Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit gjord framställning, beviljat anstånd intill 1836 års utgång med beräkningen och vidtagandet af årliga kapitaloch ränte-inbetalningarne å stadens från Riksgälds-kontoret utbekomna tväunc hamnbyggnadslån å tillsammans 45,000 R:dr Runt, så hade den derefter inträdande betalningsskyldigheten blifvit behörigen fullgjord, medelst erläggande för hvartdera året 1857 och 1858 af stadgade beloppet 2,475 R:dr, eller tillhopa 4,930 R:dr samma mynt; men, enligt hvad motionären anfört, syntes svårigheterne att jemväl för då innevarande år 1859 samt derpå följande åren 1860 och 1861 0 Stals-Utskottcts Utlåtande N:o 133. kunna Åstadkomma inbetalningarne A berörde IAii redan vara oell ytterligare blifva vida större lin tillförene, helst det föga bemedlade samhället, som förut af dess egne samt hos enskilde upplånta medel tillskjutit den summa af mera än 40,000 R:dr, hvarmed kostnaden lör hamnbyggnads-ai betet ölverskjutit de såsom län och anslag dertill lemnade statsbidragen, ytterligare under Ören 1858 och 1859 lätt vidkännas en kostnad af icke mindre än 33,000 R:dr, deraf 18,000 kontant och det öfriga i natura-prestationer, till uppbyggande af en lastbrygga, som Ilinge varit högst behöllig, och med hvars uppförande icke vidare kunde fördröjas, sävida hamnen skulle motsvara sitt ändamål och trafikerandes billiga anspråk på beqvämlighet. — i n en icke ringa del af omförmälde, högst betydliga utgifter, icke kunnat annorledes bestridas, än genom upptagande af nya lån hos enskilde på korta betalningsterminer, samt dertill komtne att hamnkassans inkomster, särdeles under år 1858, till följd af stagnation i allmänna rörelsen och ortens felslagna skörd, varit så ringa, att de, efter afdrag af kostnaderne lör hamnens underhåll och nödiga fördjupning, icke lemnat påräknadt öfverskott, så hade Cimbrishamns samhälle, som, enligt hvad uti Kongl. Majlis nådiga skrifvelse till Rikets Ständer den 17 Mars 1854 tillkännagifvits, vid sitt hamnarbete lidit stora och oförutsedda motgångar samt, till dessas öfver'vinnande och för att utan hänsigt till kostnaden slutligen tillvägabringa en lör framtiden varaktig hamnanläggning, uppbjudit all sin förmåga, numera så ansträngt sig, att något anstånd med inbetalningarne till Riksgälds-kontoret å dess lörenämnda amorteringslån vore af högsta hellid påkalladt.
Februari och den 1 dennes på bordet lagde ytterligare Betänkande N:o 31, angående Lagstiftningen om fattigvården 1 Riket, blef det af Ridderskapet och Adeln antaget med följande förändringar: 1 §. skulle erhålla följande lydelse: Hvarje Socken ålandet, och hvarje Stad skall lenina nödtorftig värd och försörjning åt sådane dess medlemmar , sorn sakna förmåga att sjelfva sig dermed förse j dock måga flera Socknar på landet, der de så åsämjas j förena sig om en gemensam fattigvård. I 1 momentet af 2:dra §:n skulle ordet aldrig utbytas emot ordet icke. 3:dje §:n skulle erhålla följande lydelse: Af gifter för fattigvårdens behof utöfver d<m pertonella afgift > hvarom 18 §:n stadgar, och de directa bidrag i natura-persedlar, hvarom man på Socknestämma kan öfverenskomma skola utgöras i förhållande till hvars och ens , enligt nästföljande §.j egande rösträtt> i fråga om fattigvård. 4:4e §:n skulle erhålla följande lydelse: Socknemännens öfverläggning i88 Fröt Utclr. d. 13 Mars tSp. ningar , i de fattigvården tillhörande ärenden, hållas ä allmän Sockenstämma , hvarvid en hvar egare, arrendator eller innehafvare af fastighet, jemte andra Socknens invånare, sorn för lön , fabrik, verk eller inrättningar, handtverk och annan näring eller rörelse, erlägga bevillning efter 2:dra Artikeln, har rösträttighet Denna rösträttighet beräknas efter förmedlade hemmantalet, der hemmantal finnes åsatt. Dör to Ii drs bevillning efter 2.dra Artikeln vare lika rösträtt, som för Ialeis mantal, för 5 R.drs lika med |.-dels mantal och för 2± R:drs lika med f6adels mantal. För bevillning under 2± R:dr eger ingen rösträtt runi. I Stad röstas för fastighetsvärde af 2,000 R:dr likasom för 10 R.drs bevillning efter 2:dra Artikeln. I 1 momentet af örte f 1 skulle orden från hvarje af dem utbytas emot orden af de röstegande inom hvarje af dem.
Dessutom varseblef hon ett slags sympatiserande mjeltsjuka i brödernas blickar; och hon kunde ej undmeragåattmärkadetBirgersförhvarjedagallt insjunkna kind, sänkta hufvud och stirrande ögon fingo en talande likhet med Antons utseende, hvaremot gossens krafter började småningom återkomma, tills han slutligen, efter ett par veckor, stödd på Birgers arm, kunde vandra omkring i kammaren. Den bleke Anton, som under sin sjukdom skjutit upp, log vänligt åt dem, som nalkades eller talade till honom; men sjelf talade han nästan aldrig. Ett stilla svårmod var tecknadt i hans drag och i alla hans släpande rörelser. En afton, då Gabriella, som nu åter tordes vara ensam inne hos sin så länge saknade lekkamrat, satt på en pall vid hans fötter och uppmärksamt afhörde den vackra berättelsen om de begge englarne, gick Erika fram och tillbaka i sin kammare; hennes tankar voro hos dem, som genom tulljaktens undergång blifvit faderlösa; och den qväljande oro, hvilken alltid var förenad med detta ämne, höll henne i en så stark spänning att hon ej märkte den sakta knackningen på dörren, förrän den åter förnyades. Det var blott en enda person inom hushållet på den ensliga ön, som så kunde anmäla sig, det kände Erika, och derföre öppnade hon hellre dörren, än hon genom det vanliga ”kom in!” förrådde den rörelse, hvaruti de tre små slagen försatt henne, en rörelse, hvilken ofelbart skulle återklingat i rösten. Det var verkligen Birger, som ännu en gång besökte gafvelkammaren. Erika stod tyst, till det yttre fullkomligt lugn och kall; men inom hennes bröst var det annorlunda: der bodde ångesten, smärtan, aningen om den stundande förklaringen, följderna deraf, kanske omstörtningen af hela hennes lif. Hon fattades af ett outsägligt qval, redan innan Birger talat; men hvad behöfde han ord: hans utseende förtäljde det värsta hennes egen inbillning redan uppfunnit. Utmattad af den stora inre kampen satte sig Erika; hennes ögon uppmuntrade Birger att tala. ”Ni har då beslutit att höra mig, mamsell Erika?” Hon böjde hufvudet.
I början af Puksdagen, dl få Betänkandet! inkommit, kunde väl Expeditions - Utskottet ensamt medhinna trvckningens besörjande; men längre fram klefve det väl ogörligt, utan antagandet af en alltför talrik betjening, under det att de öfrige Utskottens Cancellister, som sluppe utskrifningen af gme exemplar, bland de 5 förut vanliga, hade mindre att göra än tillförene. Vill man vinna ändamålet, så måste man vi 11 ja medlet, och detta ar, sä vidt jag förstår, ingalunda oförenligt med 59 §, Riksdags-Ordningen. S. D. Remitterades till Banco-Uiskottet: Friherrarne Cedelström*, Jacob, och Poijes Ludvig, samt Herrarne von Hartmansdorff.?, Au - ill Fröt, Ut Jr. J. 8 Dac. stig. gust, ,och Lagerhjelm*, Pehr, denna dag »fgifn* yttranden, i anledning af Herr Hjertås, Guslaf, den 4 dennes e. m. till Utskottet remitterade Motion, att Utskottet måtte anmodas till Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver ett af Herr Hjerta framstaldt förslag, hvarigenom Rikets Ständers Låue-Bank skulle från och med början af nästkommande år öppnas för upplåning-, S. D. Vid förnyad föredragning af Expedit tkms-Utskottets den a7 sistlidne November af.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, är för närvarande på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende ett af vederbörande embetsmyndighet uppgjordt underdånigt förslag till förordning, angående fartyg, hvarmed utvandrare fortskaffas till främmande länder; uti hvilket förslag, till följd af särskilda förhållanden i afseende å berörda trafik, några bestämmelser förekomma, hvilka, i det hufvudsakligaste öfverensstämmande med hvad franska och engelska lagstiftningarne i detta ämne innehålla, äro till sin grund från stadgandena i förevarande §§ af det Kongl, förslaget skiljaktiga. Med anledning häraf och i enlighet äfven med tyska sjölagens stadgande, att Särskilda Utskottets Betänkande JW 2 17 att samma lag icke skall tillämpas i fråga om emigrantfartyg, har Utskottet till 123 § föreslagit ett för ändamålet erforderligt tillägg. I öfrigt har Utskottet i §§:na endast funnit två mindre ordförändringar nödiga. § 131. 5:o. Den tid af endast åtta dagar, som förslaget bestämmer för inbetalning af bodmerilån, har Utskottet ansett i allmänhet vara alltför kort och fördenskull böra utsträckas till fjorton dagar; och då alternativet: »eller afst&s ej de förpantade föremålen», möjligen kunde gifva anledning till det antagande, att långifvaren, vid uteblifven betalning, egde vidsträcktare rätt till sagde föremål, än allmänna lagen i afseende å pant medgifver; har Utskottet funnit de citerade orden destohellre kunna uteslutas, som 135 och 139 §§:na innehålla tillräckliga föreskrifter, om huru långifvaren eger förfara, för att försäkra sig om sin fordrans utbekommande. § 141. I öfverensstämmelse med den af Utskottet i 131 § föreslagna ändring i tideu för betalning af bodmerilån, har Utskottet ansett äfven denna § böra ändras, enär svårigheten att genast eller på allt för kort tid anskaffa penningar, möjligen kart vara lika stor, om betalningen skall ske å den ort, dit resan är bestämd, eiler å annan ort — sjelfva hemorten någongång icke undantagen. § 143.
Då nu Konungen eger den rätt Utsk. vill tillerkänna honom, ser jag icke, hvartill förslaget tjenar. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: När en sak, såsom den ifrågavande, är fullkomligt god, är det icke alltid lätt att anföra giltiga skäl emot densamma. Också synes mig de häi anförde skälen temligen underhaltiga. Bfan har till en början för afslag å förevande punkt sagt, att man ville dermed befria Regeringen från en ovilja, sorn skulle upkomma deraf, att hon afgifver förslag till medels anskaffande utöfver ordinarie inkomsterne. Det synes mig något eget, att ovilja skall alstras deraf, att Regeringen åtager sig ett bestyr, som, efter mitt omdöme, sammanhänger med begreppet att regera, ty med detta begrepp förenar jag icke blott Regeringens skyldighet att som hittills up - Den 8 Mars f. m. 125 gifva Statsbehofven, utan äfven att föreslå sältet för fyllande af dessa behof. Det måtte väl medgifvas, att Regeringen bättre kan öfverse rikets tillgångar än enskilde personer, äfven om desse mångdubblas utöfver Bevilln.Utsk:s personal, hvilken utgör 48. Jag kan således icke finna annat, än att det är följdrigtigt, att den, som upgifver Statsbehofven, äfven upgifver sättet för deras fyllande. Något intrång på R. St:rs beskattningsrätt göres icke derigenom, ty R. St:r ega antaga eller förkasta förslaget. Att ett sådant förslag är för Bevilln.Utsk. kärkommet bevisas deraf, att just inom detta Utsk. har i dessa dagar upstått fråga om anmälan hos K. M. om anskaffande till en kommande Riksdag af vissa statistiska upgifter på det Utsk. må bättre än f. n. blifva i tillfälle att jemnare fördela bevilln. Hr von Hartmansdorff har emot förslaget äfven anfört det skäl, att, då Konungen upgifvit Statens behof, det vore angeläget att få beloppet så fort som möjligt disponibelt serdeles i fråga om extra utgifter.
Aldern för hvar och en, beräknas från slutet af det år, inom hvilket han är född. Befrielse frän skyldigheten, att, inom klass-åldrarne, som beväringssoldat i arméens leder ingå, äger rum för följande: l:o De som genom lyten eller sjuklighet, äro till krigstjenst oförmögne; 2:o De som äro under 5 fot och 5 tum; 3:o Äldsta brodern bland fader och moderlösa; 4:o Enda eller äldsta sonen, eller svärsonen, eller, om sådan ej finnes, äldsta soneller dottersonen, af enka eller fader, som är blind eller som ingått i sitt 70:de år. Skulle uti de fall, som 3:dje och 4:de punkterne anföra, den, hvilken är befriad från beväringspligtens fullgörande, vara blind eller genom kroppslyten oförmögen, att sig sjelf vårda, njuter brödren näst efter honom, befrielse i dess ställe. 5:o Den som har en broder näst före honom i ålder, hvilken antingen i och för beväringspligtens fullgörande befinner sig i arméens slam, eller aflidit i tjensten, eller blifvit afskedad för blessyrer och andra kroppsskador, erllållna under sin tjensteutöfning. 6:o Den, hvilken som frivilligt ingått i arméens leder; 7:o Kronans, städers och af K. M. erkända allmänna inrättningars ordinarie embetsoch tjenstemän; 8:0 De, som hafva inträdt i utöfning af presterligt embete eller folkskollärarebefattning; 9:0 De som hafva med approbation undergått medico filosofie kandidat-examen, samt fortfarande egna sig åt läkare-yrket; 10:o De för krut, svafvel eller gevärstillverkningen nödige arbetare. Befrielse enligt 7, 8, 9 och 10 punkterne gäller, inom de olika klassåldrarne, endast såvida personerne i de uppgifne befattningarna fortfara. 11:0
B. St. handlade äfven i öfverensstämmelse med denna princip vid sista riksdag, då de medgåfvo den förändring i äldre stadganden om jernbelåningen i Stockholm och Götheborg, att å båda dessa städers vågar pantägaren skulle vara oförhindrad att, efter egen önskan, utbyta en viss quantitet af en stämpel och dimension emot en lika stor quantitet af en annan, allenast det quantum, som af hvarje sort och benämning är af en person till Banken pantförskrifva, vore å vågen såsom Bankens pant qvarstående. Enligt de vågattester, hvartill formulär vid sista riksdagen fastställdes, behöfva stämplar, dimensioner, stångoch stycketal icke heller upptagas i attesten, utan endast i den specification, som skall åtfölja anmälningssedeln för lånets erhållande. Jag förmodar, att det allenast måtte varit ett förbiseende af Bikets sist församlade Ständer, som varit orsaken dertill, att icke äfven uppgiften å stämplarna och dimensionerna m. m. uti denna specification blef, i sammanhang dermed, förklarad obehöflig. Dessutom vore det nu så mycket lämpligare att befria lånsökanden från skyldigheten att i specificationen låta berörde uppgift inflyta, som BancoUtsk. i förevar, betänk, föreslagit, att sådant jern, som icke till sin fullgoda beskaffenhet blifvit undersökt och godkändt under de sistförflutna 10 åren, ej vidare måtte få af Banken belånas. Någon förlust för Banken lärer följaktligen svårligen kunna uppstå genom utbyte af dimensioner, äfven med antagandet af den förutsätt - Pe ii iS April o. m. sittning, att en jernsovt, som är mindre värd, skulle kunna såsom pant lemnäs i stället för en annan, helst i alla fall det bestämda belåningsvärdet vanligen iir så lågt, att icke gerna försäljningspriset å någon dimension af en belånbar sort bör kunna understiga, livad såsom lån derå blifvit utgifvet. På grund af hvad jag nu haft Uran anföra och Utskts betänk. för öfrigt innehåller, får jag således anhålla om propos. a bifall till detsamma. Hr Lagerhjelm:
Det är lika sannolikt att äfven Götheborg skulle skynda sig att söka få sitt handelsområde förflvttadt upp till samma stad och detta med samma skyndsamhet sorn Norrköping. Pä dessa skäl har jag ansett att de omnämnda svårigheterna lätteligen skulle kunna undanrödjas, samt yrkar fördenskull fortfarande bilall till mitt förslag. Gr. Mörner: Det har redan så mycket blifvit taladt i denna fråga, att det möjligen torde anses öfverflödigt att deruti sig vidare yttra. Likväl kan jag icke undgå att påpeka de besynnerligheter, hvartill Hr Biidts förslag skulle leda. De orter, som af denna bana skulle hafva fördel, borde sammanskjuta elt belopp af 105,000 rdr, i ändamål att betala expropriationskostnaden. Enl. jernv,ägskomiténs kalkyler upgår denna kostnad visserligen till nämnde belopp; men det är dock icke gifvet, att densamma kommer att stiga till denna summa, .lernvägskomitän har nemi. beräknat kostnaden efter 800 rdr pr tunnland för inegor, under det att samma komité vid de flesta öfriga banorna uptagit kostnaden för hvarje tunnland inegor till 000 rdr. Jag vet icke af hvilken ani. värdet å inrösningsjorden i denna trakt blifvit så mycket större, och ehuru en annan linie finnes, der det är beräknadt ännu högre, nemi. i Småland, emellan Nässjö och sjön Stråken, hvarest samma slags jord är upskattad till 1,000 rdr för tunnlandet, så är likväl säkert att jorden på linien Halsberg—Örebro är beräknad till högre pris än på de flesta andra ställen. Skulle nu så hända sig, att, när den egentliga upskattningen kommer att ega rum. jorden erhålles för billigare pris, än den summa, hvartill den är förslagsvis beräknad, Dea 25 A pril 1. ro. M* sfi skulle <let icke vara nog dermed att orten betalade expropriationskostnaden med verkliga beloppet, utan Staten derutöfver erhålla ett litet öfverskott genom det öfverflödigt stora sammanskottet. Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förslag. Efter det öfverliiggningen nu ansetts afslutad, yttrade H.
Byggninga-Balken, angående skyldighet alt deltaga i kyrkobyggnad, med hvad dertill hörer. i83o d. 1 Mars; svar å Riks-Salen. l6 :0 Rikets Ständers skrifvelse af den 19 Augusti 1829, angående afskäffande af muntliga stämningar i tvistemål. i83o d. n Januarii; svar å Riks-Salen, samt kungörelse expedierad. ly.O Rikets Ständers skrifvelse af den 19 Augusti 1829, med förslag till förklaring af 2 och 3 §§. i 14 Cap, Missgernings-Balken. a8 Bil. till R, S. Emb. Ber, den i5 Jan. i8j4- x33o d. 7 Januarii; svar å Riks-Salen. S. D. Rikets Ständers skrifvelse genom serskild remiss öfverlemnad till Lag-Comite'en, för att vid en skeende granskning af det allmänna Lagförslaget tagas i öfvervägande. 18 lO Rikets Ständers skrifvelse af den vo September 1829, med förslag till ändring af 16 Cap.
Och öfver hela den vida platsen mellan boningslängan och den första tvärgången med dess gamla blommande bigarångoch körsbärsträd sväfvar ett doft, ett fint, nästan omärkbart doft, tulipandoftet; och i det starka solskenet lysa de sjelfva, blommorna, tulipanerna, i alla färger och färgers öfvergångar, på sina ranka, fina stänglar, dubbla och enkla, gula som smöret och mörkröda som burgundervinet när det hålles mot ljuset, ljusröda som det friska blodet och hvita som kvinnokroppens hud, hvarje färg dubbelt bjert i det starka ljuset och genomskinlig emot detta. Borta vid syrénbusken tätt under hans fönster går, i blå blaggarnskjortel och bara, bruna ben, unga Margret och krattar gångarne. Unga Margret är den trettonåriga dottern till hans granne, den forne storbonden Per Mattsson, som nu bor derborta i huset bakom trädgårdshäcken. Truls hade en gång varit ute och gått, fram mot slutet af mars. Han hade kommit längre än han annars plägade; trakten begynte bli honom okänd. Det rådde ett ovanligt stim på vägarne, och Truls kunde icke komma under fund med hvad som stode på, förrän han hann fram till en gård, som låg tätt utmed landsvägen. Uthuslängorna voro lastgamla, med klinväggar och gröna halmtak; men boningslängan var ny, hade spåntak samt var försedd med frontespis och veranda ut mot trädgården; det hela sammanbygdt och porten förande direkt ut på stora vägen. Portarne voro uppslagna på vid gafvel, och Truls blickade in på gårdsplatsen. Der hölls auktion. Alla dörrar stodo vidöppna trots det barska marsvädret, och folk strömmade ut och in.
Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Utsk. har i sitt utlåt, förklarat, att Tryckfrih.-Ordn. vore i förevarande fall i viss mån tillämplig. Således blott i viss mån. Delta uttryck anser jag rigtigt, man måste nemligen göra betydlig åtskilnad mellan ett dramatiskt arbete och hvarje annat. Mot eftertryck är man i båda fallen genom grundlagarne skyddad. Inom vårt land har deremot, mig vetterligen, ingen ännu ifrågasatt rättigheten att mundtligen uprepa hvad ett tryckt arbete innehåller. Detta är orsaken hvarföre dramatiska arbeten hittills fått på scenen upföras utan författarens tillstånd. Utsk. har likväl nu, enligt motionärens önskan, inskränkt denna rättighet och under 5 års tid tillförsäkrat författaren, äfven i detta hänseende, full egande rätt till sitt arbete; en tid under hvilken han deraf bör kunna draga betydlig vinst. Den koncession, som sålunda blifvit gjord, torde böra anses betydlig. Att gå längre synes mig mindre lämpligt. Ett värdefullt arbete skulle då möjligen komma att blott på ett enda ställe upföras. Om till fördel för konsten lemnar jag derhän. Jag förutsätter nemi. att en författare i små omständigheter nödgas försälja sitt arbete till någon Theater-Direktör inom Skåne och denne Direktör dervid fäster det villkor, att tillstånd till arbetets upförande ej må någon annan Theater meddelas. Ar nu arbetet författarens egendom för evärdeliga tider och hans arfvingars efter honom, följer ju häraf att ett sådant stycke alldrig får annorstädes än i Skåne upföras. De som bo utom denna provins måste antingen åtnöja sig med att läsa det eller och resa ned till Malmö för att se det upfördt på scenen. En sådan utsträckning af egande-rätlen, som den, hvilken den siste talaren föreslagit, anser jag således skadlig och tillstyrker derför bifall till Utsk:s betänk. R. o. Ad. biföll Utsk:s förevar, utlåt. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 8 och 12 dennes på bordet lagda utlät. N:o 35, i anledn. af väckt motion om bestämmande af vilkor för kringvandrande väfskedsförsäljares förpassning.
Man kan visserligen invända, att genom den utvidgade testamentsrätten en moder alltid kan se sitt oäkta barn till godo; men jag får härvid anmärka, att, till följe af de många formaliteter och kostnader, som med ett testamentes upprättande äro förenade, det ganska ofta inträffar att ett dylikt ej blir upprättadt, ehuru detta varit den dödas afsigt. Blir det åter upprättadt, förfaller det ofta till följd af fel i formen. I England hafva de mest lagfarna personer i detta afseende begått stora misstag. Man påstår att sällan eller aldrig någon öfverdomares eller s. k. »Law Lords» testamente blifvit beståndande. Jag har hört att äfven vår största jurists, Callonii, testamente ogillades, emedan ett af vittnena dödt. Hvad beträffar vidare, huru långt man bör gå vid fråga om inrymmande af arfsrätt åt oäkta barn efter moder, anser jag att oäkta barn böra taga arf efter moder och möderne fränder. Nu torde man dock icke kunna komma så långt, utan får väl för tillfället nöja sig med Hrr Nordenfalks och Dalmans förslag, hvilket går i en rätt riktning, och som jag derföre understödjer. Jag tror nemi., att sedan man vet hvart man vill, bör man, när man ej kan få allt, taga hvad man kan få af det som ligger å den rätta vägen. Gr. Mörner: Den siste talaren behagade yttra, att det vore obehörigt att åberopa den nya testamentsrätten såsom ett skäl mot den ifrågasatta förändringen i arfsrätten. Då jag fästade min uppmärksamhet vid dessa ord, tänkte jag att i det följande af hans tal få höra, hvari detta obehöriga skulle bestå. Jag fann dock icke något annat åberopas, än svårigheten att Den 16 Oktober. 31 skrifva testamente, hvaruppå såsom bevis anfördes att några erfarna jurister i England skulle härutinnan misslyckats. Detta må vara sannt, hvad England beträffar, och orsakerna dertill äro många, men att utreda dem, skulle vid detta tillfälle blifva alltför vidlyftigt, likasom det är öfverflödigt.