Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Hedervärda Bonde-Ständet af Håkan Pettersson från Blekinge län väckt motion (N:o 416), att enär genom den Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt Kongl. Kungörelsen angående skatt för hundar, den 12 Juli 1861, åliggande skyldighet att upptaga och afdöma mål, rörande å landsbygden försummad skyldighet att anmäla hundkreatur till beskattning, eller försök att dylik afgift sig undandraga, de, hvilka i berörda hänseende tilltalades, måste till och från residensstaden företaga ofta långa, alltid med uppoffring af tid och kostnad förenade resor, för hvilkas undvikande mången saklös nu möjligen föranlåtes att heldre underkasta sig utgifvandet af de böter, hvilka i förenämnde fall kunna honom ådömas; så skulle dessa måls handläggning öfverilyttas till Kommunal-nämnden för att behandlas såsom öfverträdelser af de särskilda ordningsstadgar, öfver hvilkas efterlefnad det, enligt 39 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1861 om Kommunal-styrelse på landet, tillkommer Nämnden att vaka, helst denna myndighet eger att afgöra, om hundskatt skall erläggas eller ej. Förseelser mot Kongl. Förordningen den 12 Juli 1861, i fråga om hundskatt, äro, enligt Utskottets förmenande, icke jemförliga med öfverträdelser af de särskilda ordningsstadgar, öfver hvilkas efterlefnad det tillkommer Kommunal-nämndeu att vaka. Då det i första rummet tillhör Polismyndigheterna att tillse, det i nämnde förordning alsedt skydd vinnes emot lösa hundars otillbörliga kringströfvande samt deraf härflytande olägenheter, synes det Utskottet äfven lämpligast, att alla på grund af samma förordning väckta åtal, äfven å landsbygden, i första hand upptagas till; pröfning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Några synnerliga kostnader lära icke derigenom uppkomma för den tilltalade, enär personlig inställelse å Lands-kansliet sällan dervid torde erfordras.
Då jag är ledamot af de Utsk., sorn handlagt nu ifrågavar. förslag till lag om sockenstämmor och socken-nämnder, och då jag äfven synes som reservant bland dem, som inom Utsk:n varit af olika tankar med majoriteten, anser jag mig skyldig, när jag nu uppträder för att yttra mig emot förslaget, lemna den upplysning, att jag vid öfverläggningarna inom Utskln ej varit närvar, förr än några särskildta punkter af förslaget justerades, och vid det tillfälle, då Hr biskop Butsch afgaf sin reservation, med hvilken jag då förenade mig. Jag hade då ej ännu hunnit uppfatta förslaget i dess helhet, än mindre var jag då i tillfälle yttra mina tankar för eller emot detsamma i dess detaljer. Som det möjligtvis kan inträffa, att jag ej heller får tillfälle vara närvar, i Utskrn, ifall ärendet ånyo skall handlaggas, om ålerremiss beslutes, begagnar jag mig nu af detta tillfälle alt yttra mig och att afgifva de aninärkntr som jag, på grund af mina åsigter, kan finna mig befogad göra. Om vigten af en communal-lag anser jag mig ej Lehöfva vara mångordig. Erfarenheten har redan bestyrkt den brist i vår lagstiftning som alldagligen visar sig, derigenom all en sådan lag nu egentligen ej finnes. Men, om å ena sidan behofvet af denna lag är stort, uppstå dock å andra sidan stora svårigheter att bekämpa, synnerligast i början; hvarföre ali varsamhet vid sjelfva lagstiftningen och dess tillämpning är nödig, såvida man med denna lag åsyftar något egentligt nyttigt och ändamålsenligt. En sådan lag vidrör menigheternas närmaste och innersta intressen och angelägenheter, den verkar direct på alla gemensamt och på hvar och en enskild specielt, dess resultater intränga så väl i den ringaste koja som i den mäktigares boning och vidrör således de mest ömtåliga förhållanden. Det synes mig derföre synnerligen vigtigt att med bestämda gränser uppgöra skilnaden emellan den communala Styrelsens och embetsinanna-myndighetens verkningskretsar, så att dessa krafter ej korsa, än mindre stå i strid emot hvarandra. Den ena bör ej hämma den andras nyttiga och lagliga verksamhet.
Räkenskapen öfver Wisby Elementar-läroverk saknar äfvenledes register och dessutom sammandrag öfver hufvudredogörelsen. § 3. Enligt Domkapitlets anordning, har fran egna kassan utbetalts ett belopp af 16 R:dr 75 öre R:mt såsom aktorats-arfvode till Advokat-fiskalen i Kongl. Kammar-rätten, men då de anmärkta medlen kommit läroverket tili godo, synes det Revisorerne sora den person, hvilken förorsakat nämnde anmärkning, bordt vidkännas äfven den berna Ide Advokat-fiskal tillkommande ersättning och läroverket icke belastas med denna utgift. Vidare finnes i samma kassas credit antecknadt, att af derstädes utförde 247 R:dr 51 öre äro i debet upptagne 139 R:dr 61 öre inbetaide, och återstoden 107 R:dr 90 öre afskrifne, — 268 - Enär, enligt ett räkenskap bilagdt transsumt af Kongl. Kammar-rätfens utslag den 22 December 1856, afskrifning af endast 16 R:dr 65 öre tillåtits, hade återstoden bordt egna kassan tillgodoföra*, såvida icke sedermera redogörare^ blifvit i laga ordning berättigad att berörde återstod afskrifva, eller vederbörande saknat tillgång att medlen gälda, hvarom räkenskapen med dess bilagor likväl icke lemna någon upplysning. Stockholms stads Konsistorium. Dess räkenskap, som utan anmärkning blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten, upptager inkomster och utgifter på sätt nedanstående tabell visar: Debet. B a'ani från år 1857: Tillgångar: Possiethska stipendie-fonden Soopiska donationsdito Renströmska testamentsdito Uppbörd: Credit. Utgifter: Soopiska donationsdito 538: 31. Balans till år 1859: 0 Kontant Utiånta u i ■ , „ o Tillgångar: _ behållning. medel. fordringar, Sömma.
Vore här fråga om en strängt juridisk pröfning al 3:dje man, då BondeSt. sjelf icke mera vore tillsammans, kunde en votering om rätta tydningen af beslutet vara lämplig; men då man ännu kan gå till sjelfva källan, mäste jag yttra, att jag skulle med bedröfvelse se, om detta Stånd tog ett beslut i motsats mot BondeStts egen tolkning. Det skulle innebära ett bemödande att inverka på BondeSt:s beslutande 10 H. a5 Den i5 September. rätt, och jag får förklara, att om man vill fortfara på detta sätt att i fråga om anslag alltid taga den meningen , som lemnar högsta anslaget, för gifven, så önskar jag de värda ledamöterna lycka; jag tror ej, att ändamålet dermed vinnes i längden. Hr Dalman: I anledn. af H. Ex. Hr Gr. Brahes yttrande ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att ehuru de tvenne här ifråga var. anslagssummorna i den K. propostn blifvit såvida åtskiljda, att de finnas särskildt upptagna och utförda, är dock förhållandet med deni enahanda som med öfriga anslagen till materiellen, att de nemi. blifvit slutligen sammanslagna i en summa och af StatsUtsk. behandlade i en punkt, ehuru särskildt omnämnda af den orsak, att den ena summan var förut beviljad och fråga uppstått om dess uppförande på ordinarie stat, men det andra var ett helt och hållet nytt anslag. Begge summorna hafva således samina föremål och äro af samma beskaffenhet; och då det ostridigt beror af R. St. att bestämma ändamålet, hvartill de vilja, att ett beviljadt anslag företrädesvis skall användas, måste det vara BondeSt:s rätt att bevilja en del af de begärda anslagen och för dess användande bestämma ett visst ändamål, utan att anslaget på det hela derigenom kan höjas utöfver Ståndets mening.
Ingen der tager gerna en sådan i sitt arbete, ty han är vanfrejdad och oftast till arbete otjenlig, såsom ovan, oskicklig och icke ihärdig. Kan han i denna sin sysslolöshet skaffa sig anhang, tillskapas derigenom måhända en hop ogerningsman, och följderna blifva oberäkneliga. I bättre fall står han såsom sysslolös med klen bergning; och fara är det denna hans belägenhet drifver honom att ånyo begå brott. På dessa skäl är det som jag ansett mig föranlåten, alt härmed göra motion om stadgande till mera bestämdt och bättre sätt för straffade lösgifne personers sysselsättning och bergning. Ett sådant sätt var förr, att försvarslöse voro till krigstjenst förfallne, då de dertill voro lämplige, vid värfvade reg:ten. Jag värderar dén förbättring desse reg:ten i sednare tider vunnit, men jag har ock hört, alt det upplösta Konungens eget värfvade regde var åtminstone fullt tjenstbart, ehuru dervid tjent mången soldat, som förut varit straffad för brott. Mänga af dem ansågo sig säkert lyckliga i denna tjenst, jemförelsevis mot hvad de förr genomgått och utstått. Jag vet sannerligen icke eller hvarför icke en soldat skulle finna sig så väl som andra. Ilan får kläder och föda, och det är hvad de flesta i allmänhet sträfva för. Ilan har pligter och skyldigheter alt fullgöra; så hafva vi hvar i sin mån, och sä, som vi iakttaga dem, går oss väl. På samma sätt med soldaten; och strängheten af hans pligter öfverstiger bestämdt icke dagakarlens. Nämnde reg:te bestred i sine garnisons-orter vaktgöring m. m., så vida kändt är, till lika säkerhet som annan militär, oaktadt att i detta reg:te tjente personer straffade för brot t. Utom indelta regina äro för närvar, kommenderade ett större antal till tjenstgöring i fästningseller fängelseorterne. Desse kommenderingar hafva aflöning och skola dit och dän transporteras.
Här har af en värd talare blifvit anfördt, att en utsträckning i bränningstiden, på sätt K. M:t i sin Nåd. Propos. föreslagit, skulle komma att utöfva ett fördelaktigt inflytande på en annan näringsgren, nemi. ladugårdsskötsel!). Jag tror mig visserligen ej kompetent att bedöma den värde talarens härför åberopade skäl, men jag har likvisst hört motsatsen påstås af ganska skickliga och erfarne landtbrukare, och jag kan ej neka att jag i anledn. häraf anser mig hafva giltig orsak att draga riktigheten af nämnda talares anförande i tvifvelsmål. På dessa och de af Utsk:t anförda skäl vågar jag förena mig med Frih. Leuhusen om bifall å denna förevarande g, äfvensom jag anhåller att med honom få instämma deruti, att ej det 2:dra mom. afgöres förr, än i sammanhang med påföljande 3:dje g. Frih. Raab: Det yrkande om bifall till Utskrts förslag, som af trenne ledamöter blifvit framstäldt, är grundadt på förhoppningen att alla RiksStm skola bifalla det af Utsk:t afgifna jemknings-för slaget. Jag, för min del, kan dock icke finna detta motiv vara välgrundadt, aldenstund vi redan genom BondeSt:ts inbjudning hafva erfarit, att detta Stånd ej gått in på des förfaller detta skäl i betydlig mån. Ledstjernan för vårt förfaringssätt bör väl alltid, oberoende af alla yttre omständigheter, förblifva den, att i möjligaste mån söka fatta ett klokt, förståndigt och till lyckliga resultater ledande beslut. I afseende å föredragningssättet har af Frih. Leuhusen m. fl. ledamöter blifvit yrkadt, att, sedan diskussionen öfver 2:dra § vore fulländad, ej något beslut i afseende å denna §:s andra mom. måtte företagas förr, än i sammanhang med påföljande 3:dje §. Mig förefaller det, att, om R. o. Ad. nu beslutade att i afseende å 2:dra g.-n bifalla K. M:s förslag, man på förhand hade bundit sina händer med hänsigt till den 3:dje §:n, hvilken innehåller en redaktionsförändring af samma g i gamla lagstiftningen.
Hartmansdorff* 1 afdeln. ***) Sid, 119 och följande, 8 <5 ket falla i händerna på underordnade* Ämbetsmän: på hvilka skäl också blifvit föreslaget, att Rikets Collegier borde blifva fem, nemligen: Krigs-, Sjö-, Ecclesiastik-, Näringsoch Kammar-, utom Kammar-Rättensorn iir en förening af förvaltnings-verk och domstol. Det tredje förslaget °) förkastar åter i sjelfva verket Collegial-styrelsen helt och hållet, samt antager, att ärenderne böra i andra instantien afgöras af Förvaltnings verk, hvilkas Chefer ensamt skulle ega beslutande rätt, och Ledamöterna blott få med Chefen rådpläga om beslutet **). 1 anledning häraf förekomma till utredande och besvärande följande frågor; i:o Om Styrelseformen bör vara coliegial eller enrådig i de ämbetsverk, som i 2:dra instantien komma att qvarstå. 2:0 Om, såsom Committerades pluralitet föreslagit, någon Collegial-förvaltning för näringarna icke bör anses behöflig. 3:0 Huruvida de Kyrkan och Läroverken rörande ärender böra i 2;dra instantien af ett Collegium handläggas, och ett nytt ämbetsverk för sådant ändamål inrärtas. Den första frågan, eiler huruvida ämbetsformen i 2:dra instantien, så vidt den kommer att qvarstå, bör vara collcgial (samrådig) eller enrådig, synes snart vara besvarad. Ändamålet med inrättningen af alla ämbets - *) Friherre Lofven skjölds. 90) D:o D:o. sid, 149, £7 verk matte vara, att (å ärendc-rne på det mest rigtiga sätt handlamde. — Består ämbetsverket af en enda Chef, med underlydande betjening, såsom vid Landshöföinge-ämbetena, då bör Chefen blifva ensam afgörande, emedan han är förman och ansvaret honom förnämligast åiigger.
Om ni än fiade uttryckt denna mening så, att man ej kunde betvifla, att den blott och bart vore er egen, skulle det redan, varit ett ganska allvarsamt fel, ty den värdighet ni innehar tilllåter icke, att er personliga öfvertygelse är helt och hållet utan betydelse, och försigtighet är en af edra första pligter, Men då ni, såsom nu är fallet, ehuru kanhända afsigtslöst, användt ett slags bevisföring och till och med ordalag, hvilka kunde förleda en att tro, eller åtminstone att misstänka, att livad ni föreslog, vore enligt med hofvets syften, önskningar och planer (och eder depesch synes utvisa att de haft just denna verkan på edra båda interlokutörer), har ni begått ett fel, hvilket det nit, som tvif* velsutan förledt er dertill, ieke kan ursäkta i h. m: s ögon. Desaitgier fick här ofvanpå snöpligen sitt afsked, ehuru han tiggde och bad, att kejsaren måtte visa försköning och ej förstöra hans karrier. Huru kejsaren ville att saken skulle bedömas, finner man af följande meddelande från Paris af 1 sept 1810. » Svenska riksdagen har nyss med enhällig rätt utkorat fursten af Ponte Corvo till Sveriges tronföljare. Att en fransman valts till denna höga värdighet kommet• kanske att tillskrifvas kejsarens inflytande. Om man härmed menar det ofrivilliga inflytande, som namnet på en stor man, beklädd ined stor makt, och äran, hvarmed en hjelte höljet• sina vapenbröder, utöfva, är det möjligt att svenska riksdagen böjt sig för kejsarens inflytande. Men om man menar ett direkt och afsigtligt utöfvadt inflytande är ingenting mindre grundadt än en dylik förmodan. Kejsaren, som befinner sig aUt för långt bort från svenskarne för att kunna bedöma hvad sotn bäst öfver&amp;nsstämde med deras intressen, har icke velat blanda sig i ett val, som föga intresserade hans politik. Det fans ieke ett enda skäl för honom att önska fursten af Potite Corvo vald, utan är det således svenska folkets vilja som förestafvat furstens val. Konungen sjelf synes hafva rådfrågat denna vilja för att rätta sig derefter.
Detta förslags-anslag har blifvit bibehållet utan förändring. 21 :u Lif-Bevärings-Regementet. Det härföre i förra staten uppförda anslag är bibehållet oförändradt. 22:o Gottlands National-Beväring. Rikets Ständer hafva funnit skäligt bevilja det af E. K. M. i Nader äskade anslag 1,897 R:dr 37 sk. 4 r:st., åsyftande en förbättring i de till UnderBefäl och spel vid Gottlands National-Bevärings Infanteri och Jägare utgående löner; varande i öfrigt anslaget enligt förra staten oförändradt. 23:o Hallands Beväring. Någon förändring uti det i förra staten uppförda anslag har icke egt rum. 24:o Bevärings-manskapets vapenölning. Jemte det Rikets Ständer icke funnit skäl att nu bifalla E. K. M:s Nådiga Proposition om en tillökning af 63,000 R:dr uti det å anslaget för beväi ingens vapenöfningar i staten förut uppförda belopp af 80,000 R:dr, halva Rikets Ständer tillika beslutat, att delta anslag hädanefter må komma att anses såsom endast ett förslags-anslag, och att således, om detsamma skulle finnas etill 1 äckligt för en öfningstid af 12 dygn, inoch utrycknings-dagarne oberäknade, bristen då må af Riksgälds-Conloiret fyllas. 2f>:o Försvarsverket i allmänhet eller Kriqs-Collegii Departementer, hvarunder äfven upptagas indeldta räntor för Åkers krutbruk och Husqvarna gevärs-factor i. Detta anslag utgår nu, oberäknadt de derunder inbegripne indeldta räntor, med 696,000 R:dr, sedan Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag beviljade eu tillökning af 70,000 R:dr utöfver de 626,000 R:dr, hvartill anslaget intill denna tidpunkt uppgått. Då E. K.
Herr Prosten m. m. G. Kolmodin anförde: Då om detta Mål öfverLdes uti Vällofl. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets andra Afdelning, hvaraf jag har den äran vara Ledamot, sökte jag af flere anförda exempel bevisa, huru genom ensidigt förhållande vid de så kallade DykeriAuctioner, och de strandade varornas försäljande till ett högst betydligt underpris, ej allenast Kongl. Maj:t och Kronan förlorar på Tullen af dessa varor» och Städerna på de dem tillfallande Stadsafgifter, utan i synnerhet Godsägare och Assuradeurer derigenom lida högst betydliga förluster. Och då DykeriFörfattningarne tillåta, att DykeriGommissarien äfven får Vara Godsägarens Ombud, hvilket äfven ganska ofta inträffar, så kan vid dessa auctioner en sådan ensidighet så mycket lättare äga rum» när det äfven står i UykeriCommissariens fria val, att till dessa Auctioners förrättande antaga hven. han vill, och detta val kan falla på personer, som icke ens känna Auction®* 164 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Författningarna, än mindre fråga efter deras iakttagande, då de i sjelfva verket ej kunna anse sig annorlunda, än såsom de der fått sig ett privat ärende uppdragit af Dykeri Commissarien, hvars ordres de således måste åtlydaj och föl jakteligen ej heller behöfva frukta, att ställas till något ansvar, om än vid Auctionerna emot gällande författningar, de uppenbaraste fel blifvit begångne; men då, vid ett sådant förhållande, Dykériets och Godsägarens Ombud och äfven AuctionsFörrättaren kunna anses förenade i samma person, tyckes ingen vederbörlig Controll vid dessa auctiöner äga rum, hvarföre jag för min del tillstyrkt, att dessa Auctiöner böra förrättas af Städernas AuctionsKammaré, af hvilka man, såsom auctoriserade Verk, ej allenast kan vänta fullständig kännedom och ett noggrannare iakttagande af Auctionsförfattningarna, utan jemväl fordra ansvar och ersättning, i händelse deremot blifvit feladt.
Yar det farhågan att landet skulle komma i för stor utländsk skuld? jag tror icke heller detta, ty någon sådan rädsla har man hittills icke förmärkt vid upptagandet af våra stora jernvägslån, som användts till mindre produktiva ändamål än jordens uppodlande och förbättrande, hvartill hypothekslånen åtminstone till en väsendtlig del äro ämnade. Yar det i akt och mening att rikta våra många privatbanker derigenom att jordbrukarne, skulle nödgas att kasta sig i armarne på dessa, i brist på andra utvägar? Om så är, var det åtminstone icke patriotiskt, och jag vill derföre icke heller taga detta för afgjordt. Eller var det måhända för att låta alla spekulationsvurmar stupa, anseende dem i alla fall ohjelpligt förlorade förr eller sednare ? Yar detta skälet så var det grymt, helst i våra dagar, då man eljest söker att afskaffa alla barbariska straff; jag vill således icke 204 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N\o lil. heller gerna sätta tro till det elaka rygte sorn utspridt detta. Emellertid, — skälet till bankstyrelsens gåtlika förfarande må hafva varit hvilket som helst; följderna äro sorgliga och blifva det alltmer med hvarje dag. Det ena hemmanet efter det andra måste säljas för halfva värdet, och snart kan ingen köpa för något pris. Kapitalisterne hafva uppsagt sina fordringar hos enskilde och ingått såsom delegare i privatbankerna, der jordbrukaren icke kan begagna sig af de erbjudna lånen, mot högre ränta och kort betalningstid. Hvad är då att göra? Detta är en fråga som framställes af många, men befunnits svår att besvara. Man talar om särskilda låneinrättningar för jordbruket, om allmänna diskontfondens förökande, om liypotheksbankens afskaffande, om denna banks rättighet att till lånesökande utlemna obligationer för att sjelfva söka att derpå förskaffa sig mynt bäst de kunna, m. m., men jag måste erkänna helt öppet, att jag icke tror att något af allt detta skall hafva åsyftad verkan.
Skrifvelse af d. 23 Julii i8i5 innehåller, har väl det serskildta Anslaget af 10,000 R:dr till Expectance-Stat för lön löse Officerares och andre Tjenstemäns underhåll, blifvit beviljadt med afseende å desse Personers förtjenster under sednaste krig och Statens pligt att gifva dem sin utkomst till dess de efter hand, vid yppande ledigheter, kunna till tjenster på ordinarie Stat befordras; men häraf anser "Utskottet icke följa, att ifrågavarande anslag äfven är bestämdt till ExpectanceArfvoden ut sådane under samma krig tjenstgörande Betänka n den, N:o 254. 283 Officerare, hvilka antingen derunder innehaft eller sedermera till träd t Loner a Stat, men genom afskedstagande desamma lrånträdt; hvadan, och då detta förhållande äfven synes vitsordadt deraf, alt af merberörde Anslag för år 1828 ett belopp af 966 It:dr 32 sk. finnes odisponeradt; Utskottet icke funnit skäl* att förändra dess förra, af 3:ne RiksStånd utan anmärkning lemnade, yttrande i ämnet. 12:0 Nittonde Purietehj örn Löne-er sättning föi' ÖfverstcLieutenanten de Mottoni. Hrr Uggla, C. IV. , Boij > J. F., och Toll, Florus, samt Hr Lamberg, äfvensom RiksdagsFullmägtigen Fale Burman ifrån Norrbottens Län hafva, hvar i sitt Stånd, anmärkt, att Öfv. Lieutsn De Mottoni bordt komma i retroactivt åtnjutande af den Löneeisättning, hvarom för honom fråga blifvit vackt deruti Nils Mansson från Malmöhus Län så vida instämt, att han ansett samma ersättning icke böra beräknas för längre tid tillbaka an 10 år, såsom utgörande denna lagliga grunden för fordringsanspråk i allmänhet; varande härvid anfördt och yrkadt, att bemäldte öfversteLieutenant för den förflutna tiden vore ovilkorligen berättigad till den honom medelst K. Fullmakt tillagde
Ridr 60 öre måtte anvisas till föuragering af dessa hästar; och är Utskottets framställning af Borgareoch Bonde-stånden godkänd, då deremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet för nämnda ändamål beviljat, det förra Ståndet 1,818 Ridr 80 öre och det sednare 1,618 Ridr 80 öre. lifter enahanda grund, som Utskottet följt i förstnämnda fråga, föreslår Utskottet omröstning, enligt följande proposition: Stals-Vlskottets Memorial JV5 149. 13 »Den som anser, att den af Kongl. Majit äskade summa, 3,237 R:dr 60 öre R:mt, till fouragering af hästar vid Ingeniör-korpSens Sappör-trupp icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer för nämnda ändamål anvisat ett belopp af 1,618 R:dr 80 öre sagde mynt.» Frågan om denna votering torde dock anses hafva förfallit, i den händelse, att Rikets Ständer vid den nästföregående voteringen besluta i öfverensstämmelse med der framställda ja-propositions innehåll. 27:o Utskottet hade uti 28 punkten förra mom. hemställt, att Rikets Ständer måtte för nästa statsreglerings-period anvisa en summa af 175,000 R:dr årligen till betäckande af de utgifter, som, utöfver härför afsedda medel, kunde erfordras till mathållningen för Garnisons-regementenas manskap. Denna hemställan är godkänd af Presteoch Bonde-stånden. Ridderskapet och Adeln har för nämnda ändamål anvisat enahanda summa, att såsom förslags-anslag uppföras. Af Rorgare-ståndet är deremot ett reservations-anslag af 150,000 R:dr till samma ändamål beviljadt.