Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som ej mindre herr Friherre Cederström, Gustaf, hvilken har offentligt uppdrag att tillhandagå med råd i frågor om fiskodling samt i sådan egenskap, uppå anmodan af Blekings Läns hushållssällskap, särskildt undersökt ilrågakomne laxfiske, benäget meddelat, att om ofvannämnde förbud i Kongl, kungörelsen den 22 December 1834 borttoges, samma fiske skulle lida föga deraf och vinsten för ortens befolkning deremot blifva betydligt större, än den fördel för staten, som af förbudet kan uppkomma, än äfven kyrkoherden i Mellby H. B. Hammar uti motionen bilagdt bevis intygat, att ^ delar eller nära l del af hela nämnde sockens befolkning hade sitt uppehälle af fiske och alt, näst sillfisket, sorn de sednare åren slagit mindre väl ut, laxfångsten vore den förnämsta inkomstkällan för samma sockens fiskare, får Utskottet, med afseende å dessa, elter Utskottets förmenande, vigtiga omständigheter, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i nåder förordna om anställande af undersökning, huruvida ifrågavarande strandegare genom utfärdandet af Kongl, kungörelsen den 22 December 1834 blifvit förnärmade i sin urgamla rätt till fiske i hafvet och derefter vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Stockholm den 16 Januari 1857. Bih. till E. St. Besvärsoch Ekon -Utsk. Betänkande M 14. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Jan. 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af föreslagne ändringar i Kongl. Reglementet för Skydds-koppympningén af den 29 September '1853. Frän Vällofliga Borgareståndet liar till Allmänna Besvärsoell Ekonomi-utskottets handläggning blifvit remitteradt ett af Herr C. H.
Vid det nu föredrag na mern. af Const.Ulsk. finnes bifogade tvenne reservationer; uti dessa reservationer hafva flera ledamöter af Borgareoch BondeSt:n instämt. Jag anser mig böra tillkännagifva, att äfven jag 8 11. 55 434 Den 26 Mars f. m. instämmer i dessa reservanters tankar. Jag anser mig skyldig till stöd härför att upptaga det historiska af frågan. Om man gar till förflutna riksdagars förhandlingar, så finnér man, att redan år lSlO ansågs det af vigt att göra ett tillägg uti 56 § Reg.F. Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid med åberopande af de tlerfaldiga betänkm och utlål:n, hvilka igenfinnas uti förra riksdagars handlingar. Jag anser dessutom, att andre talare härstädes kunna göra det mera fullständigt och inskränker mig blott till att fästa R. o. Adis uppmärksamhet på det sätt 1810 och 1812 års Const.Ulsk. betraktade frågan, och torde det vara mig tillåtet att uppläsa ett kort anförande i detta ämne. Det är uppsatt af en berömd vetenskapsman vid Lunds universitet, och jag tror således, altman kan med full tillförlitlighet åberopa detsamma. Det lyder sålunda: ”En särskild föreskrift, angide afgörande! af hvilande grundlagsfrågor, fann redan 1810 års Const.Ulsk. nödig, sedan Hr A. G. Silfverstolpe derå fästat uppmärksamhet och afgifvit ett förslag, hufvudsakligen lika med det vid nu ifrågavar. 1815 års riksdag antagna. Utsk. yttrar i mern. d. 16 Oct. 1810: ”Lika med Hr Silfverstolpe har Utsk. funnit, att om vid en grundlagsfrågas afgörande sådane förändringar eller tillsatser skulle o bestämdt vara tillåtne, hvilka, enligt 56 §, kunna af R.
Rerätt, och vidare Remiss II: 506. IX: 25, — S. U. Ret. IV: 110. Besl, IX: 68.74,80. 96, Skrif, X: 57, — S. U, Bet. IV: 1707. Skrif. X: 704. *— dess tillstånd och behof, K. M. Prop:s ankomst och tryckning, S. U, Mern. IV: 4, Besl. IX: 10. 11, 12, Skrif. X: 15. »— dess Inkomster, S. U. Rörslag derom IV: 254, Resi, IX: 161. 168, 178. 179, S. U. Bet. IV: 692. Besl. IX: 297. 303. 306, 317. *— dess Utgifter under Första Hufvud-Titeln, för Kongl, Hof~ och SlottsStaterne, S. U. Bet. IV: 737. Skrif. X: 220. tinder Andra Huf.-Tit., för Civiloch LandtStaterne, S. U, Bet. IV: 744* Besl, IX: 310, 317, 320. 332. S. U. Bet, IV: 1376. Skrif. X: 387. under Tredje Huf.-Tit. för Militäre Staterne och Försvars-Verket, S. U. Bet. IV: 1022. Skrif. X; 283. s~ *— under Sjunde Huf.-Tit. för Pensions-Staterne, S. U. Bet. IV: 781, Resi. IX: 3io. 318. 319. 330» Skrif. X: 22.5, «.«. — under Åttonde Huf.-Tit, för Allmänna och Extra Utgifter, S, U. Bet, IV: 785.
General Staffeldt, hvars hufvudqvarter befanns icke långt härifrån, har blifvit klandrad derför att han icke i tid undsatte Spoerck, men han försvarade sig dermed, att då han icke hade öfverkommandot, måste han åtlyda konungens order, hvilka gingo ut på att mot fiendtliga anfall försvara den honom anvisade terrängen. Om han splittrat sina trupper för att understödja förposterna, skulle han ha gjort sig skyldig till subordinationsbrott. I följd af den operationsplan, som Kristian Fredriks gunstling, generalmajor Sejersted uppgjort, var dessutom Glommen den försvarslinia, bakom hvilken norska armén skulle uppställas. Med anledning häraf blefvo de punkter, som under förra kriget så hurtigt försvarades af norrmännen, nu på sätt och vis vårdslösade. Carl Johan, som för närvarande hade högqvarteret i Strömstad, gjorde genast derifrån en tur åt Prestbacka, åtföljd af arfprinsen Oscar, hvilken, efter hvad folket i trakten länge erinrade sig, under ridten uppför de svåra branterna föll af hästen, dock utan att skada sig, hvarefter han helt tåligt ledde honom fram till Bærby. Sedan svenskarnes första ställning på norska jorden sålunda i all trygghet blifvit intagen, förskaffade en fintlig operation trupperna öfver Tistedalsälfven. Den starka skara, som under generalmajor Brändström blifvit beordrad att rekognoskera Tistedalen, fann bron upprifven och på andra sidan kapten Spoerck väntande med sin avantkår. Men då han, såsom vi redan veta, icke erhållit någon undsättning, syntes han icke heller nu vara rustad för långvarigt motstånd. Emellertid bjöd han käckt fienden spetsen. Efter att en kort tid ha vexlat skott, ryggade han något tillbaka för att skaffa sig ett lämpligt skygd af några hus och gärdesgårdar, hvarifrån han underhöll en skarp jägareld, besvarad af svenskarne. Generalmajor Brändström hade under tiden fått kunskap om ett vadställe i älfven, hvaraf han beslöt att genast begagna sig.
Det senare Utlåtandet åter, som tillstyrkt en underdånig skrifvelse, har Bonde-Ståndet bifallit, men PresteStåndet afslagit. Således får jag hemställa, om, i en fråga nf denna vigt, det icke är skäl alt Ridderskapet och Adelil bifaller det sista Utlåtandet samt inbjuder Presle-Ståndet till bifall, hvarigenom en underdånig skrifvelse kunde komma alt afgå. Friherre Cederström: Jag instämmer så mycket heldre med Friherre Sprengtporten, som det egentliga motivet för första Betänkandet var, att skrifvelsen vore öfverflödig. Men Utskottet förbisåg då, att Konungen i detta ämne öfverlemna! frågan åt Rikets Ständer, att gemensamt med Honom deröfver besluta, hvarföre den skulle behandlas såsom allmän Civillag. Således, då Ständernas skrifvelse vid förra Riksdagen icke inkom förr än den 22 December, eller samma dag Riksdagen upplöstes, kunde Konungen derpå icke meddela något svar, och kan icke eller nu dervid medde - Den 5 Februari i f. m. la någon Åtgärd, sA framt icke Rikets Ständer förnya enahanda anhållan. Herr von HartmansdorffJag tror Konungen vara obehindrad att besluta öfver hvad man en gång förut i önskningsväg framställt. Jag vet förut alt min mening icke blifver gällande här, men får ändock, för saken skull förklara, alt jag hvarken instämmer i bifallet eller inbjudningen. Friherre Cederström: Om den siste Talarens uppgift varit riklig, att Rikets Ständers framställning skett i önskningsväg, skulle äfven jag finna öfverflödigt att nu förnya densamma. Men då förhållandet nu icke är sådant, utan Konungen öfverlemnat saken till Ständerna, för att besluta deröfver med samma rätt, som i lagfrågor, så kan Han icke numera göra någon ändring i formen för behandlingen, hvilken är i Grundlagen bestämd.
Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa en från Bevilln.-Utsk:t ankommen skrifvelse af följande innehåll: Med afseende å blifvande behandling inom Riks-Stånden af Bevilln.-Utsk:ts Betänk. N:o 7, ang:de stämpelpappers-afgiften, får Utsk:t härhos till Högvälborne Hr Gr. o. Landtm, öfverlemna afskrift af en Utsk:t denna dag tillhandakommen nådig remiss å en af Direktionen för Götheborgs Sjö-assurans-förening i underd. gjord framställning om ändring i den nu gällande stämpelpappers-lörordnm i fråga om stämpelbeloppet å försäkringsbref mot sjöskador, utfärdade af inhemska assurans-bolag. Härefter förklarade Hr Gr. o. Landtm., att då någon K. Propos. i det ämnet, som den nu upplästa skrifvelsen afsåg, icke blifvit afgifven, samt hvarken af Bevilln.-Utsk:t eller någon enskild riksdagsman motion i samma ämne blifvit väckt, kunde den ifrågav:de skrifvelsen jemte dervid lögade handlingar icke föranleda till någon annan åtgärd än att läggas lill handlingarne. Föredrogs ånyo Bevilln.-Utsk:ts den 1 och 4 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 7, ang:de stämpelpappers-afgiften. Gr. Posse, Arvid: Jag får vördsamt hemställa, att vid föredragningen af detta Betänk, måtte följas samma ordning som vid sista riksdagen iakttogs, nemi. att sjelfva Betänk:t föredrages punktvis, och att, sedan hvarje särskild punkt är afgjord, motsvarande § i lagförslaget, så vidt punkten med någon sådan står i sammanhang, omedelbart derefter uppläses; äfvensom att, i händelse några §§ komma att återremitteras, och andra deremot gillas, R. o. Ad. måtte lemna Utsk:t öppet att äfven i de gillade §§:na vidtaga de ändringar, som kunna af återrernisserna föranledas. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr.
Svensk lag, rättsbegrepp eller sundt förnuft vara underkastad något ansvar 182 Den 10 O c t o b c r f. m. för hvad som passerar vid denna förrättning, der lian icke inställer sig. När ombudet infinner sig, så är det ombudet, som liar ansvaret för hvad detsamma gör och låter. Underlåter ombudet något af hvad detsamma, såsom företrädande pastors ställe, vid förrättningen åligger, så är det ombudet och icke den af laga förfall hindrade kyrkoherden, som derför skall ansvara. Annat är förhållandet, om oriktigheter finnas i husförhörsboken. Förekomma der sådana, och oriktiga uppgifter på grund deraf blifva meddelade, då har icke ombudet gjort någon oriktighet, utan har pastor sjelf begått den. Detta synes mig hafva bort vara så tydligt och klart, att Hr Munck af Rosenschöld icke bort framkomma med en sådan anmärka., som den ifrågavarande. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att alla de, som öfver deri nu föredragna delen af Bevi!!n.Utsk:s betänk, sig yttrat, hade ansett, att allt det borde uteslutas, som Utsk. föreslagit att i 3g §:n införa utöfver hvad hittills gällande författning föreskrifver; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla ett sådant uteslutande. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna redaction i öfrigt. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R o. Ad. behagade antaga den redaction Hr Printzensköld föreslagit. Frih. von Kraemer: Här torde jemväl böra införas 17 år, då beslut blifvit fattadt, att mantalspenningar ifrån denna ålder skola utgöras. I fråga om skyddsafgiften är förslaget bifallet, att den skall utgå vid 18 års ålder. Hr von Hartmansdorff: Som jag förmodar att åldel sbestämmelsen bär bor rättas efter beslutet om 111 inlalspenningarna, så gjorde väl H. Ståndet rättast, att lika med Bevilln.Utsk. lemna den frågan öppen.
Borgare-Ståndet öfverlemnat serskilda till Ståndet ingifna memorial af Herr Kock, C. J. ocli Herr Arnberg, J. A., af hvilka den förre anfört, att förtroendet man och man emellan vore på väg att utrotas genom ett allLför vidt utsträckt kreditsystem. Olägenheten af detta system, om icke lika kännbar, hade jemväl redan långt för detta varit insedd och föranledt lagstiftningens mellankomst. Derom viLlnade nemligen följande i 2 §. af Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 intagna stadgande: ”Räkning på borgade varor bör åtminstone hvarje år utskrifvas och gäldenären emot bevis tillställas, samt denne sednare vara skyldig genom påskrift den godkänna, om han deremot icke häfver något att påminna, hvarefter räkningen anses lika utmätningsgild, som annat förfallet skuldebref. Lag samma vare, om gäldenär icke någoL godkännande af räkningen meddelar, men ej eller, inom sex månader efter deraf bevisligen erhållen del, densamma genom laga rättegång klandrar. Den, som tillhandlar sig varor partivis, och dervid betingar sig tre eller flere månaders anstånd med betalningen, är pligtig genast derå sitt skuldebref till säljaren utgifva, som deremot bör tillställa köparen qvitlerad räkning öfver beloppet, likasom vore det kontant belaldt.” Nu, ehuru syftemålet med detta stadgande varit godt, hade detsamma likväl icke vunnits, och så länge icke någon serskild påföljd stadgades för borgenär, som låter berörde stadgande förblifva overksamt, komme enahanda förhållande att alltid ega rum. Med afseende härå och för befordran af ordning och stadga i affärer, har motionären föreslagit, att, med ändring af nyssåberopade §. i 1798 års Kongl. Förordning och såsom tillägg till 8 §. i 9 Kap. Handels-Balken, stadgas måtte:
Beträffande sedermera Motionairens yrkande, att Lag-IJtskoltel malte bestämma, till hvilken Domstol åtalet rätteligen hörer, så, enär detta kan bero af den form käranden sjelf ger åt sin talan, hvilken beslämmer huruvida brottmålet eller tvistefrågan må för hufvudsak anses, samt om båda ämnena kunna följas åt eller icke; och allmänna Lagen, hvarifrån något undantag för nu ifrågavarande mål ej lärer böra ega rum, efter Utskottets omdöme, innehåller erforderlige stadganden i ämnet, hvilka ej synas någon förklaring påkalla, samt hvilkas tillämpning ensamt tillhör lagskipningen, får Utskottet, på desse skäl hemställa, om icke Motionairens berörde förslag må lemnäs utan afseende. Dock varder detta allt Rikets Höglofl. Ständers närmare bepröfvande vördsamligen underställdt. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. Lng-TJt kottet. Mein. N:o s3. * N:o j3. Antom till Exp. Uuk. den 2 April kl 5 e m. Memorial, om en Cancellist för Lag-LJtskottet samt en Secreterare med Notarie-arfvode för Lagsamt Allmänna Besvärsoch OecouGinie-lJt skol tens sammansatta Beredning.
Faar här medh wel, om thz går wel Guldkäden får tu medh godh skäl. Glorela. Ha, ha, ha, tå lärer iagh bramma. Karick. Rett som en nyslijpat skoohammar! Å trå warde titt gamble trull, Mz diefflar ästu öffwer full. Ther haffwer tu skonar iagh loffwade tigh. Glorela. Wil tu icke gå närmeer migh. Karick. Ther till är iagh alt för godh. Glorela. Hwadh troor tu iagh får för modh När iagh een guldkädia får om min halz. Karick. Ja ett halffpundh bast för vthan falss. Naska tigh aff, tu gör migh hinder. Aldrigh iagh een sådan dieffwul finner. Sc. 3. HILLATUS. Hielp Gudh, hwem haffwer nogot sin trodt Att thetta någon tijd skulle så gått 75 Som Juda wårom Junckar nu är gångit, Hwilket stort återslagh han haffwer fångit. Förr war han hållin för herrans son Och wardt ährat mz mykin mon, Men nu skall han then vnge herren tiena, Som iagh nu hörde frwen meena. Doch tycker migh thz will ey dogha Att man skulle them tillhoopa wågha, Effter Judas ähr en så bitter skalk Thesslikes en stoor fylle kalk, Som inthet är waan än perlementa Och vth medh hore husknutarna slenta. Han måtte then vnga snart förföra Eller noghon merkeligh skada göra Aff hwilko min herre måtte få sorg. Men hoo löper her fram för borgh? Är icke Judas? Han äret för sann. Hwart troo han nu will? then ährlighman; Jagh skall här stigha affsides och höra Hwadh han må willia sigh tagha före. Act. IV. JUDAS. HILLATUS. Judas.
Jemte bifall för öfrigt till hvad Stats-Utskottét härutinnan hemställt i nämnda punkt af Betänkandet Nio 73 och vidhållit i dess Utlåtande Nio 185, beslöt BorgareStåndet, Ilo att anslå Etthundrade Sjutioen R;dr Biko årligen från den 1 September 1849, att, utgå i ersättning för räntan å den af Rektoren Collander i lifstiden den 17 Maj 1811, medelst testamente, gjorda donation till förmån för Kollegerne vid Götheborgs dåvarande trivialskola, och intilldess att de af samma donerade ränta åter komma i åtnjutande; 2lo att ställa ett reservations-anslag af Två Tusen Ridr Biko årligen till Kongl. Majits disposition, att användas till en Ulementar-skola i Christinehamn, tinder de vilkor motionären Herr Wahlund i sin motion framställt, och som finnas i Stats-Utskottets Betänkande Nio 73, 1 lite punkten, lit. J upptagna; 3lo att anslå aflöning med Sex Hundra Ridr Biko årligen för en lärare vid Hudiksvalls skola; och 4lo att likaledes anslå aflöning till tvänne lärare vid Fahlu skola med Sex Hundra Ridr årligen för hvardera. Yttrandet i afseende å 18:de punkten, förra momentet, om vilkorligen tillstyrkta arfvoden för ytterligare fyra extra Provincialläkare. Godkändes, med bifall till hvad Stats-Utskoltet hemställt i sistnämnde moment af Betänkandet N:o 73. Yttrandet i afseende å 32 punkten, i fråga om anslag af 1,000 Ridr till befrämjande af Svenska Läkare-Sällskapets verksamhet. Med afslag å hvad Siats-Utskottet i nämnda punkt af Betänkandet Nio 73 hemställt och i dess Utlåtande Nio 185 vidhållit, beslöt Borgare-Ståndet, att utöfver de Fem - 324 Prot.-Utdrag den 28 Juli 1854. hundra R:dr, som förut äro anvisade, anslå Ett Tusen R:dr R:ko årligen till befrämjande af det Svenska Läkare-sällskapets verksamhet.
Advokat-liskals-tjenslen i Kammar-Rättens Advokat-fiskals-konlor skall, jemte särskildt arfvode, utgå till den derstädes anställde kanslist, bestämmes till 1.000 R:dr R:mt, löstalja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, kommer denna lön alt uppföras med 1,700 R:dr samma mynt.” Stats-Utskottets Memorial N:o '175. 7 14:o, Utskottet hade uti förra delen af 10 punkten tillstyrkt, att de af Kongl. Maj: t äskade nya löneoch arivodes-belopp för 1 Konduktör, 1 Kanslist och Kammarskrifvare samt 1 Vaktmästare vid Öfver-In ten den t.s-rem betel mätte af Rikets Ständer beviljas, men hemställt, att beloppet för Kanslisten och Kammarskrifvaren, 1,000 R:dr, skulle anvisas till biträde vid räkenskapsoch renskrifnings-göroinålen. Denna framställning är i allo bifallen af Presteoch Borgare-stånden, men endast i afseende å den förra delen godkänd af de öfriga Stånden, af hvilka Ridderskapet och Adeln alslagit den sednare delen samt Bonde-ståndet beslutat, att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit föreslagit, ofvanomförmälla belopp af 1,000 Rulr skulle utgå såsom arfvode åt en Kanslist och Kammarskrifvare, samt dessa befattningar äfven kunna, efter Chefens bepröfvande, åtskiljas. Som de båda sistnämnda Riks-slåndens beslut äro lill sin syftning öfverensstämmande, hafva således, i frågan om Kanslist och Kammarskrifvare-belältningarne, tvä Stånd stadnat emot två; och får Utskottet derföre föreslå följande volerings-proposilion : ”Den, som vill, att det af K. M:t äskade belopp af 1,000 R:dr R:mt för en Kanslist och Kammarskrifvare vid Öfver-Intendents-embetet skall anvisas till biträde vid räkenskapsoch renskrifnings-göromålen derstädes, röstar
M. måtte framställa deras underd. önskan om utarbetande af förslag till grundräntornes fördelande och nedsättande. Hr Sandströmer, And. Peter: Jag misskänner ingalunda syftningen af den värde motionärens förslag alt kunna bereda en jemkning af de grundskatter, sorn äro fästade vid den Svenska jorden, och torde äfven, med afseende på mina tillgöranden i dylika frågor, hafva tillräckligen ådagalagt, att jag varmt intresserar mig för åstadkommandet af en jemnare jordbeskattning. Men jag tror emedlertid icke att det lämpligen kan låta sig göra på del sätt, sorn den värde motionären föreslagit, utan deremot möta åtskilliga betänkligheter, som synes hafva blifvit af honom förbisedda. Dessutom anser jag, att innan det kan blifva fråga om, att jemka skatterna emellan de serskildta egendomarne, det är nödvändigt, att dessa skatter blifvit så förenklade och till sina belopp bestämda, att en fördelning af dem lämpligen kan ega rum, samt tjenliga och tillförlitliga grunder för beräknandet af de ömsesidiga ersättningarne upgöras. Jag anhåller att i R. o. Ad:s minne fä återföra, att en dylik fråga, som nu af motionären blifvit väckt, utgjorde föremål för behandling af den komité, som af K. M. nedsatles för upgörande af förslag till beskattningsväsendets förenklande och hvilken komités betänk. vid sista riksdagen meddelades R. St. Det torde tillåtas mig att få upläsa något af hvad komitéen härom yttrade.
När man ogillat denna mening, måste man hafva föreställt sig, att iösöreköpet uteslöt all verkan af konkurs-lagen. Men denna säger ju icke uti det åberopade stadgandet någonting om sättet, huru köpslutet om de varor skall hafva tillgått, för hvilka gäldenär ännu vid konkursens utbrott icke erlagt betalning, och som derföre hans borgenärer måste betala, om de vilja utbekomma dem. Då nu den tankan om lösöreköp, att det ej skulle kunna ske utan kontant betalning, ej blifvit af Hofrätten och flertalet i Högsta Domstolen antagen och ej heller lärer kunna försvaras; torde väl också intet skäl gifvas, hvarföre ett kreditköp om varor, sorn icke blifvit afhämtade från säljaren, skulle vid köparens inträffande obestånd hafva större eller mindre verkan, om det är slutet i öfverensstämmelse med 1845 års Kongl. Förordning eller om det på annat lofligt sätt tillgått. — 107 — Man skulle likväl knappast tro, att i den nådiga domen något uteslutande afseende blifvit gjordt på Lösöreköps-förordningen, då det yttras, att frågan om dess tillämplighet endast vid utmätning vore utan inflytande på saken. Af denna mening vill nemligen följa, att nämnde nådiga förordning ej heller blifvit på saken tillämpad, ehuru svårt detta må vara att fatta, då köpels klandrande just var anstäldt med åberopande af denna författning, och dess bestånd säkerligen icke i strid med densamma kunde äga rum. Också lärer meningen icke gerna kunna vara någon annan, än den af Hofrätten utsagda, nemligen att meranämnde Förordning, såsom gällande endast vid fråga om utmätning, här icke vore tillämplig; och i sådant fall är det ingalunda derföre lättare att finna skälet för underlåten tillämpning af Konkurslagens 15 §• Jag lemnar derhän, huruvida jag på detta sätt rätt eller orätt förslår den nådiga domens mening, och anmärker endast, att inskränkandet af 1845 års Kongl. Förordnings föremål till utmätningsfrågor allena icke s.vnes vara väl grundadt.
– Den sista tiden har han ofta tänkt på sitt hem – sett sin mor och sina syskon samlade omkring det stora bordet i S:t Ulrichsförsamlingens pastorshus i Halle, lyssnande till fadern, som läser högt ur en stor bok, vid skenet af två talgdankar. Där är trefnad och ro i luften, och det är ljufligt att vara barn. Sedan dess har han ingenstädes haft samma starka hemkänsla. I sitt eget hus i Altona trifdes han väl med sina vänner och väninnor, men där saknades den goda fén. Och nu? I afton har han ingen lust att lämna sin härd. Det känns tomt och kallt, då han tänker på att sällskapa med främmande människor, som söka hans umgänge för att draga fördel däraf, eller för att bevaka honom. Han är bjuden till Moltkes, men det lockar honom icke att spela loup. Han vill hellre stanna där han är, röka sin pipa som en filosof och stirra in i elden, medan mörkret rufvar öfver den hvita staden. Men egentligen önskar han väl någonting annat tillika? Han är trött i dag, och hans hufvud kännes tungt; han längtar efter två händer, som skulle stryka öfver hans panna och efter en mjuk, dämpad röst, som skulle tala barnsligt till honom ur skymningen. Esther? Hvarför icke? Den goda féen är sannerligen en kammarjungfru. Så länge lilla Eva var sjuk, kom Esther Gabel hvar morgon för att hämta underrättelser hemifrån, och han lugnade henne med goda ord; men för hvar gång lyste tacksamheten varmare och varmare i hennes mörka ögon, och för hvar gång blef hon själf mindre stel och tafatt. Den förbehållsamhet, hvari hon från början draperat sitt förtjusande lilla jag, föll så småningom af, och hon blygdes icke att visa sig för honom i hela sin naturliga fägring, som ett uppriktigt, okonstladt och naivt barn. Det var tydligt att han vunnit hennes förtroende, och allting tydde på, att hon också, i hemlighet, gjort honom till föremål för en svärmisk tillbedjan. Han njöt däraf. Hennes närvaro försatte honom i muntert lynne, ty hon var honom en lefvande erinring om en välgärning, som han öfvat, och han blef lycklig af medvetandet om sin godhet.