Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrants, Gust, Fredr.: I strid med den siste värde talaren kan jag för min del icke inse något enda skäl hvarföre R. o. Ad. nu skulle uppskjuta behandlingen af ifrågavarande ärende. Man har sagt att denna fråga, företrädesvis skulle röra PresteSt. Jag vet visserligen att förhållandet är sådant, alt den stora delen af samhällets medlemmar anse religions-sakerna röra icke dem, utan presterne, och kunna desse till religionens förde! Den 13 September f. m. 325 något uträtta, så är raan dermed visserligen belåten, men sjelf vill man dock icke tänka på hvad dertill hörer. Detta är beklagligen en sanning, och den har äfven i dag utaf åtskilliga talare blifvit ganska naivt uttalad. För min del anser jag dock församlingarne utgöra en både talrikare och vigtigare del af det Chrislliga samhället än presterskapet, ty hafva preslerna en församling, som icke hörer deni eller bryr sig om hvad de säga, så är det klart att man gerna kan vara preslerna förutan. 1 viss mån är detta förhållande ty värr för handen. Ett af 2 fall måste nödvändigt inträffa. Antingen är PresteSt benäget för antagande af ifrågavarande förslag till Kyrkomöten, och om detta skulle vara fallet, hvilket vore högst önskvärd!, så är det ju godt för detta Stånd att hafva Vunnit ett stöd utaf R. o. Ad:s yttrade mening i detta afseende, i händelse R. o. Ad., såsom jag lifligen önskar, godkänner detta förslag; eller ock är PresteSt. obenäget emot förslaget, och i detta fall inser jag icke hvar före man skulle gifva förslagets motståndare tillfälle att slå dess förfäktare för hufvudet med det argument att PresteSt. funnit detsamma skadligt och olämpligt. Jag tycker, för min del, alt det vore ganska bra, om vi, oberoende af denna tyngd i vågskålen, finge afgöra frågan. Man har talat om att granlagenhet här borde iakttagas, men jag måste bekänna, att jag finner denna omtalade granlagenhet vid detta tillfälle hafva mycken likhet mpd likgiltighet, ty jag är viss på, att om likgiltighet här icke funnes, så vore granlagenheten mycket mindre.
Men här är alldeles ej fråga om eganderätten, utan endast att förvandla naturen af kyrkohemman till kronohemman. Och för beslut härom känner jag ingen annan auktoritet än den högsta administrativa myndigheten och R. St:r. Då dessutom K. M. för i'0 år sedan kunde med full befogenhet förändra vilkoren för dispositionen af ifrågav:de hemman, inser jag sannerligen icke, hvarföre man nu vill förmena K. M. den här ifrågaställa rättighet, och yrkar jag, ur sådan grund, fortfarande bifall till Utsk;ts härvid gjorda framställning. Hr Cederchiöld: Den siste värde talaren har medgifvit, att jag haft rätt i min åsigt, såvidt frågan hade rört eganderätten. Jag hemställer till den värde talaren, om icke verkligen frågan äfven rörer eganderätten, nemi. hvilkendera, antingen kyrkan eller kronan, har besittningsoch eganderätt till nämnde hemman. Gr. Sparre har anfört, att det ej skulle gå an, alt K. M:t, som äfven varande kyrkans öfverhufvud, upträdde som målsman för kronan och förde rättegång mot kyrkan. Jag hemställer, huruvida icke den värde Grin sammanblandat de begge begrepp, som äro fästade vid ordet kyrka. Ar här nemi. fråga om statskyrkan, så är det visserligen sannt, att Konungen är statskyrkans öfverhufvud, men jag har icke föreställt mig, att dessa hemman skulle tillhöra statskyrkan, utan vissa i Hallands län befintliga landtkyrkor, och under sådane förhållanden anser jag icke detta af Gr. Sparre anförda skäl i någon mån kunna motverka antagandet af det förslag, jag nyss framställt, hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall å detsamma. Gr. Sparre: Hr Cederschiöld har ånyo betraktat denna fråga, såsom hade den varit en rättsfråga. Jag bestrider det.
Genom en lefverans till K. M:t och Kronan af PotatesGryn har Pochet varit i tillfälle, att under den 11 April sistledit år till ManufacturDiscontFondcn göra en afbetalning å dess ifrågavarande lån med 600 It:dr B:co; och har Utskottet, som under den nu verkställde Revisionsförrättningen, hos K. Comm. Coll. AdvocatFiscal, i egenskap af ManufacturDiscontFondens Ombudsman begärt uppgift rörande närvarande förhållandet i afseende på säkerheten för ifråga - Betänk an den, N:o 20 r. 229 varande förlagslån, erhållit den officiela underrättelse, att sedan Stockholms Stads Brandförsäkringsverk låtit förrätta ny värdering å såväl gamla huset, som de förledit år uppförde byggnaderne , bemäldte Verk, nppå Pochets gjorde ansökning om högre Brandförsäkring å egendomen, numera beviljat denna högre brandförsäkring till ett sammanräknadt belopp af i3,5oo R:dr, hvaruti likväl hvarken äro inräknade de på stället befintlige till Fabriken hörande lösa persedlar och redskap, som för förlagslånet blifvit anskaffade, ej eller ett till egendomen hörande och i K. Comm. Coll. inteckning inbegripet Tobaksland af större areal, hvilket, om det utarrenderas, lemnar en icke obetydlig årlig afkastning. Och då således Fastigheten ägde ett vida högre värde, än när lånet utlemnades; en afbetalning derå af 600 It:dr blifvit, såsom ofvanbemäldt är, verkstäld; upplupne Räntor å Janet hittills ordentligen ingått, samt Poeliet tillkännagifvit, att äfven innevarande år en ytterligare afbetalning å Capitalet vore att förvänta, i anseende till nya lefveranser af Potatesgryn för Kronans behof', ansåge Ombudsmannen tryggheten mer och mer beredd, och förlust å detta lån icke böra befaras, utan att detsamma blifver vid förfalloliderne, hvilka ännu icke på 2tne år börja, hos Fonden godtgjordt, samt att, i händelse någon brist likväl skulle uppstå, densamma bör vid pantförskrifne fastighetens realisering inflyta. Utskottet har ansett sig böra detta förhållande till R.
För närvarande har d:r R. det mö- dosamma uppdraget sig ålagdt att vara sekreterare i den k o m i t é, beredningsutskottet tillsatt m e d uppdrag att afgifva plan för utvidgande af stadens hamnar o c h kajer o c h därmed i sammanhang stående anordningar. MORITZ RUBENSON. GREFVE KARL VON Det är att hoppas, att det må varda den ännu lifskraftige mannen länge förunnadt att fortsätta sin viktiga verksamhet, ty af personer af d:r R:s förtjänst kan vår / " T R E F V E K A R L V O N W E D E L, hvars porträtt vi kommunalrepresentation aldrig få för i dag meddela, har nyligen blifvit utnämnd till Tysklands sändebud i R o m. C i Grefve Wedel, s o m är född i 01- denburg den 5 februari 1842 o c h yngste son till den 1872 aflidne oldenburgske generallöjtnanten grefve Wilhelm v. W e d e l, var från år 1892 till 1894 tysk minister i Stockholm, hvarefter han återvände till Berlin. Grefve v. W e d e l är, s o m bekant, sedan hösten 1894 gift m e d grefvinnan Stephanie v. Plåten, hvilkens älskvärda och fina personlighet hufvudstadens societet bevarar i kär hågkomst. Somrarne tillbringar det grefliga paret i regeln på grefvinnan W e d e l s ståtliga gods Stora Sundby i Södermanland. ILLUSTRATIONER. Qvvjx Tant * AF M I L I T Ä R F Ä N G E L S E T I RENNES i Bretagne, inom hvars murar Dreyfus skall afbida krigsrättens nya rannsakning, meddela vi i dag en v y. Den är tagen från gårdssidan och visar i fonden fängelsebyggnaden, medan trädgårdens buskager synas till höger. T; ILL V Å R ÄRADE LÄSEKRETS rikta vi en v ö r d s a m uppmaning att ihågkomma Idun m e d insändande af fotografier o c h teckningar, s o m kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning. Alla hafda kostnader ersätta vi naturligtvis tacksammast.
Resultatet af dessa ulina osörgripeliga anmärkningar är det tillstyrkande, att Constitutions-Utskottct sramlägge för Riksens Ständer det äskade Projectet till en ny Regeringsform efter de Nepresentationsgrunder, som hittills ägt ruin; likwäl möjligast sä inrättadt, att det ej innefattar hinder för en förbättring i dessa sednare, hwilkcn, jag upprepar det, är alldeles instämmande med min önskan, men hwartill torde gifwas bättre tids rädrum, sedan Regeringsformen till sitt innehäll först blifwit stadgad. Sannolikt skola de modificationer, som derutinnan genom Representationsförändringen kunna möjligtwis föranlätas, icke träffa Regeringsformens hufwudprincipcr. Dessa röra egentligen Konungens och Nationens inbördes förhällanden till hwarannan; och Representationen deremot National Organisationen wid Riksmöten. Jag upprepar tillika, att jag ej inser huru Constitutions-Utskottet i en annan wäg, utan den betydligaste tidsutdrägt, är i tillständ att fullgöra sitt Åliggande. Tillräckliga statistiska uppgifter, nödwändkga hjelpredor, 86 Expeditioner till Riks-StLnden. säkra grundbegrepp saknas; och ett arbete, innan deHe hunnit samlas, skulle ej utan oberäkneliga swärigheter kunna i hast företagas, än mindre fullbordas. Sadana äro mina tankar om ett Project till National-Representationens förbättring i denna stund. Hwad ater angar Riksdagsoch RiddarhusOrdningen, sä föreser jag wäl, att dessa författningar, om de för det närvarande omarbetades, kunde komma att undergå mycken jemkning efter en förändrad Representation; men som, fast ock en sadan ej hunnit stadgas, dessa Lagar ej kunna till efterlefnad nmbäras, i den likställighet Regeringssättet fordrar, torde det blifwa nödigt, att ad interim pä Project dertill wara betänkt, sa fort Regeringsformen wunnit behörig sanction. O. ^älsrdstll." Denna Afskrifts enlighet med Originalet intygar //ans - Bilaga till Mem. Utdrag af Protokollet, hållet i Riksens Högloft.
Konungen obetaget — efter bruket sedan 1809, men i min tanka icke efter lagens mening — att huru mycket som hellst nedsätta tull-afgifterna; om han nu både nedsätter tull-afgifterna och på samma gång borttager förbuden, så kan han derigenom förstöra en hvar af de näringar, som behöfva skydd. Således finna vi osäkerhet å ömse sidor, serdeles å Konungens, ty om Ständerna alltför mycket nedsätta tullafgifterna: så kan Han väl icke hindra det. Men Han kan genom förbud skydda den näring, sora eljest skulle gå under. Vore jag näringsidkare, skulle jag dock heldre blottställa mig för den osäkerhet, som beror på Konungen, än för den som på Ständerna ankommer; å Regeringens sida har man Konungens rådgifvare att hålla sig till. Ingen Regent lärer dessutom vara hjertlös eller oförsigtig nog att utsätta sig för ett grundadt klander i detta hänseende; men hvad har man väl att hoppas af R. St:r då det äro de slutna sedlarne vid omröstningar i förstärkt StatsUtsk., hvilka afgöra sådana frågors utgång? Jag har med underd. tacksamhet genomgått K. M:s nu afgifna Propos., hvarigenom Han visat sig inse och vilja afhjelpa den osäkerhet, som f. n. hvilar öfver våra näringar samt måste afskräcka både kapitalister och arbetare att deråt egna sig med det nit och den trygghet, som i annat fall skulle ega rum; men jag beklagar endast att Konungen i detta fall icke tagit steget fullt ut, för att gifva anledn. till det utbyte af makt emellan Konung och Ständer, hvilket enl. min öfvertygelse vore nödigt. Jag förklarar derjemte att jag icke tror den K. Propos:n kunna afhjelpa de brister, hon åsyftat, utan befarar att i sjelfva ordalagen finnas sådana fel, som göra förslaget mindre antagligt. Jag tillstår mig dock önska, att det måtte få hvila till nästa Riksdag; det blefve då liggande på Ständernas bord, såsom en påminnelse både för dem och Konungen att söka komma till ett godt slut i en af våra vigtigaste samhällsfrågor. I fall R.
Uti vår tid kännes djupt behofvet af förbättrade lagar både för stat och kyrka; men första frågan blir dock alltid, huruvida man eger, eller huruledes man skall kunna erhålla dugliga personer att både handhafva de gamla föråldrade och stifta nya förbättrade lagar. För att en kyrka skall kunna utveckla ett kraftfullt lif, är det vigtigare än allt annat, att lärarne äro fromma och begåfvade män, att det finnes trogna arbetare i den myckna säden. Men om vi nu med glädje och tacksamhet skönja att en välsignelse kommit vår kyrka till del derutinnan, att vid universiteten ungdomen handledes i de theologiska läroämnena af flera utmärkte lärare, och många unge män känna sig manade att tjena församlingen; så är det ett förfärligt ansvar, som drabbat* oss, om vi ej begagna denna välsignelse, ej emottaga dessa erbjudna gåtvor. Desse unge män skola nemi. afskräckas ifrån att inträda i församlingens tjenst om de nu gällande befordringslagarne fortfarande blifva gällande, hvilka, då de afse endast den i siffror hopsummerade döda lärdomen eller tjensteåren, tillintetgöra möjligheten af det personligas fria framträdande. — Lika afskräckande är ock det innev:de aflöningssättet, som medför antingen rikedomens eller fattigdomens frestelser, drager själasörjaren ifrån sitt egentliga kall till ekonomiska bestyr och sätter honom i en beroende och falsk ställning till sin församling. — Båda nu nämnda frågor hafva ock vid denna Riksdag ådragit sig en synnerlig upmärsamhet. K. M. har nemi. afgifvit Nåd. Propos. om en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, hvilken innehåller flera ändamålsenliga förslag, och som, jemte dertill i Stånden afgifna yttranden, borde kunna bidraga till ernåendet af ett lyckligt resultat. — Frågan åter om ändring i de H. II. 3 Den 1 December f. m. presterli^a befordringslagarne liar utgjort föremål för flera enskilda motioner.
Kuflboar ocb anbre, forn tbfa fjöfart utan att låta in* ocb utmon* {Ira ftg å ©jSmanébud, ålåggad mib enabanba anfmar forn för unberlå* ten uppgift till S3erebningd,@ommitee år ftabgabt, att icke begtfma ftg från orten på fjörefa, fårrån be beröm anmålt ftg tid anteckning bod spaflor i gSrfamlingen, forn mebbelar benna uppgift tia meberboranbe £drabdffrifmare, bmilfen bet åligger maka berSfmer, att ©j6mand*23e» rotaningen bitr fåbane perfoner behörigen påforb, för be år fåtag fjö* fart blifmit ibfab, att uttagad mib återkommen tia orten, (11) 82 Strt. IV. §. §. 157—159. (Dm 2tffortningar, $• 157* Stffortning 5 S3emi(Intng mä äga turn enbafl 1:0 för bern font affi, bit före ben 1 SOt tji, bä ttpbörb&äret börjaé, i bmilfet fafl ben aflib. tieé Söemtdntng efter I. 2(rt. i benna ©tabga fornmer att förfmtnna; ilten bör £jenffeman unber dreté lopp, eder er&äder fran afjfeb, erlägge Söemidning enbafi tid ben bag, bä Sönen fjonom eder beft ©terbf;u8 frän* gär. 2:0 gör ©efäder ocf) 2frbetéfarlar, forn före Uppfjörbtfäreté början ofltbit, bä, jemte S3emidningen efter i* 2frt., ben 23emidning, ben ajftbne för arbetéförmäga, enligt 2. Strt. marit tayerab, förfminner ecb 3:0. för bern forn icbe mdgta be päförbe utjbplber erlägga.
Expeditionen föreslås af fröken Viktoria Schoultz. Alla skrifvelser i redaktionsangelägenheter torde o v i l k o r l i g e n adresseras till Iduns Redaktion, Stockholm; skrifvelser angående expeditionen deremot till Iduns Expedition, Stockholm. E t t storstadsbarn. Berättelse för Idun af Johan plordling. (Forts.) jet var Ruth, som åter först talade. Genast hon började, spratt Vrede till af den största förvåning: hennes röst var lugn och dämpad, tonen nästan enkel, en märkvärdig kontrast till det lidelsefulla utbrottet nyss. Hon måste dock ega en beundransvärd magt öfver sig sjelf, denna unga qvinna, tänkte han, medan hans blod började gå sjudande varmt i hans ådror, allt efter som Euths närhet kom en aldrig slocknad kärlek att glöda upp under askan. » Herr Vrede », sade hon, » vi bete oss ändå dåraktigt med att tvista. Det närvarande har sorger allt för nog, för att man skulle kunna känna sig frestad att rifva upp gamla. Och hvarför förebrår jag er; hvad hade jag egentligen haft rätt att begära eller vänta? Förlåt min vrede nyss, jag ber er derom och jag skall förlåta er — er — edra obetänksamma ord. Men ni lofvar mig då ock att ni aldrig, hör ni, aldrig talar till mig ur den tonen. » » Ni fordrar det orimliga, Ruth », afbröt han hastigt. » S å — glöm er ej! Ni må inte tro, att jag är samma barnsliga lilla flickunge nu, som jag var — den gången. Ahnej, dertill har jag sett och lärt allt för mycket. » Ett nervöst litet skratt. » Och alla edra deklamationer skulle för mig aldrig kunna komma att gälla för annat, än hvad de äro — tomt munväder, som jag förbjuder, derför att jag är för stolt att gitta höra derpå. » » Ni har dömt mig utan ransakning, Ruth; det fins väl dock äfven för mig ursäkter. » han var ifrig, tonen häftig, hälft bönfallande. » Ransakning — ursäkter — hvad behöfver ursäktas?
I fråga om medel till bestridande af dessa utbetalningar, sorn åsyfta att bereda Sveriges handel och sjöfart en länge emotsedd befrielse från en betungande och ständigt vexande utgift och att dymedelst bidraga till att ytterligare utveckla detta lands mångartade förbindelser med de vigtiga handelsplatser vid Elben, till hvilka tillträde för detsammas fartyg hittills varit af denna sekelsgamla skatts erläggande betingadt, har Kongl. Maj:t, då Handelsoch Sjöfarts-fondens tillgångar genom utbetalning af den för Öresundska tullens upphörande bestämda årliga aflösningssumma, hvilken äfven under nästinstundande statsregleringsperiod är beräknad att derifrån gäldas, — äfvensom af kostnaden för nya telegraflinjers anbringande och de äldres förseende i mån af behof med nya stolpar, — äro starkt anlitade, ansett att om ifrågasatta åtgärder till handelns skyddande å aflägsnare farvatten genom dit afgående expeditioner med örlogsfartyg och andra vigtiga företag till handelns och sjöfartens befrämjande, skola i någon mån kunna genom bidrag ifrån denna fond beredas, ifrågavarande utbetalningar icke såsom eljest önskligt varit, kunna derå anordnas, utan göra beviljandet af särskilda medel nödvändigt; och har Kongl. Maj:t härmed velat föreslå Rikets Ständer att, med godkän nande af de förbindelser, Kongl. Majd genom ifrågavarande traktat Sig och Riket ikhidt, till fullgörande af denna betalningsskyldighet antingen, med afseende å det i och för sig icke särdeles betydliga belopp, hvartill Sveriges andel i aflösningssummao uppgår, anvisa hela detta belopp 92,495 Thaler. att utgå på en gång under instundande år, jemte ränta beräknad från och med den 1 Juli sistlidet är intill samma tid nästkommande år, då betalningen antages i sådant fall kunna ega rum, eller för två år 7 399 T hr. 18 sgr. tillsammans 99,894 Thr. 18 sgr. motsvarande i jemnadt fal omkring 270.000
De nödiga respenningarna voro aflagda i min portemonnä, och ett litet särskildt matknyte med min älsklingsrätt, våfflor med smör emellan, hade hon stoppat i min ytterrocksficka; ty jag hade nu fått min första ytterrock, för att värdigt kunna uppträda i det stolta Göteborg, hvilket jag då i andanom betraktade som en af de förnämsta städer i verlden. Jag hade vid afskedet från min högt vördade lärare och välgörare prosten Stålbom (han hade nyligen af stiftets biskop blifvit utnämnd till denna högre värdighet) erhållit hans lyckönskningar och välsignelse till mitt värf. Nu medan Jöns i Larsgård från Glimminge kyrkoby, hvilken åtagit sig att skjutsa mig till Varberg, höll på med att pålasta och fastsurra mitt bagage, tog min ömma moder mig i famn och välsignade mig. »Jag vet, att du alltid skall hafva Gud för ögonen,» sade hon, badande i tårar. »Gud välsigne dig, min käre son, och lede dig på rätta vägar! Kommer du i frestelse och bedröfvelse, så tänk alltid på, att du har mig, som ständigt ber till Gud för din välgång och ständigt vill arbeta för dig. Gud vare med dig, min ende, käre son!» Dessa voro min ömma moders afskedsord. O, jag glömmer dem aldrig! De hafva stått i eldskrift framför mig i såväl medgångens som motgångens stunder, och med dem i minne har jag trygg stigit upp och trygg lagt mig att sofva. Emellertid var allting färdigt för afresan. Jag steg upp i vagnen och räckte ännu en gång min hand till tack åt min kära moder. Jöns smackade och slog till hästen med hårsnärten, och så satte sig åkdonet i gång. Men så länge jag kunde se min moder, vinkade hon med förklädet åt mig, alltemellanåt med detsamma aftorkande sina tårar. Skilsmessan var ju så bitter för oss båda, som aldrig förut varit åtskilda. Jag vinkade med mössan tag på tag, med all makt och dock förgäfves sökande återhålla mina tårar, för att ej Jöns i Larsgård skulle märka någon klenmodighet hos mig.
Hvarest finnes en allmän sådan, och huru skulle den i sjelfva verket kunna finnas? Orden, jag erkänner det, hafva begagnats af England och med fördel — men också endast såsom sats, en lockmat för andra i handel och industri och ännu mera i praktiskt förstånd underlägsna nationer; likväl ej med det påräknade resultatet, ty ingen stal med insigt och månhet om sin sanna nytta, som ägde stora inhemska intressen att bevara, hvilka bevakades af en förståndig och incorruptibel och nationel ministére, lät narra sig deraf. Har England någonsin sjelf ingått på fri handel ? Östersjöhandeln torde just kunna svara på fråga 11. Och hvad vill fri handel säga Ben 29 Juli e. m. i Englands mun? Med dess öfvermakt i capital och industri, dess djupa och öfver hela jordklotet sträckta verldshandelssysleme och storartade och singa beräkningar, hvilka ej sky en öfvergående, 0111 äfven slör uppoffring, för hvilken ensamt en mindre stat skulle duka under; hvar kati i fri handel med England någon möjlig reciprocitet finnas? Frihandel med England hetyder i sjelfva verket dess monopolinni öfver den stat som ingår derpå. Också är det en allmänt anlagen regel, följd af alla förståndiga Regeringar, och det just i våra dagar, att på allt möjligt sätt försäkra den inhemska industrien om monopolium uti den inhemska marknaden. Den utländska blir allt mer och mer prekär. Alt handla annorlunda är och blir don-quixoteri och medför ruin. Derföre befinna sig England och Frankrike, rörtde ömsesidiga handelsoch lullförhållanden, i en så långvarig ömtålig och slug strid; sak samma mellan Belgien och Frankrike, mellan England och Tyska Förbundet m. m. — Sverige ensamt vill, en ny Gustaf II Adolph, NB. i handel, våga högsint uppoffra sig för ide'en af allmän frihet. Visserligen låter det bra, men äga vi i sjelfva verket då intet alt dervid riskera, och lönar risken mödan, eller äro vi någon stor fara underkastade och dertill drifne af en tvingande, en öfvervägande nöd, och hvilken elfect skulle vi åstadkomma? Detta tolde tåla att fundera på! Men har väl Tull-comiteen gjort det?
Vetenskap äger sitt föremål antingen inom den physiska ordningen, och är då en art af mathesis Naturae; eller inom den techniska ordningen, och är då en art af mathesis Artis; eller inom den harmoniska ordningen, och är då en art af mathesis Salutis. De till denna hörande äro de högsta: Medicinen, såsom en vetenskap om harmonia Vitalis; Jurisprudensen, såsom en vetenskap om harmonia Socialis; slutligen Theologien, såsom en vetenskap om harmonia Totalis. I spetsen för dem alla, såsom de till den physiska ordningen hörande vetenskapernas N:o 1, står den allmänna signatio Tanti eller Archimetria, som anvisar hvardera dess plats, och vägleder dem alla såsom en Pantomathesis, medelst hvilken det menskliga vetandet gradvis uppstiger, från den yttersta insigten af ratio Tanti, till den innersta, insigten af samma ratio såsom ratio Totius. Denna kunskapsart, som så till vida omfattar dem samtiigen, är den äkta Philosophien: den Philosophia Ascendentalis, hvilken omsider, såsom höjd och förklarad från Archimetri till Theologi, sammanknyter sin begynnelsepunkt med sin slutpunkt 215. Tager man begreppen Kunskap och Vetenskap allranogast, så är blott den physiska kunskapen vetenskap (scientia)): den techniska är förfarenhet (peritia), och den harmoniska vishet (sapientia). Att förena det högsta af vetenskap med det högsta af konst, utmärker den Vise: hvilken derföre är, på samma gång, den fullkomligaste vetenskapsman och den fullkomligaste konstnär. Visheten är nämligen den konst, att – så långt det beror på menniskokraft – göra Guds harmoniska allnärvaro lika fullverklig i Menniskan och Staten, som den redan är i Naturen, eller, att inrätta sig sjelf och det menskliga samhället till oinskränkt hörsamhet af imperium Divinae Rationis; hvarmedelst hon, i handling som i kunskap, motsvarar den Θειος λογος, i hvars dyrkan Optimi Maximi antiquissima Religio evigt består.