Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härefter förmälte Hr Gro. Landtm., att R. o. Ad. hade i sist hållna plenum beslutat, dels att Borgare-St:s oftaberörda inbjudning skulle uppföras främst å föredragningslistan till det plenum, som näst derefter komme att ega rum, dels ock att Bonde-St:s inbjudning i ämnet skulle företagas till behandling och afgörande i sammanhang med inbjudningen från Borgare-St. Denna sednare inbjudning, som i förra plenum för första gången bordlädes, hade nu blifvit begärd för andra gången på bordet af Gr. Hamilton jemte en annan ledamot. Vid sådant förhållande kunde ej, i strid med R. o. Ad:s sistberörda uttryckliga beslut, Bonde-St:s inbjudning nu förekomma till afgörande oberoende af inbjudningen från Borgare-St., utan måste den förra hvila på bordet, till dess den sednare komme att för tredje gången föredragas. Till stöd för ett motsatt förfarande kunde 49:de §:n 2:dra mom. R. O. destomindre åberopas, som detta mom. endast rörde Utsk:s-Betänk:n, och ej mål af sådan beskaffenhet som de nu förev:de. Då, på sätt nyss omnämnts, Borgare-St:s inbjudning, i sammanhang hvarmed inbjudningen från Bonde-St. blifvit föredragen, af två ledamöter lör andra gången begärts på bordet, komme den förra inbjudningen till följd af denna begäran, och den sednare på grund af R. o Ad:s om sättet för dess afgörande redan fattade beslut, att hvila på bordet till nästa plenum, för att då i ett sammanhang förekomma till pröfning och beslut. Frih. von Schulzenheim: Riddarhusets redan så tydligt uttryckta opinion föranlåter mig alt ännu en gång vända mig till Gr. Hamilton och föreslå honom att, om han ej alltför ifrigt fäster sig vid den honom af Hr Gr. o. Landtm, tillerkända rätt, afstå från sin begäran om bordläggning och icke vidare uppehålla denna fråga. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: För min del kan jag icke finna hvarföre man skall bestrida en ledamot utöfvan det af en så enkel rättighet som den att bordlägga ett ärende; och icke lärer väl Gr.
Lag-Utskottet lärer icke underlåta att öfverlemna motionen till det sammansatta Utskottet, hvartill en del af densamma kan höra. Stockholm den 30 November 1862. L V Henschen. Af Herr Ridderstad: Om vexelundervisnmgs-inetodens införande i rikets elemenlar-läroverk och allmänna skolor samt upphörande af s. k. hemlexor. Rörande vårf nuvarande undervisningsväsende hafva flera motioner blifvit väckta, alla uttalande ett stort bekymmer öfver det undervisningssystem, sorn nu följes och sättet hvarpå det utföres. under framställandet på samma gäng af förslager. förmedelst hvilka man hoppas komma till ett bättre. Den värma, hvarmed Borgare-Ståndet enhälligt omfattat ämnet, vittnar om. alt det eger inom detta Stånd Motioner i Borgare-Ståndet 1862. , 'JW 242. 469 sanna vänner. Fullkomligt öfvertyga»] liäroin, vägar jag, såsom ett tillägg till de gjorda anmärkningarne äfven framställa några, som, om de ock af föregående motionärer blifvit antydda, likväl icke blifvit sä tillräckligt framhållne/som de synas mig förtjena. Enligt den nuvarande undervisningsmethoden, äro elementar-läroverken — eller, med ord. vär Svenska skola i allmänhet — indelade eller indelad i årsklasser, med thy åtföljande ärs-examina och ärsflyttning. Under hvarje klassärhar ungdomen samma kurser och. öfverhufvud taget, samma lexer. Ynglingarne eller gossarne äro derigenom liksom sammanbundne vid hvarandra i undervisningen. Något större eller mindre afseende göres knappast pä deras mer eller mindre goda hulvuden. större eller mindre kunskapliga mottaglighet. Dag ut och dag in befinna de sig i samma leXlag elier nära nog detsamma. Följden häraf kan icke blifva annan än den, att de större förmågorna känna sig tillbakaliällne eller hejdade af de svagare, och de svagare förmågorna, pä ett för dem öfverdrifvet sätt jägtade af bättre, begge delarne onaturligt och beklagligt.
Domstolen redan afgifven tanke i ett juridiskt ärende, gör jag den anmärkning emot Utsk:s förslag, att Just.Statsministern ej bör hafva en plats i Högsta Domstolen, utan vara oberoende af densamma; och instämmer jag med Hr Lefren i den önskan, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, och dervid förklara denna anmärkning såsom sin gemensamma tanke. Man har här framställt oskadligheten af att borttaga 'Rikets allm. ärenders Beredning, och Frih. Ehrenborgh har, oberäknadt den sakkännedom, som i allmänhet utmärker Rans utlåttn, i detta ämne kunnat med så mycket större ■sakkännedom yttra sig, som han i egenskap af Statssecreterare haft tillfälle att bedomina Allm. Berednts inflytande på ärendernas gång. Utan att jag i något hänseende klandrar detta inflytande (tvärtom anser jag ganska nyttiga framställningar derifrån kunna härleda sig), förefaller det mig dock såsom mindre nyttigt att i administrativ väg öka instansernes antal. Allm. Beredn. utgör verkligen en sådan ytterligare instans, och deraf härflyter en större långsamhet i ärendernas jgång? hvilket jag tror vara hvarken behöfligt el - 7° Den 6 Octobcr f. m. ler nyttigt. Allm. Bereda, grundar sina omdömen endast på handlingarnas innehåll, och de upplysningar, Allm. Beredn. anser nödiga, hör den föredragande genom vederbörande embetsverk införskaffa. Statsrådet har enahanda rättighet och skyldighet, och då här föreslås 4 Statsråd, hvilka egentligen blott blefve consultativa, samt således ej genom dem åliggande föredragning skulle få sin uppmärksamhet afledd från iakttagandet deraf, att målen blifva tillräckligen utredda, anser jag anmärkningen emot förslaget om Allin. Berednts upphörande kunna fullkomligen förfalla. Här har blifvit omnämndt, att i Statsrådet numera icke, såsom förr, insättas personer endast från embetsmannaclasserna, utan man ser K. M. från åtskilliga andra håll tillkalla sina rådgifvare; man har dervid nämnt Representationen, Hofvet samt t. o. m. Skeppsbron.
Jag befinner mig vid detta tillfälle i den nog besynnerliga belägenhet, att godkänna en stor del af hvad Hr von Rosen anfört, utan alt likväl med honom kunna instämma i den slutsats hvartill han kommit, och att på samma gång med Hr von Hartmansdorff öfverensstämma hvad angår det resultat lian först yrkade, utan att likväl kunna med honom dela öfvertygelse i afseende på det resonnement, som hos honom föranledt berörde tanka. Hr von Rosen synes mig nemi. hafva alldeles rätt i del förklarande, att afskrifningen mycket lämpligare och troligen med mera rättvisa göres, af K. M. än af R. St. Den vidlyftighet, hvartill det, midt under riksdagsgöromålen, pröfningen och besluten rörande alla ifrågakommande afskrifningar, ofelbart skulle leda, kan jag ej på något sätt anse uppvägd af behaget för R. St. att sjelfve taga om händer dessa bestyr; hvilket alltså förefaller mig hvarken gagneligt eller önskvärdt. Att emedlertid R. St. skulle begära hos K. M. utfärdandet af bestämda reglementariska föreskrifter, innefattande de grunder, som vid afskrifning» beviljande borde tillämpas, det anser jag likaledes ganska otjenligt; helst Utsk., vid afgifvandet af sin hemställan, vitsordat att ”den grund, som vid afskrifvandet af nämnde diskonts fordringar bör iakttagas, visserligen blifvit uppgifven uti anfördt K. bref”, ehuru Utsk. tillägger, alt ”den sålunda stadgade grund likväl ej synes äga tillfyllestgörande bestämdhet och tillämplighet, särdeles vid förekommande frågor om afskrifning för ännu lefvande gäldenärer”. Jag måste då gå tillbaka till det nyss åberopade K. brefvet af d. 1 Okt. 1817, hvaruti det befinnes, alt K. M. ansett såsom anledn. till bifall för afskrifning böra antagas det fordringarne ägdes, dels uti aflidne personers sterbhus, dels hos personer som ”lefde vid hög ålder och i torftiga omständigheter utan sannolik utsigt alt något ärfva eller förvärfva”. Månne icke just dessa af K.
Banko R:dr 10,06 2,000. så visade sig häraf, att vid omförmälde tidpunkt, eller nästkommande års slut, Riksgälds-konforet icke komme att ega något samladt disponibelt öfverskott, utan fastheldre en brist af omkring 850,000 R-’dr Banko, hvilken ytterligare skulle komma att ökas, derest anvisning skedde på de låneoch anslagssummor, (uppgående sammanlagdt till något mera än 888,000 R:dr), hvilka blifvit ställda (ill Kongl. Maj:ts nådiga disposition, men hvaraf någon utbetalning hittills icke ifrågakommit. Härvid borde likväl anmärkas, att bland skulderne blifvit upptagne dels åtskilliga betydliga belopp, hvilka ej kunde komma i fråga att på en gång eller i den närmaste framliden utbetalas, såsom t. ex återstoden af Riksgälds-konlorets gamla skuld till Rikets Ständers Bank, uppgående vid 1857 års slut till 2,376,000 R:dr Banko, hvarå, förutan ränta, endast skulle årligen afbelalas 88,000 R:dr nämnde mynt, dels ock ännu inneslående 450,000 R:dr af det å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv för utomordentliga försvarsanstalter, och hvilka medel numera sannolikt ej behöfde anlitas; hvarförutan borde (agas i betraktande, att hela den utbetalning, som tillhörde Riksgälds-kontoret för jernvägsanläggningarne, och som vore beräknad att vid 1857 års slut uppgå till en summa af 5,9 10,000 R:dr Banko, skulle komma att besörjas, utan att
Skrifvelse, N:o 24. 7 Mso S I. Uppläst och godkäridt hos Ridd. och Adeln den 31 Jan. 1863. Presle-Slåndel den 31 Borgare-Slåndet den 31 Bonde-Ståndet den 4 Febr. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utarbetande aj förslag till förändrade instruktioner för direktioner och tjenstemän vid länslasaretter och kurhus. (Allm. Besv.- och Ekon.-disk. Betänkande N:o 11.) S. A. K. 1 anledning af hos Rikets Ständer väckt fråga om revision af nu gällande reglementen och instruktioner för lasaretterna och kurhusen i riket samt de vid dessa inrättningar anställda tjenstemän, hafva Rikets Ständer tagit delta ämne i öfvervägande och dervid inhemta!, att sedan, efter Serafimerordensgillels inrättande, genom Kongl. Maj:ts för detsamma den 28 April 1791 utfärdade instruktion öfverinseende! öfver '"hospitalen, barnhusen och lasaretterna” blifvit åt Gillet öfverlemnadt med stadgad skyldighet för dem, som vid dessa inrättningar ega några befattningar, alt ställa sig lill efterrättelse de föreskrifter, Gillet kunde dem meddela, så hafva i sådant hänseende, tid efter annan, dels af Serafimerordensgillet blifvit utfärdade instruktioner, såsom af den 23 Mars 1798 för läkarne och af den 3 Juni 1801 för sysslomännen vid nämnda inrättningar, och dels för direktionerna öfver länslasaretlerna och kurhusanstalterna af Kongl. Majit meddelats en instruktion af den 17 December 1817. Men sedan, till följd af Kongl. Majlis bref den 9 September 1859, Serafimerordensgillet upphört alt för lasaretterna och kurhusen hafva öfverst)reisen och denna i stället blifvit öfverflyttad pä Sundhetskollegium, som fått sig uppdraget att utnämna läkare vid länslasaretter och kurhus, har, i underdånig skrifvelse till E. K.
Personer från så aflägsna trakter sammanträffa här *), så olika till ålder och kunskaper, af hvilka hvar och en medbringar sin orts fördomar och ett särdeles förtroende för dess egenheters uteslutande förträfflighet. Derföre måste läraren vara fullkomligen grundlig i sina kunskaper och derjemte alltid på sin vakt, för att icke eompromettera sig, då han möter deras inkast och fattade meningar, samt äga kännedom såväl om de olika förhållandena inom Sveriges provinser som uti andra länder, för att likasom göra sig hemmastadd i deras olika .åsigter. De praktiska lärarne måste äfven hafva nått verklig fullkomlighet i deras yrke och betrakta det från en fördomsfri ®) Bland andra hafva redan en Dansk oell en född Lifliindare anmält sig tilLemottagande vid Degeberg. Den 27 Februarii. sida, om de här skola vara på sin plats; de måste liksom lefva blott för detta yrke, hafva vant sig vid en orubbad ordning i de dagliga göromålen, och äga en stadga, som är mer än vanlig bland menniskor af den classen, för att umgås med och undervisa unga personer af olika stånd, JiviIkas fordringar kanhända äro understundom svåra, om icke omöjliga att uppfylla. Hvad kostnaden för ett sådant institut, berak nåd t på grundlig undervisning, beträffar, är det gifvet, att den icke kan blifva obetydande. Thaer, som haft den största framgång, den längsta erfarenhet, och hvars berömda namn tillät honom taga en ganska hög betalning af sina elever *), yttrar sig derom i följande ord: ”Sådana anstalter kunna för ”det första icke inrättas på ändamålsenligt sätt, utan ett ”stort förlagscapitals användande, och lika så litet utan ett ”ärligt betydande tillskott fortsättas. Bensöm i lucratift hänsende försöker ett sådant företag, skall snart finna sig på ett ”smärtsamt sätt bedragen i sina förhoppningar.” I anseende till det förra eller förlagscapitalet till inrättningens grundläggning, är redan en väsendtlig del på Degeberg undangjord genom anskaffande af de förbättrade redskap, hvilka till gårdsbruket begagnas, och äfven medelst ett mindre bibliothek af de bästa landtbruksskrifter, samt apparat och samlingar.
Cm tillägg i 41 § 9tif8bag34Drbntngen, angåcnbc rätt för @tat3 Cm änbrtng i 76 § 9tif3bag3 Sn;difritjct8sg-örorbmngcn, angåcnbc ffytbigfjet för utgifvare af CagBtab elter spcriobiffa ffrtftcr att fläda Borgen för Böter, foftnab od) ffaba; enligt Äonftitution34ttffottct3 Sttcmortal 9?:t'S 57, 50, 56 Ddf 64. 18:o Cm tillägg tmb 1 § 9 mom. £rt;cffrif)et3 Om embring af bc t 3Tn;cf f r t f>ctS Sill yttermera mtfjo, att 2Bi allt betta, font l)är förut ffrtfmet ftår, Beflutat, förafffebat od) Bcmiljat, l)afmc SÖi, ©mcrigcS 9itfc3 famtlige ©tanber, melat nteb SBåra uamuä od) tu fegelä unbcrfättanbe fåbant ftt;rfa od) Befräfta; fimitfet ffebbe t ©tocf()olm ben Stoubc bågen i Qtfarä månab, året efter 6X)riftt Börb, bet Grtt fettbe 5ltta fputtbrabe od) på bet g-emtionbe Slttonbe. StiÖ&erfTrtpct od) 2lbclnö magnor: H F. IN IV I N G II A M I F T O IV. it. ib. Sanbtmarffatf. L. S. iN:o 8. Grefve Oxenstierna. Oscar Frölich. Horn af Rantzien. Fullm. Garl Åkerhielm.
Att pannan får vara af hvad form sorn helst, men alt hela dess cubik-innehåll mätes till öfversta kant eller lekande brädd; att hatten, hvartill äfven räknas dess faslsiltande ångrör af minst 6 tums längd, ej får innehålla öfver två tredjedelar af pannans rymd; att om hatten är försedd med lucka elier öppning, skall hatten vid uppmätningen påsättas och redskapen mätas till öfversta luckans eller öppningens nedre kant, eller lill så stor del, som mäsk derintill kan fyllas; och alt mäsk värmare må användas endast för tillmäskningens uppvärmande, och icke öfverstiga pannans rymd med mera, än en femtedel, samt icke vara inmurad, ej heller af eld eller ånga vidröras. 4:o Att en panna om nittio kannor må utgöra det högsta, som af jordegare på en bolstad, hvarmed förstås egendom, som nyttjas under eget biuk, må till bränvinsbränning begagnas; men om någon vill uti flera smärre pannor inom samma verk, ehvad de brukas till drankning eller klarning, fördela den på det hela belöpande pannerymden, sådant icke må vara förvägradt; dock utan förändring i den efter pannornas sammanräknade rymd utgående skatten; samt att egare eller brukare af t vänne eller flere egendomar, eller bebyggda och lill bränvinsbränning berättigade hemmansdelar med ladugårdar, der utfodring sker, må vara öppet lemnadt, att på hvardera af dessa idka bränvinsbränning, eller sammanräkna taxeringsvärdet å egendomar inom en mils afstånd till brävinsnbrännings utöfvamle i ett bränneri. 5:o Att af de fleste röstägande invånare i hvarje stad, der jorden tillhör studen, må bero, alt i den ordning, som uti hvaije stad för beslut Fxpcdit iöns-tit slottets Förslag till und.
Maj:t blifvit äskadt, torde böra komma i fråga att anvisas, eller lämpligt är, att Rikets Ständer, enligt Herr Råfelts förslag, ingå i någon pröfning angående de serskilda sjöexpeditioner, sorn må anses böra ega rum, samt Utskottet härförutan icke är i tillfälle bedöma, huru det tillökta anslaget tjenligast bör emellan Linieoch Skärgårdsflottan fördelas, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte uti det redan för exercis af Flottans bemanning bestämde anslag, 45,000 R;dr, bevilja en tillökning af ytterligare 45,000 R:dr, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t läcktes för Skärgårdsflottans öfning använda en lämplig del af det sålunda anvisade anslaget, tillsammans 90,000 R:dr. Uti en från Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion, bar Herr Du RietZj F. G.j begärt, att Rikets Ständer måtte anslå 3,000 R:dr årligen, att dermed underhålla i utländsk sjötjenst två å tre yngre Oilicerare, för att äfven på detta vis sätta fäderneslandet i tillfälle all inom dess Sjöförsvar använda de nylliga uppfinningar, som tilläfventyrs hos oss kunde vara okände; samt att, om någon del af eller hela den begärda summan icke komrae att för sagde ändamål begagnas, det sålunda besparade beloppet måtte tillfalla anslaget för Flottans öfning. Ulan att vilja bestrida nyttan af den sålunda föreslagne åtgärden, bar Utskottet likväl, med afseende å den betydliga tillökning, som redan af Utskottet blifvit tillstyrkt uti anslaget till exercis af Flottans bemanning, och då, enligt hvad af motionären är vordet upplyst, tillgång till stipendier för Officerare i Utländsk
He ter aflåta, vare den mqvarterade pligtig att lata sig nöja re rum äu honom med hvad i tariffen bestämmes, derest icke öfverensbestås, kommelse kan träffas om inqvartering i contant. Ej må någon, emot värdens vilja, i hans rum sig intränga, mindre vara honom i sin handtering på något sätt hinderlig. §. 20 Upplåter Inqvarteringsskyldig något honom tillhörigt hus helt och hållet till inqvartering, skall huset föfut i vederbörandes Om vården^f rum närvaro behörigen besigtigas och inventeras, samt tvänne qvartering upplåt»», exemplar af instrumentet upprättas och aflemnas, det ena till husegaren och det andra till den inqvarterade. Börandes för alla lösa Om sängkläder för caserneradc trupper. utgöres i con Alla städer ock köpingar taga del i inqvarterings-kost - naderna. iS Stats samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 47 • persedlar . sorn till begagnande öfverlåtas, qvitto meddelas, ehvad rummen äro belägne i serskildt hus, eller i det som värden sjelf bebor. §• 21 I de städer, der Kronan för närvarande inga bus eger, skola de, så vidt behofvet efter i5 §. fordrar, på Statens bekostnad Kr^na s1iaräkn'^1" ansknff<is oell inredas, och så väl dessa, som de redan der°”ädana icle^Qnbefintliga Kronan tillhörige, framgent på enahanda sätt aa5‘ underhållas. Cap. Om sättetj huru tillfällig inqvartering skall utgöras. §. 20 (efter irsta Alt.) §. 22 (efter aldra Alt.)
Spring då efter vatten, herr Aron! Nej, spring ni sjelf, dygdädla mamsell Magdalena, efter ni tycks vara ute på språng i qväll. Jag löper inga fruntimmers-ärender. MAGDALENA (lemnar Fanny åt Sara, som satt sig på andra sidan om Fanny, och skyndar sjelf bort). ARON. ARON. MAGDALENA. Ni ä' en barbar! Förträffligt, Sara! Nu föra vi flickan till vagnen. (Aron och Sara lyfta henne sakta från bänken.) Hvilka ä' det som leda mej? FANNY. Dina vänner, dina trogna vänner föra dej hem; det är jag, din fostermor. FANNY (med matt stämma, i det hon går ut till höger, mellan Aron och Sara, stödjande sig mot den sednare). SARA (med öm röst). Ack, det är ni, min fostermor! Jag är så matt, så sjuk. Hvar är Herman? SARA (med tonvigt). Åh, han ä' väl med sin älskarinna. (de försvinna.) FJORTONDE SCENEN. STUDENTERNA komma från venster och marschera öfver theatem till höger, sjungande: Dåne, liksom åskan bröder! Högt vår fosterländska sång. Pulsen brinner, hjertat glöder, Marsch framåt, ännu en gång! Sången ädla känslor föder, Hjertats nyckel heter sång. Må vi då i toner svära Trohetseden hand i hand: Lif och blod för Sverges ära, Hell! vårt dyra fosterland! Lif och blod för Sverges ära, Svära Trogna bröder hand i hand. (Efter sången göra de under några ögonblick halt midt på scenen.) Ja nu är det slut på den här lilla roligheten. Nej, se hvilken massa af folk, som trängas vid porten! Det rör sej som i en myrstack. Ja, det blir skönt för mej, för när man ä' på tre qvart, så ä' det alltid bra att vara i folkträngsel. Hvarföre så då? FÖRSTA STUDENTEN. ANDRA STUDENTEN. ANDRA STUDENTEN. FÖRSTA STUDENTEN. Jo, ser du, man kan aldrig trilla i backen.
Man har ofta sagt, och med rätta, att Riddarhuset omfattar alla olika samhällsklasser, att der äro representerade alla intressen; men om man skulle, såsom detta förslag innehåller, utvälja 60 ombud deraf, så tviflar jag visserligen ingalunda, att bland dessa 60 komma att finnas de högst uppsatte och de mest fram - Den 8 December. 397 stående i börd och rang, men deremot är det icke gifvet, att just den mångsidighet, af hvilken vi nu berömma oss, komme att fortfarande bär förefinnas. Då bär är föreslaget, att R. o. Ad. skulle välja distriktsvis, hade det också varit önskligt att samtidigt med detta förslag få se åtminstone ett utkast tili Riddarh. -Ordn., för att deraf erfara, huru valen och distrikterna komme att taga sig ut. Det är nemi. fara värdt att, om detta förslag antoges, allt inflytandet kommer att stanna i händerna på Stockholms-Adeln, för hvilken jag visserligen har mycken aktning, men som icke kan sägas vara ett sannt uttryck af opinionerna i landet. Det är således ingalunda af motvilja för nyttiga reformer, som jag röstar emot detta förslag, utan derföre att jag anser detsamma leda till en försämring i stället för en förbättring; och sedan R. o. Ad. handlat emot sitt eget intresse, genom att förkasta förslaget om årliga riksdagar, återstår blott att hoppas på det förslag till fullständig ombildning af representationsformen, som vi från regeringen förvänta. Frih. Cederström, Rudolf: För min del hyser jag det varmaste intresse för det Stånd, jag har äran tillhöra, och anser för en lycka, att detsamma eger rätt att taga verksam del i alla samhällets angelägenheter. Men väl vetande, hvilka stora uppoffringar fyllandet af denna pligt medför för de enskilda ledamöterna, omfattar jag med glädje detta förslag, som tillika innebär—till någon likhet af de öfrige Ståndens medgifvanden — en koncession, genom inrymmandet af plats å Riddarhuset åt 15 ofrälse embetsman, de der innehaft eller innehafva Kongl, fullmagt, och som tillika äro godsegare.
Emot Utskottets befogenhet att, med stöd af 37 § Riksdags-ordningen, ingå lill Rikets Ständer med förslag till underdåniga skrifvelser; ”Rörande Utskottets befogenhet att, med stöd af 37 § Riksdags-ordningen, ingå till Rikets Ständer med tillstyrkan om vidtagande af nödiga åtgärder för att för framtiden vinna rättelse i sådana förhållanden, som, under granskningen af Statsrådets protokoller, fästat Utskottets uppmärksamhet, utan att dock vara af beskaffenhet att, enligt Utskottets förmenande, böra föranleda till något sådant tillkännagivande, hvarom Regeringsformens 107 § handlar, har min mening ^arit skiljaktig från majoritetens; hvadan jag ock icke ansett mig kunna biträda något i sådan syftning afgifvet tillstyrkande. Jag kan nemligen icke föreställa mig, att, då det i 2:dra mom. af den åberopade paragrafen heter: “Intet Utskott, Konstitutionsoch Ranko-utskotten allena undantagne, vare berättigadt att väcka frågor “till afgörande i Riksens Ständers plena, eller att upptaga andra ämnen, än de “från plena remitterade“, meningen med undantaget, så vida detta afser Konstitutions-utskottet, är någon annan, än att åt delta Utskott bevara den rättighet, som i den föregående 29 § i samma' grundlag blifvit åt detsamma tillagd, att till Ståndens flena afgifva förslag om ändringar, förbättringar och förklaringar af rikets grundlagar. Hade lagstiftarena baft för afsigt att åt detta Utskott inrymma en sä vidsträckt motionsrätt, som den man nu lyckats, att, med en, efter hvad mig synes, på ingen objektiv grund hvilande tydning af en mellanmening i 37 ^, åt det samma vindicera, så hade en sådan Utskottets rätt tvifvelsutan blifvit upptagen i den 29 §, hvilken har för uteslutande syfte att uppdraga och bestämma gränsorna för Konstitutions-utskottets hela verksamhet.