervid gillat åsigter, som afveko från dem, hvilka blifvit i Förordningen följda, samt Engelhart endast bidragit till det sednare af berörde utlåtanden, hvilket afsåg de uti Rikets Ständers lind. skrifvelse föreslagna tvenne redaktionsförändringar, — väl insågo, att svårigheter för dem kunnat möta, derest de skolat bidraga till en sådan förklaring öfver nämnde Förordning, som varit påkallad af deri gagnade uttrycks otydlighet eller mindre fullständighet, eller någon motsägelse emellan stadganderne i samma författning, eller emellan dem och annorstädes meddelade, till efterlefnad ännu gällande föreskrifter, så att forskas bort, hvad som rätteligen, och möjligen mer eller mindre i strid med författningens bokstaf, må hafva varit Lagstiftarens mening och afsigt; men bemälde Ledamöter, hvilka, innan de fullgjort den dem, enligt 19 § Regeringsformen, R. St, Just. Just. Ombudsm.
m e d världsvana o c h i korrekt elegans, några i frackkostym s o m det mondaina parisare ägnar o c h anstår, blaseradt bleka o c h tunnhåriga, men här funnos också oklippta genier, klädda m e d genial vårdslöshet, här funnos landtliga plugghästar med benadt o c h slätborstadt hår, halfgamla o c h luggslitna filosofer, som voro hemma här på kaféet, läste alla tidningar o c h kallade gäster o c h kypare v i d förnamn. H ä r syntes morgondagens ministrar, snillen o c h små ä m - betsmän o c h v i d deras sida en o c h annan blek skönhet i modern vårdräkt, men andra helt hvardagstrefliga o c h enkelt klädda unga flickor, alla gladlynta o c h ingen s ö m n i g. Man spelar kort eller d o m i n o, men man dricker föga, tidningarna gå ur hand i hand o c h äro ej lediga ett enda ö g o n b l i c k, man diskuterar ifrigt politik, litteratur, dagens frågor. V i d ett annat bord håller en framtidens Gambetta ett ljuugande politiskt tal, o c h i kretsen borta i hörnet skrattar man åt en ny R o c h e f o r t s sarkasmer. M o l n a f tobaksrök, intet armbågsrum i trängseln o c h litet emellanåt nya gäster, som hälLa femme var ställets gudinna. L a f e m m e, iklädd r ö d barett, cigarett o c h en väldig japansk parasoll — men ingenting mera. Bizarra k o m p o s i - tioner, karrikatyrer a f ställets kypare, dekorativa fantasier i målning o c h skulptur, där röda jättehumrar gingo igen litet öfver allt, liksom den svarta katten på Chat noir. Burleska fantasterier, en ohejdad ström af tokerier i pariserstil, allt måladt med schwung o c h franskt pojklynne. » J a g tycker det är vämjeligt, » sade A s p. » D e t är att förnedra konsten. H v a d skall det bli a f dessa pojkar, som uppfostra sig till konstnärer i sådan l u f t?
Under sådana förhållanden, och då man ansåg rättast vara att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom den allmänna meningen kunde öfverföras till den rätta uppfattningen af saken, länn Utsk:t skäligt föreslå, att öfver allt, hvarest dödsstraff i K. M:s Propos. förekom, sätta lifstids straffarbete alternativt med detsamma. Härigenom skulle nemi., sedan dödsstraffet flere gånger ej blifvit tillämpadt på brott, hvilka förut ansågos endast med dödsstraff kunna försonas, den allmänna opinionen komma att anse delta straff öfverflödigt, hvarigenom dess borttagande ur strafflagen skulle gå af sig sjelft. Beträffande sedermera 2:dra och 3:dje straffgraderne, anser jag vara af särdeles vigt att båda linnas, enär man genom den 3:dje får en ganska väl behöflig mellanlänk mellan straffarbete och böter; och anser jag denna straffart så nyttig och nödig att, derest fängelse icke redan hade funnits, jag skulle hafva föreslagit en dylik strafifgrad. Hvad slutligen vidkommer den 4:de straffgraden eller böter, anser jag densamma vara alltför väl af behofvet påkallad, och att ingalunda tiden för dess borttagande ännu är inne. Jag anhåller om bifall till denna §, sådan den af Lag-Utsk:t blifvit framställd. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den förev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 382 Den 11 Joli f. so. 2:dra §:n. Frih. Armfelt: Med stöd af de skäl, som finnas åbero pade i Hr Lemchens reservation, får jag anhålla om bifall till densamma. Då de argumenter, som tala såväl för som emot dödsstraffets verkställande offentligt, så ofta blifvit upprepade, vill jag ej andraga dem.
Jemte meddelandet af dessa upplysningar, har Stats-Utskottet, beträffande det uti förevarande motion framställda förslag, enligt hvilket Fullmäktige i Riksgälds-kontoret icke skulle ega att, vid framtida uppköp af meranämude obligationer, föreskrifva några särskilda vilkor för de uppköpta obligationernas inlösande, ansett sig böra erinra, att genom bifallandet af detta förslag och inskränkningen af Fullmäktiges nu egande rättighet att, vid förräntningen af Riksgälds-kontorets kontanta behållning, lämpa betalnings-terminerna efter de tider, då de förräntade medlen möjligen kunna för Kontorets utgifter behöfva användas, komme de egentliga syftemålen med det meddelade stadgandet, angående meranämnde behållnings förräntande, att i ej ringa mån motverkas, enär, i sådant fall och derest inga obligationer med kortare uppsägningstid för tillfället kunde erhållas, Fullmäktige sannolikt skulle finna betänkligt att, genom andra obligationers uppköpande, antingen under någon längre tid betaga sig dispositionsrätten öfver Riksgälds-kontorets kontanta tillgångar eller ock underkasta sig nödvändigheten att, vid försäljningen af de för Kontorets räkning uppköpta obligationerna, uppoffra någon del af detta verks på dem grundade fordringars kapital-belopp. Finna Fullmäktige åter uppköpandet af obligationer med längre uppsägningseller förfallotid vara med Riksgälds-kontorets fördel eller bestridandet af detta verks utgifter förenligt, äro Fullmäktige, enligt redan gällande stadgande, dertill oförhindrade; hvarföre 8 Stats-Ulskollets Utlåtande, J\f 292. således, för verkställigheten häraf, något Rikets Ständers särskilda bemyndigande icke erfordras. Likaså, och under oförändradt bibehållande af samma stadgande, är det Fullmäktige obetaget att hädanefter, på sätt förut jemväl skett, för Riksgäldskontorets räkning uppköpa Svenska Hypotheks-föreningars, på utländskt språk utgifna, obligationer; hvadan Rikets Ständer ej heller behöfva meddela något sådant bemyndigande till dessa obligationers uppköpande, derest Fullmäktige finna sig dertill föranlåtne, ehuru desamma för närvarande löpa med lägre ränta, än de obligationer, som under sednare åren blifvit af Riksgälds-kontoret uppköpta.
Borgare-Ståndets den i4 sistledne Julii och den 12 dennes, rörande detta ämne, aflåtne Protocolls-Utdrag; fann Ridderskapet och Adeln, sedan, med gillande af Utskottens Betänkande, alla Riks - 202 Den so December e. m. Stånden ansett hufVudfrågan ensamt tillhöra Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets pröfning och beslut, nu för godt, att i afseende å hufvudsaken förklara, det Ridderskåpet och Adeln, för Dess del, anser de af Ståndet, emot Borgare-Ståndets eftergift af lösningsrätten till fastigheter i Stad eller lill Stad hörande hus och jord, vid 1809 och 181 o årens Piiksdag åtagne motsvarande förbindelser, att för sine hus och tomter i Städerne deltaga i Skjutsnings-besvär, Inqvartering, Båtmanshåll och öfrige Egendomen ålagde afgifter, hafva haft afseende på alla Rikets Städer utan undantag, samt att, i följd deraf, dessa förbindelser borde vara för Ridderskapet och Adeln gällande äfven i de Städer, hvilka icke med enskilt Privilegium kunna styrka sig hafva egt ifrågavarande lösnings-rätt; Och ansåg Ridderskapet och Adeln förklaring af ofvanliämnde Kongl. Kungörelse höra i öfverensstämmelse härmed till allmän efterrättelse utfärdas. Ut Supra. S. D.
Staten lör ekeskog å ifrågavarande hemman skulle ega rum, borde den belöpande kostnaden förskjutas af den innehafvare, som anmälde sig till erhållande af ifrågavarande dispositionsrätt, och sedan fördelas till utgående på 30 år, på sätt som nu finnes föreskrifvet rörande boställens utgifter i oell för laga skiften. Uti delta förslag har Riksdagsfullmägtigen Nils Månsson itrån Malmöhus Län förklarat sig icke kunna instämma, emedan sunuoBih, till R, St. Vrot. 1834. 4 Sorni. 1 A fdel, 2 stötte Häftet, Stats-Uttkottets Wl. N',o m3i likt vöre, att den boställshafvare eller åbo*, som anmälde sig till dispositionsrättens förvärfvande, sjelf förstörde skogen, då, efter hans afgång', den återstående löseskillingen folie efterträdaren till last, utan någon* motsvarande förmon. Då Rikets Ständer, så; val vid 1823, som vid 1828—183o årens Riksdagar, förklarat, ”att, enär innehafvare af Kronohemman och boställen icke ega sjelfva jorden och således icke heller kunna förvärfva eganderätt till den derå växande skog, frii dispositionsrätt af ekar ej heller kansådane åboer beviljas”, och i öfrigt, på de skäl, som af Nils Månsson anförde blifvit, olämpligt synes, att den föreslagne losen för dylik ekeskog på 20 år fördelas; anser Utskottet sig så mycket mindre, kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till föi rherörde motion, som innehafvare af Kronohemman ega att, efter förutgånget skatteköp, dispositionsrätt öfver växande ekar, i stadgad ordning, sig, tillvinna.. Ankom till Exp.-Utsk. dén 17 Maji kl. a e. n: Utlåtande } i anledning af gjorde förslag om.' förändring i tiden för Mantalsskrifning och Uppbär dsstämmor samt förminskning i de sistnämndes antal.. (I. A.)
Läsarne äro ingalunda sämre arbetare, än landets öfriga befolkning, och undanstjäla ingen tid från arbetet, men sedan detta är slutadt, begagna de en af många andra mindre lämpligt använd tid, alt betrakta Guds ord, och deraf hämta kraft till fortsatt sträfvande, att verka i deras kall här på jorden. Jag tror icke, att Hr af Sillén skall finna läsarne sitta bela dagarne med armarne i kors, och, som man säger, hänga näsan öfver boken. Det kan väl inträffa, att de i första början af det andliga lifvets upvaknande, arbeta något mindre ifrigt än eljest, men detta har en öfvergång, då väckelsen är fullbordad, och jag tror mig kunna försäkra Eder, Mine Hrr, att läsarne utgöra en del af landets mest idoga befolkning. Hr af Silléns yttranden äro slutligen väl kärlekslösa, såsom uttalade öfver en så stor del af Sveriges befolkning, som de s. k. läsarne f. n. äro, att det rådet tilläfventyrs här kunde finna sin tillämpning: att först gå till väga med dom öfver sig sjelf, innan man utkastar så hårda domar öfver andra. Frih. Posse, Joh. Au g.: Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s lid med något längre föredrag om min åsigt i sjelfva religionsfrihetsfrågan. I denna sak är redan tillräckligt taladt, och jag tror i alla fall, att ämnet är så rikt, att det icke kan uttömmas, äfven utaf den aldra längsta discussion, hvilken dessutom icke torde kun na rubba bvars och ens i ämnet redan förut fattade öfvertygelse. Men såsom ledamot af LagUtsk., anser jag mig vara skyldig att redogöra för min åsigt, huru jag ansett att denna, och öfrige kyrk - 198 D e n-16 Juni. liga frågor bordt behandlas, och hvilken åsigt Jag framställt uti min, förevande Betänk, vidfogade reservation. Åberopande denna reservation, tillägger jag dertill några ord.
Län för lindrig ränta till Landtbrukets samt alla öfriga Näringars uprätthöllande och förkofran, till winnande hwaraf Räntans nedsättning pä Riks - Discont - Werkcts utläningar ifrän sex till 4 procent, af Herr Landshöfdingen blifwit ansedd lik. sä billig som för ändamälet tjenande; Hwarom Protocolls-Utdrag till de Respcctivc Mcd-Ständcn samt Banco-Utffotlet skulle wbrdsamt och wänligcn expedieras. Hr lugrs. Lx krotocollc» ^s. O. Almguist. S. D. Upplästes Kongl. Majus Nädiga Proposition af dcn 18 innewarande September, angäende ärligt underhäll för dcn ökerstäcnde delen af Finska Armeen, och bcstötS, att denna Nädiga Proposition till Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskott remitteras skulle; Hwilket genom Mdrag af Protokollet till de Rcspcctive Med - Ständen samt Wälbcmälte Utskott inbc, . rättas bör. lie siirra. kix krvtOLosto S. V. Efter uppläsande af Riksens Högloft.
Om dylika rättelser, hvilka nu af Konungen som oftast vidtagas, icke gjordes derföre att Reg.- 200 Den 12 Juli f. m. R:n ansåge sig obehörig att förklara Författn:ne, utan hölie sig till den döda bokstafven, hvad blefve följden? Jo den att Svenskens vana och förtröstan att hos Konungen slutligen njuta billighet och skydd, ginge förlorad intill dess nya författmr kunde utfärdas. Med sådana skulle Konungen följaglligen oftare belastas, derföre att han sluppe besvärsmålens afgörande och mindre rättelsers vidtagande för hvarje tillfälle. Om Han imedlerlid åt klagande, hvilka hädanefter, såsom hittils, troligen koraine från alla lansändar för att personligen besvära sig hos Honom, gåfve det tröstlösa svaret: ”Jag kan icke hjelpa eder, derföre att. jag öfverlåtit min afgörande magt åt en Reg.-Rätt, med hvars beslut J måsten åtnöja eder,” så blefve följden troligen, först ett allmänt missnöje och sedan Ständernas yrkande, att, när Konungen afsagt sig pröfningsrätten i förvaltnings-ärenden, så bör han äfven i sådana mål afstå sin uteslutande lagstiftnings-rätt. Ständerna skola önska att deltaga i dessa författmrs uppgörande, för att ej vara blottsällda för andra äfventyr, än sådana, hvilka de genom eget förbiseende kunna ådraga sig. Sedan kan det möjligen gå an, att en Reg.-Rätt i sista liand förklarar huru ekonomiska författningar skola förstås, änskönt sådant alltid är äfventyrligare att undandraga Konungen i ämnen af så föränderlig beskaffenhet sora de ifrågavar:de, än i allmänna lagfrågor, der deltagande i förklaringen likväl är Konungen förbehållen. Man anmärker måhända att det vore en fördel om R. St:r komme att med Konungen dela den ekonomiska lagstiftningen, och att jag sjelf förordat detta hans enväldes upphörande. Det är sant, att jag så gjort, men med förbehåll att Konungen finge med R. St:r dela deras nuvarande envälde i beskattnings-frågor. Då funnes något att utbyta.