Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nemligen icke blott de obestridligen ganska vigtiga fördelar, som beviljandet af stapelstads-rätt skulle medföra, så väl för Köpingen, hvars redan betydliga handel och industri derigenom, ulan tvifvel, i ännu vidsträcktare mån komme att utvecklas, som ock för den omkring Köpingen liggande vidsträckta traktens innevånare, hvilka för afsättningen af sina produkter skulle skörda betydlig fördel, utan det är äfven för sedlighetens och den allmänna ordningens upprätthållande i detta, till följd af sitt lör handel och rörelse gynnsamma läge, med hvarje år tillväxande samhälle, af högsta vigt, att detsamma erhåller en mera ordnad styrelse, än den som under nuvarande förhållande der kan ega rum; och då härtill kommer, att Köpingens innevånare, hvilka sjelfve på det lifligaste önska erhålla ifrågavarande förmån, redan varit betänkte på anskaffande af medel för erforderliga tjenstemäns aflönande, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att stapelstads-rätt måtte beviljas Köpingen Döderhultsvik, med vilkor att Köpingen ej blott på egen bekostnad uppför rådstufva, tullhus och vågbod, äfvensom fängelse med flera erforderliga allmänna byggnader, utan ock åtager sig att vidkännas de bidrag till nödige tjenstemäns aflönande, som stapelstäderna i allmänhet åligga, eller E. K. M:t kan finrfa för godt i Nåder bestämma. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 16 Mars 1854. Expedilions-Ulskotlels Förslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Mars 1854. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående upphiijvandc af 25 §. i Kongl. Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852. (Ali*. Besv.- och Ekon.-Ulsk:ts Bet:de, N:o 55.) S. A. K.
Det låg också något visst, något alldeles särskildt i luften, denna kväll, till och med här ute i tamburen redan; om det så var sjelfva flickan, som kommit och öppnat, hade hon något visst stilla värdigt i sitt sätt, tyckte han. Det samma slog emot honom, när han inträdde i salongen: – den stod stor och stum och öde och liksom lyssnade i diskret andakt. Blott inne i bortersta hörnet satt ett sällskap herrar och damer – många damer, ett par herrar – i hörnsoffa, på puffar, i fåtöljer, kring ett bord med tékoppar. En liten dam reste sig och kom med hastiga, fjädrande steg emot honom, räckte honom handen och satte ett allvarligt trubbnäsansigte upp framför hans. «Hvarför kommer ni så sent?» sade hon högt och med en röst så der allerliebst skroflig som hos en pensionsnäbba i öfvergångsåren, – det bröt sig mot hela stämningen i rummet. «Ja, ursäkta, fru Amnell, men ...» – redaktören antydde grunden samt följde värdinnan hän till sällskapet. Han behöfde inte ha sett hennes porträtt, för att veta, hvilken bland damerna som var den berömda gästen för aftonen: han hade både på ögat och på förnimmelsen, hvar medelpunkten satt. Presentationsakten verkstäldes under ett tillstånd af allmän andlöshet. Den berömda författarinnan hade rest sig upp, betraktade den unge mannen forskande med ett par skarpa, grå ögon bakom en pincenez, skakade derpå kraftigt hans hand, – han kände kraften af en hel benig arm i trycket, – lät pincenez’en falla från den raka, höga näsan samt satte sig ned igen. Redaktören bugade sig blygt som en skolpojke, gjorde helsningsrunden bland de andra, som han alla kände, samt stod just med handen på ryggstödet på en fåtölj, som han ville skjuta fram och taga plats i, då han plötsligt upptäckte strax invid sig två blanka, bruna ögon i ett fylligt, mattgult, okändt ansigte, hvilka stodo fästa på honom och tillhörde en dam, som låg halft utsträckt i en liggstol inne i sjelfva hörnet, der det var halfskumt. Han ryckte ofrivilligt till och gjorde förvirradt sin reverens, – hörde i det samma värdinnan föreställa: «Fru Philips.
Borgare-Ståndet anförda anledning till frågans återremitterande till Utskotten, omnämna, att densamma, som rörer endast åtgärder for verkställande af den redan beslutade provisionella rotejemkmngen inom Westerbottens och Norrbottens Län, samt utdelning af det anslag, som Rikets Ständer, vid föregående tvänne Riksmöten, beviljat till ersättning för de af nyhemman inom Länen utgångne och till Slats-verket influtne rotefrihetsmedel, icke eger sammanhang med eller är beroende af frågan om den allmänna roteringen inom Riket, hvadan Utskotten ock anse förevarande ämne böra behandlas, utan afseende på den utgång, nämnde fråga kan få. Hvad sedan beträffar den hos Hedervärda Bonde-Ståndet gjorda anmärkning, att Utskottens uppgift derom, att nämnde rotejemkning vore fullbordad, ej vore med sanna förhållandet öfverensstämmande; så få Utskotten genmäla, att, efter ytterligare af vederbörande meddelade upplysningar , rotejemkningen blifvit verkställd såväl inom Norrbottens sorn Westerbottens Län; att. roteringsverket för norra Balaillonen af Westerbottens Regemente redan sistlidne år till Kongl. Maj:t inkom, men att, i anseende till den tidsutdrägt, som blifvit en följd af de uti r4 §• af Kongl. Majtls förenämnde Nådiga Instruction meddelade föreskrifter, handlingarue, rörande roteringsver ket för södra Bataillonen ännu icke kun - 8 Stats-samt Allm. Besv. och Ekon.-Utshottens Utlåtande, N:o 2o5, nät till Kongl. Maj t insändas: lärande sålunda ofvanberörde anmärkning icke förljena vidare afseende.
Men då denna summa, äfven med största inskränkningar, svårligen kan anses förslå till en tarflig utkomst för den nära 60-åriga enkan och en dotter, hvars redan fleråriga arbete för att bidraga till sin och de sinas subsistens numera genom ihållande sjuklighet är, om ej alldeles afbrutet, dock mycket inskränkt, vågar jag, på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, vördsamligen föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Professor Dicterichs enka, Maria Margaretha Dieterich, född Kullman, en årlig pension af 500 R:dr Runt; 126 Motioner t Preste-Slåndel 4865. N:o 56. och anhåller jag vördsammast om remiss af denna min motion till verderbörligt Utskott. Stockholm den 14 November 1865, Sigurd Ribbing. Af Kontraktsprosten Lundberg: Om ändring af 42 § i gällande Jagtstadga. Att täta förändringar inom den ekonomiska lagstiftningens område i allmänhet icke äro önskvärda, helst någon längre tids erfarenhet oftast är af nöden för ett rätt bedömande af författningarnes större eller mindre ändamålsenlighet, lärer af ingen förnekas. Här, som allestädes, gäller dock den gamla satsen: “ingen regel utan undantag" och om denna i sin allmännelighet måste erkännas vara rigtig, så torde densamma böra synnerligen respekteras i afseende å sådana förhållanden, der tillfälle saknas att anställa jemförelse mellan rcsultaterne af gamla och nya stadganden. Ett slikt undantagsförhållande företer sig obestridligen i fråga om vissa delar af Kongl. Maj:ts den 21 Oktober 1864 utfärdade nådiga Jagtstadga; och särdeles hvad beträffar ejderjagten, angående hvilken alla bestämmelser saknas i förut gällande, eller 1808 års Jagtstadga, utom hvad deruti förekommer angående dels borttagande af ägg och ungar utur boen, och dels tillåtelsen att alia årstider fritt fånga och döda “sträckoch sjöfogel".
Hvar, som ej borgen ställt, eller dom ej fullgjort, som nu är sagdt, eller borgensskriften eller beviset öfver doms fullgörandet ej ingifvit till den Rätt, der saken bör f ullföljas, innan tiden för ändringssökandet ute är; håfve sitt vad och talan förlorat. Skall målet hos Lagmans-Rätt fullföljas, och inträffar ej Lagmansting inom den tid, sorn för fullföljande till Hof-Rätten af vadeta/an emot Lagmans-Rättens dom bör iakttagas, åligger det, vid nyssnämnde äfventyr af talans förlust, den vädjande att, inom sistberörde tid, öfver domsfullgörandet aflemna bevis till Konungens Befallningshafvande, och sedermera, vid bevakningen /ios Lagmans-Rätten, med bevis från Konungens Befallningslwfvatule styrka att sä skett. a.-o L/ig-Utskottctt Bet, N.o 83. *7, a:o Det härigenom stadgade åliggandet, att ställa borgen för kostnad och skada samt fullgöra dom, bör uti vadebevisen upptagas utförligt och fullständigt, på sätt i Kongl. Brefvet den 6 December ij3g är före skrif vet; och 3:o Denna Författning skall tillämpas ä de mål, deri första Under-Rättens Dom eller Utslag meddelas efter det Författningen blifvit kungjord. Hvaremot Utskottet finnér sig, icke böra tillstyrka bifall å de förslag motionerne i öfrigt innehålla. Trenne Ledamöters serskilda yttranden bifogas. Stockholm den io Junii i834- Reservationer, i:o Herr Professor Grubbe, som biträdt Betänkandet i öfrigt, Lar yttrat sig anse lämpligt och nyttigt, att tvänne Lagmansting årligen förrättas å de orter, der flere Häradsting om året hållas. 2:0 Herr Hessle: ”Jag reserverar mig emot
Maj:t att förhöja den nominella tullen å raffineradt socker samt sockersirap, som från Norge sjöledes lill Sverige införas, till det belopp, som Kongl. Maj:t i nåder funne för ändamålet nödigt, dock så, att den, jemlikt de unionella författningarne utgående tull icke öfve stege hvad i allmänhet är stadgadt, eller för raffineradt socker o sk. och för sockersirap 3 sk. skålpundet; hvarjemte Utskottet, för den händelse att icke heller detta förslag blefve i nåder bifallet, och då Utskottet icke betviflar att Kongl. Maj:t i sådant fall utfinner tjeniigare utväg att förekomma ifrågavarande menliga följder, ansett lämpligt, att Rikets Sl:r hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöilo, att Kongl. Majrt täcktes aflåta nådig proposition med förslag 4 Bevillnings-Ulskoltets Memorial, M 10. till de af Rikets Ständers beslut beroende åtgärder, som Kongl. Maj:l funne ändamålsenliga. I enlighet härmed hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte, med tillkännagifven anledning af den utförselspremie vid sjöväga export äfven till Sverige, hvarmed sockerraffinaderiet i Fredrikshall blifvit, såsom godtgörelse för indragning af dess privilegium, gynnadt, i underd. skrifvelse hos Kongl Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes förordna, att raffineradt socker samt sockersirap, som sjöledes införas från det ena till det andra af de förenade rikena Sverige och Norge, må från och med den 1 nästkommande
Summa i Län erhällas; men da behoswct af medlen icke tal uppssof: da Obligationer för ranta, ställde pä wist aflägsnare tid til! inlösen, alldeles icke kunna anwändas til! aflöning och icke elier till betalning wid wahru, uppköp, utan att antingen fä egenskap af twängs-Län, eller lända till stegring i wahruprisen, samt da Crediten gär alldeles förlorad, vin utfärdade Obligationer för felflagen förhoppning om influtne Län, wid förfallotiden icke kunna inlösas; sä ädagalägger allt detta bade nödwandigheten af tillgäng till förskotten och att denna tillgäng mäste bestä af Mynt. Att af Riksens Ständers Bank asta Fond dertill, kan Utstottet desto mindre tillstyrka, som Banken ännu ej utbetalj allt af de ansenliga Summvr, till afbördande af stulden ester det sista olyckliga kriget, hwariii! Riksens Högloflige Ständer l RiketS nöd funno sig föranlätne att begagna Bankens Credit. Utstottet har deremot fäst dest uppmärksamhet wid Riksgälds,Sedlarne, som äro begärlige samt i Allmänna Rörelsen äga ester Realisationsgrunden, ett emot Banco? Sedlarne bestämt warde, och tror sig i deras nyttjande hafwa funnit ett medel, som wid delta tillfälle kan undanrödja förlägenheten, och med försigtighet anwändt, hwarken ästadkomma oreda i Rikets Financer eller stada dekas egen Credit. Deras Credit kan icke lida, om de i alla Kronans Uppbörder samt i Allmänna Rörelsen dufwa lika anwändbare som nU, och af bwilken som det Dunbar kunna Realiseras, har efter som hittillsBihang. Af LZ22 Den z Augusti. Af den stock, som utaf deke Sedlar utelvpte wid >809 ars stut, har sedermera engalissa betyd, lig Summa i Krono-Uppbörden influtit och mur Rörelsen förswunnit, utan att Riksens Stander wid 1809 och 1310 ars Riksdag till deras inlösen anslog» Fond af Bewillningen.
Gustafs egna handlingar som konung och människa samt hans egna skrifter utgöra då, som naturligt är, det egentliga material, ur hvilket man har att framlocka hans karakter. Men hur mycket är icke motsägande och svårförstådt äfven i dessa! När handlade denne konung, som tagit så olikartade mått och steg, närmast i samband med sitt innersta, och denna nervösa hand, som med en spetsig och otålig handstil kastat ner på papperet så många aktstycken, i hvilka diplomaten, hofmannen eller dramatikern föra ordet, när röjde den tankens och känslans hemligheter? Dessa frågor förenklas icke obetydligt, synes det mig, genom ett strängt kronologiskt betraktelsesätt. Ty få regenter hafva helt säkert undergått en så genomgripande förändring som Gustaf. Den världskloke och desillusionerade man, som gör 1789 års statsstreck, är en annan personlighet än den svärmiska typ af en ung upplysningsmonark, som åstadkommer 1772 års revolution, och äfven inom smärre perioder af hans lif kan man urskilja kriser och processer, som omforma hans jag, men alla dessa tyckas mig dock gå i en och samma riktning, mot en nyktrare men också mer människofientlig och isolerad ståndpunkt. Att gifva en kort karaktersskiss öfver hans utveckling torde därför vara mera gifvande än att resonera i allmänhet öfver en så växlande och föränderlig natur. Vi känna ganska noga Gustafs barndom. Dels hafva flera af våra historici belyst den, dels erbjuda de gustavianska papperen en rik skörd af bref och uppsatser, som låta oss lära känna den unge prinsens anlag, hans första lärospån och hans utveckling till yngling. Under det första decenniet af sitt lif, åren 1746–1756, framstår han ännu blott som en blandning af ett genialt underbarn och en tämligen trotsig och obehaglig odygdspåse – en sammansättning väl föga ovanlig hos ett begåfvadt furstebarn, och man måste draga på munnen åt Fryxell, som i sin historia gör ett stort nummer af en sju–åttaårings nycker och olater. Det enda, som slår en i denna barndomshistoria, är prinsens ovanliga och egendomliga inbillningskraft. Det är som läste man en blifvande skalds biografi.
Mit Schwitzen werd'n wir gross; Wir fahren in den Schoss Der Mutter, eh' wir's meinen. Nicht Schöne, nicht Gestalt, Kein Jung-sein oder Allt Kan uns den Tod abwehren. De sista raderna hunno ej fullbordas. Med dyster förkärlek dröjer han vid de utmärkta historiens män, hvilkas verk och gerningar äro förspilda, eller vid de väldiga, af menniskohand uppresta monument, som redan fallit till stoft. Och öfver allt sammans ljuder med sublim likgiltighet oföränderligen temat »allt är intet» som i »Predikaren»: »Allt hvad i verlden är, är fåfänghet, allt inte. Allt, allt sin ända fick, så snart som det begynte. Ej hjelper hårdhet sten, ej finhet något gull, Ej en demant dess sken. Hvad mull är, måst bli mull, Och mullen ingenting». Ibland sker det med ett vemod, som betecknar en så obotlig men poetisk sorg, att den färgar hela verlden: »I evigt verldslig-sinte, Måst icke verlden då med tiden blir till inte, Som utaf inte gjord och så högåldrig är Att hennes öde död visst måste vara när? Man hörer sjö och haf mer än som vanligt brusa, Man hörer vädergud'n med grymma stormvä'r susa, Årstiden håller ej som förr sin vissa tid Med hetta eller frost. Allt synes som med strid Till fallet luta ner och fram till ändan ila, Allt, liksom trött utaf sin möda, söka hvila. Den trötte Atlas, som så länge himlens last Har burit, signar kull och orkar ej stå fast.» Då han den 11. augusti 1674 sände några sorgverser med sin vän, handelsman Brandbergs stoft till kyrkogården, skref han: »Kom, hjelp mig, att jag klagar Af hjerta, som sig bör Den som i bästa dagar Sitt afsked tar och dör Uti sin bästa blomma, Sin ålders middagstid! Si, så kan döden komma, När vi som trygg'st i frid.» Var det med de derför erhållna pengarna i fickan som han dagen derpå gick in på den källare, der han då mördades?
Återstående vid 1828 års slut •4 3) Ett Lån till Götheborgs Stad, beviljadt mot 5 procents ränta, år 1818, å R:dr 200.000, hvarå 2T5:del årligen skolat ingå från och med år i8a4- Återstående vid 1828 års slut 4) Ett Lån till Landscrona Stad, beviljadt mot 4 procents ränta, år 1818, å R:dr 10.000. Återstående vid 1828 års slut 5) Ett Lån till Dom-Capitlet i Calmar, för uppbyggande af ett Lärohus, beviljadt mot 4 procents ränta , år 1818, å R:dr 25,ooo ; deraf lyftadt år 1828 R:dr 4>ooq. Bankens fordran vid ♦ 13,i 33: 2: 7 J oo,i 67: 46: i1 7,573:45: § Banco-Utshottets Betänkande. N.o St. 67 1828 års slut, nyssbe rörde R:dr 4>ooo: Utaf sammantagna beviljade Lån-beloppet R:dr 376,666: 32 är lyftadtRrdr 255,666: 32, derå, såsom Bankens fordran, vid 1828 års slut, qvarstår t
Och särskilt titfärdadt Reglemente stadga, skola ovilkorligt blifva iakttagiie. Alla hittils för Banken gällande ordningar, stadgar och föreskrifter vare upphäfne, med undantag af dem, som bestämma Bankens samt dess redan befintlige borgenärers och?gäldenärers ömsesidiga förhållanden och rättigheter. Mot. Genom det tillfälle> sorn är öppet att medelst tillägg i 72 §• Regeringsformen, kunna vid nästa Riksdag gifVa detta privilegium grundlagshelgd, kan den starkaste gatanti Smet afsteg från; privilegi-löreskrifter 558 Den 6 Martil. ! vinnas, som är möjlig i ett constitutionelt Land. 3:0. Riksens Ständers styrelse öfver Banken utöfvas af Fullmäktige, Riksens Ständer i öfverensstämmelse med 66 §. Riksdags - ordningen dertill utse. Desse Fullmägtige ställe sig till ovilkorlig efterrättelse, och under det ansvar, som serskilt derom utfärdad Lag stadgar, de föreskrifter detta privilegium och det särskilta Reglemente innehålla. Mot, Genom ändring i 66 §. Riksdagsordningen skulle, utan skada för verket, Fullmäktiges antal framdeles kunna minskas till 8, då också särskilt 4 Suppleanter kunde utses att inträda i möjligen afgåendes ställe. 4;oSåsom Insättnings Bank emottage Bani ken till insättning på löpande räkning hvarje summa i Svenskt guldoch silfvermynt eller i Bankens egna sedlar, som till den blifver inlemnad. 5:0. Särskild räkning föres öfver i Ducater eller i Riksdaler Banco, insatte penningar, tinder den senare räkningen införes alla i Riksdaler silfver insatte summor, förvandlade till Riksdaler Banco efter det i Myntplakatet stadgade förhållande. 6:0. Hvarje innehafvare af i Banken insatte summor äge rätt att, när som helst, utassignera eller uttaga större eller mindre del Den 6 i\lartii. 559 af sin der ägande behållning; Dock må ingen enskilt utgifva assignation på mindre summa än 4 Ducater eller 20 R:dr Banco, så vida denna assignation ej utgör återstoden af någon behållning. 7:0.
Jag har sålunda icke kunnat biträda de af Utskottet beslutade förändringar i nu gällande stadgande!), hvaraf närmaste följden blir en förökning i Bankens utelöpande sedelstock, förändringar sä mycket mindre påkallade i närvarande tidpunkt, som landets sedelstock är den största den sedan realisationen varit. De förändringar i Reglementet, mot hvilka jag af ofvanuppgifna skäl hufvudsakligen anhåller få reservera mig, innefattas i de två nämnde puukterua. I korthet vill jag redogöra för verkan af hvardera på den utelöpande sedelstocken. a.) Genom den i 5:te punkten ålagda skyldigheten eller medgilna rättigheten för Fullmäktige, att utlåna de i en låne-rörelsegren icke använda medlen i en annan, kan sedelstocken ökas högst betydligt. Enligt 1852 års bokslut utgjorde de vid detta års slut obegagnade andelarne af låneoch kreditiv-förlagen ett belopp af 3,592,000 R:dr; enligt sisla halfårs-nppgiften utgjorde desamma vid 1853 års slut 5,644,000 R:dr. Om ifrån dessa belopp drages den del af de enligt Utskottets förslag minskade låneoch kreditivfonderna, eller 1,300,000 R:dr (pag. ), som icke få utsläppas i allmänna rörelsen, utan såsom ersättning för upphörd Privat-bank, så återstår dock för år 1852 ett belopp af 2.292.000 R:dr, samt för år 1853 ett dylikt af 4,344,000 R:dr, hvarmed sedelstocken skulle kunna komma att ökas. För min del har jag ansett det tillfylleslgörande att förändra paragrafeu, på sätt Fullmäktige föreslagit. b.)
Varder någon låntagare beträdd att hafva sökt och undfått Bnnco-Vtskottets Memorial Nio 106. 7 län vid flere än elt Discont-Verk, böra de till honom ulgifne lån vid förfallodagen ovilkorligen indrifvas, utan beviljande af någon omsättning; och må han i sådan händelse icke på ett års tid tillåtas att lån i någotdera Discont-Verket upptaga eller derstädes kunna såsom löftesman för andras lån godkännas. Dock må låntagare, som, efter att vid ett Discont-Verk hafva lån erhållit, till annat Låne-Dislrict afflyttar, och vid dervarande Discont-Verk lån upptager, vid omsättnings-rätten bibehållas, men återstoden af hans förut egande lån afräknas alltid å det maximibelopp, han såsom lån från Discont-Verken får innehafva. Invisnings-gifvare, Acceptant, Förskrifnings-utgifvare eller Löftesman må äfven kunna »ntagas från andra Låne-Dislrict än det, inom hvilket de äro bosatte, dock under noga iakttagande, att en och samma persons ansvarighet vid Discont-Verken i intet fall må sammanräknadt öfverskrida det maxim i-belopp, som i afseende på hvarje låne-rörelse serskildt är bestämdt. g'). §. 14 i i8a3 års reglementariske föreskrifter för Låne-Contoren med tillägg, liemtadt ifrån det år 1816 af Banco-Utskottet utfärdade Reglemente för Banco-Discont-Verket, och sålunda förändrad lill följande lydelse: En hvar, som något låue-document till Discont-Verket inlemnar, skall derå hafva tecknat sin ansvarighet för handlingens läglighet, men ehuru
Usta klass uppbådas til! vapenöfning under en tid af 15 högst 20 dagar, inoch utryckningsdagarne inberäknade, och att halfva antalet må, om de så önska och Kongl. Majit dertill lemnar bifall, vinna befrielse derifrån emot erläggande af en kontant afgift, hvilken bestämmes till 40 R:dr R:mt. och hvilken afgift uppbäres af vederbörande uppbördsman samt redovisas ttll Statsverket för att användas till besparande af andra från samma verk utgående medel för beväringens vapenöfning, och skulle respektive Med-Slånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut sig förena. S. D. Föredrogs och godkändes Stals-Utskottets Utlåtande N:o 90, i anledning af väckt motion angående arrende af Norrfors laxfiske i Vesterbottens län. S. D. Af Höglofl. Ridderskapet och Adeln genom Protokolls-utdrag N:o 257 till Bonde-Ståndet gjord inbjudning, att förena sig uti först nämnda Riks-Slånds beslut, i fråga om 2:dra punkten mom. litt. d samt 15 och 21 punkterna af Statsutskottets Utlåtande N:o 85, angående regleringen af utgifterna under Riks-stalens Femte Hufvudtitel, blef afslagen af Ståndet, som, under vidhållande af sina förut fattade beslut i nämnde punkter, lade Protokolls-utdraget till handlingarna. S. D. Hvar efter annan föredrogos ånyo Konstitutions-Ulskollels nedannämnde, den 25 i denna månad bordlagde, memorial: N:o 15 med förslag till ändring i 11 och 12 §§ Regerings-Formen, angående Stats-Rådets hörande öfver förbund med främmande makter; N:o 14 med förslag till ändring i 21 § Riksdags-Ordningen; N:o 15 med förslag till den ändring i 28 § Regerings-Formen, att till dessa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska; Bih. till R. St. Prot. N:o \ Ö med förslag till dea ändring uti 18 § Riksdags-Ordningen, att