Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl står i Riksdags-ordningens 13 § 1 mom. ”jemte Erkebiskopen, Biskoparne och Pastor Primarius i Stockholm hvilka af Konungen til! riksdagen kallas.” — Bokstafvens tydliga ordalydelse är ju bara att kalla dem och icke alt de skola linnas, hvilket tydligen visar sig af Riksdagsordningens 12 §, som lyder, ”Ridderskapet och Adeln infinner sig” etc. hvaraf tydligen visar sig att efter bokstafvens ordalydelse en skilnad är emellan sjelfskrifvenbeten, enligt 12 §, och den som förekommer i 15 §. Väl förekommer sedermera i 23 § Riksdags-ordningen: ”samma dag, då riksdagens öppnande kungöres, utnämne Konungen Landtmarskalk för Ridderskapet och Adeln, samt till talman för Preste-Slåndet Erkebiskopen, eller, om han är sjuk eller frånvarande, eller hans embete ledigt, någon annan af Biskoparne.” Men om nu det förhållande skulle inträffa att ingen Erkebiskop fanns, och en del af de andra biskoparna voro ålderstigna och sjukliga och döden med sin lia hade afskurit de öfrigas lifstråd, hur skulle det då gå med ordförandeskapet inom det Högvördiga Ståndet äfven under närvarande förhållande? Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. Pehr Nilsson, i Espö. Bih. till R. St. Af Johan Erickzon från Jönköpings län, om åtskilliga ändringar i sträckningen af Statens södra stambana, äfvensom anvisande af erforderliga medel för densammas fullbordande genom norra Småland och Östergötland, under den tid nästa slalsregleringsperiod omfattar.
Fullmäktige utan betänklighet och svårighet kunna Den 16 April e. m. 487 handla som en bankslyrelse bör handla, det bör sättas i fråga, att Sveriges Bank, med den garanti den äger, skulle komma i förlägenhet att fullgöra sina förbindelser, såvida nemi. icke hela Svenska allmänheten, hvilken beror af sättet hvarpå denna Bank skötes, skulle finna sig till den grad obelåten och nedtryckt till sin rörelse, all realisalionsgrunden pä denna väg kunde blifva i våda. Men om Bancoslyrelsen med de resurser, som böra lemnäs och kunna beräknas, vet alt upprätthålla landets rörelse, så linner jag för Banken och realisationen ingen den ringaste våda, emedan Svenska Banken utan tvifvel är sä rik, alt den, välskött, icke kan hafva svårt att reda sig. Dess förmögenhet, om den icke ligger i reel valuta, ger säkra utvägar att finna en sådan, och mig synes det vara ändamälslöst att hålla större metallisk cassa än som fordras, emedan detta silfver ovillkorligen måste vara dyrköpt. Finnes deremot en credit, så är det lättaste sättet och bästa köpet, hvarför Banken kan hafva reel valuta. Skulle privatbankerne upphöra, så anser • jag en sedelutsläppuing från Sveriges Bank i förhållande till de indragna privatbankssedlarne icke utöfva det ringaste inflytande på Bankens reela fond, emedan jag tror, att hela den sedelrörelsen, som varit i landet spridd, i hvad form som helst tryckt på bancoluckan, och jag finner således icke att denna fond på minsta sätt blir rubbad till sin nödiga proportion, om sedelrörelsen kommer att drifvas med R. St:s Banks eller privatbankernes sedlar. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. ville instämma i PresteSl:s beslut. Frih. Raab: Man har yrkat dels afslag å ifrågavar. § och dels bifall lill såväl de af PresteSt., som de af Frih. Palmstjerna framställda redactionsförslagen.
På grund af anförda förhållanden och i stöd af den erfarenhet, jag under de båda föregående riksdagarne haft om Rikets Ständers välvilja för de läroverk, som visat någon större lifaktighet, samt då det skulle medföra en dubbel fördel både för de högre löroverken, med afseende på den alltför stora mängden lärjungar i de lägre klasserna, och för den ort, som ligger omkring de mindre läroverken — om i allmänhet de bland dessa sistnämnda något utvidgades, som hafva en sådan belägenhet, att de kunna mottaga eller verkligen upptaga en del af de ynglingar, som eljest strömma till de närmaste högre läroverkens lägre klasser, får jag härmed vördsamligen begära, att Arboga elementarläroverk måtte utvidgas till fem-klassigt, eller, — om emot förmodan, hufvudfrågan kan anses vara för tidigt väckt, eller för de vigtiga frågor, som denna riksdag föreligga, möjligen denna gång måste skjutas åt sidan — åtminstone genast förses med en eller tvenne nya lärare, att tillsvidare på extra stat upptagas. Anhållande jag om remiss till Ilöglofliga Stats-Utskottet, dit jag utbeder mig få inkomma med de ytterligare upplysningar, som kunna till stöd för denna min framställning erfordras. Stockholm den 8 November 1865. A. Ludvig Holmqvist. Af Herr Gahn, H. P. W., angående låneunderstöd för anläggning af jernväg från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln i Carlskoga bergslag. Redan länge har ett bättre och billigare kommunikationsmedel så väl för Nora bergslags rika malmtillgångar till Carlskoga och öfriga delar af landet, som för transBih. till R. St. N:o 21. porten af tackjern från dessa orter varit påtänkt och af behofvet högt påkalladt. Genom den omständigheten att nordvestra stambanan kommer att beröra sjön Möckelns lugnvatten vid Degerfors, skulle ett ännu vidsträcktare fält för afsättning af de naturens rika skatter, som, enligt hvad allmänt kändt är, finnas i de omkring sjön Wickern i Nora socken belägna malmfält, kunna beredas, om endast ett säkert och billigt kommunikationsmedel kunde åstadkommas mellan sjön Wickern i Nora och sjön Möckeln. Nora bergslags malmuppfordring år 1862 var, enligt Kongl.
Palmstjernas förklaring öfver 14 §, så innefattade den icke något svar på den begäran jag framställde, nemi. huruvida det varit StalsUtsk:s mening, att låntagaren skall erhålla lånet räntefritt från och med den dag detsamma utgick, intill slutet af det år hvarunder det meddelats, ty så har hittills icke varit förhållandet. Det torde derföre ursäktas mig om jag anser att tvifvelsmål om meningen i berörde hänseende kunna upstå, då StatsUlsk. icke uttryckt sig bestämdt härutinnan, ej heller framlagt några motiver för den föreslagna förändringen. Visserligen kan hvad ordet efter beträffar, deraf den slutsats dragas, som Frih. Palmstjerna upställl; men jag öfverlemnar lill honom sjelf all bedömma om detta ord efter här på stället verkligen betyder hvad det rätteligen borde betyda, ty det är en terminus a quo sorn man bör bestämma och delta sker icke med ordet efter, ty det kan vara en långt efterföljande tid och ingalunda en bestämd tid, från hvilken en sak bör ske, så att ett Den 16 Au gusti. 261 förtydligande är behöfligl och jag anhåller än en gång, alt lill min rättelse för framtiden, då jag skall, i följd af det fullmäktigskap jag i Riksg:sKont. har den äran bekläda, i sådane frågor besluta, af Frih:n blifva underrättad, om StatsUtsk. verkligen haft för mening att lemna lånen råntefria under det löpande året, ty då vet man hvad man har att rätia sig efter, ehuru det icke slår bestämdt i författn. Frih. Palmstjerna: Hvad 3:dje punkten helräffar torde af ordställningen i densamma finnas klart ali Fullmäklige i Riksg:sKonl. aldrig komma att hafva befallning med de redogörelser som hvart 5:le år skola aflemnas, icke heller med tillsynen huruvida behållna inkomsten af hamn-, kanaleller andra afgifler öfverstiger den af Konungen fastställda procenten.
Kommitterade hafva derföre icke kunnat föreslå pensionernas belopp lägre i förhållande till lönerne, än att de förra ansetts böra utgöra, i de bättre lönade tjenstegraderna, eller från och med kaptens-graden uppåt, falelar af de senare, men utgå i de öfriga, ringare lönta, gra derna med lika belopp, som lönerna; dock att detta förhållande mellan lön och pension är efter afdrag från den förra at all kostnad i tjensten, sålunda af både s. k. tjenstgöringspenningar samt hästoch furage-medel jemte kavalleri-tillägg. Då kommitterade vidare ansett en pensionstagares behof höra bedömas oberoende af det regemente, der han upphört att tjena, och således antagas vara enahanda, antingen han tjenstgjort vid den indelda eller värfvade arméen, hafva kommitterade, vid pensionernes bestämmande inom hela arméen, utgått från en enda lönings-stat, nemligen den för 118 indelda arméen föreslagna; men då någon nedsättning i de nu, enligt här ofvan intagne stater, utgående pensioner icke ansetts kunna i något fall ega rum, har, genom bibehållande af nu gällande förhöjda pension i andre majorsgraden vid värfvade arméen och samma pensions utsträckning äfven till indelda arméen samt en häraf föranledd jemkning i öfverstelöjtnants-pensionen, 1) inträffat, att pensionen i hvardera af dessa 2:ne grader utgör något mer än f:delar af lönen, efter derå skedda afdrag för tjenste-omkostnader m. m.; Likaledes har såsom undantag i omförmälde hänseende 2) bibehållits general-pensionen, enligt nu gällande förhöjda stat; 3) pensionen i underlöjtnantsoch furirs-graden upptagits, för erhållande af ett lämpligare sifferbelopp 25 Rdr högre än lönen i den förra och 12
Upplästes följande från Herr Hof-Cancelleren friherre af Wetterstedt ankommen Skrifvelse: Jag får härmedelst, på Ngdigste Befallning till Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken öfverlemna näriagde P.otocolls-Ut - Den 30 April. drag, hvilket blifvit mig tillstäldt genom tillförordnade Stats-Secreteraren för Kongl. Kammar Expeditionen, för att Högloflige Ridderskapet och Adeln meddelas; innefattande de åtgärder och beslut, Kongl. Maj:t, i anledning af Riksens Ständers underdåniga hemställan, om nedläggningen af Löfås Silfververk, i Nåder täckts anbefalla och vidtaga. Stockholm den 38 April 18X8- G, af Wetterstedt. Utdrag af Protocollet öfver Kammar-Ärender, hållit inför Hans Maj:t Konungen, uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 7 April 1818- Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen bevistade öfverlägningarne. Närvarande: Hans Excellence Justitias-Stats-Ministern, Herr Grefve Gyllenborg.. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne , Herr Grefve von Engeström. Deras Excellencer Stats. - Råden : Herr Grefve Rosenblad. Herr Friherre Fleming. Herr Friherre Lagerbring. Stats-Råden Herr Friherre Cederström. -— Herr Friherre Skjöldebrand. —- och Herr Grefve Mörner. Tillförordna!e StstsSecreteraren Friherre Ehreni Den 30 April. Tillförordnade Stats-Secreterare», Friherre Ehrenborgh Jöredrog i underdånighet: lf:o' Riksens Stånders underdåniga Skrifvelse af den 2 Martii innevarande år, med hemställan om Löfås Silfver-verks i Stora Kopparbergs Län nedläggning, och de detsamma förundte förmåners ingående till Stats.Verket.
På Vällofl. BorgarePå Heder v. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar Vägnar Carl Fr. Landberg'. Jon Jonsson. C. Tunelius. Den 15 Junit '529 Utdrag af Protocollet, hållet i Högloft. Ridderskapets och Adelns Plenum den 15 Juni 181S• S. D. Följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 26 Maj och 1 dennes afgifna och deri 8 nästföljande på bordet lagda Betänkanden blefvo i anledning af dervid gjorda anmärkningar, jemte desamma, till Utskottet återförvisade, nemligen: 1:0 Om ersättning till Holarne för Soldater, hvilka, i och för arbetet vid Götha Canal, blifva oduglige till Krigstjenst. 3:0 Rörande Hnsbehofs-Brännvins bränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter. Ut Supra. Ex Erotocollo -■dug. von Hartmansdorff. S. D. V id justeringen af Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse till KonglMaj.t angående lösen för Protocolls *• Utdrag vid Härads - Rätterna, och efter en mot lydelsen af sednare delen i detta förslag gjord anmärkning, beslöt Ridderskapet och Adeln att med godkännande af densamma till Utskottet återremittera för» <p-de B. N:o 67> 68* I 53» Den 15 Juni. förslagét, för att rättas, på sätt anmärkt blifvit. Ut Supra. Ex Protocollo Aug. Von Hartmansdorff» Det nu upplästa förslag till underdånig skrifvelse till Kongl.
Ja! så framt icke det förslag, som vid i8i5 års riksdag framställdes, nemi. att flera Hofrätten måtte inrättas eller antalet af de närvarandes ledamöter förökas, blefve antaget; så skulle parterne, örn lagmansrätterna afskaffades, få vänta myckel längre, och olägenheterna blifva långt större än de nu äro. Hr Dalman, Wilh. Fredi.: Om jag hade den öfverlygelsen, att de parter, som äro missnöjda med häradsrättens dom, skulle linna sig nöjda med den dom, som lagmansrätten lemnade, och att således rättegångar uti de högre instanserna förekommos genom lagmansrätternas bibehållande , så skulle jag visserligen med den sista värda talaren instämma deruti, alt stridslystnaden minskades genom många instanser: men då erfarenheten visat, att, der stridslystnaden finnes, der afskräckes den ingalunda genom lagmansrättens dom, utan rättegången fortsattes både till Hofrätt och Högsta Domstol; så kan jag ej finna annat, än alt den förra är en öfverflödig instans, sorn alldeles icke visar sig befordra det dermed åsyftade ändamålet, nemi. rätlegångarnes minskande i öfverrätterna. Jag kan icke heller finna något rationelt skäl, hvarföre stridslystnaden genom lagmansrätterna skulle minskas, ty lagmanstjensterna äro så svagt lönade och af den beskaffenhet alt de vanligen anförtros åt personer, som visserligen icke äga någon högre lagkunskap än häradshöfdingarne. Jag tror derföre ej, att någon part blir mera öfvertygad om, att han har orätt, derföre att han blifvit dömd i lagmansrälten, än om han endast varit dömd af häradsrätt. Orsaken hvarföre parterne fullfölja målen till lagmansrätterna är den , att de ej vilja fullgöra häradsrättens dom; och det är således för att fördröja verkställigheten af domen, som de vädja dit. Om åter det stadgande skulle införas, att den vinnande parten hade rättighet att fordra verkställighet på häradsrättens dom, såsom ett villkor för vadet till Hofrätt; så tror jag, att största delen af de mål, som nu gå till lagmansrätterna, skulle stanna uti häradsrätterna.
Vi vandrade ut genom porten Zueleh och kommo inom förstörda och förfallna qvarter förbi Sejide Zejneb ut i parken. Derifrån begaf jag mig till Roda för att träffa Peterson, men råkade honom ej. Jag vandrade omkring på Roda och fröjdade mig storligen öfver dess sköna läge, vackra anläggning och det särdeles vackra väder, vi hade i dag. Nilen, ehuru ej särdeles bred och delad af öar, tyckes dock vara stor och väldig för sina flacka vidsträckta stränders skull. Jag njöt rätt i dag af frisk luft. Kom hem litet trött, kastade mig på soffan, somnade och vaknade vid midnatt, då jag gick ner för att se hvad som förehades på Molid. Men det var just ingenting särdeles. En procession (ishareh) gjorde man, men den var liten. Denna afton firades till shekh Bejomis ära och var den första på hvilken eleshair börjades. Shekh 'Ali, som min Sejid 'Ali rekommenderat mig till lärare, kom hit och hade pratat en stund då shekh Ibrahim kom. Han började berätta historier om sina färder i Indien och Kina, hvilka han tyckes vara särdeles mån om att alla skola känna. Han berättade huru han i Kalkutta gjort bekantskap med en Engelsk doktor, samt med honom disputerat om odödligheten och uppståndelsen, hvilken han sade Frankerna alldeles förneka. Härvid yttrade de andra att allt hvad Frankerna hade, bestod blott i deras förstånd. Vidare omtalade han, huru han i den Engelska doktorns tub sett berg och sjöar i månen, men förklarat detta sålunda att månans yta var en spegel, i hvilken jorden reflecterades, samt förmått Engelsmannen att gå öfver till och erkänna hans åsigt. Det förekommer mig som om den enkla visdom, han vill lägga i sitt tal och i sina historier, vore sökt och härmad. Han gick snart bort. Shekh 'Ali blef sittande och vi kommo öfverens om att han skulle komma till mig alla dagar vid solens uppgång för att läsa Alfijeh, ehuru jag hade all möda att förmå honom till studerande af denna bok. Han sade nemligen att den var för svår. Han behagade mig öfverhufvud mycket, isynnerhet hans språk och talorgan.
Henr. Leiditz, C. F. Berg, Eric Svensson, Hans Andersson och Börje Pehrsson, hvarmed samtelig© RiksdagsFullmägtige från Halland och Jacob Ersson från Örebro Län sig förenat, och hvaruti andrages: att innan Konungariket Norrige med vårt Fädernesland förenades, hade • oo Bcsv. och Ekon. Utsk. Betånlcanden. det förstnämnda med Moderlandet Dannemark en postgång, organiserad ungefär såsom Svenska postgången, genom detta på Hamburg, men att denna Inrättning efter Föreningen upphört, då Norrska och Danska posterne med Svenska vanliga Posten passerade genom Bohus Lån, Halland och Skåne, hvarvid det uppehåll, som förorsakades, då posten i hvarje stad inom dessa Provincer något litet mäste dröja, för att aflemna och mottaga postväskor, tjenat till anledning för en annan reglering, hvars tyngd föll på Bonden^ i thy att ReserveSkjuts-lagen blefvo ålagde att emot vanlig skjutslega fortskaffa RrefPosterna mellan Norrige och Dannemark, hvilket bruk, oaktadt alla klagomål, ännu fortfar. Vid denna Reglering skall så hafva tillgått, att Kongl. Majit först befallt, det Brefposten från Norrige till Dannemark skall på uppgifna sätt fortskafFas, men hvarvid GeneralPostDirectionen funnit sig föranlåten att utsträcka påbudet till skjutsning af Posten äfven från Dannemark till Norrige, allt på Reserveskjuts, hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ålaggt Gästgifvarne, att ensamme utgöra detta Onus.
Små vackra drag på sammanhållning och gemensam sträfvan att sprida glädje till andra saknas icke i denna krets Så väntade sig för någon tid sedan en hjelphustru, som går på asylet och skurar, en liten Manuskript, som ej antages till införande, återsändes, så vida porto bifogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. arfvinge. Qvinnan tillhörde den här i Stockholm så rikt representerade klass, som med största nöd får brödet att räcka från handen till munnen. Nu kom en af pensionärerna på den idén att föreslå en insamling af 10 öre pr person t. ex. till utstyrsel åt den lilla väntade. Detta förslag vann icke blott anklang, utan en stormande sådan och det dröjde icke länge, förr än hela asylet sydde små mössor, tröjor och linnen; en kom med spetsar, en annan med tygstycken och endast Grud vet, huru många kära minnen och underliga tankar väcktes till lif i de grånade hufvudena vid denna ovana sysselsättning. Emellertid fick den lille en utstyrsel som » en liten prinsessa ». Hela detta stora maskineri sättes emellertid i gång medels frivilliga bidrag af enskild välgörenhet. (Den lilla afgiften af 50 — för somliga 25 — kronor, som hvarje pensionär betalar pr år, är naturligtvis i sjelfva verket en bagatell.) Och det behöfver icke påpekas, huru stor deras förtjenst är, som oegennyttigt åtagit tagit sig mödan att leda och hålla vid makt detta företag. Jag vet, att många af styrelsen satt till stora summor, de öfriga verka genom att intressera andra, som mera förmå; alla offra de sin tid och sitt osparda nit. Det är möjligt, att någon af mina läsarinnor fäster sig vid min lilla teckning ur dessa gamlas tillvaro och vid tanken på någon egen åldrig kär anhörig eller på sin egen ålderdom gripes af en önskan att bidraga med en skärf till dessa gamlas lycka och trefnad. Ingenting hindrar dem då att sätta denna önskan i verket. Jag känner visserligen icke till, hvem som är styrelsens kassör, men jag behöfver blott nämna ett par af styrelseledamöternas namn och adresser, så kunna mina läsarinnor vara öfvertygade om att deras gåfva, den må vara liten eller stor, blir med glädje mottagen och på allra bästa sätt använd.
Sedermera hafva, efter hand som förslag hunnit af Deputeraden utarbetas och sedan vederbörande lemnats tillfälle att öfver desamma sig yttra, föreskrifter af Fullmäktige meddelats för ordnande i sin helhet eller delvis såväl af göromålen inom åtskilliga af' Bankens afdelningar, som af tjenstemännens ställning, i öfverensstämmelse med de i Banko-reglementet angifna grunder. Sålunda beslöto Fullmäktige den 18 Februari, att den i Reglementets 94 § bestämda fördelning af göromålen skulle med den 1 Mars träda, i verkställighet och de i samma § upptagna, förändrade benämningar å afdelningarne införas; i följd hvaraf, bland annat, dels förutvarande Låne-afdelning och Låne-kansli sammanslogos till en afdelning under namn af Räkenskaps-kontoret; dels Banko-Diskont-verket upphörde såsom ett fristående Verk och införlifvades med Banken såsom dess Diskont-kontor-, dels ock förordnades om Ådvokat-jiskalsoch Ombudsinans-expeditionernas sammanslagning till en expedition; hvarjemte meddelades i följd häraf nödigblifna föreskrifter angående expeditionssättet och bokföringen, angående tjenstemännens åligganden samt grunderna för deras pensionsrätt m. m., äfvensom angående vården af Bankens General-kassor; i hvilket sistnämnde afseende ytterligare Lestämmelser gåfvos den 10 Mars och den 16 Juni, vid hvilket sistnämnde tillfälle jemväl beslöts att Mindre Generaloch Dagvexlings-kassorua skulle sammanslås till en kassa under benämning Lilla General-kassan, hvilken kassa tinge innehafva en behållning af högst 3,600,000 K:dr, hvaraf 600.000 R:dr såsom stående behållning äro afsedda för samma ändamål som förra dagvexlings-kassan, eller vexling med special-kassorna, samt ställda under värd af Chefen för Kassa-kontoret och Kamereraren derstädes, under det vården af den återstående behållningen uppdragits åt dessa tjenstemän jemte en af Stora General-kassans Värdare.
Axel Fredrik Gyllenhammar ; 2:o angående beloppet af arfvoden för Bevakningsbefälhafvarne vid kronohäktena i Eskilstuna, Norrtelge och Kongsbacka; 3:o angående föreslagen utvidgning af Uplands regementes mötesplats Polacksbacken; 4:o om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning; 5:o om antagande af en ny förordning angående mantalspenningarne; 6:o angående afskrifning i räkenskaperna af Statsverkets äldre undsättningsfordringar inom Westerbottens och Norrbottens län; 7:o angående upplåtelse till Göteborgs museum af Kronans andel uti f. d. Ostindiska kompaniets hus i Göteborg; och 8:o angående eftergift till förmån för Enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af Kronans rätt till qvarlåtenskapen efter bennes syster, Enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla; äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 12 dennes till Rikets Ständer, angående en för djupgående fartyg ifrågasatt ny farled genom Stockholms skärgård mellan Baggensfjärden och Stora Wärtan. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag aflem nade nådiga Skrifvelse af den 21 sistlidne November till Rikets Ständer, angående förslag till ändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa.
Gudz frid, Gudz fridh, god vnger man, Är och Gromo idart nampn? Dromo. Heeter iagh Gromo? thz lögstu Dromo heter iagh westu nu? Thens vnge herrens eghen lijffdräng Som honom tiänar til bordz och sängh, Then han ock håller för andra aff meer Som tu wäl på kläder seer. Glorela. Är herren hemma min gode wen? Dromo. Ney hör then förbannade käringen! Hwad wiltu min herre, sägh thz migh Eller när blef iagh wen medh tigh? Om tu tigh ått blåkulla ey packar Medh hillebården slår iagh tigh öffwer nacka. Glorela. Wiste tu hwadh iagh för tidender boro Tu wel annorledes mz mig foro. Dromo. Sådana roffwerskor ey annat göra Än sqwaller och ond tidender föra. Glorela. Tu må så kalla migh som tu will, Men iagh sägher tig i sanning till. Så mykit iagh hörde på tin herre Han lärer fara medh tigh werre 64 Än tu honom nogot sinn kan om troo. Thz hörde iagh, tå iagh här stodh. Han gick här fram och blotades Och tigh medh döden hotade. Thz förste han tigh möther, stöter han till. Thz loffwar iag tigh, troo om tu will, Ther medh faar weel och achta tigh. Dromo. Skall thz wara sant hon sägher för migh? Jagh töör wel troo han så galin är När han för ingom fahra bär. Men iagh skall migh för honom wachta Och stigha här aff wäghen så sachta, Jagh seer han kommer med dragit swärd. En poike wore fast annat wärd, Itt paar rijss vppå tin rygg Tiente fast bätre, så woro iagh trygg. Att tu och allaredo i horehws gåår, Tröste Gudh huru wäll thz står. Men effter herren thz så kan lijdha