Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har föreställt sig, att Const.Utsk:s ledamöter kunnat gå något längre, och att de af dem upgjorda lagstadganden icke äro så serdeles lämplige. Vi hafva hört den satsen drifvas här, att special-bestämmelser icke höra inrymmas i grundlagen, men orsaken (ill denna frågas fall anser jag vara densamma, som störtade förra grundlags-förslaget, och man skulle nästan kunna tro, hvad man dock icke bör göra, att desse grundlagsförändrings-förslag tillkommit just för att förkastas. Man har här till stöd för detta förslag åberopat exempel från olika tider till och med från år 1809. Det torde vara svårt att finna skäl, då man behöfver framdraga exempel från en tid så full af faror och af kraft, men som dock åstadkom ett hastverk. Den närvande tiden är helt annorlunda. Vi kunna nu i lugn begrunda våra förhållanden och böra derför icke antaga en lagstiftning så lösligen upgjord som denna. J Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke har försvarat detta förslag dermed, att en serskild lag skulle stiftas, i hvilken de naturaliserade utländningarnes rättigheter och förmåner skulle bestämmas och från detta försvar har Gr:n hemtat stöd för den af honom yttrade åsigt, att ingen fara vore för handen af detta förslags antagande; men jag hemställer till Hr Gr:n, om den lag, som kommer att stiftas, skulle stå i strid med grundlagen, efter hvilken alla andra lagar skola rättas, om denna lag, säger jag, afböjer de farhågor man här befarat. När nu Const.Utsk. i sitt förslag intagit att sålunda naturaliserade utländningar njuta samma rättigheter och förmåner som infödde Svenske män, frågar jag om deri lag, som serskildt skall utfärdas för naturalisationen och vilkoren dervid, får ställas i strid med detta stadgande. Enl. min åsigt skulle det blifva omöjligt att genom en ny lag åstadkomma en förändring häruti, enär den vore af grnndlags-natur. Kände jag den blifvande lagen, kunde jag dock icke godkänna detta förslag, i händelse den serskildta lagen stod i strid med grundlagen.
Under den discussion, som ägt rum öfver denna fråga, har jag hört åtskilliga förslag göras till uttryckande af Ståndets gemensamma tanka. Jag anhåller äfven att få framställa ett sådant förslag och kan icke underlåta att dervid nämna, det jag äger något hopp, alt detta förslag skall vinna 11. o. Ad:s bifall, då jag vid afhörande af det yttrande en af Konungens rådgifvare, Hr Silfverstolpe, afgifvit, med särdeles nöje funnit, att de fordringar, som han ansåg sig böra göra af ett nytt representationsförslag hufvudsakligen öfverensstämmer med det förslag, som jag nu har den äran att framställa. Härvid uppläste talaren följande: Förslag till gemensam tanka i representationsfrågan. l:o Svenska nationalrepresentationen förenas på 2:ne kamrar, en öfre och en nedre. 2:o Antalet ledamöter i begge hamrarne må sammanlagdt icke öfverstiga 300. 3:o Kamrarne böra, genom sättet för deras bildande, göras af hvarandra oberoende. I afseende å deras ömsesides förhandlingar bör ock så ordnas, att en hvar af dem äger veto i alla frågor som möjligen kunna förefalla. 4:o Nedre kammaren, egentligen ärnad, ej blott att inrymma en rättvis andel åt de i samhället existerande mera materiella intressen, utan äfven att innefatta dess mera rörliga, framåtskridande elementer, bör ock med riktning åt detta mål sammansättas.
Nrris 120 och 146.) S. A. K. Hos Riksets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att uppenbar kyrkoplikt, ehvad dermed afsåges försoningsmedel eller bestraffning, måtte, såsom olämplig, afskaffas; vid öfvervägande hvaraf Rikets Ständer väl funnit, alt uppenbar skrift och kyrkoplikt, enligt sin natur och bestämmelse, icke utgör ett verldsligt straff, utan är, jemlikt 1 §. 9 Gap. af 1686 års Kyrkoordning, ”den syndabekännelse, som en syndare, lagvunnen och sa k falter, gör 'inför församlingen, då han tillstår sig vara uti den sak brottslig, för hvilken ”lian uppenbart skriftas, och betygar sin ånger öfver bemälte synd, beder ”Gud och församlingen om förlåtelse, samt utlofvar bot och bättring”; dock som ovedersägligt är, att den uppenbara kyrkoplikten, såsom numera i allmänna omdömet ansedd för ett skamstraff, dels helt och hullet motverkar sitt egentliga ändamål, eller brottslingens försoning och återföring med samhället, hvilken består icke i det offentligen aflagda, stundom aftvungna, löftet om förbättring, utan i ett förbältradt uppförande, som småningom kunde återslälla det förtroende, han förverkat, hvaremot den offentliga förödmjukelsen icke bidrager att stärka de goda föresatser lill bättring, förbrytaren kan hafva fattat, dels ock alltid, men i synnerhet när den felande, såsom icke sällan händer, vägrar att brottet erkänna, är störande för den Lill Gudstjenst församlade menighetens andagt; hafva Rikets Ständer ansett, det bör uppenbar kyrkoplikt alldeles upphöra, samt alt i stället må dömas till enskild skrift, som, jemlikt Kongl. Förordningen den 18 November 1741, sker i sacristian, eller i Kyrkan före eller efter Gudstjensten, i närvaro af tre till fyra utaf presten valde personer bland församlingens äldste, och hvarigenom den brottslige åter upptages i församlingen, ulan att någon af de i förenämnde afseende öfverklagade olägenheter derigenom inträffar. Rikets
Har beväringselit, genom styrkt sjukdom eller annat laga förfall, varit hindrad att bevista ett möte, må han fortfarande qvarstå såsom elit, men gå i mistning af det arfvode, honom för året bort tillkomma. Händer detta sista året af hans beväringspligt och han tjenstgjort alla de öfriga årens möten, vare han berättigad att antingen i alla fall utbekomma hälften 9 66 af det högre arfvode, som för sista året blifvit stadgadt, eller ock, om han i stället vill bevista nästföljande års möte, då erhålla hela beloppet af det för sista årets tjenstgöring bestämda arfvode. 5o. Bevärings-underofficer, korporal eller soldat, som af ett eller annat skäl önskar att från sm i sådan egenskap innehafvande befattning afgå, bör derom inlemna ansökning till regementseller corpschefen, hvilken, om han finnér skälen vara giltiga, kan honom från befattningen entlediga. 6:0. Beväringssoldat, korporal eller underofficer, sorn af en eller annan orsak upphör att i sådan egenskap tjenstgöra, vare i afseende å allmänna beväringspligtens fullgörande att anse lika med den, som icke bland eliterna ingått. 7:0. Beväringselit skall, ulan hinder af husbonde eller mästare om han i tjenst eller lära antagen är, i behörig tid sig till vapenöfning eller tjenstgöring inställa. Varder han från tjenstgöringen hemförlofvad under den tid, städselaftalet eller arbetskontraktet omfattar, bör han för fullgörande af sin deruti åtagna förbindelse ofördröjligen anmäla sig hos husbonden eller mästaren. Har beväringsliten då endast varit kallad till vapenöfning på kortare tid af högst sex veckor, vare han berättigad att i tjensten återgå; men annars må det på husbonden eller mästaren ankomma att ehlen återtaga eller icke.
Om en del af dessa summor blifvit använd till uppmuntran för våra litteratörer, så hade man likväl kunnat hafva ett tillräckligt öfverskott, för att kunna tillvägabringa en ändamålsenligare tryckning af R. St:s prot., som borde vara mycket mindre vidlyftiga än de 60 ä 70 band, som nu tryckas. Om bär hade funnits en verkligen utbildad stenographi, som hade antecknat hvad som yttrades under öfverläggningarna, och ' " ett Don 4 Juni f. ra. ett urval af det vigligaste af discussionerna sedan blifvit gjordt, icke med den fullständighet, som iakttages uti inoniteuren, utan blott så att de intressantaste discussionerna ulgåfvos genast, och då de ännu hade nyhetens behag s[widel es bland allmänheten, så hade man derigenom kunnat erhålla hvad vi nu helt och hållet sakna, nemi. en opartisk relation af våra discussioner; ty med den stora tryckfrihet vi nu aga, lärer likväl ingen, som har den aldra minsta kännedom om förhållandet, kunna neka, att den större massan af Sveriges läsande allmänhet har högst ensidiga underrättelser om hvad som passerar inom riksförsamlingarna; och jag bekänner uppriktigt, att jag icke delar de förhoppningar, som Hr Stuart i della fall äger, att det skall blifva bättre för framliden. I de begärligast lästa tidningarna ingå så många meningar, hvilka svårligen personer, som hafva någon grad af aktning för sig sjelfva, underkasta sig, för att öka denna begärlighet. Detta är något, som man på ett främmande språk nämner med ordet me'disance, som till en betydlig del erfordras för att göra ett sådant blad läst. Jag skulle således gerna önskat, att Frih. Raabs förslag, i den händelse det kunde föra till något resultat, vunne uppmärksamhet. Jag tror likväl, att om detta förslag skulle medföra någon verklig nytla, så vore det nödvändigt att icke inskränka sig till det af honom omnämnda sammandraget af våra prot. eller yttranden, utan jag tror att det vore nödvändigt att anskaffa skickliga stenographer och sedan göra ett urval af discussionerna, så att de vigtigaste af dessa hastigt blefve allmänheten meddelade.
J a g passade på att få reda pk konstnären, som nlålat fru Bahlinder: Namnet pkminde mycket om ert, men jag vill minnas, att det ända ej var Vide, utan Viddn eller digot dylikt. Och jag hade ratt; det var ett mycket obetydligt konstnärsnamn. » En liten flicka, som har goda anlag och dessutom gärna vill ' förtjäna litet. En god van till min hustru, som l %tit niåla af sig för att göra, henne ett nöje. Om det än ej kan kallas utmärkt, s&amp; finner jag det dock ganska bra. Och så fyller det väggen !B s förnöjsamme, prosaiske nian! B tänkte jag och tog honom ej ur hans illusioner. Men tänk er min häpnad, då lian strax darpii, sade: &gt;För resten kan jag visa dig flickan, som gjort det. Hon a r för tillfallet hos oss. En liten blek flicka med stora 6goii.n » Nej, hör du », - jag blef röd som en pion, så karl jag än var » du vill val icke pist %, att den där lilla i gula klädningen var fröken V i d d n? ~, Jo, hon liar ljusgul klädning i kval1 och Iiåret i en liten knut.) » Slatt, mörkt hår? a » Jaha, det ar allt hon det. Men hvad i all världen g %r åt dig, Gerhard, du ser ju helt förskräckt ut!, J a g svarade icke. J a g gick skyndsamt in i förmaket igen för a t t uppsöka den lilla stackarn, som jag s % hänsynslöst kritiserat. B, -. » Och hvad ämnade ni säga henne ?&gt; frågade Martlia med af ' ifver skalfvinde lappar. ~ H v a d jag ämnade säga lienne? att jag burit mig tanklöst &amp; t, a t t det gjorde mig ondt, att jag sårat henne. Ingenting annat. A t t. återtaga nhgra af inina omdömen knnde nat~irligtvis ej g å för sig. Hvacl inan tanke.r om en sak, det tanker man, det ink nu vara med eller mot allmiiniia meningen.
Han har nemligen yttrat, att undantag från förbudet mot FideiCommiss-stiftelser borde äga rum för Adeln, och ansett dermed böra förenas skyldigheten att representera vid Riksdagarne. Då vårt jordbruk är af den beskaffenhet, att det ej lönar sig alt i stort bedrif - 74 Den 29 December f. m. va, utan med största vinsten drifves af sjelfbrukande händer; så hemställer jag om juan i vårt Land skulle kunna förse 1200 ÄLter med Fideicommisset’, för att ålägga dem fara till Riksdagarne. Jag kan ej inse någon fördel af denna inrättning; men väl ser jag, att man äfventyrar faran, att Adeln petrificera)- sig i de gamla former, som tiden en gång lyckligt brutit. Jag tror» med den öfvertygelse jag äger, att Ridderskapet och Adeln allenast vill afse Fäderneslandets bästa, och icke egna företrädesrättigheter, att Ridderskapet och Adeln heldre bör allt mer och mer inblanda sig med Nationen och dess näringS3rrken, som alltid gifva trygghet för en nödig utkomst. Och, mine Herrar, huru illa beräknadt är det icke, att tro sig gifva stöd åt frihet och sjelfständighet genom privilegierandet af stora egendomsägare. Alla tiders erfarenhet har visat, att dessa dock alltid äro de första, som, då Nationens constitutionella lif börjar vackla till folkyra eller envälde, hylla de grundsatser, som begynt blifva rådande, för att rädda sig undan de alla Samhällsbrytningar åtföljande lidanden och oredor. När såg man ej dessa söka skydd hos magten, och göra sina interessen gällande under de nya formerne; då deremot det är den arbetande Näringsidkande delen af folket, som är ordningens och rättvisans säkraste stöd, emedan de blott deri hafva trefnad och skydd. Jag Den 29 December f. m 75 anser således de åsigter helt och hållet falska, som antaga jord-aristocratien till Adelns princip och Grundlagars stöd. Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, att Plenum bomme kl. £ till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Ester Utskottets förslag, skulle dä den femte genom lottning tilfättas. Det wil säga at stumpen skulle afgöra, antingen fördelen skulle wagg at lsxerinZ8 - LommittLLN8 eller den klagans Den 9 Mars. e. m. 52Z klagandes sida. En sa osäker grund förrättwisans tildelande, kan jag för min del icke gilla. Grefwe Oe Ig 6-l räie. Det skulle wara mig ganska ökärr, om Högloft. Ridderskaper och Adeln delade med Friherre Leäersuöm den lankan, at jag skulle misstänka någon Ledamot af Lommmeen at tilkräkca sig andras egendom. Jag har allenast trott och kan ännu icke annat finna, än at derhos ck3xering8-Lommitteen8 Ledamöter bör wara lika mycket böjelse som pligt, ar sörswara den taxering de en gang efter bästa wett och samwere fastställt. Friherre klan lier kelm. Hufwudfrägan här lärer wara, hwilka egenteligen äro at anse säsom Parter. Det lärer ej kunna nekas, at detze aro ä ena sidan den Skartlagde, och a den andra Kronan. (.'ommittLen är ej Part. Den är det lika litet som en Under-Domstol, hwars Utslag kan undergå pröfning och rättelse. Men Lompiomi88-Rätten kan behöfwa uplysning och förklaring af skälen til 1axering8-Lomm>tteen8 förfarande, och til detta ändamål synes mig wara tilräckligr, at en Ledamot af laxerin^-LommittLen j Lomxromi88- Räccen deltager. Friherre lilliencrantz. Jag instämmer fullkomligt i hwad flere wärda Ledamöter anfört, at.Parrerne aro den klagande och Kronan. Jag medger äfwen,at dessa Parter böra wälja hwar sina (lompromi88arier, men at 1axermF8 - (lommitteen ffulle wäija den femte, finner jag ej billigt.
Då emellertid, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, ibland de i följd af förenämnde öfverflyttningar Stats-verket numera tillflytande inkomster befinnes åtskillig spanmål, hvilken, i stället alt här uppföras, rätteligen bordt tilläggas nästföljande inkomst-titel: Afrads-spanmålen, deraf den i sjelfva verket nu utgör en del, samt uppbörden af afrads-spanmålen, hvilken år 1851 utgjort 43,799 tunnor, hvaribland 1,279 tunnor hafre år 1852, då nämnda indragna spanmål först till Stats-verket ingick, belöpt sig till 48,645 tunnor och deribland 1,317 tunnor hafre, som anses blott till hälften motsvara värdet af råg och korn, så och då följaktligen den tillökning, afrads-spanmålen genom ifrågavarande förändring vunnit, kan antagas utgöra omkring 5,000 tunnor spanmål, hafva Rikets Ständer ansett den Kronan behållna andelen af ordinarie räntan böra minskas med värdet af berörde 5,000 tunnor, sådant detsamma blifvit i den Kongl. Propositionen upptaget efter 6 R:dr tunnan med 30,000 R:dr, och i följd deraf uppföras med endast 2:o. Afrads-spanmålen, beräknad vid sednaste Riksdag till 41,725 tunnor, har år 1851, såsom nyssberördt är, utgjort 43,799 tunnor, hvarföre E. K. M:t ansett densamma med säkerhet kunna antagas motsvara 43,000 tunnor råg och korn.
Utsk. tjenstbefattningen vara af den beskaffenhet, att lärotider för den fordras, eller ens är tänkbart att kunna begagna, emedan, om den förordnade är vicarierande eller till tjensten befordrad, blir förbållandet enahanda, då skyldigheten att ansvara iklädes samma dag Post-Contoret emottages. Slutligen får jag den äran tillägga, det min tanka är, alt hvad man kallar Postverket, egentligen är Stockholms Post-Contor, inom hvilket befordringsrälten alltid förunnats dem, som der varit engagerade; Men hvad de öfriga Post-Contoren i Riket beträffar, tror jag, att tiil förvaltare vid sådane kunna, utan någons förnärmande, skicklige och förtjente personer, så utom som inom Postverket, befordras. Ankom till Expcd. Utskottet d. 20 Maji 182g. Utlåtande öfver gjorda Motioner om fullkomlig frihet i afseende å köp och salu af Tackjern, äfvensom vid jerntillverkningen i allmänhet. Uti arne serskildc Memorial af hufvudsakligen enahanda syftning har 1:0 Herr Besv. och Oecon. Utsh. Vihde N.o 112. 9 G. Em. af Geijerstam yrkat, att som hvarje näring, för att kunna fortskrida och fullkomnas, måste ega frihet i sin utöfning inom det land, der den anses naturlig, och jerntillverkningen inom Sverige kan anses såsom sådan, borde densamma i följe deraf befrias från de tvångsband', som nu mera ej gagna, och hvaribland Motionairen ansett sorn ett af de hufvudsakligasle: den vissa ståingjerns-verks-egare åliggande skyldighet, att tillverka det för deras förädlingsrätt nödvändiga tackjern, hvarom ock framställning redan skett vid föregående Riksdagar; och 2:0 af Riksdagsfullmägtigen Carl Gustaf Fahlander från Stora Kopparbergs
Majit vill under denna rubrik i nåder äska: såsom extra anslag: a) till utdelande vid landtbruksmöten af högre prisbelöningar för husdjur, redskap och machinerier samt ladugårdsprodukter, sädesslag och andra jordbruksalster, enahanda anslag, som vid sistlidne riksdag 6,000: ■— b) att användas till afsedda årliga täflingsmöten med gödboskap, smör, ost, fläsk och kött uti städerna Stockholm, Göteborg och Malmö, för såvidt hushållningssällskaperna distriktvis vilja förena sig om sammanskott af medel till dessa utställningar 3,000: — c) till inredning af den lokal i slöjdskolans nya hus i Stockholm, sorn är ämnad att åt Landtbruksakademien upplåtas för utställning af landtbruksredskap och modeller 5,000: — d) det af Svenska Trädgårdsföreningen förut åtnjutna årliga extra anslaget ■■■ 4,500: — e) för beredande af undervisningslokal och bostäder åt ett ökadt antal elever vid nämnda Förenings skola, för en gång 10,000: — Transport Ruut R:dr 28,500: — 240,754: 99. Kongl. Maj:ts Nåd.
Om betalningen skedde efter cubikfot, skulle det vara fördelaktigt både för allmogen och Statscassan; skall betalningen ske efter gästgifvarskjuts, blir det för litet att, enligt nu existerande författning, endast lägga 8 cubikfot efter en häst; ingen lägger mindre än r6, hvilket utgör dubbelt mer än gästgifvare-skjutslegan. På denna grund anhåller jag om återremiss. Jag tror, att något bör göras i detta afseende, i fall Ridderskapet och Adeln vill, att någonting skall existera, som lättar Flottans behof. Den 19 Februarii f. m. är ett ämne, som väl egenteligen ej nu lior liit, och hvarom jag således ej vill yttra mig vidlyftigt; men jag tror, att man ej bör gå in i sådane förändringar, som alldeles förstöra en sak, hvilken en annan tid kan anse både nyttig och behöflig. Friherre Anckar swärd: Man kommer ofta i brydsam belägenhet, i anseende till de olika omdömen, som hysas om samma sak. Då man afhandlar en provinces skada eller fördel, är det ett besynnerligt förhållande, att tvänne personer från nämnde province talat för bibehållandet af Eketransporten med kronoskjuts, och tvänne emot densamma. Det gifves hopp förden, som står midt emellan, att kunna bibehålla sig vid den opinion, som han anser vara den rättaste. Jag kan ej förstå, att det i Skåne, som är så bebodt, skulle vara ogörligt; alt framskaffa Ekvirket, så framt man ej tar i beräkning, att insockne-frälset ej skulle kunna taga del i en sådan transport för låg lega, och att Skåne har så mycket sådant, att utsocknet möjligen skulle blifva otillräckligt. Om förhållandet är sådant, så är detta det största skälet för Skånes befrielse från all Ekeforsling såsom skyldighet; ty det är då gifvit, att denna tunga fallit på ett för ringa antal medborgare emot det, som ej deruti deltager. Jag ber att få fästa upmärksamheten på! den stora olikheten i denna del. Jag vill ej Den 19 Febr 11 ar i i f. m. 167 undersöka, huruvida saken är laglig eller ej; det är ett annat capitel.
Derest icke ofvansagde formaliteter blifvit iakttagne, må ej något ackordsaftal emellan de tillstädeskomne borgenärerne och gäldenären (entre les creanciers deliberanls et le debileur failli) kunna öfverenskommas. Häfver icke så stort antal borgenärer, att de utgöra majoritet och tillika innehafva tre fjerdedelar af styrkte och beedigade eller tills vidare erkända fordriogsbelopp, till ackordsaftalet samtyckt, vare detta ogiltigt. 508. Borgenärer, som hafva inteckning, pant eller laga förmånsrätt, må icke för sålunda försäkrade fordringar deltaga i beslut och omröstning om ackords-afhandlingen, derest de icke intecknings-pant eller förmånsrätten sig afsäga. Rösta de, varde det ansedt som en sådan afsägelse. 509. Kommer ackordsaftal till stånd, varde det genast, förrän sammanträdet upplöses, underskrifvet. Har borgenärcrnes majoritet dertill samtyckt, men innehafva dessa ej, på sätt förut sagts, tre fjerdedelar af fordringsbeloppet, eller tvertom hafva 62 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N.-o 10. de bifallande väl fordringar till sådant belopp, men utgöra icke majoritet, varde då öfverläggningarne uppskjutne allra högst åtta dagar, och de vid första sammanträdet fattade'besluten håfve ingen verkan. 510. Har gäldenären blifvit sakfälld och dömd för bedrägligt förhållande (eller efter andra och högsta strafifbarhetsgraden), må något ackord icke kunna afhandla». Har ransakning emot gäldenär för bedrägligt förhållande blifvit anställd, varde borgenärerne sammankallade för att afgöra, huruvida de förbehålla sig rättighet, att, i fall af gäldenärens frikännelse, derefter öfverlägga och besluta om ackord; dock må uppskof endast kunna beslutas af sådan majoritet, som i art. Nu har uppskof i laga ordning blifvit öfverenskommel lills efter gäldenärens frikännelse; gälle då för öfverläggningarne derefter om ackordet ofvan föreskrifne formaliteter och stadganden. 511. Har gäldenären blifvit sakfälld och dömd för »vårdslöst» förhållande (eller efter första och lägsta s
Vidhållande således den af Rikets sednast församlade Ständer uttalade grundsats, att löneregleringen för Indelta arméen bör blifva allmän och omfattande, kan Utskottet icke tillstyrka någon uppoffring af Statens tillgångar för Bill. till B. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 29 Haft. 9 66 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. ett ändamål, som oj med donna grundsats öfverensstämmer, oell får följaktligen hemställa, att Rikets Ständer måtte förklara sig, på grund af nu anförde förhållanden, sakna skäl att bifalla förevarande nådiga framställning. 49:o. Då Lif-regementets Hussar-lcorps ensamt inom kavalleriet saknar eget af Kronan bekostadt ridlms, samt den byggnad i Örebro, hvilken emot hyra hittills varit för ändamålet begagnad, enligt hvad nu blifvit anmäldt, var i det förfallna skick, att det med den 1 Januari 1865 tilländagående hyreskontraktet icke kan förnyas, har Kongl. Maj:t funnit anslag vara erforderligt för fyllande af detta behof; hvarjemte, och då Sekund-chefen jemväl anmält nödvändigheten att anskaffa byggnader till sjukhus, bostäder för det till exercis-sqvadronen och korporalskolan kommenderade befäl jemte öfriga tjenstemän, arrestrum, kök, förvaringsrum för proviant m. m., af hvilka lägenheter korpsen till ej ringa skada och olägenhet hittills varit i saknad, Kongl. Maj:t ansett nödigt att medel äfven härtill måtte beredas. Kostnaderna för do ifrågavarande byggnaderna hade af Sekundchefen blifvit beräknade till något öfver 88,000 R:dr; men då, vid byggnads-förslagets granskning uti Ingeniör-korpsen, utgifterne ansetts kunna till en del inskränkas, har Kongl. Maj:t, i anledning af hvad sålunda förekommit, af Rikets Ständer äskat ett extra anslag af 75,000 R:dr till uppförande af ridhus och öfriga ofvan omförmäida byggnader i Örebro för Lif-regcmentets Hussar-korps.