Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Slidder sladder, mäster Povelsen – ropar en annan af studenterna – I vet lika väl som jag, hvarför det arbetas dag och natt på varfvet. Och skulle det bli allvar af, att ryska flottan lägger sig utanför och kastar bomber och kanske tänder eld på ert eget spannmålsmagasin – så behöfvas nog alla de nye galioterna – både Modet och Dristigheten – att hålla ryssarna i schack med. – Å – invänder Povelsen – det är min själ så dags då, när magasinet redan brinner! – Nå, nå – replikerar studenten, skrattande – om också magasinet brinner, kan källaren kanske ännu räddas! För resten – fortsätter han ifrigt – veta vi nog alla, att det hvarken är den svarte eller den lede, vi ha att tacka för de nymodiga påhitten – som alla syfta till införande af ordning och besparingar i förvaltningen. Nej, det är nog en helt annan person, och jag är icke rädd för att nämna hans namn. Jag säger tvärtom med fullaste hjärta: Lefve Struensee! Det blir ett stort oväsen. Studenterna dricka, jublande, skålen, men alla borgersmännen låta stopen stå orörda och protestera med stora ord och åthäfvor. Emellertid har en ny gäst inträdt i salen. – Hej, madam Larsen – ropar han – ge mig en stånka! Den skålen vill jag vara med till att dricka! Studenterna bereda honom plats vid sitt bord, och sorlet stiger åter omkring dem. Men bagare Jockumsen fnyser till och kastar en föraktfull blick på den nykomne: – Naturligtvis! Gabel har sina goda skäl att dricka skålen för Struensee. Den djäfvulen har nyss köpt själfva grefve Schulins hus på Østergade! – Nej – fan? – frågar Povelsen intresserad. – Hvar i all sin dag har han fått pengar ifrån till ett så gentilt köp? – Säg det den som kan! – hviskar Jockumsen hemlighetsfullt, och alla de närmast honom sittande sträcka nyfiket fram sina hufvuden och lyssna. – Jag vet bara, att Gabel har en dotter, som varit kammarpiga på slottet – och att denne Struensee där fått ett godt öga till tösen. Nå!
Ser man åter på den praktiska sidan af saken, så torde mångas, om ej allas, erfarenhet säga, att liden är inne för återställande af ett hittills saknadt samband emellan våra splittrade municipal-inrättningar, och att behofvet talar högt för deras ordnande och befästande, isynnerhet på landsbygden, om det i och för sig sjelf goda och glädjande resultatet af folkmängdens inom flera delar af Riket utomordentliga tillvext icke skall gå för samhället förloradt, eller urarta till de proletära folkclassernas ytterligare demoralisation och till uppliäfvande af den allmännare säkerhet till person och egendom, som hittills utgjort ett utmärkande drag i fäderneslandets inre lif. I tillämpning af hvad jag sålunda yttrat, tager jag mig friheten påkalla uppmärksamhet derå, att, såsom, följd af folkstockens hastiga lillvext i det vidsträckta län jag haft äran styra under nära femton år, der tillkommit en talrik arbetande dass, som, då näringsutvägar och arbets-förtjenst ej tilltagit i jemförligt förhållande, gör en närmare tillsyn och vård af communal-myndigheter inom hvarje ort uppenbart nödvändig, hvilket, ty värr! bevisas af nyare tilldragelser, nemi. grofva stölder och rån med samnad hand, förut mera sällsynta. Såsom följdriktigt måste man fördenskull antaga, att den osäkerhet i dessa fall, sorn högt öfverklagas i hufvudsladen, ej kan undgå att efter hand sprida sig till landsorterna, der för närvar, så få medel finnas att motal beta och utrota detta onda; ty det är lätt insedt, alt den otillräckliga kronobeljeningen, af hvilken allmänna polisen liu skulle vidmakthållas, icke förmår ensam uppfylla en sådan bestämmelse. För att, med afseende härpå, hemta exempel från Elfsborgs län, får jag upplysa, att på länets landsbygd finnas minst 210,000 innevånare, bosatte på u4 till 1 i5 qvadratmil, och att den kronobetjening, sorn skall handhafva polisen derstädes, består af 6 kronofogdar och länsman jemte 3 landsfiscaler, tillhopa 34 personer, hvilka dessutom hafva mångfalldiga andra göromål sig ålagda.
Nu uppstämdes ett skallande hurra, och den gamle Amiralen, liksom i ett anfall af öfverdådig fröjd, ryckte rocken af sig, slängde den ut genom kajutdörren och ropade: "Åhoj, åhi, och gör som jag. Stryk flaggorna, J stolta örlogsmän alla, för hertigen vår herre och furste." Och skrattet och stojet tog öfverhand och rockarna kastades alla utom dörren. "Nå, de Wyk, unge herre, vill J skämma ut gammalt folk och visa er klokare än de. Hvad har ni på hjertat? Jaha, si så der, nu äro vi alla flinka och fria i skjortärmarne. Si så. Skål nu för alla vackra, unga tärnor i Svea land. Åhi, åhoj, salutera, salutera, mina herrar, skorna af, ut genom dörren." Nya bålar, nya glas, nya skålar; glädjen allt högljuddare. Allt skulle utkastas, som i rummet fanns, bålar, glas, kläder; munterheten och stojet hade nått sin högsta punkt. Då inträdde en officer och hviskade några ord vid Amiralen i det han lemnade honom några papper. Amiralen steg opp, befallte att kläderna skulle inhemtas och sade: "Mina herrar det är slut med skämtet, nu förestår allvaret." Hans ord föllo som is i det bullrande gelaget. Det gick en kyla genom alla. Hastigt hade de funnit och påklädt sina kläder. Med häpna blickar sågo de på hvarandra och på Amiralen; man såg att något förfärligt förestod, utan att ännu flere ord talats. De nyss af vin och stoj upphettade ansigtena, sågo hemska ut vid den hastiga öfvergången till förskräckelse. Men i Welam de Wyks inre uppstod en förkänsla af, att detta gällde honom. Han bleknade ett ögonblick, men snart hade han sansat sig och beherskade sig väl under det följande. "Kapten Welam de Wyk, aflemna er värja." "På herr Amiralens befallning", svarade Welam med fattning, "men jag anhåller att få veta af hvad anledning." "Såsom saker till förräderi." Men hvarföre dröja vid denna mörka scen?
Jag hemställer, att hvarje mom. af den nu föredragna punkten ma särskildt till afgörande företagas. Frih. Ehrenborgh: Jag instämmer med Gr. Cronhjelm såvida, att Ståndet må äga rätt att besluta antingen öfver hvar och en punkt särskildt eller öfver alla gemensamt, men att föredragningen må ske momentvis. Hvad mig beträffar, är händelsen sådan, att jag vill bifalla de flesta mom:n , men afslå några. Skulle deremot allt på en gång både discuteras och afgöras, får jag endast reservera mig i afseende å de morn., jag icke kan godkänna. Hr Lefre'n: Jag voterar ock för A. B. C. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om det ej vore bäst att först uppläsa hela punkten, men att vidtaga besluten momentvis. Frih. Ehrenborgh: Jag bestrider, att punkten må till afgörande företagas momenlvis. Jag har en gång varit i den svåra dilemma att hafva sett mig betagen rättigheten att få flera särskilda afdelningar sammanslagna derföre, alt man åberopat beslut, att hvar och en borde för sig afgöras. Jag önskar alt icke återkomma tillen dylik obehaglighet, och yrkar aitså, under förutsättning af möjligheten, att ett sammanslående jemväl kan komma i fråga, att hvarje mom. endast må särskildt föredragas. ! o II. 43 33S Den 3o Juli f. m. 18 punkten: att följande Bankens utlåningar måtte med oförändrad räntefot till nästa riksdag fortsättas, nemi.: «i)Greditiven till Manufactur-disconten, Jerncont. och Fahlu Bergslag. Underteckn. R i d d.S ecre t.; Samtliga öfriga RiksStånden hafva bifallit förevar. t8:de punkt. Hr Dalman: Då i8:de punkten, enligt den upplysning vi erhållit, redan är af trenne Stånd bifallen, hyser jag numera icke någon förhoppning att bereda framgång åt mina meningar i de frågor, den afhandiar. Jag måste således åtnöja mig rned att i prot. nedlägga min reservation emot det nu föredragna mom. A.
Se Westerbottens Regemente. — i Upland, angående rättelse eller jemnkning i. XLVII. B. 358. XLVIII. A. 243. 444 Roteringen inom Lima Socken af stora Kopparbergs Län, om lindring i. XLVII. B. 358. XLVIII. A. 242. — Skånska. Se Skånska Extra Roteringen. Roteringsbördorne inom de Småländske Länen, rörande lindring i. XXXIX. B. 224. XL. A. 123. XLII. Roteringsjemnkningen i Jemtland, angående Riksdagsmannen Anders Danielssons anmärkningsanledning med afseende derå. XIX. B. 387. XXXIII. A. 180. Roteringsskyldigheten, om lindring i, för Rotar som höra till Kronobergs och Jönköpings Regementen. III. 211. VI. R. 35 r. XXXIX. B. 224. XL. A. 123. XLII. E. 2o3. Rudbeck, Friherre Alexander, yttranden. VI. 333. VII. 282. XVIII. 2ii. XXIV. 3?4. Rusthållares rätt vid Mönstringar, om sättet att bevaka. Se Mönstringar. —■ skyldighet att uppsätta nya munderingspersedlar, angående. LXI. B. 36o. LXII. 3oi. LXIII. A. 61. RusthållsRegementerne, om Beklädnadsoch BeväringsDirectioners inrättande inom. Se BeklädnadsDirectioner. Rustningsbesväret, rörande åtskillige föreslagne åtgärder till lindring i. XXIV. B. 72. XXVI. A. 87. XXXIII. B. 476. XXXVII. E. 273. XXXIX. A. 260. Ryska Regeringen, angående fördelningen af medel, som influtit genom en med densamma afslutad liqvidationsconvention. I. 494, 53 o. II. R. 27. P.U. i65. XXXI. B. 65. XXXIX.
Med skogarnas försvinnande försämras vidan! klimatet, nederbörden minskas, jordytan beröfvas den för vegetationen så nödvändiga snöbetäckningen om vintern, emedan snön hastigt bortsmälter och försvinner, hvarigenom äfven bäckar och källor försina, samt sol och vindar utsuga all fuktighet och must från de kala fälten. Allt detta är för hvarje naturforskare välbekanta saker; men just derföre är det vår pligt, att i tid och otid för de mindre bildade framhålla de olycksbringande följderna af naturens misshandling, hvarigenom iorden, genom menniskans oförstånd, blir förbannad.» Att vidare ådagalägga nödvändigheten för Staten att, genom befrämjande af en mera ändamålsenlig skogshushållning, motverka de olyckor, som mäste blifva en följd af skogarnas utrotande, skulle vida öfverstiga omfångetför detta betänkande. Sådant torde icke eller anses nödigt, då, alt sluta af diskussionerna inom Riks-Stånden i anledning af ofvanomförmäldo motioner, meniugarne derom icke synas delade. Förhållandet torde emedlertid vara motsatt, i Iråga om valet af medel för vinnande af nämnde ändamål. Man har nemligen, dels utgående från ofvananförde grunder, angående skogens oumbärlighet, yrkat, att Staten borde, på sätt i åtskilliga främmande länder egt rum, i sin hand taga förvaltningen äfven af den enskildes skog, dels från den motsatta sidan påstått, att skogshushållningen borde, likasom all annan, fortfarande förblifva öfverlemnad åt den enskildes omtanke och nit för egen fördel, samt att Staten borde, endast genom, det föredöme, den gåfve i vården om egna skogar, äfvensom i allmänhet genom beredande af insigter i denna hushållsgren Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, Jtf 29. 5 samt utdelande af belöningar åt dem, som deruti utmärkte sig, draga försorg derom, att den enskildes omtanke, till följd af vunnen upplysning, uti berörde hänseende finge en god riktning.
Den fkattfkplDtge, font inom tre månaDer från Del# aktigbeten må fin talan fullfölja, genom till Varnar*Slätten flällDe befmär, hwilka inlemnaö, i 0todkl)olm till £)fwer#@tåthållaren odb i orterne till ^o# nungené Q5efaltntng6f)äfmanDe, Ijmilke Dem, meD bwaD De DerwiD hafma att erinra, oförDröjligen till ^amar^Suttten infänDa, att i laga orDntng be# banDlaö. §• I4S* @kattfkt)(Dig, för egen Del, ocf) ^amereraren voiD £>fwer#@tåtbållare>0m betet i ikronodtppbörD&ärenDen famt SanDé^amererarne eller Den Deraé tjenffc förrättar, å Äronanö vväg nar, ega att öfwer ^röfningé*€ommitte'cné åtgärD anföra befmär, uteD iakttaganDe af ttD odb fatt, forn t ofmanfiåenDe §. flaD# gaDe äro. ©et tillbör 6fmer#@tåtl)ållaren eller ^ongl. SDfaj:t6 SSefallningd# bafmanDe, att t Defje fall, inom wijj förelagD tiD, inforDra odb wtD bänDlin# garne till $oug(. ^amar#S\ätten bifoga Den fkattfkplDtgeö förklaring.. S5 §. 149. r $ongl. S?amar#9lätten är 6fmer#©omfbl t alla frågor, farn angå tillämpningen af Penna författning i attfeettPe till merf fjällighet ocb påföljP, Pa någon i Pelte fall min öfmerflaga konungens 53efanningö^afmanPeö bejlut. §. 150.
M:t ansett ifrån sistnämnde anslag jemväl borde afgå och å hufvudrubriken ”diverse anslag”, serskildt uppföras: a) för sjukvård R:dr 26,100: b) * skrifmaterialier, ved och ljus för flottans stationer . » 18,000: c) » diverse behof # 11,350: tillsammans 55,450: Instämmande i E. K. M:ts högstberörde förslag, hafva Rikets Ständer, som anse det under litt. b) upptagna anslag böra, i likhet med hvad eger rum i afseende å likartade anslag på öfrige hufvudtitlarne, uppföras såsom Jörslagsanslag, med iakttagande af nyssnämnde vilkor, medgifvit den af E. K. M:t nu ifrågaställda öfverföring. 13:o. Genom de löreslagna öfverflyttningarne skulle å nuvararande anslaget för flottans nybyggnad och underhåll, enligt E. K. M:ts nådiga proposition, åter stå 477,683 R:dr 16 sk., men då vissa behof, för hvilka detta anslag vore afsedt, såsom nybyggnad och förråds-färstärkning, äro af den beskaffenhet, att de, såsom icke varande af permanent egenskap, kunde utgöra föremål för tillfälliga eller extra anslag; så har E. K. M:t ansett, att samma anslag, äfven med beräkning af derå erforderliga nya anvisningar till förhöjd aflöning för handtverkare och timmermän af 2,933 R:dr, och tillökning uti uppfordrade båtsmansstyrkans portions-pris, med 12,105 R:dr 40 sk., hvilka båda belopp E. K. M:t äskat mätte af Rikets Ständer beviljas, kunde bestämmas till endast 384,249 R:dr 40 sk. och hädanefter upptagas under benämning: flottans underhåll; hvarigenom skulle, å hvad som ålerstode efter den ifrågaställde öfverflyttningen till andra rubriker, uppkomma en nedsättning i anslaget af 93,433 R:dr 24 sk.
N:o 16 innefattar en mängd detailler, som af Utsk. uppgifvas tillhöra det reglementariska, och det just är det reglementariska, hvarigenom Bankens functioner vid hvarje riksdag blifvit förändrade, som vållat det obestånd, hvari Banken råkat, och de beslut vid i83o års riksdag, som nu skola uppfyllas, kan jag icke annat än yrka, att utlåt. N:o 16 må blifva hvilande, intilldess Utsk. afgifvit sitt förslag till lag för Banken. Hvad åter angår utlåt. N:o 17, så och då det endast angår tiden för bancoluckans öppnande, tillstyrker jag, att detsamma må till afgörande företagas, och att R. o. Ad. måtte besluta, att utvexlingen må börjas dagen efter den, då bancolagen blifvit i hufvudstadens kyrkor promulgerad, hvilket torde finnas så mycket nödvändigare, sorn bancolagen bör innehålla allt rörande Bankens styrelse och förvaltning, hvarom R. St. icke äga rättighet att uti reglementet förordna, och reglementet icke får sträcka sig till andra ämnen, än frågor om tjenstemännen inom Banken samt dispositionen af Bankens räntevinst. Allt det öfriga för Bankens lagliga styrelse har hvarje medborgare rättighet att genom bancolagen känna, och den lärer icke kunna ändras af Bancostyrelsen eller R. St. enskildt eller annorlunda, än civillagen undergår förändringar. Jag förnyar min anhållan om propos. derå, att utlåt. N:o 16 må få hvila, intilldess förslaget till lag för Banken inkommit. Frih. Rantzou, Joli. Alb. uppläste följande:' Då den vigtiga fråga, som utgör riksdagens egentliga föremål, nu skall till afgörande företagas, är det min pligt att återföra H. R. o. Ad. till de åsigter derutinnan, hvilka jag förut yttrat och dem jag icke funnit anledning att i någon väsendtligare omständighet förändra. Jag börjar således med påståendet, att vårt första åliggande är att göra rätt, d. v. s. att efter redan fastställd grund verkställa realisationen.
Utskotten sig böra inga uti en korrt utweckling af det tillatna ochsörbudna uti sa beskaffade Contracter, som uti Memorialet blifwit ifrägasatte, sanik i sammanhang dermed, hwad ej mindre allmänna Lagen, än de särskildt utkomna Författningar hänföra under skattstvldig jords minskning. Utskotten wilja harwid i förbigående hafwa anmärkt, att detta utlåtande icke har afseende, hwarken pa de Lägenheter, .derä innehastvaren blott äger en willkorlig besittningsrätt, och således icke kan afstilla någon öfwerenskommelse af denna art längre, än för sin besittningstid, eller sadane enMade Hemman, hwarifran, enligt Kongl. Förordningen oM enstiften den 2:dre Februarii 1807 §. n till full ägo sax upplatas witze tiinneland jord emot förestrifna willkor och förbindelser. Ej mindre allmänna Lagen uti g:de Capitlet 9:dr §. Jorda-Balken, än de i anledning deraf särskildt utkomne Författningar förutsätta de willkor, för att innefatta ffattstyldig jordö minskning, att ett wisst Den iz Julii. 1615 wisst belopp jord eller annan härlighet för alltid skiljes fran sin Bolstad under ful! ägande rätt at Contcahenten, man att hwarken Bolstaden derföre erhåller en i Laglig ordning pröfwad och tillkommen ersättning, eller att pa den afsöndrade delen sättes, ett, i förhållande till det hela, motsvarande Hemmantal, som, efter hwad i hwarje Landsort kan wara stadgat, medför besutenhet. Att sadane afhandlingar, om de ansägos gällande, i en framlid skulle kunna werka kill en skattlagd Lägenhets ödesmål, är lika sa ostridigt, sorn acc Lagen och Författningare äro till förekommande häraf sa bestämde, att något twifwelsmal om tillämpningen ej kan uppkomma, hwarföre ett upplifwande af Vesa Författningar, pa sätt Vice Talemannen Jon Jonsfon yrkat, torde wara öfwerflödigt.
Det har städse svarals på vederbörlig ort, att medel ej funnos dertill. Det har ej hjelpt att staden erbjudit sig lemna fri lokal samt bekosta en del telegrafstolpar etc. Afseende har ej fästats dervid att en Telegraf-station skulle bära sig der långt bättre än i de flesta småstäder, då Ekesjö är en icke obetydlig handelsplats, såsom hufvudorten i en bördig, vidsträckt och folkrik bygd. Men hvad som dock talar kraftigast för en telegrafledning öfver Ekesjö, är den stora fördel, som skulle tillskyndas Telegraf-korrespondensen i allmänhet, om en Telegraflinea sträcktes från Jönköping öfver Ekesjö om Wimmerby till Westervik; vi saknar nemligen hittills ett direkt Telegraf-förbindelse mellan Sveriges östra och vestra kust, gent öfver mellersta Sverige. Genom den projecterade linien, komme Göteborg på genaste vägen i samband med östra kustens vigtiga handelsplatser. Såsom nu deremot är anordnadt, skall ett Telegram från Göteborg för att t. ex. komma till Kalmar eller Wisby passera en lång krokväg och hindra korrespondensen mellan många andra vigtiga handelsplatser, såsom Jönköping, Norrköping, samt Stockholms-korrespondensen med sydöstra Sverige jemte Skåne. Stor fördel är det för Telegrafverket, att flera linier finnas att anlita vid behof; då storin, ljungeld o. d. förstört en linea, är högst nödvändigt att andra finnas, hvarigenom ett Telegram kan leta sig fram till adressorten, på det ej såsom förliden vinter. Telegrammer från utlandet och Göteborg måste närmare trenne dagar uppehållas på vägen, till följd deraf att storm förstörde de flesta telegraflinerna. Sedan linierna blifvit efter hand lagade, lågo så mänga Telegrammer hopade på de större stationerna, att, som sagdt är, 3:ne dagar åtgingo, innan de hunnit blifva expedierade. Hade en Telegraf-linea då funnits mellan Jönköping och Westervik samt dymedelst en Telegraf-linea tväröfver landet från vestra kusten till den östra, skulle ett afbrott uti telegrambefordringen, så långvarigt som nyss omnämndes, icke hafva uppstått, äfven om den supponerade
Då jag utgår ifrån den åsigt, att staten, så snart den lemnar medgifvande att inom landet fabricera en vara, den må 1111 kallas bränvin eller hvad som helst, bör inskränka sitt åtgörande lill ordnandet af en rättvis och jemn beskattning å näringen, synes mig Utskotten nu hafva uppställt en princip, som förer på bell andra vägar. Utskotten hafva, i en nog långt drifven omskapningsanda, velat, med undergräfvande af ali husbehofsbränning, i bast framkalla en allmän rationel fabriksbränning, dervid förbiseende, att aldrig någon beskattning å bandteringen blifvit föreslagen så ojemn inom samma klass, som den, hvilken nu är i fråga för den 6:le eller ångklassen, äfvensom alt all konseqvens med föregående Ständers åsigler i ämnet blifvit lemnad å sido, i det man nu vill med 100 procent nedsätta skatten för all s. k. konstbränning. Denna tillfälliga, men föga uppriktiga, ömhet för fabriksinteresset synes mig icke lagstiftningen värdig, då man tydligt finner meningen vara, att genom fabriksbränningens uppblomstrande uttränga den visserligen i statsekonomiskt hänseende mindre ändamålsenliga, men dock i mångtusende personers näringsförhållande ingripande, husbehofs-bränningen, för att derefter, när denna sednare försvunnit, hafva fria händer att lägga hvilka band på den förra man vill. Genom antagande af den 4:de klassens beskattning till gemen sam norm för all afgift å ångbränning, uppslår väl det naturliga förhållande, att den för stunden så illa anskrifna 3:dje klassen kommer att praktiskt försvinna, men deremot flertalet af 4:de klassens fabrikanter alt genast kasta sig in i 5:te klassen, för att der anställa en af lagstiftningen framkallad täflan till producerande af det högsta möjliga qvantum bränvin, mot en skatt, som lill statskassan inbringar ojemförligt mindre än nu, i proportion emot det kanntal, som tillverkas. Billigtvis må man derföre fråga: är det politiskt klokt alt framkalla öfverproduktion af en skadlig vara och dertill, åtminstone för några år, eftergifva en del af skatten?
B Rikets Ständer vid deras näst inträffande sammanträde mätte komma i tillfälle att berörde förslag till närmare öfvervägande upplaga. Sedan, i anledning häraf. Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse af den 18 Januarii i8a3, så väl meddelat Kongl. Krigsoch Kammar-Collegiernes underdåniga utlåtande i ämnet, hvarigenom Kongl. Collegierne, på anförde skäl, samma förslag i underdånighet afstyrkt, som älven tillkännagifvil, dels att Kongl. Maj:t, för Dess del, ansett några förändrade omständigheter och förhållanden, efter 1810 års Riksmöte, icke hafva inträffat, som kunde föranleda till ändring uti det, enligt Kongl. Brefvet den 21 Maji samma år, fattade beslut, alt icke för alltid Kungsoch Kungs-Ladugårdar från Kronan afsöndras, dels ock att Kongl. Maj:t, med den rätt 80 §. Regerings-Formen Konungen tillägger, icke fann skäl att bifalla, det Oflicers-boställen jemväl skulle, på sätt föreslaget blifvit, till skatte försäljas; så förklarade Rikets Ständer, jemlikt hvad deras under den 3o September 1823 till Kongl. Maj:* afgifne underdåniga Skrifvelse N:o 207 närmare utvisar, det Rikets Ständers åsigter af detta ämne fullkomligt instämde med hvad Kongl. Krigsoch Kammar-Collegierne uti ofvanberörde utlåtande anfört; hvadan Rikets Siänder, med hemtadt stöd af berörde Grundlags §., funno någon ytterligare åtgärd härutinnan å deras sida ”för närvarande" icke ega rum.
S. D. e. m. vid nu ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 227, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande förlängning af de med Rusthållarne vid åtskillige afsutne Regementen och Corpser afslutade contract om häst-vacans-afgifts utgörande, jemte flera i ämnet väckte motioner, blef samma utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, återremkteradt. S. D. Då nu i ett sammanhang föredrogos ej mindre Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 11, i anledning af så väl Kongl. Majrts Nådiga proposition angående Curhus-afgiftens fortfarande, som Herr Möllerhjelms, A.j i ämnet väckte motion, än Utlåtandet N:o 23, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 11, stannade Ståndet i följande beslut: Ogillade Ståndet den af Utskottet framställda åsigt att Curhus-afgiften ovilkorligen skall utgå till lika belopp inom hvarje Län, skulle derinom ock finnas flera Curhusoch Lazaretts-district, men godkände deremot beloppet af denna afgift, så i afseende på maximum, som minimum, eller högst fem och minst en skilling för hvarje mantalsskrifven person för landet i allmänhet; ankommandes på vederbörande inom Districtet att för detsamma om afgiftens belopp mellan nämnde maximum och minimum, efter behofvet, bestämma. Likväl ansåg Ståndet, det må städerna Stockholm och Götheborg vara Prot. Vtdr. d. 15 Aag. 184°- 521 vara Öfverlåtet alt öfverenskomma, hvar för sig, om beloppet af denna afgift, motsvarande behofvet äfven utöfver maximum för landet i allmänhet. Den af Utskottet i Betänkandet N:o 11, pag. 4. föreslagna underdåniga skrifvelse godkändes. Derefter tog Ståndet i öfvervägande de af Utskottet å pag. 5 i Betänkandet N:o 11, uppgifna allmänna stadganden: