Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har härvid inhemtat, att, i afseende på Städernes Embetsoch Tjenstemäns delaktighet uti Betänkanden, N:o 289. 409 CivilStatcrnes Pensiomdni ättning, B. H. Stms vid sistl. 1823 års Riksdag underd. Skrifvelse (N:o 171 p. 441, Bih. 10 Sami. 1 Bandet) mot slutet innehåller: ”attse”dan K. M:t i Nåder fastställt de villkor, hvarmed ”Städernes Embetsoch Tjenstemän böra ega rätt, att ”blifva delägare uti PensionsCassan, del endast på de”ras hörande må ankomma, huruvida de åstunda i ”denna Inrättning deltaga.” Uti InterimsDirectionens öfver Civil-Statens Pensionslnrättning under den 27 Oclober 1826 afgifne underd. allmänna Betänkande med bifogadt Förslag lill Reglemente, har, till besvarande af Städernes tillika med flera andra Tjenstemäns yrkanden om delaktighet i Inrättningen, Directionen i underdrhet yttrat: ”Att om Inrättningen vöre aldeles enskild och endast beräknad på Delägarenas bidrag, skulle den erinran, som uti de insände Skrifterne blifvit framställd derom, att det för Inrättningen vore fördelaktigt, att Delägarnes antal blefve så vidsträckt, som möjligt, onekligen vara riklig, men, enligt hvad Directionen ofvanföre i underd:het ådagalaggt, utgöra Delägarnes avgifter en obetydlig del af Inrättningens Tillgångar, i jemförelse med de af Staten lemnade bidrag.” Vid bestämmandet af desse senare, har man otvifvelaktig^ tagit i beräkning det antal af Delägare, sorn, enligt den uppgjorda planen, var calculeradt, att i Inrättningen deltaga. För detta antal ansågos de af Staten begärda tillskott till räck I i "e , men icke för ett stone; och att utan tillökning i StatsAnslagen, öka antalet af Delägare, skulle följaktligen vara, alt blottställa hela 4io Stats-Utskottets
Uti öfrige till 4:de Hufvud-titeln hörande anslag har någon förändring hvarken af Kongl. Majit blifvit äskad eller eljest ifrågakoinmit, hvadan desamma uti bilagde tabell öfver Hufvud-titeln upptagits till enahanda belopp, sorn vid sistlidne Riksdag bestämdes; börande Utskottet härvid tillägga, att värdet å den indelta och oindelta spanmål, som i en del anslag ingå, blifvit, i enlighet med den af Rikets Ständer redan fastställda beräkningsgrund, i tabellen utfördt efter ett pris af 2 R:dr R:mt per kubikfot, likasom förslagsvärdet å indelta räntorne under vissa anslag är vordet Ökadt i den mån sådant måst blifva en följd af den utaf Rikets Ständer godkända beräkningen af indelta andelen utaf ordinarie räntan. Beträffande de Landtförsvarets behof, för hvilka /illjälliga eller extra anslag påkallas, har Kongl. Majit, under åberopande af hvad Departementschefens betänkande derom innehåller, äskat nedannämnda extra anslag, all dels för vissa år dels för en gång anvisas: l:o För Artilleri’behof a) lill anskaffande af 39 ammunilions-vagnar för fält-artilleriet 45,630 Rid. Utskottet tillstyrker, att delta anslag må af Rikets Ständer beviljas, att med * årligen under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860 från Riksgälds-kontoret utgå. b') till anskaffande af 12,000 st. refflade infanteri-gevär, å 37 Ridr 50 öre st., 450,000 Ridr. Enligt de upplysningar, Utskottet varit i tillfälle alt inhemta, utgör antalet af de lill krigsbruk duglige gevär för arméen, hvilka dels finnas i förråden, dels äro under tillverkning, dels blifvit till regementen och korpser utlemnade 134,319 st., nemligen: Med slagkrutslås försedde: i förråden vid 1856 års slut 88,129 under tillverkning vid de båda faktorierna
Nina inser snart sitt misstag och vänder sin hag till Cecil, men denne friar tiil den vackra, obetänksamma och dödssjuka Effie, egentligen af medlidande, " då han upptäcker hvad hon känner för honom. Effie upptäcker emellertid, att Cecil ej älskar henne; hon bryter förlofningen och blir ba.rmhärtighetssyster. Cecil friar nu till Nina och får naturligtvis ja. Den tredje hjältinnan, ahrian, vänder snart sin liag fr %n Cecil tiil dennes van, den sträfve och tväre, men i grunden förträfflige C h d e Farrant. (Att öfvers. till v %r stora föridining kallar honom xynisk, torde bero därpå, att hon öfversatt det engelska ordet xynnicab med cynisk och ej med sstraf~ eller %tvars, som det betyder). Till omväxling med all erotik förekommer ' berättelsen om hur den lilla Rita (ett barn p % 8 ii 9 år) af sin styfmor misstänkes för att hafva stulit eller rent af dödat sin lilla halfsyster. En elak sköterska erkänner sedan pb sin dödsbädd, att hon utfört dådet, i det hon vidtalat en bakelsegumma att lägga ut barnet i skogen. Rita, hvilkens håg alltid statt till teatern, dör snart sedan hon rymt till ett kringresande teatersällskap. E n annan episod af mystisk natur är den om den Iivitklädda kvinnan, som ibland uppträder i Farrants hus. Hon befinnes emellertid vara hans blinda syster. Bokens ädlaste personlighet torde val vara Cecils moder, som under lians barndom och ungdom varit hans förtrogna van och rhdgifverska. Hon agnar också sina omsorger åt alla hjältinnorna. Hon lefver för öfmgt sin mesta tid i ett förtjusande %krypins, dar Iion har en litcn vinterträdgård, skrifbord, stora speglar, springvatten och ett par turturdufvor. Ofversättningen ar vida bättre an vi förut varit vana att finna frhn samma håll. Läsning för gossaz. Trumslagare och General. Historisk berättelse från amerikanska frihetskriget för hundra år sedan, af d: r Earl Oppel. Pris 2 kronor.
Den rättighet, som genom 1858 års förordning är medgifven, att till besittning på viss tid förvärfva sig så ringa jordrymd, som ett halft tunnland, lärer ock, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, temmeligen hafva tillfredsställt anspråken i berörda hänseende och gjort behofvet af en ytterligare förändring mindre kännbart, helst det i de flesta delar af riket ännu låga värdet, särdeles på ouppodlad jord, underlättar tillfället äfven för den mindre bemedlade att förvärfva den ringa jordvidd, som är bestämd jemväl för afsöndring under full eganderätt. På dessa skäl får Utskottet vördsamt hemställa, att Friherre Creutz’ och Per Nilssons motioner, för såvidt dermed afses en obegränsad jordafsöndring, icke måtte bifallas. 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv - och Ekon -Utsh. Betänkande N:o 5. Deremot anser Utskottet icke några betänkligheter kunna möta mot utsträckning af rättigheten till afsöndring på evärdelig tid af sådan jord, som är belägen i närheten af städer eller köpingar. Det lider intet tvifvel, att en arbetare, bosatt i närheten af en stad, under alla tider af året har rikligare tillfälle till arbetsförtjenst, än den i en aflägse landsort bosatte arbetaren. Han bör således lättare kunna försörja sig utan att företrädesvis af jordbruket söka sin utkomst. Såväl hyrornas dyrhet i staden, som den allmänt kända och så naturliga önskan att bereda sig ett eget hem, föranleda honom att förvärfva sig en jordlapp, på hvars bebyggande och uppbrukande han likväl icke vågar nedlägga allt det arbete och kostnad, han skulle vilja, såframt han icke kan vinna den trygghet i besittningen, som eganderätten medför. Men då jorden omkring städerna oftast står till vida högre pris, än på landsbygden, medgifver i allmänhet icke arbetarens ekonomiska ställning honom att inköpa den jordrymd, som, enligt nu gällande förordning, minst får under eganderätt afsöndras, eller två tunnland.
Da man belragtar alt afsigten med de tillätne enskiften icke endast inskränker sig till den oeconomiffa nyttan af ägornes sammandragande till det minsta möjliga antal lotter, Utan äfwen, att för framtiden rygga innehafwaren om en ostörd besittning gf enskrftade ägor, utan fara för en allid skadelig rubbning uti läge, eller enskiftes lottens utstakning, sä synes det wara med ändamälet öfwcrensstämmande, akt en witz tid är söreskrefwen inom hwilken alt flags klander emot en sädan förrättning böc anmälas, om det skall anses af någon werkan, och dä till dylikt klander äfwen hörer den händelse, enär nägon jordägare förmenar sig wara genom fel i mätning eller uträkning af landtmätaren förnärmad. men rättelse häruti mäste winnås Uti annan wäg som fordrar meta omgäng än den hwilken i andre fall är utstakad, hälst revision af annan landtmälare bör sökas, föregå och werkställas hwartill den man - 556 Den I Z Junii. manliga klander tiden as 14 dagar, desto mindre är tillräckelig, som jordägaren icke genast torde erfara, att han pä detta sätt blifwit lidande, sa önskar jag lör min del, art en längre tid mätte utstakas för en l ofwannämde omständigheter klagande part, att sin takan bewaka, h,vilken tid jag tror kunna ursartas till z högst 6 mängder efter landtmätare delningens afstukande, den mä hafiva warit stäld antingen pä storskiften eller enfdiflen samt derjemte stadgas,.att den eller de som efter sadan tids förlopp icke anmäla klagan öfwer förment lidande genom selagstq matning eller uträkning, mä anses hafrva förlorat all rätt att för sadan ordsak ändring söka, uran delningen blifwa fastständande till framgen orubbad efterrättelse. I anlcdnuig af de nu gjorda anmärkningar provonerade Herr Landt-Marssalken, äterremist af Lag Utstkortctö betänkande, hwilket Bifölls.
Det heter der: ”Efter månge nu berömma hvad som skrifvet är i främmande språk, och gerna läsa det Petrarcha hafver diktat om Kärlek, Ariostus och Boyard om Rolando, Tassus om Jerusalem, Marino om sin Adonide, Guarini om sin Trogne Herde, Chapelain om sin Pucelle, Spencer om sin fairy Queen, Cowley om sin Mistress etc; ja, somlige hafva ingen bok hellre i händerna, än Caporales Smädeskrifter, Fulvii Testi Visor, Achillini Sonetter och sådant mera, som är versus inopes rerum, nugæque canoræ: så må man ju lida, att något Andeligit, omskönt enfaldigt, uti vårt språk ock ibland gemene man utsprides. Ja, om Marot och Ronsard, Chambrun och Serres, Malherbe och Scudery, Theophile och Saint Amant, Moliere och Corneille hafva vunnit så högt anseende och så stort beröm, så må jag åtminstone förtjena en gunstig ursäkt: helst emedan jag tror, att månge hafva nu nästan förnöjt sig uti ofvanbemälte skrifter; såsom ock mer än ofta genombläddrat Philanders Syner, Gryphii Grafskrifter, Harsdörffers Samtal, Lohensteins Tragedier; varandes ock tilläfventyrs ledse vid att höra mer talas om Cid och Tartuffe, Telepho och Oreste etc. Ty sjelfva Barnen kunna nu snart förtälja Aleitheon Pacci, Thebas et Terca Fausti”. I sanning: för den nuvarande ”stora allmänheten” – eller hvad man då kallade ”gemene man” – skulle det vara mer än svårt, att bestyrka sin öfvervigt i vitter boksynthet. Vi kunna knappt till vår publiks fördel beropa oss på öfversvämningen af dåliga Romaner (mestadels i än dåligare öfversättningar): ty äfven denna syndaflod har sin motsvarighet i den ingalunda oansenliga roman-massa, som i den tiden – särdeles från Frankrike – hvälfdes öfver Europa; och hvaribland t. ex. Mad. Scuderys ofvanföre stå nämnda.
Utsk. för ändamålet nu är mindre af behofvet påkalladt än förr, då vid remiss till tvenne eller flera Utsk., dessa in pleno skulle behandla ärendena. Sådant var kanske mindre tjenligt; men då numera § 43 R. O. medgifver, att Utsk:s-afdelningarnas förslag få gå direkte till Stånden, hvilket troligen nu äfven kommer att ega rum, så tror jag de olägenheter, som fordom förefunnits, äro häfda, och behofvet af ett särskildt Utsk. mindre känubart. — Hvad slutligen angår den tredje delen af motionärens framställning eller hans begäran, att erhålla remiss å motionen till Konst.-Utsk:t, lärer R. o. Ad. finna, att sådant icke vore förenligt med § 36 R. O. Der förekommer nemi., att, i fråga om särskilda Utsk:s tillsättande, 3 Stånds beslut är gällande, och att i det fall, att 2 Stånd stanna mot 2, Konst.- Utsk:t eger afgöra frågan Det kan då icke vara lämpligt, att detta Utsk. på förhandyttrar sig i ämnet, då detsamma, i händelse af Ståndens olika beslut, skall bestämma hvilkendera meningen blir den gällande. På grund af hvad jag nu anfört, är jag af den öfvertygelse, att motionen är för tidigt väckt och att den, såsom i sitt n:irv:de skick ej med grundlagen föreulig, bör förfalla. Si Den 26 Oktober. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag vill icke nu ingå i pröfning af frågan huruvida det vid denna ltiksdag kunde vara skid att nedsätta ett särskildt Utsk. för behandling af Ecklesiastika ärenden. Derom vore mycket att säga såväl för som emot. Men om denna fråga skall komma under behandling, icke bör det ske på det sätt sorn nu inträffat. Det framställda förslaget är nemligen motiveradt med—jag hade så när sagt — ovelt mot ett annat RiksStånd och bör redan derföre icke föranleda annan behandling än att läggas till handlingarna. Det kan det icke heller, ty uti 51 § RO. stadgas: »I en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas».
Men då jag ej kunnat biträda beloppet af de löner, sorn förut blifvit bestämde, kan jag ej eller frångå denna mening i detta fall, och önska någon förhöjning öfver f\ooo R:dr, hvilken 174 Den a5 September f. m. jag trott vara den summa, vid hvilken man bör stanna. I anseende till fördelningen af summan, utber jag mig att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, hvarföre jag tror, att, hädanefter lika som hittills, ingen sådan fördelning hör äga rum, utan att hela summan må utgöra lön. Till grund för den resignationspligt, som vid vissa tillfällen är ålagd StatsSecreteraren, är den åsigt lagd, att han genom en sådan åtgärd ej skall frånträda någon inkomst, utan behålla den, sådan den är. Förhållandet blefve förändradt, om fördelningen gjordes. Jag hemställer, huruvida denna anmärkning kan vara så grundad, att den må föranleda till någon ändring i den mening, . som yrkat fördelning af detta lönanslag. Herr Rosenqvist_, Fredrik Leonhard: Jag h ar, då ämnet förra gången förevar, yrhat. att StatsSecreterarne borde erhålla lika stora löner, som StatsRåden. Jag finner mig nu ej eller böra frångå denna mening. Då den princip i våra Grundlagar är antagen, att StatsSecreterarne hafva lika ansvar med StatsRåden, och de derjemte hafva en mera mödosam tjenstgöring, böra de åtminstone hafva lika stor lön som StatsRåden. Detsamma gäller äfven i afseende på JuslitiasCanzleren; men hvad HofCanzleren angår, kan jag ej dela Herr von Hartmansdorffs mening, alt förhållandet med Den 25 September f. m. honom är enahanda. Han medför ingen verkan på Riksärendernes gång; således bör den lön han redan har vara tillräcklig, och icke ökas. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Ungersvennen tog derefter sina stöflor, med hvilka han kunde färdas hundrade mil i hvartenda steg, och vandrade så vidare, långt bort i främmande land. När han hade färdats en rund tid bortåt, kom han åter till en skog, hvarest hördes mycket gny och oväsen. Svennen gick fram, och såg tvänne jättar, hvilka voro stadda i en häftig ordvexling. Då sporde han: »hvarföre stån J här och tvisten med hvarandra, jättar två?» Resen genmälte: ’jo, vår fader är död, och vi hafva skiftat arf efter honom. Men här är en kappa, och vi kunna icke förlikas hvilken af oss skall ega den.’ Svennen sade: »jag vill slita eder tvist. Är det så att J icke kunnen blifva öfverens, skänken då kappan åt mig. Jag är en vandringsman, och har lång väg att färdas.» Jätten tog till orda: ’det kan väl vara sannt som du säger; men det är icke med denna kappan, såsom med andra kappor; ty den, som har den uppå, blifver osynlig.’ Vid svennen hörde detta, fick han en stor lust att ega den kostbara kappan, och sade att jättarne väl kunde gifva honom den, så egde de intet vidare att tvista om. Huru han nu lade sina ord, tycktes det jättarne vara ett godt råd, och de gjorde såsom han hade sagt. Svennen tog derefter kappan, hvilken gjorde honom osynlig, och vandrade så vidare, långt, långt bort i främmande land. När han nu hade färdats en rund tid, kom han åter till en stor skog, hvarest hördes mycket gny och buller. Svennen gick fram, och såg tvänne jättar, hvilka voro stadda i en häftig träta. Då sporde han: »hvarföre stån J här och tvisten med hvarandra, jättar två?» Resen genmälte: ’jo, vår fader är död, och vi hafva skiftat arf efter honom. Men här är ett svärd, och vi kunna icke förlikas, hvilken af oss skall ega det.’ Svennen sade: »jag vill slita eder tvist. Är det så att J icke kunnen komma om sams, skänken då svärdet till mig.
Vid betraktande af den verkliga förmånen för den enskilde att undgå allt det obehag, som skulle för honom uppstå, der smädaren lemnades tillfälle att för ådagaläggande af ett tillmäles sanning framdraga till offentlig mönstring alla möjliga förhållanden i den andres enskilda och husliga lif, kan emot denne skäligen ställas det anspråk, att han icke skall vilja framtvinga ett så beskaffadt uppträde i det offentliga genom anställande af rättegång för sådant tal, sorn tillkommit af obetänksamhet utan oudt uppsåt eller beräkning att väcka något för honom skadligt rykte. Yttranden, som förtroligtvis fällas i mundtligt samtal, utan afsigt att skada eller att få någon offentlighet, böra ej skäligen göras till föremål för åtal. Har åter någon, i argt uppsåt för att göra skada, angripit annans medborgerliga anseende genom en i syftning af allmännare utspridande gjord skändande framställning af hans enskilda personliga förhållanden; så kan med skäl denna handling betraktas såsom brottslig äfven i det fall, att samma framställning hållit sig till omständigheter, hvilka, derest undersökning vid domstol i sådana ämnen kunde tillstädjas, skulle befinnas öfverensstämmande med sanningen. Efter sådan princip kunde, såsom mig synes, lagstadgandet billigt jerakas i ett ämne, der, oaktadt allt bemödande och allt hvad derom är ordadt och tvistadt, lagstiftningen svårligen skall någonsin kunna utfinna hvad som finge anses vara det absolut rätta och bästa På de sålunda utvecklade grunder instämmer jag med Justitieråden Bolin, Adlercreutz och Friherre Leuhusen i fiåga 0111 redaktionen af 13 §, äfvensom angående förändrad lydelse af 8 § i förevarande Kapitel.» Justitierådet Quensel yttrade: »Jag instämmer med Justitierådet Berg i allt öfrigt utom hvad angår den af honom föreslagna inskränkning i rättigheten att med bevis om sanningen af gjordt tillmäle freda sig från åtal för ärekränkning, i fall tillmålet varit föremål för ogilladt åtal. Ett sådant ogillande kan naturligtvis ej innebära absolut visshet derom, att tillmålet varit ogrundadt, utan allenast att det icke blifvit bevisadt i någon eller tillräcklig man.
Ad ress till Hans Majit Konungen, lill betygande af Rikets Ständers tacksägelse för omsorgerne till förhindrande af Cholera-sjukdomens inträngande i landet, angående. IV, 283. A. 432. V. E. 6, 147, i88. — till Hans Majit Konungen för att tolka Ridderskap?ts och Adelns förtrytelse öfver att i utkomna tryckta skrifter Konungens Majestät blifvit för nära trädt genom satser och uttryck, dem Ridderskapet och Adeln ogillar, angående. V. 4'* —- lill Hans Majit Konungen om upphäfvande af spärrningsanstalterne emot Choleran. XIII. 38. Afbön, offentlig, om afskaffande af. XIV. B. 207. XV. A. 241. AHöningen för RiksStåndens och Utskottens Canzlier och Vaktbetjening, angående, I. II. Å. 83. Afskrifning, angående, af RiksgaldsContorets hos Götha Canal-Bolag ägande fordringar. Se Götha Canal-Bolag. angående, af några StatsVerkets fordringar hos Hospi* talsfonden och Veneriska Gurhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län, I. i.4- R. .32. V. B. 38, 1 16, A. 127. E. 24. — angående, af den förskottssumma, sorn af LåneBanken till och med 1819 blifvit Tumba Bruk lemnad. XIV. B. .84. XV, A. 238. — angående, af Upsala Akademis återstående skuld till RiksgäldsContoret för etterhållet lån lill fullbordande af det nya Bibliothekshuset i Upsala. I, 1.4. R. i32. VII. B. 361. VIII, 102. A. 161. XII.
Det är verkligen en svår lott, att uppstiga efter en talare, sorn så ofta ådagalagt sin stora talang, och som så nyss uppträdt och roat Ridderskapet och Adeln med en epigrammatisk deduction öfver diplomatikens många små konster och föga nytta. Friherre Anckarswärd har uppfunnit och afhandlat en art philosophie öfver diplomatiker), hvilken nya vetenskap säkerligen blifver af ett sannt Europeiskt intresse, och jag lyckönskar honom att vara den första, som afhandlat detta ämne. Friherren tror diplomatens skicklighet och personliga egenskaper af föga värde. Jag måste dock i detta afseende motsäga honom, ty jag känner intet förhållande, der ej det personliga värdet dels såsom medel, dels såsom kraft, Den ?.8 September f. in. 5i ingär, och hvarföre skulle man då beröfva diplomaten äran deraf? Herr Friherren vill bannlysa Ministrar utur Svenska diplomatiens Rang-rulla, och ersätta dem med Qhai ges d’affaires. Denna sats är dock icke ny, emedan den framställdes i Franska Republikens yngre och menlösa tider, att nemligen åtnöja sig med dessa Charges d’Affaires eller Agenter på Romerska sättet. Jag har äfven sett samma satts drifvas i sednare lider, nemligen af Don Miguel; så att jag verkligen är osäker, till hvilket system man skall classificera denna lära. Jag tror likväl, att intilldess detta project blir pröfvadt, Sverige skulle göra bäst att följa Europas exempel, och ej att söka gifva exempel åt Europa. Så länge Europa behandlar nationernas angelägenheter genom Ordinarie Ministrar, skall jag, såsom en Konungens trogne rådgifvare och mitt fäderneslands trogne representant, tillstyrka, att Sverige handlar på samma sätt. Det har blifvit sagdt, att Sveriges röle är af en passif natur.
De öfriga Riks-Stånden hafva väl i allo godkänt Utskottets förslag till lydelse af förevarande men då Utskottet i föregående föreslagit ett maximum för deri omnämnda åverkans-böter, af ett lusen riksdaler, linner Utskottet det icke öfverensstämmande med det förhållande, som förefinnes emellan brotten i dessa tvä §§, att bestämma högsta bötesbeloppet i denna § till endast ett hundra riksdaler, utan torde det på grund af nyssnämnda förhållande böra höjas till två hundra riksdaler. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, lMg-Ut»kottetn Utlåtande N.v 55. 23 att Rikets Ständer mätte, Riddrrskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande 4 § antaga denna lydelse : »Tager man olofligen vindfälle eller ris, gren eller annat sådant, som ej till bruk upphugget eller beredt är, straffes med böter, högst två hundra riksdaler.» Utom de sexton §§, hvaraf förevarande 24 Kap. i Utskottets förslag består, hade Kongl. Maj:ts Proposition ännu en, af Utskottet utesluten 17 §. Nu har dels Preste-Ståndet anmodat Utskottet taga under förnyad ompröfning berörda 17 §, dels ock Ridderskapet och Adeln beslutat antagande af samma § dock med följande lydelse: »Den, som till straffarbete elter 3 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig.» För §:ns uteslutande får Utskottet åberopa de i sitt föira betänkande derför angilna skäl; och då Utskottets ifrågavarande åtgärd blifvit af Borgareoch BondeStånden godkänd, anser Utskottet sig böra hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet måtte, förstnämnda Stånd med frångående af sitt redan fattade beslut, sig i denna del med Borgareoch Bonde-Stånden förena. 95 14. a p. 1* §•