Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BondeStåndet den 5 i denna månad till Utskottet remitteradt Memorial, föreslagit ofvannämnde grund för Allmänna byggnadsskyldigheters å landet utgörande, har till stöd derför anfört, att oförmedlade hemmantalet, som hittills blifvit följdtvid deltagandet i Kyrko-, Prestegårdsoch Tingshus byggnaders uppförande och underhäll, samt allmänna broars upprättande, aldrig lemnat rum för afseende å Hemmanens med lika mantal ofta egande betydliga skiljaktigheter i naturliga förmåner och afkastning, hvarigenom stundom för egaren af ett mindre väl lottadt hemman en lika tunga uppkommit, som för den, hvilken innehaft ett hemman af dubbelt större godhet} förmodande Olof Andersson, att genom antagande af Hemmanens Bevillningsvärde, såsom Norm för allmänna byggnadsskyldigheters Besv. och Ekon. Vtsk. Betänkanäen. 165 fördelning, den öfverklagade olikheten deremot skulle jernnäs till ett rättvist förhållande hemmanen emellan. Vid noggrannt öfvervägande af ämnet, har Utskottet icke funnit något enda verkligt skäl tala till fördel för Olof Anderssons förslag, men väl många framställa sig för ådagaläggande af dess förkastlighet; Och, ehuru i en fråga, som till sitt värde och sina följder af hvar och en så lätt kan genomskådas, Utskottet anser sig icke behöfva framlägga någon vidlyftig bevisning för rigtigbeten af sin mening, får Utskottet dock såsom svar å motionen anföra, hvad Utskottet anser härmed böra komma i hufvudsakligt betraktande. — Det är långt ifrån Utskottets tanka, att påstå, det den nu gällande grunden, för deltagandet i allmänna byggnadsskyldigheter, uppfyller sitt ändamål, att befordra ea lättvis fördelning af denna tunga hemman imellan. Tvärtom är Utskottet tillräckligt öfvertygadt, att, i anseende till mindre noggrannhet vid de skedde skattläggningarna och de sedan denna tid skedde förändringar i hemmanens naturliga förmåner, en sådan olikhet mellan hemman af lika mantal finnes, som på en gång rättfärdigar hlagan öfver ojemn beskattning och väcker tillönskan, att en annan mera rättvis grund härföre måtte utfinnas.
Till den gaf han mig nyckeln, och bad mig se efter den ibland; det har jag gjort par gånger. Nu tänker jag bo der, och vill med Guds makt, vara mera aktsam om det fremmande, än om vårt eget,» tillade hon tyst gråtande. Detta påminte Nordenskans om upphofvet till elden; med några kraftiga kötteder, lofvade han gifva an dessa qvinnor på högre ort; de skulle, sade han, icke allenast betala skadan, utan äfven lida straff, med flera hotelser, som ett uppretadt sinne så lätt låter undfalla sig, men hvilka ej äro så lätta att verkställa. — Likväl var icke Nordenskans densamma som lät solen gå ned öfver sin vrede, så mycket mindre då Greta Lisa anmärkte: «Hvartill skulle det tjena hans nåd! De förlorade ju sjelfva allt hvad de förtjenat. Med vett och vilja skedde det icke, och olyckan ropar icke för sig. Beskedliga menniskor voro de äfven. Jag och barnen fingo mången god bit af dem. Utomdess har jag en rysse att tacka för det att min gosse lefver, och att hvarjehanda blef bergadt: Gifver Gud helsan och krafter att arbeta, och stora Gustaf kommer lyckligt och väl hem i höst, går det allt för sig.» Dagen efter flyttade hon till sin nya bostad. Veckan gick förbi utan att Leonna hörde ett ord om Feodor. Om lördagen sade Nordenskans till sina fruntimmer: «Laga nu en god matsäck i ordning: vi resa till kyrkbyn i afton, och dröja der öfver morgondagen. Jag har ännu en gång lust att vara herre i mitt eget hus, men jag vill ha heder af middagen.» Dessa ord klingade som musik i Leonnas öron; ja de gåfvo återljud ända in i hjertat, ty att pappa skulle ha fremmande, det var säkert, och lika säkert blir han bjuden, hviskade hoppet. Lätt som en fågel, hjelpte hon den trögtänkta modren med tillredelserna; man bakade fint bröd, «godrån» och «systerkaka,» hönsen måste släppa till af sin hoppgifvande ungdom, en ny rökt skinka uppskars och proberades. Dessa och andra goda saker instufvades i vagnen, och klockan åtta var man framme.
Summa B:co R:dr 7,500. eller en tillökning af 5,000 R:dr, dels inbjudit Med-Stånden att, hvad Preste-Ståndet sålunda beslutat, i afseende på anslaget och fördelningen deraf, för de serskilda samlingarne, på sätt Kongl. Vetenskaps-Academien föreslagit, biträda. Denna inbjudning blef af Borgare-Ståndet antagen. S. D. dill BevilInings-Utskottet remitterades en af Herr Hammars med anledning af 56 §. Riksdags-Ordningen, väckt motion om utförsel-tull å spanmål; uti hvilket ämne flere af Ståndets Herrar Ledamöter sig yttrat. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Constitutions-Utskoltels memo rial N:o 26, angående en af Herr E. J. TEestman anmäld anledning till anmärkning, blef samma memorial bifallet. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Lagsamt Allmänna Bevärsoch E konomi Utskottens Betänkanden: N:o 7, i anledning af väckt fråga om ersättning till ledamöter i SyneRätt för verkställda syner å Militiae-boslällen; och N:o 8, i anledning af väckt motion om förändrad grund för utgörande af Brandstod och Riksdagsmanna-arfvode. Prot. Utdr. d. 22 dug. 1840. 547 S. D. Föredrogos ånyo följande Banco-Utskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 55, öfver en af Herr Rosenblad Bernhard, väckt fiåga om bestämmande af någon viss praescriptionstid, inom hvilken åtskillige äldre fordrings-poster böra ifrån Banken uttagas. Bifölls. N:o 56, i anledning af vackt fråga om förhöjning uti minimi-beloppet för lån emot pant af guld och silfver. Bifölls. N:o 60, i anledning af väckt fråga om aflemnande af en samling sällsyntare N:o räknas förr, än medlen kommit låntagaren tillhanda. Bifölls. och N:o 63, till svar å Haglöf].
Tillvaron är så stor och rik, jag sjelf en sådan obetydlig liten myra. Jag känner öfver hufvud taget ingen tomhet alls – icke öfver något annat heller. (Der ljög jag nu kanske en smula: jag känner nog tomhet öfver att aldrig ha stått i ett personligt förhållande till någon, – att aldrig ha träffat en som jag ville träffa, en som jag kunde varit något för, något varaktigt och genomgripande.) ”Jo, jag känner tomhet ibland,” sade han sakta, med denna röst som är hans egen och icke så afskyvärdt affekterad. ”Hvad då efter?” (Jag kunde verkligen icke gissa det, ty för honom ligger ju hela lifvet så öppet och rikt om han bara samlar sig så mycket, att han får kraft att gripa till.) ”Efter mina illusioner,” svarade han långsamt, alltjemt med samma röst och med tårar i dessa intelligenta grå ögon, som jag tycker så mycket om. Stackars gosse! Det gjorde mig så hjertskärande ondt. Jag har så svårt att fatta hvad det är att gå med ramlade illusioner. För mig har verkligheten alltid hållit mer, mycket mer, än alla drömmar kunnat lofva eller fått lofva; ty jag har hållit så strama tyglar på dem och endast väntat mig den krassaste fattigdom. Allt det der andra var icke för mig: jag var ju dum och ful. – O Gud, om jag blott några år tidigare fått ögonen upp för att jag på den tiden icke var det, utan att jag endast klädde mig illa! — Bah, hvad hade det varit vunnet med det? – Ett par förälskade fä – hvad hade jag haft för nöje af det? Nej, det var bäst för mig som det var. – Ha gudar! Hvad var det inte att få ögonen upp! — Ja. Det der har du nytta af som författare, men som menniska? Nej. Det var för ihåligt. Hellen Lindgren sade om sin mor den der dagen då vi hade det långa förtroliga samtalet uppe hos mig: ”hon blir så lätt entusiasmerad, och då utfärdar hon vexlar, som hon aldrig i lifvet skall vara i stånd att inlösa. – Jag har också ärft lite af det der.”
D e n trofaste vännen, som tillvinkar oss ett sista farväl, och efter hvilken v i nu få- fängt sträcka våra armar. A l l a dessa tillfällen att uppfostra och förädla vår ande. A l l a dessa portar, genom hvilka det himmelska ljuset strålat ut, och hvilka v i sofvande gått förbi. A l l t detta och mycket mera hafva vi lemnat obeaktadt och nu är det för alltid förbi. I c k e kunna vi lefva o m vårt lif och icke få tillbaka, h v a d vi förlorat, men vi kunna stanna och besinna oss, och v i kunna åter gå framåt med allvarlig föresats, att ej mera k o m m a det lilla ordet » förbi » att som en v e m o d i g dödssång ringa i våra öron. Sophie En Skiss Linge. weddingtrip. af Ebba Lundstedt. Prisbelönt vid lduns stora pristäfling. å första lysningsdagen hade farbror Otto kommit fram till den lyckliga fästmön oeh på sitt rättframma, ogenerade sätt stuckit två » femhundralappar » i hennes hand med uttrycklig tillsägelse, att de skulle användas till » en liten bröllopstripp ». Den unga damen gjorde stora ögon. En bröllopsresa var något, som hörde till hennes djärfva fantasier före förlofningen; efter den visste hon nog, att en fattig löjtnant ej har råd att bestå sig och sin utkorade en dylik lyx, synnerligast som den utkorade ej medfört större hemgift, än att den nästan gått åt till utstyrseln och bröllopet. Visserligen var hennes löjtnant en ovanlig löjtnant, en äkta svensk kärnkarl, en praktisk människa, som föraktade att använda sin ledighet från tjänsten till att idka den jämförelsevis lätta sysselsättningen att ligga på en soffa och vrida sina mustascher och i stället föredrog den vida mer ansträngande befattningen af agent för ett lifför ?äkringsbolag — men i alla händelser voro inkomsterna oj öfverdådiga, och dessutom måste man ju tänka på framtiden. Så- ledes visste hon, att deras bröllopsresa skulle komma att inskränka sig till den fyra timmars långa järnvägsresan från hennes forna till hennes nya hem.
— Detta hänger icke ihop med ordandet om omöjligheter och alltför stora svårigheter för sjötransporters begagnande. Sjötransporter kunna ej möta svårigheter sommartiden, då det alltid är öppet vatten, och ännu mindre alltför stora svårigheter, med mindre fartyg helt och hållet saknas; men hvad som alltid måste möta svårigheter, det är att kunna bestämma framkom sten, om man ej äger tillgång på ångfartyg, i hvilket fall de seglande fartygen mäste provianteras för längre tid, af den orsak att manskapet för motvind komme att något längre ligga på sjön, men hvilken proviant blir öfverflödig och måste säljas till förlust för Kronan, om fartygen skulle göra en skyndsam resa, hvilka omständigheter ingalunda kunna bestämmas på förhand. Jag tror således, att Ulsk:n bort finna alt denna framställning är öfverflödig, och begär på sådan grund återremiss af betänkandet. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsknts betänk. N:o 5S blef af R. o. Ad. bifallet. Likaledes föredrogos ånyo och biföl los Stals-samt Allm. Besvärs-och Ekon.Ulsk:ns den 18 sisll. November på bordet lagda betänkrn och utlåUn: JV:o 5g, i anledn. af väckta motioner rör:de stuterien och hästafvelns förbättrande inom Riket; N:o 60, i anledn. af en af Hr Petre, Th., väckt motion, rör:de användande af ett obrukbart linieskepp för att utröna bombkanoners verkan m. rn.; N:o 61, i anledn. af väckt motion om nedsättning i försäljningspriset å Svensk författningssamling; N:o 71, i anledn. af väckt motion om bergsfogde-tjenslernes afskalfande; N:o 72, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af de frioch rättigheter, som blifvit bergslagen förbehållna; 102 Den 2 December e. m. N:o ^3, i anledn. af väckta frågor om inrättandet dels af ett gymnasium, dels af en apologist-skola i Sölvitsborg. Föredrogos ånyo och lades till handlingarna Stals-samt Allm.
Härolder, hvilka borde gå framför Ridderska» pet och Adelö ankommit, afgick Ridderskäpet och Adeln under Herr Grefv.ens och LandtMarskalkens anförande klockan half till 1 efterrmiddagen till Kongl. Slottet, för att i underdånighet uppvakta och presenteras för Hennes Maj;t Drottningen. Efter ceremoniens slut åtskildes Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid nedgången från KonglSlottet, klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolii, O J. Lagtrhtim. ' Onsdagen den 18 Junii. 1 Plenum kloektn half till 9 förmiddagen. Företogs till pröfning Lagutskottets den *4 sietl. Maj under N-o 77 afgifne samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i JJf.n 18 Junit f, nr. anledning af Kongl. Majtfs Nådiga Proposition, angående förändring i 10 Cap. 1 och 10 §. §. RättegångsBalken. Herr Hjerta j Guftaf; Att vår gamla..Nämnd ursprungligen delat den vanligt naturen af våra gamla Domstolar, att vara en Jury, kan ej disputeras Man igenkänner så många och tydeliga spår deraf, dels deruti att Nämnden, om den är enig, kan öfverrösta Domaren, dels deruti att Domstolen borde sluta sina dörrar, då den fattar sitt beslut, fastän det i sednare tider, endast vid få mål, behöfts; och jag tror således, a t.t man ej bör anse vår HäradsRätt annorlunda, än såsom en Jury. Men Juryns grunddrag är, att den utgöres något när af den anklagades vederlikar. Mig synes att Lagutskottet äfven borde så hafva ansett frågan, då det med odeladt bifall besvarade Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition. Jag tror, att då uti propositionen uttryckes, att vid Nämndval, val får ike blott ibland Bönder, sä är i närvarande förslag den gamla ideén af Nämnden ej bibehållen. Då man nu mera ej kan anse alla dem . som dömas af HäradsRätten vara blott Bönder, så bör Nämnden lämpas derefter
;n ytterligare, och ännu mera olämpligt, än som hittills skett in! l indas uti, för dess rätta och ursprungliga Natur och va ksamhet, lifelt och hållet främm nde angelägenheifer, samt såmedelst återgången till Bankfens enda tillbörliga och rätta fegenskap, allt mer försvåras;-Hvarföre och Utskotten icke ä de gjorde förslagen* rörande bfeviljandfe af ansi g tili understöd för Sparbanker, anse feig bora tillstyrka bifall af Bikets Ständer. ben rättighet åtef> som dessutom blifvit begärd, att, emot räh'a, måtte till Rikets Ständers Penninge-verk få fl em ti as fen del af de i Spar. Barikfen insatte medlen, hafva Utskottfen funnit komma att blifva birectionerile för dylika anstalter beredd, om Biksfens Ständer slutligen skulle godkänna den upplåning emot 3 procents rtthta genom Riksgäld t Cohtoiret, hvarom telt af Utskotten redin afgifvet Utlåtande N:o 23, bilagdt uh.ler Pitt. E. vid Utskottens hufvtidsakliga betänk; h le* rörande Finance-regleringen, inhe hål ler Uts kotte hs fullständigt framställde förslag! Hvadan, och då Utskotten redan til! Rikets Höglolltge Ständers ompröfvande således öfver* lemnat ett förslag, hvarigenom < fet uti Motionfe t åsyftade andam;! kan anses vunnet, Och hvaroh 412 St af s - U ts k o t tc t s Betän leand en* ver Rikets Stander ännu ej sig sluil'gen utlalh Utskotten iele hel’er nu ansett sig deröfver för närvarande kunna meddela arnat Utlåtande, än allenast denna hänvisning till det förr framställde förslå ge t Dock varder allt detta Rikets Hä glof!. Ständers upplysta pröfning vördsamt Stockholm den 13 Augusti 1823. Ankom den 20 Äng, 1823. Utlåtande öfver Herr August von Hartmandorffs Motion, rörande grunders bestämmande för Pensioner åt dem, som innehaft Hof-Stats Syslor.
Det är derföre jag tror det vara nyttigare för saken, att frågan utvecklas och att verkliga, men icke diktade tankar afgå lill Utsk. ty jag tror verkligen, alt Utsk. skulle genom dessa s. k. gemensamma tankar bli mycket vilsefördt om Ständernes egentliga åsigter. Så har man velat bibehålla votering inom det förstärkta Const.Utsk. vid den händelsen att två Stånd stannat emot två, såvida icke Const.Utsk:s auctorilet är nog mäktig, för att, jemte två Stånds bifall, förklara ett Utsk:s förslag hvilande. Då uti lagfrågor man anser del vara nödigt att åtminstone hafva 3 Stånds pluralitet, för alt få en fråga afgjord, då vet jag intet skäl, hvarför i en så vigtig sak, som en grundlagsförändrig, del ej skall behöfvas mer än två Stånds bifall Mig Synes, alt alla grundlagsförslag egentligen borde hafva alla fyra Ståndens tankar för sig äfven vid den första riksdagen, då det väckes, ty jag finner det vara en af de största felaktigheter, alt en kammares åsigter skola kunna undertryckas. Nära nog ville jag drifva den sals, alt icke något lagförslag borde kunna gå igenom, med mindre det vore godkändt af aila fyra Stånden. Det vore det rationellaste, det riktigaste, och att förklara, det eli grundlagsförslag bör ‘J H. 15 114 Den 5 April e. ra. vara hvilande, derföre att halfva representationen detsamma godkänt, kan jag omöligen anse vara välbetänkt.
Vidkommande det med ett årligt belopp af 189,000 rdr beviljade anslag till underhållande af beväringsmanskapets beklädnad, i anledning af utsträckt exercistid, så enär berörda redan vid 1859 och 1860 års riksdag beviljade belopp otvifvelaktigt erfordrades för detta manskaps förseende med behöflig beklädnad, utredning, remtyg och tross, för den förlängda exercistid, som till följd af begge statsmakternas beslut blifvit fastställd och hvarunder beväringsmanskapet gemensamt med gamla stammen vapenöfvas och borde i möjligaste likhet med denna vara utredd, har Kollegium i underdånighet tillstyrkt, att såsom éxtra stätsåhslåg för detta ändamål under nästkommande statsregleringsperiod må af Rikets Ständér äskas ett årligt belopp af 189,000 rdr, eller för 3 år 567,000 rdr De vid sista riksdag beviljade extra statsanslag, hvilkas fortfarande uppförande till oafkortade belopp för hvartdera af åren 1867, 1868 och 1869 af Kollegitim i underdånighet föreslås, voro således: till förhöjning i värfvade regementenas passevolansanslag Rdr 80,984: 71. till indelta arméens utredning, såsom fyllnadsanslag » 4,963: 85. till beväringsmanskapets beklädnad och utredning, i anledning af utsträckt exercistid . 189,000: — Summa årligen Rdr 274,948: 54. eller för 3 år 824,845: 62. Då behofvet af förenämnda extra bekhidnadsanslag, enligt hvad Krigs-Kollegium anmält, ännu qvarstår, tillstyrker jag i underdånighet, att hos Rikets Ständer måtte för år 1867 begäras: för beklädnadspassevolansen vid värfvade regementen
En sådan Committé är redan af Norrska Ständerna besluten; det beror nu af Svenska Ständerna att instämma i samma beslut och åt en sådan Committé uppdraga, att, sedan bägge Staterna hvar för sig valt Thronföljare, i det fall, att deras val fallit på tvänne olika personer, genom en sådan Committé sluteligen låta afgöra saken. Beviljas detta, återstår att bestämma denna Committés talrikhet, att antalet af dess Ledamöter får vara lika från hvardera Staten, sättet att vid Committéens omröstning bestämma pluraliteten, orten till sammanträde och sluteligen de former, som vid detta Committéens sammanträde böra iakttagas. Konungens fullmyndighets-ålder dc. Härom har Utskottet redan förut yttrat sig i anledning af Konungens Nådiga Proposition. 26 §. Konungen liar rätt att sammandraga troppar de. Vår Grundlag lägger för detta stadgande intet hinder i vägen. Sammanträdet mellan Svenska och Norrska Rådet är det enda, som fordrar Riksens Ständers beviljande, hvilket så mycket lättare här måtte medgifvas, som intetdera Stats-Rådet vid detta tillfälle utöfvar någon afgöranderätt, utan Konungen ensam besluter. Bilaga D till Mern. N:o 2. 783 Formaliteterna rörande öfverläggningssättet bero helt och hållet af Konungens tillåtelse att låta afgifva en Berättelse om Sveriges tillstånd; hvilket, om Konungen vill bevilja, snarare är en förbättring än på något vis stridande mot föreskriften i vår Grundlag om Stats-Rådets handlingssätt vid dylika tillfällen. 38 §. Sd väl den Norrske Stats-Ministern de. Detta medgifvande, som synes vara en omedelbar följd af Föreningen, verkar ingen förändring i våra stadgar om Sveriges inre styrelse. 39 §. Dör Konungen d-c. Fordrar äfven endast ett medgifvande, som synes vara en omedelbar följd af Föreningen, och verkar ingen förändring i våra Grundlagars föreskrift i afseende på Stats-Rådets åtgärd att sammankalla Riksens Ständer. 40 §. Intill dess hägge Rikenas Representanter dc. Detta stadgande är en omedelbar följd af Föreningen. Det är enligt med Svenska Regerings-Formens föreskrift, enär hvartdera Rikets Grundlag binder de styrandes åtgärder.
Prot. 1834 och i835. 6-te Sami. l:s/a A/d. 2'-dra Band. 1 38 .de Häftet, 3 Sanco-Utslcottets Utlåtande N:o lin. hetsmått måste förfalla. Beträffande åter formen för dylika fullmagter, så medgifver UtskoLtet, att dess förslag till desamma verkligen, på sätt anmärkt blifvit, innehåller en inskränkning uti hvad allmänna Lagen eljest föreskrifver i afseende på fullmagters styliserande. Onekligt är också, att genom den gjorda inskränkningen den olägenhet för en lånsökande kunde uppslå, i händelse dess i fullmagten namngifne ombud icke vore tillstädes vid låne-docuinentels framkomst, att documentet en längre tid kunde förblifva hvilande. Utskottet finner sig derföre föranlåtet biträda den mening, att fullniagterne för Discontlåns uppbärande jemväl må kunna ställas å innehafvaren; förbehållande sig Utskottet alt här nedan få föreslå den förändrade lydelse ofvanberörde mom. litt. a. och b. till följd häraf bör erhålla. Hvad åter angår anmärkningarne emot Utskottets under litt. c. framställde förslag till olika revers-formulaire, så emedan vid låne-omsältning medel icke från Disconten uttagas, hvaraf äfven följer, att fullmagt å ett document, ämnadt till omsättning af lån, är både öfverflödig och obehörig, fordrar sjelfva ordningen en olikhet emellan revers-formulairen för nya och omsatta lån, såsom afsedda för alldeles olika ändamål.
Om det ock verkligen varit StatsUtsk:s fulla allvarliga afsigt, att, genom vägran af nya, äfven till behofvet icke förnekade, anslag, ”göra det närvar. statsskicket omöjligt” och att ”framtvinga ett nytt”; om Utsk. trott sig äga anledn. till missbelåtenhet med den närvar. Styrelsen , det så mycket omordade och klandrade ”sy stern et”; om Utsk. trott sig finna, att misshushållning ägt rum med de anslag, som varit ställda under Styrelsens omedelbara disposition : så frågar jag i allt fall eder, mine herrar! hvad sammanhang äger väl detta Den 5 Maj c. m. 239 flllt med det anslag, sorn nu är i fråga för ett enskildt fall? Skola de lönlöse adjuncterne, — fastän man ä ena sidan icke gittat förneka deras rättmätiga anspråk på ersättning, — likväl å den andra sidan dömmas förlustige denna ersättning, endast derföre att StatsUtsk. förmenar Styrelsen icke hafva väl förvallat Statens medel? Skola desse adjuncter oförskyldt lida för de fel, som Utsk. förmenar Styrelsen hafva begått? Skulle ej StatsUtsk. benäget vilja erinra sig, att om det ringa anslag, jag vördsamt begärt, af R. St. beviljas för en enda gång, och ställes till K. Götha Hofrätts disposition, så kan Styrelsen icke linder något villkor deraf åtkomma eller disponera en enda skilling; och följaktl. hör ali fruktan för Styrelsens misshushållning, åtminstone i den delen, vara nöjaktigt undanröjd. På min heder vill jag ansvara, att detta anslag ingalunda skall ryckas till främmande ändamål, utan lika skyndsamt som samvetsgrann! utdelas till dem, för hvilka det blifvit begärdt, och som så rättvist gjort sig deraf förtjente. Den af Ilr Prosten Astrand emot betänk, gjorda reservation , uti hvilken de fleste öfrige herrar ledamöter af PresteSl. sig förenat, innehåller hufvudsakligen allt hvad jag kunde hafva att anmärka emot de grundsatser och den anda, som StatsUtsk. i motiverna för sitt afslag synes hafva antydt.
Som Ridd.Direct., jemlikt 12 och 16 §§ i den för Direelm af R. o. Ad. utfärdade instruetion, låtit till Ridd.Utsk. öfverlemna ett till IL R. o. Ad. stäldt mern., innefattande förslag, huru tryckningen af R. o. Ad:s prot. vid innevar. riksdag må lämpligen verkställas; så får Utsk., med insändande af Direct:s förrberörde mern. samt meddelande af den särskilda upplysning, alt, enligt det om ifrågavar. prot:s-tryckning med boktryckaren Björklund afslutade contract, ända lill 8 tryckta ark i veckan skola, derest manuscript tillhandahållcs, af boktryckaren afiemnas, hos II. R. o. Ad. vördsamt tillstyrka, att de af Direct. för tryckningen af Ståndets prot. vidtagne åtgärder, såsom i allo ändamålsenliga och ledande till nödig besparing och skynd - fiS Den 3 Augusti. sumhet, må af II. It. o. Ad. varda godkända. Stockholm d. 1 Augusti 1844. På Riddarhus-Utskottets vägnar: S. A. Sa tide Is. IF. F. Dalman. Ilörsamste Memorial. Till följd af 12 § i den för Ridd.Direct. af II. R. o. Ad. nlfärdade instruetion, enligt hvilken Direet. vid början af hvarje riksdag bör, genom Ridd.Utsk., till R. o. Ad. inkomma med förslag huru tryckningen af Ståndets prot. må lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas, får Direct., enär det sätt, hvarpå de 2:ne sista riksdagarnes prot. blifvit tryckte, icke varit föremål för klander och, enligt Direct:s åsigt, ej eller medfört några olägenheter, vördsamt föreslå, att under innevar. riksdag R. o.