Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskotiets den 24 och 27 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 100, i anledning af återremiss på Constitulions-Utskottets Memorial, N:o 95, blef den af Utskottet i Memorialet N:o 100 föreslagna viterings-proposilion af Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Vid föredragning af Välloflige Borgare-Ståndets, genom Protocolls-utdrag af den 24 dennes, gjorde inbjudning till instämmande i Ståndets vid afgörandet af frågan om anslag till försöks anställande i och fölen chaussée-anläggning emellan Westerås och Fahlun fattade beslut, fann Ridderskapet och Adeln, som bi fal 1 Stats-Utskottets förslag i 7:de puncten af Hufvud-rubriken väganläggningar m. rn. uti Utskottets Utlåtanden, N:o 354 Litt. C. och N:o 435 Litt. C., icke för godt alt antaga den gjorda inbjudningen. Från Prot. Utdr. d. 29 Mars 18^1, 24g Från Högvörd. Preste-StIndet. S. D. Sedan Ståndet i Plenum den 27 dennes under Öfverläggning förehaft Bevillnings-Utskoltets, Mein. N:o 41, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut angående tullbevillningen fortsattes nu och afslöts samina föredragning hvarunder Ståndet stannat i följande beslut: Beträffande först hvad under rubriken allmänna anmärkningar förekommer, så, ehuru Ståndet medgifvit Utskottet att ulan sammanträde med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UlskoLtet behandla frågor huruvida förbud mot någon varas ineller utförsel borde äga rum, eller ej, ogillade dock Ståndet under åberopande af 34 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen den slutsats Utskottet pag. 2 af detta medgifvande dragit.
Slutligen läto vi leende honom gå sin väg; vi kände hans egenheter och hade en viss respekt för dem. Men vid aftonbordet höllo vi ifrig diskussion om hans besynnerligheter och betraktade den axelbrede disponenten så envist, att han slutligen, plågad af vår uppmärksamhet, drog sig inom hus med sitt sällskap. Då gingo anmärkningarna lös på hans rygg, och vårt samstämmiga omdöme blef att han var en till det yttre mycket obehaglig person, men ingen af oss slöt sig till Marcks åsikt. Tvärtom framhöll en af läkarene med mykken tonvikt att Marck led af idiosynkrasi och hallucinationer samt hällre borde vistas vid en lugn nervkurort än vid ett hafsbad med stor omsättning af människor och de för honom farliga typerna. Marck gick med jämnmod igenom sin badkur, utan att den gjorde honom stort bättre till hälsan. Till humöret behöfde han icke bli bättre, – tycktes det – hällre tvärtom, ty hans glada kamratlynne frestade hans vänner att låta honom begå extravaganser. Och att begå s. k. dumheter var Marcks största glädje både vid badorten och senare i Helsingfors, där han skulle sköta sina studier. Det blef dock icke något allvarligt arbete af. Badkuren och det sunda lifvet utom hus hade kommit honom att glömma sitt hjärtfel, så att han vid terminens början tog i med studentlifvets fröjder en smula för häftigt och fick en sträng påminnelse om sin sjukdom. Den höll honom sedan innestängd mest hela vintern, tillåtande honom endast då och då att deltaga i kamratlifvet, hvilket för honom bibehöll hela sin poesi och en lockelse alt större, ju strängare förbudet var. Lyckligt nog för Marck var han af förmögen och framstående familj och behöfde icke bli melankoliker på grund af penningbekymmer. Han var oefterhärmligt rolig och bitande under sin sjuklighet, och slapp han icke ut bland vännerna, så kommo de till honom. Men så vänfast och god kamrat han än var, kände honom ingen rätt till grunden. Hans drastiska skämtlynne gjorde en elegisk själfbekännelse af honom alldeles omöjlig.
Jag befarar äfven att hans förslag, att anvisa 300,000 r:dr af kredilivfonden ät Gottland, ehuru jag icke anser summan vara för stor, likväl ej kan beviljas, enär, i sådant fall, Gottland med 40,000 menniskor skulle få J af den för hela Sverige med 3,300,000 r:dr anslagna summa. Jag fruktar alt förslaget i verkställigheten möler svårigheter; men deremot vågar jag hemställa till motionären om ett annat sätt, alt kraftigare gagna hans ö. Jag har nemi. i tidningarne nyligen sett ett prof pä den berömvärda verksamhet, som utmärker den nya Landsh. pä Gottland, genom laga skiftens (illvägabringande, hvarigenom hvar och en jordegare kan fä på ett eller åtminstone några få ställen sammanförda de smärre jordstycken, som nu ligga spridda pä 20 å 30 ställen — jag hemställer, säger jag, lill honom att lemna all upmärksamhet åt ett sådant företag, som allena Jean göra ön större nytta för framtiden, än hvilka låne-anstalter som helkt, Det synes mig som det vore af högsta vigt, oni han kunde till bestridande af de kostnader, som naturligtvis äro förenade med ett företag, hvilket strider emot gamla fördomar, i motionsväg framkalla ett kraftigt handtag af Staten för ett skyndsammare tillvägabringande af detta nyttiga företag, som utan tvifvel skulle blifva del vackraste tillägg lill hvad han förut uträttat för sitt län och sin ö. Hr Ribbing, Arvid: Ifrån Gottlands län inkom lill Smålands Privat-banks bolagsstämma förl. sommar en framställning af enahanda syftning med den här gjorda;' och som jag då sökte, i hvad på mig berodde, att på allt sätt befrämja Gottlänningarnes ansökning eborn det icke lyckades, så kan jag nu icke stillatigande åhöra hvad som af motionären blifvit framställdt, ulan alt yttra enahanda tänkesätt.
Om rättighet för Konsistorierne att i afseende å de i städerna nu brukliga bönestunder vidtaga de anordningar och förändringar, som å särskilda orter kunna vara af behofvet påkallade,. Genom lagstadgande i 2 Kap. 3 § al Kyrkolagen är det bestämdt, att i städernas kyrkor Morgonoch Aftonböner alla dagar under veckans lopp skola hållas, med undantag af den dag, då möjligen veckopredikan eger rum. Äfvenså uppgifves den tid på dagen, då dessa bönestunder skola inträffa. — Yid påbjudandet af detta stadgande har man naturligtvis afsett den dåvarande tidens förhållanden, lefnadsvanor och fordringar, så att, då numera en stor förändring i dessa afseenden gjort sig gällande, detta lagbud icke passar in med den närvarande tiden eller med andra ord: att dessa påbjudna bönestunder å den timma och i den form, de ännu finnas qvar från en längesedan tillryggalagd tid icke längre tjena att uppfylla det stora och vackra ändamål, man med dem afsett. Så har förhållandet visat sig vara i hufvudstaden. Här hållas fortfarande böner dagligen i enlighet med hvad lag i thy fall bjuder, men enär morgonbönen sker å en timma, (kl. 8. f. m.) som är alltför tidig för innevånarnes närvarande vanor, tycken och arbetsordning, samt aftonbönerna allt efter en ljusare eller mörkare årstid, inträffa kl. 4, 5 å 6 e. m., eller långt innan dagens arbetsbestyr kunna anses afslutade, så har följden blifvit den: att dessa bönestunder icke mera besökas. — Ty att möjligen någon gång under sommartiden 2 å 3 personer kunna vid bönestunden vara tillstädes torde icke berättiga till det påståendet, att dessa andaktstillfällen äro besökta. En sanning är det, att presterskapets arbete i detta afseende kan anses vara nära fruktlöst bortkastadt.
Ekon.-Utsk:s d. 8 och 12 dennes på bordet lagde utlåt. N:o 34, i anledn. af väckt motion om föreskrifters meddelande i afseende å rättigheten alt på scenen upföra dramatisk författares arbete, yttrade sig: Hr R osensvärd, Joli. Henr.: Såsom skäl för sitt tillstyrkande till den föreslagna underd. skrifvelsen har Utsk. yttrat, alt som ett dramatiskt arbete, genom upförande på scenen blifvit till allmänhetens kännedom öfverlemnadt, och således samma rättsgrund, som föranledt det i Tryckfrih.-Ordn:s 1 § 9 mom. stadgade förbud mot spridande genom tryck af ett utaf annan person författadt eller förlagdt arbete, äfven uti ifrågavar. fall är i viss mån tillämpligt, anser Utsk. etc. etc. Den sålunda åberopade rätts-grunden är, som hvar och en vet, egande-rätten. Erkännes denna, så måste man också erkänna, att någon inskränkning deri icke får ega rum, emedan en sådan inskränkning är godtycklig. Det finnes ingen norm, hvarföre icke en författare skall vid sin egande-rätt bibehållas, likaväl under tre som fem år. Vi känna alla, att den dramatiska litteraturen inom vårt land ännu icke intagit några serdeles hög ståndpunkt, hvarföre jag anser det vara billigt, att man glen om utfärdandet af en Lag ställer så till, att dramatiska författare kunna af sina arbeten draga den största möjliga inkomst, hvilket skulle hafva till följd, att personer med någon större förmåga egnade sig åt denna vitterhet. Genom den föreslagna skrifvelsen hafva dramatiska författare lemnats ett skydd under fem år, men detta skydd blir icke tillräckligt för sådana arbeten, hvilka kunna 28 Den 15 Februari. kunna hålla sig uppe under någon längre tid eller med andra ord arbeten med något värde. Jag tror, att då tanken en gång blifvit väckt på en lagstiftning i detta fall, och man funnit billigheten deraf, att dramatiska författares arbeten, såvida de af dem skola hafva någon annan vinst än endast äran, icke få utan deras samtycke spridas till allmänhetens kännedom, synes det mig förenligt med omtankan om vitterheten, att man tillerkänner författare oinskränkt egande-rätt till deras arbeten, hvarför jag anhåller om afslag å betänk.
Lag om folkundervisningen i Riket. §. 1. l:o I hvarje socken bör anställas minst en Lärare; dock må tvenne eller flere socknar om en Lärare sig förena, der folkmängden är så ringa, att en Lärare kan ändamålsenligt bestrida undervisningen, samt local-förhållandet för öfrigt sådant medgifver. 2:o I hvarje Pastorat bör finnas minst en, helst fast, Skola; men, der locala förhållanden det förhindra, en eller flere flyttbara Skolor, hvari minst en behörigen godkänd Lärare meddelar undervisning. 3:o Skol-Styrelsen skall hafva inseende öfver Församlingens Skol-verk, samt besörja, att det i behörigt skick hålles och flitigt begagnas. 4:o Lärares anskaffande och Skolors inrättande bör sättas i verket inom loppet af fem år, räknadt från det Författning i ämnet blifvit kungjord; kommande det alt bero på församlingarne sjelfve att bibehålla de redan varande Skol - lärarne, dock med skyldighet för desse att iagtlaga och uppfylla stadgandet, i afseende på bibringandet af här nedan bestämde kunskaper. Bih. till R. St. Fröt. i84'. to Sami. 1 Afd. 1 io5o Erpedilions-Vtskottels Förslag lill und. Skrifvelsej N-o /jis - 5:o Den tid, Skolorne, så de fasta som flyttbara, årligen böra hållas öppna, bestämmes i Skol-Styrelsens Reglemente. §• 2. Hvarje Skol-district åligger anskaffa och underhålla nödige rum för de Skolor, som inom districtet finnas.
KämnersRättens förklaring, genom Remiss den 12. Augusti i833, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet vid Kongl. HofRätten, att emot KämnersRättens Ordförande och Ledamöter i laglig ordning föra talan 0111 ansvar och ersättning, för det de fällt orätt dorn: angående Söderberg och Berggren, Kongl. HofRätten, dels genom Utslag, den 20 December förrnärunda år, ( »3 ) af orsak att, enligt hvad KämnersRätten hos Kongl. HofRätten tillkännagifvit, tvänne för stöld tilltalade qvinnor, Catharina Margaretha Björkström och Anna Catharina Björlund, angående hvilka ransakning inför KämnersRälten då fortgått, innehaft åtskillige af de vid ifrågavarande tillfälle från Paulsson stulna persedlar, undanröjt KämnersRättens öfverklagade Utslag, så vidt det gossen Berggren rörde, och återförvisat denna del af målet till KämnersRätten, för att densamma åter upptaga och, i sammanhang med åtalet emot Björkström och Björlund, pröfva och afgöra, dels ock, efter det sådant föregått och hustru Berggren likaledes hos Kongl. HofRätten öfverklagat KämnersRättens ytterligare, den 27 Febr. i834 gifna, beslut, hvarmedelst KämnersRätten ånyo ansett gossen Berggren, hvilken då mera förnekat all brottslighet, sådant oaktadt förvunnen, att hafva föröfvat omförmälda stöld, samt derföre dömt honom, såsom minderårig, att med ris agas, genom Utslag den i3 derpåföljde October, ehuru åtskillige besvärande omständigheter emot Berggren förekommit, likväl förklarat honom, såsom icke lagligen förvunnen, att hafva meranämnde tjufnadsbrott föröfvat eller varit derutinnan delaktig, icke kunna till ansvar fällas.
Ett stycke ifrån stod svärfadern, med öppen mun och nedhängande underkäk och ett märkvärdigt triumferande fastän något förskräckt uttryck i ansiktet. Va dä inte dä ja har sagt dä skull gå så där, å håj åj jåj! pustade han. Hela familjen var i uppror. Man talade om läkare, och en av sönerna gick ut och spände för hästen. David stod vid sidan om den medvetslöse och höll handen mot hans hjärta, som ännu slog. Om en stund gick han mot dörren, men husmodern hindrade honom. Han måste stanna tills doktorn kom. Och han tog en stol och satte sig och såg på Nilenius, som låg med ansiktet uppåtvänt och de köttiga ögonlocken slutna. Jag kanske slipper honom snart, tänkte han, och ändå var han vänlig och hjälpsam ibland. Om en stund slog Nilenius upp ögonen, satte sig i bädden, skakade som ett löv i hela kroppen. Det föreföll som om han velat luta sig fram för att gripa tag i David, och denne ryggade tillbaka för den dunst av hat som slog ut från den döende, som nu var alldeles svart i ansiktet. Han sade med matt röst till David: Jag är färdi nu du har väl än nåra dar kvar ja är inte så gammal så om de inte varit det förbannade hjärtat men du ska gå opp te stugan ve Asanders ås ja har lagt dit ett litet minne från dina förfäder dä var bara meningen att skoja tag bort det där gå dit får du si! Med dessa obegripliga ord sjönk han ned igen och var död inom en timme, under tiden talade han ej mer, han var medvetslös. David gick sin väg innan doktorn kom. Nu skulle han ha känt en besynnerlig lättnad om ej Nilenius’ sista ord oroat honom. På två veckor hade han ej varit uppe i den gamla kojan i morgon skulle han gå dit och se, om Nilenius yrat eller om han verkligen burit dit något föremål. Han hatade mig han hatade mig, mumlade han, och han missunnade mig att överleva honom! Kan jag någonsin bli klok på allt detta? Vad är det då för föremål han burit dit för att skoja med mig? Det måste vara hans feberdrömmar detta. Han ryste. Himlen vet vad en sådan människa kan hitta på, tänkte han. Minne från förfäderna? Omöjligt.
Det skäl, som vid förra Riksdagen föranledde lt. St:r att icke beröfva gästgifvarne deras rätt att utskänka bränvin, var enligt min tanke det, att denna rättighet af ålder dessa peisöner tillkommit, såsom en ersättning för flera dem åliggande skyldigheter. Jag tror ej att missbruken varit så stora, och dessutom eger sockennämnden i sin hand ett korrektiv mot desamma. Såsom ett exempel får jag anföra hvad som handt i den ort, der jag är bosatt. Man visste, att vid gästgifvaregården en ganska stor utskänkning af bränvin egde rum, och derföre upskattades detta gästgifveri ganska högt af nästkommande års taxeringskommitté. Följden häraf blef den, att då gästgifvaren icke fann någon uträkning vid att betala den höga skatten, så afsade han sig sin utskäukningsrätt. Detta korrektiv kan af hvarje sockennämnd begagnas, när den anser att missbruk eger rum, och i följd deraf tillstyrker jag bifall till förslaget. Frih. Cederström, Rud.: Askilliga ledamöter hafva i nykterhetens intresse yrkat förändring i Utsk:s hemställan, att den i fråga vide motionen måtte lemnäs utan alside. Jag hyser en skiljaktig tanke från nämnde ledamöter; ty jag tror icke att nykterheten skall vinna på att gästgifverierna beröfvas den rättighet de nu hafva. Om man någonsin, genom förtärande af en starkare dryck, behöfver vederqvicka sina lifsandar, så torde det vara under de långa resorna i vårt kalla land, särdeles vintertiden, våren och hösten, och således bör icke den resande förmenas att på detta sätt återhemta sina krafter på de just till resandes beqvämlighet inrättade gästgifvaregår - Den 17 Juni e. m. 39» darna. Om lönnkrögeriet kommer att, såsom befaras kan efter ett sådant beslut, än mer florera, skall superiet ovilkorligen komma att tilltaga och att åtföljas af alla de vidriga omständigheter, som med en i lag förbjuden njutning äro förknippade. En värd ledamot, reservant i detta amne, Hr Arnell, anser visserligen, att gästgifvare ofta nog utöfva sin utskäukningsrätt på ett siitt, som väcker enskild och allmän förargelse.
— Det är likväl ingalunda min mening, att Lag-Utskottet vid denna Riksdag, hvaraf minsta deien återstår, skulle medhinna den revision af PoliceFörfattnmgarne, som jag aldrig skall upphöra att såsom nödvändig payrka. Då en Lag Comité är sysselsatt med utarbetande af Förslag till nya Lagar, synes dr t mig deremot icke vara olämpeligt, om Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhalla, det denna Comité finge sig uppdragit, att äfven företaga en granskning af dessa Forfattningar, så - Den ii April. 367 dana de nu finnas gällande, uti förslaget till Allmänna Lagen intaga sä mycket deraf, som möjeligt och lämpeligt ansågs, tillika med den serskildta Rättegängs-Ordning, hvilken för Police-mål torde bli nödigt att stadga, samt gifva åt våra Arbets Jnrättningar och Correctionshus den Organisation, de behöfva för att blifva hval de böra vara, tillfly ks-orter, hvarest de som sakna sysselsättning erhålla den, och de sorn ej vilja sysselsätta sig, tillhållas dertill , intet strafHnrättningar för cn olycka, som anses för ett brott och h vai till omständigheter fika ofta, om ej oftare än eget förvållande, gifvit orsaken. —> Deremot synes det föreslagna insändandet till Justitire-Oinbudsman af hvarje ti serskildt mål fällt Utslag , äfven om en närmare Controll af Auctoritetemes åtgärder derigenom skulle vinnas, föga lämpeligt till ändamålet, personliga frihetens och rättigheternas helgd, så länge sjelfva Författningarne på sitt sätt förnärma den. Med dessa anmärk ningar anhåller jag att Betänkandet må återremitteras. Herr c/ Brinckman, Gustaf: Uti Högloft. Lag-Utskottets nu upplästa Betänkande, saknar jag både laglig anledning och redbar åsigt. Hvarken Regeringsformen eller den för Riksens Ständers Justitia - Ombudsman utfärdade Instruction ställa Kongl. Maj:ts Befallningshafvande under dess inseende. Tillsynen öfver deras och öfrige Tjenstémäns tjensteotöfmng är något helt annat.
Slutligen har E. K. Maj:t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å ett annat med folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande nära sammanhängande behof, som hittills endast i ganska ofullständig mån kunnat afhjelpas, nemligen om folkskolelärares pensionering. Vid 1850—1851 årens riksdag, då ett anslag af 80,000 R:dr B:ko anvisats till fond för stiftsvis inrättade anstalter för folkskolelärare, hade dessas antal utgjort 2,288, hvaremot detsamma nu uppginge till närmare 3,000 och utan tvifvel ännu en tid komrne att betydligt ökas. Emellertid hade, till följd afpensiönsanslagets otillräcklighet, dylika pensionsanstalter icke kommit till stånd i mer än 4 stift, men om statsanslaget ökacles till sådant belopp, att pensionsinrättniugarnes framtid blefve fullt betryggad, skulle sannolikt inom några få år hvarje stift ega en sådan anstalt. Såsom i det föregående blifvit anfördt, vore visserligen de till folkundervisningens befrämjande för nu löpande statsreglerings-period anvisade medel, särdeles hvad de större anslagen beträffade, redan till fullo disponerade; men detta oaktadt och då ganska många af de skolor, åt hvilka bidrag af statsmedel blifvit beviljade, ej hunnit komma i gång förrän mot slutet af sistlidet år och statsbidragen ej finge beräknas utgå förr än från den tid, de särskilda skolorna trädt i verksamhet, Trun de man med temlig säkerhet emotse, att icke obetydliga besparingar för 2 år å nyssberörda medel skulle uppkomma. Finge dessa besparingar läggas till den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande, så skulle det första vilkoret för ordnandet af denna angelägenhet vara uppfyldt; och har E. K. Majit af denna anledning föreslagit, dels att den ännu återstående delen af berörde fond måtte jemväl under nästinstundande statsreglerings-period och under samma vilkor som hittills ställas till E. K. Maj:ts disposition, och dels att Rikets Ständer måtte till behöflig förstärkning af densamma anvisa den slutliga besparing, som under nu löpande statsreglerings-period kunde å den personliga skyddsafgiften uppkomma. Beträffande E. K.
Hvad slutligen beträffar stadsfullmägtiges gjorda underdåniga ansökning, det Kongl. Maj:t måtte för tomtregleringens genomförande täckas hos Rikets Ständer äska beviljandet åt staden af anslag och lån å tillhopa 352,000 Riksdaler, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, jemte tillkännagifvande att, vid uppgörandet af beräkningen öfver den med tomtregleringen och stadens utvidgning förenade kostnad, ersättning lör tomt upptagits efter åsätta taxeringsvärdet med 50 procents förhöjning, samt för jord, som förut icke varit till tomter indelad, dels efter det medelpris, som vid den under sednare åren skedda expropriation för stadens räkning måst af staden betalas, och dels efter gällande köpevärde, till Kongl. Maj:ts nådiga behjertande öfverlemnat att bereda staden, som från det allmännas sida icke hade att påräkna någon hjelp för nya byggnaders uppförande, allt det understöd, som, vid jemförelse med hvad andra städer i enahanda hänseenden förunnats, må finnas vara af deri timade olyckans omfattande beskaffenhet påkalladt, för lindrandet af de svåra förluster, som genom densamma drabbat ifrågavarande samhälle. Kongl. Majit har, med anledning af dessa underdåniga framställningar, i nåder fastställt den nu upprättade och af stadsfullmägtige antagna samt af magistraten och Kongl. Majits Befallningshafvande förordade plan för reglering af torg, gator och tomter inom så väl den nuvarande staden, som de båda nya stadsdelarne, sådan samma plan finnes å den af Kommissions-landtmätaren A. F. von Wachenfeldt upprättade karta utlagd, att lända till efterrättelse och framtida iakttagande allteftersom successiv verkställighet deraf, utan förnärmande af någons lagliga rätt, kan ega rum, med tillåtelse för stadsfullmägtige att, om vid tillämpningen af den nya stadsplanen behof skulle uppstå att, inom ett område af högst tjugo fot, förändra qvarters eller tomts gränslinier, besluta om en sådan förändring, och att blifvande beslut, utan särskild underdånig framställning i ämnet, må län - 6 Kongl. May.ts Nåd.
Mindre reparationer som inte tål uppskov ombesörjer rektor och förskott tas ur skolkassan. § 6 Så fort kassan tillåter skall en uppassare eller vaktmästare anställas, som sköter eldning och städning. Kollegium tillsätter. Skulle flera läroverk begagna samma skolbyggnad tillsätts vaktmästaren av det förnämsta kollegiet, men avlönas av deras samfällda kassor. § 7 De ämbetshus och gårdar, skolhemman, ägor och andra lägenheter som blivit anslagna till lektorer eller lärare antingen av kronan, städerna eller donation skall behållas. Skolans rektor skall ofördröjligen ha bostad i någon ämbetsgård eller i skolhuset om utrymme finns. Om inventarier § 1 Varje skola skall ha ett inventarium på all fast och lös egendom. Även på privilegier, husesynsprotokoll, donationer, testamenten, förordningar om löner m m. De skall överses vid byte av rektor eller vid biskopens visitationer. Rektor ansvarar för vård av fastigheter och inventarier. § 2 Finns bibliotek vårdas det av rektor. Bibliotek skall alltid finnas vid gymnasium och vårdas där av adjunkten eller särskild tillsatt bibliotekarie. Finns flera läroverk tillsamman slås biblioteken ihop under det förnämsta läroverkets benämning och med tillsyn av rektor. § 3 Naturalie samlingarna vårdas av den som undervisar i ämnet. Kartor, glober och instrument vårdas av den som behöver dem i undervisningen. Utlåning är inte tillåten. Om kassor, avgifter och redovisning § 1 Varje stift skall ha: 1: o sin särskilda byggnadskassa, som får följande inkomster, a) de från staten utgående medel, b) två årliga kollekter över hela stiftet, c) ett års behållen avlöning efter tjänsteman som dör och inte efterlämnar änka eller omyndiga barn, d) frivilliga gåvor. 2: o en allmän premie och fattigkassa vars inkomst är: a) allmänna medel som av Kongl Maj: t kunna blivit anslagna till böckers kartors inköpande till fattiga ynglingar b) de åt ungdomen anslagna djäkne medlen, helgonskylds medel, prosttunnor och kollekter. Fördelningen mellan de olika läroverken sker genom konsistoriet, som tar hänsyn till antal elever och andra omständigheter. 3: o en kassa Emeritorum varur förtjänta avskedade skollärare får viss pension. Dessa tre kassor förvaltas av Domkapitlet.