Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Bruksegaren dessutom eger rätt af KronoBetjeningen fordra och erhålla handräckning till vägens iståndfättande, inträffar ofta , att han, som sjelf ej har någon olägenhet af detta onus, af kitslighet eller för sin stora beqvämlighet utöfver behofvet, betungar de väghållnirigsskyldige, Å de mera tätt bebodde orter, är våghållningsbesväret icke på långt när så tryckande, och Bruksegarnes befrielse derifrån icke af så stor bety. denhet, som i Rikets norra Provinser, der landet är glest bebygdt, huru vidt från hvarandra skilde, samt hvarje Åbos vägstycke följaktligen så mycket längre och vidsträcktare. Dem är allt biträde, som i detta afseende kunde vinnas, af högt värde. Man invänder vål, att ifrågavarande Lägenheter, genom åtskilliga Författningar, äro befriade från väghållning; att de hafva privilegium till Jordbrukarnas betungande, samt att ingen utväg finnes, till deras skadeslöshållande för förluster af denna fördel; men med allt skäl frågar jag, huru länge skola orättvisa Skråförfattningar och privilegier gälla. Är då denne Medborgarens rått mera helig än den andras, på hvars bekostnad den tillgodonjutes? Åtminstone har icke samma ömtålighet egt rum i fråga om Lagutskottets Betänkande», cikadt besvär och onera, hvilka tid efter elter amian blifvit Jordbruket pålagde. Derföre bär icks ens någon ersättning kommit i fråga. Hvad beträffar Qvarnar och andra sidane mindre Lägenheter och Inrättningar, hvilka sällan utgöra särskilda Lägenheter, utan åro underlydande hemman, samt äro i dess skattläggning eller dess vården inbegripne, så finner jag billigt, att desse hädanefter, såsom hittills, få njuta befrielse från väghållnings-skyldigheten | men jag tror åter, att Bruken, på de af mig redan anförde skäl, bora åläggas deri deltaga i förhållande till deras godhet och beskaffenhet.
Knut är en riktigt präktig pojke, vet du, det säga alla människor, oeh Malla har då ett så ' nt hufvud så, och — ja, det få vi tala om sedan. Nå, du kommer väl? » » Ja, tack, jag kommer väl då. » Flickorna skildes åt. Revisor Stålblads bodde på norr, trefligt och komfortabelt hade de, men Selma trifdes inte rätt hos farbroderns. Hennes far hade sin verksamhet på Östermalm, den lilla familjen var förmögen, hemmet stilla, vänligt och godt; hon förstod sig ej på tonen i sin farbrors hem. » Nå, god dag, lilla Selma, » helsade fastern, när hon kom, » det var riktigt snällt; hur kom du på en sådan god idé? » » Jag bjöd henne ju, mamma, » skrek dottern, som kom inrusande, » mamma är då jämnt så glömsk. Minns inte mamma, att jag sa ' det, när jag kom hem? » » Du sa ' — hur kan Thilda säga det, det gjorde du visst inte. » » Joo, jag gjorde det, jag måtte väl veta, hvad jag säger, åtminstone, » utropade Thilda. » Du sade det inte, kom i håg det, » svarade modern öfverlägset. » Usch, hvad mamma är stygg; jämnt ska ' mamma säga emot mig, jag måtte väl veta hvad jag sa ', » utbrast Thilda halfgråtandé. » Ja, det är detsamma nu, » sade modern, ännu mera retsamt öfverlägset, » sitt nu, Selma lilla, gubben och barnen komma väl snart. » » Ar nu Malla barn också, det var då det märkvärdigaste jag hört på länge, » småmuttrade Thilda i ett hörn. » Där ha vi ju både Malla och Knut, — kära barn, så ni gå på! » Orden ställdes till de inträdande, som smågrälade i tamburen. Fru Stålblad hade själf gått ut och öppnat. Malla var » banktjänsteman », Knut i samma » verk » som hans far.
Om vid sockenstämman någon skulle föreslå, att de der möjligen närvar, s. k. välborne skulle innesluta sig i ett rum för sig, presten och klockaren för sig, de inom församlingen jordägande borgarena för sig, och ändtligen bönderne, lika så afskilde, öfverlägga och besluta om de allmänna ämnen som förekomma; jag frågar, om den som slikt föresloge, skulle anses för rätt klok; jag frågar, till och med, om det vore rätt christligt att på detta sätt vilja undandraga hvarandra råd och upplysningar; till hvad fromma, exempelvis för bönderne, presten skulle utestängas från deras öfverläggningar om barnaundervisningen; och ändtligen, med hvad rättvisa han, adelsmannen och borgaren, fastän blott några få personer, kunde få, såsom utgörande 3:ne stånd, öfverrösta hela den öfriga församlingen o. s. v. Och likväl är det dessa oförnuftiga grundvalar man förordar. Huru förena det med allmänt gagn ? huru med rättvisa ? Det obeqväma, odrägliga i arbetsordningen vill jag förbigå. Vid sockenstämman välja socknemännen oftast för de vigtigaste angelägenheterne, såsom fattigvård, kyrkobyggnad m. m. inom sig en öfre direction, som i sista hand inom socknen beslutar, under det de sjelfva förbehålla sig beskattningsrätten för kostnadernes bestridande. Man kan då icke neka, att det hvilande grundlagsförslaget ligger mycket närmare den förnuftiga inrättningen af våra sockenstämmor, än det oförnuftiga Svenska representationsväsendet. Ändtligen anser man nödigt att, lill stöd för Konungathronen, omgifva den med formerna af en ärftlig adel och till inställelse vid riksdagen sjelfskrifne prestmän, — denna adel, som, egentligen och att börja med, uppkom i och med skyldigheten att 2 H. IG 122 D e n 28 Augusti. rusta till krig, och som nu mera i denna del kan anses företrädd af hvarje ynglings inom fäderneslandet beväringsskyldighet, och för öfrigt af en talrik embetsmannacorps, — och dessa prestman, föreställande i det yttre den helgd, hvarmed thronen bör omgifvas, men som bäst ersättes med inre allvar hos Regenten.
Hvad beträffar sista mom. under Litt. b, eller alt, i händelse Dera inom samma dass till Cassa-Creditiv på en gång och till större belopp än Bankens tillgångar för året medgifva, att i sådan väg användas, sig anmäla, de tillgänglige medlen då, efter Banco-Styrelsens ompröfvande, fördelas emellan dem, som samma dass tillhöra; så, enär det finnes vara af den beskaffenhet, att detsamma, ehvad ena eller andra af förestående 2:ne meningar antages, eger tillämpning, samt ej mindre Högvördiga Preste-Ståndet än Hedervärda Bonde-Ståndet Utskottets förslag i denna del bifallit, anser Utskottet sig ega skäl inbjuda Högloft. Ridderskapet och Audn samt Vällofl. Borgare-Ståndet, att jemväl, för deras del, godkänna det under Litt. b. upptagne sista moment. Men skulle denna inbjudning icke antagas af någotdera bland sistnämnde a:ne Riks-Stånd, torde omröstning inom förstärk^Utskott böra ske öfver följande proposition: Den, som anser det böra stadgas, att, i händelse flere inom samma dass lill Cassa-creditiv på en gång och till större belopp än BJnkens tillgångar för året medgifva, att i sådan väg användas, sig anmäla, de tillgänglige medlen då, efter Banco-Styrelsens ompröfvande, fördelas emellan dem, som samma dass tillhöra, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anses något så beskaffadt stadgande icke behöfligt. Vidkommande åter det af Högloft. Ridderskapet och Adeln under Litt. b. gjorde tillägg, angående de från Bankens fastighetsbelåning inflytande Cnpitalafbetalningars användande i första rummet till Cassa-Creditiv åt omförmälde Associationer och Privat-Banker, hvilka med spanmålsbelåning sig be - Banco-Utskollets Memorial N:o 3o. i5 falla, finner Ulskottet samma tillägg förfalla, så vida icke Ridderskapet och Adelns vid 18 punkten Litt. /. gjorde inbjudning antages. «.* e #
Endast en tullbehandling I Vidare genom von Essen &amp; Friek, Malmö, Kontinentkontoret, Trelleborg, och Stockholms Besebureau, Stockholm, genom hvilken senare biljetter för resor öfver hela världen tillhandahållas. Svenska rundresebiljetter utSTOCKHOLMS HANDELSBANK lämnas genast utan tillägg af provision. — 7 — FÅ HÖRA FRU Ö S T B E R G BRILJANTASTE OCH UPPGIFTER FRÖKEN TEXTUTTAL EJ TALA H FÖR OM U 1 1 I N ATT HR SOM Ö D M I — TITELPARTIET ÄR G VÄRDT BEHÖFDE ZULMA A N N, — ETT, EN JA BARA VARA ETT RIKTIGT HVILKEN AF HENNES FLERE ATT SOM — DESSA GIFT M E S T TYDLIGARE BRA. SJUNGER SMITH. BESÖK. I DETTA NA BLAND EN KANSKE FRAMSTÅ VUXNA, OCKSÅ SÄRSKILDT MAKTPÅLIGGANDE NUTIDENS HR NU PARTI TORDE ORATORIESÅNGARE. GLANSFULLARE ÄN SÅSOM SMITH, DE HVILKEN FINNA SIN STÄMMAN NÅGONSIN. FRU SIN UPPNÄPPELIGEN HYLIN &amp; C ÖFVERMAN KLINGADE EDLING OCK LÄMPAR F GUD HÖLLO TENOR. TILL HET OCH ENASTÅENDE EN AF PÅ ÅTMINSTONE GÅR GAF DEN DEN FÖR DEN HÄNDELS UTFÖRANDE BURET NOG ELLER HELHET 2 8 UNDER SIN EVANGELISKA MUSIKENS KAN ÄKTA 5 4 ORATORIUM SIG — DET TORIET, OCH GJORDE SIG NINGEN: C KEN » MESÄR OM BEKANT ÄN I AF DET HULTING HR TENOR, LIDER SOM SÄTTNING, ORASITT DOCK SOM HÄNSEENDE GJORDE SIG ÅLIGGANDE SOPRANSTÄMMAN.
Riddarfjärden, hvarefter den visserligen skulle afskära förbindelsen med Kött-torget, en del af Munkbron och Riddarholmen samt, efter öfvergången af Norrström, äfven med Kungsholmen och slutligen i närheten af Clara sjö öfvergå de gator, hvilka sträcka sig från öster genom Clara församling emot nyssnämnde sjö; men till förekommande af hinder för fotgängare under de tider bantågen passera, hade Chefen för Statens jernvägsbyggnader föreslagit, att trappor skola anläggas under jernvägen vid Kött-torget, Riddarholmen och Kungsholmsbroarne. Komiterade för utredning af frågan om norra stambanans lämpligaste sträckning, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts nådiga uppdrag, jemväl yttrat sig angående förevarande del af jernvägsfrågan, hade, efter framställning och noggrannt atvägando af såväl fördelarne som olägenheterna af cn genom hufvudstadcn anlagd sammanbindningsbana, sådan den nu blifvit af ofvanbemälde Chef till utförande föreslagen med bro i stället för bank öfver Riddarfjärden, förklarat sig anse fördelarne af en så beskaffad bana vara icke allenast i förhållande till olägenheterna öfvervägande, utan äfven i och för sig af så stor betydelse för den allmänna rörelsen, för Statens inkomst af jernvägstrafiken och för do besparingar i anläggningsoch årliga driftkostnader, som genom sammanbindnings-banans utförande kunna beredas, samt slutligen för landets försvar i händelse af krig, att denna vigtiga del af statsbanorna icke för någon annan del af hela stambanesystemot stöde tillbaka eller utan verklig skada och förlust för det allmänna vidare kunde uppskjutas; hvadan komiterade förordat, att det af Chefen för Statens jern vägsbyggnader upprät tade förslag till sammanbindningsbana genom Stockholm måtte godkännas och samtidigt med norra stambanans anläggning bringas till utförande. En af de komiterade hade dock härifrån haft en skiljaktig mening och för sin del tillstyrkt att, i öfverensstämmelse med hvad 1856 års Jernvägskomité föreslagit, Nybrohamnen måtto antagas att blifva norra stambanans utgångspunkt i hufvud - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. 39 staden och att med beslutet om en sammanbindningsbana måtte anstå intill dess norra stambanan kommit till utförande.
I afseende å detta ämne har chefen för Sjöförsvars-Departementet, bland annat, anfört; att erfarenheten redan ådagalagt, hurusom det inom flottan nu befintliga antal machinister är alldeles otillräckligt och att privata machinisten, oaktadt vid särskilda tillfällen betalde med dagtraktamenten af ända till 6 R:dr 32 sk. banko, icke alltid kunnat vid behof erhållas; att flottans ångmachiner de sednare åren ökats så, att densamma numera eger 12 större och mindre ångfar tyg samt 6 ångmachins-inrättningar vid stationerna; att med afseende härå, och den allt större vigt, hvarmed ångkraften komme att ingå i sjöförsvaret, såväl ofvanberörde föreslagna tillökning af machinist-personalen, med 2:ne öfvermachinister, 1 machinist och 7 lärlingar, som de för bemälde personal i allmänhet ifrågasatte löneförbättringar vore af behofvet påkallade, helst den i sednare tiden betydligt utvidgade ångfartygs rörelsen gjort en dylik personal i mån af sin skicklighet mera eftersökt, hvarföre lönpvilkoren borde något så när motsvara de högre aflönings-förmåner, sorn af enskilda bolag eller personer erbjudas; att den för 2:ne officerare äskade löneförhöjning hemtade särskildt stöd från det förhållande, att officerarne vid machinist-staten hittills icke kunnat, genom befordran, komma i fråga till vinnande af högre lönevilkor på denna tjenstebana, hvaremot de, hvilka för när - Ståls-Utskottets Utlåtande, J\3 70. 37 varande äro vid denna stat anställda, varit från främmande länder erbjudne vida större löneförmåner; samt att, utan den föreslagna lönetillökningen, flottan ofelbart icke allenast komme att gå i mistning af de personer af större användbarhet, som den nu egde, utan äfven blefve ur stånd att kunna för desamma finna ersättning, så väl i högre, som lägre tjenstegrader. Och får Utskottet, med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, och då angeläget är, att
Jag får bedja 11. och Ad. om ursäkt att jag, med anledn. af några anmärknir, som blifvit gjorda mot mitt förra yttrande, nu ånyo tager dess upmärksamhet i anspråk. För min del har discussionen, sedan jag sista gången hade ordet, synts mig blifva så upvärmd, att jag tyckt den gå nog långt, och jag får hemställa, om ej åtskilligt af hvad här blifvit yttradt har gått utom det som borde utgöra föremål för R. och Adis öfverläggning. En talare har sagt att det vore fråga om intriger. Ingen annan än han har, så vidt jag vet, satt ifråga att intriger här vore med i spelet, utan man har hållit sig till dels fakta och dels de sannolikheter, som äro bemtade ur sjelfva den K. Proposin, sådan den kommit R. St:r tillhanda. Jag skall nu be att få yttra mig i an leda. af någons här gjorda påstående, att Frih. Sprengtporten helt och hållet vederlagt eller gendrifvit den, efter hans tanke, af mig oriktigt gjorda upgift, att det var en afgjord sak under föregående Riksdag, det jernvägen skulle dragas norr om Mälaren. Jag får då anmärka, att det visserligen icke var en juridiskt afgjord sak; men R. och Ad. torde sjelfva känna till, om det icke togs för afgjordt endast och allenast att jernvägen skulle läggas norr om Mälaren, och om icke planen att lägga den söder derom upstått först efter den Riksdagen, samt att man då icke alls hörde talas härom. Frih. Sprengtporten har sagt, att då utförandet af jernvägarna i Sverige lemnäs åt en man, som har visat sig kunna tänka och utföra saker i stort, hvarföre bör man då icke tro på honom ? Han har erinrat om det motstånd, som stora män rönt i utförandet af sina idéer. Jag får då anmärka, att här är icke fråga om utförandet, utan här är fråga om jernvägens riktning, och i detta afseende tror jag icke uteslutande på en auktoritet, äfven den förnämsta. Frih.
Skrifvelse, angående påskyndande af Lag-Committéens arbete och granskning deraf. S. A. K. H os Riksens Ständer har blifvit föreslaget, att sorn nära Fjorton år förflutit, sedan I.ag-Commucéea brgapisetades, meg något förslag till Under dani gä Slrifvelltri $17 Brottmåls-Lagar icke ännu är Vordet af Corn* mittéen upprättadt och afgifvet, underdånig framställning måtte till E. K. M. från Riksens Ständer ingå örn påskyndande af Lag-Commi(téens återstående arbete samt granskning deraf i E. K. M:ts Högste Domstol; och som Riksens Ständer funnit behofvet af en förbättrad Lagstiftning ytterligare vitsordas af de mångfaldiga motioner, hvilka under nu varande Riksmöte blifvit inom Riks-Stånden väckta, angående dels ändringar, dels upphäfvande af nu gällande Författningar, och af hvilka motioner åtskilliga funnit# af den beskaffenhet, alt, fastän deras ändamål synts af förändrade omständigheter påkallas, de likväl, i anseende till deras samband med grund-principerne för nu gällande Lag, icke böra blifva ämnen föt Riksens Ständers yttranden, förr än hela det nya Lag-Förslaget kan i ett sammanhang komma under Riksens Ständers pröfning, så hafva Riksens Ständer, af sådana anledningar och då Förslaget till BrottmålsLagstiftningen ännu återstår, hos E. K. M. skolat i underdånighet anhålla, det E. X. M. täcktes vidtaga nödiga mått och steg till påskyndande af Lag-Committéens arbete, så att hela Förslaget till ny Civiloch Criminal-Lag Ba tidigt måtte fullbordas, från trycket utgifvas och allmängöras, att detsamma, i den ordning 27 §. Riksdagsordningen och 87 §• Regerings-Formen bestämma, må, så vida möjligheten det medgifver, kunna i ett sammanhang komma undet Riksens Ständer pröfning vid nästa Riksdag, Riksens Ständer framhärda etc - Underdåniga Skrivelser.
— N:o 153. i anledning af väckt fråga om skyndsam verkställighet af Rikets Ständers beslut, angående förhöjning af Manufacturdiscontens creditiv på Rikets Ständers Bank. XXII. B. 208. XXIII. A. 176. ( 39 ) BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — JXo i54. till svar å ett RiksStånds återremiss af Utskottets, under N:o i4', afgifna utlåtande. XXII. B. 208. XXIII. A. 176. — N;o 155. i anledning af väckta frågor om förändring och förtydligande af de för Handelsoch Näringsdisconternas lånerörelse, uti 4> 5 och 6 momenten af 232 §:n i bankoreglementet af den 26 Maj 1835 lemnade föreskrifter, angående dels antalet af namn, som erfordras såsom hypolhek för lån utöfver 10,000 P»:dr, dels belåningen af vexlar, dels högsta tillåtna skuldsättningsbeloppet och dels förbudet mot Iåns omsättning. XXII. B. 208. XXIII. 176. XXIV. Å. 32 1. XXV. U. 480. XXVI. 20. A. 3 1. — N:o 156. i anledning af väckt fråga, angående stadgande i bankoreglementet, att Kamereraren vid Bankodiscontverket skal! ställa borgen eller annan godkänd säkerhet folden uppbörd honom anförtros. XXII. B. 208. XXIII. A. 176. — N:o 157. i anledning af Directionens öfver Malmö Lå necontor hemställan om ändring af § 88, mom. 8 uti nu gällande bankoreglemente. XXII. B. 208. XXIII. A. 177. XXV. U. 29. A. 81. — N:o i58. i anledning af Hr Nordenanckars, F. W., motion, innefattande förslag till reglering af Bankens lånerörelse i åtskilliga delar. XXII. B. 460. XXIII.
Så väl för enskiflesförfattningarna, som nu gällande skiftesstadga, ligger det hufvudsyftemål tili grund, att hvarje delägare i en samfällighet må, i stället för byeman, blifva enstaka jordbrukare, inhägna och sköta sina ägor oberoende af all gemenskap med grannar. Huruvida detta utan undantag är lika väl beräknadt för ägare af stor och liten andel i samfällighet, synes icke hafva blifvit satt i fråga. Skadan al all samfällighet har gällt för regel utan undantag; och man tyckes ej ens hafva ansett för möjligt, att enstaka läge skulle äfven kunna hafva sina olägenheter, eller gjort sig den frågan, om icke någongång samfällighet deremot kunde vara mera önskansvärd. Att mycket stora byar, der afståndet från bostaden till en del af ägorna blir öfverdrifvet, äro rätt ofördelaktiga, bör visst ej nekas. Att deremot hvarje enstaka besittning, som innehåller en betydligare jordrymd, äger företräde framför delaktighet i byelag, är lika onekligt. Således, i fall man hade att välja endast mellan dessa båda alternativer, vore valet säkerligen icke svårt. Men då dessa båda ytterligheter icke äro de enda, möjliga utvägar, utan man kan få att välja imellan byelag af måttligt omfång och enstaka besittningar af alltför litet, har man icke uppfattat ämnet i hela dess vidd, när man tagit synpunkten endast från de två förstnämnda alternativen. Skulle det nu befinnas, att, näst enstaka possessioner af en viss vidd, mindre byelag äro förmånligast och äga afgjordt företräde framför enstaka lotter af en viss mindre vidd; så öppnar sig ett helt nytt fält för lagstiftarens omtanka vid fråga om en egodelningslag. Ett väl inrättadt jordbruk fordrar indelning af åker och äng i flera gärden. Stängsel är nödig imellan dessa gärden och omkring hela området. Betesmarken måste äfven afstängas från inägorna. Ju mindre rymd som på detta sätt skall indelas och med stängsel förses, desto större blir kostnaden, i förhållande till rymden. Så små kunde slutligen gärden och hagar blifva, att deras afkastning icke betäckte blotta kostnaden till stängselns underhåll och räntan på hvad anläggandet kostat.
Hamilton lemnat öfver Utsk:ns mening med ifrågavar. tillstyrkande, nemi. att delägare i bergslag, d. v. s. bergsfrälsehetnmansägare, skulle, på grund af jj:delar af delägarnes i en hytta beslut, kunna förvandlas till ägare af hemman, lydande under landslag, och sålunda underkastas alla de be - 302 Den 22 Maj e. m. svär, räntor och utskylder, sora hemman, lydande under landslag, åligga, och att derföre få ersättning efter deras andel i hyltan med 5o proc. förhöjning, på sätt i hetänk. namnes; så begär jag att få veta, huru man kan af andelen i hyttan mäta det besvär af räntor och de hvarjehanda onera, sora heraman, under landslag lydande, åligga, och huru man kan säga att de fått denna ersättningens fullt för fullo, ännu mindre med tillökning af hälften derutöfver. Kan man beräkna detta efter andel i hyttan och blåsningsdagarna? dag tviflan derpå. Denna ersättning kommer i min tanke alltid att hvila på en eonventionel, men icke på någon allmänt säker grund. Deremot om förhållandet blir att hemmansegarne få behålla sina hemman med upphörande af deras bergsfrälsefrihet, då bör capitalet för de onera de åtaga sig, med afdrag af den vinst de af hyttan haft, blifva måttstock för ersättningen; ty i annat fall blir ersättningen antingen mycket för hög eller mycket för låg. I allmänhet skulle jag tro det vara vådligt att, när icke samtlige delägarne i en bergslag begära dess upplösning, tillstädja att majoriteten får deröfver besluta. Åtskilliga bergslager hafva begärt att få ingå under landslag, dels för att idka stångjernssmide, såsom t. ex. Lindesbergs bergslag, dels ock för att alldeles upphöra med bergsrörelse. Det faller af sig sjelft, att när en bergslag begär alt få nedlägga sin blåsningsrätt, så kan ej sådant förvägras, men att tvinga till upphörande afblåsning, är icke öfverensstämmande med ordning, och om det skall tillåtas, så bör den författning, som bestämmer ersättningen, vara så beräknad, att riktig ersättning erhålles. Frih.
Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle, uppläste härefter till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut uppsatta förslag till nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer, nemligen: och c) i anledning af Cimbritshamns Stads ansökning om eftergift af återstoden å ett staden beviljadt amorteringslån. I enlighet med Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, behagade Kongl. Maj:t dessa förslag i nåder gilla samt befallde att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Skrifvelser, sådana de finnas detta Protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständer aflåtas Ex protocollo Otto W. Seippel. U STOCKHOLM, [ryckt hos E. Westrell, 1862. ■ Kongl. Majlis Nåd. Ank. till Eip.-Utsk. den 10 Nov. 1862, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ytterligare anslag för del nya jordeboksverkels fortgång; Gifven Stockholms Slolt den 24 Oktober 1862. Uti underdånig skrifvelse af den 23
Herr Erefwen och Tandtmarffalken yttrade sig at han hade haft åtskilliga angelägna saker at förut föredraga, at de hwilka i dag förekommit hade tydeligen warit af sadan beskaffenhet, at han icke kunde annorlunda än för obefogad anse Herr ?L!ckmans gjorda päminnclse, och för at ytterligare derom öfwertyga Herr kälilman wille Herr Landtmarstalken upwisa hans sedan den i Junii hwilande Dictamen, hwilket redan länge legat bredewid Herr Landtmarffalken pä bordet til reds at t dag i sin ordning blifwa föredraget. Friherre Njei-t-, ^Vxel, erindrade om sin ordning at tala näsi efter Herr keckman. Herr. ?ä niman. För Herr Grefwcn och Landtmarffalken har jag redan tilfärene haft den äran nämna at frägan om redowisningen torde i de andra Ständen snart blifwa afgjord. Jag finner derföre sä mycket mindre skäl uti, at denna sak, som redan här hwilat sex weckors tid, ännu längre i mörkret ffall begrafwas, eller hwarföre icke Högloft. Ridderffapet och Adeln ffall fä afgöra et ämne, som först pä Riddarhuset blifwit wäckt, och för hwilket allmänna rösten sä högt yttrat sig. Detta är ju desiutvm, i likhet med allt annat, undersiäldt Högloft. Ridderffapets och Adelns granskande pröfning. Det beror derföre af detza Herrars mogna omdöme at tillägga, förändra eller alldeles afftä min begärda proposition. Det är endast wägrandet af densammas fram - Den 15 Julik. 207 framställande pä et eller annat sätt, hwartil jag icke kan inse orsakerna, och hwilka jag lemnar i deras wärde. Herr Almfelt, ^xsl torells, härjade upläsning af et Dictamen til Protocollet, men bwilken snart blcf afbruten af den underrättelse at Hof-Cantzleren Friherre ak vvetterstsät frän Kongl. Maj:L ankomme, hwaruppä en