Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Monte Pellegrino är det gamla Erkte, der Hannibals far, den tappre Hamilcar Barcas, i sju år höll sig befäst, trotsande romarnes flotta, som låg nedanför, och deras kavalleri, som förgäfves försökte storma det mästerligt försvarade berget. Ännu lefver den tappre afrikanens minne under namnet »Blixten» i folksagan, och ännu visas fragment af vallar och befästningar, som sägas vara från hans tid. Men Monte Pellegrino har äfven minnen af senare dato. I tio år var det uppehållsort för ett beryktadt röfvarband, hvars anförare »gick klädd i silke och guld, som han tog från främling så huld», som det står i röfvarvisan, der bandets alla mandater äro upprepade. Men det var på fredligare väg, som Monte Pellegrino skulle vinna det höga anseende, som det än i dag eger. Det var nämligen här, som den heliga Rosalie framlefde och afslutade sitt åt Gud helgade lif. S:ta Rosalie var en skön, högättad flicka, ja, så högättad till och med, att hon räknade konungar i sin slägt. En dag flydde hon, i full förtviflan öfver den sedeslöshet hon såg råda så väl vid hofvet som i sitt eget hem, upp till Monte Pellegrinos högsta spets, der hon under tårar och böner anropade Gud om tröst och råd. Då fick hon se en snöhvit örn kretsa öfver berget, till dess han slutligen sakta sänkte sig ned och försvann i en fördjupning. Med klappande hjerta följde honom Rosalie och befann sig då i en stor håla, hvars väggar skiftade i de skönaste färger. Då förstod hon, att det var Guds vilja att hon för alltid skulle draga sig tillbaka från verlden och här, i denna håla, bedja för deras själar, som eljest skulle komma att brinna i evig eld. I många år lefde den heliga Rosalie, som hon snart kallades, så som hon föresatt sig, och inga befallningar förmådde att ånyo locka henne med i verldshvimlet.
Den var verkligen ej så särdeles bred, den heller. Under hela tiden stod dalkarlen nere i grafven, just vid Ingrids fötter. Han stod endast ett par alnar från henne, men hon hade ej sett honom. Det kom sig säkerligen ej däraf, att han, så snart den döda i kistan slagit upp ögonen och börjat röra sig, sökte krypa ihop i ett hörn och göra sig osynlig. Hon hade troligtvis kunnat se honom, fastän han höll kistlocket framför sig som en skärm, om det ej ända tills nu hade legat likasom en hvit dimma öfver hennes ögon, så att hon blott sett det allra närmaste fullt tydligt. Ingrid hade ju ej ens kunnat se, att hon hade sandväggar omkring sig. Hon hade tagit solen för en stor ljuskrona och lindlöfshvalfvet för ett tak. Den stackars dalkarlen stod och väntade, att det där, som rörde sig i kistan, skulle hinna att aflägsna sig. Det föll honom ej in annat, än att det skulle gå själfmant. Det hade ju bankat, därför att det ville komma ut. Han stod en lång stund med hufvudet bakom kistlocket i väntan, att det skulle gå. Han tittade fram, då det tycktes honom, att det borde vara borta. Men det hade ej rört sig, det låg kvar på sin hyfvelspånsbädd. Han var ej nöjd med detta, han ville ha ett snart slut på saken. Hans fiol hade ej på länge talat så vackert som i dag, han längtade efter att åter sitta hos honom i ro. Ingrid, som nästan hade slumrat in, hörde sig plötsligen tilltalas på sjungande dalmål. – Det kan vara på tiden, att du stiger upp nu, tycker jag. Så snart han sagt detta, stack han undan hufvudet. Han darrade så öfver sitt tilltag, att han var nära att tappa hela locket. Men den hvita dimman, som legat Ingrid öfver ögonen, vek helt och hållet, då hon hörde en människa tala. Hon såg en karl stå inklämd i ett hörn vid grafändan och hålla ett kistlock framför sig. Ögonblickligen insåg hon, att hon ej kunde få lägga sig ned och tro, att detta var en drömsyn. Här var visserligen en verklighet, som hon måste reda upp för sig. Det tycktes ovillkorligen vara så, att kistan var en kista, och grafven en graf och att själfva
Den har sedermera visat sin ändamålsenlighet och ganska kraftigt bidragit alt hjelpa upp bankens ställning. Vi hafva nu tvifvelsutan ali förvänta, om icke nära, åtminstone icke så långt borta, en repetition af de bekymmer som vid förra riksdagens början existerade; och jag hemställer om, under sådana förhållanden, och då R. St. en gång gjort en reglering för bankens förvaltning som bevisat sig vara nyttig och god, del nu kan vara skäl att ändra denna reglering? En värd talare, sora mycket motsatt sig de åsigler, som jag yttrat, har talat om den stora viglen för samhället att söka hålla näringarna uppe. Jag instämmer fullkomligt med honom i denna 184 Den 19 April f. m. åsigt, men om det är gifvet att en kris skall inträffa, som kommer att inverka på banken, och som icke i min tanka kan undvikas; så måste jag fråga, om det då är skäl alt, för alt lindra denna kris, som väl i allt fall skall bafva en öfvergång, äfventyra den inrättning, utan hvars bestånd någon säkerhet och varaktighet i näringsföretag aldrig kan äga rum? Det blefve en hjelp för ögonblicket, men ett förderf för framtiden. På dessa grunder måste jag fortfarande anhålla att R.o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänk, i denna punkt. Frih. Raab: Den siste värde talaren har uppställt en ganska riktig grundsats, den nemi. att den del af rörelsekapitalet, som öfverstiger valutan i silfver, mäste naturligtvis grunda sig på den förmodade summa, som behöfves för rörelsen i landet, och som ej kan inbjudas till invexling i banken. Dertill har talaren gjort några uppgifter, som dock tåla något beriktigande, emedan de leda till i min tanka oriktiga konklusioner. Sålunda har Hr Akerman sagt, att rörelsekapitalet har genom privatbankerna fått en tillökning af 10 millioner. Då förra qvartalsuppgifterna på privatbankernas utelöpande sedelstock kungjordes i tidningarna, uppgick den till 10,271,790 r:dr; men jag ber att dervid få fästa uppmärksamheten derpå, att i privatbankernas förvar ligga 4,009,400 r:dr b:co af R.
T y den natten skulle Herren slå allt förstfödt i Egyptens land, både människor och boskap. Blodet på dörrarne skulle vara israeliterna ett tecken på, att ingen hemsökelse skulle drabba dem, mordängeln skulle gå deras hus förbi och skona dem. Påsk heter på hebreiska Pesach, hvilket betyder försköning. Sedermera förändrades naturligtvis bestämmelserna för påskfestens firande. Man skulle icke slakta ett lam för hvarje hus, utan för hvarje 10-tal personer, och blodet skulle icke strykas på dörrarna, utan stänkas på altaret i helgedomen. Under tidernas lopp bortföll en del af de gamla ceremonierna och andra tillkommo, och en särskild ritus för påskfesten blef efter hand gällande. Ä n n u i våra dagar bibehållas af de ortodoxa judarne det vackra bruket att hålla » Seder », d. v. s. att på aftonen före påskfestens första dag äta påskalammet och det osyrade På grund af råvarans högst betydliga prisstegring är minutpriset å vår Cacao i IÖS Vikt nu höjdt till fyra (4) kronor pr kilo. — 4 — består i uppläsandet af den del af Mose böcker, som handlar om den första på- sken samt utvandringen ur Egypten. Det läses ur en bok, som kallas Haggadah. Davids psalmer 113 — 118, de s. k. Stora Halleluja-psalmerna, läsas eller sjungas, välsignelsen uttalas öfver det osyrade brödet och det stekta lammet, hvilket fortares jämte vin och bittra örter. A. Blomberg foto. DET INRE AF SYNAGOGAN. brödet under läsning af berättelsen om Israels befrielse ur Egypten. I hvarje judiskt hem, där påskfesten så- lunda firas, ocb där under påskens sju dagar endast osyradt bröd och osyrad föda förtäras, undergår allt i huset dagarna före påsk en den allra grundligaste rengöring. Inga under påskveckan förbjudna matvaror få då finnas i huset, ej heller den minsta lilla smula syradt bröd. Den servis och de kokkärl, som dagligen begagnas, undanställas och påskservisen, på hvilken man äter endast under påsken, framtages.
Där slogo sig två svängande vattengrytor tillsammans och gjorde hvarandra om intet. Tusende sömmar och fållar fårade vattnets yta, men ingen dess teckning bibehöll sig. Hvarje ögonblick förändrades strömmens riktning. Det var som en berättelse, huru onda andar i Saltströmmens djup jagade hvarandra i planlös ilska. Ejdern låg och vaggade på de vanskligaste ställen, svängde med i hvirflarne, gungade på vågkammarne och snurrade mellan stenarne, men klarade sig och led ingen manspillan. Midt i allt detta kom en listerbåt. Då fingo vi se att en färd genom detta fruktade sund kunde vara vansklig nog — om också icke så farlig en Oktoberdag. Listerbåten sköt god fart för vind och ström, men gick icke långt, förr än han, trots att han hade väl skotadt, föll af betydligt, gick rundt och kovände till hälften. Med aktern före började han så en annan afdelning i sin seglats och gjorde lika god fart som kräftgångare. Han såg hjälplös och komisk ut. Efter förtviflade ansträngningar lyckades männen få sin farkost upp i ett bakvatten under land. Där åstadkommo de något som skulle föreställa stagvändning; båten låg på andra bogen ut i strömmen med samma resultat som förut, med den skilnad att han hamnade vid andra stranden. Under nytt försök att stagvända rände han sig upp på ett skär och skrämde upp en väldig mängd ejder. Nu lät han gå pikoch försegelsfallen och inväntade bättre tider. »Det där borde de ha tänkt sig», sade folk. Lofotens målare. SVOLVÆR i Lofoten i Norge var Gunnar Bergs hemort, och Gunnar Berg2 var Lofotens målare och dess högt älskade son. Lofoten! Ja, det är ett herrens under, antingen det står med tindrande fjällspetsar och midnattssol eller dess taggade fjällsamling står upp ur hafvet en solskensdag om vintern, hvit som den hvita, hvassa tandraden på ett sällsamt, sagostort vidunder till rofdjur.
För öfrigt innehåller 12 § af Riksdags*» Otdningen den föreskrift, att Riddarhusordning gen, likasom öfrige Stånds Ordningar, bör vara i öfverensstämmelse med Grund agame iör fattad. Den nu gällande måste anses vara af denna beskaffenhet, då den blifvit af Ridderskapet och Adeln beslutad och af Kongl. Maj t gillad och stadfästad, samt till obrottslig efterlefnad antagen och kungjord. Denna Riddarhusordning stadgar i 21 att ”Ridderskapets och Adelns närvarande hela antal delas uti 50 serskilda , men till b loppet lika delar,” samt att , sedan detta blifvit verkälidt, uppropas hvarje afdelning för sig, som begitver sig inom skranket, att fö rätta Bankjnansval, hvarvid hvar och en inlsmnar en Ben 24 Januarii, sliiten sedel, teknad med en af de personers! namn, sorn i afdelningen finna*, då den, sorn de fleste rösterne erhållit, är behörigen vald Bänkman.” Dessa stadgande», som icke in nefatta minsta undantag, äro till ordalydelsen alldeles lika tr.ed dem, som innehållas i 23 §. af RiddarhusOreningen den 31 Mars lgiooch pfverenstämma med RiksdagsOs dningens 41 §, efter dess bokstaf och i den mening, den vid flera föregående Riksdagar blifvit tillämpad, men vore rakt stridande emot nämnde Grundlag, i den mening, sorn deråt af Herr Grefve von Schwerin viii gifvas.
Man liar påstått att skarpskytteväsendet skulle lida härpå, men denna farhåga kan jag icke dela, ty jag är öfvertygad om att denna idé icke hvilar på så lös grund; den har framkallats af varm fosterlandskärlek, och skarpskyttarne skola säkerligen fortfarande med lika ifver söka utbilda sig för fäderneslandets försvar. Frih. Raab har ansett att tidpunkten ännu icke är inne att vidtaga den föreslagna organisationen. Men jag frågar då hvilken tid kan vara lämpligare härtill än fredstid, eller om det icke är bättre att göra det nu, än sedan krig utbrutit; svaret härpå kan val icke blifva tveksamt att afgifva. Om vårt gamla system är bättre än det nu föreslagna, vill jag öfverlemna åt hvar och en att bedöma, men säkert är att vår nuv:de stam är för fåtalig för att i sina led upptaga beväringen, hvilken är allt för litet öfvad alt med någon tillförsigt genast kunna möta en fiende; hvaraf följer att vi med nuv:de organisation ej genast kunna kasta fram våra trupper i elden, utan nödgas ställa oss på defensiven, och kunna icke hindra en fiendes landstigning. Det nya förslaget afser deremot att alltid hafva en del af beväringen så öfvad, alt den, tillsammans med stammen, genast kan möta fienden och kasta honom tillbaka. Vi måste nemi. noga komma ihåg att för krigsförberedelser icke numera så lång tid som förr kan beräknas, utan att man, snart sagdt, kan genast blifva anfallen; men blir arméen så organiserad, som här är föreslaget, skola vi också i första ögonblicket kunna kasta fienden tillbaka, och detta är af högsta vigt, så mycket mer som nationen derigenom får det intrycket att den kan stå emot fienden och derefter också gör det. Vidare har den föreguie värde talaren klandrat det föreslagna reservbefälet; men lian tyckes förbise att dessa beväringsynglingar endast afses att till en början blifva underofficerare, och härför få de tillräcklig bildning, hvarefter de sedan för befordran till officerare få vidare öfning i den bästa af alla skolor — krigets. Slutligen har han sagt att det är massorna, som afgöra stridens utgång.
Pu grund häraf och då, hvad beträffar Herr v. Harlmansdorlfs förslag om upplåtelse af förevarande tomt till byggnad af hus för Nya Elementar-skolan, uppförande af en skolhus-byggnad invid hufvudstadens förnämsta promenad-plats vore, enligt Utskottets tanke, mindre lämpligt, särdeles som utrymmet troligen icke medgåfve annan lekplats för skol-ungdomen än sjelfva torget, finner Utskottet sig kunna hvarken lill Kongl. Majlis ifrågavarande Nådiga Proposition eller ofvan omförmälda af Herr v. Hartmansdorff framställda förslag tillstyrka Ri kets Ständers bifall. Sthockholm den 20 Juli 1854. Reservationer: af Herr Friherre Cederström, Rudolf. “Norra delen af Carl XIIIis torg erbjuder för närvarande en sorglig anblick, ödslig, tom, kal och oregelbunden, begränsas den i norr af en låg mur, öfver hvilken reser sig en rad af hus, sinsemellan olika till byggnadsstil, höjd och storlek. Alléerna sträcka sig ej till torgels nordligaste del. På den fordna Arsenalens plats finnes ingenting satt i stället. Ögat saknar helt och hållet en nödig hvilopunkt i fonden af det breda mellanrummet mellan de å torgets östra och vestra sidor fortlöpande alléerna. Denna fond, synlig från strömmen, slottet och den vidsträckta plats, som fordom utgjorde dels kungsträdgården, dels det De la Gardiska palatsets tomt, klöfver en fafad, värdig platsens och omgifningarnes vackra läge. 12 Stats-Utskotlets UllålandeN:o 194. Man måste vara af en mycket anspråkslös smak för atl med Slats-Utskoflet finna det Carl XIllis torg “i sitt nuvarande skick foreter stor •prydlighet och skönhets Man måste likaledes vara mycket lätt tillfredsställd i sina fordringar på förskönandet af en bland hufvudstadens förnämsta och mest besökta platser, då man med Utskottet, anser att torgets nuvarande prydlighet kunde “lätteligen förhöjas, om, i stället för bebyggande af den nordligaste delen, densamma förserides med någon passande plantering.
Att statens tjenstemän icke böra tilldelas pension till högre belopp, än hvad de såsom lön under tjenstetiden åtnjutit, är en grundsats, som redan vid en föreg:de punkt blifvit af R. o. Ad. godkänd. Denna grundsats har vid beslutet i denna fråga blifvit af Utsk:t iakttagen, och då skilnaden mellan det pensionsbelopp, Hr Borgh nu eger uppbära, och det. som för honom blifvit äskadt, utgör endast 375 rdr, samt Utsk:t dessutom icke fått några särskilda handlingar sig förelagda, anser jag Utsk:t icke hafva egt skäl tillstyrka den begärda förhöjningen; och anhåller jag derföre att Utsk:ts hemställan måtte bifallas. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Visserligen har Utsk:t icke fått några handlingar sig meddelade, men af K. M:s Propos. inhemtas, att Kapten Borgh är 72 år gammal samt alt han i 54 år oafbrutet varit i statens tjenst. Under sådana förhållanden hemställer jag, om icke R. St:r på K. M:s framställning böra bevilja den ifrågaställa pensions-förhöjningen. Hr Törnebladh, Carl Gustaf: Inom Utsk:t föll denna fråga på en enda röst. Jag skulle den dagen icke tjenstgöra såsom suppleant förr än kl. J 12, och när jag uppkom, var frågan redan afgjord. Att K. M:s framställning hos Stats-Utsk:t Den 28 September f. m. 413 fick en sädan utgång, smärtade mig så mycket mer, som jag vet att Kapten Borgh, en af de få ännu lefvande, som deltagit i bataljen vid Orowais, icke kan subsistera med mindre han vid afskedstagande får 15<>0 rdr i pension. Jag skulle mycket misstaga mig, om icke K. o. Ad. ömmade för den gamle förtjente veteranen, och anhåller derföre att K. M:s Propos. måtte antagas. Hr Montgomery, Robert: Icke heller jag var närv:de inom Utskit, då denna fråga förevar, men kan dock icke tilltro mig alt säga, att frågan loll derföre, att en af R. o.
Den lilla skälmungen uppträdde Hvarje kurs omfattar en lid af I \ må- i måndags under hvad man kallar » skyddande förnad, räknadt från den l augusti till den 15 klädnad » och bar namnet » LYCKOFLICKAN)), december eller från den 8 januari till den 20 maj. mycket snart afslöjad. Bekantskapen återknöts med Ett begränsadt antal elever emottages i hvarje nöje, och den täcka Audranska musiken hade ej lekurs. Ät den, som begagnat undervisningen minst 3 månader, gifves - betyg. Eleverna samlas hvarje gat af sig. » Jämförelser äro förhatliga », heter det, och att den nyssnämnda scenen vid tiden för » Rohelgfri dag kl. I 9 på morgonen, och arbetet fortsenkinds » första uppförande hade att erbjuda en går till kl. 4 — 5 e. m. Middag ätes gemensamt ovanligt lysande besättning för hufvudrollerna bepå skolan, då eleverna hafva tillfälle att turvis höfver ej förtaga » .Lyckoflickan » hennes rättmätiga duka bordet och passa upp eller sköta värdinnehyllning, där hon föres fram i så gladt och underskapel. håilande sällskap som nu å Vasateatern. Om ock Afgiften för hel kurs är 225 kr., hvilken bepremierens oundgängliga nervosité och en lättförtalas i förskott hvarje månad. För kortare tid klarlig trötthet efter ansträngande tjänstgöring hos betalas 60 kr. i månaden. Närmare upplysningar » Stackars Jonathan » lade en viss sordin öfver frö- meddelas och anmälningar emottagas af fröken ken EKSTRÖMS och herr KLINGERS röster, Karolina Hesselman i skolans lokal Vestra Trädvisst, att kommande representationer skola framlägga gårdsgatan 19, eller fröken Hedda Gronius, Jabättre resultat, särskildt som spelet syntes oss hurkobsbergsgatan 11, helgfria dagar kl. 12 — 1. Vid tigt och samtliga större eller mindre biroller komanmälningen erläggas 10 kr., hvilka afdragas vid mit i goda händer. Måndagspubliken sparade ej första månadsbetalningen, heller på bifall, och stämningen i salongen gaf allt godt vid handen. Konst.
Hennes hälsa led af det tvång hon kände, och kanske var det hennes nervositet, som framkallade Haralds sjukdom. Så hade hennes barn fått böta för den otrohet, hon visat mot sig själf, och nu skulle den säkert ock bädda en förtidig graf åt henne, ty äktenskap, grundade på nå- got annat än denna hängifna kärlek, som kan offra allt för den älskade, voro fruktansvärda tvångsanstalter. » Ja, fruktansvärda, » upprepade hon för sig själf, då hon steg upp från bänken för att gå till hvila. Någon sömn blef det dock ej af hvarken denna eller följande natt, ty så fort hon blef ensam, började de dystra funderingarna, och alltjämt grubblade hon på, i hvad förhållande henegen sjuklighet stått till Haralds död. Skolans sista arbetsdag för läsåret var inne. Den följande skulle Märta möta Erik, hålla sitt föredrag, vara med om festen och sedan — Hvad skulle följa? Hade hon mod att gå en mörk och höstlik framtid till mötes, hade hon rättighet att göra sig fri, och älskade hon så mycket detta arbete, som nu syntes henne så härligt, att hon för det kunde lösgöra sig från det barndomshem, i hvars jord hon slagit så djupa rötter? Skolsalen var festligt ordnad, när elever och lärare där möttes för att utan vittnen bjuda hvarandra farväl. Kvällsolen kastade sitt skimmer öfver de vackra väfnader, som på ett färgrikt och smakfullt sätt voro ordnade längs salens väggar; den lyste på flickornas hår och föll i en ljus strimma öfver orgeln, från hvilken doktor Vide ledt sången, och där han ännu stod kvar, när han talade. » Skolans arbete är slut, » så föllo hans ord, » men ute i lifvet väntar er ett annat. Kvinnan så väl som mannen har plikter att fylla, ej blott mot mot hem, utan äfven mot samhälle och fädernesland, och hon kan fylla dem på hvilken plats hon står, vore denna än så ringa som torparhustruns eller tjänarinnans; ty det är folket, som skrifver landets historia. Individerna skapa hemmen, och af de tusen små hemmen bildas fosterlandet såsom floden af rännilarne och dessa bildas af vattendropparne. P å kvinnan beror hemmet, j u ädlare och mera renhjärtade kvinnor desto bättre hem. En af kvinnans högsta dygder är troheten.
Då emellertid något förslag till ordnande af lärares och lärarinnors aflöning samt andra med skolans eko - 56 Stals-Utskotlets Ullätancle N:o 148. nomiska bestånd gemenskap egande förhållanden icke blifvit meddeladt, och Utskottet, i saknad deraf, ser sig urståndsalt att bedöma, i hvilken mån, genom ifrågaställa anslag af 6,000 R:dr ärligen, det åsyftade ändamålet må kunna ernås, har Utskottet, med afseende å frågans outredda skick, trott sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall å motionen. Sedan hos Rikets sednast församlade Ständer framställning blifvit gjord om ersättning till Rektor i Lindes stads skola för, till följd af Nådiga Kungörelsen den 24 Januari 1835, Rektors-beställningen frångängne s. k. djekneeller sockne-gångspenningar, men Rikets Ständer i frågans dåvarande outredda skick icke funnit skäl att till samma framställning lemna bifall, hade, såsom af Kongl. Maj: Is till Siats-Utskottet den 10 Januari innevarande år addina Nådiga Skrifvelse (N:o 48) inhemtas, Konsistorium i Westerås stift den 11 Juli 1855 hos Kongl.
För det andra länet af Etthundrade tjugutusende R:dr Råneo, som utgått af Wismar* 'Ska Pantskillingen:;octa vid 1809 octa 181® årens Riksdag tf lif vi t' öfvérflyttädt på RiksgäldsCdritoiréf, är Hans Excellences( och dess Fru Gtéfvirinas Förskrifning under deta 28 Januari 1808 utfärdad med löpande feni procetats renta, och förbindelse', ätt, efter de första tio arens förlopp , afbetala årligen på capitalet tio procent thed 12,000 R:dr årligen, intilldess hela capitälet ar guldet; äfvensom till säkerhet för detta lån äro pantförskrifne de här ofvan omförmälte *78 Äctier uti SténKöls-verket i Skåne, och dessutom 'inteckning meddeld , 1:0 uti Frälse-Säterierna Marsvinsholm , 'Charlottenlund och Hunnesta jemte underliggande gods , med alla thy tillhöriga Hemman och lägenheter; 2:0 åtskilliga under Helsingborgs Stads jurisdiction belägna tomter,’ Byggnader, Glaserings och Gjuteriinrättningar. Nu mera taar till Stats-Utskottet äfven blifvit aflemnad eri den 17 sistlidne Juni, efter Banco-method, förrättad värdering uppå ErälseSäterierna Marsvinsholm, Hunnesta och Charlottenlund med derunder lydande inoch ut-' sockne-hemman, gatuhus, torp, qvarnar och öfriga lägenheter, enligt hvilken värdet af dessa Egendomar, enär utgifterna, 9,132 R:dr 21 sk. 1 r:stt afdragas från inkomsterna 36,128 R:dr 27 sk. 8 r:st., skulle blifva femhundrade trettioniotusende niohuridrädetjugu (539,920) Rtdr 35 sk. 8 r. Banco. Stats - Ii 8 Dm 7 Juli. State» Utskottet har härvid anmärkt, att