Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Retelsen skulle här synas mig starkast, att med en förespeglad andans ingifvelse söka anslå den menskliga lättrogenheten, hjertats lätt rörda strängar, och sinnets svagare sidor, — att till den egna vinningen —, hvarigenom dessa resande predikanter skulle blifva just de. som vunne mången församlings nog lätt skänkta förtroende. Det är på detta förtroende mellan en pastor oell församlingen, säges det vidare, som allt skall byggas. — Mycket sannt. Men förtroendet kan väl dock ej föregå kännedomen af individen. Huru kan väl en församling af flera hundra, ja flera tusen menniskor känna inom andra kanske mycket aflägsne församlingar tjenstgörande prester, annat än genom ett visst rykte för lyckligare predikogåfvor eller andra tillfälliga förhållanden, och skall ett sådant, om oek mera allmänt spridt rykte kunna vara egnadt att genast väcka ett verkligt förtroende? eller ock synes mig en församlings förtroende uteslutande komma att lemnäs adjunkter och vice pastorer, som tillfälligt under en kortare tjenstgöring lyckats vinna behag för deras hjord. Månne ej åter nu rätt ofta en förtjent prest, alldeles främmande före tillträdet af sitt nya kall, lyckas allt mer och mer vinna just detta förtroende, hvilket så fördelaktigt måste verka på den andliga utvecklingen? Jag vet att man i allmänhet med stor förkärlek fäster sig vid församlingarnes rättighet till val, om dessa ock blott dikteras af det bifall, profpredikant lyckats vinna; men jag har, för min del, aldrig kunnat rätt högt upskatta värdet af dessa val, med kännedom af de verldsliga beräkningar, hvilka så ofta leda desamma. Med grämelse ser man ofta högst förtjente, med andlig rikedom begåfvade män länge sakna den nyttiga verksamhet, hvari en befordran skulle sätta dem, kanske blott derföre att de saknat de känslan anslående yttre gåfvor, hvarvid man minst borde fästa sig, men hvilka dock hos mången illa nog lätt gälla som prof på en inre andlig kraft, hvilken i sjelfva verket kan vara ganska svag, då man derifrån drager ett rikt ordflödes skimmer.
Vid detta förhållande .erkänner jag, att jag ännu skulle draga i betänkande, att lemna min röst ät den föreslagna lagförändringen, i hvad den rörer omyndiges förmonsrätt hos förmyndare, om jag ej, efter en lugn och opartisk jemförelse emellan alla de vigtiga skäl, som tala för denna lagförändring och de betänkligheter, hvilka, det oaktadt, under närvarande förhållanden, eller så länge vi sakna ordentliga förmyndarekamrar, synas mig emot den kunna anföras, trott mig böra låta dessa sistnämnde vika för den utan tvifvel ganska aktningsvärda aucloriteten af en opinion, hvilken, först uttalad af nya Civil-Lagens författare, blifvit ytterligare understödd, ej blott af de tvänne senast förflutne Riksdagarnes Lagutskott, utan äfven af en betydande pluralitet inom Högsta Domstolen och Siats-Rådet, och slutligen vunnit jemväl Kongl. Majus höga bifall, likasom den, så vidt man får döma af den inom alla Riks-Stånd beslutade återremissen af Utskottets Betänkande N:o 71, synes äfven bland Nationens Representanter vara rådande." 4:o Af Herr Professor Bexell, sora instämt med Herr Professor Grubbe. 5:o Af Herr Bååth: ”Då jag nu går alt utveckla den reservation jag anmält och lill en del uttalat emot Höglofl."Lag-Utskottets förnyade Betänkande, i frågan om de tysta förmonsrätternes ■—och deribland i synnerhet barna-arfs — tillbakasättande efter inteckning i förmyndares egendom, är det icke utan en viss spänd omtänksamhet jag vågat mig in på ett fält, der jag har att vänta väldige motståndare oell ifrige försvarare af penni nge-interessets framgång — kosta hvad det vill — men i det säkra hopp, att jag ej skall stå ensam i striden: att grunden för alla samhällens tillkomst, inbördes skydd, och i främsta rummet skydd för den Bill. lill R. St.
Utom Creditivet, hvarföre inga räntor kunna erhållas, har det blifvit nödvändigt, att ytterligare lemna Utrednings Contoiret ett lån af 200,000 R:dr, hvaral dock 98,865 åter inflyta; 101,135 äro således förlust, eller tillsammans med Credj - Den i 7 Martil, /. m. 103 tlvet omkring 400,000. Detta har varit en nödvändig föijd'deraf, att Malmö Disconts Fordrings ägare erhållit lika fördelaktiga vilkor, som Götha CanalDisconts, i anseende till derstädes varande tillgång, äga rättighet att fordra. Vill man ge Malmö Disconts något sämre vilkor , så äga de ändå ej skäl att klaga j jag tior likväl, att det kan vara värdt några tusende Riksdalers förlust för Bar.quen, att behandla bägge massornas Creditorer lika , då Staten deltar i begges utredning. Allmänna Cre-> diten undgår härigenom en väsendtlig rubbning. Hvad Götheborgs Discont angår, så tror jag, lika med en agtningsvärd Ledamot inom Utskotten, att den bäst hjelpes genom ett ökadt Creditiv, hvartill jag föreslår 250,000 R:dr emot tre procents ränta, samt inbetalning af så väl det gamla, sorn det nya Creclitivet till f hvart halft år, ända till den 1 Jan. 1821. Af det omtalta nya Creditivet inlösas Götheborgs Disconts-Assignationerne med 150,725 Rtdrj och med tillhjelp af återstoden samt egna tillgångar, ålägges DiscontDirectionen, att hvarje halft år, från och med den l Julii 1818 > minska beloppet af sina löpande TreprocentsReverser med 100,000, och det femte halfåret den 1 Julix 1820 inlösa åierstoden 83,266 samt att dessutom redan den 1 Julix 1818 liqvidera hela sin Skuld till allmänna Cassör af alla slag. Bilagan Litt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
I sednare afseeridet är det visserligen sannt, att det vore mycket önskligt, om menniskorna alltid handlade klokt och rätt. IJet har också funnits tider, då man för sådant ändamål, i nästan alla riktningar, sökte utöfva ett förmynderskap på den enskildes verksamhet, och då man velat binda, ej blott handlingens, utan äfven tankens, och framför allt yttranderättens frihet. Men, likasom man lyckligtvis numera i allmänhet frångått denna falska riktning i afseende på andliga förhållanden, bör man äfven öfvergifva ett sådant försök i afseende på de materiella. Hvarje enskild måste ansvara för sina enskilda handlingar, och det är icke blott omöjligt, utan äfven orält och obehörigt, att staten genom lagstiftning bjuder till att hålla hvar och en på den stråt, som han bör följa, vare sig i sin hushållning eller i sina öfriga åtgärder. Deremot är det otvifvelaktigt en skyldighet för hvar och en, som har rätt att yttra sig öfver statens angelägenheter, att, så vidt på honom ankommer, tillse att dessa på ett klokt och värdigt sätt handhafvas, och frågan blir då i iörev:de fall: hafva de förbindelser, som staten åtagit sig och som den är på väg att ytterligare ikläda sig, öfverskrida de resurser, hvaröfver staten kan disponera ? Det är snart 6 år sedan, då denna fråga för första gången på allvar förekom, och jag yttrade då den öfvertygelse, att landets förkofran i materielt hänseende numera lyckligtvis så framskridit, att statens tillgångar voro fullt tillräckliga att utan öfveransträngning utföra det ifrågav:de företaget. Jag sökte då genom någorlunda fullständiga uppgifter ang:de alla de förnämsta näringarnes ställning 168 Den 9 Maj f, m. och framsteg framlägga skälen för denna öfvertygelse, och för den förhoppning, jag äfven yttrade, att utan något landets betungande med ökade skatter, blott genom den naturliga tillvexten i statsinkomster, medel skulle, så att säga af sig sjelf, uppkomma för att uppfylla de förbindelser, hvilka staten för ett sådant ändamål behöfde åtaga sig.
Emot Utskottets fattade Beslut, uti grundernas bestämmande för besvarandet af dess återremitterade Betänkande. N:o 173, om föreslagne medel till förekommande af åtskillige förmente missbruk vid Prestval, reserverade sig Herrar Biskopen Doctor af Wingård samt Prosten Grevillius och Professor Bexell, åberopande sitt tillförene vid dett? Betänkande afgifne skriftliga anförande. Ex Protocollo, A. Fryxell - Bcsv, och Ekon. Utsk, Betänkandcn. 1495 N:o 215. Ankom den 17 Nov. 1523. "Yttrande, i anledning af gjord anmärkning vid Utskottets afgijne Utlåtande N:o 146, rörande vackt fråga, att Rotehållare icke måtte åläggas transportera compagnierms trossoch munderingspersedlar till mötesplatserne. Detta Utlåtande har blifvit återremitteradt ifrån Vällofl. BorgareStåndet, hvarest, vid föredragningen af målet, en Ledamot, Herr Ekstrand, ansett sig böra betvifla rigtigheten af Utskottets förmenande, att det nu mer icke skulle finnas någon författning, som ålägger Rctehållarne skyldigheten att transportera compagniernes trossoch munderingspersedlar, enär han nyligen i Södermanland sett en ordre utfärdad för Rotehållarne, att verkställa en sådan transport, i stöd af någon författning, som dervid blifvit åberopad, hvadan Herr Ekstrand erb;udit sig, att af samma ordre meddela Ekonomiutskottet till upplysning en afskrift. Vid besvarandet häraf, får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet visserligen 1496 Best), och Ekon. Utsk.
Norrige* förening med Sverige gjorde att en del af länets norra härader, äfvensom norra delen af Dalsland, som förut drifvit handel med Uddevalla, i följd af kortare väg och en fördelaktigare afsättning af sina varor, vände sig till de Norrska städerna. Dessa skäl jemte många andra, som skulle blifva för vidlyftiga att upprepa, torde dock vara tillräckliga bevis på billigheten af bilall till Hr Bagges gjorda begäran otn all de 2.'ne bancolån, för hvilka stallen häftar, måtte blifva sammanslagna till ett, och anses som primitivt, helst banken dermed icke gör någon annan uppoffring, än medgifvande! af en längre tid för lånets inbetalning, som precist blef densamma, örn staden ägde tillgångar att tiri återbetala de båda summorna, efter banken då blef nödsakad utlåna penningarna på annat båll, mot samma villkor, som de, hvilka nu begäras för Uddevalla. lifter livad jag har mig bekant , är det för Uddevalla stad till publika byggnader anslagna lån, a5,ooo rtdr, genom albetalningar minskadt lill omkring 11,000 r:dr; och då packhustomten N:o 36 för en dylik byggnads uppförande icke lärer vara tjenlig, utan fråga är ali kunna få utbyta densamma: så, i händelse H. R. o. Ad. ej skulle finna skäl bifalla den väckta motionen i öfrigt, anhåller jag dock, alt BaucoUtsk. måtte föreslå de villkor, hvarpå berörde tomt kan från inteckningen relaxeras, emedan Baneo-styrelsen derför saknar föreskrift, i anseende dertill, att ifrågavar. län utgått efter särskildt beslut, och icke efter det allmänna, som för banco-låns beviljande blifvit fattadt. Jag anhåller derföre, att betänk, måtte blifva lill BancoUtsk. återremilteradt, åtföljdt af detta milt anförande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtskts utlåt. Ropades ja och nej. Hr Mannerskantz, Garl
Att dessa åtgärder icke medfört dermed åsyftad verkan, vitsordas af dagliga erfarenheten, men häraf anse Utskotten ej böra slutas, att Författningarne, såsom sådane, varit felakttge, utan att syftemålet varit af den beskaffenhet, att det genom förbud eller lagstadganden icke kan ernås. ’ Begreppen om öfverflöd och yppighet äro i och för sig sjelfve så obestämde, så af vanor och tillgångar beroende, att de endast med afseende på hvarje individs förhållanden kunna uppfattas och tillämpas. Hvad som för de mindre bildade och bemedlade samhälls-elasserne utgör öfverflöd, tillfredsställer ofta ej andras mest nedstämda och anspråkslösa behof. Olikheten af menniskors ställning i samhället måste visa sig äfven i Jefnadssättet; men alt, i mon af förmögenhet, bereda sig detta beqvämiigare och med förädlade seder mera öfverensstämmande, torde kunna anses såsom en önskan af alla folkclasser i hvarje hyfsadt land, och såsom ett mål för deras verksamhet; hvarföre ock borttagandet eller inskränkandet af detta den frie medborgarens oeftergifliga anspråk utan tvifvel vore orättvist och betänkligt. En jemt stigande eultur i förening med ett hos menniskor i alla tider rådande, fastän föränderligt skönhels-sinne, har skapat behof, dem en aldrig tröttad uppfinningsförmå°a och speoulation«-anda villigt gått att uppfylla, och man har sett folkslag på samma gång tilltaga i upplysning och smak för luxe, utan att äfvertyra något af deras sjelfständighet eller välstånd; men när njutningsbegäret utträngt känslan för högre intellectuel bildning, när yppigheten blifvit hufvudsak och samhällets ädlare pligter derför blifvit åsidosatte, då först hafva nationeroe sjunkit till den grad af slapphet och moraliskt förderf, sorn banat vägen för envälde, inländskt eller utländskt förtryck; Smaken för vällefnad och förfinad njutning torde derföre ej böra antagas såsom absolut hinder för nationens sjelfbestånd och högre bild - 4 Bevillnsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Svårligen lärer kunna bestridas att motionen blifvit föranledd genom begäret att se Adeln representerad på ett fullt värdigt sätt, och att från detta rum undanrödja hvad som kan vara missprydande. Det förnämsta misstaget å min sida lärer varit, att jag ej kunnat tänka mig möjligheten af så stor samvetslöshet, så stor förblindelse hos våra efterkommande, som mina motståndare gjort, men detta kan åtminstone intet såra någon? Om jag ansett det omöjligt, att ett Utskott eller en Direktion någonsin skulle kunna sammansättas af Adelsmän, samtlige helt och hållet utan heder eller samvete; om jag icke, i likhet med mina motståndare, kunnat tänka mig möjligheten att J af Ståndet skulle kunna godkänna en uppenbar orättvisa, ligger deri åtminstone intet förnärmande. På intet ställe har jag yttrat att någon ledamot finnes på det nuvarande Riddarhuset, så beskaffad, som dem motionen afselt att utestänga, utan blott: ”att den nuvar:de Riddarh.Ordnm icke förmår härifrån utesluta sådane män”,' — naturligtvis i händelse de sig anmäla, — hvilket lärer vara lika obestridligt, som att dylika personer verkligen ägt säte på detta rum. — Skulle t. o. m. något sådant aldrig inträffa ligger, enl. min tanke, likafullt något skamligt i sjelfva 7 § Riddarh.Ordnm, genom föreskriften alt endast lagligen bevisade brott, af den svåra beskaffenhet att de erhålla benämningen: nesliga, förmå härifrån utesluta. Jag kan ej anse en sådan negativ förtjenst tillräcklig för utöfvandet af representationsrätten inom detta Stånd; men måhända har jag äfven deri orätt? —- Hvad jag yttrat kunde för ingen vara obekant, ty säkert har hvar och en af oss hört, läst och tänkt detsamma mer än en gång. — Det är visserligen behagligare att alldeles icke tänka på ett smärtsamt föremål, men under tiden fräter det onda onikring sig. Det kan vara angenämare att icke träda fram der man förutser föga tack och mycket obehag, men månget ädelt verk hade blifvit ogjordt om ingen velat upoffra eget lugn för allmänt bästa.
Kammarrätten, i stället för att de tillförne upptagits till omedelbar pröfning af K. M. Följderna af denna reform voro väl, att Konungens Cancelli-expeditioner och de K. Collegierna vunno mer och mindre minskning af ärender, hvarigenom det äfven blef en möjlighet att minska de sednares personal och verkställa deras reform och löneförbättring utan betydligt tillskott af statsmedlen; men hvaremot göromålen i K. Kammarrätten årligen tillökades, så att, då domstolens mål år 1824 voro 1048, uppgingo de, under ett ständigt växande, år 1832 till 2145 och år 1833 till 2336. Under det att K. Kammarrätten sålunda pålades mer äu fördubblade göromål och Collegierna förunnades en af behofvet länge påkallad löneförbättring, erhöll K. Kammarrätten ingen annan fördel, än att K. M, uppå verkets underd. framställning, anslog en årlig gratification af »5oo r:dr till fördelning emellan verkets betjening. En committé' tillförordnades ändtligen, som skulle föreslå ny instruction och aflöningsstat för K. Kammarrätten, hvarvid i betraktande kom, att väl lönerna, men icke personalen kunde till alla delar ställas i likhet med K. Hofrätterna, i anseende till Kammarrättens dubbla befattning att vara öfverdomstol i alla kamerala mål och tillika ett öfverrevisionsverk. Utom det att ledamöterna i anseende till ökade göromål voro förhindrade, ansågs det oförenligt med domarebefattningen, att de, såsom förut, skulle hafva inspection öfver Revisionscontoren, hvarföre och då oundgängligt var, att Revisionscontoren, sålunda afhängiga från domstolen, skulle hafva en chef, som vakade öfver enhet, ordning och säkerhet uti revisionsarbetet, det ansågs nödigt, att denna befattning uppdrogs åt en öfvercommissarie, hvarigenom ÖfverRevisionsdepartementet, i administrativt afseende, är skiljdt ifrån domstolen. Den andra omständigheten, uti hvilken K. Kammarrättens organisation är skiljaktig från Hofrättens, består deruti, att K. Kammarrätten icke har några assessorer, lika med Hofrätterna.
Åstundan ak deltaga i pan^usns förwaltning;. likaledes proracoilernL af den 25:te och Zo:de April samt I.sta Maji. Hans Lxcellence Herr Grefwen och L an dt - Marstal ken förmalte, at han i anledning af Herr Ofwerste - lAsutsnanren Eri^suvvslchs i flutet 2,8 af fit den zo. April uplasta Memorial, yttrade astnn, dan, hos Hans Maj:t i underdånighet anmält hanson, hällan at öfwer samma Memorial macke sa as! buerås; och hade Hans Maj:t deuppa lemnar der nadina swar, at Hans Maj:t icke arnat til Ständernas öf» werläggning lemna nagra nya eller andra Amne» än dem hwilka i dest nådiga propolirioner innekaikaa; I anledning hwaraf Herr Greswen och Landt-Ma,skalk.!, finge tilkänna giswa, at han ej öjwer nägra nya am, nen kunde tillära öfwerläggning. Uplästeö a nyo Friherre l^ils Silfverscbälä, i fidsta kleimm pa bordet lagda! I),ktamen, rörande Instruktion för Riddarhus-Sscreksrsrsn. Hans Lxcellencs, Grefwe stuutki, Lrie, upläste följande: Jamte det jag förenar mig med Friherre Silfver» tcliölä angående nyttan af en Instruktion för R ddarhus» Secrecersren, tackces Högloflige Ridderskap?! och Adeln tilläta mig wördsamt hemställa, om icke asine, Instruktioner för Riddarhus-Direktion och Ridvarhuskiscslen finnas nödiga. Direktionen är icke försedd med Instruktion. Flera tilfällen mäste likwäl inträffa, da en sadan för Direktion wore nödig. Nu har den ej annat ak rälta fig efter an godlycko och praxia; och manne defia ledare alltid äro de rätta och säkraste?
Herr (look torde frän denna begäran assia. Herr cook: Ja sä wida som ingen mer an jag sagt Nej. Herr 6^Uenlvakn, krellric, ropade Nej och votering. Friherre Stael von holstein. Min afsigt ar ej att tala om Mörnerska Husar Regementet; Jag will blott erindra, bet jag hört sädane tankar yttras, hwilkas tillämpning skulle kunna leda tilt kränkning af Ständers rätt. Det hac sagts, att Riksens Ständer ej kunna något besluta yn, Regementets yr, 1206 Den 24 Februani organisation: Jag tror dek; men jag kror ock, att Riksens Ständers rätt är, att decidera, om de wilja bewilja 14000 R:d. tillskott till Regementets underhäll eller ej. Friherre" Uiääerstolps, Larl. I anledning af Herr Locks yttrande, nödgas jag, ehuru oangenämt det är, att tala i egen sak, uplysningswis anmärka, att här icke är fräga nu om ökning af Mörnerska Husar Regementet, utan rwärtom om indrag' ning as en tillökning som blifwit anbefald i Kongl. Brefwet af den y April 1806, hwilken tillökning nu icke kan indragas utan en utbetalning till EsgwaLrons Chefs, hwarom jag hast äran erindra dä detta ämne förra gängen förehades och som blefwo en ren förlust för Staten utan att medföra någon nytta i afseende pä desi redan nog swaga förswars anstalter. För öfrigt skulle jag förlora tiden med att upgöra en taclist afhandling om rimligheten af det förslag Högloft. Stats-Utskottet med noga kännedom af Rikets tillgångar och desi därmed jemförde behof till Riksständen ingifmit, hwilkel jag önskar ma gillas, ehuru litet bindande det ari saken, den jag, såsom flere warde Ledamöter redan yttrat, anser bero fullkommeligen af Executiwa magten. Herr Lock. Jag har ej sa kunnat förwilla mina tankar, att jag ej skulle marka skillnaden emellan Indragning och tillökning.
Således antager jag möjligheten af att brist kan upstå på en eller annan titel, men det blir ändock icke någon fara äfven om sådane brister upstå, ty det är endast en för långt drifven försigtighet, som här skulle kunna' hindra detta Stånd alt gå tillväga, såsom likväl hvar och en enskild skulle anse för det l ätta, och således inser jag icke hvarföre ej StatsUtsk:s tillstyrkande i detta afseende skulle bifallas, hvarom jag också anhåller. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Vid upgörande af sådana beräkningar som denna bör man naturligtvis söka att komma sanningen så nära som möjligt. Olägenheten af att sätta beräkningen för lågt är den, att man samlar kassor som komma att stå i Riksg:s-kont., hvilka visat sig icke vara behöflige för den Stal man reglerar. Olägenheterna af att sätta beräkningen för högt är den att brist upslår. Då man söker att komma sanningen så nära som möjligt, tror jag icke att man bör beskylla StatsUtsk. att det bar gått för högt i beräkningen, då Utsk. föreslagit spanmålen alt uptagas till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n. Upmärksamheten har likväl här blifvit fästad derpå att medelpriset för de fem åren efter riksmarkegången varit 7 R:dr 35 sk. Detta är således mera än 1 R:dr högre än hvad som här är i fråga att bestämmas. Vi veta att om man nu äfven ser på den närmaste fram - 470 Den 23 Mars e. ni. tid, som vi hafva att motse, så äro priserna ganska höga. Vi veta också att vi hafva skäl att förmoda en betydlig afsättning af den spanmål vi kunna hafva qvar i landet, så att man kan taga för afgjordt, att före nästa skörd, så är all den spanmålstillgång sorn linnes i landet temligen nlsopad. Den skörden skulle blifva ovanligt god om den skulle kunna nedsätta priset det pär följande året under det nu föreslagna och då Statsregleringen nu upgöres endast för tre år, så tror jag att man kan sätta värdena högre än då den upgjordes för fem år.
Motioner i ett eller flere af dessa ämnen äro väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Tham, S. M., inom Väliofiiga Borgare-Ståndet af Herr Staaff och Herr Grape, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet A Matts Pehrsson frän Stockholms län och Ola Lasson från Christianstads län. Herrar Tham och Grape hafva, hvar för sig, förnyat af dem vid förra Riksmötet väckte motioner, dels om byggande af däckade lotsbätar, hvilken fråga Utskottet i särskildt utlåtande behandlar, dels om anslag till e i fyr ä klippan Bonden utanför Umeå, elier till fyrfartyg vid de sä kallade Sydostbrotten; i afseende å hvilka sednare frågor de anfört att de ytterst farliga grunden Sydostbrotten äro belägna vid pass fem mil söder om inloppet till Umeå; och ehuru motionärerna saknade bestämd kännedom om antalet af de olyckshändelser som derstädes timat, så vöre en blick pä sjökortet dock tillräcklig ätt, ådagalägga dessa grunds ytterst vådliga läge midt i Norrbottniska viken. Kraftiga skäl talade således för Sydostbrotten förseende med något slags fyr-anstalt och dertill vore måhända ett fyrfartyg det lämpligaste; hvarföre motionärerna anhållit att, antingen en fast fyr mätte aubrin - 4 Sammansatta Statssamt Allm, 'Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 3. gas å klippan Bonden eller ett fyrfartyg förläggas vid de sä kallade Sydostbrotten samt att Rikets Ständer behagade till utgående under nästa statsreglerings period härtill anvisa nödiga medel, hvilka Herr Tham förmodade uppgå till 70,000 R:dr Riksmynt, det belopp som varit anslaget till byggande af det på Finngrundet förlagda fyrfartyg. Herr Staaf har erinrat att få ställen af Sveriges kust voro sä uppfyllde af farliga grund, som det tränga passet i närheten af klippan Bonden, vid sydostligaste delen af Norra Qvarken och tvä mil ut i hafvet frän Svenska landet.