Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jag har inte klart för mig, om skådespelet i och för sig är en synd», svarade Hulda, »men jag kan väl inte annat än anse det vara ett förskräckligt — ett förskräckligt — lif för en ung flicka att qväll efter qväll falla i armarna på än den ena och än den andra unga herrn.» »Och jag skulle anse det vara mycket förskräckligare att hvarje qväll falla i armarna på samma gamla prost.» Maria lade armarna i kors och såg utmanande på Hulda. Prostinnan rodnade ända upp till sitt grågula hår och sade derpå med darrande röst: »Skall det vara en förolämpning mot mig särskildt eller mot äktenskapet i dess helhet?» »Ingendera delen», svarade Maria och drog på munnen, »det skall inte vara någon förolämpning. Jag uttrycker bara min tanke om saken, och den är, att om det fins någon poesi i kärleken, så lefver den bara utanför äktenskapet. Ni skulle se Dina! — Hon är nu — låt mig se — trettio år, men hon ser ut, som om hon vore aderton. Det är en friskhet, ett behag, ett lif och en inspiration öfver alla hennes miner och rörelser. Hon har varit förälskad så många gånger, att jag för längesedan upphört att notera det, men hon gör med kärleken som kloka menniskor med apelsiner. Hon suger bara ut saften och kastar bort resten, — på det sättet kan man äta många.» »Det måtte ju vara mycket angenämt för den ätande, mindre för de bortkastade apelsinerna», svarade Hulda. Maria såg på henne, som om hon tänkte: »Du är minsann inte så dum som du ser ut», men hon knyckte blott på nacken och sade: »Hvem frågar efter dem?» »Jaså!» Hulda såg nu uppmärksamt på Maria. »Ni är en fiende till äktenskapet. Törs jag fråga, om ni sjelf är gift?» »Nej, Gud bevare mig väl», svarade Maria och satte sig hårdt tillbaka i sitt hörn. »Der ha vi kanske orsaken till er åskådning», sade Hulda och smålog ironiskt. »Det är ett gammalt ordspråk som säger: De ä’ sura, sa’ räfven om rönnbären». »Den der sortens snärtar är jag van vid, så att de inte alls bita på mig», svarade Maria med likgiltig ton.
I förhoppning att det deltagande, som från Rikets Ständers sida alltid visats allmänna institutet för döfstumma och blinda, äfven vid denna riksdag icke skall förneka sig, vågar jag vördsamt anhålla om förhöjning i det för nämnda institut hittills utgående årliga anslag. Rikets Ständers Revisorer hafva, vid besök å denna uppfostrings-anstalt, varit i tillfälle att taga kännedom såväl om de lyckliga och välsignelserika resultater, som vunnits genom de derstädes anställda lärares och lärarinnors osparda nit och bemödanden, som äfven om den byggnad, hvilken nyligen blifvit uppförd för beredande af rymligare och sundare lokaler för de döfstumma eleverna, och som i fullständigt skick blifver för ändamålet tillgänglig nästkommande höst. Till denna nya byggnad, för hvilken kostnaden beräknas komma att uppgå till öfver 350,000 R:dr R:mt, en summa, som, med afseende å det i sednare tider betydligt stegrade priset å alla byggnadsmaterialier, af hvarje sakkunnig erkännes ingalunda vara för hög, hafva Rikets Ständer vid tvänne särskilda föregående tillfällen anslagit tillsammans 157,500 R:dr R:mt. Efter af Kongl. Majit dertill i nåder lemnadt tillstånd har Kongl. Direktionen öfver ifrågavarande anstalt således nödgats tilj Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 256. 623 betäckande af återstående kostnaden, eller omkring 200,000 R:dr, använda de medel, som genom enskildas donationer samt äfven genom uppkomna besparingar m. m. under tiden alltsedan institutets stiftelse tillfallit detsamma. Tdl följd häraf går emellertid institutet i mistning af räntan å dessa medel eller omkring 12,000 R:dr årligen, och måste sålunda, om icke derför beredes någon ersättning, i högst betydlig mån inskränka sin välsignelsebringande verksamhet, hvilket vore så myckett beklagligare i anseende till det ständigt vexande antalet af döfstumma, som söka inträde vid institutet, men hvilkas ansökningar dels bristande utrymme, dels otillräckliga tillgångar nödga Kongl. Direktionen att afslå; ett förhållande, som jag, i egenskap af nämnda Direktionens Sekreterare, kan vitsorda.
Signorina Tottenham hade ju ägt bilden i många år, och hon hade ingenting märkt. Den kunde nog ej göra under. Detta var endast ett sammanträffande. Det var en olycka, att ej donna Elisa ville tro. Hon var den enda af de gamla Alagona, som fanns kvar i Diamante. Människorna rättade sig efter henne, mer än de själfva visste. Om donna Elisa trott, skulle hela staden velat hjälpa donna Micaela. Men felet var, att donna Elisa ej kunde tro, att Gud och helgonen ville bistå hennes svägerska. Hon hade gett akt på henne allt sedan San Sebastiani fest. Så snart någon talade om Gaetano, bleknade hon och såg alldeles förstörd ut. Hennes anletsdrag blefvo som en syndares, då han sönderslites af samvetskval. Donna Elisa satt och tänkte på detta en morgon, och det upptog henne så, att hon lät nålen hvila. »Donna Micaela är ingen Etnakvinna,» sade hon för sig själf. »Hon håller med de styrande, hon är glad, att Gaetano är i fängelse.» Ute på gatan kommo de i samma ögonblick bärande med en stor bår. På denna lågo uppstaplade en mängd kyrkprydnader. Det var ljuskronor och altarskåp och relikgömmor. Donna Elisa blickade upp för ett ögonblick, så återvände hon till sitt. »Hon ville ej låta mig pryda Alagonas hus på San Sebastiani fest,» tänkte hon. »Hon ville väl ej, att helgonet skulle hjälpa Gaetano.» Två karlar kommo nu släpande med en skramlande dragkärra. På denna låg ett helt berg af röda väggbonader, rikt broderade antependier och altartaflor i breda, förgyllda ramar. Donna Elisa slog ut med handen som för att visa bort alla tvifvel. Det kunde ej vara ett verkligt under, som skett. Helgonen måtte väl veta, att Diamante ej hade råd att skaffa sig en järnväg. Man kom nu körande med en gul arbetskärra, som var fullpackad med notställare, mässböcker, bönpallar och biktstolar. Donna Elisa vaknade upp. Hon såg ut mellan radbanden, som hängde i girlander öfver fönsterrutan. Detta var ju det tredje lasset med kyrksaker, som man förde förbi.
Kungsöhr i ersättning för ränte-dågsverkena förunnade kronotionde-spanmål, 13 tunnor, så stor dei, som af rusthållsstammarna nu uppbäres, i stället borde till statsverket indragas; men hvad anginge det af rusthållarne jemväl väckta anspråk att af sina augmentshemman uppbära lösen efter markegång för de i dessa hemmansräntor ingående dagsverken, funne E. K. M., i betraktande af hvad kollegierna härom i underdånighet andragit, icke skäl föreslå någon ändring i nuvarande dispositionen af nämnde augments-hemmans ränte-dagsverken. Vid öfvervägande af denna E. K. M:s nådiga framställning har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, hurusom, då år 1815 rusthållarne inom Kungsöhrs län framställt underd. anhållan om befrielse från de af deras stamoch augmentshemman utgående ränte-dagsverken, enligt hvad ett af Kammar-kollegii första provins-kontor den 19 Augusti 1815 afgifvet memorial utvisar, tillförlitligen blifvit utredt, att ifrågavarande dagsverken aldrig varit inbegripne under rusthållens och augment,s-lieinmanens öfriga till rustningens upprätthållande anslagna räntor, utan blifvit kronan behållne, emot det att derefter lämpade högre augments-räntor rusthållen till ersättning tilldelats; att Kongl. Majit, på grund häraf och i enlighet med Dess befallnings - Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Då jag begärde återremiss, härrörde sådant verkligen deraf, att jag trodde det vara allt hvad jag med hopp om framgång kunde begära; men sedan nu andie ledamöter begärt afslag, så förenar jag mig med dem i anhållan örn afslag å detta betänkande. fl. Ex. Hr Gr. Posse: Då jag äfven förutser, att detta betänk., sedan det blifvit återremitteradt, ej kan få annat öde än att afslås; så förenar jag mig med dem, som yrkat ett sådant beslut genast. LagUtskts betänk. N:o 55 blef af R. o. Ad. nfslaget. Till pröfning företogs LagUtsk:s den 4 och 8 dennes på bordet lagda betänk. N:o 56, öfver väckta motioner om upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresynerätter samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens rum, rör:de rättegångs-ordningen. Frih. Boye, Ludv.: Jag gör mig inga illusioner om min förmåga att motverka ifrågavar. beslut, eller att vinna någonting i min afsigt att motsätta mig detta betänkande. Populariteten har vid 2:ne riksdagar fordrat, att lagmansrätterna skola bort, och popularitetens makt har vuxit sedan dess. Men jag fullgör mitt samvetes pligt, min skyldighet mot fäderneslandet, då jag ber R. o. Ad., något närmare än Utsk. gjort, besinna frågan. Må det tillåtas mig att, såsom en inledning för R. o. Ad. att uppfatta de särskildta skäl jag går att framställa, här lemna en upplysning om ämnets historik. Vid i8i5 års riksdag hade dåvar. Lagcomite' till K. M. i underd. inkommit med förslag till förändring i domstolsinrättningen, och der fanns förslaget om lagmansrätternas afskaffande, men der fanns också ett annat förslag, som man nu icke talar om, men som står i oskiljaktigt sammanhang med det förra.
Från assessorns barn, hvilka hon varit i moders ställe, kommo d&amp; och d&amp; korta bref, som tydligen dikterades mera af pligtkansla än af tacksam tiilgifvenhet; nya förhUanden, nya intressen hade hos dem fördunklat bilden af deras barndoms trogna vårdarinna. D&amp; och d&amp; funnos i dessa bref inneslutna några rader fr&amp;n deras barn - " barnbarnenn, som tant Charlotte kallade dem -, korta, ceremoniösa helsningar till denna fjiirran gudmor, som de flesta af dem aldrig sett, eller stela tacksiigelser för de varma strumporna, som deras sniilla tant åter sandt dem. Dessa bref vor0 ljuspunkterna i den gamlas enformiga lif. Med hvilken glad stolthet brukade hon ej visa oss en liten, med ostyriga bokstilfver fullklåttrad papperslapp, der en ungdomlig brefskrifvare förtäljde, att hans mamma just i dag berättat honom en så vacker saga, som hon hört af tant Charlotte för miinga år sedan. Stackars tant Charlotte! I den omgifning, der hon gatt omkring stilla och tjänande, hade hon ej rönt mycken kärlek. Hennes egna, milda lappar nämde val aldrig nagot derom, men så mycket tydligare talade den glada och forvhade rö- relse, hvarmed hon mottog den obetydligaste tjiinst, det minsta, lilla vänskapsbevis. Det fanns stunder, då känslan af hennes ensamhet grep henne, men det var ej ofta; i hennes alskande hjärta fanns ej mycken plats öfrig för egna sorger. Vanligen var hon den mest glada och skamtsamma lilla gumma man kunde få se, ined humor i ögat och humor p&amp; läppen samt med ett friskt och rbdigt sinne, som i pröfningens dagar gjorde henne till en verklig skatt för vänner och bekanta. Bäst trifdes hon alltid bland familjens yngsta medlemmar, och aldrig var barnaglädjen så yr och äkta, som Hon var ' en mästare i konsten att med ett kvickt och oförargligt skämt drifva ledsnadens onda andar på flykten, och den milda, rena gliidje, som låg i hennes klara blick och skälmska småleende, meddelade sig ovilkorligen till hela hennes omgifning.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Den Kongl. Propositionen föreslår, att anslaget af 5ooo R:dr till jordersättningar för Södertelgeoch Götha Canaler, hvilket hittills varit uppfördt på g:de HufvudTiteln, borde öfverflyttas på den nu förevarande 8:de HufvudTiteln. Utskottet har deremot ansett det böra qvarstå på den g:de, såsom varande ett anslag för handeln och näringarne. Men då GöLha Canal väl någon gång måtte blifva färdig, och icke erfordra vidare anslag, synes det vara riktigare, att efter Kongl. Maj:ts åsigt uppföra dessa jordersättningar här bland extra och således tillfälliga utgifter. Jag tillstyrker derföre bifall lill den Kongl. Propositionen i denna del. Herr Den 11 Maji. 33 Ilerr Hjerta, Gustaf Adolf: Utskottet liar uti sitt Utlåtande, rörande frågan om Hästafvelns förbättrande, alldeles missförstått den del af min Motion, som handlar om Stohållningar i Skåne, då Utskottet säger, att jag yrkat medels anvisande ”för ”underhåll af ytterligare tio eller femton ”Ston vid hvardera af dessa så kallade Fi”1 ia !S tu te rier.” Jag har aldrig proponerat någon tillökning af FilialStuterierne i Skåne, men väl att nya sådana måtte inrättas i andra delar af Riket, på det nyttan af denna inrättning måtte sträcka sig till alla delar af landet. För' öfrigt bekänner jag, att jag finnér den summa'af 7000 R:dr, som Utskottet anslagit för Hästafvelns förbättrande, vara knapp, och hvar och en med sakkännedom inser lätt, huru litet i Stuteriväg dermed kan uträttas; men med kännedom om de svårigheter Utskottet haft att finna tillgång, äfven för detta ringa anslag, vågar jag nu ej yrka dess förökande. Hvad åter angår de 1000 R:dr, som Utskottet anslagit till löneförbättringar åt Tjenstemän och Betjente vid Stuterierne, önskade jag, att utväg till någon tillökning deruti kunde finnas.
Sedan professor Ernst Trysrger anmält att han såsom ledamot af riksdagens första kammare icke önskade under tiden den 1 februari till den 15 maj 1899 uppehålla professorsämbetet i processrätt, har juridiska fakulteten beslutit hos kanslersämbetet anhålla o m förordnande för docenten juris doktor Elsa Eschelsson att under ofvannämnda tid uppehålla den med professorsämbetet i processrätt förenade undervisningso c h examination sskyldigheten. Kvinnan som skolrådsledamnt. Antalet kvinnliga skolrådsledamöter i n o m hufvudstadens församlingar utgör nu icke mindre än sex eller en i hvarje territoriell församling utom Nikolai o c h Ulrika Eleonora. Den första kvinna, s o m hedrats med detta uppdrag härstädes, är fröken Lilly Engström, fortfarande skolrådsledamot i Hedvig Eleonora församling. En he-tydelsefull familjofest firades den 29 n o v e m b e r på Drottningholm, då en skara barn, barnbarn o c h anförvanter i festligt lag hyllade den samma dag 80 åriga fru Memea von Schoultz, änka efter expediiionschefen i riksmarskalksämbetet W i l h. v o n Schoultz. Följande hyllningsdikt, författad af den gamles dotterson, upplästes därvid vid middagen o c h har sedan tillsändts I d u n: Till f m Begär prisuppgift den När vår o c h sommar svunnit Och hösten flytt sin kos, K a n vintern dock o « s skänka Från södern än en r o s! Siifveraj beten, Sordsilfver. Kedior. Nålar, innan uppköp göres på. annat Sehoultz 29 n o v. Resa, Armband, Kedjearmband, JVTemea v o n på hennes åttioårsdag, håll. Moderna, at! Solidast I Billigast IDUN 1898 fick ett godt utförande af fröken Jansson, fru Byström samt hrr Personne o c h Hansson. Bissons därpå följande lustspel i tre akter, » Svartsjuk », är ett äkta barn af sin kvicke mä- stare o c h målar g e n o m en serie lifliga o c h oemotståndligt skrattretande scener allt det spektakel en ung fru kan ställa till g e n o m sin oresonliga svartsjuka.
Hvad som nu och vanligtvis anses pedantiskt och olämpligt såsom konversationsämne, blef då omfattadt med lifligt intresse. Ett förhållande, som icke torde vara utan vigt för den, hvilken är öfvertygad derom, att vetenslcaperne, liksom alla tnenniskoandens öfriga högre sträfvanden, blott fordra att blifva kända för att älskas. Den vördade motionären har beskrifvit tomheten och andelösheten i den unge garnisons-officerens lif. Enahanda är förhållandet med den extra-ordinarie civile tjenstemannen. Som hans göromål i allmänhet äro nästan rent af mekaniska och icke kräfvande någon tankeansträngning eller högre bildning, upkommer lätt den löreställning, att djupare kunskaper endast äro akademiskt pedanteri och utan gagn för embetsmannen, — en föreställning, som ytterligare vinner i styrka, om den unge tjenstemannen skulle se, att till Statens högsta embeten befordras personer, som sakna en gedignare bildning. På sådant sätt, och då vetenskaper och studier aldrig låta höra af sig, inrotar sig småningom den öfvertygelse)! hos den unge tjenstemannen, att de äro för skötandet af Statens värf fullkomligt onyttiga. En villfarelse, som lian får ångra, när det är — för sent. Bifall till motionärens förslag skulle onekligen i dessa afseenden verka en välgörande förändring, hvadan jag ock på det varmaste detsamma förordar. Men dä tonen nu i allmänhet är, att, så mycket som möjligt, inskränka statsutgifterna, och man deraf kan finna ardedn. befara förslagets förkastande, så har jag trott m'g böra dervid göra ett amendement, på det åtminstone icke alla de fördelar, motionären åsyftat, må gå förlorade. Jag föreslår således, att, i händelse de kostnader, som genom bifall till Gr. Anckarsvärds motion upkorama, skulle anses för stora, R. St:r måtte bestämma en årlig summa, hvilken öfverlemnadés till K. M., för att af Honom disponeras till arfvoden åt vetenskapsmän, sorn vore villige att bär i hufvudstaden hålla offentliga föreläsningar, och torde det böra till K.
Majit deremot nu ic» ke, att till national armering uppbåda andra, än ynglingar frän QO till 25 års ålder, ehvad deras antal är större eller mindre, och i den mån några bland dessa ingå i krigstjenst vid ständiga regementerna eller extra rotsringen, kan fyllnad i antalet icke beredas genom någon förstärkning, Utan national armeringen blifver i samma man förminskad; men, då beväringens alla klasser, om ock af dem legdes tili hda extra voteringen, utgöra större antal än högsta styrkan af förstärkningsmanskapet, samt det i öfrigt är föga troligt, att extra roteringen ofta kan begagna meranämnde legningsrätt, enär af styrelsen beror, att pä en och samma gång uppbåda både berörde rotering och de klasser af beväringen, som för försvaret anses nödiga, hvarefter någon legning deraf, lika litet till extra roteringen, sorn till den stående armeen, får ega rum; så synes nämnda betänklighet lika litet betydande, i afseende på försvarsverket. BeSDé e-ch EkonUtsk. Betänkandcn. 1017 sorn den 1 alla fall lärer bunna rubba extra rotehållarnes rätt, så vidt den i öfrigt finnes ursprunglig från inrättningens början och sedermera icke eftergifven. Efter vunna upplysningar om ett sådant förhållande, ansar jag väl för min deS, att något nytt stadgande icke erfordras, för att tillägga extra rotehållarne den rätt, som Riksdagsmannen Peter Jonsson yrkat böra elem tillkomma; Men då ej allenast under handläggningen af detta ärende nogsamt visat sig, att olika åsigter derom äro rådande, utan ock de förordnanden, som angå extra roteringen, finnas spridde, dels i ofvannärnnde Ekonomiutskottets Betänkande, dels i Instructionen för extra roteringscommissionen, dels i många, vid särskildta tillfällen utfärdade, Kongl.
De mér eller mindre användbara förslager, som härtill blifvit gjorda, uppväga icke skadligheten af en utan tillräcliga skäl ombytt författning, hvaraf större osäkerhet vid tillämpningen och mindre enkla beräkningsgrunder, torde slutligen blifva den enda vinsten. 10:0 Vidkommande kronobränneriernos tillvarelse uti Stockholm, Götheborg och Carlskrona, hvarom samma §. 3 momentet stadgar, så förekomma derom uti de remitterade Memorialen ganska olika, till och med motsatta förslager. Någre önska deras fortfarande efter nu gällands grunder, osidra äler deras afskaffande, andre deras utvidgande efter en större skala, fötr att kusana styra den enskilda tillverkningen. Då Utskottet för sin del anser det sisra förslaget icke vara förenligt, hvarken med behofvet, eller med naturen af husbehofsbränningen, såsom varande, om den skall uppfylla sin bestärnelse, en fri landtmanna näring, så tror det tillika, att en medelväg rättast sötes emellan de bägge första uppgifter. Det föreslår derföre Riksens Höglo!!. Ständer den underdåniga tillstyrkan, att Stockholms Kronobrännerier måtte förblifva hvad de nu äro och efter samma stadgande förvaltas under full ftcsv. och Ekon. Utsk. B et ånka nelen. tillförsigt, att Kongl. Majit icke lärer underlåta i Nåder anbefalla inställning af bränvinstillverkningen derstädes, då spannemälspriserna inom Stockholms stad och angränsande trakter öfver höfvan uppjagas eller fara för brist verke!igen inträffar; ehuru någon inskränkning för de öfriga Rikets orter icke kommer i fråga; men deremot Kronobrännerierna Uti Götheborg, sä snart det derstädes ingångna Arrende-Contract slutas, och uti Carlskrona indragas, same att bränvinstillverkningen derstädes må upplåtas åt innevånarna efter enahanda grunder som för de öfriga städerna fastställde äro. Skälen härtill äro tydliga, Samt till en stor de! bekräftade ej mindre af sednare tiders erfarenhet, än dessa städers e» gen önskan.
Län motion* att förtecknin* garne öfver Kronans hus och byggnader måt* te till trycket befordras. S. D. Föredrogs å nyo Stats* och Ban* CO-Utskottens Memorial, N:o 21, i anledning af Kiks-Ståndens beslut, i afseende på de af Utskotten, uti Betänkandet Njo i4, gifria tillstyrkanden, i fråga om myntbestämningert och dermed gemenskap egande ämnen^ hvarvid Ståndet 36 Efot> Utdrag den 11 December 182g, 1:0 biföll, hvad Utskotten, rörande 1, 4J 5', 7, 8 och 11 punkterne i Memorialet föreslagit, samt det tillstyrkande, att de tvist 1—] ga delarne af myntbestämningsoch realisations-fragorne må komma under omröstning, till afgörande med Rikets Ständers rätt, inom Statsoch Banco-Utskotten, förstärkta till en Nämnd, så att Ledamöterna blifva trettio af hvarje Stånd; 2:0 förblef vid de af Ståndet förut fattade besluten och godkände de uppgjorda Voterings-propositionerne, i afseende på nedannämnde punkter, nemligen den 10, huf-: vudmomentet af den tolfte, samt den tretton» de och den fjortonde; och 5:o lät bero vid Utskottens yttrande öf~ ver följande punkter: mom: bl af den tolfte, samt den x6:de, den *7:de, den i8:de, den 2o:de och den 2i:sta. Från Hedervärda BondeStåndet* S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 66, i anledning af Herr Rothliebs Memorial, angående låns meddelande å Spannmål, blef deti ta Betänkande till Utskotten återremitteradt, P/of. Utdrag den 11 December 18^9. S7 S. D.
Konserten inleddes af förspelet till Wagners opera » Parsifal » samt Charfreitagszauber ur samma operas 3:dje akt, båda här förut utförda och nu som då med lifligt bifall emottagna. Ett andante eantabile ur Tschaikowskis kvartett i d-dur samt air de ballet af Massenet väckte likaledes det lifligaste bifall; det senare stycket bisserades till och med. Programmet upptog äfven ett sångnummer, nämligen Beethovens bekanta konsert-aria för sopran och orkester » Ah, perfido ». Sopranstämman utfördes här af en ung sångenska, fröken Alma Hnlting, hvilken visade sig äga en ganska omfångsrik och klangfull röst, som dock ännu behöfver skolas åtskilligt för att kunna göra sig rätt gällande. Den unga sångerskan tycktes emellertid redan nu vara så pass försigkommen, att en debut å k. operan antagligen skulle kunna ske med ganska god framgång. Samtliga orkesternumren utfördes högst förträffligt under hr Hallens förtjänstfulla ledning. I tisdags återupptogs Messagers komiska opera jSkrifvarkungen » med delvis ny rollbesättning. Så- lunda hade titelpartiet öfvertagits af hr Lemon, som här hade sin andra debutroll, h varjämte Maries parti innehades af fru Sterky (förut af fru Brag) och B o - lands af hr Nygren. H r Lemon redde sig ganska bra med sångpartiet, men bör fortfarande tillhållas att riktigare uttala vokalerna. Och spelet! Ja, nog bemödade sig hr L. om att spela sin roll, men ju mer han bemödar sig, dess mer framträda de stora brister, som vidlåda hans spel. Mimik och gester svära ofta nog alldeles mot karaktären i den scen, i hvilken han spelar. Här tarfvas allvarliga studier och god ledning. Fru Sterky som Marie står afgjordt framför sin föregångerska i detta parti, såväl i sång som spel. V i tro ock, att det vore en vinst för k. operan, om fru S. på allvar engagerades. Hr Nygren var tydligen ej disponerad. Fröken Holmstrand (Colette) och hr Johanson (hertigen) skördade nu som vid föregående uppföranden bifall för sina prestationer. — Det hela gick förträffligt under hr Hallens talangfulla ledning.