Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s utlåt, uti nu förevar, punkt. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. vidblefve sitt förut i fråga om bevilln. af karaktersfullmakter fattade beslut. Denna propos. besvarades med starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, alt härvid ja varit öfvervägande. Då Hr Gr. o. Landtm, härefter yttrade att R. o. Ad. torde finna, all i följd häraf något särskildt beslut om det nu af Utsk. föreslagna tillägget icke erfordrades, hördes R. o. Ad. deruti instämma. 9:de punkten, ang:de behöfligheten af ett stadgande om och efter hvilken grund de. i bevilln:s-stadgans 43, 57, 58 och <54 §§ utsatte böter böra, vid bristande tillgång, till motsvarande kroppsstraff förvandlas. Hr von Hartmansdorff: Enligt min åsigt kunna icke R. St. allena bestämma, hvilka böter skola förvandlas eller icke. Sådant tillhör den civila lagstiftningen, bestående af Konung och Den 20 Maj. 01 R. St. gemensamt. Jag skulle derföre önska, att Bevilln.Ulsk. alldeles förbigått denna punk t, eller också hänfört den till den afd. i bevillu:s-förordn:n, hvilken underställes Konungens godkännande. Nu vet jag icke huru förhållandet är. Jag deltog icke i öfverläggningen då detta ämne hos Ståndet förra gången förevar.; och tror all det icke bordt framställas såsom tillhörande R. Sl:s afgörande allena. Hr Printzensköld: Lika med Hr von Hartmansdorff tror jag, att del icke tillhör R. St. allena, att förordna om sältet för dessa höters förvandling eller afljenande, då tillgång till deras gäldande hos den bölfällde saknas, hvarföre jag äfven hade önskat, att Utsk. i detta fall afgifvit eli annat svar på de motioner, som i ämnet blifvit framställde.
49 5 ket mera öfverflödig, som det är lank, och ej brännvin, som behöfves för attik fabrikerne Herr Cederschjöld: Jag anser det vilkor högst nödigt, att Fabriks-ägaren skall vara förlastig sitt privilegium , då harr försäljer bränvin , emedan annars ingen controll finnes ; helst jag vill minnas, att plikten för oloflig bränvins-bränning är så obetydlig , att Fabriksägaren lätt skulle kunna muta den tiilärnade angifvaren med mer än pliktens hela belopp, och derigenom troligen förekomma angifvelsen. Således tror jag, att äfventyret bör vara så stort, att det utestänger all möjlighet af missbruk : och då man ej träder Fabriks-idkarens privilegium för nära derigenom , att man blott hindrar honom att missbruka det; så ser jag ej någon betänklighet, men tvärtom en ren nödvändighet, att vidtaga ett sådant stadgande. Grefve Löwenhjelm : Utan allt tvifvel bör ansvarets stadgande motsvara lättheten af möjeliga missbruk ; men att vilja utsträcka det derhän , att vid första förseelse af en otrogen betjent vid Verket, privilegium skulle förloras, det är nog långt gånget. Jag anser det vara lämpligast bestämma den frågan så, att stadgandet blifver i analogie med öfriga oeconomiska författningar. Herr Lagerhjelm: Jag nödgas medgifva , pa sätt den siste Talaren yttrat, att det straff jag föreslagit är för strängt, och om man skulle följa analogien från andra näringar, såsom i 494 Den 10 December f m, bergsväg, bör det ej föJja förr, än tredje gången, men dä bör privilegium förloras. Derföre hemställer jag , örn ej Ridderskapet och Adeln vill besluta detta , samt meddela beslutet de öfrige Stånden , jemte inbjudande , att deruti instämma. Herr Cederschjöld: Innan ett beslut fattas , sådant sorn den siste talaren föreslog , anser jag nödigt, att man noga känner beskaffenheten af det privilegium de ifrågavarande fabrikerne erhållit ;• ty det vore underligt, om ej redan det vilkoret funnes, att missbruk af privilegium medförer förlust af detsamma.
3 Domstolens sammanträde. 8ku11e den lländelse inträffa, att samllällsordning oell sträng rättvisa kräfva, att ll^äd icke mä göras, sä skola den lirottslige oell de, som deltaga i lians öde, möjligen tätta sig vict den origtiga, men ctem tor ögonklieket pätallande förmodan, att, dä Donungen medverkat till den anklagades dom, Ilan, tor att leire ändra sitt eget ev gäng fattade lieslut, varit obenägen att liegagna det Kongliga prerogativet att Fora lXäd. Det lzör tor öfrigt ieke undfalla Dikets 8tänder, att 8t^relsens göromäl ökas, i 8amms mon folkmängden tilltager, 8amt liandel oell alla näringsgrenar, ätven8om kegreppen oell kunskaperna, vinna en ttörre utveckling. Dandläggningen at de ärender, 80m under8tälla8 Kongl. !Vlaj:t i 8tatsDädet, ilar lditvit törsvärad, icke klott genom den kritt pä t^dligllet, 80m underttundom röjer sig i lagarna, utan ätven genom den mängd förordningar, reglementen oell Kongl. Vret, 8om utföra 8taten8 eivila oell admini8trativa lagstiftning, oell llvarak Ltskilliga, 8om förskrifva sig trän aflägsna tider, llära stämpeln ak 8amma oli68tämdllet, 80m utmärker 8ä mänga andra Iänder8 lagar. De88a ärender äro utomde88 8ä talrika oell till en del 8ä inveeklade, att det trägnaste arlrete, i förening med dea djupaste menniskokännedom oell den fullkomligaste vana vid allmänna ärender8 llellandling, knappast Föra till tollett, tor att Irunna afförda äliFFandet att samvetsgrannt under8ölra Ilvarje mäl, 8amt atFÖra det, i enligliet med törtattniuFarna oell till alla8 nöje.
Till föreko mm ando deraf, att vederbörande domstolars tid icke, ntom i de fall, der sådant vore oundvikligt, måtte upptagas af de merendels obetydliga tvister. som emellan handtverks-idkare och deras arbetare kunde uppkomma, och hvilka, i de flesta fall, borde kunna förlikas, om handtverks-löreningen egde rättighet att dermed sig befatta, har motionären hemställt, det föreningen mätt# tillerkännas en sådan rättighet samt i sådant afseende föreslagit följande förändrade ordalydelse af 40 §: »Frågor angående underlätet iakttagande af de förbindelser, som näringsidkare samt deras gesäller, lärlingar eller andre för rörelsen antagne arbetare »ömsesidigt åligga, böra, om de tvistande tillhöra handtverkerierne, anmä»las, för att, om möjligt, kunna förlikas, hos handtverks-!öreningen; men xderest förlikning icke kan åvägabringas, eller de tvistande tillhöra fabrixkerne, skola så beskaffade frågor, äfvensom åtal för de i denna författning »med särskildt ansvar belagde förseelser, i första rummet upptagas, då de uppkomma i stad, af magistraten derstädes, och å landet af Vår Befallningshafvande i länet, eller, om målet är af tvistig beskaffenhet, af vederbörande un»der-rätt; och skall det ankomma på dessa embets-myndigheters pröfning, huruvida, då sådant af någon yrkas och omständigheterna dertill föranleda, in»gånget aftal emellan idkare och arbetare må, innan den bestämda läroeller »arbets-tiden tilländagått, upphöra att vara gällande.
Kvällsvarden bör ej bestå af tunga, hetsiga saker, utan af gröt och mjölk, som ä r både närande och lättsmält, hvilket sist nämnda är af vikt, då barnen därefter snart nog böra lägga sig, d. v. s. när de ordnat sina böcker för morgoadagen, tvättat ansikte och händer samt borstat sina tänder. Ordnar man hemmet så, kunna barnen ligga kl. 8 eller senast Vä ') och få då den sömn, de behöfva. Men en sak är nödvändig, att det blir mörkt och tyst hos dem, sedan de lagt sig. Själfva böra de ej få prata, ej heller bör någon annan gå in och störa dem, innan de somnat ordentligt. J u s t i denna punkt syndas i allmänhet oerhördt. Bainen ligga visserligen, men där pratas, där skrattas, där springes ut och in, och de kunna ej somna lugnt och obehindradt samt komma ofta alldeles ur sömnen. Äfven härpå måste en öm moder akta, om hennes skyddslingar skola hafva nytta af att gå tidigt till sängs. Blommorna på modet. Jffli^et är från den yttersta O r i e n t e n den lesSs^&gt; der sitt ursprung, denna chrysantemumpassion, som nu behärskar Paris. Det himmelska rikets söner ha i tusen år förlorat sig i kulten af denna blomma, som spelar en så stor roll inom deras konst, och det ser ut, som om den skulle bli fatal äfven för Europa, om man får döma af det faktum, att man knappt kan sätta sin fot inom en tafvelutställIduns julklappsbasar. Lekmatta. Gredelin. Braskudde af läder. Gredelin. i b r e d d. ning, utan att rent af öfverväldigas af målade chrysantemum. Det är isynnerhet damerna, som med oroväckande enstämmighet strö dem öfver alla väggar, liksom det framför allt är dem man har att tacka för, att dessa blommor kommit på modet.
När lågorna flamma upp mellan den nypålagda veden, synas rynkorna väl i de gamla fårade ansiktena, och hvarje rynka gömmer ett minne. På den tiden växte Västerbottensskogarne högre och kraftigare än nu den ena skyddande den andra och timmerafverkarens yxhugg föllo ej så tätt och skoningslöst bland lifskraftiga, kådiga stammar. Umeälfven skummade sin väg fram vild och fri, hvar den bäst behagade. Vatten från otaliga fjällbäckar längtar till hafs, och i sin yrande färd rifver det med sig stora stycken af bondens tegar. Nu tvingas älfvarnes vatten den väg människoviljan stakar ut mellan skyddsbyggen och långa timmerbommar , och Näcken och allt älffolket hafva flytt man vet ej hvart. Men på den tiden fanns det både skogsrå och tomtar, och när månens skifva full och glänsande gick upp öfver bärgskanten, smög sig Erik Spelman ned till forsen för att lära någon ny låt af Näcken, som satt därute bland stenarne och strängade harpan bakom en fin dimma af vattenstänk och skum. Strax ofvanför, vid foten af bärgåsen, låg stugan, där Erik och mor hans bodde. Liten var stugan och mager jordlappen, som skulle föda deras enda ko. Men när mor Karin började sucka öfver, hur tungt det är att vara fattig och utan annat stöd än en speltokiger pojk’ till son då tog Erik fram fiolen och drog till med så lustiga låtar och hade så många konster med stråke och strängar, att det ibland lät som fågellock, ibland som skratt och då måste mor skratta med. Det var alldeles fast omvändt förstås som när Erik var liten och skrek och grät. Ville ingenting annat hjälpa, måste mor sjunga var hon än aldrig så tung till sinnes och då blef han glad igen till nästa gång. Under loppet af sträfsamma år blef mor tunnare och mindre, och Erik växte upp, blef stor och stark. Och när mor slutade sjunga det var när far dog var Erik så slängder i fiolspelet, att det knappast märktes därinne i stugan, hur tyst mor hade blifvit. Sedan, när han började spela till dansen på lekstugorna, voro de alla ense om, att ingen hört slikt spel där i bygden förr.
Andeliga fiender måste med andeliga vapen bekämpas. Att blanda verldsliga makten i striden om det andeliga, har alltid åstadkommit oreda och ökat det onda man velat tillintetgöra. Genomgår man Kyrkohistorien, sorn egentligen endast är en framställ - 136 Den 19 November. ning af de schismer, hvilka upstått inora kyrkan, — skall man på hvarje blad finna, att så snart verldsligt makten trädt emellan för att med sitt hot afgöra tvisten, — schismen blifvit ohjelplig. Och om man det ringaste känner menniskonaturen, kan man icke undgå att finna ett sådant resultat alldeles oundvikligt. Känslan af samvetets frihet upreser sig oemotståndligt emot den verldsliga maktens försök att med sina vapen intvinga en viss öfvertygelse. Hvarken Bartholomaeinattens fasor eller Ludvig XIV:s dragonader förmådde tillintetgöra Hugenotternas religion, utan, heldre än att af* svärja den, lemnade de hus och hem samt sökte i främmande länder en tillflykt, der de fritt kunde utöfva sin bekännelse. Lika litet mäktade de blodiga Marias bödlar att qväfva de Engelska protestanternas tro. Men ehuru jag sålunda icke i något afseende vill med lagens hot söka inverka på den religiösa öfvertygelsen, tror jag likväl att frågan, under de förhållanden, som nu förefinnas, är i högsta grad vigtig och för samhället ingripande; och då jag förmodar, att flera olika motioner i samma syftning, som förevar:de, komma att väckas, tror jag att LagUtsk. bör upmanas, att i ett sammanhang och med stor betänksamhet behandla alla frågor, rör:de religionsfrihet eller dess motsats. Det är oss allom bekant, att ett mäktigt sällskap finnes, hvars medlemmar icke sky något brott, äfven de allra ohyggligaste, endast samfundets usla syften derigenom vinnas. Mord, plundring, mened, bedrägeri och Gudsförnekelse finnas tecknade på hvarje sida af dess annaler. Detta samfund har väl ännu icke vågat öppet framträda med sin verksamhet här i Sverige; men spår deraf saknas icke.
Jätten tog derpå, och tänkte att pojken ännu måtte vara mycket mager, efter som han kändes så hård i hullet. Tussen gick nu till sin hustru och sade, att pojken skulle få dubbelt mera nötkärnor och söt mjölk än tillförene; såsom ock skedde. Några dagar derefter gick resen åter till stigan, för att spörja om pojken ännu var tillräckligt fet. Denne räckte fram en träd-pinne, såsom förra gången. Tussen undrade högeligen, att pojken hade så ringa hull, och blef mycket misslynt på sin hustru. Men jätte-qvinnan undskyllade sig och menade, att det föga lönte mödan ytterligare göda pojken, eftersom han ändock aldrig blefve fet. Jätten sade: »om det är såsom du säger, vill jag redan i dag fara bort och bjuda våra fränder till gästabud. Du kan emedlertid elda ugnen och tillreda steken.» Detta tycktes käringen vara ett godt råd, och hon lofvade göra såsom hennes man hade sagt. Derefter sadlade jätten sin gångare, och red sina färde. När tussen hade farit bort, upptände käringen en stor eld och gjorde ugnen mycket varm. Hon hemtade så pojken ifrån stigan, och lät honom sätta sig på bröd-spaden, för att skjutas in i ugnen. Men pojken märkte att det gällde hans lif, och föll derföre ned hvarje gång käringen fattade i grissel-skaftet. Jätte-qvinnan harmades öfver en sådan oskicklighet; men pojken undskyllade sig, det han icke rätteligen visste huru han skulle sitta. »Mor!» sade han, »sätten eder sjelf på bröd-spaden, så torde jag kunna lära mig.» Qvinnan gjorde såsom han bad, och satte sig med krökt rygg på grisslan. Genast var pojken tillreds, fattade grisselskaftet, och skjutsade käringen in i den glödheta ugnen. Detta blef jätteqvinnans bane. När jätte-qvinnan var död, samlade pojken skyndsamt ihop hvad mat han kunde finna i huset, och gick derefter att uppsöka sin syster. Han fann henne i den lilla ris-kojan, och kan hvar man väl tänka hvad glädje det blef, när de träffades, som aldrig mer trodde sig skola återse hvarandra.
Icke heller lönnar jag fatta hvad utomordentlig verkan denna byggnad skall i en framtid åstadkomma på vetenskapernas framsteg, och det torde benäget förlåtas mig, som är alldeles obevandrad på lärdomsfälten, om jag icke kan inse alla de utmärkta fördelar af denna byggnad för den Svenska ungdomen samt Litteraturens idkare, likasom af den löreslagne ränteeftergilleii, för hvilka man ordat. För mig visar sig, utom den fördel, som gåfvor och skänker i allmänhet medföra, ingen annan betydlig vinst, än den, dels alt skönhelssinnet och smaken i architecturen kan af denna byggnadsgranlåt skörda någon näring, hvilket ändamål, då huset är uppfördt, synes redan vara vunnet, — dels att alla de, sora komma att granska ritningar och förslag till byggnadsföretag, måtte iakttaga mera lioggranliet, och i tid förekomma att icke allt för dryga kostnader deraf blifva en följd; men äfven della ändamål är uppnådt, ty huset blifver i detta fall ett varaktigt monument för den Svenska ungdomen att åskåd* 'Och studera. Man (alar om de dyrbara skatter, som der skola förvaras. Äfven jag, ehuru icke vetenskapligt bildad, vet att högt värdera kunskaper, och källorna ur hvilka de bernias. Men, vore dessa källor otillgängliga förden vetgirige, der de före nybyggnaden befunno sig? Har icke Academien sitt vackra Bibliothek qvar? eger det icke en utmärkt Bibliothekarie, som vårdat det, ordnat samlingarne, hållit dem tillhanda och upplåtit när som helst för en livar ett förråd, det ingen dödlig mägtar tömma? De böcker, hvilka icke blifvit uppsatta i gamla huset, äro redan, som det säges, inflyttade i det nya. Resten, som jag tror, torde, om så fordrades, ännu några år kunna stå qvar i sina gamla hyllor, ulan alt lärdomen eller velenskaperne deraf hade det ringaste mehn. Dessutom lärer väl icke allt, som finnes i ett så stort Bibliothek, förtjena namn af ”dyrbar skatt.”
Någon förvillelse, i anseende till mängden af förekommande ämnen, kan icke ega rum, då de egentliga till allmän efterrättelse utfärdade Författningar i Samlingen äro utmärkta till skillnad från de öfriga, och Samlingen dessutom är försedd med tvenne Register. På dessa skäl torde Utskottens Utlåtande böra återremitteras, med ogillande af deras åsigt och hemställan rörande Svensk Författningssamling. I en tid då det talas så högljudt för publicitetens nytta och nödvändighet, och då nästan alla tidningar framställa Regeringens åtgärder mer och mindre riktigt till allmänhetens uppmärksamhet, synes det icke vara consequent att vilja tillintetgöra en anstalt, som Regeringen sjelf vidtagit till ett fullständigare allmängörande af dess åtgär21 II. 8 Den 21 April e. m. der och beslut; ännu mindre då denna anstalt är begärd af Rikets Ständer sjelfva vid sistlidne Riksdag; och aldraminst då motiverne för tillintetgörandet äro så obetydliga, och icke grunda sig på fullständig undersökning om verkliga förhållandet. Jag bör tillägga en upplysning. I anseende till den olägenhet. Som ägt runi derigenom, att FörfattningsSamlingen måst tryckas på samma ställe som Årstrycket, och efter det Årstrycks-exemplaren blifvit afdragne, har, med detta års början, den förändring blifvit vidtagen att, till förekommande af långsamhet, Samlingen nu tryckes på ett annat ställe, och samtidigt med Årstrycket, så att någon olikhet i tiden för utgifningen af begge icke skall äga rum. Härigenom har man äfven kommit i tillfälle, att gifva Samlingen ett vackrare Typografiskt utseende. I stället för det serskildta bladet, tryckes nu de Beslut, som derstädes infördes, äfven i sjelfva Samlingen, med finare stilar på half spalt, till åtskillnad från de allmänna till publieation utfärdade Författningar, som med större stilar införas på hel spalt; på sista sidan af hvarje numer finnes uppgift å afgjorde enskilta mål.
Tersmeden; men då man talat mot grundlagsenligheten af betänk, och man till och med härutinnan gatt så långt, att man förutsatt, det H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, icke skulle kunna framställa propos. till bifall derå, så anser jag det vara tjenligt upplysa, att mig blifvit sagdt, att detta mål redan vore behandladt och afgjordt lill bifall af betänk, inom tvenne RiksSt., hvars Talmän alltså icke funnit förslaget vara emot grundlagen stridande. Och på det R. o. Ad. må inhemta full visshet om detta förhållande, så anhåller jag, att Ridd.secret. ville upplysa, huruvida denna uppgift verkligen är grundad, samt huruledes målet i sådant fall blifvit behandladt. Undert. t. f. Ridd.secret. lillkäunagaf, att prot.utdr. ankommit, sorn innehöllo, alt PresteSt. bifallit ifrågavar. utlåt., samt att BondeSt. bifallit första punkten, aug:de indragning af landtbruksinstitut^ vid Degeberg och landtbruksskolan vid VVäderbrunn, och återremitterat 2:dra punkten, rörde Landlbruksacademiens indragning och granskningen af dess räkenskaper; men att någon underrättelse om målets behandling hos BorgareSt. ännu icke erhållits. Hr Rosenblad: Då det yttrande, som jag afgaf, afsåg att på ett ändamålsenligt och grundlagsenlig! sätt tillvägabringa den fullständiga publicitet och de controller, som kunna anses nödige i afseende på Landtbruksacademiens räkenskaper, så blifver en naturlig slutföljd af detta mitt yttrande, att jag nu anhåller om återremiss af betänk.
Med anledning af denna visionsberättelsen, hvilken redogör för förvaltninsymboliska betydelse förmår den försona fiender gen af hemmets räkenskaper under okt. — dec. 1894, och vinna människors hjärtan. inhämtas, att inkomsterna under denna tid utgjort En beskyddare af gods och guld mot röfvare kr. 9,582: 56, utgifter: omkostnader, hyra hushåll och tjufvar är topasen. Genomskinlig och af vinm. m. Full och tacksam décharge beviljades exemplar af rosenröd färg, stod den isynnerhet styrelsen. under medeltiden i högt värde. Genom topasen Vid härefter företagna val utsagos till styrelsesymboliseras ädelmodet och storsintheten. medlemmar fru A. Thiel f. Sachs och fröken A. Ulrich Som sinnnebild af beständigheten ansågs redan i stället för fruarna R. Millet och M. Frestadius, i forntiden opalen, en vattenklar, mjölkhvit eller i som under året utträdt u r styrelsen. Fru A. vinoch svafvelgult, stundom äfven i blått, rödt Schulthess och pastor R. Ostermann, hvilka genom och grönt skimrande sten af lifligt skiftande färglottning blefvo i tur att afgå, återvaldes. Till spel. Den skall besitta förmågan att göra sin suppleanter omvaldes fru G. Linder och fröken bärare osynlig, om den tages i munnen. Därjämte T. Geijer samt nyvaldes fröken G. Wahrolin i stälanses opalen emellertid olycksbringande och orolet för fröken A. Ulrich, hvarjämte revisorerna, stiftande, isynnerhet då det gäller kärlek. rektor S. Löfvén och fröken A. Lindhagen, samt Turkosen åtnjuter ryktbarhet såsom en trogen revisorssuppleanten fröken H. Palmqvist omvaldes. skyddsande genom lifvet. Barnet i vaggan, som * af vänliga faddrar begåfvats med ett turkoskors eller turkosörringar, erhåller en osynlig beTysta Wari, om hvars kvarlefvande säkerskyddare, som bevarar det för alla missöden och ligen endast mycket få personer haft kännedom, med de tilltagande åren skyddar det för fall och har nyligen, den 28 mars, gått hädan.
Men dessa månader blifva högst otillräckliga , ty med vår brist förslår Gudnås icke år. Den 2 November e. in. Man har omtalt, att Wanäs är anlagd i för stor skala. I början af Riksdagen då frågan om Försvars Verket discuterades, yttrade jag, det jag icke trodde mig böra ingå i discussion af detta ämne; min öfvertygelse i detta afseende har sedan icke blifvit rubbad, oaktadt hvad man i dag anfört. Jag kan ej afhålla mig ifrån den reflexion, att, om Styrelsen endast följde de framställningar, som från representationen gjordes, skulle Styrelsen beständigt vara underkastad klander, ty livad som ena gången tillstyrkes, afstyrkes en annan gång. Herr Hjerta är nu emot Wanäs, då lian deremot 1823 var för detsamma. Sedan Representationen utredt, och lemiiat tillgångar åt Styrelsen, skall den använda dem endast efter hvad Styrelsen anser nyttigast. Sådant ombyte i system, som man nu här tyckes yrka, är högst vådligt i alla planer. Man bestrider beviljandet af ett så betydligt anslag, som det närvarande, och anför såsom skäl, att de skattdragande ej stå ut dermed utan ett ytterligt nedtryckande. Alla de anslag Utskottet föreslagit, utgå dock utan ökade skatter. Jag tror att de skattdragande sjelfva skola erkänna lyckan, att medel finnas till dessa behof. — Det är således icke fråga 0111 något ökande af skatterna. Man Den 2 November e. m. 81 Man liar anfört, att förminskning kan äga rum. Till svar härå, torde jag få nämna, att Kongl. Maj:ts förslag redan blifvit så nedsatt, att någon vidare nedsättning ej kan göras.
Ständer hemställt om icke någre i Meino - Stats-Utskottets Betänkandeu. ^35 fialet nämnde, dels till Stats-Utskottet allena, dels till gemensamt yttrande med annat Utskott remitterade Motioner, måtte få till det Särskildta Utskottet ofverlemnas, såsom stående i ett mer eller mindre direct sammanhang med frågan om StyrelseVerkens förändrade organisation; så hafva Hoglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vållofl. Borgare - Ståndet återremitterat Memorialet* med de anmärkningar, att Utskottet bordt medsända de uppgifna Motioner till Riks-Stånden, som då fått en säkrare grund för profning af Utskottets hemställan ån af blotta rubrikerne kan erhållas; att Herrar Berghmans, Printzenshjålds, Stenhammars och Bagges Motioner, om indragning af ofverflodige Ämbeten och Tjenster, angående ökadt antal Loner inom Stäts-Expeditionerne af Konungens Cäncellie och om förbättring i arfvodet för Ledamoterne i Rikets Allmänna Årenders Beredning kunde af StatsUtskottet handläggas, såsom ledande antingen till besparing eller tillökning i Stats-Utgifterne, Till besvarande af dessa anmärkningar får Stats-Utskottet anföra, hvad äfven af någre Ledamöter inom BorgareStåndet år yttradt, att då Utskottet fått 736 Stats-Utskottets Betänkanden. till sig öfverlemnadt endast ett exemplar af Motions-Memorialen, lärer det med formerna öfverensstämma, att om Utskottets hemställan vinner Riksens Höglofl.