Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer ej allenast må förklara de emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt extra rotehållareredan ingångne Contrapter om utgörandet af hästar och andra för armeens. stridbarhet nödiga prsestationer, i stället för manskap, boya förblifva orubbliga, utan ock till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, #tt, genom de blifvande extra roterjngs jemnkningscommissionerna» ytterligare sådane Contracter med extra rotehållare, som kunna finnas böjde att deruti ingå, afsluta; dock att härvid det vill* kor fästes, att de afgifter eller bidrag, som sålunda tillkomma, i följd af Rikets Ständers beslut om extra roterjngen, måga endast vid hvarje krigs början fordras och Uppbäras, och extra rotehållare, sedan de en gång desprnma sig afbördat, ej vidare med någon leverering deraf under kriget betungas. Skulle genom extra roteringsjemnkningen rubbning i någre af de rotar, som redan med Kongl. Maj.-t och Kronan ingått ifrågavarande öfverenskommelser, uppstå, och de nya extra rotehållare, som i sådane rotar inträda, bestrida förblifvandet vid det ftfslutade Contractet, anser Utskottet det-’ 892 Besv. och Ekon. Utsk. Betankancltn. samma böra förfalla, och frågan om extra roteringens förvandling till annat bidrag bero på ny öfverenskommelse, så vida rotarne icke heldre villja begagna den rättighet att anskaffa karlar. — Hvad nu angår sådane Contracter, hvarigenom extra rotehållare förbundit sig att, emot befrielse från manskaps hållande, äfven under fredstider erlägga vissa bidrag för staten; så, och enär Rikets Ständers beslut af år 1810 uttryckligen innehåller, att extra roteringen endast under krigstider skulle utgöras, samt detta innefattar hufvudvillkoret för samma roterings åtagande, anser Utskottet förenämnde Contracter icke kunna förblifva gällande, samt tillstyrker således Riksens Höglofl. Ständeratt förklara sig anse desamma icke vidare kunna medföra någon kraft och således böra till all verkan upphöra.
Det har inom Utskotten blifvit anmärkt, att correctivet emot Bankrörelsens alltför stora utsträckning redan vore nedlagdt uti den prövningsrätt, som genom i §. blifvit Kongl. Majit tillerkänd, och att en ytterligare inskränkning skulle störa den industriens frihet, som lidslynnet fordrar. Men vid betraktande deraf, ali nya Bankers framtida verkan på rörelsen, ingalunda kan vid tidpunkten af deras anläggning tillräckligen bedömas och att rörelsens behof utaf creditpapper för de kommande 20 åren, hvarunder Banker få octrojeras, lika litet låter på förhand beräkna sig, som conjuncturernas förändringar och de lagstiftningsåtgärder, hvilka ega inflytande på landets creditbruk och behof utaf rörelsemedel, så tyckes man böra medgifva, att 1 § icke för sig sjelf innebär den garantie, som, mindre vid B •nkrörelsens öppnande, än under dess fortgång, påkallas af behofvet, och att den princip, som i r §. blifvit erkänd, fordrar ett stöd genom stadgandet i 7 §. Uti valet emellan de sålunda föreslagne 2.‘rie c rrectiven anse också Utskotten det sistnämnda ega ett afgjordt föietiäde. Efter hvad Utskotten här ofvan anfört, tro de, alt stadgandet fullkomligen instämmer med Bankens eget sanna interesse; och ett så beskaffad! band på friheten är ofta både lyckligt och nödvändigt. Skulle lagbudet emedlertid någon gång råka i strid med Buikernes enskilda fördel, så bör ju denna vika för det allmännas anspråk, vid de vigtiga tillfällen då myntvärdet är i fara. 8 §. Att stadga, det Privatbankerne borde ovilkorligen inlösa deras sedlar med metalliskt mynt, hafva Utskotten trott hvarken vara nödigt eller nyttigt. Ett sådant stadgande skulle, efter Utskottens tanka, innefalM ett uttaladt misstroende till den nyligen verkställda realisationen, och tilläfventyrs, i mon af Pri val bankernes uppkomst, vålla en så stark utvexling af silfver från Statsbanken, att det fastställda förhållandet emellan dess metalliska fond och utelöpande sedlar derigenom rubbades.
För att i någon mån afhjälpa denna olägenhet skalk » Svensk Tidskrift » halfårsvis lemna systematiskt ordnade öfversikter af innehållet i de skandinaviska tidskrifter, af hvilka exemplar tillställas redaktionen. I stället för att uppräkna hvarje nyutkommet häftes samtliga artiklar skola vi på denna plats då och då fästa våra läsares ' uppmärksamhet på enskilda tidskriftsuppsatser, hvilka synas oss af särskildt intresse. I de denna gång oss tillhandakomna tidskrifterna förefaller ingen uppsats oss märkligare än den tidsbild från lifegenskapens upphäfvande i Ryssland, som läses i sista häftet af » Nordisk Tidskrift ». Den utgör fragment af en längre berättelse med titeln » Familjen Vorontsof » och författarepseudonymen Tanja Rajevski, hvarunder som bekant döljer sig den nyligen bortgångna, snillrika Sonja Kovalevski. Öfver denna märkliga kvinna skola vi för öfrigt i vårt nästa häfte meddela en biografi, hvari uppmärksamhet särskildt skall egnas äfven åt hennes vittra författareskap och sålunda ock åt denna hennes nya ryska sederoman. Handledning för deltagare i rådplägande och beslutande församlingar är titeln på ett nyligen utkommet arbete af lektor R. Törnebladh (Stockholm, Norstedt &amp; Söner, 1890. Kr. Den erfarne kommunaloch riksdagsmannen gifver här sina yngre kolleger en samling goda och kloka råd, nyttiga äfven inom andra » parlamentariska » församlingar. Man får i det till omfånget ringa, men till innehållet så rika häftet veta, huru ordförande väljes i en rådplägande församling och hvilka egenskaper den platsen särskildt kräfver af sin man; i hvad mån man bör vara bunden af en på förhand uppgjord föredragningslista; hvad som bör och icke bör förekomma i en öfverläggning; huru propositioner formuleras crch röstning anordnas o. s. v. — en hel mängd sakrika upplysningar och praktiska anvisningar. Emellanåt är framställningen ej blott nyttig, utan ock intressant. Vi anföra såsom exempel följande inblick i partimachineriet bakom riksdagskulisserna: » En icke ringa svårighet beredes stundom genom partiets » enfants ter-ribleseller de oförbätterliga, som haffa en märkvärdig förmåga att skämma bort en god sak.
Öfverlåtelsen utan förskrifning bevisar ej att cabineltscassan inga penningar uppburit, hvilket StatsUtsk., som genomgått räkenskaperna, väl icke bort förtiga, om så varit. Förhållandet bevisar blott ett större förtroende till cabinetlscassans hufvudman R. St., än långifvare vanligen pläga hysa. Huruvida det varit för stort skall sakens utgång ådagalägga. Omän c a b i n e 11 s c a s s a n s skuld verkligen förefinnes, är bon likväl Svenska statsverkets, då lion emot 76 §:n Reg.Fm blifvit gjord, utan R. Sles samtycke? Henna Den 27 Februari f. m. finga liafvn R. St. redan jakande afgjort genom de 2:ne Ulsk., hvilka i detta hänseende varit behöriga att handla på deras vägnar och med deras rätt. StatsUlsk. har, på grund af 29 §:n Riksd.Ordn., öfverlemnat saken till CoustUtsk:s handläggning; och detta, i kraft af 106 §:n Reg.Ftn, uppdragit åt Just-omhudsmannen utförandet inför Riksrätt af det nu påbörjade åtalet. Hade bemälde myndigheter ej ansett gulden för Svenska statsverkets, så hade de lika litet haft dermed att skaffa, som med de tilltalades enskilda skulder eller borgensförbindelser. Pröfningen af dylika hörer ej till Riksrätt, utan, såsom hvar man vet, till vanlig utsökningsdomstol. Några talare hafva trott, att godtgörelse till statsverket borde åläggas de tilltalade. Sådant synes röja någon obekantskap med ansvarighetslagen, hvars 5 §, som handlar om brott emot 76 §:n Reg.Ftn , ej utsätter skadestånd, ulan tjenstens förlust. Ehuru jag icke är af mina motståndares mening, vill jag likväl upptaga den, emedan mitt påstående, att cabinettscassans skuld redan är erkänd för att vara Statens, derigenom lättare torde inses. Om nu Riksrätten ålägger de tilltalade att godtgöra skulden med hvad de äga, ärfva eller förvärfva, så lärer det ej blifva åt vederbör, långifvare, som hos
Nu gällande stadgande ger verkligen anledning till så många dubiösa rättsfrågor, att det redan i detta förhållande gifves skälig anledn. till ändring. Jag anhåller sålunda om bifall till den nu föredragna 8:de §:n med den redaktion, som kan blifva en följd af min nu framstälda anhållan, att, för den händelse förevide författningsförslag skulle i vissa delar godkännas, men i andra återremitteras, LagUtsk:t blir bemyndigadt, att vid förslagets förnyade granskning föreslå sådana jemkningar i de godkända delarne, som kunde föranledas af skeende förändringar i de återremitterade. Hr Car Ih eirn-Gy 11 en skj ö 1 d: Då jag antager som en möjlighet, att ätskillige af R. o. Ad:ns ledamöter måhända icke fäst tillräcklig upmärksamhet vid de stadganden i nu gällande lag, hvilkas uphäfvande skulle blifva en följd af LagUtsk:ts förevule förslag, tager jag mig friheten att ytterligare med några ord påpeka dessa förhållanden. T stallet för den föreslagna § 8, som handlar om den säkerhet, hvilken tillkommer borgenär, som begär och får utmätning för sin fordran, innehåller g 8 af nu gällande lag: »Sedan tages barnaarf ut hos föräldrar eller förmyndare, och kyrkors och fattighus fordringar hos deras föreståndare, så ock skuld till kronan, eller frälseman, för upbörd. JIos upbördsman, som sedan blifvit förmyndare, eller föreståndare, ege kronan, eller frälseman förmån till det, som å upbörden för alla åren brister. Var han förmyndare, eller föreståndare förr än han upbördsman blef, hafva barngods, kyrkors eller fattighus medel företräde.
Majit täcktes i nåder anbefalla Dess och Rikets Stals-Kontor att vid Tumba låta tillverka det för Cbarta-Sigillata-Konloret nödiga papper, hvarest detsamma, i afseende å lätthet alt ifrån annat åtskiljas och svårighet att eftergöras, skulle erhålla all möjlig fullkomlighet; oclr ville Rikets Ständer, som ansågo nämnde förändring af behofvet högligen påkallas, i sammanhang härmed besluta, att, i stället för den i Riksgälds-Kontoret skeende hvitstämpling, som vore högst otjenlig, en annan af möjligaste svårighet att eftergöra, borde, med tillhjelp af Bankens Stereotyperings-anstalt och under derstädes för sedeltillverkningen infoida kontroller, begagnas. Till svar härå meddelades, något öfver ett år derefter, genom Finans-Departementet, KonglMajlis nådiga skrifvelse till Stals-Konloret, innehållande hufvudsakligen: att Kongl.
Då, i följd häraf, för allmänheten mötte stora svårigheter att göra sig förtrogen med alla dessa nya förhållanden af stort inflytande på all slags handel och rörelse, och det vore af vigt att fä dessa svårigheter så snart som möjligt undanröjda, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en enda förordning om mätt och vigter samt derasjustering och arfvodet härför, i hvilken författning, med upphäfvande af allt hvad hittills blifvit i dessa ämnen föreskrifvet, alla erforderliga stadganden meddelades. Beträffande Herr Wallenbergs förslag, skulle onekligen tillvägabringande af enhet och gemensamhet i anförda hänseendet vara af särdeles vigt för handelsverlden och bespara mycken tid, som under nuvarande förhållanden erfordras för vidlyftiga och besvärliga reduktioner. Enligt hvad inhemtas af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vid sistlidne riksdag afgifna och af Rikets Ständer gillade Betänkande Jl/s 36, som afstyrkt ett då väckt förslag om vidtagande af åtgärder för att fä antaget ett universelt system för mätt, mål och vigt, har det erkända behofvet häraf utgjort föremål för uppmärksamhet inom flera länder, utan att dock nå - 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande ,JVs> 71. got resultat kunnat vinnas. Oaktadt den inskränkning, motionären gifvit åt det närvarande förslaget, kan likväl detsamma ej heller af Utskottet förordas. De för ändamålet erforderliga förberedande åtgärder skulle genom inledande af underhandlingar förorsaka kostnader, som efter all sannolikhet blefvo utan ändamål använda, då ännu så ringa visshet finnes, att ett dylikt förslag, om dess genomförande ilrågasättes, komme att understödjas af den allmänna meningen inom de tre Staterna. Utskottet hemställer derföre, att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
– Allernådigste herre, dagen begynner, och jag nedkallar Guds skydd öfver ers majestäts höga person och verk. Morgonglöden brann redan mellan stammarna, och konungen slog upp ögonen. Han grep genast huggvärjan. Så snart han märkte de många, som stodo omkring honom och den skäggiga drabantpredikanten Nordberg och alla betjänterna förvandlades hans drag, och han nickade med sin vanliga kyliga vänlighet – men drömmen stod ännu klar i hans tankar. Det tycktes honom, att också de andra måste ha sett den. – Mitt folk, – sade han, – är för litet att bygga ett stort rike, men stort nog att bygga stora människor. Hvad är ett rike? En tillfällighet, en vidsträckt jordegendom med fästningar vid utgårdarna! Mäklande och slagsmål flytta gränserna. Än sedan, tsar, om du har makt öfver millioner, men icke öfver dig själf? Herren Gud kan så beställa, att man en gång föga spörjer efter staterna, men dess mer efter de enstaka människorna. Om jag besegrar dig, fattar hela ditt skepp eld och blir aska blott, men om du nedhugger mig och mina män, fullbordar du därmed endast mitt verks seger. Lewenhaupt grep Creutz vid armen och hviskade svårmodigt: – Kära bror, de mörka aningarna släppa ej mitt sinne. Månne vi alla någonsin mer skola stå samman under Guds fria himmel? Hör du, hur fältmarskalken svär och bannar bakom uppländingarna! Gyllenkrok vill inte ens gå fram till honom och begära order. Också du töfvar. Och si hur fjärt Piper glor efter oss! – De svenske se alltid fjärt på hvarandra. Därför, därför skola de en dag förgöras och deras namn utslätas bland folken. Våra barn i tionde eller tjugonde led skola upplefva stunden. I dag sker endast begynnelsen. – Herren tillgifve dig dina ord. Aldrig såg jag härligare hjältar af gudi än de svenske och aldrig ett folk så helt utan härskarviljans själftro och grofva händer. Kungen är nu för sjuk att längre hålla oss tillhopa, fast han låtsas trygg som en ung kornett. Han undfick i födseln det lättsinne, som gudarna förläna sina skyddslingar, men nu ... – Nu?
Styrelsen blifva att få ett ord med i frågan om instructionen för Riksgälds-Contorets Fullmägtige, och destomera skall den utan tvifvel frestas att i framtiden afvika ifrån den passivitet i detta hänseende, hvilken Rikets Ständer å sin sida tyckas önska bibehållen. För den, som i denna sak icke önskar annat än att Utskottets förslag måtte ur vägen rödjas, kunde det anförda synas mer än tillräckligt. Men då frågan nu redan i Sex Riksdagar varit å bane, låter det förmoda sig, att dess anledningar måtte ligga något djupare, än i meningarne för dagen. Det torde vara en pligt, att söka tillse, huru härmed förhåller sig. Under det mycken omsorg och noggranhet blifvit använd i ändamål att controllera förvaltningen af Stats-capitalet jemte dess inkomster ocb utgifter, är dock denna på långt när icke den enklaste eller den redigaste, capitalets omfattning är ingalunda fullt bestämd: ingen tydlig gräns är dragen emellan Stats-capitalet ocb de medel, som afse särskilda provinsers, mindre orters, menigbeters, corporationers och någon gång aldeles enskilda föremål. Dess förvaltning är tillika fördelad på särskilda verk, som arbeta utan inbördes sammanhang och utan ledning af en myndighet, som skulle kunna rigta deras verksamhet till ett klart åskådadt gemensamt mål. Flera af de särskilda Verken äro hvad man kallar specialicerade, d. v. s., äro grundade på helt och hållet egna capitaler, med hvilka de drifva sin rörelse, hafva till inkomster dels interessemedel, dels för dem egna skattetitlar, hvilka icke ingå i den allmänna skatteberäkningen. Andra uppbära väl sina inkomster såsom anslag från den allmänna skatte-massan, men återlemna ej dit sina besparingar, utan grunda på dessa i förening med gamla tillgångar en Statsreglering för sig inom hvartdera verkets behörighetssfer. Man kan centralisera allt för mycket, men man kan äfven göra det för litet. Det är onekligen alltför liten centralisation, då det i ett Rike icke finnes någon ordnande och ledande myndighet öfver Stats-capitalet i sin helhet.
Jag känner icke ens, om någon ny anledn. till anmärkning i StatslJtsk. blifvit väckt; men jag protesterar i allt fall emot dess omtalande på detta rum. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Af Riksd.Ordms föreskrift finner jag mig hindrad att efterkomma Gr. Cronhjelms till mig gjorda uppmaning. Gr. Cronhjelm: Jag kan icke dela de tvenne talarnes mening, som sist yttrat sig; men jag erkänner deras skicklighet att på detta sätt undgå sjelfva saken, ty det är visserligen ett godt medel att förekomma all påföljd af StatsUtsk:s väckta anmärkningsanledningar, om man till afgörande företager den ena hälften af frågan först, och den andra hälften sedermera. Jag har mig emedlertid bekant, att samma fråga, som jag nu väckt, äfven kommer att i dag väckas uti ett annat RiksSt., och med kännedom härom äfvensom den omständigheten, att i händelse Constit.Utsk:s nu på bordet hvilande betänk, i dag förekommer till föredragning, måste det äfven, enligt 49 $• Riksd.Ordn., i dag afgöras, har jag innan denna föredragning framställt min begäran. Om derföre de värda Herrarnas skäl att förtiga StatsUtsk:s sednast beslutade anmärkningsanledning anses giltigt eller lagligt, finner jag mig föranlåten att ändock begära den propos., att Constit.Utsk:s ifrågavar. betänk, måtte tills vidare hvila; och mot lagligheten häraf lärer åtminstone intet vara att erinra. Frih. Palmstjerna: Om Gr. Cronhjelm anser Constit.- Utsk:s betänk., rör:de StatsUtsk:s väckta anledn. till anmärkning mot föredraganden af krigsärender icke böra komma under öfverläggning annorlunda, än i sammanhang med Constit. Utsk:s s. k. dechargebetänk., synes det bästa vara att begära dess hvilande på bordet, till dess sistnämnda betänk, förekommer; och detta skall jag ej motsätta mig, ehuru jag för min del är färdig ett discutera det ifrågavar. betänk, när som helst. Frih. Cederström:
19 viss ort med förmälning af spannemål; och som för öfrigt, genom medgifvande af meranämnde rättighet, fördelar skulle beredas,' så val qvarnegaren och den kringliggande orten, som Staten, hvilken kommer att åter erhålla den ränta, som af en till begagnande instäld vattenqvarn icke billigen synes kunna utgå; anse alltså Riksens Ständer sig böra hos E. K. M. i underdånighet anmäla den önskan, att, genom urfärdande afen allmän Författning, det måtte i Nåder tillåtas egare af en sådan vatten-mjölqvarn, hvars drift, genom minskad eller alldeles försvunnen vattentillgång , blifvit instäld, att, i stallet få inom samma ort uppföra väder-mjölqvarn, och dervid begagna sin förra rätt (ill idkande afspatinemåls förmälning emot tulltägt; dock att anmälan derom torde förut böra göras hos EK. M:tg Befallningshafvande i Länet, som, derest den för qvarnens uppbyggande utsedde plats icke vöre mindre, än J50 alnar, från allmän väg helägen, derom genom Kronobetjeningen borde undersökas, skulle ega att behörig lillstånds-ResoIution meddela, utan hinder »f andra qvarnegares jäf emot den äskade förändringen , och utan andra vilkor, än att den ränta, sorn tilläfventyrs varit den gamla qvarnen åsatt, blefve på den nya öfverflyttad , och att storleken af qvamstenarne uti tiya qvarnen förblefve enahanda med den, som Uti den gamla varit lagligen begagnad, Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelltft N:o 309.
Bonde-ståndet afgifvet, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotteis behandling remitteradt memorial, jemte förklarande, att, efter motionärens tanka, ifrågaställa skyldighet desto heldre borde dessa åboer tillkomma, som 15 § uti nu gällande Riksdagsordning, hvarigenom förklarats, det egare af hemman samt krono-åboer med ständig åborätt kunna till riksdagsmän inom Bonde-ståndet väljas, syntes afse, icke allenast att egare af alla slags hemman samt åboer med ständig åborätt må till, riksdagsfullmäktige utses, utan ock att arfvodet för deras underhåll måtte varda emellan de väljande rättvist fördeladt, hemställt om vidtagande af ett sådant tillägg eller förklaring af nu gällande Riksdagsordning, hvarigenom inga hemmansegare eller åboer med ständig åborätt må kunna från utgörande af 4 Allm. Besv.- oth Ekon.-Uttk.
Må man icke tillåta den att befatta sig med församlingsboers enskilda komunal-angelägenheter; det skulle vara ali förderfva all komunal-styrelse och göra det omöjligt för den att existera. Då sockenstämman är en sammankomst, dervid öfverläggning skall äga rum om socknens enskilda behof och bestyr, böra inga andra deruti få deltaga än de, som kunna anses hafva eli verkligt intresse uti och för hvad dervid kan förekommas och på ett eller annat säll tillhöra församlingen. Det är på dessa skäl Ulsktn tillstyrkt den utvidgning af författningen, som i della 502 Den 27 September. örslag innehålles, och af samma skäl får jag nu tillstyrka R. o. Ad:n ali dertill lenina sitt bifall. Gr. Sparre: Jag åberopar hvad jag redan yttrat eller att jag icke skall ifra för belänk. för hvilket jag också icke inom Utsk. röstat, men jag ber att få göra de Hrr, som yttrat att den föreslagna redaktionen skulle innefatta en inskränkning i det förra stadgandet, uppmärksamma derpå, att, på sätt jag redan tagit mig friheten nämna, det är ganska tvifvelaktigt huruvida förslaget icke snarare innefattar en utsträckning i st. f. en inskränkning. Det heter nemi. nu ”att röstägande må till annan öfverlåta sin rösträtt.” Om jag under tvekan om huruvida med delta ordet, annan afses annan person eller annan röstägande, tager i betraktande sockenståmmo-förorduingeu för Stockholms stad, så finner jag att der står, alt röslegaude må endast genom annan, som i stämman röst äger, sin rösträtt utöfva. Detta synes vara ett bevis till för den satsen, att äfven i fråga om sockenstämma å landet endast röstägande äro berättigade alt i stämman deltaga. Men, pä sätt jag förut nämnt, jag fäster icke mycken vigt vid förslaget, utan om Ståndet skulle vilja afslå det, skall jag icke motsätta mig en sådan åtgärd. Gr. Ridderstolpe: Till stöd för det afslag som jag önskar och för att upplysa med exempel, vill jag anföra, alt mina egendoraar ligga i tre socknar. Jag har haft till förvaltare en Löjtnant vid Westmanlands Regemente, som icke var mantalsskrifven uti någon af dessa socknar.
Enligt hvad ofvan åberopade Statsråds-prolokoll vidare innehåller, hade Konsertmästaren A. Bernvald hos E. K. Maj:t i underdånighet anhållit, att då han, som vore född den 24 Augusti 1798 och i 45 år tjenstgjort vid E. K. Maj::ls Hofkapell, der han år 1815 blifvit antagen till ordinarie Kammarmusikus och sedan år 1832 varit anställd såsom Förste Konsertmästare, numera vid tilltagande ålder befunnes lidande af en ögonsjukdom, hvilken, enligt bifogadl läkarebetyg, redan gäll så långt, att någon fullständig återställelse ej vore möjlig, och att han ej mer kunde anses i stånd att sin tjenst bestrida, likväl af sin ekonomiska ställning hindrades att densamma lemna, E. K. Maj:t täcktes, genom nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer bereda honom en pension af allmänna medel, att efter hans afskedstagande utgå med 900 R:dr R:mt årligen eller det mindre belopp, E. K. Majit kunde finna lämpligt och skäligt. Vid Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Vid pröfning af denna underdåniga ansökning hade E. K. Maj:t funnit uppenbart, att sökanden såsom tjensteman icke kunde vara berättigad till någon pension på allmänna Indragningsstalen. De sköna konsternas vigt och inflytande på folkets allmänna bildning syntes likväl icke destomindre ät deras mera framstående idkare gifva ett ej alldeles ogrundadt anspråk på offentligt erkännande af dessas förtjenst. Rikets Ständer hade ock derföre någon gång, såsom vid 1828 och 1840 årens riksdagar, genom tilldelandet af pensioner åt äldre, förljenstfulle konstnärer ådagalagt sin omvårdnad om det allmänt gagnande, under hvilken form detta än må uppenbara sig, och med öfvertygelse, att samma uppfattning af konstens betydelse framgent skulle göra sig gällande, har E. K. Maj:l nu behagat föreslå, att Konsertmästaren Berwald, sedan han från Konsertmästare-befallningen erhållit afsked, måtto varda uppförd på allmänna Indragningsstalen, att der under sin återstående lifstid få årligen uppbära ett belopp af 750 R:dr R:ml.