Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 70, i fråga om sättet för användande af de medel, som, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut, skola till allmänna rörelsens underlättande å utrikes ort upplånas. S. I). Föredrogs ånyo Stats-Uiskottets nedannämnde Memorial och Utlåtanden : N:o 219. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående det, enligt Utskottets Utlåtande N:o 176, af Nora-Ervalla jernvägs-bolag sökta ytterligare lån. De löreslagna voterings-propositionerna godkändes. N:o 220, med förslag till volerings-proposition i fråga om beviljande af ett förslags-anslag till löneförbättringar at lärare och tjenstemän vid Upsala Universitet. Voterings-proposilionen godkändes. N:o 221, angående begärdt anslag till undersöknings-kostnaden för en jernvägs-anlåggning från Wexiö till södra stambanan. Bifölls. N:o 222, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående kostnaderna lör anskaffning af måttoch vigt—likare samt modeller åt Generaloch Provins-landtmåteri-kontoren. Bifölls; och N:o 223, angående bestridande af kostnaderna för vatten-atledningars företagande å komministers-boställen. Bifölls. Frän Prot.-Utdrag den 20 Jann ari 1858. lil Frän Vällojl. Borgare-Ståndet.
För alla utelöpande Invisningar och Insättningsbevis, sorn röra VexelBanco-Cassorne . Tillgångar A. I Guld, Silfver, Plåtar och KopparSkiljemynt, inom Bankens hvalf och hos Mynt-Verket (Efter förvandling till R:dr B:co å 5: 32. för en Ducat och 128 sk. för En R:dr Silfv. Specie.) B. I säkra Låne-fordringar hos Statsverket och Riksgälds - Contoret, Grundfonden R:dr 4,4 00,0 00 ioheräknad C. I Lån till enskilda, på rörlig pant och kortare tider ZL I Lån till Städer och Corporationer . E. I Lån, utestående hos enskilda mot Inteckning i Fast Egendom till högst i;del af Taxerings-värdet (Årlig Amortissement.) F. I Lån, likaledes mot Inteckning utestående hos enskilda, ursprungligen bestämda att endast med Sill ver återgäldas (Beloppet kan komma att till någon del förminskas för så vidt den vid i83o års Riksdag medgifne rättighet att äfven i Banco-Sedlar liqvidera varder begagnad.) G. I Lån mot Borgen utestående hos enskilda till understöd för Odlingsföretag, på högst 8 år H. I lemnade Förlag lill Bancö-Discontens, Lane - Contorens, Commerce-Collegii och Jern-Contorets serskilda Disconterings-rörelser I. I upplupna obetalda Räntor K. Ber. sid. 4), N:o 5. Vexel-Bankens, dels för utelöpande Sedlar, dels för innestående Medel på Räkningar vid hvartdera årets slut egande samtlige Skulder, jemförde till sjelfva Cassa-förrådet i myntadt och omyntadt Guld och Silfver samt Plåtar och Skiljemyntj utvisande totala bristen i rörliga Cassa-förrådet, till hvars betäckande Banken vore i behof att anlita någon del af sine fordringar. Vexel-Bankens
Pallas en gång dit lände, Och sveksinnt Kypris och Hera, Och Hermes, Zeus' sändebud, På kärlekens allmakt trotsande Kypris, På sitt spjut Pallas, och Hero på Zeus', förstens, kongliga läger. Till förhatelig dom, till fägringstvist, Och mig till död, som skall bringa Danaïderna mycken ära. J tärnor, mig tog, till ett förstlingsoffer, Till Ilios Artemis. Men han, som födde mig arma, O moder, o moder, Mig svikande öfvergifver. Ack, jag olycksaliga, som såg Den vidriga Olyckshelena, Jag dräpes och jag förgås Genom min skändlige faders skandlige mordarsvärd. O, hade ej kopparbogsprötige Skeppens stammar Aulis tagit emot Vid dessa kuster, men till Troia En gynnande flägt oss fört! O, hade ej motvind Uti Euripus blåsa låtit Zeus, som åt dödliga skänka förmår Nu kultje, att dukarne svälla upp, Nu sända ångst, nu åter nöd, Nu fri utfärd, med lustig fart, Men dröjsmål snart. Mångmödofullt är isanning, Mångmödofullt dödliges slägte, Och för olyckan måste vi menniskor råka ut. O ve! Hur stora smärtor, hvad qval utan tal Danaïderna tillsändt dottren af Tyndareus! KHOREN. Jag ömkar dig, som drabbats utaf olycksfall, Som aldrig någonsin dig hade drabba bordt. IPHIGENEIA. O du moder, som mig födde, jag en skara männer ser. KLYTAIMNESTRA. Ja, gudinnans son du skådar, för hvars skull du kommit hit. Öppnen salarne, J tärnor, att jsg gömmer min person! Hvarför flyr du? IPHIGENEIA. För Akhilleus; ty jag blygs att honom se. KLYTAIMNESTRA. Och hvi så då? IPHIGENEIA. Jo, olyckan af mitt bröllop bringar skam. KLYTAIMNESTRA. Icke du på rosor vandrar uti detta ögonblick. Stanna dock; grannlegenhetens verk ej är, hvad vi förmå. AKHILLEUS.
Man har äfven sagt, att qvinnan, ehuru framskriden till 25 års ålder, likväl icke skulle vara tillräckligt mogen för granskning af de räkenskaper, hvilka af den föreg:de tidens förmyndare till henne öfverlemnats, samt att följden deraf således skulle kunna blifva underslef, henne till men. Vid närmare skärskådande, finnér man dock att samma anmärkning, — och detta med mycket mer skäl, — kan göras mot den manliga befolkningen, när denna vid 21 års ålder erhåller full myndighet. Så orättvis kan man väl icke vara, att man påstår, det mannen vid 21 års ålder är förståndigare än qvinnan vid 25. I sammanhang härmed får jag erinra, huru uti enahanda fall sig förhåller uti Frankrike, — ett land, hvilket dock anses stå så högt. Der är mannen myndig vid 25 och qvinnan vid 21 års ålder. Då R. o. Ad. för sin del så nyligen fattat beslut att ingå till K. M. med en underd. anhållan, det K. M. måtte bereda qvinnan rättighet att bestrida vissa tjenster af olika art, synes mig samma Stånd icke böra vid detta tillfälle besluta något, som dock är uti bestämd strid mot förstnämnde beslut. Om R. St:r anse qvinnan kunna sköta, bland annat, åtskilliga telegrafistoch postinspektors-tjenster, kan det icke undgå att förefalla mig högst besynnerligt, att man icke. då menniska af hvad kön som helst vid viss ålder kan anses full-myndig, vill tillerkänna qvinnan full frihet att råda öfver sig och sitt gods. Hr von Ehrenheim har uti sitt sista anförande yttrat, att map, af omsorg för de fattigare qvinnorna, icke borde bifalla Betänk:t. Det skulle nemi, för dem vara af en så särdeles stor vigt att få veta, hvilket ansvar, som åtföljer denna sak. Denna egenskap hos myndigheten, att vara så farlig och ansvarsfull, torde dock erhålla sin vederläggning uti det sig företeende förhållande, att Bonde-St. enhälligt instämt uti Lag-Utsk:ts förevute förslag. Jag är öfvertygad att denna lagförändring, om den blir R. St:rs beslut, icke kommer att medföra någon särdeles olägenhet.
Maj:t hade visserligen funnit nämnde lånerätt i förhållande till uppskattningsvärdet å ullen icke böra bestämmas högre, än att ulldiskont-fonden äfven vid en under lånetiden inträffad sänkning i ullpriset och med tillägg af upplupen förfalloränta jemte afgifterua till ullkontoret och auktionskostnaden, kunde i allmänhet auses vara betryggad emot all förlust; men då det icke syntes vara att befara, att, under den tid af högst 11 månader lån hos ulldiskonten finge innehafvas, priserna å ull skulle falla ända till hälften af det belopp, de vid lånets beviljande utgjorde, borde den nuvarande läneprocenten, under behörigt iakttagande af hvad i afseende på ullens värdering före dess belåning i Kongl. Kungörelsen den 19 December 1835 är föreskrifvet, kunna, utan äfventyr för fonden, i någon mån förhöjas; dock som den år 1841 skedda nedsättning af låneprocentens belopp vidtagits i anledning af Rikets Ständers, vid samma års riksdag aflåtna, underdåniga skrifvelse om beviljad tillökning af kreditivet för ulldiskont-fonden och om villkoren för samma kreditivs användande, hade, vid sådant förhållande och oaktadt kreditiv-summans minskning under sednaste riksdag, Kongl. Majit ansett låneprocentens ifrågasatta förhöjning icke utan Rikets Ständers medverkan böra beviljas; hvarföre Kongl. Majit nu till Rikets Ständer framställt det förslag, att den s. k. läneprocenten vid inhemsk ulls belåning af ulldiskontfonden måtte varda bestämd till högst 66 och 2/3 procent utaf det värde, hvartill lillen blifvit i föreskrifven ordning uppskattad.
Den ena egendomen råkar i händerna på en person, sora eger förmåga oell insigter alt odla och förkofra densamma, den andra åter kommer att vårdas af en person, sorn icke en gång kan vårda sig sjelf och ännu mindre hvad han fåll sig anförtrodt. Skulle nu den förre straffas, för det han är en duglig och nitisk arbetare, för del han roed svett och möda odlat och förbättrat sin jord, skulle, säger jag, denne straffas, med att få sig pålagd den lates och vårdslöses börda, och denne sist nämnde åter belönas, derigenom alt en del af skalterne å hans jord flyttas öfver å den andras? För att nu återkomma till sjelfva förslaget, ber jag att få med några ord fästa upmärksamheten på, huru omöjlig en rättvis och öfver hela landet lika jemkning af skatterna är att verkställa. Den föreslagna upskattningen af hemmanens värde borde, för att blifva fullkomligt rättvis och motsvarande verkliga förhållandet, verkställas af samma personer, ty man känner nogsamt huruolika den individuella upfatlningen af saker och förhållanden är. Man har ständigt exempel på huru en och samma egendom blifvit af olika personer olika värderad. Då nu det, enl. sakens natur, är omöjligt att samma personer skulle kunna medhinna alt upskalta och värdera all rikets jord, utan åtskilliga personer måste få sig olika delar af landet för sådant ändamål tilldelade, så kan den anbefallda värderingen icke blifva absolut rättvis eller i fullkomlig öfverensstämmelse med det ena jordestyckels verkliga värde i för - 154 Den 6 Augusti. hållande till det andras. Hvilka säkra och tillförlitliga grunder skulle dessutom för en sådan värdering kunna fastställas. Vi veta alla efter luiru många olika grunder hemmanen i de serskilta delarne af riket äro skattlagde. Att nu för alla dessa utfinna en gemensam öfver hela riket lika tillämplig måttstock för jemförelsen lärer knappast vara möjligt. Med ett ord, jag linner delta förslag vara till sina luifvndgrunder så obestämdt, till sin verkställighet så oulförbart och till sin tendens så vådligt, att jag anser detsamma i intet afseende vara förtjent af de loford, hvarmed åtskilliga talare gifvit detsamma, ulan får jag (örena mig med dem, som yrkat afslag ä delta betänk.
Frih. Tersmeden, W i 1 h. Fred r. upläste följande mern. Den egna och i flera hänseenden invecklade ställning uti hvilken frågan ang:de ombildning af representalions-sättet vid denna riksdag kommit, måste äfven leda tanken på egna och ovanliga medel för att rädda denna fråga ur en sådan, icke blott för henne sjelf utan för Fäderneslandet, vådlig position. Under tänkesättens nuvar. splittring torde något annat medel för det ofvannämnde ändamålet icke linnas, än att söka genom upskof bereda tillfälle för de skiljda meningarne att närmare begrunda samt sorgfälligare och mera moget pröfva det förslag lill förändrad representation, hvilket Ko - 3>]e n 11 December. 103 nungen, för att förlika stridiga åsigter, inför Svenska folket framlagt och hvilket nu afbidar R. St:rs beslut, för att antingen, genom deras bifall, blifva en grundlag, som, efter mångas öfvertygelse, skulle utgöra en lycka för Sverige och en säker borgen för utvecklingen af de konstitutionella förhållanderna och de deraf, i så högst väsentlig mohn, beroende nationella krafterna; eller ock, genom dess förkastande, till en oviss framtid hänskjuta ända lill hoppet att någonsin upnå en så länge efterlängtad och till dess behöflighet af alla insedd reform, samt dymedelst göra landet till föremål för ett tillstånd af oro, missbelåtenhet och agitation, hvars följder visserligen kunna här, lika litet som annorstädes, beräknas. Ett medel alt undvika båda de nyss nämnde alternativerne erbjuder också den nu gällande grundlagen uti sista mom. af 81 § II. F. hvilket förutsätter att grundlagsfrågor, äfven då de vid andra riksdagen till afgörande förekomma, kunna erfordra än ytterligare upskof, hvarom likväl då Konungen och alla fyra RiksSt:n skola fatta sammanstämmande besiiit. Under vår nuvar. Allernådigste Konungs första regerings-år har en af dess ministrar, här på detta rum, yttrat, alt denna fråga icke kan falla.
Jag tror nemligen, att de lån, som då utgåfvos, beredde den myntförsämring, som ledde till 1776 års realisation, och lade grund till den luxe, som förtärde mera ån som var vunnet, genom productionens möjliga förökning. Detta år ett af de skål, hvarföre jag anser fastighetslån icke vara nyttiga. Men för att göra fastighetslånen, åtminstone i hnancielt afseende, så litet skadliga som möjligt, anser jag det vara bäst antaga BondeStåndets förslag rörande räntans 'erläggande i silfver. Det år nemligen omöjligt att tånka på minskning af en sedelstock, som långe varit i omlopp. Då följaktligen Bancosedelstocken hvarken kan eller bör minskas, skulle man med hvarje nytt lån minska möjligheten af en framtida realisation, så framt man ej i samma inon inbragte silfver i Banken. Ty vid en realisation hjelper det icke att hafva pant af jord; utan det gäller blott att åga silfver i Banken att tillgå. Om derföre dessa fastighetslån nödvändigt skola utgifvas, så anser jag det vara högst angeläget, att räntan ovilkorligen erlägges neri 13 September t, m. 695 i silfver. Jag tillstyrker derföre Riddersknpet och Adeln, att gå BondeStåndets önskningar till mötes i denna del; och jag år förvissad, att BondeStåndet beräknat möjligheten att anskaffa silfver, innan det sjelfmant dertill erbjudit sig. Skulle man åter befara, att allmogen ej kän i längden komma ut dermed, så förenar jag mig med Herr Lefrén, att räntan må betalas efter agio, oqjh sedlarne derefter ovilkorligen användas till uppköp af silfver. Slutligen skulle jag tro, att då meningen år, att gå BondeStåndets önskningar till mötes, och i synnerhet åse allmogens fördel, bör man förena sig med Herr Hjerta deruti, att maximibeloppet må bestämmas till 1000 Riksdaler Banco.
På dessa allmänna grunder, och enär min ifrågavarande motion blott i ett enda af dess 4 mom. innehåller ämnen, som böra behandlas af annat Utskott, nemligen Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, med hvilket Lag-Utskottet dessutom genom dessa Utskotts deputerade sammanträder för en mängd andra ämnens behandling, — får jag, mot Lag-Utskottets nu fattade beslut, mig reservera, med hemställan, att Rikets Ständer besluta, att Lag-Utskottet skall handlägga min ifrågavarande motion. Om sådant beslut af Ständerna fattas, torde Lag-Utskottet, vid behandling af de delar af motionen, hvilka icke uteslutande tillhöra Utskottet, genom deputerade sammanträda med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet.» 4 Lag-Vtskottets Betänkande N:o 14, N:o 14. Auk. till Exp.-Utsk. den 29 Dec. 1862, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphö/vande al 2 kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-Balken Ilögvördiga Preste-Ståndet har infordrat Lag-Utskottets yttrande öfver berörda motion, hvilken ’ blifvit väckt af Herr Kyrkoherden Ternström. De ifrågavarande §§:na innefatta förbud emot giftermål i svågerlag å sidone samt i andra svågerlaget. Enligt 5 § må man nemligen ej i svågerlag å sidone gifta sig »med sin broders enka, brodersons, eller systersons, broders eller systers sonasons, eller dottersons enka, sin faderbroders, eller moderbroders, faderfaders eller fadermoders broders enka, sin moderfaders, eller modermoders broders enka,» eller med andra i §:n uppräknade, i enahanda svågerskapsled befryndade personer. Och åberopade 6 § bjuder att man ej må i andra svågerlaget bygga äktenskap »med sin hustrus stjufmoder, eller sin stjuffaders enka, ej heller med sin döda dotters mans enka, eller med sin stjufsons, eller stjufsons sons enka.»
Dom den 15 Dec. 1843 erhöll sådan lydelse, att sorn det af Drottning Christina den 26 April 1653 till Adrian Tripp lemnade upplåtelsebref uppå åtskilliga i Halland belägna hemman utmärkte, hvad jemväl med 43 § i Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Sept. 1723, Kongl. Brefvet till Kammarkollegium den 17 Januari 1782 samt 29 § af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 öfvererisstämde, att samma upplåtelse innefattade kronoförpantning med tillagd frälserättighet, hvaraf följde, att åboerne på de i denna förpantning varande kronohemman borde njuta i besittningen för sig och barn lika säkerhet, emot skyldigheternes fullgörande, och lika äfventyr vid uraktlåtande deraf, som andre kronoåboar; alltså och då omtvistade hemmanet, hvilket i ofvannämnde upplåtelsebref benämndes klosterhernman, enligt ett från Kainmarkollegii Archivikontor meddeladt bevis, jemväl såsom klosterhemman vore antecknadt i 1646, 1654 och 1717 årens jordehöcker; men derefter i 1718 och 1724 årens jordcböcker upptaget såsom kronohemman och äfven såsom sådant måste vara att anses, oaktadt uti 1654, 1717 och 1718 års jordeböcker vore antecknadt, att Tripp köpt hemmanet, samt 1725 års jordebok upptoge detsamma såsom Utsockne frälse; pröfvade Kongl. Maj:t rättvist, med upphäfvande af Hofrättens och Underrätternes sammanstämmande domar, förklara käranden, som vore dotter till en förutgående åbo på hemmanet och syster till sista åbon derå, vara, jemlikt 3 mom. i Kammarkollegii kungörelse den 29 Februari 1808, framför den med förra åboar icke veterligen beslägtade svaranden, berättigad till åboskapet emot det bon till Trippiska arfvingarna erlade vanlig städja samt fullgjorde öfriga benne såsom åbo åliggande skyldigheter.
Kläde eller andra luggiga tyger böra efter tvättningen borstas efter luggen och derefter pressas. Fanny — g. Att få gult linne hvitt igen. När tyger antingen genom långt liggande eller lut gulnat, hvilket i allmänhet snarast sker med bomullstyg, så kan man på följande sätt få det hvitt igen: man lägger det gulnade tyget åtta dagar i blöt uti tjärnmjölk och tvättar det sedan i ljumt vatten och hvit tvål, hvarefter det torkas. Om det behöfs förnyas detta ännu en gång. Tjärnmjölken bör vara några dagar gammal och något sur. Fanny — g. T v ä t t e n. Mycket arbete och nötning af klä- derna kan besparas, genom att dagen före tvättdagen kläderna läggas i blöt. Ett utmärkt medel, som gör kläderna lätta att få rena och ej skadar dem, är Eneroth &amp; C:is lutpulfver; | kilo tillsamman med lika mycket såpa upplöses i kokhett vatten, hvilket silas genom en grof handduk, att ej några osmälta partiklar medfölja. På det, som stannat qyar i handduken, slås ånyo vatten och vispas väl o m; sedan påhälles kallt vatten, tills luten kännes lagom stark. Häraf slås sedan öfver de sorterade kläderna, hvilka få stå till påföljande dag, då de upptagas och läggas i varm såplut, hvarefter de tvättas på vanligt sätt. Dana. Iakttagelser af en blomstervän. Till plantornas mest intressanta kemiska förändring hör utan tvifvel den artificiella förändringen af blommornas färg genom tillförande af vissa ämnen till deras rötter. Uppblandar man jorden, hvari de växa, med pulvriseradt träkol, så erhålla blommorna af georginrosen och nejlikväxten m. fl. en vida mörkare och fylligare färg. Kolsyrligt natron färga hyacinternas kalkar röda, jernstoft färgar dem blåa och violetia; fosforsyrligt natron förändrar blomsterprakten hos andra trädgårdsväxter på de mest olika sätt, allt efter deras förra färg. Pickles. Man tager de minsta och finaste turska bönor, ärtskidor, små morötter, gurkor, krassknopp, blomkål och syltlök, som kunna fås.
Hr Printzensköld, Carl: I afseende å den ifrågavande §:s rcdaction delar jag samma åsigt som Frih. Sprengtporten yttrat, och tror, att man här, genom att allt för mycket vilja förfullständiga stadgandet angide Bevilln.Utskis åligganden, råkat inkomma på ett område, öfver hvilket Ständernas lagstiftningsmakt icke sträcker sig. Det är föreslaget, att Bevilln.Utsk. skall vid hvarje Riksdag till R. St:r afgifva förslag till Bcvillningsstadgar. Lika med Frih. Sprengtporten anser jag det endast tillkomma Ständerna att besluta om grunderna för bevillningen och om densammas fördelning, alldeles så som det finnes uttryckt i vår nu gällande grundlag, och jag tror, att Ständerna skulle öfverskrida gränsen för deras lagstiftnings-rätt, i fall de företoge sig att meddela alla detalj-bestämmelser ronde sättet för bevillningens utgående och upbärande, ty sådant tillhör egentligen den verkställande makten, sedan den fått emottaga den lagstiftande maktens beslut angide grunderna för bevillningen och dess fördelning. Inlägges i §:n en bestämd föreskrift, att Bevilln.- Utsk. skall vid hvarje Riksdag afgifva förslag till Bevillningsstadgar, så tror jag att man handlat i strid med grundlagens mening, hvilken otvifvelaktigt är, att Ständerna skola fatta beslut om bevillningens belopp och fördelning, men öfverlemna åt K. M. att genom sina embetsoch tjenstemän verkställa beslut. Gr. Gyldenstolpe har sagt, att det är Ständernas så väl rättighet som pligt att meddela de stadganden, hvarefter tillämpningen af deras beslut skall ega rum, men jag tror, att saken blifver riktigare och lämpligare behandlad om den öfverlemnas åt den verkställande maktens omsorg. Då således, enl. min Den 8 Mars e. m. 133 tanke, elen föreslagna griindlags-ändringen icke innefattar någon förbättring, utan de stadganden, som uti ifrågavande afseende äro gällande, fullkomligt upfylla deras ändamål, kan jag icke annat än förena mig i Frih.
Ank. till Exp. Utsk, d. 20 Jan. 1854, kl. 2 e. m. Lag-Utskottets Utlåtande, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitice-Ombudsmans vid innevarande riksmöte aflemaden allmänna redogörelse, hans för åren 1851 och 1852 utgifna Embets berättelser samt hans Embets-diarier och Registratur. Då Svenska folket hade grundlagt ett nytt statsskick, hade återvunnit sin forna frihet, sökte det äfven omgärda densamma med sådana institutioner, som deråt gåfvo trygghet och stöd. En förfluten tids erfarenhet talade ock med varnande tunga; och i det samhälle, der lagen skulle utgöra ett bland folkets säkraste värn, manade alltså försigtigheten till en särskild vaksamhet öfver lagens, upprätthållande, till förekommande af dess undergräfvande utaf dem, hvilka sattes att den handhafva. Denna vaksamhet, detta väktare-kall anförtroddes åt ett af folket, genom Rikets Stän der, valdt ombud, sorn således hade att, i sin mån, befästa det nydanade konstitutionella lifvet, den lagbundna friheten. Men då såmhälls-inrättningarne endast betryggas genom en ständigt fortgående utveckling, och då det oaflåtliga aktgifvande på lagarnes tillämpning, som fordrades för utofningen af nämnde väktare-kall, ansågs bäst leda till en allmännare kännedom angående så väl lagarnes brister, som sättet för deras tillämpning, blef del älven en fordran af folkels ombud, Rikets Sländers Justitiae-ombudsman, att verka till förbättring af lagarne och deras skipande; och derföre ålades honom att, jemte en utredning af lagskipningens tillstånd i riket, för Rikets Ständer framlägga förslag till den förbättring, som kunde finnas nödig i omförmälda hänseenden, eller af förhållanden, hvilka, efter hvad antydt blifvit, företrädesvis böra vårdas i det lagbundna samhället. Justitiae-ombudsmannens verksamhet har följaktligen hufvudsakligen blifvit riglad åt två särskilda, men likaväl sinsemellan sammanhängande föremål — lagskipningen och lagstiftningen; och i de redogörelser, som Bih. till R. St.
Herr Grejven och Landt-Mankalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Oeconomi?-Utskottets, Utlåtande böra, i inledning af de dervid gjord# anmärkningar, t:ll Utskottet återremitteras, Ropadea Nej, I anledning hvaraf Herr Grefven och Landtb Marfkalken gjorde proposition till bifall å Utskottets Utlåtande; hvilket proposition med J*. hesvarades, gun 2 Aii^ustii f. ni. Hrr von Hohenhausen , Michaél: I anledning g? den vid innevarande Riksdag timada lyckliga handels», att publicitet blifvit för Banken beslutad, anhåller jas, uti, med siod af 72 §. i Regeringsformen, få väcka den motion, att BancoUtskottet xnå anmodas, att, vid det tillfälle, då Statsoch Banco-Utskotten till Riksens Ständer inkomma med deras Slut-betänkande, rörande Finance-regleringen tillika afgifva förslag till de föreskrifter för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, hvilka det enligt 32 V Riksdags-Ordningen, åligger BancoU skottet att desse Fullmägtige meddela. Jag utbeder mig för öfrigt, att denna motion må varda med de Respective MedStåoden coinmu • nicervtd Lade* på bordet. Fo:e‘o«s till pröfoing Allmänna Besvärs? och Oeconomieötskottets den 8 sistledne Julii under N;o 13a afgifne, samt den 15 derpåföljde eftermiddagen , pä bordet lagde Utlåtande, i fråga a om yrkad vidsträcktare frihet i anseende till Tackjernstillverkningen och Tackjernshandeln.