Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjung och var glad! Och gå sedan med sång till ditt arbete. Jag är icke botad ännu. Jag har fått, men jag har icke gifvit. I yttre mening. Nu vill jag ha lof att utveckla hela den varma smidigheten i min natur. Hvad riskerar jag! När han går i alla fall. Jag vill försöka om det kan ligga någon makt i mitt leende, om mina ögon kunna smeka och fasthålla Den 13 Feb. Det närmar sig upplösningen. Den blir skilsmessa, resignation, ensamhet. Han har nyss varit här! Och han var svalare än han varit sedan vi kommo hvarandra närmare. Och han var missnöjd med mig. Jag hade varit oförsigtig. Jag hade följt honom ut i korridoren. Det var ”ingen fin Diplomati”. Jag var bara ett litet tidsfördrif, och han är redan trött. Än sen? Skall jag vara ledsen för det? Jag ångrar ingenting. Jag lider nu. Jag lider så att det käns som skulle kropp och själ slitas åtskils. Men det skall gå öfver. Och detta eldprof skall ha gjort mig starkare i mitt arbete. Lifvet för min egen räkning skall vara mig ännu likgiltigare än förr. Det skall komma en stor, harmonisk ro öfver mitt sinne, sedan kampen är slut. Det är som kände jag redan nu dess annalkande; det är som om smärtan hölle på att gå öfver i dyningar. Lugn och utan konstgrepp, utan försök att hålla honom qvar vill jag taga emot hans sista, bortdöende välvilja. Och sedan vill jag gå. Tyst, med nedböjdt hufvud, utan klagan och utan bitterhet. Mitt arbete, dig viger jag mig! Och dig, lugna, storslagna ro!170 Nu vill jag berätta. I Onsdags, det var den 7de, kom Brandes upp en stund på förmiddagen. Jag hade varit på teatern föregående qväll, då han sökt mig. Han var klädd i frack, ty han skulle på middag hos sin förläggare, och han hade under öfverrocken den mjuka, hvita yllehalsduk, som jag nu lärt mig känna så väl. Jag kastade ett papper på elden just som han kom. Taktlöshet! ”Ni behöfver icke alls bränna någonting för min skull; jag skall icke se efter hvad ni har på ert skrifbord.” Jag försäkrade att det icke var för hans skull, men han trodde mig naturligtvis icke.
Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 8, angående upphörandet af all förhöjd tjcnstårsb er åkning vid ansökning till presterlig befordran. Nämnde Betänkande, hvilket af Borgareoch Bonde-stånden blifvit gilladt, har deremot af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet återremitterats med följande hufvudsakliga anmärkningar: att Utskoltet, vid frågans behandling, ej fästat tillbörligt afseende på klagandernes billiga anspråk, att uti länder, hvarest skolverket åtnjuter lika mycket, om ej högre, anseende än i Sverige, icke skall finnas ett sådant sätt att belöna skol-lärare som härstädes, nemligen på bekostnad af kyrkans tjenstemän; att kyrkan måste lida deraf, att till pastorater befordras personer, som icke tjenstgjort inom församlingen; att då, vid sednaste Riksdag, half vallvisa. blifvit medgifven åt det lägre presterskapet, genom stadgandet att skolans lärare skulle, i stället för förut åtnjutne t vänne få beräkna ett och ett halft år för hvarje tjenstår, så borde nu full rättvisa utöfvas derigenom att ali förhöjd tjenstårsberäkning afskaffades, samt täflingsbanan till kyrkans bättre lägenheter gjordes lika öppen och fri för Corn ministern som för Collegan. Borttagandet af berörde förhöjda tjenstårs-beräkning borde visserligen icke ifrågasättas, ulan att, såsom ersättning derför, högre löneförmoner lemnades skol-lärarne, men Rikets Ständer, likasom de vid Allm Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 113. 9 vid sisllidne Riksdag med 42,000 R:dr friköpte församlingarnes presterskap från den halfva oförrätten, borde nu finna skäligt att genom ytterligare anslag lösa desse tjenstemän från dea andra hälften.
49 att den föréslagne anslagssumman 8000 R:dr B:co må förhöjas till 10,000 R:dr B:co årligen, örn möjligen tillgång dertill funnes, eller ock, att de 8000 R:dr B:co om året, Utskottet föreslagit, åtminstone oafkortadt, utan afdrag af löneförhöjningar, måtte komma hästafvelns förbättrande till godo, och användas uteslutande till bildandet af ett Stamstuteri vid det af nuvarande Stuterier, hvars loeal för ändamålet vore bäst passande; och att vid detta Stamstuteri endast måtte propageras ren-ädel ouppblandad race, på det att Landlstuteriet, som från detta Stamstuteri remonterades, ehuru först småningom, dock i framliden mätte blifva sammansatt af beskällare af endast ädel fullblods-race, till förbättrande, eller kanhända rent af till bildande af en god landtrace i landet. — Jag styrkes så mycket mer i denna anhållan otn penningeanslagets användande till Stamstuteri, som, utom det alt man då en gång började utgå från den punkt, hvarifrån man borde utgå, antalet af i Sverige på allmänna medel underhållne beskällare, ej är så ringa, och lill och med enligt lågt upptagen calcul, bör det, som finnes, kunna suppleera T% och till och med nära nog £ af landets årliga hästbeliof. Således är vårt land, hvad numerairn af landtbeskällare beträffar, ej i proportion långt efter många länder. — I öfrigt om Utskottet skulle fästa någon uppmärksam 26 H. 4 5o
Från Högloft Ridderskapec och Adeln* S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco Utskottens den i4 dennes, under N:o 92, afgifne, samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af KonglMaj:ts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf Allmänna medel till Götha Canal-Byggnads fullbordande , så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr Banco, blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. Från Högvördige PresteStåndct* S. D. Då nu till justering föredrogs Expeditions-Utskottets förelag till underdånig Prat. Utdrag den 26 Mars 1829. 115 adress till Hans Maj:t Konungen, i anledning af Hennes’ Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle, blef detsamma till Utskottet återremitteradt, i anledning af dervid gjord anmärkning, att, i sista meningen, orden de lejvandes antell borde utbytas mot uttrycket: de dödligas ani tal , samt orden i samma mening: vaka för mot uttrycket glädjas Öfver. S. D. Återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 7, om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen samt för värdering af Fastigheter. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, följande Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 29 J öfver Biksdags-Fullmägtigen. från Elfsborgs Län Anders Håkanssons Motion om stadgande, att rättighet till återlösen af förpantad frälserätt må upphöra, så snart den i förpantnings-brefvet utsatta tid”till ändagått, m. m. N:o 31 J öfver Eiksdags-Fullmägtigen Herr E. V. Montans Motion, att Kgl. Förordningen den l3 Junii 1800* huru med städsel och lego af jord på landet förhållas bör, må utsträckas till arrenden af jord i städerne; - ji6 Pbot.
Om nu skatten innehafves af jordegaren, gör detta den skilnad mot då skatten innehafves af kronan eller enskild frälseränteegare, att hemmanet har mindre utskylder, hvilket mindre belopp af utskylder särskildt skall tagas i betraktande vid bestämmandet af hemmanets taxeringsvärde. Om nu frälseskatteegaren köper frälseränta», så kommer han i precist samma förhållande sorn en ren frälseegare i förhållande till kronoskattehemmanet, med afs:de på den skatt, som är ålagd hans hemman. Detta mindre beskattningsförhållande skall tagas i betraktande, då man bestämmer taxeringsvärdet. Deraf upkommer väl, till en viss grad, hvad Gr. Mörner sagt, att om jordegaren inköper frälseränta», så får han en vinst i Digre skatt'; men detta kan dock i följd af dessa förh:den svårligen hjelpas på annat sätt, än Gr. Mörner föreslagit, hvilket dock har sina olägenheter. Så fullt orättvist, som den siste talaren framställt, är Utsk:ts förslag dock icke; ty om en person eger en frälseränta, så är han dock fullkomligt säker på att någon missväxt aldrig kan inträffa. Det finnes ingen egendom, sä vida samhället består, som är så säker som frälseräntan, ty det må inträffa regn, frost, missväxt, så står dock hemmanet i säkerhet för 3 års frälseräntor, och alltid är då hemmanet i kapital värdt mern än de 3 årens ränta. Då åter jordegaren sjelf inköper frälseräntan, kan icke nekas att han måste taga den inkomst, som skall förränta kapitalet, för hvilket han inköpt denna frälseränta; denna inkomst kan således vara underkastad missväxt såsom alla andra. Frälseräntan är således i och för sig sjelf en säkrare egendom än någon annan, och deri kan ligga något motiv för en mycket högre beskattning, men det kan dock icke nekas, att ehuru det varit önskligt att komma från denna olikhet, någon annan hjelp icke finnes, än att göra procenten lika. Men om man detta gör, så gelman frälseegaren en större fördel än jemförelsevis någon annan nu har.
Utsk:t har vid behandlingen af denna fråga anfört, att man vid upgörande af Statsregleringen bör sätta alla summor bestämda, så att de icke må kunna öfverskridas, och detta är alldeles riktigt, då utgifterna kunna på förhand till sitt belopp beräknas; men så är här icke förhållandet, hvilket äfven synes deraf, att år 1858 upgick utspisningskostnadeu till 244,879 rdr 12 öre, då den deremot under det följande året betydligt sjunkit under 32 l)eii 11 A pril o. m. detta belopp. Då man dessutom finner, att Utskit erkänner nödvändigheten att höja förslagsanslaget för kavalleriets hästars utfodring, af det skäl, att priserna äro föränderliga, så förefaller det i sanning ganska oväntadt att, då man vänderom bladet i Betänkit, finna det Utskit nu frångått denna princip, då frågan är om manskapets utspisning, ehuru de derför nödvändiga artiklar säkert äro lika varierande i pris, som de för det förra ändamålet erforderliga. Kanske hyser man den förmodan att, i händelse det blefve förslagsanslag, K. Mit skulle kunna i tjenstgöring inkalla någon del af indelta arméen och underhålla den med dessa medel; men sådant låter sig visst icke göra. ty de indelta trupperna äro icke garuisonsregementen och hafva icke några matinrättningar. Utskit synes hafva tagit i betraktande endast den summa, KrigsCollegiutn upgifvit för 18ö9, nemi. 190,001) rdr, men lemnat ur sigte att den för 1858 upgick till 244,879 rdr 12 öre. Det säges visserl. att K. Mit. kan vara oförhindrad att af andra medel fylla den brist, som möjligen kan upstå; men, om kostnaden skulle upgå till samma belopp sorn 1858, af hvilka medel skall K. Mit kunna fylla en brist af 45,000 rdr? Härtill kommer, att B. Stir vid förra Biksdagen afslogo K.
Förordn. och i Norrige sedermera godkändt äfven af det Norrska StorTinget, utkom såsom lag i Norrige 1827. De förändringar, som i densamma sedermera tillkommit, hafva med ett undantag från Norriges sida, hvarom jag sedermera skall nämna, skett efter föredragning i gemensamt Svenskt och Norrskt Statsråd. Det egenmäktiga förfarandet å Norriges sida har lieslätt deruti, att man förklarat, att varor, som från Sverige landvågen införas i Norrige, skola, om de sedermera inom Norrige föras från en ort till en annan sjövägen, serskildt tull behandlas, såsom vore de sjövägen inkomna i riket. Detta är ett egenmäktigt förklarande, som står i fullkomlig strid med förordningens tendens. Af Norriges Höjesle rätt har denna förklaring blifvit nphäfd, hvad Trondhjems Stift och Nordlanden angår, men för det Södra Norrige gäller den ännu. Jag tror, att å Svenska sidan åtgärder böra vidtagas ifråga om införsel af socker från Norrige landvägen, just derföre, att Fredrikshall är beläget invid gränsen, och Idefjorden utgör gränsen emellan båda rikena. Som Hrrne känna, ega resande att tullfritt från Norrige lill Sverige införa 50 skålpund, men efter nu timade händelser i Norrige skulle denna rättighet kunna missbrukas, i händelse man lieie gånger om dagen skickade personer lill Fredrikshall, hvilka hvardera medförde 50 skålpund socker öfver Svinesund och Krokstrand. Uphäfvandet af denna tullfrihet kan i administrativ väg, genom General-Tullstyrelsen, åstadkommas utan alt på något sätt ingripa i hvad jag vill kalla traktatens bokstaf, hvilken lemnar sådan tillåtelse lill tullfri införsel åt resande i engentlig mening. Afven tror jag, att det försigtighetsmått bör vidtagas, att all transport af socker sjövägen från Norrige underkastas samina lull-umgälder, som det Svenska jernet får i Norrige vidkännas nemi. alt om det inkommer landvägen men föres sedan sjövägen lill en ort inom Norrige, skall del draga tull, som hade del blifvit sjöledes införd.
ner mig som en gammal sko... men nu är du öfver mig, nu står jag inte ut att vara ädel När var jag ädel? Jo när jag lät dig trampa längre. Vet du att denna motgång älven ändrar vår ekonomiska ställning! Jag kan icke tänka på och får lof att bli ritare på allvar. att måla mer, utan måste afstå från mitt lifs dröm, BERTHA. sörjer jag mig sjelf. Det behöfver du inte; när jag får sälja, för AXEL. ning vi ingått? Äktenskapet skulle vara bygdt För öfrigt... Hvad är det för slags före på gemensamma intressen, vårt är bygdt på stridiga. BERTHA. ut och äter middag; går du med? Det der får du grubbla på ensam; nu går jag FÖRSTA AKTEN AXEL Nej, jag vill vara ensam med min sorg. BERTHA. Det är sant, vi ha ju utlyst sammankomst när du har fått sorg. Och jag måste ha sällskap till min glädje. till i afton här hos dig! Det går väl inte an nu, AXEL. Låt dem komma. Det är inte roligt, men det måste väl ske. BERTHA (klär sig för att gå ut). som om du vore feg. Men du måste bli med, eljes skulle det se ut AXEL. mig lite pengar innan du går. Jag skall bli med er, var lugn! Men ge BERTHA. Det är slut i kassan. AXEL. Slut? BERTHA. Ja, pengar ta slut också. AXEL. Kan du låna mig tio francs? BERTHA (tar upp portemonnäen). Tio francs. Jaha! Om jag har! Här ska du KAMRATERNA få! Kommer du inte med? Säg! Man ska tycka det ser underligt ut! AXEL. vagnen! Nej vet du. Jag behöfver tid på mig Och spela det besegrade lejonet för triumf att lära min rol till eftermiddagens föreställning. BERTHA. Adjö med dig då! AXEL. Adjö! Bertha! Får jag be dig om en sak! BERTHA. Hvad då? AXEL. mera obehagligt än annars! Kom inte hem drucken! I dag skulle det vara BERTHA. Hvad rör det dig, hur jag kommer hem. AXEL.
När hon vände sig om för att återtaga sin väg, såg hon vid sin sida en förnäm man med pelsbräm på kappan och fjäder i hatten Hur han kommit henne så nära, utan att hon märkt honom, kunde hon icke förklara. Det var med en viss skygghet, som hon betraktade honom. Men hvad såg hon? Det var ju han, som räddade henne från de efterhängsne kavaljererne nere på isen. Nära ett år hade sedan dess gått till ände. — God afton, vackra Elsa — helsade han vänligt. — Du är stadd på hemfärd kan jag se, och denna gång utan friare? Hans röst klingade så sällsam och underbar. Hon ville tacka honom för hans ädelmod sista gängen de råkades, men hans mörka ögon voro fästa på henne med ett så egendomligt uttryck, att orden dogo bort, innan de ännu hunnit uttalas. Hon kände sig nästan ängslig till mods. — Du ser på min bindel — återtog kavaljeren och höll upp sin arm, som låg i en svart binda. — Det är ett minne af vårt sista sammanträffande. Långe kaptenen vid gardet, som ville åt dig, fick nog också sin jacka uppsprättad, men det fans flere måsar ute på isen än jag anade. Han gjorde här ett uppehåll och såg henne vänligt i ögonen. Hon såg blyg ut. — Efter jag kom att råka dig nu i afton — återtog han med sällsam darrning på rösten — kan du följa mig dit ned åt staden. — För hvem tar mig Ers nåd? — sade hon häftigt och rodnade. — Nå blif icke ond, vackra Elsa — sade han skrattande. — Jag ville icke såra dig med mitt förslag. Jag tyckte blott, att det var en sällsam likhet mellan dina vackra drag och en förnäm dams, hvilken jag gerna ville skulle intressera sig för dig. — En förnäm dam? Ers nåd skämtar! — Om jag såg rätt nyss, skulle du ingenting ha emot att rida på vackra hästar, eller hur? Hon såg undrande på honom. Ville han gyckla med hennes fattigdom? tänkte hon. — Det man inte kan få, tjenar ej att eftertrå, — sade hon och sänkte åter ögonlocken. — Hvem vet hvad lyckan kan skänka, — sade han med ett hemlighetsfullt leende.
Herr von Vegesack, Achilles, anförde skriftligen: Den allmännelighet och det förtroende, som Gymnastiken efter ett fjerdedels århundrade omsider tillkämpat sig, oaktadt olla de ensidiga anfall, som bildade och obildade förut riglat emot densamma, bevittna, huru dess elementer äro kraftigt inverkande på menniskonaturen, och alt den icke är blott ett mode, ett oöfvertänkt begär, en flyktig önskan, som ögonblickligt uppflammar. Många af Gymnastikens fordom bittraste motståndare hafva sjelfmant försonat sig med henne, sedan de antingen sjelfve eller genom andra, på hvilka de kunnat trygga sig, erfarit dess inflytelser. Jag vågar säga, att, fastän under närvarande tid vetenskap och konst, likasom genom en spännkraft, stigit till en ovanlig höjd, ingen sak, inom så kort tid, nått en dylik grad af utveckling, som Gymnastiken. Måhända var den mera förberedd af tidens behof, än af tidens verkliga andesyftning. Och likväl är den långt ifrån sin fulländning såsom vetenskap; ty tanken kan endast hafva oändligheten till sitt mål. Lättsinnige hafva ansett Gymnastiken som en öfverflöds-artikel, hvilken de icke behöfde, emedan Historien framställer många kraftfulla slägten, hvilka icke ens känt Gymnastik till namnet. Må Historien då upplysa dem om de tiders uppfostrings - * Den 15 December e. m. 243 och lefnadssätt, från hvilka de vilja hemta sina förhastade bevis! Men det vore tröttande att återkalla de många förvridna satser, med hvilka man trott sig kunna tillintetgöra sanningen af Gymnastikens inflytelse och nödvändighet; den stödjer sig på så säkra grunder och den är så sjelfständig i sina verkningar, att den icke kan utvexlas mot någon annan kraft, eller rubbas af den ensidige. Derföre har den också brutit sig igenom alla de hinder man lagt för den, och är numera derhän kommen, att den begagnas af alla olika stånd, kön och åldrar.
Jag anhåller vördsamt om remiss af detta mitt memorial till Allm. Besvärs-och Ekon.Ulsk., som, efter inhemtad kännedom om de inkomster, som vid nuvar. alla biskopars afgång böia tillfalla statscassan, kunde få sig uppdraget att afgifva förslag till billig löne-förhöjning åt de domprostar, hvilka vid biskoparnes afgång komma alt fungera som ordför. i consistorierna. Lades på bordet. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr., hade ingifvit följande anförande: Uti den berättelse om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, som å Riks-salen upplästes, hörde man äfven nämnas Engelske agronomen Steffens, hvilken ifrån England hit inkallades alt vägleda, och att med upplysningar tillhandagå så val den enskilde som jordbrukände menigheter, särdeles vid frågor om vattensjuka trakters försättande i odlingsbart stånd. Denne förtjenstfulle man älskade Sverige som ett fädernesland , och hade beslutat att med familj här bosätta sig, för att till detta landets bästa använda sina kunskaper och sin inom England och Skottland förvärfvade erfarenhet; men ett särdeles olycksöde villeatt HrSteffens våren 183g, vid öfverresah ifrån England till Sverige, led skeppsbrott och omkom, i stället för att, efter beräkning, i Helsingborg möta sin olyckliga familj, hvilken på annan väg dit lyckligen ankommit. Hr Steffens bar lemnat sin familj uti en utblottad och högst bekymmersam ställning. Jag har ansett det tillhöra nalional-ärans område, alt vid detta tillfälle begära R. St:s behjertande af utländsk familj, som är beröfvad sitt stöd genom familj-fadrens frånfälle, till följe af dess nit för Sveriges bästa. Jag begär för Fru Steffens, så länge hon lefver, en årlig pension af 6o LU sterling, och anhåller om remiss af detta mitt memorial. Lades på bordet. Hr Lagercrantz, Carl Jacob, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Det Constitutionella element uti samhällen, sorn sammanbinder tidahvarfven, som hindrar det enas ijen Ji Junti e. ml ögonblickliga opinioner att kullkasta de grundvalar, på hvilka det föregående byggt hela samhällets bestånd, detta bibehållande element som anser den närvarande tiden såsom frukten af de förflutna och beredande de kommande, detta Aristocratiska , Adeliga jag får så kalla det, eviga element i det Constitutionella lifvet, det fordrar för sin styrka att i sig innefatta alla förflutna tiders minnen, och att inom sig upptaga alla kommande. Detta adeliga representationens element, tillhör Ätterne sjelfve, och derföre har man ansett att de rättigheter som deruppå grundas, ej kunna utöfvas af personer hvilka icke tillhöra dessa Ätter. Friherre Boije: Annst ar frågan om nyt* tan, eller skadan af att Riddarhuset är talrikt; och helt annat än frågan om personens behörighet att representera. Dessa frågor få vi alltså icke sammanblanda, utan böra påminna oss, att vi nu blott hafva att bestämma det sednare. I min tanka har Utskottet mycket rätt deri, att Förmyndare ej bör få utfärda fullmagt för sin pupill, hvars representationsrätt aldrig bör kunna disponeras, så länge han är omyndig. Det är den omyndiges person, och hans oeconomiska väl, som förmyndare tillkommer att vårda; men hans politiska rätt, att vårda Statens angelägenheter är af en natur, sorn , efter mitt omdöme, icke ingår i förmyndarens nödvändiga omsorg för Pupillen. En förmyndare kan uppdraga någon viss befattning för Pupillen, D*n 11 Juni i e, ml men sjelfva förmynderskapet får han ej sjelf transportera på någon annan ; och om representationsrätten innebär det dyrbaraste af allt förmynderskap, så syoes denna rätt åtminstone icke böra af 3
Beväringsfurir skall af Kongl. Majit och Kronan erhålla en sin grad motsvarande uniform, hvilken han dock är skyldig att återlemna efter hvarje mötes slut. Tillförbinder bevärings-underofficer sig att, 2 å 3 år längre än hans beväringspligt fortvarar, qvarstå vid regementet eller corpsen med skyldighet att i krigstid tjenstgöra, behöfver han icke vid utgången af femte årets möte till Kronan återställa vapenrock, byxor och lägermössa, men är deremot förbunden att vid uppbåd till krig vara med dessa persedlar försedd. Förbinder han sig åter, att under loppet af minst sex år qvarstå såsom bevärings-underofficer och att fortfarande under denna tid göra beväringsmötena med andra klassen, får han, under förbehåll att alltid vid tjenstgöring vara väl klädd, som sin egen tillhörighet behålla hela uniformen och dessutom tills godonjuta slitnings-ersättning till lika belopp, som Regementernas underofficerare. Samma slitnings-ersättning erhålla alla bevärings-underofficerare i krig. 4:0 Arfvode och pension. Beväringselit, såväl den befordrade, som den, hvilken icke vunnit befordran, erhåller dessutom, efter hvarje af de tre första årens tjenstgöring såsom elit, ett arfvode af 25 Riksdaler Riksmynt, och för sista årets tjenstgöring 100 Riksdaler, om han icke vunnit befordran, 120 Riksdaler, om han varit förordnad till korporal, och 150 Riksdaler, om han blifvit befordrad till Furir. Dessa arfvoden äro lika för alla vapen och öfver hela riket. Skulle till bevärings-elit utvaljas yngling, som till följd af laga förfall icke varit inmönstrad det år, då hans beväringspligt inträdt, utan först nästpåföljande år, må han dock ej, förr an efter det han fyra år såsom elit tjenstgjorl, komma i åtnjutande af det för fjerde årets tjenstgöring bestämda högre arfvode.