Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. Herr Grefve Löwenhielms, Carl Axel, denna dag väckta motion, angående åtgärders vidtagande för uppgörande af förslag till en ändamålsenligare indelning al rikets län; ' 56 Prot.-Utdrag den 26 November i856. 3:o Herr af Silléns, Gustaf Probus, denna dag väckta motion med förslag till förändringar i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1855, angående vederbörandes skyldighet att upprätta och till Presterskapet aflemna förteckningar öfver personer, sorn varda sakfällde eller under framtiden ställde för vissa förbrytelser. Från Högv. Preste-Stdndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 2, i anledning af väckt motion, angående utarbetandet af eli sammandrag utaf gällande lagar och författningar, fann Ståndet om förmäld a motion böra till Allmänna Besvärsoch, Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnas. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: l:o Prosten Mellqvists, den 22 innevarande månad bordlagda motion, angående åtgärders vidtagande till förekommande af skendödas begrafning; och 2:o En af Kyrkoherden Schönbeck denna dag väckt motion om skyldighet för tjenstförrättande pastor i prebende-pastorat, att inom detsamma bo och vistas. -S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet en af Prosten Söderberg i Ståndet den 22 innevarande månad väckt motion, om förklaring af 2 mom. 11 § i Folkskole-stadgan, i fråga om folkskole-lärares pensionering. S. D. Remitterades till Stats-Ulskoltet nedannämnde i Ståndet väckta motioner : l:o Af Prosten Ljungdahl, om ersättning åt lärarne vid Götheborgs läroverk för mistad inkomst från Collanderska testaments-fonden; 2:o Al Doktor Säve, angående stats-anslag dels för en gång af 180,000 Riksdaler
Ständer gillat och antagit möjligheten samt vilkoren och grunderne för en dylik jemkning, samt Ständerne omöjligen kunna eller böra ingå i någon pröfning af de enskildta tvister mau och man emellan, som härvid tilläfventyrs uppkomma, hvilket skulle bli en följd om ärendet skulle nästa Riksdag af Sländerne behaDdlas, och dessutom den redan så länge under bördan af en för dryg Rotering suckande Provincen, högst ogerna och utan allt för ändamåls-löst lidande, skulle kunna afbida denna tidpunkt för verkställandet af rneranämnde jemkning; si inser jag intet skäl till Utskottets ifrågavarande tillägg och kan ej annat, än på det högsta yrka, att detsamma mätte uteslutas och den Nådiga Propositionen således ovilkorligt bifallas, eller åtminstone att efter orden i Betänkandet: ”jemkning för sig gatt,” måtte tilläggas orden: och blifvit till sin verkställighet befordrad” Resultaterne deraf etc. Och anhåller jag derföre, att Betänkandet må i anledning af dessa mina anmärkningar återremitteras.” 1 590 Ståts-Utskottets Betånkanden. Och som de öfrige Riksdags - Fullmäktige från Blekinge Rån uti detta Jon Jonssons anförande instämt, så har Hedervärda Ronde-Ståndet Betänkandet till Stats - Utskottet återrefnitteradt. Stats - Utskottet får i anledning häraf tillkännagifva , det Utskottet icke anser den slutföljd kunna dragas af Utskottets afgifne Betänkande, att Riksens Höglofl. Ständer skola taga någon befattning med de frågor, som från orten man och man emellan genom enskilde Besvär kunna dragas under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, utan har Utskottets mening varit, att sedan den yrkade jemkningen uti Indelningen för sig gått, efter de grunder uti Betänkandet blifvit föreslagne och alla enskildte Besvär blifvit af KonglMajit i Nåder pröfvade och afgjorde, Riksens Höglofl.
Så här småsnackade de båda unga makarne en liten stund, och gingo sedan till hvila i en viss lugn, men sorglig sinnesstämning. Den arma Stinas två dagar gingo som två flygande minuter. Hon alldeles slukade sin Johan med sina rödgråtna ögon, för att, som hon sade, ej glömma ett enda af de kära dragen. Hon klippte en liten lock af hans hår och lade in den i papper, så som hon sett små-fröknarne lägga in Grefvinnans och salig Grefvens hår till ett suveni, och detta lade hon i sin psalmbok. Hon lagade till de största läckerheter, som hennes torftiga hus det tillät, till hans matsäck och till hans sista frukost. Det var en förfärlig stund då denna »sista frukost» ändteligen egde rum. Blek och ordlös, slök Johan maten, utan att känna om den smakade väl eller illa, eller ens något. Stum och förgråten, färglös och darrande stod Stina vid hans sida, och höll hårdt om hans ena arm, samt tryckte då och då äfven sin kalla panna, eller de heta tinningarne deremot. »O du Gud som allt förmår! Gif tröst och styrka och tålamod till min stackars Stina,» sade Johan med sammanknäppta händer, i stället för att tacka Gud för maten, när han hastigt uppsteg från denna sista måltid. »Och nu min kära goda Stina, farväl! Nu måste jag ut, ty tiden lider redan. Ät nu en bit, så är du snäll, och gå sedan till Kajsa-moster. Hon vet nog något att trösta dig med. »Nej,» svarade Stina, »äta kan jag alls inte, och alls inte går jag till någon Kajsa-moster, utan jag följer dig.» »Men jag får lof att gå så fort!» sade Johan med sorglig ömhet. »Åh jag orkar nog,» svarade Stina, och de gingo. Men ack, hvilken ängslig gång! Dessa hjertan som blott slogo af en impuls, de voro redan brutna från hvarandra, och svedo deraf. Den unga soldaten ömsom påskyndade sin gång när han tänkte på samlingen och kaptenen, och allt sådant, ömsom dessemellan saktade han den, när han såg med hvilken möda Stina följde honom.
Fru Lundberg, som ursprungligen tillhört baletten, gjorde torgdansen nog så smidigt och bra och har en tilltalande apparition. Men det kalla, föga innerliga spelet, den synålsartadt spetsiga organen och den sedvanliga benägenheten för besynnerligatonfall motverkade de energiska bemödandena. Särskildt fängelse-scenen blef både för forcerad och för litet verkningsfull, så mycket mer som hr Ranfts torra natar och egendomliga diktion och rörelser gjorde hans lidelsefullhet tämligen parodisk och ytlig. » Petermans flickor » å Söder var som sagd t verkligen en ganska underhållande bekantskap, tack vare i synnerhet hr Berg-ström, som var oemotståndligt skrattretande. För öfrigt spelte » den rätt hyggligt och godt, ehuru visst inte så utmärkt som det gjorts väsen af. Att nu som särskildt charmanta loforda fru Carlbäcks franska uttal och toaletter eller hr Hanssons elegan9, hvartill, kan tänka, maken ej ofta förekommer vid någon af huf-vudstadens teatrar, vittnar om en mer än lofligt uppjagad entusiasm. Med bedömandet af » Biltog » af Edv. Fredin, » På vakt » af fru Wahlenberg gift Kjerrman samt Oiacosas » På nfid och onåd » måste anstå till härnäst. Den 30 januari. Gasparone.Från Göteborgs teaterverld. Stora teatera i Göteborg har, som alla teatrar, haft sina underliga öden. Och iinge man tillfälle att interviewa teatertomten, skulle sannolikt högst pikanta saker komma i dagen. Den har bytt herrar oftare än de flesta, den har sett olika uppsättningar af skådespelare komma och gå och den har slukat summor lika glupskt som det nya tullsystemet. Men ingenting har hjelpt. Stora teatern har som affär blifvit en illa anskrif-ven inrättning och göteborgarne beskylda för att vis-à-vis teatern sakna alla intressen. » Göteborgarna gå aldrig på teatern — göteborgarne ä ’ oestetiska br. orl » Så har domen lydt, som alla direktörer fält, sedan de misslyckats i sina försök att — som de sagt — uppfostra göteborgspubliken.
Du ville ju s&amp; ha det. " " Ville jag! Jag ville bara ha det s&amp; billigt soin möjligt. Du kunde val ha försökt litet mera med honom. Hvarför skall du alltid vara s&amp; tvar! " " Nej, hör du Augusta " JO, vet du Bengt .. Det knackade hterigen p&amp; dörren och kontorspojken etack in hufvudet. " Nu a r den der herrn har igen. " " Hvilken? " " Han som gick nyss. " Dagny. Herrn sig på frun, och frun sAg p&amp; sin man, och s % logo de mot hvarann. Det ryckte till och med annu i grosshandlarns ansigte, d&amp; han tog i dbrrlilset, men han beherrskade sig fullkomligt och gick ut i andra rummet med alIdelcs sarniais miu, som n&amp; han förra g&amp;ngen tog emot herr Lundekvist. Denne st.od der med hatten i hand och strök sig om polisongerna. " Det ä r för mirkviiirdigtn, sade han leende och skyndade emot grosshandlarn. - " Det ä r alldeles, som om det skulle vara skrifvet E ödets bok, att herrskapet skulle komma att bo hos mig, f6r just som jag kom ner p&amp; gatan, s&amp; möter jag min gamla moster, som rAr om halfve huset, och hon tyckte att det inte var vardt att billla SA stribngt p&amp; de der hundra kronorna. SA om herrskapet vill .. Grosshandlar Lind var en belefvad man, som visste att finna sig i alla situationer. Han förundrade sig inte alls öfver det der lyckligs, mötet utanför porten och 18tsade inte en @ g om den gamla moster~s tillvaro. Det enda han bekymrade sig cm sar, liar det skalle bli Haradshöfdingen blinkade och srnAlog. " Han filr g&amp;. Solida hyresgaster aro i alla fall viirda hundra kronor mer än andra. " Detta resonnemang sar s&amp; obestridligt klokt och förtraffligt, att, grosshandlarn inte kunde underlats att skanka det sitt högsta gillande.
Skrifvelse, J\:o 160. 1:0 160 Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 14 No». 4863. Preste-Slåndet den t\ Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utfärdande af ny Ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken. (Banko-Utskottets Mern. N:o 69.) S. A. K. Nu gällande, under den 19 Augusti 1845 utfärdade Ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken innehåller i 5:te §:n följande stadgande: ”Underlåta Fullmägtige att, vid någon fråga af vigt, höra Under-Styrelsen, hvars skriftliga utlåtande derom bör Fullmägtiges protokoll hiläggas, eller åsidosätta Fullmägtige den noga tillsyn, som dem åligger, alt Bankoverket efter Banko-ordningarne och den antagna arbetsmeihoden blifver förvaltadt, förhålles med deras ansvarighet, i hvarje af dessa fall, på sätt i 2 § omförmäles.”
Giflerniålsbrn; N:o 54, ang:de ansvar för förfalskning af privat banksedlar; N:o 55, ang:de iakttagelser vid besvärsskriflers och an sökningars inlemnande; N:o 56, ang:de ändring i 4, 5 och 6 §§ 24 cap. Byggn.b:n; N:o 57, ang:de förändring i 7 § och upphäfvaude af 8 § uti 16 cap. Jordab:n; N:o 58, angide ändrade föreskrifter i afseende å lagfart och nyltjanderätts inteckning; N:o 59, ang:de bevillningens belopp; N:o 60, aug:de förändrade lagstadgauden om morgongåfva, giftorätt, arfsrätt och istadaratt; N:o 61, ang:de förändrade stadganden i afseende på ut mätning ; ]N:o 62, ang:de val af Fullmäktige i Banken och Riksg.cont.; N:o 63, ang:de en afgift till folkundervisningens befrämjande; N:o 64, ang:de Bankens depositioner å utrikes ort. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 17 och 18 dennes på hordet lagda betänk. N:o 127, i anledn. af väckta motioner, aug:de gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för särskilde härader. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ifråga var. förslags verkställighet möter i många domsagor betydliga hinder, derigenom att domsagorne ofta bestå af flere härader med från hvarandra aflägsna tingsställen, hvilken gör alt, om ett gemensamt häkte skall inrättas, anstalter troligen i alla fall måste fogas om häkten vid de öfriga tingsställena. Denna omständighet är dock den minsta.
Län och Magnus Mänsson från Östergöthland, hvilka yrkat: l:o Herr Friherre Hjerta: att, då det ej' allenast skulle strida emot folkbegreppet all straffa skogsåverkan såsom stöld, utan äfven öka tjufvarnes antal till mehn för det allmänna, nu bestämda ansvar måtte höjas så väl genom sjelfva straffets skärpning sorn derigenom alt ersättning kommer alt utgå efter den verkliga skada, sorn medelst åverkansbrott förorsakas; 2:o af Riksdagsfullmäktigen Olof Lagergren: att böterna för andra gången skogsåverkan alltid må förvandlas till motsvarande vattenoch brödstraff, samt att för tredje gången sådant brott bötesbeloppet må förökas med tillägg af uppenbar kyrkoplikt och att jordoch skogsegare!) för den åverkade skogen borde njuta full ersättning; 3:o Olaus Börjesson: alt straffet för skogsåverkan måtte skärpas på så sätt, att lagbrytaren, jemte de redan i lag stadgade böterne, skulle ersätta målsegaren det åverkades dubbla värde, samt dessutom, om han tre gånger blefve beträdd med ifrågavarande lagbrott, dömas lill arbete å korrektionsinrättning eller kronans fäst ning från tre månader till och med ett år; 4:o Olof Persson: och 5:o J. J. Rulberg: att böterna för skogsåverkan måtte betydligen förhöjas, såsom t. ex. för timmer eller sågstock till minst tjugo Riksdaler Banko och för mindre träd i förhållande derefter samt att skogsförfatlningarne i allmänhet och deras lämpanda efter tidens förändrade förhållanden och fordringar målte undergå en noggrann granskning; samt de tre öfrige: att domarens rätt att stadga vitén emot så väl åverkan som annat ohägn måtte upphöra, alla sådana vitén upphäfvas och åverkansstraffet skärpas genom ett i lag bestämdt, för hela Riket gällande vite, till belopp af 10 Riksdaler eller mindre. 6 Lag-Utskottets Betänkande, M SI.
» De stygga trapporna! H u r skall jag kunna reda mig? » sade hon ängsligt. » Åh, det bär ju utför. Se här är ledstången, håll i den med ena handen, så skall j a g hålla er i den andra. Småsakerna kan jag också bära. » » Jag vet inte, hur j a g skall kunna tacka? » » Det behöfs inte! Så nu är den trappan slut, här ha vi en liten afsats, håll er intill väggen. N u börja trappstegen igen. » » Och Sofie som inte k o m! H u r skulle det gått, om inte fruntimret varit? Se jag är så alldeles främmande här i staden, och så ser j a g ingenting. » » D å är det inte godt att reda sig; här slutar den andra trappan, nu är det bara en liten slät afsats kvar och så e i i halftrappa. » » Äro vi nere nu? » » Ja! » » D å kanske jag kan få knäppa min kappa? » » Låt mig få göra det. » » Tänk, att jag skulle råka på en så snäll människa. » » Jag krm händelsevis att ge akt på e r, när ni kom in, och sedan intresserade ni mig. » » Jag brukar aldrig vara ute annars och minst af allt ensam; men jag tyckte jag kunde våga det, när Sofie fick följa och lofvade hämta i god tid. H o n är lite själfrådig annars och brukar inte vara så noga, men jag bad henne så särskildt kväll. » N u var man ute under det stjärnklara himlahvalfvet, och svårigheterna voro jämförelsevis små. A r m i arm vandrade de båda kvinnorna IDUN 1894 framåt, medan den yngre varnade för hvarje den minsta stötesten. » Fruntimret undrar väl på, att en stackare som jag inte håller sig hemma, men jag älskar musik så högt, och Antonia sade, att hon tyckte j a g kunde gå, då j a g så gärna ville. » » D e t var också en härlig konsert! » » Den moderna musiken förstår jag mig inte på, den är nog vacker, men det är så bullersamt, och mot Beethoven kommer ändå ingen upp. J a g gick bara för Eroicans skull. J a g har inte hört den på många år, och jag känner hvar ton. » Den gamla stannade och tycktes glömma tid och rum.
Man må ej invända, att dock Armfelt var just ur den påstådda tvetydigare sällskapskretsen upptagen inom hans bägge högre umgängen, – eller först inom det vittra, och slutligen också inom det politiska. Sveriges Alcibiades var i alla fall en man af trofast tillgifvenhet för sin Konung, lysande tapperhet, och äfven ministeriell förslagenhet i utförandet af hvarje uppfinning, till hvilken Gustaf lånade honom sitt hufvud160. Men uppgiften är ej här, att skrifva Gustaf den Tredjes historia. Vi påminna blott, att nyssnämnda riksmöte, hurudana än dess fjermare följder blefvo för honom och hans rike, dock i sin närmaste onekligen befästade på hans hufvud kronan och vid hans sida det svärd, hvarmed han nu väldeligen slog både de utländska och de inländska fienderna tillbaka. Med häpnad nödgades de sednare bli varse, att äfven de hade ofantligt missräknat sig. De hade gått tillväga för groft. Uppenbart af dem förrådd åt Ryssland på samma gång, som han i ryggen antastades af Danmark, blef han i hast å nyo, hos den talrikaste och i synnerhet den ofrälse delen af nationen, ett gemensamt föremål för den varmaste kärlek. Allt det älskvärda af hans personlighet, förhöjdt genom olyckan, framstod i fördubblad glans; äfven hvad man med skäl honom förebrått, bortglömdes; hans snille, hans mod, hans rådighet, hans vältalighet verkade omotståndligt; de, som nyss tillförne offentligen hädat honom såsom ett missfoster af tyranni och vanvett, under försäkringar att ”Kejsarinnan vill oss intet ondt, hon söker endast vårt bästa”, kunde, der de icke fängslades af lagens arm, blott med lifsfara visa sig utom sina boningar. En sinnesstämning blef herrskande, som villigt inrymde honom en hardt nära oinskränkt makt. Han begagnade den ofördröjligt att sjelf, under höfligt betackande för främmande staters medlar-anbud, lykta sin jättekamp med en af hela ovänner och halfva vänner lika oförmodad utgång.
Gederström anhåller jag således om återremiss. Gr. von Platen, Baltzar: Jag vill visserligen icke söka att motsätta 111ig en återremiss af detta betänk., då upplysningar här blifvit lemnade och då det blir en skyldighet för Utsk:n att söka antingen rätta sig efter eller vederlägga 24 H. 4 Den 15 April f. m. anmärktna, så mycket mera som betänk. redan från eli Stånd, ehuru jag vågar tro i en helt olika syftning, blifvit åierremitleradt. Så lösligt, som livir blifvit anfördt, hafva väl Utsk:n dock icke behandlat detina Sak. Man här sagt, att Krigskollegium icke här vore att anses såsom part. Örn jag får anföra ett exempel, torde mati dock finna detta, Om t. ex. det förhållande uppstår, hvilket möjligen kan inträffa och möjligen har inträffat, att en tvist uppkommer emellan rotehållarne och beklädttadsdireetionen, huruvida de medel, som varit tillskjutna, blifvit riktigt använda, oell man fatta att beklädnädspersedlarne blifvit ganska riktigt och till god beskaffenhet anskaffade, men att deremot icke alla de medel, som blifvit inlemnade, dertill åtgått, hvaraf följer alt Krigscollegium hade intet alt invända, emedan detta collegium egentligen skall vaka öfver att persedlarne finnas; så följer deraf dock icke att rotehållärne skola vara nöjde med att hafva lemnat medel, utöfver hvad som varit nödvändigt. Om nu1 en tvist uppslår i det fallet, och möjligen dervid inträffar, att Krigscollegium , Oaktadt de gjorda anmärkntna, icke upptager desamma till pröfning eller meddelar decharge för beklädnads-directiohen, så hemställer jag om icke Krigscollegium derigenom blir part, och svårighet uppkommer för rotehållärne att utfå sin rätt. Då detta förhållande kan inträffa och möjligen har inträffat, så hemställer jag äfven, om det icke verkligen visar sig alt Krigscollegium kan vara part, och om det således icke vore bättre att Kammarrätten åtog sig denna granskning. Hr af Dalström:
Borgareoch Bonde-stånden hafva bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet afslagit Utskottets hemställan uti 6 punkten, att Rikets Ständer, för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra Stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, måtte lill utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden lill 1860 års slut, anvisa en sammanräknad anslags-summa af 8,679,000 R:dr R:mt. Borgare-ståndet har äfven bifallit den af Utskottet i denna punkt gjorda hemställan, alt, för fullföljande af samma banas anläggning genom Westergötland till och förbi Göta kanal, mätte lill utgående under nämnde tid anvisas 7,610,000 R:dr, hvilken anslags-summa Bonde-ståndet nedsatt till 3,210,000 R:dr Runt. I afseende på anslaget för den stambane-anläggning, hvarom nu är fråga, har Ståls-Utskottets Memorial M 97. 5 Ridderskapet och Adeln beslutal: »att för fortsättande till Örebro af den, i »öfverensstämmelse ined Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, på»började stambana, som, utgående från Göteborg, skulle i riktning genom Wesler»götland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med hufvudstaden, anvisa »13,000,000 R:dr, med öfverlemnande till Kongl. Majit alt bestämma de punk»ter, öfver hvilka banan hör dragas». Och det af Preste-ståndet härom meddelade beslut lyder sålunda: »lill fortsättande till Örebro af den, i öfverensstäm»melse med Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, påbörjade stam»bana, som, utgående fran Göteborg, skulle, i riktning genom Westergötland och »Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med hufvudstaden, anvisas 13,000,000 »R:dr R:mt, med öfverlemnande till Kongl, Majit att bestämma de punkter, öfver hvilka banan bör dragas».
Yid remitterandet af denpa motion är hufvudsakligen anmärkt: af Herr Friherre Boije, Ludvig: att, då motionen, så vidt den anginge ansvar för förgripelse emot Konungens person, äfsåge antagandet af det serskilda förslag, som Lag-Comiteen framställt för den händelse att lifsstraff blefve afskäffadt; men denna principfråga borde vara afgjord, innan man borttoge dödsstraffet för något af de'fall, der det i nuvarande lag är föreskrifvet; så ansågs motionen böra afslås; — af Herr Cederschiöld, R. T.: att dödsstraff borde i lagen qvarstå för ifrågavarande brott; -—- samt af Herr Friherre Cederström, driders: att motionen icke kunde, med bibehållande af enhet i straffsystemet, bifallas, utan att ändring tillika skedde i flere lagrum, och deribland 4 Eap. Missgernings-Balken, som handlade om våldsgerning emot Konungens person; och har Herr Grefve Anckarsvärd, i anledning häraf, medgifvit, att motionen finge upptaga det förslag till i o Gap. i §. Straff-Balken, sorn innefattar den strängare straffbestämmelsen för meranämnde brott och lyder sålunda: ”Förgriper sig någon emot Konungen, med väld eller annan misshandel å hans person; miste lifvet.” 2:0 Af Herr Rosenquist, Fredric Leonard, som ansett 5 Gap. 1 §. Missgernings-Balken vara underkastad olika tolkningar, och derföre hemställt, att densamma måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Hvar, som lasteligen talar eller skrifver något om Konungen, varde halshuggen. Den, som i sådant afseende förbryter sig emot
D:dr, ecb sälodos med Ibkkelpenningarno blikvs tillssmmsns 3,000 D:dr, Vice kresidenternes krän 2,000 D:dr till 2,300 D:dr oeb de DotDätts-Däders, bvilka sro Ordförande pä Divisionerno, krsn 1,600 D.dr till 2,000 D:dr, ssmt ^ssessors-Iönerno, nu utgörande 1,200 D:dr, bestämmas till 1,800 D:dr, dels beträffande antalet sk Dodamöter i 8ves oeb Oötbs Ilok-Dätter, att, ds i det nödiga antalet ak 24 Dedsmöter inom bvarje ak desse Ilok-Dätter eller 6 ledamöter pä bvarje ak dervarande k^ra Divisioner, kör närvarande kolas en Dedamot i 8vea oeb 4 i Oötba Dok-Dätt, samt icke lämpligt är, att dertill, såsom bittills, ina användas adjungerade personer, följaktligen mä ansläs n;a löner kör desse salunda beböklige ledamöter, dook att, enär 8vea Ilok-Dätt bar 8ex Däds-Iöner, men Oötba blott kfra, oeb likstämmigbet emellan begge desse >Verk bör beredas, de 4 n^a lbedainots-lönorne kör sistnämnde Dok-Dätt böra utgöras ak 2 Dädsoeb 2 Nssessorslönor, bvarjemto du, ektor livad anmäldt blifvit, Detjeningens antal i Oötba 8okDätt är mindro, än i 8voa Dok-Dätt oeb ioke tillräekligt kör bobokvet, samt de i Oötba 8ok-D8tt anställde 3 Dok-Dätts-postor ej kunna medbinna uppassningen kör 4 Divisioner, skulle bos Dikets 8tänder, enligt vederbörande presidents gjorda anbällan, iorosläs, att löner mä beviljas kör ytterligare 1 Notarie, 1 Oanrlist oeb 1 llok-Dättspost i sistnämnde Ilok-Dätt.