Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr med vil - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 61 kor att Wermland äfven måtte blifva delaktigt af samma fördel, som de norra länen; samt af Herr Tham, G. (Mot. N:o 203), att, utom det af Kongl. Maj:t för de sex norra länen gemensamt äskade anslag, en summa af 50,000 ft:dr årligen måtte för omförmälda ändamål beviljas ensamt för Jemtlands län; inom BondeStåndet: af följande Riksdagsfullmägtige, nemligen: l:o. Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län (Mot. N:o 315), att 50,000 R:dr årligen måtte anvisas under nästa statsregleringsperiod till verkställande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens län; 2:o. Olof Nilsson från Westerbottens län (Mot. N:o 136), med hvilken sig förenat P. A. Nyström och Olof Lindström från samma län, att för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Westerbottens län måtte beviljas ett anslag af 50,000 R:dr årligen i tre år; 3:o. Olof Lindström från sistnämnda län (Mot. N:o 243), att Rikets Ständer af inflytande bränvinsmedel måtte anslå åtminstone 50,000 R:dr årligen att användas såsom understöd för odlingar inom samma län, att utgå för minst fem år, räknande från medlens beviljande, och borde dessa understödsmedel insättas i landtränteriet för att derifrån i mån af behof lyftas af sockenkomitéer, hvilka skulle åt den, som visade sig hafva verkställt odlingar eller andra jordförbättringar, utdela understöd, vare sig efter tunnland eller annan grund, hvarefter komitéerna bordo hos Länsstyrelsen afgifva redovisning för medlens användande; 4:o, Paid Andersson från Jemtlands län (Mot. N:o 254), att Rikets Ständer måtte för myrutdikningar i Jemtland anslå 50,000 R:dr årligen; 5:o. P. Tjernlund från Wester-Norrlands län (Mot.
— Efter enahanda vexlingsgrund vare Banken öppet, att, om den så åstunda/', inlösa i Stockholm och vid Låne-Contoren i Götheborg och Malmö det Speciemynt, sorn sålunda i tullmedel inflyter. 7:0 Ränteberäkning å Statsverkets skuld till Banken vare intill nästa Riksdag för Statsverket besparad; likaledes kommer, undertiden, hvad sorn af Bankens behållna vinst för hvarje år återstår, sedan dess förvaltningskostnader blifvit bestridda och afdrag skett för den till inköp af myntbara metaller anslagne summa, att af sättas" till låneunderstöd för Privat-Banker, eller öfverlemnäs till Riksgälds-Contoret, för att dermed bestrida de utbetalningar och anslag, som blifva vid denna Riksdag af Rikets Ständer föreskrifne. I senare fallet anordnas uppå denna andel 54 Hor till Banco-TJtskottets Utlåtande N:o 16. i årets Bancovinstj förskottsvis vid hvart års slut_, 200,000 R:dr till Biksgälds-Contoret j under förbehåll af behörig liqvid efter bokslutets upprättande. —> I händelse den första af föregående punkter skulle bifallas, och derigenom öppnas tillfälle att kunna från Banken afsätta vissa medel för Statsverkets behof, torde om deras disposition Stats-Utskottet tillkomma att afgifva Utlåtande. Såsom utgrening af förestående punkter skulle vidare följa några förändringar uti: Banco-Utskottets Betänkande N:o 6} om -hufvudgrunderna för Bankens styrelse och förvaltning: 3:dje och 4:de Mom. deruti komme då att undergå den förändring, att inköp af silfver kunna äfven få ske, när de icke kosta mer än i36 sk., eller utvexlingspriset för Riksgäldssedlarne, och alltid illimiteradt, när de stå att erhålla för pari 128 sk.
Maj:ts Nådiga beslut utgick äfven Fellings lån näst efter lånet till Rörstrands Fabriksdelägare, ehuru förlagslån tili ett sarnmanlagdt belopp af 74,666 R:clr 32 sk. blifvit, förrän Fellings låneansökning bifölls, i Nåder beviljade, att i mån af Förlagslånefondens tillgångar utbetalas till låntagarne, hvilkas rätt altså, i Revisorernes tanka, genom den Felling tillerkända förmån eftersattes; och då dessutom, med hänseende till det med anslaget till förlagslån åsyftade ändamål, det torde böra förutsättas, att dylika understöd icke medgifvas för andra än sådana fabriksanläggningar, af hvilkas uppkomst det allmänna kan hemta några större fördelar, synes ock något bedömande af dessa anläggningars relativt större eller mindre värde, sedan deras anspråk på låneunderstöd af allmänna medel en gång blifvit erkända, icke lämpligen kunna eller böra äga rum, helst, vid sådant förhållande och i betraktande af Förlagslånefondens inskränkta tillgångar, det blefve omöjligt för redan lånberättigade Fabriksidkare att ens approximativt beräkna tiden, då de kunna af de dem beviljade lånen komma i åtnjutande, hvaraf åter följden möjligen blefve, att mången tillämnad, högst vigtig fabriksinrättning för det allmänna ginge förlorad. Bland de rörande äldre förlagslån meddelade Nådiga föreskrifter förekomma: 1:0 Kongl. Brefvet af den 27 Juli 1833, hvarigenom Kongl. Maj:t, sedan Klädesfabriksidkaren André i Örebro gjort cession och lagsökning af sådan anledning blifvit anställd för återstoden, 4j7^o R:dr, å det honom tillagde förlagslån, i Nåder tillåtit hans borgesmän, Prosten Hagg ren och Hemmansägaren Olof Larsson, att inom 6 år med en sjettedel årligen inbetala förberörde vid 1833 års slut i räkenskaperne qvar - { '4 ) stående 4>75o R:dr; i följd hvaraf bemälde personer sisth år å länet afbetalt 1,000 R:dr, så att detsamma vid årets utgång var förminskådt till 3,750 R:dr; och 2:0 Kongl.
Men som Postverket äfven inrättade en paketpost för resande på samma väg, och dymedelst motverkade framgången af diligens-rörelsen, beslöt man att öfverflytta densamma från södra vägen till den vestra, öfver Orebro, och med utsträckning till Helsingborg och beräkning af skjutsbefrielse-ackorder äfven på denna väg; hvilket Kongl. Maj;t dock, oaktadt inrättningens framgång, ej fann skäl att bevilja, emedan försöket hade misslyckats på den södra vägsträckningen. Men då inrättningen fortgått med betydlig förlust, det af Kongl. Majit meddelade ofvanberörde afslag hotade med hela den nyttiga anstaltens upphörande, anhöllo Rikets Ständer vid 1835 års riksdag i underdånig skrifvelse, att Kongl. Majit ville på lämpligt sätt understödja den för det allmänna så gagneliga deligens—inrättningen. Kongl. Majit beviljade derföre i stället ett årligt understöd af 12,000 Ridr Rimt af postmedlen, hvilket sedermera ökades till 15,000 Ridr Rimt och hvarmed inrättningen fortgått, intilldess, i följd af den då från Göteborg till Töreboda färdiga jernvägssträckning, allt understöd af statsmedel, enligt Kongl. Brefvet den 15 Oktober 1858, upphörde från och med den 1 Maj 1859; hvarjemte Kongl. Majit, enligt Rikets Ständers äfven i 1835 års underdåniga skrifvelse uttryckta önskan, att, om diligens-inrättningen af en eller annan orsak komme att upphöra, det då skulle åligga Postverket att inrätta en motsvarande befordring på samma linie, ålade Postverket, 478 Motioner hos RidderskapH och Adeln 1862. N:o 189, att å ömse sidor af jernvägarne inrätta särskilda turer för passagerare, gods och postbefordringar.
Besittningsrätten till ett kronohemman kan nemligen icke, på sätt motionären antager, med laga verkan blifva föremål för köpslagan mellan åboen och annan person; utan är den förres rätt inskränkt till besittning af hemmanet så länge han sjelf vill bruka detsamma; hvaremot, om han dermed önskar upphöra, den, som till honom står i skyldskap, äger att, utan andra utgifter än den årliga afraden, tillträda hemmanet; samt, äfven om ingen finnes, som på grund af sådan skyldskap med föregående innehafvare är berättigad att öfvertaga hemmanet, antagandet af ny åbo i allt fall beror af ägaren, som är Kronan, och hvilken utöfvar denna sin rätt genom vederbörande embetsmyndigheter, i första hand Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Förhållandet med de hemman, som blifvit under bruk skatteköpta, är analogt härmed, så att, ehuru åboerna på desamma äro försäkrade om att, för sig och efterkommande, förblifva »odrifne», så länge de till bruket, som inlöst jordäganderätten, utgöra sina skyldigheter, bruksägaren likväl har, likasom förut Kronan, rättighet att förfoga öfver ett dylikt hemman, derest innehafvaren frångår detsamma och ingen finnes, som på grund af skyldskap äger företräde till besittningen. Någon skyldighet för bruksägaren att fästa afseende å det aftal om besittningsrätten, som en åbo kan hafva träffat med en fremmande, förefinnes alltså icke i den mening, motionären föreställt sig; och det skulle följaktligen vara en kränkning af bruksägarens rätt, om man meddelade någon som helst föreskrift derom, att bruksägaren skulle, på sätt vid bördestalans anställande i allmänhet äger rum, och äfven vid öfverlåtelse af kronorusthåll är stadgadt för den, som vill klandra en skedd öfverlåtelse, utbetala den löseskilling, som åboen å hemmanet kan hafva med en annan betingat. Och som motionärens hela förslag grundar sig på ofvanberörde oriktiga förutsättning, lära Rikets Ständer finna, att motionen ej kan föranleda till någon åtgärd. Stockholm den 31 Maj 1860.
Utlåtande med den förändring, att icke Riksens Ständers Revisorer, de där endast hvart annat år sammanträda, utan Fullmägtige i Banken, hvilka ärö i ständig verksamhet och allt jemt i tillfälle att bedomina behof och förhållanden , må upplåtas den i Utlåtandet de förre tillagde rättighet, i afseende på jemkning i Discontfondens fördelning. Herr Munck <zf Rosenskjöld: Het har blifvit yttradt, att en framtida erfarenhet behöfs för att afgöra frågan om jemkning af Discontsumman , Låne-Contoiren emellan. Jag förmodar, att Riksens Ständer i den delen blott behöfva begagna den erfarenhet, de hitintills kunnat förvärfva, hvilken visar, att ehuru lånefonden i Banken varit blott sex millioner, och således två och en half millioner mindre än den nu blifver, har dock af denna fond merendels öfver en million legat ofruktbar. Häraf torde blifva en följd, att det hädanefter, när Banco-Disconten får millioner tillsindisposition, utan skyldighet att deraf meddela de andre Contoiren, så mycket lättare kunde hända, att Ridd. o. Ad. Prat. X. Band. ;o Den 7 November f. m. en betydlig summa här Lief qvarliggande ofruktbar. Jag medgifver, att orsaken härtill möjligen kan igenfinnas hos sjelfva den förra Banco-Discont-Styrelsen, hvilken ej var olik ett hemligt Tribunal, som utan några skäl kan godtyckligt behandla inedmenniskors välfärd. Min tanka blifver i alla fall, att äfven med en liberalare styrelse , kommer en del af fonden att ligga obrukad. Jag delar derföre Herr Stråles öfvertygelse i detta afseende, att liksom före i8r8 det må vara låntagare öppet, att vända sig till BancoDisconten, när tillgång ej vidare finnes i Fiiial-Disconterna. Jag kan icke instämma deruti, att det vöre nyttigt öfverlemna jemkningsrätten åt Revisorerne. Banco-Fullmäktige må val känna, huru förhållandet är, och derefter vidtaga nödige mått och steg. Att dessa äro tillsammans äfven mellan Revisionerne, lär väl icke kunna förändra saken.
Och om ni är mor, så förbjud absolut era söner, så länge ni har någon makt öfver dem, att begagna ohöfviskt skämt eller att umgås med kamrater, som göra det. Endast genom kvinnans energiska ingripande kunna vi hoppas, att svenska folket skall blifva kvitt ett nationallyte, som hotar att öfvergå till ett verkligt samhällsondt. K. G. En diskussionsafton i Kvinnoklubben. örhända det skulle kunna intressera Iduns talrika läsarinnor rundt om i landet att erhålla en skildring från en diskussionsafton i Kvinnoklubben i Stockholm, när något ämne mer än vanligt lägger beslag på uppmärksamheten, som fallet var i torsdags afton. Jag ber likväl att först i korthet få förutskicka några » biografiska notiser » om Kvinnoklubben, den skulle annars tilläfventyrs kunna få namn om sig att vara ett af dessa nymodiga påhitt, som man så gärna hyser misstro mot, ett misstroende som klubben ej i ringaste mån förtjänar. På slutet af 1880-talet, när intressset för kvinnosaken var mer än vanligt lifligt, beslöto några för saken varmt intresserade att bilda en kvinnoklubb här i Stockholm, delvis efter utländskt mönster, hvarest kvinnor ur de bildade klasserna skulle kunna träffas för att samtala, musicera, läsa tidningar o. s. v. sedan deras arbete för dagen var slut. Det finns nämligen en otrolig mängd af bildade kvinnor, som ha anställning dels i statens tjänst, såsom vid posten, telegrafen oeh telefonbolagen, dels privattjänst vid skolor, i banker och på kontor, men som alldeles sakna hvad man egentligen menar med hem och tillfälle till ett angenämt famifjelif, och just för dessa ansåg man att en dylik klubb borde bli både till nytta och nöje. » Beslut och handling äro ett hos kvinnan, » plägar man j u säga, oeh på initiativ af bland andra fröknarna S. Giäbel, B. Hiibner, S. Gumcelius och H. von Franken, numera fru Ilejkenskiöld, bildades kvinnoklubben. Den första lokal som erhölls, var belägen vid lilla Norrbro, visserligen helt enkel, men det oaktadt mycket treflig, den nuvarande lokalen åter i Schumachers nybyggda hus, Norrlandsgatan 17, 1 tr. upp, är helt enkelt förtjusande.
Dä härtill kommer att en författning af sädan egenskap som denna bör mara för Hela Riket, fär jag ödmjukast hemställa, att åtminstone Utskottets Förslag om en olika flyttningstid uti olika Landsorrer ma affläs. Uppå begäran af Herr printrilkölä, kaul, uplästes ett af Herr Ne^kenikölä, Lar! Lreäric den s:ora November förledik är i detta ämne afgifwit Dicramen. Härefter yttrade sig: Herr krmirkkölä. För bibehållandet och fortfarandet af den hittills, genom Allmänna Lagen stadgade flvttningsriden för Tjenstehjon, har Herr Hof-Rätts-Räder kkexkerMölä uti nu upkäste Memöriak, anfört sä mänga och fullständiga stäk att efter min ranka de kunde och borde wara tillfyllest görande; men med anledning af ordspråket, det öfwerflödiga skadar rike, kan jag dock icke underläts stt i ödmjukhet framställa nägra omständigheter^ som efter hwad jag tror annu mera motsäga den af Högkofl-. Aeconomie - Utskottet föreflagne förändring gen af ifragawarande flyttningstid. Med r agttagand? af en rättskaffens Lagstiftnings princip, ar och bör det wara af mycken wigt och granlagenhet, au ändra en Zammak Lag: desi felaktighet eller otydlighet, bör förut wara ostridig, sch man mäste wara lika säker derpä, att genom den till - Den 28 8ebruariir§43 tillgörande förändringen, något bätste och gagneligare skall winnås. Den Lag, angående Tjenstehjon;» Flyttningstid, hwars förändring nu utgör ämnet, för Högloft.
»Förlåt», sade han blott i det han åter sjönk ner på kudden. »Men det är snart öfver.» Hade han i detta ögonblick vågat bjuda henne en af de vanliga smekningarne, kunde hon ha slagit honom i ansigtet. Men gent emot den djupa förtviflan, som låg i de sista orden, var hon fullkomligt värnlös. Hon tyckte att hon måste finna ett ord att säga honom till tröst, och hon tog det första som föll henne in. Hon slog in i diktens tankegång, talade om ära och ryktbarhet, om skaldens tankar, som skulle öfverlefva honom, om sånger, som skulle sjungas af en sen efterverld af en slägt som böjde sig beundrande för hans geni Han låg och lyssnade till hennes ord; leendet kring hans läppar var sorgmodigt och trött. »Hvad hjelper det», sade han, »om man förvärfvar hela verlden men tager skada till sin kropp.» Det var den halft ironiska, halft vemodiga anmärkning, hvarmed han sökte dölja sin djupa förstämning. När Margot gick hem, var hon i ett nervuppror så häftigt, att hela kroppen skälfde. Hennes tänder hackade emot hvarandra, och hon frös. Hon gick fort; hon ville gå sig varm; hon hade en förnimmelse som om något var efter henne och sökte gripa henne. Flere gånger såg hon sig ofrivilligt om, och fördubblade sedan hastigheten af sina steg. Men när hon hunnit ett stycke in i Rue de la Paix, sveko krafterna henne. Hon vinkade åt en droska och lät köra sig hem. Om natten hade hon feber, och i feberdrömmarne jagades hon af en skugga. Hon flydde; hastigare och hastigare flög hon genom rummet, sväfvade utan tyngd tills hon plötsligt störtade nedåt i svindlande fart — och vaknade med en suck af lättnad, badande i svett. Eller också låg hon utsträckt på marken utan att kunna röra sig, och på hennes bröst satt som en blytyngd vampyren med de bleka vissnade läpparne. Nu böjde han sig framåt, närmade sin mun till hennes, sakta, sakta, medan han band henne med sina blickar närmare och närmare kom han, tyngre och tyngre blef han hon såg hans blodtörstiga vidriga leende Jesus! — Hon lyfte sin hand och slog och i detsamma kände hon sig bortförd, baklänges, i svindlande fart
På nådig befallning har Kommerse-kollegium den 18 sistlidne Januari till E. K. Maj:t inkommit med Teknologiska Institutets Styrelses samt eget underdånigt utlåtande i förevarande ämne; och hade bemälde Styrelse förklarat sig till alla delar instämma uti hvad Fullmäktige i Jernkontoret yttrat om företrädet af ett allmänt och mera omfattande tekniskt läroverk, med afdelningar för särskilda slag af yrken, framför Specialskolor, stående utan samband med andra läroanstalter; om de fördelar, som af Bergsskolans förening med Institutet skulle blifva en följd dels för lärarne i de egentliga bergsvetenskaperna, hvilka derefter kunde fä bättre tillfälle att vinlägga sig om sina hufvudämnen samt genom sina insigter i vidsträcktare mån än hittills gagna såväl auktöriteter som enskilde och dels för bergseleverne, hvilka då uti Institutets lägsta afdelning kunde inhämta åtminstone en del af de förkunskaper, som de nu, för vinnande af inträde i Bergsskolan, oltast måste genom enskild undervisning förskaffa sig, samt äfven kunde vid Institutet erhålla en mera fullständig bildning än för närvarande vid Bergsskolan med dess fåtaliga lärarepersonal kunde meddelas; samt slutligen om den vinst, som skulle uppkomma genom föreningen af bägge läroverkens bibliotbek och samlingar, såväl för undervisningen, som i ekonomiskt hänseende. Den farhåga man möjligen kunde hvsa, alt eleverne skulle i Stockholm mera än i Fahlun dragas ifrån sina studier genom de tillfällen till förströelser, hufvudstaden erbjöde, kunde Styrelsen, på grund af sin kännedom om lefnadssättet bland Institutets elever, icke heller dela, och hvad beträffade lefnadskostnaden i Stockholm, jemförd med den i Fahlun, så vore Styrelsen öfverlysad, att ynglingar, som ville hushålla, kunde här lefva för åtminstone lika billigt pris, som i sistnämnde stad. En förening af Bergsskolan med Teknologiska Institutet skulle äfven, enligt Styrelsens tanka, för delta sednare vara en stor fördel, enär det derigenom erhölle en betydlig tillökning ej blott af lärarekrafter utan ock al materiela hjelpmedel för undervisningen; och hade Styrelsen, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, funnit sig böra den föreslagna föreningen tillstyrka.
Skulle emedlertid den enda länken i undervisningens hela kedja hvars tendens är militairisk upphäfvas, utan att de med annan tendens försedda länkar undergingo en nödig förändring, eller utan att en större med oväldigallmän syftning försedd uppfostringsanstallt inrättades, så frågar jag, hade man ej obetänksamt nedrifvit sitt hus utan att hafva ett annat att bo uti. För att bevisa att intet af våra nu ägande offentliga undervisningsverk ägnar sig till denna oväldjga allmänna elementarbildning får hos Ridderskapet och Adeln jag vördsamt anhålla, att i korthet få analysera dem, hvaraf torde inhämtas, att den brist sorn skulle ujpp-s. 154 Ben 15 Maji f. m. stå i händelse Academien på Carlberg upphäfdes icke för närvarande kan ersättas. Vid Univerjiteterna, för att draga fördel af den Academiska föreiäsningsmetoden och detacademiska lifvets sjelfverksamhet, måste ynglingen vara minst 16 å 17 år gammal, hafva moget omdöme och egen verklig håg för arbe-) tet, hvarförutan han förlorar sin tid dervid, lär alls intet och kommer lika okunnig ifrån Universitetet, som han kommit dit. Äfven i moraliskt afseende bör han vid Universitetet äga denna ålder, ty dessförinnan kan han svårligen lemnäs utan tillsyn af en ledare, hvilken oberäknad svårigheten att erhålla en pålitlig, okar kostnaden till dubbelt, hvarföre allt Uaiversheterne icke i något afseende kunna vara lämplige för de på Carlberg befintlige ynglingar hvaraf |;delar icke ännu upphunnit den Academiska åldern af 16 till 17 år. Universiteterne hafva dessutom den stora olägenheten af nära 6 månaders ferier, hvilken långa intervall den 17, j8 å i^åriga yriglin, gen möjligen kan begagna, men som för de på Carlberg befintlige 13, 14 och rståriga gossar vore aldeles förlorad, och hvarunder de icke allenast skulle glömma hvad de under läroterminerne inhemtat, men äfven komma utur arbetsvanan, en ännu större förlust hvilken icke inträffar vid Carlberg, der studierne cafbrutit fortsättas 11 månader om året.
Eger han ingen känd kapital-förmögenhet, må förlusterna anses såsom åsamkad skuld, hvars ränta på sätt ofvanstående mom. a) stadgar må från nämnda beräknade inkomst afdragas. § 8. Herr Lindeström har i sin reservation så tydligt ådagalagt bristerna i denna §:s första punkt, alt de, enligt min förmodan, mäste vara synbara för en hvar, som mera ser på rättvisans och billighetens fordringar än på beqvämlighet vid uppbörden. Då jag således i syfte helt och hållet med nämnde reservant instämmer, önskar jag blott, att Rikets Ständer måtte uttaga steget på billighetens väg ännu något längre, och föreslår derföre tvänne smärre förändringar i Herr Lindeströms förslag, nemligen att för ensam qvinna liksom för ensam man 300 R:dr, såsom till lefnadsbehofven oundgängliga, må fritagas från bevillning; samt att den afsedda förmånen för familjer må utsträckas till dem som ega till och med 1,800 R:dr årsinkomst. Genom den förra af nyss föreslagna förändringar undanrödjes det svåraste inkast som mot Herr Lindeströms förslag blifvit gjordt, att den mängd af personer, som i taxerings-längderna borde upptagas, skulle alltför omättligt ökas. Vinner detta mitt förslag afseende, så bör i sammanhang dermed i § 27, 6) 4:o samt 7:o orden Fyrahundrade Riksdaler ändras till Trehundra Riksdaler. § 40. En så betungande befattning som den att vara ordförande i Bevillnings-beredning kan icke billigtvis åläggas den, hvars tid af annan befattning i Statens eller Kyrkans tjenst är förut tillräckligt upptagen. Det skulle icke blifva för samhället nyttigt om t. ex. Presten nödgades öfvergifva ungdomens nattvardsberedning för att sköta om bevillnings-beredningen. Nu har man visserligen inom Utskottet yttrat den välvilliga mening, att trägna ordinarie embets-åligganden böra räknas bland »laga förfall», hvilka i denna § redan äro omnämnda. Men huru dessa ord komma att tillämpas beror af tolkning; och att en sådan kan utfalla Bih till R. St.
E^ter en korrt öfwerlaggning härom, hwarunder flera talade pä en gäng, yrkades proposition till äkerremih, hwilken af Herr Landt-Marfkalken gjordes och af Högloft. Ridderffapek och Adel» Föredrogs a nyö Riddarhus-Ukskottets, den r? dennes uplaste och pä bordel lagda, memorial, om nya wilker för hnfwudoch älleman alt complettera genealogierna, Bifölls. Föredrogs och bifölls Lag-UlskottelS, den 17 dennes pä bordet lagda, memorial, i anledning af Riksdagsmannen I^ais pekrsson8 frän Skaraborgs Län motion om panlelkUlingaro återgäldande esler kurs. ^ Föredrogs a nyo Lag-Ulffotkets, den 17 dennes pa bardet lagda, memorral, angående atffilligcr frän Bonde-Skändet remitterade motioner om rät, tighe en till hnsbehofs och Mltlagde qwarnars an, läggande folls, —-— Före - Den 20 Iumi. 67- Föredrogs ä nyo Lag-Uistkorrets, d. 77 dennes pä bordet lagda, memorial, rörande af Docker keknllröm wäckt frogn om förändring af lagens st dgande i 5 Cav. 2 Z Byggmnga-Balken anflående stängsels uprättande melmn oval inägor och Utmark Bifölls. Föredrogs ä nyo och bifölls Lag-sksfkottets, den r/ dcnneS vä bordet la da. memo-'al, rörande R>kvdggemän»e,i pekr Nilssons 'rän Th istia. stg^S Lin och /nnas fcmaslons 'rån Calmare Län yrkanden om ska pning l straffet för stöld. Föredrogs ö nyo och bifölls Lag-Utffottets, den 17 dennes pä bordek lagda memorial, angående wäckt fraqa om uphäfwanve af bördsrätt till försäld arswejord.