Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Danielssons och Johannes Svenssons, vid remissen af den K. proposrn, i ämnet gjorda anmärknrr skapa en särskild motion, tager jag mig friheten i främsta rummet anmäla detta fel emot formen såsom anledning till målels återremitterande, hvarom jag vördsamt anhåller, med yrkande, att Utsk. behagade behandla frågan i sin helhet, på det RiksStm må, vid målets återkomst, vara i tillfälle att egna detsamma en odelad uppmärksamhet. Hvad sjelfva frågan vidkommer, tager jag mig friheten anföra följande: 1:0 Jag gillar till alla delar den af IIr Waern anförda och af Hr Petre' åberopade åsigt (se betänk. N:o 366 sid. 8), att då företag, som med lånade penningar vilja utföras, "äro ”af pr o du c ti v natur, kan möjligen af en särdeles klok ”förvaltning uti dem inläggas förmågan af skuldens återbetalande;” och som nu det ifrågavar. länet är af produetiv natur, emedan det icke är ämnadt till bestridande af s. k. improduetiva utgifter, utan till jordbruksnäringens understöd och lättande, samt enligt de åsigter, hvilka vanligen bruka godkännas, ingen förvaltning är pålitligare an den, som besörjes directe af dem, som i företagets lyckliga utgång äro personligen interesserade och personligen få vidkännas följderna af en vårdslös eller ändamålsvidrig förvaltning, så yrkar jag, i stöd af Hr Woerns egen, här af mig begagnade grundsats, att det ifrågavar. länet måtte af StatsUtsk. tillstyrkas, men med strängt iakttagande af de i K. propos:n föreslagna hufvudvilkoren: att Piiksg.cont. icke må komma att vidkännas någon förlust å företaget, och att lånemedlens speciella förvaltning må uteslutande bero af liypotheksföreningarna; yrkandes jag således, såsom ett oeftergiflig t vilkor, ett bestämdt ogillande af de utaf Riksdagsmännen And. Danielsson och Joli.
Att han skall wara alles hussbonde, Diäknagossar röffwa och slåå Och ey eens muns banna therföre fåå, Småningom stiäla ehwart han kommer Och än tå heeta sneller och frommer. När iagh och någhot will tala therom 59 Att poiken skulle läras och warda from, Stoor ogunst iagh ther med tiänar Endoch Gudh weet iagh wäll menar. Ty köpes åt honom samet och gull, Lägges skrijn och kistor full, Men åt migh köpes ey heem en tråå. Thz wåller iagh om poiken bannas så. Thz må så heeta, thz nu så ware, Jagh wille alt gott på honom ey spara Hwar aff honom kunde warda något gott Och ey bliffwa min man och migh till spot. Medh tijdhen thz läter sig nogsampt finna När begges theras öghon rinna. Jagh lärer ther aff och få min deel Thz kan ju mig icke slå fehl. Men doch haffwer iagh mitt till giort Som hwar ährligh man haffwer spordt. The måghe sigh omsee sielffwa, Jagh hoppas ey therföre att skälffwa. Act. Sc. 5. GLORELA. KARICK. Karick. Hwipp, hijt Glorela, hwar ästu? Medh tigh will iagh tala ret nu. Jagh seer mitt anslagh haffwer gång Och lijdher inthet förfång. The skalkestycker som Judas driffwer Lagha wäl så att han min bliffwer. I gröffre bedreffter iagh will honom öffwa Sigh och många menniskior bedröffwa. 60 Nu hijt Glorela, hijt, kom hijt, På tigh ena står min tillijt. Glorela. Här är iagh, hwij kallar tu migh? Hastigt fick iagh tidend ifrå tigh At iagh skulle komma till tigh snart, Ty är iagh här medh en fart. Karick.
Anders August Anderson från Ostergötlands län har uti motion (N:o 295), som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla: »att Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla Statistiska Centralbyrån här i riket att, så fort ske kan, upprätta en tillförlitlig jemförelsetabell emellan embetsoch tjenstemännens proportionerliga förhållande till öfriga samhällsklasser inom Sverige och dem af våra grannländer, hvarifrån statistiska uppgifter må stå att vinna: att en så beskaffad tabell påen kommande riksdag framlägges för Rikets Ständer: att Kongl. Maj:t täcktes i nåder tillse, att alla de rikets embetsoch tjenstemän, hvilka icke genom fullmagter eller konstitutorialer blifvit tillförsäkrade det dyrtids-tillägg, sorn 1856—1858 årens Ständer beviljade, måtte få nöjas åt de löner och arfvoden, som före nämnda tid varit de olika tjenstemän!] en anvisade: att Kongl Maj:t ville förordna, det berörda tillägg måtte fråntagas alla de embeten och tjenster, hvilka hädanefter komma att tillsättas: samt slutligen, att Kongl. Maj:t ville låta efter Ständernas hörande indraga icke allenast alla öfverflödiga embetsverk inom riket, utan ock förminska den stora mängd embetsoch tjenstemanna-platser, som kunna anses mindre nödvändiga.» Till stöd för detta, vidtomfattande förslag har motionären icke andragit annat, än att klagomål öfver otillräckliga löner icke afhörts, innan den s. k. dyra tiden 1855 och 1856 inträffade: att man dessförinnan icke haft brist på skicklige sökande till lediga tjenster: att det ej vöre klokt att ideligen skapa nya tjenster och samtidigt öka lönerna för tjenstemännen, under det jordbrukets idkare hotas med total undergång: att, efter motionärens förmenande, intet annat land kunde mäta sig med Sverige i afseende på procentförhållandet emellan närande och tärande samhällsklasser: och att den rådande Bih. till R. St.
R:dr, till 7,000 R:dr; att Intendenten vid ritningsoch byggnads-afdelningen samt Sekreteraren, hvilka tjenstemän, på grund af Embetets instruktion, egde säte och stämma jemte reservationsrätt vid afgörandet af de hos Embetet förekommande ärenden och följaktligen numera vore att betrakta såsom Byrå-chefer, den förre för Ritningsoch Byggnads-afdelningen och den senare för Embetets administrativa afdelning, måtte, i stället för nuvarande aflöningsbelopp, för Intendenten 3,000 R:dr och för Sekreteraren 2,400 R:dr, erhålla en emot lägsta Byråchefs-lönen vid Jernvägs-styrelserna och Sekreterare-lönen vid Post-, Telegrafoch Skogsstyrelserna svarande aflöning, eller 4,000 R:dr hvardera, dock, hvad Sekreteraren beträffade, under vilkor, att med denna befattning icke finge förenas annan tjenst med lön på Rikets stat; Bih. till R. St. III 18 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. att lönen för Embetets Kamererare och Kassör, som, jemte öfriga räkensknpsgöromål, hade sig anförtrodd den ansvarsfulla uppbörden och redovisningen af de Embetets förvaltning tillhörande betydliga penningebelopp, måtte från 1,000
Andel i öfverskott och besparingar för år 1860 1860 års bidrag för bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter 1,173,667: 74. 966,200: 2,139,867: 74. 3].297,803 93 I Utgående balan* : Fondens behållning vid 1860 års slut, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag 11,340,498: 7. Odisponible uppbördsmedel: H832 089'37 Summa j 43,129,893(30' låtit sig öfver de uppg.,..ida räkenskapsformuiären till hufvudredogörelsen för länet eller landsboken in. ro. och att. sedan Kamereraren Spongberg, deröfver hörd, sig i ämnet yttrat, förslaget angående dessa formulärer för närvarande är under granskning hos Kongl. Stats-kontoret och Kongl. Kammar-rätten, som undfått nådig befallning att gemensamt utlåtande deröfver afgifva; att det af bemälde Kamererare uppgjorda, i förlidet års revisionsberättelse omförmälda förslag till hufvudbok för Kongl. Krigs-kollegium, i afsönde å hvilket i underdånighet blifvit hemstäldt, att, efter det bemälde Kollegium blifvit hördt, Kongl Stats-kontoret och Kongl. Kammar-rätten matte tillåtas att sig deröfver yttra, ännu är beroende på föredragning hos Kongl. Krigs-kollegium; samt att Kamereraren Spongberg, hvilken, under den tid, som förflutit sedan Rikets Ständers Revisorer nästlidet år sammanträdde, utarbetat och den 10 innevarande månad till Kongl. Stats-kontoret aflemnat förslag t\\\ hufvudbok för Kovgl. Förvaltningen af sjöärendena, Kongl. Flottans station i Carlskrona och Stockholm samt Götheborgs depot, för närvarande, enligt Revisorerne meddelad uppgift, lärer vara sysselsatt med uppgörande af räkenskapsforinulärer för Ofverinteudents-embetet och Kongl. Sundhets-kollegium.
Jag har väl stödt min motion till en del pä den likstämmighet i äsigter, som i detta fall fans emellan de hegge statsmakterna; men jag har derjemte åberopat intyg af dem, som äro med brottmålslagskipningen i landet bekanta; ett vitsord, som så mycket mindre kan jäfvas, som af Just,Statsministerns berättelse rör:de brottmålslagskipningen, för flere år, inhemtas, att de fleste domhafvande på landet vitsordat kyrkopliktens olämplighet, såsom icke motsvarande sitt ändamål, utan tvertom skadligt inverkande - Den 27 Augusti. 593 de pfi moralitelen hos de personer, som undergått detta straff; emedan den som en gång stått på plikte-pallen, år inför den allmänna opinionen så skymfad, att någon bättring för honom icke ens är möjlig, hvarföre ock en sådan person är, snart sagdt, utestängd ifrån samhället samt tvingas derigenom att, för lifvets uppehälle fortsätta sin brottsliga lefnad, hvilket haft den följd, som erfarenheten visat, att stölder på sednare tider tilltagit, oansedt spö- och kyrkostraffen bibehållits. Jag har derjemte erinrat, att detta straff vore stridande emot den Christna religionens anda, emedan det måste stå i strid med densamma, att kyrkan, under det allmän gudstjenst derstädes firas, göres till en execulionsplats; och jag frågar: manne man ej här kan tillämpa skriftens ord: ”Mitt hus skall vara ett bönehus, men J håfven gjort det till en röfvarekula”? Den värde anmärkaren har vidare förklarat, det han icke vore vän af granna theorier, men väl af det praktiskt nyttiga, samt att frågan blott vore, hvilket straff, eller hvilken påföljd mest afhåller dåliga menniskor från brotts begående. Jag ber att få anmärka, att här icke är fråga om några theorier, utan endast huruvida den uppenbara kyrkoplikten motsvarat sitt ändamål, samt huruvida det lyckats att, med bibehållande af delta straff, förekomma brott, eller afskräcka från begående af brott, eller att förbättra den brottslige. Jag tror att erfarenheten svarar nej.
Hon stängde in sig, och då dörren åter öppnades, sågo vi midt på golfvet en skepnad sitta orörlig under ett lakan. V i stirrade en stund förvånade på detta mystiska föremål. » Nå, kan ni inte gissa, hvad det är? » frågade Susette. — » Anna! » ropade plötsligt en af » de små ». — » Anna! » ropade vi alla och klappade i händerna, lakanet flög af, och alla barnen flögo om halsen på vår efterlängtade Anna, ty det var verkligen hon. — FÖNSTER. Ibland hjälpte oss Susette med handarbeten, som hon satte i ordning, och som skulle skulle bli en öfverraskning för någon i hem/ •IT fönstret midt emot mitt eget ser met. Hennes sträfvanden gingo i allting ut en syn jag ofta, som mitt sinne gläder: på, att hemmet och skolan så mycket som små rosenkinder, liten mun, som ler möjligt skulle sammanfalla. och en gestalt så lätt som fågelns fjäder. En gång i veckan blef alltid ett af barnen inkalladt i hennes rum i skolan för att tvätta alla hennes gröna växter. Hon hjälpte själf till och visade, hur vi skulle taga på Bak ' rutan sysslar hon med viktig min blommorna, tvätta och borsta dem, binda upp med sina dockor, ofta hela dagen, dem och flytta dem. Om den, som hjälpte och ögons glans och läppars karmosin till med detta, försummade en lektion, fäste ge engelns renhet åt de späda dragen. hon sig icke vid — och vi ännu mindre. Om jag skulle nämna alla de tillfällen hon grep för att uppmuntra och glädja oss, skulle denna lilla skildring af mitt skollif draga ut Ibland det händer, att en bilderbok till en hel bok. Jag vill blott nämna ännu får plats bland dockorna i ljuf förening, en sak; den stora sommarfesten. Liksom hon och då blir hennes min så gammalt klok, •ville fira julen med oss, ville hon en gång, når hon försöker tyda bildens mening. innan sommarlofvet började, föra oss ut i naturen. Skogen skulle vara alldeles utslagen, och vädret stadigt, när den dag bestämdes, då Och ser hon upp med hufvudet på sned, skolan skulle ut i skogen.
Det är således icke någon allmän fråga, som här afhandlas, utan en som rörer Ständerna enskildt. BancoUtsk. har uppgifvit, att Bancostyrelsen har fått anbud att upphandla silfver efter 128 sk. curs, men att detsamma icke finnes i Stockholm utan i Hamburg, och att man vill deponera det på sistnämnde ställe för Svenska Bankens räkning. Det är i Bancoreglem. Fullm. ålagdt att köpa silfver då proportion faller till eller under 2 till 5 emellan Bankens silfver och sedlar. Nu är således ensamt fråga om, huruvida Banken får lemna silfret qvar i 48 Den 7 Octo b er. Hamburg; frågan är alltså: anse Ständerne nödigt för Riket och Banken att detta silfver upphandlas? Derom lärer icke vara tvenne meningar. För att antaga ett anbud på silfverköp efter 128 sk. per r:dr sp., dertill behöfves icke ett Ulsk:s utlåt, för att af Sländerne bestämmas; det är den vexlingsgrund som af Konung och Ständer är fastställd. Men får silfret tills vidare qvarblifva i inköpsorten? är den andra frågan, och dertill svarar jag ja, om det deponeras i säker Bank. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, innan discussionen fortsattes, ansåg sig i anledn. af Frill. Cederströms förslag, som åsyftade ett beslut derom, att BancoUtsk. må bemyndiga Bancofullm. alt uppköpa silfver efter 12S sk. curs till obegränsadt belopp, böra fästa uppmärksamheten derpå, att allmänna frågor icke fä af RiksStm afgöras innan vederb. Utsk. deröfver sig yttrat; att med allmänna frågor förstodos sådana, som knnde eller borde komma under samtliga RiksSl:ns öfverläggning och pröfning, och att dertill således hörde äfven den nu förevar., samt att i sådana frågor Utskms förslag, då de första gången förekomma, ej kunna med förändringar antagas. Till följd häraf och dä Frih.
Hon hoppades med tillhjelp af sin säkra takt så småningom kunna visa dem å ömse håll, att olikhet i åsigter och lifsåskådning icke nödvändigt måste betyda detsamma som fiendskap, att man i trots af alla meningsskiljaktigheter mycket väl kunde vistas under samma tak och andas samma luft. Bakom allt detta låg tanken på sonens framtid gömd. Hon älskade denne inbundne tvärvigg med hela sin naturs häftighet. Hon älskade honom som en mor älskar det barn som genom hennes förvållande blifvit en krympling för lifstiden med en känsla af skuld. Hon trodde att han blifvit sådan han var derför att hon låtit honom växa upp på egen hand, utan ömhet och utan stöd. Och detta gaf åt hennes känsla för honom en pregel af ödmjukhet, som gjorde att hon kunde fördraga både hans sarkasmer och hans tvärhet utan att bli sårad och utan att stötas tillbaka. Hon trodde nu också, att Hedström hade rätt: denna kyliga skepsis, detta forceradt hånfulla i hans väsen var endast ett yttre skal, bakom hvilket han förskansade sig för att skydda ett ömhudadt och blödigt sinne emot lifvets nålstyng. Men detta skal hoppades hon så småningom få att smälta genom värmen af sin tillgifvenhet. Hon led så oändligt af att se honom sådan han var, utan tro, utan lifsintresse och utan medelpunkt. Hvad hon trodde sig ha funnit som det centrala i hans karakter ingaf henne den djupaste aktning och glädje. Då och då kunde det skymta fram i deras dagliga samlif, liksom af ovarsamhet, hur rättänkande och finkänslig han var, en själsaristokrat som slöt sig inom sig sjelf i oåtkomlig förnämhet; hon trodde så fast på hans begåfning och hon greps af en andlös förtviflan vid tanken på, att alla dessa rika möjligheter skulle vissna bort af brist på glädje och sol. Om han bara kunde bli glad, om han en gång kunde bli riktigt glad, ända ned i hjerterötterna; det var den fixa idé kring hvilken hennes tankar ständigt fladdrade. Men han kom och gick, dag ut och dag in och der märktes ingen förändring. Aldrig en glimt af ungdom i de der intelligenta grå ögonen, aldrig ett uttryck af lefnadslust öfver hans drag.
Jag vågar äfven hemställa till Frih. af Ugglas, huruvida han anser denna bansträckning vara synnerligen förmånlig. Att döma af de åsigter, han vid ett föregående tillfälle uttalat, tror jag ej det vara händelsen. Under sådane omständigheter kan jag i sanning ej fatta, hvarför man i förevarande fall ej skulle draga fördel af en redan häfdvunnen sedvänja, äfven om man skulle önskat, att denna sedvänja aldrig blifvit införd; en from önskan, som nu komme för sent. Hvad beträffar Frih. af Ugglas’anmärkning, att ifrågav:de inbjudning ej har något positivt syftemål, så har han, då han häri ser en anledning till afslag, endast skenbart rätt; ty jag vet i sanning ej någon lag eller ens sedvänja, som föreskrifver en sådan begränsning för inbjudningar. På grund af dessa i korthet anförda skäl vågar jag anhålla om bifall till Frih. von Schulzenheims förslag. 448 Deu 22 Maj. Frih. af Ugglas: Enligt min tanke gör man orätt, om man i afseende å denna fråga ytterst tänker på det ändamål, man med inbjudningen vill vinna; man bör, sorn jag tror, helt enkelt göra för sig klart, huruvida det medel, man vill begagna, är fullt lämpligt; och Frih. Cederström har, såvidt jag kunnat finna, icke vederlagt det skäl, jag anfört för ifrågav:de medels olämplighet. Frihm har i sådant hänseende sjelf åberopat den inbjudning, BondeSt:t aflät till R. o. Ad. i afseende å nordvestra stambanan. Jag är dock öfvertygad, att om denna inbjudning förekommit till behandling hos R. o. Ad., skulle Frihm hafva anfört samma skäl, som jag nu tagit mig friheten omnämna; och hvad sorn är rätt i ena fallet, torde väl äfven böra vara det i det andra. Huruvida ifrågav:de inbjudning skulle hos Bonde-St:t blifva välkommen eller ej, anser jag ej böra inverka på R. o. Adrns beslut; och då R. o. Ad., såvidt jag kan erinra mig, i allmänhet ej fogat sig efter ankomne inbjudningar, tror jag deruti ligga ett ytterligare skäl att afslå förevarande förslag.
Han lät sitt skägg ej endast wäxa, han lät deri wäxa hwad en frikostig natur behagade – oaktadt all den warning och det goda exempel, han af Mamsell Inga Åberg i Stockholm, hos hwilken han warit satt i privat kärlekspension, erhållit, och ehuru han ej sparade kostnad och bemödande, att inhemta hwad hon i denna wäg kunde lära, hwilket ej war obetydligt. Nu har jag fört hjelten i denna historia (sådan han ärligt är beskrifwen) till den dag då han blifwit millionär. I och för denna wördnadsbjudande titel blef han ock genast gift med en ung, wacker och älskwärd, men fattig fröken – ty kär lärer han, genom Mamsell Åbergs underwisning, ha lärt att kunna bli, hwilket han derföre swårligen kunde undgå i den sanna qwinliga skönheten, då den till honom utböds. Huruwida hon med Afroditelden i ögat, ej warit mindre kär i denne, enligt Medicinal-Lagfarenheten, bestämdt oälskwärde John Hall, än i hans rikedomar, är ringa twifwel underkastadt, helst laglig skiljsmäßa, således äfwen i säng och säte, snart följde. – Förtänke henne ej någon derföre, att hon ej fann sig wäl wid John Halls säng och säte! Giftermålet bröts dock naturligtwis ej genast. – John Hall skulle således, såsom gift med en förtjusande skönhet, oberoende herre wid sina många bruk och på sitt kontor, wid 30 års ålder, som det synes, fått all den lycka en man kan önska på jorden – men han war, som lätt synes, swagsint, och hans galenskap, ehuru ödmjuk han syntes wara, härledde sig ifrån högfärd öfwer rikedomar. Denna galenskap beröfwade honom hwarje gnista af glädje i lifwet; hans wårdslöshet i affärer och enwishet tilltogo naturligtwis med denna manie.
D, dels Utskottets förslag att, i händelse något privat-scminarium, ändamålsenligt inrätladt, skulle uppstå, anslag för detsammas uppmuntrande med något understöd af allmänna medel må, efter Kongl. Maj.ts bepröfvande, få af besparingarne af de till folk-undervisningens befrämjande anslagna medel anvisas, afslogs, dels ock, i stället för orden: ”vederbörande seminarium” endast ordet: ”seminarium” infördes i den af Utskottet tillstyrkta underdåniga anhållan bos Kongl. Maj t i fråga om vilkoren för lölkskole-Iärares antagande. S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda den 3 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 33, i anledning af väckt motion om dels förklaring af Kongl. Brefvet den 8 April 1811, dels ock ny lagstiftning rörande flottoch farled; 566 Prol.-Utdrag den 7 Oktober 1857. N:o 54, i anledning af väckt motion om utfärdande af särskilda föreskrifter rörande bark-mätning; N:o 35, i anledning af väckt motion om förändradt sätt för utfärdande af sådane författningar, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller flera delar förändras; samt N:o 36, i anledning af väckt motion om tillägg till och förtydligande af 2 kap. 6 § 1 mom. i Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga, angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer den 29 Maj 1846. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 3 dennes på hordet lagda Betänkanden: N:o 113, i anledning af väckt motion att en af f. d.
Angående aflöningen för Sekreteraren hos Fullmäktige och de trenne Kommissarierne, för hvilka embetsman Utskottet föreslagit enahanda aflönings-belopp af 5,000 R:dr R:mt årligen; — varande detta förslag godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, hvaremot Borgare-ståndet bestämt aflöningen för de tvänne äldste af ifrågavarande embetsman till 5,000 R:dr för hvardera, och för de tvänne yngre Stats-Utskottets Memorial JW 289. 15 till 4,500 R.dr, hvilket sistnämnda belopp Bonde-ståndet åter anslagit såsom lön åt såväl Sekreteraren, som hvar och en af de trenne Kommissarierne. Denna fråga torde alltså få afgöras genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott; och då. hvad beträffar de tvänne äldre af ofvannänmde embetsman, Borgare-ståndet tillagt dem enahanda aflöning, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, vid hvilket förhållande Bonde-ståndets beslut om nedsättning af lönen för desse embetsman till 4,500 R.dr, icke lärer blifva föremål för omröstning, har Utskottet ansett voterings-propositionen böra erhålla följande lydelse: »Den, som vill, att aflöningen för Sekreteraren hos Fullmäktige i Riksgäldskontoret och de trenne Kommissarierne derstädes bestämmes till 5,000 R:dr R:mt årligen för hvar och en af dem, röstar Ja: Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att aflöningen för hvar och en af de tvänne äldste af ofvanbemälde embetsman skall utgå med 5,000 R:dr, och för hvar och en af de tvänne yngste med 4,500 R.dr sagde mynt årligen.» 2.O. I afseende å beräknings-grunden för den åt
Om inte precis som förr, då du arbetade i stenbrottet, men då det blir töväder, behöfver man gatsopare, och med litet tur kan du få arbete. Du har ännu krafter nog att sköta kvasten. » » Jag fryser, » huttrade mannen; » jag är nä- stan naken. Se där, man ser ju bara skinnet. Det är dock nedrigt, att man vid sjuttiotvå år, dä man släpat och slitit hela sitt lif, inte skall kunna få dö i ro som en hund på sin halm. Seså, kom med; kanske ger man oss en allmosa, om vi visa folk vårt elände; här svälta vi ju i bjäl utan hjälp. Nå, vill du dd packa dig upp och komma! » Detta var inom riksdagen Svenséns sista dust för kvinnan. Riksdagens uppmärksamhet och tid togos i anspråk af andra större frågor. Själf började Svensén draga sig undan från det mera ansträngande riksdagsarbetet. Hans hälsa var ej den bästa; kanske tyckte han sig märka, att en ny anda, som var främmande för honom, kommit in i riksdagen. Lifligt intresserad för sin sak höll han dock ut till det sista, och han kvarstod ännu såsom representant för sin valkrets, då döden d. 1883 bortkallade honom. » Jag kommer strax, » svarade hon gråtande; » men det säger jag dig, hit upp kommer jag aldrig mer. » Det snöar. Glanskis betäcker trottoarerna; gaslågorna lysa bleka bakom butikernas skyltfönster. Vinden piskar ansiktet som med nå- lar. De få passerande ila förbi, inbyltade upp till ögonen. På herrskapsekipagen klatscha pälsbrämade kuskar med all fart på hästarne och alla människor storma fram så fort för att skydda sig för den isande blåsten, att de två fattiglapparne ej ens hinna frampressa de enda orden — » en slant! » A f de många, som arbetat för kvinnofrågans lösning, har ingen praktiskt och positivt fört den framåt såsom Svensén. Något torde väl berott på den gynnsamma tidpunkten, men detta faktum kan ej förringa Svenséns förtjänst, hans nit i arbetet och hans intresse för sin sak. Detta arbete saknade ingalunda sina törnen: stickord och speglosor från motståndare eller från dem, som ansågo dylika ämnen alltför obetydliga.