Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oenom bevillning >809—1816, uti Länkens secllar elter olika silfvervärde 2,100,000. Oi^viöeracle genom Länkens snclel i ciiscontvinster, 1801 —1817 ock som böra anses såsom en afskrifning pä statens skultl 3,072,268. Öfter olika sillvervärclen r:clr 10,000,000. Uti tabellen ar rlenna li^viciation, för ^emnsörelsens skull, uppgjortl i LancoLranspoi tsecilar elter lierås nu ägancle silkvervärcle. Beräkningens resultat blir afbetalning 18,476,962. veb afskrifning 8,192,714. L.eo tiansp:tse<liar elter 122 sk. 127 7F29 ärr rea/iral/o/r a/' Fan/>enr tra/rr/)ortrec//ar^ /ör r/agrurr. Oerä bär betalas, elter Otskotlens förslag: 1826 ars spsnnmäls ereclitiv B:clr 1,000,000. L:g:sOontoirets n^a creclitiv. 8alklo 101,763: i4- »- Xterstoklen pä 1809 ars skulci för krigskostnailer, uti räntebärancle obligation 4,4oi,462: 16. 2.
Då dessa skäl för undantagets bibehållande, enligt Utskottets omdöme, äro fullt tillfyllestgörande, får Utskottet, som ej inser, att Konungens Rådgifvare derigenom kunna anse sig berättigade all i något fall råda till åtgärder, som stå i strid med grundiagarne, vördsamligen afstyrka bijall af Herr Prosten Säves ifrågavarande hemställan. 4§. Till denna §, som stadgar, att den Stals-Råds-Ledamot, hvilken tillstyrker emot verkställigheten af Tryckfrihetslagen stridande åtgärder, eller underlåter att deremot göra föreställning, skall mista emhetet, har uti det till godkännande framställda förslaget blitvit gjordt följande tillägg; ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad;’* och som, på sätt åberopade betänkandet (N:o 127) innehåller, det i denna § omförmälda felaktiga förhållande, med afseende på vigten deraf, alt tryckfrihetslagen hålles i helgd, är jemförligt med de i föregående § uppräknade öfverlrädelser af 57, 60 och 66 m. fl. §§ i Regeringsformen, anser ock Utskottet, alt straffet i begge fallen bör vara lika; i följd hvaraf Utskottet lemnar sitt tillstyrkande till den förändring, som motionären i denna del åsyftat. 5§.
Sädane propositioner skola i Folktinget aflemnas af den Stats Rådets ledamot, till hvilkens departement ärendet hörer, och vare alltid Stats Rådets yttrande i saken propositionen följaktigt, sä ock Högsta Domstolens i de frågor, som i 44 § omförmälas. Konungens proposition om Stats-verkets tillstånd och behof skall aflemnas, antingen å den dag riksdagen, enligt 101 §, öppnas, eller sednast inom åtta dagar derefter. § 110. Hvarje Riksdagsman ege, inom det Ting, der han säte och stämma har, att motioner göra om ändring eller tillägg i lagar eller författningar, eller om andra mål, som till Riksförsamlingens åtgärd höra. Sådana motioner skola skriftiigen författas och, då de angå lagfrågor, innehålla förslag till lags ordalydelse Ej må i en skrift flera mål af olika beskaffenhet sammandragas, eller ett memorial, som flera än en Riksdagsman underskrifvit, emottagas, med mindre det är undertecknadt af Riksdagsmännen från ett län eller en stad och sådan orts angelägenheter beträffar. $ lil. Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o ii. 25 § lil. Riksdagsman må ej motion göra, sedan tre veckor förflutit efter riksdagens öppnande, der ej motionen af redan fattadt beslut eller redan upptaget ärende, eiler af händelse, som under riksdagen inträffat, omedelbarligen föranledes. § 112. Propositioner eller motioner må icke till omedelbar öfverläggning eller pröfning företagas, utan skola förvisas till vederbörliga Utskott, som hafva att målen utreda och med betänkanden deröfver inkomma. Dock må af Riksdagsman framställd molion utan hänvisning till Utskott kunna nedläggas, när den. sorn motionen gjort, det medgifver, eller minst tre fjerdedelar af Tings närvarande ledamöter sådant besluta. § 113. När proposition eller motion första gängen i Ting lörekommer, skall den, så framt ej Tinget enhälligt densamma genast till Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa sammanträde, då sådan hänvisning, derest frågan ej blifver nedlagd, ovilkorligen bör ske. Siånde hvarje ledamot fritt att i målet sig yttra, och varde hans yttrande äfven till Utskottet hänvisadt. § 114.
Jag får vid detta tillfälle förklara, att jag blott derföre ej yr - Den 8 December f. m. 6 7 kar votering, emedan propositionen är så Beskaffad, att jag vid eu votering derom skulle med mitt Ja komma till ingen annan mening än den, sorn blefve resultatet af Nej. Då nu Ridderskapet och Adeln vill komma ifrån saken på hvad sätt som hälst, reserverar jag mig blott; propositionen borde väl eljest i min tanka nödvändigt innefatta hänvisning till ConstitutionsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Efter den långa discussion, som förevarit, har jag föga att tillägga, för att fullkomna resultatet. Sedan Ridderskapet och Adeln yrkat proposition, samt Herr Grefven och Ordföranden vägrat den, och saken kommit i sitt nuvarande skick, lärer ej annat återslå, än alt Herr Grefven och Ordföranden förklarar saken hvilande, och att handlingarne till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas. Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att, sedan han vägrat att meddela den af Ridderskapet och Adeln hegärde proposition, finge hannu, jemlikt 55 §. Riksdagsordningen, förklara öfverläggningen hvilande; och komme frågan att förvisas lill ConstitutionsUtskottet, som borde öfver densammas stridighet eller enlighet med Grundlagen sig utlåta; och hemställde Herr Grefven, om icke Ridderskapet och Adelil behagade anmoda ConstitutionsUtskottet, att 68 Den 8 December f. m. inom 8 Jagar berörde Utlåtande till Ridderskapet och Adeln afgifva. Herr Cederschjöld: Jag anhåller att det malte blifva inom 8 dagar efter erhållen del af saken, som ConstitulionsUlskoltel skall yttra sig. Uppå derefter af Herr Grefven och Ordföranden framställd Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt anmoda ConstitutionsUtskottet at.t, inom 8 dagar, efter deraf erhållen del, öfver den väckta frågans stridighet eller enlighet med GrundLagen sig utlåta. Herr von Qvanten, Carl, anförda skriftligen:
Instruktion för Justerare af mått och vigter d. 31 Jan. 1855; och N:o 61, i ani. af väckt motion om föreskrifters meddelande vid vägning af spanmål. Föredrogs ånyo BiddarhusUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 8, i ani. af Hr Anreps, Gabriel, motion om ett förlagslån från Riddarhuskassan för utgifvande af Svenska Adelns Attartaflor. Hr Anrep: Med undantag af Gr. Oxenstjerna och Hr af Funck, hvilka båda reserverat sig, hafva RiddarhusUtskrs öfriga ledamöter afstyrkt bifall till min motion om erhållande af ett förlagslån för utgifvande af ett större arbete, kalladt »Svenska Adelns Attartaflor»; men jag vill hoppas, att sedan E. och Ad. hört min vederläggning af motiverna för Utsk:s afstyrkande samt hvad jag för öfrigt har att i saken anföra, E. och Ad. icke skall fästa sig vid att Utsk. icke förordat min motion. Utsk. har för sitt förfa rande anfört 3:ne skäl, nemi. för det första, att »de å Riddarhuset förvarade genealogier icke befinnas hvarken i så fullständigt skick eller så tillförlitliga, att deras utgifvande kan anses såsom ett för Svenska Adelns historia vigtigt företag.» Om man skulle vänta med utgifvandet af detta föreslagna arbete till dess det kunde blifva fullständigt, så finge man vänta i ali evighet, ty, saken är Deu 10 Mars. 127 af den natur, som är egen för allt hvad historia heter, att den aldrig kan blifva komplett. Tvertom, om man nu utgåfve det, skulle handlingarne säkerligen blifva mera fullständiga än nu, då de ligga döda i skåpen. När jag första gången iitgaf min Adelskalender, bad jag en af nuvar:de hufvudmän för en af de Grefliga ätterna att gå in och se på mitt manuscript, om det var rätt i afseende på hans familj.
Då detta var väl uträttadt, gingo seglarne i hamn vid en vik af frihetshafvet, och snart ljöd från Fyris-åns stränder den ena underrättelsen efter den andra om det nya lif, som der blifvit uppväckt, och de nya vyer, hvilka der varsnats vid fäderneslandets horisont. Skolor bildades, den »götiska», den »fosforistiska», den »romantiska» och hvad de allt hette dessa samfund, hvilkas läror började sprida sig, alla ifrande för häfdens vördnad, bildningens höjande och framtidens förädlande inverkan på allt slags moralitet. Slutligen lade det filosofiska elementet – antingen det nu blifvit importeradt, kanske snarare insmuggladt, från främmande land eller att det uppammats hemma – öfver alla dessa böljande rörelser en djupare mening, hvilken så mycket vidsträcktare kunde verka nu, sedan tryckfriheten blifvit till nationen återlemnad. Det är med en känsla af häpnad man tänker på de storverk, som fingo sin grund genom detta samlif. Under 1810-, 20- och 30-talen uppträdde en sådan rad af lysande namn, skalder, häfdatecknare, vetenskapsmän och vältalare, att Sverige skulle haft nog deraf för decennier. Och om vi icke ega ett Pantheon eller någon särskild kyrka, i hvilken våra store mäns stoft eger rättighet att förvaras, så hafva de dock sitt rum i svenska hjertan. Ännu på 1840-, ja, ända in på 50-talet kastade en del af de nu bortgångna ett skimmer på det nya stadiet. De togo då de sista stegen och slogo de sista slagen på gullharpan. Sedan Sverige så mättat sig med ära och stolthet, kunde det med skäl frukta att en inre död skulle följa. Men det kom dock aldrig till en sådan kamp. Hvad Sverige sedan dess haft lysande af vetenskap och konst hör icke till dessa anspråkslösa blad. Men det har äfven haft en litteratur.
Läroverks-Comiteen ansett tillräcklige för Lärare, som sakna rättighet till dubbel årsberäkning; hvarvid likväl den inskränkning blifvit föreslagen, att om, för att organisera en ny Skola med två eller tre Lärare, Biskop och Consistorium pröfva oundgängligen nödvändigt, att till Rectors-beställningen utnämna en Lärare, hvilken vid ett annat Läroverk njuter dubbel tjenstårs-beräkning, densamma måtte, för honom personligen, fortfara, men, sedan han afgålt, hans efterträdare blott tillgodonjuta enkel årsberäkning; 2:0 att all dubbel eller förhöjd tjenstårsberäkning, som tillkommit på den grund, att de härmed försedde Embetsman njuta en obetydlig, Embetet icke motsvarande löne-inkomst, bör, såsom en på det tjenstgörande Presterskapets bekostnad lemnad och således tredje mans rätt förnärmande förmon, upphäfvas och successivt vid innehafvarnes afgång upphöra; 3:o, att, i stället för den dubbla tjenstårsberäkningen, enär densamma, så väl öfverallt annorstädes, som vid Rikets Läroverk, varder upphäfven, Academiernes, Gymnasiernes samt de förenade högre Lärdomsoch Apologist-skolornes Lärare tillerkännas en i så måtto förhöjd befordringsrätt, att, sedan de såsom Ordinarier, eller med fullt ansvar vicarierande, derstädes i samfälda tio år tjenstgjort, de vid ansökning till Pastorat anses ega företräde framför dem, som femton år tjenstgjort inom Församlingen; och räkne de sedan, intill femton års tjenstetid, hvarje år för ett och ett halft: vid femton års tjenstetid ege de företräde framför alla dem, som räkna tjugofem enkla tjenstår, och beräkne derefter, och intill dess de tjugo år i Läroverket tjenstgjort, dubbla tjenstår; men sedermera, ehuru länge de än vid Läroverket qvarstanna, endast enkla år; och skulle, för att komma i åtnjutande af den föreslagne högre tjenstårs-beräkningen, som icke under något vilkor borde få vid ansökningar till sacellanier tillgodonjutas, årlig öfning erfordras uti de
Jag var icke okunnig om olikheten mellan en kommers-läst och en nyläst, och har framställt min anmärkning endast derföre, att mig syntes, alt, då man iakttagit den Norska bestämmelsen i fråga om liggedagarnes antal, hade man äfven bort tillse att ersättningen för öfverliggedagar komme att utgå efter ett någorlunda jern förligt förhållande, emedan det kunde väcka förargelse, om för de 2:ne nabofolken funnes så olika taxor. Hr Rabenius: Jar anser mig böra lemna den upplys ning, att föreskriften om betalningen för öfverliggedagar tillkommit efter öfverläggning med skeppsredare, och att den således kanske väl mycket tillgodoser dessas intresse. Jag vill derföre icke motsätta mig en återremiss, enär det torde vara nödigt att företaga en ny granskning af denna §; men vill tillika anmärka att olikheten icke kan väcka förargelse hos Norrmännen, alldenstund den länder dem till förmån, då antalet af Norska fartyg, som besöka Svenska hamnar, utan tvifvel är större än antalet af Svenska fartyg, som gå på frakfart till Norge. Gr. Sparre: Jag kan icke rätt fatta huru den höga taxan på öfverliggedagar skulle blifva fördelaktig för Norrmännen, ty om en Norrman vill från Sverige befrakta ett fartyg till Norge, så är klart att Norrmannen, om fartyget blifver fast för öfverliggedagar, kommer alt betala den högre taxan, och detta kommer ju då oss till godo. Men just emedan jag anser att man bör undvika sådana anledningar till missnöje, anhåller jag om återremiss. Hr Rabenius: I afseende å utslaget af det utaf Gr. Sparre anmärkta förhållande, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att det måste så tillgå, att när Svenskt fartyg tager frakt i Norge, så följes Norska lagen. Ar det åter ett Norskt fartyg, som befraktas i Sverige, så kommer ju ersättningen för öfverliggedagar att tillfalla Norrmannen, och då ersättningen i detta läll utgår efter Svensk lag, är favören på Norrmannens sida. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Jag måtte icke hafva blifvit förstådd af den siste värde talaren och tager mig derföre friheten anföra ett exempel.
Jag är öfvertygad, att vi då aldrig skulBe behöfva sakna mynt; och anser då all den ■a. anti vara vunnen, som kan beliöfvas och Bordras, enär ändå alltid Ständers beslut och jfa Den 7 April f. m. Konungs sanction, kan, om ett våld låter tänka sig af dessa förenade -samhällsmagter, rubba ali ägande rätt i landet. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel: Afven jag skulle ej göra anspråk på att förlänga denna discussion, om jag ej ansåg det vara min pligt att öppet förklara, att ehuru jag, då denna fråga förra gången förevar, understödde utsättande af viss tid, inom hvilken Utskotten med deras Betänkande borde inkomma, hvilket då var min' öfvertygelse; kan jag, sedan jag af åtskillige talare blifvit om rätta förhållandet upplyst, nu mera icke biträda denna tanka. Den enda utväg, jag nu tror vara användbar är, att remittera hela discussionen till Utskotten, och afvagta dem lid, då Utskotten, ledde af sin pligt och af sitt nit för saken, kunna med Betänkandet inkomma. Friherre Boije har synts hysa en särskildt fruktan att man åsyftade att öfverraska Riksens Ständer i afseende på detta ämne, och fotar denna tanke på de öfverraskningar, som skola ägt rum vid förra Riksdagar, Hvad mig angår, hyser jag icke en sådan fruktan. Jag tviflar att frågor af denna art någonsin mera liberalt kunna framställas för Riksens® Ständer, än det skett med denna. Den har hit-® kommit utan att Regeringen velat i detta mål® hafva något inflytande, och Hon linr afhållit® sig ifrån allt yttrande derom. Häruti lärer så-B ledes ingen med skäl kunna förmoda någon af-fl sigt till öfverraskning från Regeringens sidaBj Att den åter skulle komma från en del af Rik-H! $ens Ständer, tror jag vara lika litet tänkbartH I Dea 7 April f. m. 151 Vi Öfverlägga oell yttra livar och en sin tanke efter vår öfvertygelse, och ingen vill med våld eller list göra den andra förlustig af sin mening.
Säfarecorpfettö meblemmar efter refe*regtemente ccp för inqvartering; 10:o af famnta bag, angåenbe upprättanbe af normalritningar ut. tnv att tjena till lehning mib folfffolorö uppbpgganbe; ll:o af fanttna bag, angåenbe mebbelanbe af föreffrifter i affeenbe på fättet för poftbiligenferö fortffaffanbe; 12:o af bett 28 februari, angåenbe åtgärber för omläggning af allmänna lanbömägen genom en bel provinfer i älorrlanb; 13:o af famnta bag, angåenbe utarbetanbe af förflag tilt lag emot obehörig efterbilbning af fonftalfter; 14:o af famina bag, angåenbe utarbetanbe af förflag till ett förbättrabt orb* nanbe af SScterinärmäfenbet i Sftifet; 15:o af famma bag, angåenbe änbring i Äongl. Äungörelfen bett 18 ättarö 1843, t fråga om erfättning åt eptra bomare för fpn å rnilitie-boftälle; 16:o af ben 14 ättarö, angåenbe åtgärbcrö mibtaganbe till berebanbe af till* fälle för qtoinna att erhålla anftällning i för Ijcnne pafjattbe befattning i bet all* tnännaö tjenft; 17:o af famnta bag, i fråga om änbring i Äottgl. görorbnittgen ben 12 3a* tinan 1855, angåenbe ©menffa jerneffefterö ftätnpling; 18:o af famma bag, angåenbe förvaring af jlongl. @erafimcr Dito 1 %ångå
I det sednare afseendet synes mig likväl förhållandet ej kunna blifva tillfredsställande, så länge Församlingarnas Fattigvårds-Directioner äro sammansatta af ett så iinga antal Ledamöter, att dessa omöjligen, oaktadt all använd möda, kunna förskaffa sig tillräcklig kunskap om elier utöfva en noggrann tillsyn öfver den utom Fattighusen befintliga fattig-personalens ställning, tillfälle till arbetsförtjenst och verkliga behof. Jag skulle derföre anse det behöfligt, att, jemte det flera tillfällen till arbets-förtjenst för underhållssökande bereddes, för att utröna det verkliga behofvet, FattigvårdsDirectionerna för behandlingen af sådana ärender, som endast angå den yttre fattigförsörjningen, förstärktes till ett sådant antal i förhållande till hvarje Församlings vidd och folkmängd, att Ledamöterne kunde, hvar och en inom ett bestämdt district, taga noga kännedom om der boende fattiga personer, och hafva uppsigt öfver underhållstagande. Detta, med mera som till Fattigvårdens förbättring kan bidraga, torde blifva föremål för de öfverläggningar, som snart med vederbörande förestå i fråga om tillämpningen af grunderna för Församlingarnas delaktighet af den gemensamma Fattigcassans årliga utdelningar. C) Sjukvårds-Anstalter. I Stockholm finnas 67 legitimerade Läkare. Utom en Förste och en Andre Stads-läkare är, enligt Instructionen af den 26 Maj 1827, inom hvarje af Stadens Åtta Terrilorial-Församliugar, en af Fattigvårdsmedlen aflönad Läkare anställd, för att gratis biträda alla inom Församlingen boende fattige, som vid sjukdoms-lillfällen honom påkalla; hvarjemte de på Fattigvårdens bekostnad erhålla Medicamenter utan betalning. Angående härvarande särskilta Inrättningar för Sjukvården anmärkes; — 92 — I. Stockholms Stads och Läns CurhuSj är, jemlikt Eder Kongl. Majlis den 16 Mars 1826 utfärdade Nådiga Instruction, stäldt under en särskild Direction, hvars räkenskaper och förvaltning, i hvad Hufvudstaden rörer, årligen granskas i sammanhang med Redogörelsen för Allmänna Fattigcassan» medel och utgifter.
Oberäknadt tjenstemannapersonalens aflöning, hvarom Direktionen här ofvan underdånigst yttrat sig, samt utskylder och dylika utgifter för egendomen, visar nämnde utgifters beskaffenhet, att de beräknats utgå, om icke endast för barnens föda och kläder, likväl för deras lika nödvändiga behof af vänne, ljus, snygghet, vård och undervisning; och det, genom Direktionens bemödanden att utackordera barnen, vunna lyckliga resultat, — att, efter sommarens slut och vid den tid Rikets Ständers Revisorers besök a Barnhuset ägde rum, barnantalet derstädes, sorn vid årets början uppgick till 297, och hvartill kommit under de 10 första månaderna af året intagna och återlemnade 332 barn, eller tillsammans 629, var vida lägre, än det någon gång under närmaste decennier varit, — hade måhända icke bordt tagas till grund för jemförelse mellan utgifterna och barnens antal för hela året. Af de ännu icke afslutade räkenskaperna för nästlidet år kan visserligen icke till ziffran bestämmas verkliga beloppet af omförmälda, utaf Direktionen förslagsvis beräknade, utgifter, men om det ock skulle visa sig, hvad Direktionen har anledning förmoda, att utgifterna icke obetydligt understigit förslaget, deri likväl Barnhusets kostnader redan beräknats 11,500 R:dr lägre, än ar 1849, och Direktionen borde kunna med lugn motse den granskning af dess förvaltningsåtgärder, som Rikets Ständers blifvande Revisorer komma att företaga, så är det likväl fara värdt, att blotta jemförelsen mellan utgifterna inom Barnhuset och antalet af derstädes vårdade barn, utan närmare kännedom om Barnhusets verksandiet eller undersökning om utgifternas oundviklighet, skall hädanefter, såsom nu inträffat, framkalla anmärkningar, hvilka, om ock åsyftande annat än klander, icke desto mindre äro egnade att om förvaltningen af Barnhuset hos allmänheten väcka och underhålla föreställningar, sorn icke minst skada sjelfva barnhusinrättningen genom afvändande från densamma af den enskilda välgörenhet, hvarigenom samma inrättning till väsendtlig del blifvit grundad och för framtiden äter kunde beredas utvägar till vidsträcktare verksamhet.
Kejsarinnan gick vidare, tills hon kom till lotsåldermannen i Middelkerke och kunde fråga honom om nyheter från hans stad. – »Ingenting nytt vet jag att omtala,» sade lotsåldermannen, »annat än att Jan van der Meer kommit i strid med Luca Neerwinden.» – »Verkligen?» – »Ja, de hafva funnit det där torskgrundet, som de båda sökt efter i hela sitt lif. De hade hört berättas om det från gammalt och jagat omkring på hafvet för att finna det och varit de bästa vänner hela tiden, men nu sedan de funnit det, hafva de blifvit ovänner.» – »Således hade det varit bättre, om de aldrig funnit det,» sade kejsarinnan. – »Ja,» sade lotsåldermannen, »förvisso hade det varit bättre.» – »Således det, som skulle hjälpa er i Middelkerke,» sade kejsarinnan, »det borde vara så väl doldt, att ingen kunde finna det.» – »Just så,» sade åldermannen, »väl doldt måste det vara, ty om någon funne det, blefve det bara fiendskap och strid om det, eller ock blefve det genast förbrukadt, och då gjorde det ingen nytta mer.» Kejsarinnan suckade och kände, att hon ingenting förmådde. Hon gick sedan i mässan och under hela tiden låg hon på knä och bad, att hon ändock skulle kunna hjälpa folket. Och, med er tillåtelse, medborgare, mot slutet af mässan fick hon klart för sig, att det var bättre att göra litet än intet. Då folket kom ut ur mässan, ställde hon sig på kyrktrappan för att tala till det. Det skall ingen västflandrare någonsin glömma hur hon då såg ut. Skön var hon som en kejsarinna, och klädd var hon som en kejsarinna. Hon hade låtit gifva sig krona och mantel och tagit spiran i hand. Hon hade högt uppsatt, hvitpudradt hår och en snodd med stora, äkta pärlor ringlade fram mellan hårbubblorna. Hon var klädd i rödt, lysande siden, men hela klädningen var öfverdragen med flamländska spetsar. Hon hade röda, högklackade skor med stora juvelspännen öfver vristen. Det är sådan hon ser ut, då hon regerar Västflandern än i dag. Nu talade hon till kustborna och sade dem sin vilja.
St:r, utan att ingå i pröfning af det förslag till förändrad organisation af flottans officersoch underofficers-personal, som K. M:t framlagt, bifalla, att de för bemälda personals aflönings-stater nu anvisade medel må fortfarande utgå; och dels slutligen af Hr Skogman, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle antaga det förslag, som han i sin vid Utlåtit fogade reservation afgitvit. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Stats-Utskits hemställan, vidare propos. på Gr. Posses förslag och slutligen propos. på Hr Skogmans yrkande, hvilka samtliga proposir med talrika och starka ja och nej i blandning besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan förnyats samt likaledes med starka och talrika både ja och nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han nu funnit ja öfvervägande. 120 Den 3 Mare e. m. Hr Brakel begärde votering. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att det tillkom R. o. Ad. att bestämma kontraproposms innehåll vid den begärda voteringen; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. derå, att Gr. Posses förslag skulle utgöra kontraproposm, hvarvid svarades talrika och starka nej, blandade med många ja, och sedermera propos. på intagande af Hr Skogmans förslag i kontraproposm, då svaren utföllo med starka och talrika ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Posse begärde votering om kontraproposms innehåll.