Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte hafva Revisorerne trott sig böra anmäla, att, sedan Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 8 September sistnämnde år, gjort framställning, bland annat, derom, att värden å fastigheter samt vissa inventarier och materialier, som icke kunde till rörliga tillgångar räknas, måtte från allmänna verks redogörelser öfver berörde tillgångar uteslutas, Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref af den 13 påföljde Oktober, förklarat denna fråga icke förr, än i sammanhang med pröfningen af förslag till nytt formulär för rikshufvudboken böra till afgörande förekomma. Revisorerne hafva, vid anställd jemförelse emellan statsutgifterna och de uti riksstaten, till betäckande deraf, anslagna belopp, äfvensom under granskningen i öfrigt, lunnit följande omständigheter böra här omförmälas: § 1- I följd af Kongl, brefvet den 22 Juni 1847, har, för 10 månader af år 1848 och för hela året 1849, en ledig Byråchefslön i Justitiestatsexpeditionen, utgörande för år räknadt, 1,600 R.dr, utgått till arfvoden åt e. o. tjenstemän inom Expeditionen. Enär följaktligen denna lön under ifrågavarande tid icke varit för embetets bestridande behöflig, hade densamma, enligt Revisorernes tanke, bordt statsverket besparas, i stället att, såsom nu skett, till ett dermed icke afsedt ändamål användas. §2. Utöfver det å riksstatens 2:dra hufvudtitel med 6,270 R:dr 16 sk. uppförda anslag för Kongl. Krigshofrätten, har, under hvartdera af de båda år, denna revision omfattar, anordnats ett belopp af 3 R:dr 24 sk., såsom lönefyllnad åt Väbeln vid Hofrätten C. E. Fröleén, hvilken utgift blifvit godtgjord af nämnde hufvudtitels besparingar.
Men som madame Judic icke uppträdt i denna operett, torde den få gå fri och anses temligen oskadlig, såsom den också jemförelsevis är. Deijemte är den rolig och till och med, trots den utomordentligt rika produktionen på detta område efter den tid då » Madame Angots dotter * såg dagen, roligare än flertalet af sina efterföljare. Föråldrad syntes denicke heller. Melodierna äro visserligen utnötta genom ett omåttligt begagnande, men det äro äfven de flesta andra operetternas mera populära melodier. I dramatiskt hänseende torde väl också » Madame Angots dotter » stå fullt i jembredd med, om icke öfver flertalet af yngre verk inom genren. Framställningen hade sitt förnämsta intresse i fröken Sjöbergs utförande af titelrollen, hvilket var sprittande lifligt och stilenligt. Denna unga skådespelerska gar ständigt framåt och tycktes som Clairette Angot vara riktigt i sitt esse. Hon lefver alltid med i sina roller, när de icke ligga alldeles emot henne, såsom ju stundom händer till följd af den om * vexlande användning denna teater har för sina sujetter. Som m: lle Lange uppträdde fru Stenfelt, litet kall och stel. Hr Stenfelt var såsom vissångaren Ange Pitou icke fullt lyckad. Det tycks fattas honom naturlig friskhet Han förefaller konstlad. Hr Castegren var ganska bra som Pom-ponnet och hr Ringvall någorlunda tillfredsställande som Larivaudière. Stycket gick i allmänhet med rätt mycket lif, och mot den dekorativa utstyrseln funnos inga graverande anmärkningar att göra. Den gamla välkända operetten höll sig emellertid icke så länge på repertoaren, utan efterträddes snart af den ofvan-nämda farsen » Doklorinnan », som går för goda hus då detta skrifves. Denna fars är, sådan den framställes på Nya teatern med fru Ulff som den praktiserande doktorinnan Angéle Frontignan och hr Castegren. som hennes snobbige man, verkligt rolig. Den visar ett uppoch nedvändt hus, der hustrun sköter sin läkarepraktik och helt och hållet försummar sin man, hvilken intager en hustrus plats, talar om sin hemgift och sköter hushållet. Mannen ledsnar emellertid och söker förströelse utom hus hos en konstberiderska.
Att, på sätt den Kongl. Propositionen antyder, Kongl. Maj:t äfven hädanefter, då sådane fall blifva anmälde, der brottet tillkommit af obetänksamhet eller okunuighet, hvilket i synnerhet lärer få gälla såsom ursäkt för personer af allmogen, skall täckas anbefalla sakens nedläggande, är intet tvifvelsmål underkasladt; och hvem inser ej, att Straff-Lagens stränghet härvid föga eller intet kan inverka på Konungens beslut, enär Honom är öppet att, genom Nåderättens ntöfvande, mildra straffet. Den fifverdrifna strängheten i nuvarande Lag skulle blott i ett fall möjligen kunna utgöra motiv för åtalets åsidosättande, nemligen om Konungen föreställde Sig, att den brottslige hade nog djerfhet att, sedan dom fallit honom emot, vägra emottagande af dödstraffets mildring genom Nåd, för att såmedelst förmå Konungen att antingen låta menskolif spillas, eller och lemna domen utan all verkställighet. Men det kan ej vara representationens önskan, att se Konungen, såsom rättvisans högste vårdare, handla efter dylika beräkningar. Om det skedde, vore det visserligeu icke till samhällets båtnad. Må man då ej heller sätta Konungen i nödvändighet, att antingen låta verkställa en dödsdom, som ogillas af hans mildhet och den allmänna rättskänslan, eller ock gifva Lagens anseende till spillo och erkänna dess vanmagt. Uppå dessa skäl, och med åberopande för öfrigt af hvad Utskottet i förra Betänkandet redan anfört, får Utskottet dess i samma Betänkande intagna Lagförslag å nyo öfverlemna till det Riks-Stånds pröfning, som återförvisningen meddelt. En Ledamots reservation åtföljer. Stockholm den 31 December 1834- Reservation af Herr Holm, som åberopat sitt vid förra Betänkandet i ämnet bifogade yttrande. STOCKHOLM, Ecksteihska Tryckeriet, i335. Lng-151 skottets Utlåtande N:o 177. I N:o 177. Ankom till Exped.-Utsk. den 3o Jan.
— N:o 202, i anledning af väckt motion om undersökning rörande till flottan hörande segellinieskepps användbarhet för krigsbruk m. m.: B. XI. 320, 336, 343, A. 344, E. 377. — A — 21 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtanden: — N:o 208, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut vid behandlingen af Ekonomi-Utskottets förnyade Betänkande N:o 201, i fråga om det af Kommitterade uppgjorda förslag till Förordning om Landsting: B. XI. 345, 354, 356, A. 358, E. 380. — N:o 204, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid handläggning af Utskottets Betänkande N:o 183: B. XI. 347, 369, A. 369. — N:o 205 i anledning af ett Stånds beslut vid handläggning af Utskottets Memorial N:o 193: B. XI. 347, 369, A. 369. — N:o 206, i anledning af vackt motion om bildandet af en pensionsfond tor prestman af de tillgångar, som genom biskops-embetens indragning kunde erhällas: B. XI. 347, 369, A. 369. — N:o 207, i anledning af vackt motion om rätt till erhållande af utsyning af skogsalster från Kronans marker för sjelfegande frälsebönder samt landtbönder inom Norrbottens Län, m. m.: B. XI. 347, 369, A. 369. Allmänna Bevillning, angående den för bestridande af RiksgäldsKontorets utgifter erforderliga —: B. XI. 337, 354, A. 354, E. 380.
”Det rätta arbetshuset pä Landet är åker och äng, skog och sjö,’' och den fattige, som icke der vill nedlägga sin verksamhet och jemväl saknar framgång i försöket att ligga, den måste sluteljgen blifva tjuf, hvarföre ock lättjan kan anses så* sam grund till sedeförderfvet och fång-personalens årliga tillvext. Hälsovården har under de sistförflutna 5 åren blifvit förstärkt med en i Wernamo anställd provincial-Läkare , och en Djur-Läkare på Stat har under samma tid tillkommit. Allmogen synes mera än förr anlita och rådfråga Läkare. Det är till förmodande, att qvack* saifvare och under Curer efter hand försvinna. Presterskapet begagnar idkeligen sin rättighet att vid minsta anledning till sjuklighet i sin» Socknar, requirera till sig Provincial-Läkare, som ofta finner anledningen obetydlig. Så begäras ock icke sällan allmänna besigtningar till upptäc* kande af veneriskt smittade personer och när hela Socknens personal blifvit beskådad af Läkaren, händer, att ingen ting upptäckes. Då re* sorne ske på Statens bekostnad synes det som man icke vore så nog' räknad roed requisitionerne. Sundhets-Collegium ersätter rese-räknin' garna och Medicinal-Fönden lär af sådana dagligen tillitas. Emedlertid äro Provincial-Läkarne mera i rörelse än fordom, utan att sägas kan» det farsoter och sjukdomar hemsöka menniskoslägte! nu mera än förr» Läkarnes enskilda practik sträcker sig dock föga utom Ståndspersons' Classen. Bonden vill i den puncten föga bestå. Inga propositioner hafva så ofta blifvit negativ besvarade som dem om bidrag till Läkare* och Barnmorskors bosättning i de från Städerne aflägsne Landsbygder* Allmogen tycker kanske att konsten är något oviss, då den ser lnir11 Herrarnes Barnsängsfiuar icke sällan omkomma i händerne på både ex»' minerade accoucheurer och jordegummor. Det är ock icke att önska, det menighetens qvinnor vore allt för ömtåliga vid en händelse, der natt1' ren lyckligtvis merändels hjelper sig sjelf utan konstens biträde.
NärregängsBalken om Inteckningar - Anmältes och infördes en Deputation strän det Högwördige PresteSländet antörd af Herr Doctvrn och Biskopen m. m. Friherre borner, hwllken tillkännaaaf, att BresteStandet bestutat utse 24 Ledamöter tili den Deputation, som l följe of Konungens Nådiga proposition kommer ott till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen öfwerlemna Wai-acten och deh försäkran emottagaPrestrStändet hade äiwen bestutat att inbjuda sina Medständee till deltagande i den förklaring att den Ber willntng som nu stadgas, skulle anses som en extra Bewillning, taga sin begynnelse isrän detta äts början, och t 5 3r fortfara. Deputationen utbeledlaaades pä vfliqt sätt, hwarefter fortsattes med bet företagne vfweriäggningSämnet. Friherre ^»nnerksim hade tnlemnat ett D>cta* meri, hwilket upplästes, sä lydande: Mrd Den 9 Januari!. 4SL W>d LagUtssottelS i sräaa warande Betänkans de om Zntcck.urigar lär jag Mande anmärka: i:o Att nar en Intecknings ansökning weder» börliaen med bestämd uppgift cst Fordrans belopp och Fastigheten, Manni Inteckning dcgäres, bits» w!t jemte Sknlde.brefwet t Rätten ingifwm samt der offentligen uppläst och inprolocolleradt, akt dä, säger jag, Inteckning werkligen stedt, lär wara o» bestridljgt, hälst en F-stighetö och fordrans inpro» kocollcrande elier tnstriffing i Protocollet, är alldeles detsamma sam deras lNkecknande deri. Ock.ä lär härom ingea stridighet wara.; men wäl om wer» kan as detta intecknande när Concnrs sig yppar, innan ben af Domaren lill Gäldenärs hörande om Inteckningen utsatta dag inträffar. För min det anser jag
Const.Utsk. har rättighet att granska det förflutna, men Const.Utsk. är ingen uppsyningsman öfver det närvarande, ingen advocatfiscal, som finner för godt att på grund af för dagen inträffande händelser göra åtal eller anmärkn:r. Talaren har trott att vålnaderna af Bergelin och Höökenberg skulle i framtiden påminna Ständerna och Svenska folket om den godtycklighet, som ägt rum i anledn. af 1812 års föl fattning. Då Const.Utsk. vid denna riksdag is6 Den 18 November f. m. sjelft handlat så, alt åtskillige talare med fog yrkat att llr Frih. o. Landtm, ej måtte gifva propos. på Const.Utskts förslag, emedan det vore grundlagsvidrigt; så öfverlemna!' jag till eder, mine herrar! att bedomina hvilka vålnader af godtycke, som för framtiden skola qvarstå från iB4o års Const.Utsk., och om de icke blifva så stora och så många, att de bortskymma både Bergelin och Höökenberg. Talaren har sagt, att Utskts ledamöter uro jemlike de Stånds ledamöter, hvilka icke höra till Utskottet. Detta erkänner jag, men ingalunda att nisk.ledamöter äro berättigade att på något sätt beherrska Stånden. Vi hafva också vår röst och vår rätt alt pröfva hvad Utsk:n framställa, samt äro ingalunda skyldige att anse för lagligt eller riktigt, ehvad de än må för oss framlägga. Talaren har icke förstått, säger han, hvarföre någon kunde vägra att blifva Utrikes Statsminister. Jag tror mig åtminstone kunna förstå, att den som skall mottaga ett departement, utan att hafva medel alt vederbörligen aflöna sina underlydande, har ett ganska godt skäl att icke taga sig vatten öfver hufvudet. Folkviljan har talaren förklarat sig för uti ett constitutionelt samhällsskick, och folkviljan, säger han, måste fä rätt. Det är val att vi fått veta hvad ett constitutionelt sysleme betyder. Om det är att folkviljans organer skola regera och att 11.
I hvad nion uppgiften, att landeboken endast för nio hemman, innehölle, det dominium tillhörer Kronan, vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, hade Collegium, vid saknad tillgång lill nämnde handling, icke varit i tillfälle att närmare utreda. Genom undersökningar i serskilde mål vöre emedlertid ådagalagdt, att landeboken för fyra gårdar, som gåfve landtgille-smör lill Snäfstorps kyrka, och för en gärd, deraf Trönninge kyrka uppbure smörränta, anmärkte, det dominium tillhörde Slichtens Laendsmand, hvarmed ej kunde förstås annat än Länets styresman. För ett kyrkohemman åter funnes antecknadt: dominium till Stichtet, hvilket måste innebära samma mening; för ett hemman: dominium till Laholms slott, och för ett annat: Peder Skram, Riddare, häfver herradömet. Om nu ock, hvilket vore föga sannolikt, landeboken icke skulle omnämna Kronans dominium till flere, än ofvauberörde hemman, så vore likväl härigenom ådagalagdt, att kyrkorna icke egde dominium till alla de s. k. kyrkohemmanen, och endast den omständighet, att landeboken icke förmälde något om kyrkornas dispositionsoch städselrätt, utmärkte, att någon sådan rätt på den tiden icke af kyrkorna innehades eller utöfvades, helst intet tvifvel vore, att ju, i motsatt fall, denna så vigtiga rättighet blifvit omnämnd af kyrkoherdarne uti deras i och för landeboken lemnade uppgifter samt uti denna upptagen; hvaremot, enär Dih. till R. St. Prot. 1845, 4 Sami. 1 Afä. 2 Band. 4 Höft. 3 as Stuts-Ulskottets Utlåtande, Xro 182. afsigten med densamma.» upprättande endast varit alt beslamma kyrkornas tillhörigheter och inkomster, Kronan a II tior viii kunde ega så väl dispositions-vä Ilen öfver kyrkohemmanet), sorn en del af' väntan deraf, utan att sådant i landeboken anmärktes.
Resolutionen på Presterskapets besvär af den 10 Marth 17 19, jemförd med Presterskapets Privilegier, funnit Prostarne, i anseende till de Ämbetet vidhängande hvarjehanda besvär, correspondance och sysslor, böra oförryckt bibehållas vid den deni bestådde Spannmåls-Tunnan af hvarje tillydande Församlings Kyrkoherhärge, anser Stats-Utskottet sig icke hafva anledning att tillstyrka någon indragning deraf; och bör Utskottet anmäla, att vid 1809 och 1810 årens Riksdag, fråga jemväl väcktes om den så kallade Proste-Tunnans indragning, men att Riksens Ständer icke funno skäl att dertill bifalla. Stockholm den 3 April 1823. 438 Stats-Utskottets Betänkanden. Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmågtigen Pehr Ericssons, från Kronobergs Län, Motion om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs Lån JJederv. Bonde-Ståndet har uti Protocolls-TJtdrag af den 28 sisth Febr. till StatsUtskottet remitterat ett af Riksdags-Fullmägtigen Pehr Ericssoiij från Kronobergs Län, gjordt anförande huruledes, genom Kongl. Brefvet den 14 Maji i6g3, så kallad Rotehjelp, blifvit beviljad de då ansedde svaga Rotar och bland dem äfven roterade hemman inom Kronobergs Län, hvilken hittills utgått med endast 16 sk. B:co årligen; men som det vore utan all fråga, att detta bidrag i närvarande tider, då ensamt Soldat-beklädnaden och Passevolanceafgiften uppgingo till omkring 64 R:dr 7 sk. om året, är allt för ringa, lieldst flere Hemman, ehuru endast utgörande tre fjerdedels likväl erhållit Rotering för helt Mantal; har Riksdags-Fullmägtigen hemställt, om icke billigheten fordrar, att någon förhöjning af ifrågavarande Rotehjelp borde beviljas, samt medel dertill vid Stats-Regleringen anslås. Stats-Uts/iottets Betänkanden. 4^9
i r, men anordningarna for motet, iimnena fiir forhandlingarna, diskussionen, hvilken till stor del rorde sig om de fi; rslag till fiirbattrande af barnmorskornas stallning, som framlaqts af den af tredje d m a n n e barnmorskemotet valda centralkomit6nY n8rvaron af sldana personer, som pQ frdgornas framtida utveckling kunde h a h a det storsta inflytande, diskussionens gdng och inlaggen i densamma, allt detta tydde p l att motet ordnats af en redan organiserad korporation, som rned allvar och nit satt in sina basta krafter fiir att rinnn sitt m %l. r i d barnmorskemotet gr 1886 fanns ingen liikare niirvarande och hogst f A voro de deltagare, hvilka icke tillhorde barnmorskornas egeu klass. Vid motet IS97 leddes forhandlingen af professor Sondkn, ofverlakare vid Barnbordshuset, chefen fiir llIedicinalstyrelsen, Generaldirektor AZmBn, syntes troget bland iihorarna bdde foroch eftermiddagarna och f i voro de frdgor under diskussionen, i hvilka han ej gjorde inlagg eller afgaf forklaringar. Blend deltagarna &amp;, a man forntom en he1 del kvinnor af den s. k. bildade klnssen rBra kvinliga lakare jamte flere a£ deras manliga kollegor. Till barnmorskornas stora berom n15 framh6llas: att de med samrna enkelhet och rattframhet nu sorn 1886 framlnde sina iinskningar. De hoga herrarnas narvaro verkade ej dampande p l deras upptriidande, utan syntes de med frimodighet begagna sig af tillfiillet for att f B fora fram sin sak. Intresset under forha.nd.lingarna syntes vara storst nar diskussionen rorde sig kring hojda intriidesfordringar, okade liirokurser och repetitionskurser samt ratten att fortfarande vid behof utofva den instrumentala forlossningskonsten.
Om man beräknade endast 10,000 man vid Statens allmänna arbeten, 20,000 man beväring under öfning, Arméen till 30,000 man och Flottans båts-och jungmän tili 6,000 i tjenstgöring under sistlidne sommar, eller tillsammans 66,000 man, använde under den tid, jordbruket bäst behöfde dem, och dertill lade vår kofferdi-flottas besättning och ur landet gånget, i fremmande tjenst varande sjöfolk, till ett antal af omkring 40,000, eller tillsammans 106,000 man; så vore icke mycket lemnadt öfrigt af unge män för industriens behof, sjötjänsten oberäknad. Om man med denna summa jemförde landets hela unga befolkning från 21 till 26 år, omkring 100,000 män, så befunnes det att, relativt till landets folkmängd och arbetspersonal, det allmänna tagit många armar i anspråk af dem som eljest lefde för den enskilda industriens produktiva ändamål. Fiiljderna hade icke heller låtit vänta på sig. Dagspenningen jagades upp från 1 R:dr ända till 2 å 3, och på ackordsarbeten vöre vinsterna vida större. Arbetsfolk, skattskrifne på enskilde personers egor med kontraherade arbetsskyldigheter, lemnadc sina hemvist och öf - 6 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande M 25. verläto omsorgen om hustru oell barn St husbonde eller vederbörande fattigförsörjning, som under sådana omständigheter svårligen kunde förbindas till någon vårdnad om dem. Ogifta drängar lemnade sina tjenster, och industrien kunde icke för något pris skatta sig arbetare, knappt till de oundgängligaste kuranta göromålen. Under sådana förhållanden hvilade alldeles de nyodlingsoch byggnadsföretag, hvarmed svenska utmarker inkräktades för odling och mensklighet.
Då en förlagstagares fordringar hos arbetare eller andra för sådana förskott i penningar eller varor, som till bedrifvande af förlagst agarens näring blifvit lemnade, i viss man kunna anses hafva genom förlaget och för handteringens skull tillkommit, har man funnit företrädesrätten böra utsträckas till dessa fordringar; men vid öfvervägande af de svårigheter, som skulle uppstå tor utredande af grunden för serskilda fordringar, de tvister, som häraf kunde yppas, och som städse måste bero på bevisning, den der oftast vore vansklig alt åstadkomma, och de oredor, som af allt delta blefve en följd, tvekar icke Utskottet att instämma i den inom de Riksstånd, som ärendet återförvisat, enhälligt uttalade åsigt om vådan af företrädesrättens utsträckning till fordringar. Beträffande dernäst förlagskontraklets formella beskaffenhet; så innehåller visserligen 4 § i förslaget en föreskrift i denna del. Men ehuru väsendtlig denna föreskrift än är, kan icke Utskottet, efter frågans närmare prof ing, undgå alt, lika med de talare, som härutinnan sig yttrat, finna de vigtigaste omständigheter, som karakterisera eli verkligt kontrakt, hvars afslutande innebär någon garanti derför att handlingen ej är blott skenbar, i förslaget vara förbigången. Således saknas föreskrift derom, att handlingen bör vara af kontrahenterna underskrifven , samt upptaga vilkoren för förlagets återbetalning. Dessa omständigheter höra likväl till kontraktets fullständighet, och utgöra jemväl till en del omförmälda garanti. Också har man i den år 1841 uti Danmark utfärdade författning, angående inteckning i lös egendom , lagt synnerlig vigt derpå, att nämnda omständigheter vid kontraktets upprättande iakttagas; och Utskottet anser följaktligen en föreskrift om ett dylikt iakttagande utgöra ett väsendtlig vilkor för åstadkommande af den lagförbättring, Kongl. Maj:t i nåder åsyftar. Vid detta förhållande och då Kongl. Majrts propositioner endast i sin helhet kunna antagas, föranlåtes Utskottet alt, med frånträdande af sitt förra tillstyrkande, vördsamt hemställa, det måtte Rikets Stunder förklara, det Kongl. Maj.ts ifrågavarande nådiga förslag ej kan bifallas.
Den besparing, som derigenom uppkommer, måste vara ganska stor, då man vet, att vid förra Riksdagen hvarje Utsk. hade 4^6 cancellistarfvoden, hvilka nu skulle blifva 6 å 8 i ett enda Utsk., hvarest hela renskrifningen med dessa medel skulle bestridas. Ytterligare förekommer vid Gr. Cronhjelms framställning att anmärka, det någon cancellist för registrets uppgörande icke beliöfves. Den person i Exped.Utsk., som har diarium och annan registrering, är i tillfälle att derjemte uppgöra registret öfver hillänget, i den mån betänkandena inkomma, utan att något särskildt arfvode derför erfordras; och registret kan lemnäs till tryckning, så snart sista arket af hillänget är justeradt. Jag instämmer deremot med Gr. Cronhjelm deruti, att den af Utsk. beräknade kostnaden är altför öfverdrifven, och jag tror, att jemväl den af honom eller boktryckaren Hörberg uppgifna kostnaden är betydligt högre, än hvad den kunde blifva, om man uppgjorde med liera boktryckare. Dessutom tror jag icke, på grund af den erfarenhet jag har i ämnet, att man kan få tryckningen verkställd på ett enda tryckeri; på det den må ske med erforderlig skyndsamhet, behöfves stundom, att io ä 12 tryckerier på samma gång sättas i verksamhet. Jag skulle derföre förmoda, att då sjelfva tryckningen af ett ark, enligt Gr. Cronhjelms uppgift, kostar io ä 12 R:dr och utskrifningskostnaden å ett tryckt ark belöper sig till i R:dr, samt man sedermera lägger till hvad papperet till 1200 exemplar jemte correcturläsning kostar, så bör man omöjligen komma öfver 18 R:dr i verklig tryckningskostnad; och då tillökning göres af 2 R:dr för den tryckning, som måste ske om nätterna och på söndagar, samt särskildt för tabeller, bör kostnaden likväl ej uppgå till 20 R:dr, eller hvad den utgör för R. o. Ad:s protocoll. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja Gr. Cronhjelms anförande till Expcd.Utskottet.