Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dottren ville berätta hur allting tillgått, kunde dock icke få fram något på en lång stund bara för hickande och stammande. Då slog modren händerna ihop och förstod att dottren kommit för något ondt, men bota henne kunde hon icke. Efter den dagen fick den stackars stjufdottren aldrig komma in i stugan utan hvarje dag gå ute med svinen i vall och hvarje natt sofva på höet på skullen, och aldrig fick hon någon kam att reda ut sitt hår med. En dag hade hon dock tagit en ryktborste ut med sig på fältet, med den redde hon sitt långa hår och det glänste så att det syntes långa vägar. Då kom der en herreman åkande i en ståtlig vagn och han såg något som sken och lyste ute på fältet, men kunde icke urskilja hvad det var, då lät han kusken springa och se efter och kusken kom igen och berättade att det endast var en vallflicka som kammade sitt hår, då bad herremannen om hon ville komma fram till honom. Hon gjorde så och håret hängde öfver de grofva vadmalskläderna som den rikaste mantel. Herremannen talade vänligt och höfviskt med henne och hon förtäljde honom hela sin lefnadshistoria. Han uppmanade henne då att följa med honom bort derifrån, men i förstone nekade hon. Han lofvade att sätta henne i lära hos de konstfärdigaste klostersystrar i landet samt att han icke i något skulle tvinga henne, sägande att han icke kunde lida det så fager en jungfru skulle gå och valla svin, då hon väl bättre passade till att sitta i stugan och väfva silke och gull. Då tackade hon honom och sade att om hon i allt finge hafva sin frihet, så ville hon gerna följa honom till klostersystrarne, men sin hund ville hon hafva med sig i de goda dagar som nu tycktes stunda, ty han hade troget följt henne i de onda, som varit. Och hunden hette Niper. Så blef det, och hon följde med herremannen. Stor glädje hade han af denna gerning ty svinavakterskan blef den ståtligaste och kunnigaste tärna, men dock blid och vänlig emot alla.
I anledning af från Kongl. KamtnarCollegium till Konungens Befallningshafvande i Jönköpings Län ankommen Remiss på Riksens Ständers till Kongl. Majit i underdånighet afgifne och till Kongl. Collegii underdåniga utlåtande remitterade hemställan , om anställande af undersökning angående driften af Ädelfors Guldverk, samt huruvida Arrendatoren efterlefde Contractet, hade Konungens Befallningshafvande beordrat Cederblad att i sådant afseende sig vid Guldverket infinna. Hans öfver förrättningen till Konungens Befallningshafvande afgifne Rapport utmärker visserligen hans nit och goda vilja, men man upptäcker ock deri den ofullständighet, sorn härrörer af bristande insigter i BergsVettenskapen , dem han ock uppriktigt vidgår. Så väl i anseende dertill , som ock att Arrendatoren ej var tillstädes vid undersökningen , kan väl något, ehuru icke allt afseende densamma, såsom med anledning af Kongl, KammarCollegii Remiss till Landshöfdingen tillkommen, frånkännas. Till vidare upplysning blifva så väl Lands* höfdingeEmbetets Remiss till Cederblad och dennes Relation, sorn ock Kongl. KammarCollegii i anledning deraf till Kongl. Majit afgifne ^fustiticeOmbudsm. KmbetsBerättelser. 267 ■underdåniga Betänkande, såsom Bilagor under låt. A., B. 8c C. härhos bifogade. Att Statens lidande för det närvarande är mångdubbelt emot vinsten af Arrendet, kan intaga af hvad nu skall anföras: De under Guldverket lydande Sex och ett halft Hemman tillika med Gyafoiss Qvarn och Såg samt Hus och Byggnader vid Adelfnrss äro, enligt mig meddelte uppgifter om I813 års uppskattning till Bevillnings erläggande, upptagne till ett värde af 33,144 Pauliströms Bruk rred Mjölqvarn och Såg samt underlydande Två och tvåfemtedels
Såsom ett, efter min öfvertygelse, verkligt gäckeri med konungamakten, anhåller jag, att Utsk:s betänk, måtte med Ståndets ogillande blifva förkastadt, hvarom jag anhåller att Hr. Frih. o. Landtm, måtte framställa proposition. n8 Den t8 November f. m. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Const.Utsk. hade först, med afseende på framställda anmärkn.anledmr emot nuvar. Statsråds-ledamöter, gått att behandla denna fråga, till följe af remiss från RiksSttn. Det H. Huset torde påminna sig, huru Utskts betänk, underkändes i dess egenskap af anmärkn. memorial, men äfvenledes huru en talare på den sidan, hvilken äfven nu med mycken häftighet uttryckt sig, då yttrade, att om fråga varit om en underd. anhållan hos K. M. att få Statsrådet completteradt, skulle han ingalunda hafva motsatt sig ett så beskaffadt förslag utan i stället biträdt det af alla sina krafter. Saken förföll derigenom, att den, till följe af ämnets beskaffenhet, ansågs af II. o. Ad. samt PresteSt. ej böra föranleda till anmärkn.; men sjelfva factum eller förhållandet af Statsrådets incompletta skick qvarstod i alla fall. Const.Ufsk. ansåg således för sin pligt att ånyo väcka frågan från det oeftergifliga behofvets synpunkt. Det torde icke jäfvas att ConstUtsk. i sitt meni., ehuru det är här af flera talare ogilladt, verkligen anfört oemotsägliga behof för R. St. att genom ett fulltaligt Statsråd kunna få så maktpåliggande ärenden, som hvilande grundlagsfrågor, afgjorda, hvilket, efter Const.Utskts förmenande, icke kan eller bör på grund af grundlagens ordalydelse äga rum, med mindre lin att Statsrådet är fulltaligt.
Qmbudsm. hnb.-Berättelse den II Juli 1844. mer alt fallas uppå föredragning af Justitieoch Sjöförsvarssamt EcklesiaslikDepartementen. :u ?:<> angående förlängning af den vid sista Riksdag bestämda tid för fulländandet och brandförsäkiandet af cle byggnader i Wenersborg, hvartill allmänna lånnnderstöd erhållits (280). Härom har Kongl. Maj:t uti nådigt bref af den 5 Maj 1841 förständiga! Dess Befallningshafvande i Elfsborgs län lill egen och vederbörandes underdåniga efterrättelse. 31.8:o äng ående pension för aflidne bankofullmägtigen Anders Danielsons enka och oförsörjda barn (285). Rikets Ständers härvid anmälda, af Kongl. Maj:t i nåder gillade beslut har uti nådigt bref af den 5 Maj 1841 blifvit SlatsKontoret till behörig efterrättelse meddeladt. 319:o om ersättning till Pensionsinrättningen för Skånska städernas enibetsoch tjenstemäns enkor och barn för den å nämnde inrättning öfverlåtna fordran hos Kongl. Maj:t och Kronan (283). Härom hafva under den 8 Juni 1841 vederbörande blifvit i nåder först ändigade. 320:o angående landskamreraren, kammarrättsrådet Lindberg förunnad befrielse från ersättningsskyldighet i och för kronofogden Hoflings balans (284). Rikets Ständers härvid i underdånighet anmälda beslut har Kongl. Maj:t under den 5 Maj 1841 i nåder gillat, med förklarande, att den medgifna eftergiften af kammarrättsrådet Lindbergs betalningsskyldighet ej må sträcka sig till hvad KammarRältens Advokatfiskal såsom aktoialsarfvode eldigt förfa 11 ni n ga me tillkom mer. i anledning at Kongl. Majlis nådiga remisser uppå Ledamölernas uti Rikets allmänna ärenders f. d. Beredning underdåniga . O O ansökningar att få såsom pension bibehålla de af dem i berörda egenskap innehafda arfvoden (287).
När lärotiden dir ute och lärling vunnit nöjaktig färdighet och kunvskap i något handtverk eller annan handtering, samt derom företer betyg •saf' sakkunnig och trovärdig person och, derest fråga är om något af ds i »§ 5 lill. b. uppräknade handtverk, inför handtverks-föreningen visar prof *på sådan kunskap och färdighet, vare lärling, såvida något icke är emit »bans frejd att anmärka och hail ordentligen begått H. II. Nattvard samt »fylil 18 år, eller föreningen i afseende å åldern finna någon eftergift kun»ria ega rum, berättigad alt af vederbörande fabrikselier handtverks-för»erling undfå gesäll-bref emot lösen af 1 r:dr 16 sk, I fabriks-förenings »slätta, om sådan ej finnes alt tillgå, eger magistraten gesäll-bref utfärda, »flå lärling till gesäll antages, anses lärlings-aftalet hafva förfallit.» Då författningen i denna § föreskrifver, att lärling, för att kunna till gesäll antagas, mäste förete betyg af sakkunnig och trovärdig person, att han i yrket vunnit nöjaktig färdighet och kunskap, anser Utskottet dermed vara stadgadt hvad i förevarande fall är erforderligt; hvarjemte och då handtverksvei-kstäder jemväl författnings-enligt få å landet finnas, Utskottet icke finner skäl till ändring uti den vederbörande sockne-nämnd medgifna rättighet att gesäll-bref utfärda, helst i annat fall flere svårigheter skulle uppstå för den, sorn & landet inlärt ett yrke, att i stad erhålla gesäll-bref; och får Utskottet således afstyrka den i detta fall föreslagna ändring af föreva rande §.
Deputeradekammarensvotering helsades der af alla de officiösa tidningarna, på diplomatiskt språk, som en ny garanti för freden, — på god tyska, som en ny seger för Preussen. År 1882 böljade väl för furst Bismarck. Dess sista timme skall se Gambetta dö, i grafven föregången af general Skobelev och några dagar senare följd af general Chanzy.«Holberg om qvinnan och tryckfriheten N&amp;gra anteckningar med anledning af Holbergqj ubiléet af Gustaf af Geijerstam. Det vare långt ifrån mig att vilja skrifva, hvad man egentligen kallar en jubelskrift ellér ett äreminne öfver en författare, som nog skall både minnas och läsas min hjelp förutan. Dels skulle jag icke kunna lemna några egentliga bidrag till » nya synpunkter » i fråga om den rätta uppfattningen af Holberg, ocji dels skulle jag icke vilja. Ty Skandinavien blir ändå i dessa dagar till den grad öfverhopadt med Holbergsspekulationer, att den gamle humoristen säkert skulle kunna skrifva en ny komedi öfver afgudadyrkan, om det bara stode till att för en kortare tid få upp honom ur grafven, så att han fingfc se statyerna, äreminnena och festspektaklen. Men ändå! Hvem har inte en gammal kärlek för Holberg? Jag tänker på skoltiden, när den näring vi fingo oftast var så ytterst tvifvelaktig, när vår fantasi uppfostrades med dåliga jagtböcker, Maine Read, Cooper, romantiska berättelser ur svenska historien, Cornelius Nepos, katekesen och antologier i poesi. Då var det en bok, som en far eller någon annan äldre vän satte i händerna på någon af oss. Och den boken var Ludvig Holberg. Det är möjligt, att vi icke profiterade så särdeles starkt af hans lefnadsvisdom, att vi till och med alldeles hoppade öfver de moraliska slutverserna och med synnerlig förkärlek dröjde vid de glada cvnismerna i &gt;Ulysses von Ithacia » eller vid Henriksfiguren. Det berättas ju om Holberg sjelf, att han en gång sett en flicka på en florton år sitta och läsa i hans komedier. Han frågade henne då, hvem af hans figurer hon tyckte bäst om, hvarpå flickan utan betänkande svarade: Henrik.
Tullmedel 13,500,000: — Postmedel 2,000,000: — Stämpelpappersmedel 1,600,000: — Bränvinstillverkningsafgift 10,000,000: — 8,978,700| 27,100,000 — Summa R:mt 36,078,700 Rtill Frih. Klinckowströms reservation.) Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. 49 tillhörande Inkomster och Utgifter under år 1867. 1 Från Stats-kontoret utgående ordinarie Statsutgifter. Under l:a Hufv.-tit (Uti. N:o 8). Under 2:a Hufv.-tit (Uti. Under 3:e Hufv.-tit. (Uti. N:o 27) Under 4:e Hufv.-tit (Uti. N:o 51) Under 5:e Hufv.tit. (Uti. Under 6:e Hufv.-tit (Uti. (Statsoch Ekon.-Utsk. Uti. N:o 5) Under 7:e Hufv.-tit. (Uti. Under 8:e Hufv.-tit Under 9:e Hufv.-tit. Beviljade af Rikets Ständer. Beroende på omröstning i Förstärkt SiatsUtskott. Tillstyrkta af Stats-Utskottet eller dess afdelningar, men innu icke pröf■ade af Rikets Sländer. ' Föreslagna i Kongl. Propositioner, hvaröfver Stats-Utskottefs Utlåtanden ännu ej afgifvits. Bidrag till extra Statsregleringens bestridande. 2,690,400 Summa R:mt — -I 36,078,700 — lith till B St Brot 1865 B 1866 4 Sami. 1 Afd 2 Band. 9 Haft 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. Litt, B, Tablå öfver extra Statsregleringen tillhö - inkomster.
Suppleant: N. N. Directeur vid Låne-cont. i Malmö: N. N. Suppleant: N. N. Frih. Cederström, Jacob: Jag får hemställa om det C) vore lämpligare och enklare ottå valsedlarna endast skrifva, så väl för lånecont. i Götheborg, sorn för Malmö lånecontor, namnen å 2:ne personer, och sedan låta de liesta rösterna afgöra, alt den af de ?:ne personer, som lått högsta röstantalet, skall blifva ordinarie direcleui, och deu den andra blelve suppleant. io8 Den i5 Augusti c. m. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: 33 §:n Ridd.Ordn. tror jag innehålla föreskrift, huru i sådant fall som det ifrågavar. bör tillgå; och jag vågar hemställa, om icke rätt och slätt denna föreskrift må tillämpas, samt tror icke någon annan vara behöflig. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om icke det sätt han föreslagit vore lämpligare, enär det annars kunde hända, alt den, som de fleste önskade till directeur, blefve suppleant och tvertom. Hr Bråkenhjelm: Jag får förklara, att jag för ingen annan orsak begärt ordet, än för att förekomma möjliga tvister och olägenheter i framtiden. 33 §:n Ridd.Ordn. innehåller: ”Vid de tillfällen då ett visst antal suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i mån af inträffad ledighet, skall valet med undantag af de fall, hvarom 35 §:n stadgar, ske på det sammanlagda antalet af ordinarier och suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma hvilka personer blifva ordinarier, äfvensom den ordning, hvarefter suppleanterne böra tillkallas.” 35 §:n handlar visserligen om val af fullmäktige i R. St:s Bank och Riksg.cont., och det skulle sålunda stå R. o. Ad. öppet att, efter här är fråga om val af fullmäktige i lånecontm , hvilket kanske skall betyda detsamma som val af fullmäktige i Banken, förfara efter godtfinnande i detta afseende. Jag får således blott hemställa till Hr Frih. o.
I hvarje af dessa fall är det för parten af vigt att ega tillgång på protokollen, för att deraf inhemta hvad honom åligger iakttaga Någon anledning, hvarför expeditions-hafvande vid stadsdomstol icke skulle ega att till den, som har ovilkorlig skyldighet att lösa protokoll, sådant för hvarje rättegångs-tillfälle utskrifva, kan Utskottet af förut anförde skäl, icke Samma nantia Lagsaini Allm. Beseor/t Ekon.-Utshottets Betänkande .t» 30. 13 linna i det af motionären för sitt yrkande angifna motiv; hvadan och då nu gällande expeditions-taxa icke, såsom motionären förmenat, härutinnan innehåller någon ny föreskrift, utan endast mera uttryckligt, än förut i ämnet gällande författningar, intagit ett stadgande härom, får Utskottet vördsamt tillstyrka, ali hvad Herr Grefve Tanbe i denna del framställt måtte ulan afseende lemnäs.
— Skulle till äventyra autenticiteten af detta bref ej vara höjd öfver alt tvifvel? Ett af Graniers falska citat har satt myror i åtskilliga hufvud. Han anför verser om m.lle de Sombreuil af Victor Hugo, som ganska riktigt i sina år 1823 utgifna Odes et Ballades egnat henne ett poem, bygdt på den då tjuguåriga fabeln; men hvarken der eller någonstädea i hans samlade verk har man kunnat leta upp de rader, som Granier citerar. Jag har funnit dem och dermed gåtans lösning i en af de utsökt enfaldiga noter, hvarmed bokförläggarne Baudouin frères utrustade de memoirer, som af dem utgåfvos. Uti Mémoires sur les journées de Septembre beklaga de (s. 77), att Légouvé i sitt poem » försummat eller misströstat om att kunna återgifva » historien om det blod fy Ida glaset. De trösta sig dock något öfver denna brist, emedan en » ung poet » efter förmåga af-hjelpt den i ett ännu » outgifvet ode », ur hvilket de meddela en strof.
III skall begagnas det af Utskottet nyttjade ultryck "tillsatt Chef” eller orden ”tillförordnad Chef” beror på utgången af Utskottets i Memorialet N:o 87 gjorda hemställan. Och anser sig Utskottet slutligen böra anmäla, att, utom de ofvan föresiagne stadganden, Utskottet icke funnit några andra förändringar erfordras, i 1 Art. af i83o års Banco-KeglemerUe, än sådana, som röra blott redactionen och således, vid jemförelse af åberopade g §. i Utskottets Instruclion, icke lära utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning. Några Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 27 Januarii i835. Reservationer: af Herr Grefve Frölich David: ”1 afseende Jjå aldra punkten af denna artikel måste jag reservera mig, af enahanda skäl, som de, hvilka blifvit uppgifne i min reservation vid Utskottets förslag till Instructionen för Revisorerne af Banco-Verket. Jag anser nemligen Fullmägtige i intet fall böra emottaga föreskrifter af Revisorerne, ehuru jag finner, att Fullmägtige alltför väl kunna förekomma meddelandet af några sådan*, * Banco-Vtsko ilens Memorial N. o 89. c i å del i In siru el ion en för Revisor-er ne blifvit förklarad!, det, de senare ick« •egde gifva föreskrifter i sådane ämnen, deruti Fullmägtige begärt dem; af Herr Helledaij: "Jag reserverar mig emot aldra punkten af denna Artikel på de skäl, som föranledt min reservation emot Utskottets förslag till Instruction för Revisorerne af Banco-Verket;” af Kerr Doctor Morén:
Jag vill ej vidare upptaga R. o. Adis tid med denna fråga, utan får ålerhemta hvad jag förut yttrat, och derjemte, i likhet med hvad Grefvarne Frölich och Anckarsvärd begärt, yrka återremiss på Utskrs skrifvelseförslag. Den so Februari f. m. 483 Fril). Cederström, Jacob: Jag har hegart ordet i anleda. af ett yttrande of Gr. al Ugglas, som upplyste derom, att denna expedition tillkommit, såsom han yttrade, genom dubbel votering, det vill förmodligen såga, tvånne voteringar inom Exped.Utsk. Att Exped.Utsk. kan genom votering bestämma huru en expedition skall blifva, ar för mig en alldeles främmande sak. Det följer af sig sjelft, alt om inom Exped.Utsk. uppstår tvekan huru en expedition skall uppsättas, så skall derom anmälan hos R. St. göras, med förfrågan huru R. St:s mening vid beslutet varit. Derigenom erhålla R. St. upplysning om de betänkligheter, som inom Exped.Utsk. uppstått vid expedierandet af R. St:s beslut i de termer, hvari det förefinnes uti det af R. St. bifallna Utsk:s betänkande. I afseende specielt på denna frågan, så ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att så väl expeditionen i sin helhet, som reservantens förslag, äro felaktiga. I Exped.Utskts förslag, grundadt på R. Sl:s beslut , har man helt och hållet förbisett K. M:s circulärbref till samtlige Konungens Bef:h:de af den 7 Mars l835. Rehbinders förslag är förbisedt, att detta circulärbref angår enskilda theatrar, så väl i hufvudstaden, som i landsorterna. R. St:s skrifvelse derom afgick till K. M. den 22 December i834, och på grund deraf blef detta circulärbref af K. M. utfardadt. Det är helt kort, och jag anhåller att få uppläsa del: ”Vår ynnest etc.
Den allvarlige, tappre, handlingskraftige och ärekäre nordbon aktade högt de skalder, hvilka besjöngo kämparnes bedrifter och ej sjelfva skyggade för döden på slagfältet, men med djupt förakt såg han ned på det vekliga, omanliga och lumpna lefnadsyrket att draga landet om för att förevisa taskspelarekonster, göra upptåg och förnedra sången och musiken till ett blott narrspel. Redan denna skymfliga ställning, som gycklarna intogo, gör sannolikt, att ingen infödd friboren man omfattat yrket, hvilket derföre troligast endast varit utöfvadt af utlänningar. Föröfrigt återfinner man detta förakt hos alla de germaniska stammarna. Tysklands lagstiftare ställa gycklare i jembredd med oäkta barn, skökor, tjufvar och kämpar (gladiatorer) och föreskrifva ”en mans skugga” som mansbot för en spelman174. Men ännu längre drifva våra egna allvarsamma lagstiftare hånet; de vilja liksom Starkotter låta gycklarna ”känna huru man föraktade dem,” och de gäcka med bittert skämt deras anspråk på upprättelse för lidna oförrätter. Den äldre Westgötha lagen, som i sitt nuvarande skick antages härleda sig från början af 13:de seklet, stadgar i sin Lekare-rätt: ”Varder Lekare slagen, det skall alltid ogildt vara. Varder Lekare sårad — den, som med Giga går eller med Fidla far eller trumma — då skall man taga en otam quiga och föra henne upp på en kulle; då skall man allt håret af svansen raka och sedan smörja; då skall man gifva honom nysmorda skor; då skall Lekaren taga quigan om svansen; en man skall slå till (quigan) med hvass gissel. Gitter han hålla, då skall han hafva det goda kreaturet, och njute det, såsom hunden gräs. Gitter han ej hålla, hafve och tåle han det som han fick, skam och skada; begäre aldrig förr rätt än en hudstruken trälinna.” Och Östgötha lagen, från slutet af samma århundrade, föreskrifver i Dråparebalken 18 Fl.:
Vet är pä dessa grunder som jag hemställer til Höglofl. Riddcrskapet och Adeln, om nSgot af hwad som flniics i projALts irsta §. kan döma» tjcnkigt at bibchällas i det projeäs som Riksens Vtänder tik Kongl. Maj:- ^frverkämna. Hwar och en lärer räkna bland be fbrcmäk som en Lagstiftare aldrig fSr lämna ur bgnasigket det at altid skydda ben ena Medborgaren ifrSn arblträrt behandlande af den andra. Vlifwer ben ena Medborgaren förolämpad af den andra, sS mäste han kunna finna hägn under La» gen, och bet genom deus ätgärd som äger at skipa Lagen. Men t et lagligt Samhälle kan det aldrig wara tillätit »Sgon at sjelf taga sig rätt, at wara Domare t sin ege» fak — och at sjelf straffa den af hwilken han tror sig förolämpad. En fädan doms.rätt l sin egen sak tror jag mig likwäk finna wara husbonden förbchällen t ben 12 § af Proj-Het som stadgar at tjenstehjon fä icke undan» drarga sig något af hwad arbete och syflor son» häldfl dem husbonden skäligen bjuder och före» sätter, är någon deruti försumlig, tredsk och gen» sträfwig, rättaS med goda ord) och om icke sä» hagt hjelper, nied mättlig husaga. Här pröfwar husbonden sjelf om tjenstehjon brustit i betz skyldigheter. Husbönder. prösr>ak ensam om tjenstehjon »varit fbrsum» lig» tredsk och g-ensträffvig. Husbonden prdfwar huruwl» da ben rättelse, ha» med goda ord gifwjt, hulpit eller ej.
Fångvårdsstyrelsen, som med afseende derå att Kongl. Majit i Bref af den 31 Januari 1860 medgifvit, att gamla länsfängelset i Piteå finge till Norrbottens läns hushållningssällskap upplåtas för att af detsamma användas, på sätt som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes, i underdånighet anhållit om Kongl. Maj:ts förordnande, huruvida gamla länsfängelsebyggnaden i Hernösand, som blifvit af Ångermanlands innevånare uppbygd samt, enligt protokoll öfver derå anställd besigtning, ansetts, om den finge på sin nuvarande plats Stats-Utskottets Utlåtande JVs 14. 9 plats bibehållas och blefve för en kostnad af 2,500 Ti: dr istånd satt, kunna, utöfver nämnda reparationskon stil ad, i värde uppskattas till 5,500 R:dr, nu måtte, såsom ej vidare för fångvården användbar, på grund af ofvanberörda anhållan, till Landstinget afträdas, eller huru med byggnaden och dertill hörande uthus eljest borde förhållas, hade derjemte i underdånighet meddelat: att gamla länshäktesbyggnaden vid Hernösand blifvit uppförd år 1812 af Ångermanlands innevånare och äfven af dem underhållits tilldess, i anledning af väckt fråga vid 1829 års riksdag om länsfängelsernas i Westernorrlands m. fl. län öfvertagande af Staten emot befrielse för länens innevånare från byggnadernas framtida underhållande, Kongl. Maj:t, i enlighet med Rikets Ständers i ämnet gjorda hemställan, den 31 Oktober 1829 förordnat, att, under vilkor att allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas, Staten skulle ensam bekosta underhållet af ifrågavarande fängelsebyggnad; att, i fråga om tomten, å hvilken fängelsebyggnaden blifvit uppförd och som utgöres af ungefär 7 7/io kappland af Gådeå bys egor i Säbrå socken, Säbrå Häradsrätt genom beslut, som efter sakens fullföljd vunnit Kongl. Majits fastställelse, förklarat Kronan böra för tomtlägenheten utgöra afgäld till en af byns hemmansinnehafvare i förhållande till hvad på hans skatt i byn, jemförd med öfriga delegares, kunde finnas belöpa, och hvilken afgäld sedermera blifvit slutligen bestämd till 2 2/5 kannor korn årligen; att, efter det samma hemmansegare ånyo instämt Kongl. Maj:t och Kronan med påstående att, derest icke egandeeller nyttjanderätten till tomtplatsen kunde med laga fång värjas, Kronan måtte åläggas genast utrymma densamma och deraf till nämnde hemmansegares disposition ställa den del, hvartill han kunde visa sig berättigad, Häradsrätten genom beslut,