Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-kontoret hvarje Slati-Ulikollels Memorial, N:o 371. 11 år, efter Mars månads ingång, egt att, till större eller mindre del, från Riksgäldskontoret utbekomma, har Kongl. Stats-kontoret kunnat afvakta ersättningen för omförmälda brister, tilldess Riks-hufvudboken för samma år blifvit afslutad, samt resultatet af Stats-regleringen i dess helhet deraf ådagalagts. Ett annat förhållande torde dock under den närmaste framtiden komma att inträda, enär någon Statsfyllnads-summa nu icke varder för instundande Statsreglerings-period anvisad, och de behållna öfverskotten å sistlidet års statsinkomster sannolikt komma att visa sig utgöra ett jemförelsevis mindre betydligt belopp. Med afseende härå, har Stats-Utskottet derföre funnit sig föranlåtet, att i det reglementariska stadgandet, angående Riksgälds-kontorets ersättnings-skyldighet för bristerna i förslagsanslagen, föreslå en sådan förändring, hvarigenom Kongl. Stats-kontoret, utan alvaktan af Riks-hufvudbokens afslutande, bör kunna från Riks-gälds-kontoret erhålla godtgörelse för ifrågavarande brister. Härigenom blifver åter Riksgälds-kontoret nödsakadt till utbetalningar, hvarifrån det under sednare åren varit helt och hållet befriadt. Vid sådant förhållande och då för Utskottet är uppgifvet, att bristerna å förslags-anslagen för sistlidet år varit ovanligt stora, har Utskottet trott sig, vid beräkningen af Riksgälds-kontorets nu förestående utgifter, jemväl böra upptaga något särskildt belopp med hänsigt till den under nästa år för Riksgäldskontoret troligen ifrågakommande skyldighet, att ersätta meranämnde brister, och torde detta belopp skäligen kunna antagas till R:dr 400,000: En annan än mera tillfällig ersättnings-skyldighet måste uppkomma och Riksgälds-kontoret jemväl åläggas, till följd af Rikets Ständers medgifvande, att den af koppar eller malm förfärdigade och hittills begagnade bränvinsbrännings-redskap finge af allmänna medel inlösas, med godtgörande af en tiondedels förhöjning i kopparens eller malmens värde.
Arbetet har dock till det mesta bestått i sofring af gamla grufvevarp. Tillverkningen har utgjort: 1837. 1838. 1839. 1840. 1841. u. u. u. u. u. Till följd af 1836 års goda jernkonjunktur och derefter år 1838 inträffade stora tillökning i det privilegierade smidesbeloppet inom inom riket innefatta åren 1837—1841 en af de fördelaktigaste perioder för hela jernlillverkningen och i synnerhet den egentliga bergsmanna-näringen, och som äfven med sistnämnda år, efter hvad erfarenheten sedermera visat, hade uppnått sin kulminationspunkt. Att de lackjernsägande bergsmännen rönt den största fördelen af denna periods i allmänhet gynnsamma förhållanden är otvifvelaktigt. Bevis derpå lemna för öfrigt de stegrade egendoms-prisen i Bergslagen i förening med tilltagande välstånd hos bergsmannen. Tackjernsprisen till bergsmännen hafva varit: Derjemte voro spannmålsprisen medelmåttigt höga, nemligen i medeltal för en lunna råg i Nora 9 R:dr 36 sk., i Linde 10 R:dr 4 sk. samt i Askersund 9 R:dr Banko. ... Inom den del af Vermlands bergmästaredöme, som sträcker sig inuti Örebro Län, har jernmalmsbrytning icke ägt rum, utan endast i öfriga bergs - lag, hvarest brutits: År 1837 233,423 SkU. „ 1838 232,887 - „ 1839 257,118 — 1840 ' 265,413 — 1841 290,209 - eller i medeltal årligen: uti Nora Bergslag „ Lindes och Ramsbergs Bergslager . „ Lekebergs d:o .
£>7 till anmärkningen om Hammarskatts-priset icke i hithörande Stadganden förefinnas, då det ingalunda är föreskrifvet, att detta pris skall tjena till ledning vid värdets bestämmande; helst det, i anledning af härvid gjorda anmärkningar, till TaxeringsComitéerna öfverlemnadesatt fastställa detta pris, och således är dem öppet att tillämpa Contracts-priset. I Utskottets tanka kan derföre i3:de Grunden bibehållas sådan dqn i Betänkan*» det blifvit framställd. Fjortonde och Femtonde Grunderna. Inom Höglofh Bidderskapet och Adeln har en Ledamot anfört: ”att Masugnar ofta äro ett onus för Bruk ” hvartill de höra, hvilka åf flere anledningar stundom kunna köpa Tackjern tili lägre pris, än de kunna tillverka detsamma; att då omständigheterna någon gång föranleda försäljning af Tackjern till en Granne, hvilket då skulle medföra serskild uppskattning för Masugnen, vöre det rättvisare alt föreskrifva, det Tillverknings-priset toges till grund för beräkningenj som då skulle bestämmas till vissa procent af öfverskottet mot Ti - 53 Bevillnings-Ulskottets Ullätande So 9.8. onde-jems-pi iset, och ej såsom nu sker med Stångjerns-Bruken. En Talare i Vallöf], Borgare-Ståndet har så vida varit af samma mening, att lian velat, det Masugnar eller Gruf-lotter borde för sig serskildt uppskattas, helst de voro afsöndrade Egendomar och borde som Hemman anses, då man betraktar att Hemman bibehålla denna egenskap, ehuru det ena har Skugs-lillgång och det andra Bergslags-tillgång; hvarförutan Riksdagsmannen från Örebro Län, Per Persson, uttryckt den farhåga, att tillägget i fråga om Masugnar af orden : ”hvilkas tillverkning försciljes,” kunde leda till en obillig och dubbel beskattning för Bergsmän , hvilka sälja sin Tackjerns-tillverkning, helst Masugns-productionen skall ökat värdet på den Egendom, som deruti deltager, hvarföre han begärt, att nyssnämde tillägg måtte uteslutas eller förtydligas.
Jag har hört ledamöter uti den comité, sorn år 1839 sysselsatte sig med vigtiga förändringar i tulltaxan, upplysa, att de dä hade till grundsats att så mycket som möjligt begagna vigtbestämmelser, och att på alla de ställen, der de icke begagnade dessa bestämmelser, skedde det derföre, att det icke lät sig göra. I afseende på Hr Roseublads yttrande får jag fästa uppmärksamheten derpå, att mitt förslag äger det Företräde framför Hr Rosensblads, alt detta sednare till propos. upptagit bifall till sjelfva tullbestämmelserna och således uttrycker en opinion för en slör - Den 11 Januari e. m. 217 större inskräkning, innan man ännu granskat punkterna, hvaremot mitt förslag lemnar ht den efterföljande discussion att afgöra sjelfva tulibéstäm melserna. Gr. von Platen: R. o. Ad. torde icke finna olämpligt eller opassande, om en ledamot, som så litet äger rätt att räkna pä något inflytande som jag, fäster sig vid ett yttrande af en ledamot, hvilken äger så höga och så väl förtjenta anspråk derpå, som Hr von Hartmansdorff. Jag fäster mig likväl mindre vid detta uttryck, emedan han genom sitt eget sätt att gå tillväga, visat, att han gjort sig skyldig till samma fel, som jag, om det verkligen varit något. Han har nemi. ansett, att jag salt mig öfver atl befatta mig med småsaker. Jag hemställer till den värde talaren sjelf, om han icke anser sig hafva begått samma fel, att såsom småsaker behandla hvad för mig åtminstone är af vigt, då han, derföre att jag velat förbigå en del artiklar, som han ansett här åligga oss alt pröfva, förebrått mig att ja'g genom en sådan efterlåtenhet förgätit min pligt emot fäderneslandet. Jag erkänner att jag vågar tro detta omdöme vara hårdare än han önskat fälla det. Jag önskar att tro det så mycket hellie, som jag har att tacka honom för alt han lemnat mig vapen i händerna till milt försvar. Han har nemi. haft den godheten atl citera exempel från England, som visserligen äfven jag erhållit kännedom af, ehuru endast genom tidningar och till en de! genom officiella handlingar, som visa, att
Memoriali anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N ;o 33j angående religionsfriheten. Berörda Betänkande, uti hvilket Lag-Utskottet, bland annat, alstyrkt bifall till väckta motioner, om upphäfvande af 3 och 4 §§ i 1 kap. Missgernings-balken, angående straff emot affall från vår rätta evangeliska lära Lag-Utskottets Memorial, N:o 46. 19 samt utspridande af villfarande lärosats, har blifvit i denna del, på grund af framställda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet; men som Högv. Preste-Slåndet och Hederv. Bonde-Ståndet, jemlikt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, i sin helhet bifallit Betänkandet, hvadan återremitterade frågan således, enligt 87 § Regerings-formen, förfallit, anser Utskottet något utlåtande i anledning'af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet härmed vördsamligen anmäles. Stockholm den 29 Augusti 1854. - lii fl ■ lilli ' ho < ■> '?. i.. * -iaiii!» .)ai * Jo 102 . V STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 47. 1 i'»lt elezia wrLhé i®*! fobaniagainDaJahiul stbn; ii burn ?/>’ ■■ - Minil i Miniitjfrjij: ist ii 3*:o 4T. Ank. till Exp.-Ulsk. den 31 Aug. 1834, kl. 12 m. Betänkande, i anledning aj Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med Järs lag till Fridlijsnings-Sladga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegraf-anläggningar.
Vid pröfningen af Bevillnings-Utskottets Memorial Nro 2, angående återlemnande af Herr G. W. Gillbergs motion, om restitution af eganderättsbevillning för Upsala Stads löningsjord, hafva, eldigt ankomne protoeolls-utdrag, ISiks—Stånden beslutat, nemligen: Ilöglojl. Ridderskapet och Adeln, att ofvannämnde motion tillhörde Stats-Utskottets behandling; HögvördigePresteStåndet, att, på grund af 90 § Regeringsformen, Ståndet funnit ifrågavarande motion icke kunna komma under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning; Vällofl. Borgare-Ståndet, med vidblifvande af den utaf Ståndet redan beslutade remiss, att denna fråga borde af Bevillnings-l tskottet behandlas, med öppen rätt för Utskottet att, i mån af behof, med Statsutskottet för detta ärendes handläggning sammanträda; samt Hedervärda Bonde-Ståndet, att motionen borde till Stats-Utskottet remitteras. Då således Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet stannat i enahanda, men de 2:ne öfrige Riks-Stånden uti sinsemellan olika beslut; så lärer, vid sådant förhållande, frågan, jemlikt 44 § 3 mom. Riksdagsordningen, böra öfverlemnas till Constitutions-Utskottets afgörande, så framt icke Välloll. Borgare-Ståndet, med frånträdande af sitt beslut, skulle finna för godt att sig med Ridderskapet och Adelli samt Bonde-Ståndet förena; hvilket Utskottet ansett sig böra hos Rikets Ilögloll. Ständer vördsamt anmäla. Stockholm den 17 September 1844. Bih. lill H. St. Bevillning Utskottets Memorial, N.o g, 10. i N:o 9. Ank. till Exp. Ulsk. d. 3[ October, kl. 11 f. m. Memorial j om antagande af En Cancellist.
V4 och sedermera vid hvarje följande års utgång V4, till dess hela länet är återguldet. c) När lån sökes, bör, till ledning för bedömande af frågan om anläggningens gagnelighet, meddelas utförliga och bestämda uppgifter angående lokalen för anläggningen, tillverkningens beskaffenhet och ungefärliga belopp, delegarne i företaget samt de ställen, hvarifrån råämnet skall tagas, eller om det på stället tillverkas; och bör, efter öfvervägande af dessa med flera omständigheter, läneansökningen beviljas eller afslås. d) För lånebeloppet med ränta utfärdas af vederbörande skuldförbindelse och ställes sådan säkerhet, som tinnes antaglig. Reversen ombytes årligen, dervid säkerheten ånyo pröfvas. e) Vid det årliga ombytet af revers skall aflemnas bevis om byggnadens fortgång. Skulle byggnadsföretaget icke så bedrifvas, att detsamma inom 2 år, räknadt från första qvartalet af lånets uttagande, är fullbordadt, så att tillverkningen sednast under det följande året kan komma i full gång, bör hela lånet vid tiden för nästa omsättning inbetalas samt ränta derå erläggas efter sex för hundra från den dag, lånet lemnades» ' Efter det ofvan anförde motioner blifvit till Stats-Utskottet remitterade, och sedan Utskottet, som, under ärendets behandling, ansett nödigt att erhålla upplysning huruvida rälcr, lokomoliver och vagnar samt annan jernviigs-malcriel för närvarande funnes inom landet att tillgå och om sådan härstädes åstadkommen materiel kunde med fördel för Statens jernvägs-byggnader användas, fått emottaga ett af Chefen för jernvägs-byggnaderna i berörde afseenden afgifvet yttrande, har, uti skrifvelse till Utskottet den 29 sistlidne Maj, Statsrådet och Chefen för Civil-departementet tillkännagifvit, att sedan, hos Kongl. Majit, dels Chefen för Statens jernvägs-byggnader i underdånighet gjort hemställan i fråga om inköp af inom riket tillverkad jernvägsmateriel till visst högre pris än utländsk, dels Grosshandlaren A. W. Frestadius och P. J. likman i underdånighet sökt erhålla förlagslån för tillverkning af dylik materiel, hade, vid underdånig anmälan af det utlåtande Kongl.
Den omtalade praxis vid föreg:de riksdag att förklara Const.Utsk:s förslag till ändring i grundlagar - Den 26 Mars f. m. 439 na oantagligt, grundar sig pä stadgandet i 81 § Reg.F., der villkoren för grundlagsförändringars antagande finnas bestämda, nemi. att de skola anses högst nödiga, eller nyttiga, och möjliga att verkställa. Det lärer väl icke kunna förmenas någon riksdagsman att anse, det Const.Utsk:s förslag icke är nödigt eller icke verkställbart. Om då RiksSt:n förena sig i en sådan gemensam tanka, så kan den icke undertryckas, utan måste ovillkorligen afgå till Const.Utsk., som efter 56 § Reg.F. har sig ålagdt alt sammanjemka de särskilda tankarna, hvilka dit remitteras från RiksSt:n. J\Tär nu ett RiksSt. förklarat ett grundlagsförslag oantagligt, d. v. s. förkastat detsamma, och deremot de öfriga RiksSt:n eller två andra Stånd med eller utan förändringar hafva godkänt förslaget, så synes mig delta vara tvenne alldeles oförenliga saker, nemi. att på en gång godkänna och förkasta Const.Utsk;s förslag. Const.Utsk. skall då efter 56 §. Reg.F. inbjuda det RiksSt., sorn har förkastat förslaget, att frångå sitt beslut och förena sig med de andra eller med Const.Ulsk:s förslag. Om de förkastande Stånden vägra delta, så skola efter 56 § frågorna afgöras i förstärkt Utsk. Då kan naturligtvis ieke någon annan propos. der framställas, än antagandet och förkastandet. Att ett sådant förkastande grundlagseniigen kan äga rum vid första riksdagen, det säger 81 § Reg.F. ganska tydligt, ty der står: ”R. St. må icke å den riksdag, då Utsk. någon sådan ändring föreslår, ”(vi skola märka, att här står ordet ”ändring”) utan först å den nästföljande derom besluta.” Det är således om ändringar i grundlagarne, som R. St. icke få besluta vid första riksdagen, men det förhindrar alldeles icke R. St. att säga, att de icke vilja hafva någon ändring, och denna R.
5nyåret som jag tänker börja den stora roman som i allmänhetens gunst skall peta undan Levertin, bringa Christer Svahn på hospitalet och G. af Geijerstam att gå i kloster. Men det går mig som studenten och måndagsläsningen, och den stora romanen stannar mellan vindlema i min gråa hjernsubstans. På. sin höjd kommer jag mig för att mellan redaktions * saxens entoniga klipp, klipp och klisterpenselns melodiska slick, slick, rikta (hm! ) Dagens krönika med en artikel. Och det är med nationen som med mig. Hvarje år tänker man böija på med något stort, någonting riktigt gentilt. Hela verlden känner sig så trött efter julfestandet, som en åkarhäst efter en balnatt, och när gamla året vid midnattstimmen hoppar ned i det förgängligas graf kryper nationen under täcket, sträcker på sig, gäspar och somnar in. Men nationen har sin kyrkostöt, som går omkring och petar folk i nacken så det vaknar. Och i stället för den gamle kyrkstötens lilla klocka hänger denne på väckarkäppens spets allmänna opinionens rop. D. v. s. allmänna opinionen sofver också ibland och då väcker kyrkstöten honom med skrämskott. Men vid detta årets början sof icke allmänna opinionen. Hörde icke det ärade publikum hur han väsnades för det korpral Rask vid konungens trogna indelta armé blef förbigången som sergeant vid kapten v. Kruthorns kompani, till förmån för korpral Finfin, som var slägt på långt håll med kaptenens hustrus framlidna kusiner. Och så blef det riksdag i vårt konungarike. Gubbarne komma från nord och sunnan, från östan och vestan. Gamla gubbar, unga gubbar, fina gubbar och vanliga bondgubbar, gubbar med guld på rocken och gubbar i vadmalströja. Gubben Klinckowström, som inte är pianolärare fastdet låter så på namnet, håller i första kammarenmålron vid makt, när de andra gubbarne troppat ned i våningen inunder. I andra kammaren sitter sfinxen bredvid talmannen och den svenske Demostenes går och ser elegant ut mellan bänkarne. Vestgötasparren får gubbarne att grina som Boråsare och Hisingsklockaren står och är spydig.
Den 25 nov. hade två recensioner av fru Agrells skådespel Frelst (Räddad) stått att läsa i Politiken, båda kritiska. Edv. Brandes kallar pjäsen en melodram och skriver bl.a.: ”Vi er langt borte fra en Forklaring af de Menneskers sjælelige Liv, som Forfatterinden fremfører for os. Det er Dukker i hendes Haand, og de bevæger sig, som hun vil.” VB gjorde fröken Ahlbergs bekantskap på en s.k. ”svältring” hos Langes den 28 nov. (alm.) Pauline Ahlberg (1851–1896) var författare till det stora verket Victor Hugo och det nyare Frankrike I–III, 1879–80. Senare gifte hon sig med målaren Julius Kronberg. VB har övertagit GBs syn på J. Reinhard. Fru Schou I inledningsföreläsningen den 10 nov. behandlade GB Hegel och Heiberg. – Tysken Friedrich Hegels (1778–1831) filosofi ville med hjälp av det dialektiska förfaringssättet med de tre graderna tes, antites, syntes övervinna ensidiga ståndpunkter och försona alla motsättningar i tänkandet. Från H. hämtade GB tron på ”frihetsideernas eviga framsteg”, och B. Nolin skriver i Den gode europén: ”Tydligt är att Hegels historieuppfattning och hans dialektiska metod spelat en stor roll vid konceptionen av Hovedstrømninger.” (s. 138) – Förf. och teaterdirektören Johan Ludvig Heiberg (1791–1860) introducerade Hegels filosofi i Danmark. Han utövade stort inflytande på den unge GB, som år 1869 skrev en essä om Heibergs ”Pottemager Walter”. År 1889 tog han på nytt upp Heiberg i Essays. Danske Personligheder.
Genom protokolls-utdrag hafva Riks-Stånden gifvit Konstitutions-Utskottet tillkänna, att Kongl. Maj:ts från sistlidna riksdag hvilande och vid innevarande riksmöte medelst Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 2 till Rikets Höglofliga Ständers afgörande öfverlemnade nådiga förslag till ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen blifvit antaget af Höglofliga Ridderskapet och Adeln den 7, af Högvördiga Preste-Ståndet den 8, samt af Vällofliga Borgare-Ståndet och af Hedervärda Bonde-Ståndet den 4 innevarande månad, hvadan alltså samtliga Riks-Stånden till Högstberörda nådiga förslag samtyckt; hvilket Utskottet får vördsamt anmäla. Stockholm den 18 December 1865. Bih. till B. St. Ank, till Exp.-Utsk. den 18 Dec. 1865, kl. Ii midd. Konstitutions-Utskottets Memorial till Rikets Ständer, med anmälan om Riks-Ståndens beslut i anledning af åtskilliga sedan sistlidna riksdag hvilande Grundlagsändring s-för slag. Sedan Rikets Ständer numera beslutat angående de i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 3 anmälda, från sistlidna riksdag hvilande förslag till ändringar i grundlagarna, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att nedannämnda förslag blifvit, enligt hvad Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag utvisa, af samtliga Riks-Stånden antagna, nemligen: N:o 1.
Det har jag hört, när du i fyllan och villan inte vet hvad du säger. Ville man vara kitslig så, nog kunde en få dig fast. Men det ä’ »skinn» om dig din, stackare! – Ja, vore jag så säker på allt annat här i verlden som på att Strömberg vet hur det gick till, så vore det bra. – Men jag var ju inte vid fabriken när det brann, skrek Strömberg; polisen fann mej på norr, vet jag! – På andra da’n, ja. Men innan dess hade mycket händt. – Jag ger er f–n! Ni får tro hvad ni vill; jag vet väl sjelf bäst hur mycket jag vet om saken. – Ja, det är mer än nog det. Inte skulle jag villa vara i dina kläder Strömberg, om man kom att röra i smörjan. – Låt mej vara i fred säger jag. Jag är en ärlig arbetare, som försörjer mig sjelf, och derför ä’ ni afundsjuka, och så tycker ni att ni kan våga er på mig för att jag ä’ gammal och inte kan klå er som ni förtjenar, era dj–r. Ni har för resten ingenting att säga. Jag har inte som du »gap-Sundin» nyss sluppit lös från tvångsarbete eller som andra här suttit inne för stöld ... – Håller du inte mun, så ska’ du få se på annat! – Slå’n på käften! – Vore du inte en så’n stackare, så slog jag både armar och ben af dig! Stämningen tycktes vilja antaga en hotande karaktär. Gästerna på stället voro lika finkänsliga som de voro moraliskt sjunkna och det behöfves i sanning icke mycket för att få dem att brusa upp. Flera reste sig från sina platser och närmade sig Strömberg, hvars öde varit ovisst, om ej den präktige amerikanen uppträdt som fredsmäklare. – Well, kamrater, jag tycke om er. Ni har mina »tag» i er. Jag är van vid sådant här ska’ ni tro, och om det blir ett ordentligt slagsmål af, så är inte jag den som hänger läpp. Borta i vestern går det lustigare till än så här. Der behöfs inte många ord förr än bowieknifven hopper ur slidan eller revolvern faller in med ett ord i laget.
5gi Och som Ridd. och Adeln ensamt beslutat det tillägg härvid, att ”Obligationerne för hvarje låne-andel blifva ränte-bärande från och med den dag, då det derföre erhållne Silfver till RiksgäldsContoiret eller dess Ombud afleranas;” men icke något af de öfrige RiksStånden sig om berörde tillägg förenat; så anser Utskottet detsamma böra förfalla. 6:tc, Funden, Af Ridd. och Adeln samt BondcStändet arita Momentet af denna Punct förändrad till följande innehåll: ”Fullmägtige äga, att utsätta och kungöra lämpelig tid, inom hvilken till R:gsContoiret inlemnas förseglade anbud å lånets försträckande;” hvarjemte BorgareSlåndet hufvudsakligen häruti instämt, endast med den förändring, att, i stället för orden: ”kungöra, lämpelig tid” blifvit begagnadt uttrycket: ”tillkännagifva den tid” samt att, på sätt Utskottets förslag innehåller, Momentet skall sluta med orden: ”pä de af R. St.-r bestämda grunder." — Och är detta Moment af PrästeStåndet antaget oförändradt så, soia Utskottet detsamma föreslagit. 3 RiksStånd, nemi. Ridd. och Adeln, BorgareSt ände t och BondeStändet hafva härigenom beslutat, att stadgandet, om de af Utskottet föreslagne Kungörelser i Svenska, Hamburgska, Londonska och Parisiska Tidningar, skall utur Puncten utgå; hvadan ett R. Sltrs beslut derom uppkommit. Beträffande den nya redaction af Momentet, sorn i stället blifvit af närande RiksStånd beslutad; får Ut - 5q2 Stats-Utskottets skottet, enär Ridd. och /Idvin samt BondeStåndet äro ense om uttrycket: "kungöra låmpelig tid," inbjuda BorgareStåndet, att med dessa RiksStånd sig derom förena, så att äfven i denna del innehållet af Momentet varder af 3 RiksStånd bestämdt.
N:o 48; och 2:dra punkten, ang:de 7:de och 10:de punkterne af samma betänk. R. o. Ad. fann Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. 3:dje punkten, ang:de 5:te punkten i betänk. N:o 48. Hr von Hartmansdorff, Aug: Då tre Stånd redan beslutat att Banken endast må köpa sådana vexlar som äro dragna på Hamburg eller Altona och endast den sista meningen ”i Hamburg betalbara”, ännu återstår oafgjord; anser jag det fruktlöst att vidhålla det yrkande jag förut gjort i afseende på denna punkt. Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef af R. o. Ad. bifallen. 4:de punkten, ang:de 8:de punkten af betänk. N:o 48. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. 5:te punkten, ang:de 11:fe punkten af betänk. Hr R osenblad, Bernh: Lika med biskop Agardh godkänner jag icke det stadgande som nu är i fråga och som återfinnes i den gamla 122:dra § af af Bankoreglementet. Jag anser det tvertom ganska vådligt i händelse Bankofullmäktige af missförstådt nit skulle vilja vid oriktiga tillfällen tillämpa detsamma. Men dä 2:ne RiksStånd gillat bibehållandet af §:ns stadgande i allmänhet hvadan all håga om förändring måste anses vara förfallen och den förändring som enl. detta betänkande är föreslagen endast är en följd af frenne Stånds beslut i fråga om den nya föreslagna kreditivrörelsen, så vill jag visserligen icke med afseende på min skiljaktiga åsigt i förstberörde hänseende söka lägga hinder i vägen för Den 21 Juni f. m. 1C7 §:ns antagande sådan som den nu är föreslagen. Jag har således icke någonting emot att proposm blir till bifall men har ansett mig böra uttala denna min åsigt. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 6:le punkten, ang:de 13:de punkten af betänk.