Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade erfarit samma enslighet redan som barn i Drottningholms fönstersmygar, då maroquinpärmen föll igen om hans bok och diktens sällskap som en dimma flöt ur hans närhet. Han hade känt samma hjärtats tungsinthet vid sin makas sida i kronprinshofvet på Ekolsund, medan hans ögon förströdt följde de hvita svanarnas resa till hafs genom vassen. Han hade känt samma svårmod i sin kungaborg, då han med blicken räknade den ensamma postens kommenderade steg fram och tillbaka vid högvakten i den isgrå vinterkvällen. Men det var som om frånvaron från det egna riket, saknaden af beröringen med de hundrade och åter hundrade af hans undersåtar, hvilka han älskade såsom sitt och den svenska kungasagans folk, hänvisningen till en räknad krets af landsmän, hvilka han höll af utan att hålla af, men hvilka han måste taga till förtrogne och kalla sina vänner, – det var som om allt detta skärpte hans ensamhet. Den vardt tyngre, ju soligare lifvet brusade omkring honom. Konungen steg fram till fönstren och såg ut. Utanför slumrade i solnedgången San Giustos lilla tysta torg, mer likt ett rum än en öppen plats. Stenläggningen var flat som en golfyta, och barockpalats omhägnade platsen på alla sidor med tunga fruktsnören mellan stenpilastrar, hvilkas acanthusblad svartnat i regnet. Midt emot låg San Giusto, en urgammal liten basilika, ett litet lusthus, som den helige Giusto rest för Madonnan och barnet, byggdt af änkans skärf och fattigmans allmosa, med stenarna hopfogade som grå fjäll i den oprydda fasaden. Framför den släta ingångsdörren sutto en tiggare och en kvinna. Tiggaren var en gubbe med bronsbrunt ansikte, buskiga ögonbryn och hvitt, vajande skägg. Han lät solen bränna sin skalliga hjässa och höll den solkiga resten af en grön soldatkappa kring sin lump och sin ohyra, i en ställning, som vid en bivuak. Det var ett tragiskt armod i hvarje tum af hans figur. Konungen tänkte på Belisar, när han såg honom. Men kvinnan var ung och skrattade med sin röda mun. Hon gnolade på en visa.
N:o 43; N:o 46, i anledn. af väckte motioner om bestämmelser i afseende § Klockares tillsättande inom Skåne, Halland och Blekinge samt Bohus län; och N:o 47, i anledn. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande val af Orgeinister, Klockare och andre Kyrkobetjente. Slutligen uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslug till R. Sl:rs underd. skrivelser lill K. M. N:o 211, om utarbetande af förslag till författning rörande kommunal-styrelser m. m.; N:o 212, i fråga om inköp af fasta egendomen N:o l på Riddarholmen ; N:o 213, angide allmänna vilkor och stadganden i afseende på de under denna Riksdag beviljade statsbidrag till väganläggningar m. fl., arbetsföretag; samt N:o 214, angide medels anvisande för undersökningar, inspektionskostnader samt expenser vid allmänna arbeten. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 4 e. m. In fidem protocolli, Alberl Manck. Onsdagen den 10 Februari 1858. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 8 prot.-utdrag för d. 6 dennes samt pleni-prot för den 24 sistl. November f. och e. m. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde frän Exped.- Ctsk. inkomne Förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M.: N:o 215, ang:de ett Linköpings Domkyrka beviljadt låneunderstöds förändrande till anslag utan återbetalnings-skyldighet; och N:o 216, ang:de aflöningen för den person, som bestrider ordinarie tjenst, från hvars utöfning innebafvaren är, i egenskap af Just.Ombudsman, förhindrad. Äfvenledes uplästes til! justering och godkändes nedannämnde frän Exped.Utsk. inkomne Förslag till g i Riksdagsbeslutet: N:o 16, ang:de RiksStyrelsens förande under H. M.
Ständer beträffande utlåningen mot pant af vågförda effekter vidtagit, utan att Banko-diskont-direktionen hade i afseende å ränte-beräkning för lån mot så beskaffad pant att enligt samma föreskrifter förfara, likväl med det undantag att för omsalta lån ränta ej må påföras för längre tid, än till afoch slutbetalnings-dagarne, äfven om dessa inom en månad efter lånens omsättning inträffat; hvilken af Fullmägtige meddelade förklaring Revisorerne ansett sig böra till Rikets Ständers bepröfvande hänskjuta. Med anledning häraf får Utskottet tillkännagifva, att Utskottet, utan att ingå i pröfning af frågan, huruvida ofvan åberopade Författningar blifvit i anmärkta hänseende ändrade eller upphäfda genom Rikets Ständers vid sednaste riksdag i ämnet Banko-Utskottets Betänkande M 25■ 27 lattade beslut, för sin del finnér det vara skäligt att ränta å lån mot pant af vågförda effekter beräknas och utgår under någon viss tid och således jemväl i det fall, att lånet före den utsatta terminens förlopp skulle till någon del eller till fulla beloppet varda inbetaldt; och då den tid af en månad, som i detta afseende blifvit bestämd, synts Utskottet vara lämplig och jemväl öfverensstämmer med hvad som vid försträcknings meddelande hos Diskont-verken mot annan säkerhet än pant af vägförda effekter iakttages, har Utskottet ansett 19:o Revisorernes ifrågavarande anmälan ej böra till någon vidare åtgärd föranleda. Vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden är, jemlikt 154 § 2 mom ; Ranko-reglementet, räntan fastställd til! 5 procent.
Härefter uppläste Hr Dankwardt tre motioner: N:o 134, om jernvägsfondens förstärkning medelst inhemsk kredit; N:o 135, om anslag för åstadkommande af tillverkning utaf jarnvägs-skenor inom Riket; och N:o 136, om beviljande af ett anslag å 150,000 rdr för anläggning af en väg emellan sjön Bollmen och Wieslanda jernvägs-station. ; Alla dessa motioner bordlädes. Frih. von Platen, Ludvig, afgaf en motion, N:o 137, ang:de beredande af s. k. semester för civile embetsoch tjenstemän m. m. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr von Mentzer, Carl Fredrik, väckte en motion, N:o 138, om upphäfvande af K. M:ts Nåd. Kungörelse den 22 Maj 1863, ang:de upphörande från ocb med år 1864 af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Den 15 November e. m. 125 Frih. Cederström, Budolf, uppläste en motion, N:o 139, ang:de gemensam behandling af frågorna om beskattning af bränvins tillverkning och tullen å sådan vara. Denna motion remitterades till Bevilln.-Utsk:t och kommunicerades de öfriga Riks-Stånden. Uppläsles o. remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t två af Hr Ulfsax, Adolf Fredrik, inlemnade motioner: N:o 140, om de s. k. döda språkens uteslutande från läroämnena vid elementar-läroverken m. m.; och N:o 141, om nedsättande af en komité, för utarbetande af förslag om jury i brottmål. Gr. Posse, Knut, afgaf en motion N:o 142, om beviljande af ett anslag å 12,000 rdr lör tillbyggnad af Skeppsgosse-kasernen i Karlskrona. Remitterades till Stats-Utsk:t.
Stockholm den 7 Februari iS/jS» N:o 22. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Febr., kl. 11 «. m. Utlåtande j i fråga om afskrifning af åtskilliga frun Lanekontoret i Götheborg utgifna Diskont-lån j äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor. Hos Utskottet har Direktionen öfver Pukets Ständers Lånekontor i Götheborg hemställt, att ej mindre 17 stycken i kontorets böcker balanserade lån, till hvilkas gäldande all tillgång skall saknas,~sedan så väl låntagare, som löftesmän, antingen för flera år sedan i konkurstillstånd aflidit, eller blifvit försatta i så utblottade omständigheter, att någon vidare betalning af dem icke vore alt förvänta, måtte till återstående kapital, r:dr 8<) 14: 24* *•> 211 äfven sammanräknade beloppet 1497 r‘dr 24 9 rstupplupna öfver räntor å andra 17 stycken lån, för hvilka, efter det kapitalbeloppen blifvit indrifne, ytterligare liqvid icke vore att vinna, få utur räkenskaperna afskrifvas. Utaf de för hvarje serskildt lån meddelade upplysningar har Utskottet inhemtat, att de gäldenärer, som ännu ej med döden afgått, finnas urståndsätta att för det närvarande gälda det ringaste af Lånekontorets hos dem egande fordringar, men då det likväl är möjligt, att åtminstone någon af dem i en framtid kan komma i förbättrade omständigheter, anser Utskottet sig icke böra i vidsträcktare mån understödja Direktionens, i afseende på de utestående lånen, gjorda hemställan, än att Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrker, att, af ofvanberörde 17 st. inom linien förda lån, följande 10 lån, om Banko-Vtskotlets tlHatande, No 22. 5 om hvilka tillförlitlig upplysning vunnits, att sa viii låntagare, sorn löftesmän i utfattigt tillstånd allidit, niåtLe lill deras nuvarande kapital-återstod, utgörande å Lånet,DiariiM »88, J.
Konungens person och derigenom undergrafver den vördnad, det förtroende och den tillgifvenhet, 84 D t ii 4 November f. m. som Ii varje undersåte bör för Konungen bysa, och hvars vidmakthållande utgör grundvalen för samhällsordningens bestånd; samt att deremot här icke afses de åtgärder, som blifva en följd af ansvarige rådgifvares tillstyrkande; — sådant allt bör, efter Ut.skrs tanke, vara för en hvar uppenbart.’’ Äfven för mig, är detta visserligen klait, men det kan icke hafva varit för LagUtsk. obekant, att della ej varit förhållandet med alla domare, då man för få år sedan har sett en alldeles motsatt tolkning af lagens innehåll, uti en af Rikets öfverdomstolar göras gällande. Vid sådant förhållande bade jag trott, att LagUtsk. icke bort åtnöja sig med att förvara sin åsigt uti ett betänk., som sällan blir synligt för prakticerande domare och således ej lärer blifva någon rättelse för dem i afseende på deras framtida förhållande. Då det emedlertid hade varit så lätt för LagUtsk., att genom tillsättande af ordet ''enskilda” framför gcrniognr göra delta stadgande omisstydligt; så kan jag icke göra för mig begripligt, hvarföre Utsk. underlåtit att befordra det ändamål, som TJlsk. likväl synes hafva velat åsyfta. Jag anhåller om ålerremiss på det att en så beskaffad ändring af för slaget, må lillvägabringas. Gr. Spens, Carl Gustaf: Jag hade icke arnat yttra mig i detta mål, och skall således blott inskränka mig till den ena delen deraf. Hr Hallenborg och de sorn i målet talat, hafva redan yttrat sig i afsende på i §:n af 5 cap. Missg.brn; men betänk, angår äfven en af Frih. Cederström, Anders, väckt motion, ang:de 2 §:n 5 cap. Missg.btn, och, så vida en ålerremiss här skulle komma att äga rum, så anhåller jag, att några anmärkn:r i afseende på denna § mätte få åtfölja densamma.
Kollegium, som öfver de i berörda transsumt upptagne trenne anmärknings-punkter infordrat Kammar-kontorets förklaring, får densamma härbos underdånigst bifoga, med tillkännagifvande, det Kollegium dervid icke har något att tillägga vidare, än att Kollegium nu aflåter skrifvelse till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län, med förnyad anhållan att, jemlikt 23 § Provincial-medici-instruktionen, redovisa för den af medicinal-fonden förskjutna kostnaden, 25 Riksdaler 27 öre Riksmynt, vid rättsmedicinska undersökningen å liket efter drängen Lars Andersson från Sahlby. Remissen återföljer, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropiigtigste tjenare och undersåter, MAGINUS HUSS. E. G. ENGBERG. C. U. SONDÉN. A. T. WISTRAND. AX. GABR. CARLSON. Stockholm den 20 December 1860. J. Ljungberg. Ödmjukt Memorial. Efter det Kongl. Maj:t, uti nådig remiss den 22 sistförflutne månad, med öfverlemnande af ett transsumt af Rikets Ständers Revisorers afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1858, täckts anbefalla Kongl. Sundhets-kollegium, att med utlåtande inkomma öfver hvad derutinnan anmärkts vid Kongl. Kollegii hufvudbok, har Kongl. Kollegium, före nådiga remissens besvarande, deröfver behagat infordra yttrande af dess Kamererare-kontor, som får detta åliggande härmed i ödmjukhet fullgöra. Hvad först angår den uti 4:de §:n förekommande anmärkning, att i räkningen med Kongl.
Då jag icke hört nå gra andra skäl anföras till afslag å förelagde Betänk, än de Frih. Cederström framställt och hvilka jag icke kan gilla, instämmer jag med Gr. Frölich i att begära bifall å detsamma. Frih. Paykull, Johan Gustaf, anförde skriftligen: Den här föreslagna förändringen innebär att BondeSt:s Sekret, icke mer skall utnämnas af Konungen. För min del ogillar jag ett sådant förslag. Man bör utan tvifvel hysa en hög grad af aktning för nämnde Stånds fosterlandskärlek och ofta visade nit för allmänt bästa, men då döss yrken ega en nästan uteslutande praktisk och derjemte lokal rigtning och då dess medlemmars lif med få undantag stilla förflyter i vidt aflägsna landsorter, är det nästan icke möjligt för Den 13 December e. m. desamma att förvärfva den kännedom om personer, samt deras skicklighet och förmåga, hvilken är nödvändig att ega för den som skall tillsätta en så vigtig plats som en Sekreterare-beställning i ett RiksStånd.-—Hvar och en kan visserligen inom den mera inskränkta kretsen af sin verksamhet känna någon man för hvars egenskaper han hyser förtroende, men tvifvelaktigt är alltid huruvida dessa egenskaper kunna vara i så hög grad utmärkte som erfordras. Det troliga är dessutom att, då hvar och en naturligtvis ville förorda den af honom närmast kände, meningarne blefvo så vidt skiljde att den som finge Sekreterare-tjensten er h öl le densamma på ett ganska inskränkt antal röster. Möjligen kunde äfven främmande inflytande verksamt sträfva att här göra sig gällande. Jag är öfvertygad att det för Konungen, oaktadt den vidsträckta kännedom om personer Han kan förskaffa Sig, likväl stundom kan vara svårt att finna en man i allo lämplig till ifrågavarande befattning, och vida svårare skulle detta vara för Ståndet sjelf. Vi se derjemte att Konungen redan en gång ogillat ett vid föregående Riksdag framstäldt dylikt förslag, och föga troligt lärer vara att detta vigtiga prerogativ nu skulle afstås. För min del anser jag icke heller tjenligt att genom detsammas bortkastande minska Konungamaktens i denna rigtning hälsosamma utsträckning.
Till heraldikens misskrediterande bidrog mycket, att den i hög grad användes som offer på fåfängans altare och af kritiklösa författare framställdes för en än kritiklösare allmänhet. Under 16- och 1700-talen, då heraldikens guldålder sedan länge var förliden, uppstod, i synnerhet i Frankrike, en omfångsrik heraldisk litteratur. Bland mycket af verkligt värde, stödt på grundliga historiska forskningar, utvecklades och förfäktades med ett för oss obegripligt allvar äfven de befängdaste åsikter. Qvasi-lärda arbeten utgåfvos öfver t. ex. de tolf israelitiska stammarnes vapen eller söktes heraldikens ursprung hos assyrier och perser eller i själfva Noaks ark. En af de mest ansedda författarne (Vulson de la Colombiére), som h a r hedern af att hafva infört det ännu använda heraldiska färgbeteckningssättet, %nför de vapen, som fördes af Isis och Osiris, samt beskrifver Hercules ' vapenmärke, alldeles likt Norges nuvarande, hvilket ju kan lända våra unionsbröders i £ e r e s f 0 l e l - se&gt; till stöd och hugnad. En annan (Bara) h a r enligt sitt eget vittnesbörd gjort sig otrolig möda, och det tro vi nog, att framleta argonauternas vapen (omkr. 1200 å r föreKristi födelse!) Ja, en författare beskrifver till och med Kristi vapensköld och visar, hvarför denna lämpligen borde prydas af en markiskrona! Äfven i Sverige h a r man, till en del af samma stolta själfkänsla, som födde en Atlantica, och af patriotiska skäl, för att bevisa vårt fäderneslands rang som det äldsta rike i Europa, i flydda tider diktat vapen, som aldrig funnits, hvarvid bland andra både Ynglingakonungarne och Sverker den gamle blefvo ihågkomna. Karl Uggla, hvilken utgaf den första heraldik på svenska, står på Rudbeckiansk grund. Hvad vi kalla heraldik h a r intet gemensamt med prydnaderna på antikens vapensköldar. Den uppkom under medeltiden, utvecklades under korstågen samt fick form af och vid tornerspelen.
Gust.: Jag har med uppmärksamhet genomläst Gr. Sparres reservation, men icke kunnat finna mig af hans resonnementer öfvertygad. Utan att vilja ingå i någon vidlyftig vederläggning af dessa, anhåller jag blott att få uppläsa några rader ur Utsk:ts Betänk. Utsk:t säger nemi.: »Då likväl bevillningen efter 2:dra artikeln svårligen kan anses lemna någon bestämd och säker ledning för omdömet i detta sednare hänseende, samt det val äfven lärer vara fallet, att 422 Den 30 Mara. ganska många, som betala bevillning efter 2:dra artikeln, icke hafva någon direkt nytta af vägarne. torde det vara mindre lämpligt att lägga samma bevillning till grund för deltagande i detta onus, helst det måste medgifvas, att om det är en orättvisa, att de, som af vägarne hafva gagn, härför måste vidkännas kostnader, utöfver hvad dem härför borde åligga, det vore ännu mera origtigt att ålägga dem i underhållet deltaga, som af vägarne hafva, snart sagdt, ingen nytta.» Detta Utskits resonnement är ganska kort, men enligt min tanka så klart och bevisande, att ingenting behöfver dertill läggas. Då här förfäktas, att enhvar på landet boende skulle i vägunderhållet deltaga, får jag erinra, att t. ex. i Skåne finnes en talrik kustbevakning, temligen svagt aflönad, och belastad med ganska dryga kommunala afgifter. De skulle då, eldigt Gr. Sparres förslag, ytterligare komma att betala för vägunderhållet. Prester, som redan utgöra denna pålaga för sina boställen, skulle ytterligare få erlägga densamma efter den personliga bevillningen. En egendomsegare skulle få betala, icke blott för sin egendom, utan också för sin inspektor, sin rättare och sina drängar. Med ett ord: huru man ser detta förslag, synes det mig innebära en sådan orättvisa, att jag för min del anhåller om afslag å Gr. Sparres framställning. Deremot är jag mera benägen att biträda Frih. af Schmidts förslag, som Gr. Sparre redan i förväg sökt bemöta dermed, att ett dylikt redan blifvit vid 1853—54 års riksdag till K. M. af R. Skr afgifvet.
Enär af förenämde stadgande den slutsats måste dragas, att detsamma skall vara gällande jemväl för de i motionen omförmälde förrättningar; alltså och då föreskrifter i berörde afseende, sålunda redan finnas meddelade och, beträffande motionärens förslag, att viss procent af auktions-summan samt slagafgift borde vid auktioner å utmätte lösören erläggas, Utskottet anser vederbörande fordringsägare och gäldenär icke skäligen kunna med sådan ytterligare afgift betungas, hemställes att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 1 Maj 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 85. 15 N:o 85. Alik. till Exp.-Utek. den i Maj 1800, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af vächl motion om skyldighet för åbo all bort hugga skog, som slår för nära annan åbos åkerjord. Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, motion, har Riksdags-fullmägtigen Robert Fredric Gross från Calmar län anfört att, enär, vid det förhållande, då två grannar med sina egor möta hvarandra, af hvilka den ene har åker och den andre annat egoslag, beväxt med skog, tvist ofta uppstode om borthuggande af den skog, som står för nära intill åkerjorden och derå förorsakar skada, samt då i detta afseende någon beskrifven lag förut icke funnes, motionären ansett sig böra föreslå: att, der ene grannens åkerjord angränsar den andres med skog beväxta mark, skall den sednare vara skyldig att på minst tio alnars afstånd från åkerrenen uthugga skogen, vid äfventyr, att i annat fall vara förfallen till gäldande af den kostnad och skada, som egaren till åkern får vidkännas, så vida skogen icke består af fruktbärande träd, hvilka redan förut der blifvit uppdragna och icke utan skada eller för stor kostnad kunna flyttas.
Då deremot, ifråga om rubrikernas lydelse och tullsalserna derå, gällande taxa indelar koppartråd i ”fin, eller svärdfäjare-tråd, försilfrad eller oförsilfrad,” med 1 r:dr, och ”ail annan,” med 8 sk. införselstull per skålpund, samt den af Utskottet föreslagna förändrade lydelse af rubrikerna, likasom sjelfva tullbestämmelserna, inverkar på bevillningens belopp, torde, derest Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke vilja frånträda sina härutinnan från öfriga Ståndens skiljaktiga beslut och antaga Utskottets förenämnda förslag, följande omröstning derom böra anställas: 198:o. Den, sorn bifaller Utskottets förslag, att indela koppartråd i oförsilfrad, med 8 sk., och försilfrad, med '36 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; \ inner JNej, bibehålies för koppartråd gällande indelning och lullafgifter, nemligen: ”fm, eller svärdfäjare-tråd, försilfrad eller oförsilfrad,” med 1 r:dr och ”ali annan” med 8 sk. utförselstull per skålpund. Del af Utskottet gjorda förslag, att å kopparnickel nedsätta gällande Koppar införselstull 1 r:dr till 20 sk. skålpundet bar icke vunnit bifall af något luckcl Riks-slånd. Rulderskapet och Adeln^ Presteoch Bonde-stunden hafva nemligen bibehållit gällande lullbeslämmelse, hvaremot Borgare-stundet bestämt införselstullen lill 36 sk. skålpundet. För den händelse, alt Borgare-ståmlet icke skulle vilja frånträda detta sitt beslut och med öfriga Stånden sig förena, måste följande omröstning ega rum : 199.0. Den, som, i öfverensstämmelse med hvad 3 Stånd beslutat, anser införselslullen å kopparnickel 1 r:dr skålpundet böra förblifva oförändrad, röstar Ja; 24 Béviltninga-Vtskottets Memorial, N.-o 33.
Medan vi tala om hvad bordet angår, torde ock några ord böra ägnas åt den plats, där maten tillreddes, nämligen det antingen på nedra botten eller i en särskild byggnad förlagda, alltid mycket stora köket. Det anmärkningsvärdaste här var själfva härden, som vi ej få tänka oss alls på samma sätt inrättad som i närvarande tid. De gamles sätt att tända eldarne midt på golfvet torde åtminstone vid medeltidens slut ha varit tämligen öfvergifvet; något slags rökfång var anbragdt i väggen i samband med den murade spiseln, på hvilken elden tändes i hela eller afsågade stockar, upplagda å järnbockar. Ofver elden hängde kittlar och grytor på ifrån väggen utspringande järnstänger, för sådan mat som skulle kokas; för stekning användes dels panna (» bradpanna »), dels spett, dels halster och rist. De mindre förnämliga folkklassernas bostäder voro naturligtvis ändå vida mera summariskt och anspråkslöst utrustade. Den hufvudsakliga inredningen torde ha bestått af bänkar, på hvilka man kunde sitta o m dagen, ligga om natten, samt ett groft tillyxadt bord och en eller annan kista eller väggskåp. När lösa stolar började begagnas, är ovisst, i simplare hus voro de säkert ytterst ovanliga vid medeltidens slut. Det är redan antydt i det föregående och behöfver ej upprepas, att möbeltekniken i andra länder, i Frankrike, Flandern, Italien, äfven Tyskland, var vida högre utbildad än i Sverige under medeltiden d. v. s. gotikens period. Mästerliga prof af snickarens och träskulptörens konst finnas ännu i behåll och visa, att bestämda skiljaktigheter i nationel stil då hade utbildat sig. IDUN Efter hand inträdde en stor förändring i boningsförhållandenas både yttre och inre anordning, ej blott å de stores slott, utan äfven i de de borgerliga hemmen, där mycket som förut varit en lyx, blef en vanlig bekvämlighet. Men om någon egentlig variation i möbleringen blef aldrig fråga, och ännu så långt fram i tiden som mot slutet af 1400-talet, när de franska konungarne förflyttade sig från ett af sina slott till ett annat, måste hela möbeluppsättningen också transporteras m e d dem.