Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsutskottet, såsom svar på Herr Adlerbeths Motion om Anslag åt en lard Isländare för öfversättning af de i Sverige befintlige Handskrifter, på Isländska språket, hade föreslagit; så får jag härigenom reservera min tanka, hvarvid jag b-klagar att sådana Ledamöter af Högloflige R'dderskapet och Ad ln, som göra anspråk, företrädesvis, på litterair bildning, icke understödja en Motion, som L*»terafuren i tacksamt minne skall upptaga, och derigenom lärer vara sk i Ijd ifrån mängden af Motioner, som syssel ätta Rik ts Högloflige Ständer och endast anga enskildt» eller vissa Corporationersfördelar. Grefve Spens, Carl Gustaf: I Plenum d. 2 dennes, vid det tillfälle, då StatsUtskottets Betänkande, i afseende på Herr Adlerbeths IMoiion, förevär till afgörande, försummade jag att till Protocollet begära min Reservation emot det Beslut, som då togs, öfverraskad af den händelsen att en Man, som sjelf utmärkt sig för Historiens Studium och ni älskat för vårt Fäderneslands kännedom, kunde yrka bi-t fall till förslaget, att åt fullkomlig glömska öfverlemna denna Motion. ]ag anhåller nu, att 1 dagens Protocoll lå antecknadt för min Den 19 Martil 279 räkning, att jag tror Herr Adlerbeths Motion hafva förtjent ett bättre öde. ]ag skulle an-J se som en mindre önskelig händelse, om, då denna Riksdag för framtiden tillkännagifver, att af de tre Stånd i vår NationalRepresentation, hos hvilka egenteligen nit för Vetenp skaperna kunnat vara att påräkna, Ridderskap pet och Adeln ensamme icke lemnat någon uppmärksamhet åt förslaget, att framdraga Förfädrens minne ur glömskan , det då icke tillika blifver sagdt, att några eller någon sig emot ett sådant beslut reserverat.
Och som ifrågavarande operation sålunda vore en på sidan om lånekontraktet liggande affär, skulle den ej heller få medföra någon rubbning af eller inverkan på stipulationerna i detta kontrakt eller på låneöfvertagarnes deruti bestämda skyldigheter med afseende på den till inbetalning fast öfvertagna låneandelen eller den s. k. »Aufgelden» på den öfriga; och borde följaktligen den obligationssumma, som vid ifrågavarande utbyte aflemnades, icke utgå af den fixt öfvertagna låneandelen, om hvilket allt Riksarkivarien Nordström fick sig uppdraget att underrätta låneöfvertagarne. Då, uti Fullmäktiges sammanträde den 8 derpåföljde Juli, efter verkställd justering af protokollerna för den 6, 7, 11, 14, 21 och 28 April, den 2, 12 och 19 Maj samt den 2 och 9 Juni, Riksarkivarien Nordström uppläste 3:ne, enligt Fullmäktiges honom lemnade uppdrag, af Riksarkivarieu aflåtna skrifvelse!-, nemligen en af den 18 Maj, en af den 17 Juni och en af den 18 i samma månad, så anmärktes af tvenne bland Fullmäktige, nemligen Majoren Wolffelt och Kaptenen Hierta, att de ansågo Fullmäktiges beslut derom, att den obligationssumma af 45,000 £ Sterling, i utbyte hvaremot obligationer å Thaler Preuss. Kurant komme att från Riksgälds-kontoret utlemnas, icke skulle beräknas eller utgå af dén fixt öfvertagna andelen af lånet, hafva bordt vara tydligare uttryckt i det af Riksarkivarien Nordström derom aflåtna bref, så att låneöfvertagarne icke skulle kunna missförstå eller orätt uppfatta meningen af Fullmäktiges i sådant afseende fattade och dem meddelade beslut. I anledning häraf erinrade Riksarkivarien Nordström, att protokollet för den <jap,; då Fullmäktige, fattade ifrågavarande beslut ännu icke var uppsatt, - när skrifvelsGfi.deEpjn; — 78 — till Schröder & Comp. åtgick, hvilket skedde andra dagen efter beslutets fattande, men att samma skrifvelse likväl, enligt Fullmäktiges beslut, blifvit af Fullmäktiges Ordförande justerad och godkänd.
Stockholm d. 28 Fehr. 1840. J. Lundberg, Riksdagsman för Piteå, Nederoch ÖfverLulcå samt Råneå socknar i Norrbotten. I Westerbotten är enahanda förhållande, som förut är omnämndt i Norrbotten. Stockholm d. 28 Febr. 1840. A. Nordmark, Olof Olofsson , Riksdagsman för norra domRiksdagsman för södra domsagan i Westerbotten. sagan i Westerbotten. Lika lydande med originalet intyga : Henry Harden. P. Josephsson. (Se vidstående Bilagor Litt. B och C.) Lades på bordet. 3oG Den 5 Mart c. m. Gr. Spens, Carl Gustaf, hade ingifvit ett anförande, som upplästes, så lydande: Att det systeme, som i afseende å utgörandet af de ordinarie eller grundskatterna i Sverige är gällande, medför väsendtliga olägenheter, samt att, lill stor del såsom en följd deraf, särdeles långsamhet och vidlyftighet uti alla utskylders uppbörd och redovisning äger rum, har i sednare tider mer och mer blifvit visadt. Detta förhållande är ock lätt förklarligt, då man erinrar sig, att den mängd olika titlar, hvaraf förstnämnda skatter bestå, för lång tid tillhaka tillkommit i mån af tillfälliga behof, och sedermera öfvergått till ständiga, samt alt, i fråga om uppbördsverket, allt hufvudsakligen befinnes i samma skick, som för mera än ett sekel tillbaka, ehuru mycket, som då kunde vara ändamålsenligt, numera, i följd af förändrade förhållanden, icke vidare är tjenligt. Flerfalldiga utvägar hafva, tid efter annan, blifvit påtänkta till beredande af lindring uti grundskatterna eller deras jemnare fördelning; men då, i anseende till dessa frågors vigtiga och grannlaga beskaffenhet, ovisst är, om och hvad förändring deruti kan tillvägabringas, är det emedlertid af verkligt behof påkalladt att, oberoende deraf, söka åtminstone åstadkomma all den förenkling uti sättet för de ordinarie skatternas utgörande samt uppbördsoch räkenskapsverket, som, utan rubbning af hufvudgrunderna, kan aga rum.
Gästgifveriskjuts, Kronoskjuts, Inqvartering i fredstid, KronobrefFöring, Prestegårdsbyggnad, Tingshusoch Fängelse d:o, Gästgifveri d:o, Tiondebods d:o, Vissa personella servituter, hvarjemte de i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län äro befriade ifrån Kyrkooch Kyrkogårds-byggnad samt Vägoch Bro-byggnad. 16 SäteriLadugårdar: I allo lika med föregående. Rå och Rörs hemman, afhyste under Säterier: Lika med Säterier utom det, att de i krig deltaga i Kronoskjuts till hällten emot Krono och Skatte jord. Rå och Rörs hemman, som är o bebyggda, till hemmantal lagda och med serskilde åboer försedda: Enahanda befrielse som de sistnämnde, med undantag af Prestgårds-samt Tingshusoch Fängelse-byggnad. Insockne eller Veckodags hemman: Lika friheter, som Säterier i samma Provins, utom alt de deltaga i Kyrko och Prestgårds-byggnad, ”der så af ålder varit”, samt Vägoch Bro-byggnad, äfvensom i Kronoskjuts under krigstid, till hälften emot Krono och Skatte egendomar. SäteriRusthåll eller berustade Säterier af Krono och Skatte natur: Samma friheter, som Säterier i allmänhet. Allmänt Frälse och Utsockne hemman: Deltaga under fredstid i Kronoskjuts, Inqvartering och Kronobrefbäring endast till hälften emot Krono och Skatte egendomar. Bergsfrälse hemman: I allmänhet befriade ifrån Kronoskjuts och Kronobrefföring samt Inqvartering i fred till hälften, men uti Fahlu Bergslag ifrån all skjutsskyldighet lritagne. Kungsgårdar och Kungsladugårdar: Lika med Frälse Säterier. Kungsladugårdar af Rå och Rörs natur, som äro i enskild mans ägo: Lika med Frälse Säterier, utom alt Kronoskjuts i krigstid utgöres till hälften emot Krono och Skatte. Om det kunde låta sig göra att bereda upphäfvandet af alla ofvan uppräknade förmåner, blefve den väsendtligaste eftergiften, alt det ypperligare
Gyldenstolpes förslag, må antagas. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, alt sedan han förklarat den sednast framstälde propos:n vara besvarad med öfvervägande Ja, icke någon annan propos. kunde framställas, utan den begärda voteringen borde företagas. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos. Den, som till contrapropos. vid äskad votering om bifall lill BankoUlsk:s afstyrkande å förslaget att R. St. mätte hos K. M. i underd:het anhålla att oktrojer för Privatbanker icke vidare må af K. M. i nåder meddelas, antager Gr. Gyldenstolpes förslag att R. St. måtte hos K. M. i underd:het anhålla, att derest, vid nuvar:de Privatbankers oktroj-tids slut, dylika Banker vilja fortfara, K. M. malte bevilja dem förnyade oktrojer, löstalja , den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages (ill contrapropos. Hr von Hartmansdorffs förslag, att Utsk:s Betänk, i ofvanberörde del, må på grund af gjorde anmärkn:r återremitteras. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 35. Nej — 31. Sedermera uplästes till justering och godkändes följande voler:s-propos. Den, som bifaller BankoUtsk:s afstyrkande å förslaget alt B. St. måtte hos K. M. i underd:het anhålla, att oktrojer för Privatbanker icke vidare må af K. M. i nåder meddelas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. R. St. böra hos K. M. i underd. anhålla, att derest vid nuvar:de Privatbankers oktroj-tids slut, dylika Banker vilja fortfara, K. M. måtte bevilja dem förnyade oktrojer. Vid denna voterings slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 41. Nej — 19. 246 Den 17 Juni f. ui.
Jag anhåller, att Hr Prosten Arosenii reservation måtte blifva upläst. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 4 Februari e. m. 301 son, som liar sitt kapital på säker hand och lätt och ordentligt erhåller räntan, upsäger detta kapital. Skulle likväl så ske, så beror det af gäldenärens godtycke, om lian vill infria sin skuld vid fö rfal lo t i den. Ar åter detta icke händelsen, utan i stället utmätning måste verkställas, så. om gäldenären vill begagna alla i lag honom medgifna utvägar, är det mycket lätt för en sådan spekulativ gäldenär att ställa så till, att borgenären icke erhåller sina penningar, förr, än 10 möjl. 12 månader efter den dag, då han upsagt kapitalet. Efter mitt begrepp vore det icke välbetänkt att upsäga ett kapital, som man utlemnat till säker person i hopp att erhålla en högre ränta hvars belopp man icke alltid kan beräkna, och att utbyta en real säkerhet mot en personel, äfven om räntan skulle blifva något högre. I hvad Hr v. Koch i detta afseende anfört instämmer jag. Jag måste likväl i ett afseende skilja mig från honom. Ilan har nemi. utställt en tid af tre månader för sådana papper, som skola få betinga fri ränta. Denna tid är alldeles för kort, hvilken åsigt är grundad derpå, att affärsmän, som deltogo i Utsk:ns öfverläggningar, meddelat den uplysning, att penningar sällan lånas på så kort tid, särdeles då det är fråga om sådana spekulationer. som gå ut på att erhålla högre vinst. Dessa lån hafva vanligen sex månaders betalningstid utan hvilken penningar svårligen erhållas, ej heller kunna med fördel användas.
Eller hvarifrån komma de höga ropen emot fullgörandet af detta uppdrag, som lagstiftaren gifvit Ständernes Ombudsman, att utreda lagskipningens tillstånd? Hvarföre ifrar man så mycket, att domaremakten i dess högsta instants, der hon hel och hållen har sitt säte, må lemnäs i ro för granskningen? Är det derföre, att man förorättat henne med sanningslösa uppgifter eller nedriga insinuationer om de demandes handlingsgrunder? Har fråga varit om någon ting annat, än sanningens och det fria omdömets rätt i afseende på sjelfva beslutens rigtighet? Nej. Men omdömena hafva utfallit ogillande; och ett ogillande omdöme, grundadt eller ej, tror man sig kunna betrakta såsom förgripligt. Hvad blefve det af lagskipningen, om detta föreställningssätt godkändes? Icke var då lagstiftarens mening illa betänkt, när han trodde det för rättvisan angeläget, att nationen fick se lagskipningen framdragen i ljuset. Innan lagstiftaren ännu hade borttagit ali fredlysning inom det område, som kan blifvaföremål för mensklig kunskap, och tillåtit, att man öfver allt detta får yttra sig i allmänt tryck bjöd allmänna lagen om dombrott, att hvem som ånyo drager den sak för rätta, deri dom eller utslag förr är, som vunnit laga kraft, eller tadlar sådan dom för rätten eller utom, skall böta olika belopp i penningar för olika instantsers domar, och för Konungens dom femhundrade daler. Jag vet icke, huruvida man kunde sägas tadla, när man endast granskade och yppade fel och misstag, om icke med tadlandet mentes någonting förklenande; och huruvida således den hofsamma kritiken någonsin kunnat föras under benämning af sådant tadel å dom, hvilket såsom dombrott i lagen bestraffas. Men så mycket är åtminstone klart, att det klandrande eller ogillande omdöme, som icke var lofligt emot Konungens dom, det var ej heller lofligt emot Härads och Kämners (lägsta instantsens) dom.
Förvandlen den nu endast skenbara valfriheten till en verklig, lii k välsignelse skulle derutaf upstå för församlingarne; stödd på det förtroende, som möter honom, skulle möjligheten för läraren af verksamt inflytande mångdubblas; kyrkans enhet skulle befästas; presterna, som för sin befordran icke mera kunde ensamme påräkna tjensteår, verldslig lärdom eller blott dogmatiska studier, men som sage det beroende af det anseende och det beröm för kristlig lära och lefverne, de kunna sig förvärfva, skulle mer och mer vinnlägga sig om denna, deras enda sanna prydnad. Slutligen skulle ock Fosterlandet skörda den lycka, dygd, seder och framförallt kristendom alltid bereda ett land. Sammanfattningen, slutledningen af de tankar, jag nu framställt. är uti korthet följande: att, med uphäfvande af nu gällande ordning för förslags upgörande, så ock af alla praebenden, — för hvilka, der så pröfvas skäligt, vederlag lemnäs —, hvarje församling skall ega vid prestledighetkalla, och af dem, som emottagit kallelsen och prof aflagt, på förslag till ny prest upställa de trenne, som vid valet erhållit de flesta rösterna; varande, sedan Konsistorierna pröfvat, huruvida någon för oskicklighet eller röstvärfning bör ifrån förslaget utgå, — uti hvilket fall, genom nytt val, dennes rum fylles —, uti regala pastorat Konungen, uti konsistoriella pastorat Konsistorium, och uti patronella pastorat Patronus, skyldig en af dessa 3:ne utvälja. Då man, såsom jag, inser angelägenheten af nu föreslagna förändring, är gifvet, att man äfven skall önska dess genomförande inom kortaste möjliga tid. Enär likväl en fråga af så genomgripande natur väl bör besinnas, då den dessutom medförer en inskränkning uti Konungen, nu genom grundlag tillförsäkrad rätt, och under sådant förhållande — om Han godkänner den ifrågasatta förändringen — de densamma befordrande lagförslag lämpligast ifrån Honom utgå; då slutligen en Kommitté snart torde blifva satt, med updrag att pröfva åtskilliga ecklesiastika förhållanden, 550
SiHon stod och höll i dörren. sta gången hade han sagt, att hans ferier » Men jag kan väl inte gå, när jag mår snart voro slut, oeh att han skulle tillbaka så illa. » till Upsala, men att han hoppades de skulle » Pytt, litet hufvudvärk! Jag gick på boråkas innan dess. lagsstämma i fredags, när jag hade tandOeh nu skulle de verkligen råkas en gång värk. Sätt på dig du och se glad ut. » till! Men hur? Han höll tidningen för ansiktet igen, och Inte på bal. Ingen musik omkring dem. Hedvig gick, men inte såg hon precis Ingen tete å tete i en fönstersmyg med solglad ut. fjädern viftande emellan dem, inga täflande Klockan half sju gaf man sig af. Först kavaljerer, inga nådiga blickar, inga blomgick grosshandlarn själf, och så alla hans mor, ingen tunn luftig dräkt, intet chic! barn, Hedvig, nitton år, Karl sjutton, Märta Hon skulle komma i en mörkbrun ylletolf, Sven tio, Gustaf åtta och Signe sju år. klädning, som missklädde henne, hälften bjuNär hela gåsmarschen kom in i tamburen den och hälften objuden och eskorterad af hos Wennmarks blef den alldeles full, och en rad barnungar, som inte voro bjudna alls. Hedvig hade riktigt svårt att komma fram Det var då visst och sannt, att hon lika till spegeln. väl som pappa unnade syskonen ha roligt, men man skulle väl också tänka litet på familjens anseende, och när fint folk har många barn, visas aldrig hela barnkammaren på en gång, om den också vore inviterad på kort. Tänk bara att gå och vara barnvakterska en hel kväll, hon som varit baldrottning förra gången hon träffade honom. D å hade hon hållit honom stramt. Han hade fått tigga länge, innan han fick sin tredje dans, och när han ville stjäla en tappad blomma, hade hon slagit till honom med soltjädern. Men nu skulle hon knappt våga tala med honom. Hvad skulle han tänka om henne och hennes familj! Hvad den där klädningen satt illa! Håret hade hon heller inte fått bra, och hon var varm och upphettad i ansiktet, som om hon stått framför spiseln och Jagat mat.
Ett så vidsträckt emot alla öfriga bevisningsgrunder stridande stadgande kunde ej undgå att hafva menliga verkningar, — locka till oredlighet och gifva anledning till split och tvister. Ett försök att förekomma dessa vådor gjordes genom Kongl. Förordningen den 28 Juni 4798, hvars 2 §, skiljande den mindre handeln från den större, stadgade, dels att räkuing på borgade varor lith. till It. St. Prut. 1859 & 1860. 7 Sami. 1 Afd. 11 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. borde åtminstone hvart år utskrifvas och gäldenären emot bevis tillställas, med skyldighet för denne att antingen genom påskrift den godkänna eller inom sex månader efter delfåendet densamma i laga ordning klandra, vid påföljd att räkningen eljest ansåges lika utmätningsgild som förfallet skuldebref, dels ock att den, som tillhandlade sig varor partivis och dervid betingade sig tre eller flere månaders anstånd med betalningen, vore pligtig genast derå sitt skuldebref till säljaren utgifva. Att genom dessa föreskrifter, för hvilkas åsidosättande någon bestämd påföljd icke var stadgad, de från den förra lagstiftningen härflytande olägenheterna ej skulle afhjelpas, är lätt förklarligt, då roten till det onda, eller handelsbokens bevisningskraft, qvarstod orubbad. Emellertid blef ifrågakomne lagstiftning fortfarande gällande intill år 1848 utan annan förändring än den, att genom Kongl. Förklaringen den 15 Oktober 1810 det vitsord, som tillkom handlande för deras böcker, utsträcktes jemväl till varutillverkare och förädlare, hvilka öfver sin rörelse höllö bok och räkning. Men sedan vid 1844—1845 årens riksmöte flere enskilde motionärer fästat uppmärksamhet å förevarande lagstiftningsämne, dervid till och med yrkats att allt vitsord måtte betagas handelsbok i fråga om transaktioner emellan köpmän och ickeköpmän, samt då församlade Ständer beslutat en ny författning i ämnet, hvilken dock ej vann Konungens sanktion, så blef frågan genom Kongl. Proposition vid nästföljande riksmöte ånyo gjord till föremål för representationens pröfning.
In fidem, O. Brakel. Måndagen den 23 April 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades profit för den 26 sisth Mars. Fortsattes föredragningen af Revilln.-Utsk:t Retänk. N:o 8, ang. tullbevillningen. Artikeln Kött. Frih. af Ugglas, Gustaf: l öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. fattade i afseende å fläsk, får jag vördsamt anhålla att Utsk:ts förslag i afseende å artikeln kött äfven måtte alslås och deri nuvarande tullfriheten derå således bibehållas. Jag ber äfven att i afseende å handelsförhållandena få meddela några upplysningar, sorn böra visa att tullfrihet å denna vara ganska väl kan bibehållas. 1858 exporterades 11,989 centner kött och 1,648 nötkreatur; men som bland dessa funnos åtskilliga källvar, kan jag icke beräkna dem till mera än fyra centner stycket, hvilket således gifver mig 6,592 centner, eller en totalsumma af omkring 18,000 centner. Förra året utgjorde exporten 38,142 centner. Jag hemställer då, om det finnes något skäl för att belägga denna vara med tull, och anhåller att 11. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förslag, måtte förklara att artikeln kött fortfarande må vara tullfri. 436 Deu 23 April f. m. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Jag raedgifver gerna den siste värde talaren att bland de landtmannaprodukter, på hvilka tull blifvit föreslagen, är denna artikel den minst vigtiga, och jag skulle heldre sett att tull blifvit åsatt den artikel, vi i Lördags frigjorde. Men då Utsk:t icke föreslagit någon tull på lefvande kreatur, så är hans beräkning icke rigtig. Jag tror dessutom att vi böra tillgodogöra oss den erfarenhet, vi kunna hemta af rikare länders exempel, och de hafva åsatt denna artikel tull till vida högre belopp än som här är i fråga.
"Vidare hade Stats-kontoret, på det tillgång till den sålunda ifrågaställde tillökningen i löneinkomsten måtte, utan förhöjning i nuvarande Statsanslag för detta Embetsverk med underlydande kontor, kunna beredas, och i öfverensstämmelse med hvad i det föregående blifvit angående göromålens ordnande anfördt, underdånigst tillstyrkt, det nedannämnde befattningar måtte indragas, nemligen: Inom Kancelliet: Advokat-Fiskalstjensten och de 2:ne Notarie-tjensterne, hvarvid Stats-kontoret dock ansett det arfvode af 458 R:dr årligen, som den ena Notarien uppbär intill nästa Stats-reglering, under den bestämda tiden böra utgå; I det nuvarande Expeditions-Kamererare-kontoret: 2:ne Kammar-Skrifvaretjenster, utom den så beskaffade befatlning, för hvilken lönen, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 6 November sistlidne år, angående lönereglering för Krigs—kollegium, af bemälde Kollegium disponerades och hvilken lön således icke kunde vid nu ifrågavarande reglering tagas i beräkning; Uti Riks-Boksluts-kontoret: en Bokbållaretjenst. Kamereraretjensten och 2:ne Kammar-Skrifvaretjenster; samt Inom Magasins-Departementct: den serskilda Ledamotsbefattningen för Allmänna Magasins-Ärendenas föredragning, Kamererareoch Revisorstjensterne, Kancellisttjensten och en Kammar-Skrifvaretjenst, hvarefter ärendenas föredragning skulle besörjas af en Stals-kommissarie samt Kancellist-göromålen öfverflyttas på Stats-kon - 4 Kongl. Maj:ls Prop. om Statsverk. 1830. torets kancellie och de Kamerala öfvergå till Karmnar-kontoret, till hvilket Departementets återstående 2:ne tjenstemän således skulle förflyttas. Och hade Stats-kontoret, i öfverensstämmelse med hvad i ofvanberörde hänseenden blifvit yttradt, underdånigst hemställt, det aflönings-staten för ifrågavarande embetsverk måtte för framtiden fastställas sålunda: 1 President: lön 3,504:
Pral. 1880 & 1881. 4 Sami., 1 Åfd., 2 Band.. 14 Haft. 1 ö Slats-Utskotlcls Utlåtande, AU 167. dervid tillse, huruvida det icke mä vara inöjligt, att, utan upphäfvande af de hufvudgrunder, som af ålder varit gällande i afseende på beräkningen och utgörandet af de på hemman och lägenheter lagda grundskatter, samt utan betydligare rubbning af bestående rättsförhållanden emellan räntetagare och räntegifvare, uti nuvarande beskattnings-system, åstadkomma sådan förenkling, hvarigenom åtminstone de väsendtligaste olägenheter, som af nämnde systems invecklade beskaffenhet härflyta, kunna för framtiden undanrödjas. Vid öfverlemnandet af detta ärende till Rikets Ständers förnyade behandling har Kongl. Majit, såsom de hufvudsakligaste bland de öfverklagade olägenheterna af nuvarande beskattnings-system, angifvit dels hela skatteväsendets högst invecklade beskaffenhet, i förening med ett vidlyftigt, för kontrollen å så väl den skattskyldiges som statens sida hinderligt sätt för skatternas debitering, uppbörd och redovisning, dels de rörande det indelda löningssättet nu gällande stadganden, hvilka uti sig innefatta möjlighet för de indelningshafvare, som vilja sig deraf begagna, att alltför högt uppdrifva räntornas lösningspris och hvarigenom en obillig olikhet uppstår emellan indelde räntegifvare och innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållne, dels äfven den betydliga skiljaktighet, som eger rum uti skatternas belopp under olika år, hvarigenom all säker beräkning i nämnde afseende göres omöjlig för så väl staten som den enskilde, och hvilken skiljaktighet är desfomera menlig för de skattdragande, som skatternes förhöjning alltid inträffar samtidigt med minskad afkastning af jordbruket samt följaktligen står i omvändt förhållande till förmågan hos de skattskyldige att räntorne utgöra. Till afhjelpande af dessa olägenheter borde alltså de åtgärder, som utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer vidtagas, förnämligast syfta; och enär för ernående af detta ändamål erfordrades: lio. Förenkling af grundräntorne ; 2:o.