Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man derföre ställa dem i någorlunda jemförelse till enskilda kreditiver, så mäste 1,800,000 r:dr icke vara för mycket för manufaktur-diskonten. Skulle genom det ökade kreditivet bankens ansvarighet ökas utöfver hvad 20Q Den 19 April e, m. den hitintills varit, skulle jag visserligen icke tillstyrka någon tillökning utöfver det belopp, sora hitintills varit beviljadt; men då Utsk. så visligt uppställt sitt förslag, att någon tillökning icke kommer att äga rum, utan snarare en minskning af några 100,000 r:dr, ser jag icke, att något det ringaste äfventyr för banken kan uppstå derigenom, att detta kreditiv ökas. Hr Skogman har i sin reservation yttrat, att kreditivet för manufakturdiskonten blifvit ökadt sedan 1842 i större proportion, än manufaktur-diskonten tillvuxit. Jag vill visserligen icke bestrida denna uppgift af en man, som i ämnet ostridigt äger större kännedom än någon af oss; men det är likväl ett faktum, att kreditivet för manufaktur-diskonten liar varit ganska inskränkt och att del, år efter år, helst de sednaste, bar minskats just i och för manufakturernes tillvext. Om nu kreditivet ökas med 300,000 r:dr, så uppstår derigenom blott ungefärligen den lånerätt som för 3 år sedan var manufaklurerne förbehållen; men jag kan icke föreställa mig, att den okas derutöfver, I alla fall qvarstår det skäl jag redan tagit mig friheten anföra, eller alt manufakturernes understöd genom delta kreditiv måtte vara lika vigtig!, som att hufvudstaden och närmaste omgifningen deromkring erhåller kreditiv till något högre belopp än manufaktur-diskontens, i händelse Utsk:s betänk, bifalles. Jag tillstyrker bifall till Utskis förslag.
Ingen lag finnes, mig veterligen, som hindrar jordägaren att, tvärs öfver allmän väg, upsätta stängsel, och dessa till och med så nära hvarandra, att exempel finnas af sådana, der man ej åkande kan färdas igenom det ena, utan att det andra först måste öppnas. Under det att i vissa af våra landskap dylika hinder, vare sig af gammal häfd eller nitiska Länsstyrelsers omtanka, äro mindre allmänna och knappast skulle tålas, lidas de i andra ej allenast tåligt, utan begagnas till och med så flitigt och med en sådan förkärlek, att enhvar känner det sträckor finnas, der 20 till 30 dylika inom en mils väg ej innebära någon ovanlighet. Våra Landtmätare tyckas ock i allmänhet, vid skiftesläggningar, ej serdeles fästa sig vid vägfarandes beqvämlighet, och man ser derföre otaliga stängsel upresa sig öfver vägar, efter de täta laga skiften. Man behöfver ej spilla några ord öfver olägenheten af dessa spärrningar. Tidsförlusten är betydlig, och otaliga till och med de olyckor, hvilka med ystra hästar upstå vid dessa grindars upslående och igenfallande. Den förmögne nödgas derföre oftast medföra ett tjenstehjon uteslutande för deras öppnande, men den mindre bemedlade får, ung eller gammal, rask eller orkeslös, sjelf vidkännas detta, hvarje minut återkommande, någon gång med våda förenade besvär, och betraktar det, om han ens dervid fäster sig, som allt annat ondt det verlden oss pålägger och hvilket med tålamod måste fördragas. Den stora mängden af vägfarande är ock gemenligen så insöfd i fördragsamhet vid detta onda, att den utan förtrytsamhet, utan klagan, öppnar än en grind, som, redan tili hälften af vinden eller felaktig byggnad öppen, ej mera utgör Den 3 December e. m. 189 något stängsel, än en annan, som under frusen mark hålles hela dygnet om stängd, kanske blott för att något inskränka fältet för ett svinkreaturs ströfningar, hvilket man för tillfället skänkt friheten mot förbindelsen att sjelft sörja för sitt uppehälle, eller ock för att hindra ett nötkreatur att efter vattning förvilla sig under återtåg till ladugården.
Yid det förhållande att genom den i ofvan omförmälde Statsråds-protokoll intagne utredning af förhållandena med det för båtsmännens beklädnad i Riksstaten uppförda förslagsanslag vore ådagalagdt, att, i stället för ännu blott skenbar, innan kort verklig brist skulle på anslaget uppstå, så framt detsamma icke snart blefve förstärkt med det i sådant afseende uppgifna belopp af 13,695 R:dr, har Kongl. Haj:t* då den härför erforderliga tillgång förefunnes inom Hufvudtiteln på reservationsanslaget till gemenskapens vid Flottans korpser natura-underhåll, föreslagit att, medelst öfverföring derifrån, den behöfliga tillökningen af 13,695 R:dr årligen måtte tilldelas anslaget till båtsmänuens beklädnad, hvilket derigenom blefve från 74,505 R:dr till 88,200 R:dr förnöjdt. Af Statsråds-protokollct (pag. 36) iuhemtas, hurusom vid ärendets föredragning Departements-chefen anfört, bland annat, att redan under de första åren efter det Kronan öfvertagit bestyret med båtsmännens beklädnad visat sig, att det till bestridande af Kronans andel i kostnaderna derför beviljade anslag, hvilket från början bestämts till 28,000 R:dr B:ko eller 42,000 R:dr Runt årligen, att användas i förhållande till det antal rusthåll eller rotar, som på det nya beklädnadssättet ingick, ej motsvarade behofvet. Anslaget hade derföre vid 1850—1851 årens riksdag blifvit förhöjdt till 63,000 R:dr Ruut; hvarjemte vid sistförflutna riksdag å anslaget uppförts ytterligare 11,505 R:dr, hvilket belopp, såsom endast utgörande vederlag för den minskning i beklädnadsafgiften, som med 5 R:dr för hvarje rusthåll beviljades båtsmansindelningen i Blekinge och Södra Möre till lindring i rustningsbestyret, följaktligen icke ökat tillgången för beklädnadsutgifter. Den summa af 63,000
Alla till Canal-arbeten med mera erforderlige anslag bestiga sig till endast i,goo,ooo Riksdaler; och jag hemställer alltså, huruvida det kan med sann och klok hushållning instämma, att hafva två millioner liggande ofrukt-1 bara, under det man utgifver Obligationer, för hvilka man betalar ränta. Denna ränta måste nödvändigt blifva en ren förlust. Herr Munck af Rosenskjöld : Det torde tilllåtas mig att få fästa uppmärksamheten å skilnaden imellan uppköp och invexling af silfveiy. Det förra bringar in silfver i Ranken, utan att nå - Den 30 September f. m> gon ny sedel för det uttages, och ökar sålunda blott SilfverFonden, men minskar Sedel-stocken,’ då deremot den senare eller invesdingen bringar in silfver mot nya sedlar, men dock i en för Bankens SilfverFond förmånligare proportion än den, som förut befinnes emellan Silf; verFonden och den utsläppta Sedelstocken. Den, som med mig delar Öfvertygelse!! om nödvändigheten , att bereda en tillökning af SedelCapitalets numeraire med bibehållande af dess silfver-värde och af Bankens soliditet, kan ej annat än motsätta sig förslaget, att använda en större summa till sifver-uppköp; helst ju mera silfver köpes in i Banken, desto mindre återstår i landet till ofvannämde invexling mot nya sedlar. Här har blifvit sagdt, att hvad Friherre Björnstjerna nyss yttrade, blifvit förut vederlagdt. Men man måste göra skillnad emellan vederläggning och försök till vederläggning. Det är blott erfarenheten, som kan vederlägga i financiella tvister; och jag våger säga, att de yttranden, jag vid förra Riksdagen i financerne framställde, val då blefvo af FinanceUtskottens samt flere Ledamöters yttranden motsagde, men icke af framtiden eller utgången, och Friherre Björnstjenas skola ej heller, blifva det.
– Ack, j manfolk! j ska’ nu alltid vara er så lika som ett bär, alltid vilja prata om kärlek och slikt – sade Elin och fnös litet, och hoppade halfskrattande in i sin lilla kammare, och Gunnar såg förtjust och betagen efter henne, och mor Ingrid suckade. En afton kommo Elin och Abraham hem från herregårdsarbetet. De hade «häft hö» och Elin hade «stått på ställningen» tillika med en annan ung piga. Elin hade mycket att berätta om den dagen: mamsell Sara hade varit ute, samt sjelf fägnat alla med aftonvard och särskildt pratat mycket med Elin, ropat henne upp till sig och trakterat henne med en kopp kaffe, småbröd och annat. Vid nedgåendet hade hon råkat patron i trappan, och han hade äfven språkat med henne, och ville för all del – sade Elin – att hon skulle taga tjenst på herregården, endera som huspiga eller kammarpiga. «De’ ä’ en vacker och hygglig herre, patron,» fortfor Elin, «bara han intet hade det le’a röda håret, och så om han ville låta bli en.» Hvar enda bloddroppa kokade och brusade i Gunnars ådror vid dessa ord, men han teg och lemnade stugan. En söndag var nu nära för handen. – I morgon ska’ väl Elin och Abraham gå i kyrkan, efter Abraham fått sina nye kläder, sade mor Ingrid. – «Elin och Abraham» – upprepade Lena skrattande. – Det låter alldeles som ett äkta vif, som om de ämnade spela mariase tehopa. – Ja, måtro! de’ skulle vara nå’tt, det! – sade Abraham enfaldigt och slickade sig om mun; och Elin ömsom rodnade och kiknade af skratt, samt sade slutligen: – Ja, min käre Abraham! Vi bry oss intet om att de spektakla med oss, och gör narr af oss, vi gå i kyrkan likaväl, och läsa vår långkakes på vägen, eller hur, Abra’m lille? – Jo varsch! – svarade Abraham.
Då nyttan af väl ordnade Ränteförsäkrings-, Lif-försäkringsoch Lifränte-anstalter genom främmande länders erfarenhet blifvit bestyrkt, hafva Rikets Ständer, med kännedom härom, ansett det vara af vigt, att dylika anstalter, såsom åsyftande alt bereda de mindre bemedlade folkklassernes bergning och trefnad, samt att afvärja den nöd, som så ofta alstrar brott, jemväl blefve inom vårt land inrättade, hvarmedelst äfvenledes den statseko lomiska fördelen vunnes, att de betydliga preem i er, som nu utgå till Englands och Tysklands Liflförsäkrings-auslalter, varda för landet besparade; — och då alla hittills gjorda bemödanden att på enskild väg härstädes bringa denna national-angelägenhet å bane strandat emot det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af en omfattning, som detta vanligen röna, hafva Rikets Ständer trott det förfelade vackra ändamålet härutinnan icke Expeditions-ZJtskotlets Förslag lill und. Skrifvelse, N.o 146. 35i kunna uppnäs utan en kraftig medverkan af landets styrelse och representation. Al sådan anledning få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes genom sakkunnige män låta utarbeta ett efter Sveriges förhållanden lämpadt förslag, till inrättande af Ränleförsäkrings-, Lifförsäkringsoch Lifränte-anstalter, och derefter Nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 Mars 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Mars 1845. Preste-Ståndet den 2 April — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vissa förändrade föreskrifter, i afseende på lagfart och nyttjander ätts-inteckning. (Lag-Utsk:s Bet. N:o 11, Uti. N:o 48 och Mern. N:o 72). S. A. K.
Jag tror icke heller att medel blifvit anslagna af de andra Stånden, och då det vore väl, om man komme till något praktiskt resultat, äfven om Ståndet inskränkte sig till att besluta en underd. skrifvelse till K. M., fortfar jag i mitt yrkande på bifall li l Utsk:ts förslag. Gr. Taube, Henning Adolf: Redan vid ett föregtde tillfälle har jag uttalat mina åsigter om såväl en förbättrad kontroll, som sättet att få ifråga v :<le korps fullt duglig. Jag vill derföre icke upptaga tiden med att upprepa hvad jag då sade, utan har begärt ordet endast för att bemöta några uttryck af Gr. Anckarsvärd. Hr Gr:n nämnde att han icke visste hvad som framkallat 1857 års landtmäteritaxa. För hvar och en, som känner till larultmäteriet, torde anledningen lill densamma vara lätt att inse. Det är nemi. uppenbart, alt 1834 års taxa var allt för olördelaktig för landtmätaren, och min öfvertygelse är, atl, hade icke rättelse skett, skulle korpsen i denna stund varit bardt nära sin upplösning. Det var nemi. icke möjligt att, medan förra taxan gällde, få korpsen rekryterad med skickliga och dugliga män, utan elevernas antal nedgick för hvarje år. Då höjdes taxan, och denna åtgärd var högeligen af beliofvet påkallad. Vidare sade Gr. Anckarsvärd att i nya taxan borde stad gas, det ingen lörskottsliqvid finge ega rum. Jag ber dervid att få fästa uppmärksamheten derpå, alt redan i nuv:de taxa finnes stadgadt, att inga förskotter lå ega rum, med mindre förrättningen inom året afslutas; och i öfrigt torde det vara obilligt att begära, det en tjensteman, som har sig uppdraget ett större skifte, under bela tiden tills det blifvit afslutadt, skall lefva på egen kassa. Derlöre stadgar nuv:de taxa, med mycket skäl, att landtmätare eger vid årets slut afgifva kostnadsräkning och uppbära ersättning för | af det arbete, han fullgjort.
Likaledes upplästes till justering och godkändes Exped.- Utsk:s förslag till nedannämnda §§ i riksd.beslutet, nemi.: i:o ang:de prescriptionstid, inom hvilken de från Riksg.- cont. utgifna creditsedlar böra till inlösen företes; 2:0 ang:de förändringar i författningarna, ronde bergsoch jernhandteririgarna; 3:o ang:de frihetsår för jernverk inom Norrbottens och Westerbottens län; 4:o angtde sättet för utgörandet af städernas inqvarteringsbesvär, samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf; 5:o ang:de portionsoch rationsvärdets för tågande trupper och hästar bestämmande i rund summa vid de årliga raarkegångstaxornas upprättande; 6:0 angtde undersökning om tillkomsten och användandet, dels af den till stapelstäderna utgående tolag och dels af de s. k. stadsandelarna i uppstäderna; 7:0 i fråga om grunders bestämmande för Hofstatspersonalens pensionering; 8:0 rörtde sättet för directtn öfver Hjelmare canaloch slussverk att fullgöra det beslut R. St. vid sistförflutna riksdag fattat om afsättande af en reparationsfond, såsom vilkor för erhållande af afskrifning af canalbolagets skulder till Ranken och Riksg.cont.; g:o angtde väckt fråga om försäljning till skatte af de till ekeplantering anslagna Bispmotala kungsgård och 2tne under Wisingsborgs kungsgård lydande hemman, samt om inköp för ekeplantering af jord å Wisingsö; 10:0 om formulärs upprättande för de förvaltande verkens räkenskaper; 11:0 i anledn. af förehafd granskning af hufvudboken öfver Kronans hus och byggnader; 12:0 i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allm. civillag; 21 H. iS 138 Den 21 April f. m. i3:o i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de det vid sista riksdag framställda förslag till ny stängselförordning.
Om, enligt det lörslag Comiterade här förut framstält, debiteringen af kronoutskylderne framdeles komme att verkställas vid LandsContoren samt debiteringsförrättarnes och uppbördsmännens gemensamma intresse och ansvarighet i hvad, som rörer uppbördslörvaltningen således upphörde, skulle redan denna åtgärd väsendtligen undanrödja möjligheten af med afsigt verkstälda origtiga debiteringar, helst om, på sätt uti KammarRättens i denna del af KammarCoIlegium och StatsContoret understödda, här förut omförmälda underdåniga utlåtande är vordet föreslaget, Uppbördsboken, behörigen summerad, komme att åtfölja LandsboksRäkenskaperne för att tjena till upplysning vid deras granskning. Äfvenså ledde förenkling i beräk - 158 ningen af ordinarie räntan otvifvelaktigt derhän, att det blefve lättare, än hittils, för den skattskyldige att sjelf controllera påföringarnes rigtighet just i den del, det för närvarande är svårast. Under dylika förhållanden vore visserligen den controll å debetsedlarnes öfverensstämmelse med Uppbördsboken, som till förekommande af öfverdebitering åsyftats genom det, uti KammarRättens förutnämnde utlåtande, af minoriteten framstälda förslag, om införande af stämplade betalningsbevis, för sådant ändamål mindre bebölligt, än under nuvarande omständigheter, hvilka i första rummet föranledt förslaget; men emedlertid förtjenar ändock den fullkomliga visshet, som sålunda skulle erhållas derom, att högre belopp icke kunde uppbäras, än Uppbördsboken innefattade, allt afseende.
Försummar klaganden att inom bestämd tid sådant intyg ingifva, och kommer ej heller vederpartens förklaring inom samma tid in, varde besvären ej till pröfning upptagna.“ § 3. Nu har den, som höras skall, fått del af besvären, såsom i 2 § sägs; vare då skyldig att inom den tid, som af Hofrätten utsatt blifvit, sin förklaring till Hofrätten tväfaldt ingifva. Kommer han ej inom den liden med förklaring in, må sådant ej hindra målets afgörande.1' Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Maj 1866. \:« Ä». Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Maj 1 866. Preste-Ståndet; den 2 3 Borgare-Ståndet den 2 6 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i Kyrkolagens föreskrift rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 29 och Memorial N:o 44.) S. A. K. Enligt 5 Kap. I § Kyrkolagen "skola barnaföderskor bålla sig inne vid pvss sex veckor efter födseln : emedan" (såsom det heter) “en kristlig sedvana, tukt och ärbarhet, så ock deras egen helsa sådant fordrar," 8 Expeditions-Uiskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 58. Om ändring af detta stadgande har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord; Och då erfarenheten ådagalagt, alt de flesta barnaföderskor, isynnerhet de af arbetsklassen, vida tidigare än ses veckor efter barnets födelse återvinna helsa och arbetsförmåga, hafva Rikets Stander, för sin del, beslulat en författning, hvarigenom, med ändring af föreskriften i 5 Kap. 1 § Kyrkolagen om tiden för barnaqvinnors kyrkogång, förordnas, alt kyrkogång må tillstädjas fyra veckor efter barnets födelse, eller tidigare, om vederbörande kyrkoherde finnér giltiga skäl för banden, att det tillåtas må. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Maj 1866.
Föredrogs å nyo BancoTJtskottets den 23 dennes aflåtne, och den 25 derpå följde pä bordet lagde, Memorial, angående val af Deputerade för RiksStänden till förrättande af de årliga Revisionerne öfver Riksens Ständers BancoDiscontVerk; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Memorial gilla, med tillägg, att åt RiddarbusDirectionen skulle uppdragas, att hädanefter som hittills årligen litse tvenne Revisorer af Ridderskapet och Adeln, hvilka komma att deltaga uti Revisionen af BancoDiscontVerkets förvaltning och räkenskaper. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevill-! ningsUtskottets den 23 dennes afgifne, och den 25 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de hos BorgareStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående grunderne för de blifvande Tullafgifterne 9 fann Ridderskapet och Adeln, 550 Dm 27 Junti e. ml att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit at Ridderbknpet och Adeln gillacU, Utskottets j Bågavarande Ur låtande endast boide läggas till handiingarne. Ut supra. Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofbge Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, ef* termiddagen den 27 Junii 18 1 8- S. D Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 23 cl nnes afgilne, och den 25 derpå följde på bordet lagrie. Utlåtande öfver Kongl Maj is elen 23 December 1X17 tili Ut* skottet ahåtne Nådiga skrifvelse om liquiden af Rikets Utländska Gäld; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande borde läggas till Handiingarne; hvarjemte R dderskapc t och Adeln ansåg lämpeligt, att Riksens Ständer genom en underdånig skrifvelse till Kongl.
Till Ellm vill niiuligeu den ganlltt damen, till den son, som nu biist behijfver den moderliga ijmheton. Napoleons Blslrlingssyster, den skona ocb Iattsinniga, men tilliks godhjiirtade och ornsinta Pauline, delnde moderns iinskningar i dettm fall. PB somlnaren 1814 slcyndade Nadame till lanclsflyktjngen, och ulrigon tid diirefter installerade sig iifiyen Pauline 118 on. For 3Iadn1ue ar denlla forvisning ingen olycka. Tviirtom. Hon lmr sin son i niirheten och triiffar honom hrarje dag, och han Br ijm och uplmiirksnrn mot henne. Hon lefver i lugn och har en kiinsla a£ henitrefnad, sol11 hon saknat i Paris. Huru nojd iir l~ori i ~jiilfva verket icke, diir hon sitter rid sitt arbetsborcl, sysslandc med sitt tapisseri och med ett litet porhiitt af sin xapolione frandijr sig, omgifvet af brokige garnnystan! Fram pb vintern iippnar hon sill snlong fijr den fina viirlden pii Elba. Lika siilla~i soln hon visnile sig rid de glansande hoffesterna i Tuilerierna, lika ofta d e h g e r hon nu i do ansprikslosn soarker och asse1nbl6er, sow ijns societet stiillor till, och intager alla genom sitt rattframma viisende och sin enkla viirdighet. Emellertid rnognar hos Napoleon Leslutet ntt gterviinda till ' # E~: aulzrjko. Moclern anar snmt ham taillcar och stidler hela sin ej 1: inga fonuogenhet till ham disposition. DB Napoleon meddelar henne sin afsikt, aii.ger hon till honom:)) Res, min son! Himlen tillstadjer ej, att du dor af gift eller i en. dig oviirdig ssysloloshet, men med viirjan i hand.
Rid derskapet och Adeln hafva anmärkt, såsom er uraktlåtenhet, att Götha Canal Actier ick< blifvit serskildt tillerkände rättighet, att ovill Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden'. 2037 Icorligen godkännas såsom tillräcklig säkerhet vid omsättningar af Lån, hvilka pa dylike Actier äio meddeldte. Förenade Utskotten anse prdfningen af den säkerhet som, vid Lån-omsättningar erbjudes, böra, utan någon serskild föreskrift, hvaruti denne säkerhet skall bestå, öfverlemnas till Herrar Fulhnägtige, på satt härom uti Reglementet är föreslagit. En värd Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln har vid 4. mom. 3. §, enligt hvilket Löftesmannen för en på obestånd kommen Låntagare skulle få inträda uti Låntagarens ställe för Lån* Summan, sedan den förstnämnde, efter skedd Lagsökning, blifvit ålagd Lånet betala, anmärkt, att detta medgifvande skall innebära en fullkomlig orimlighet, enär tillika föreskrifves, att den förre Låntagarens natnn uti böckerne bör bibehållas, så länge och intill dess Lånet är till fullo betaldt, men alltid med hänvisning till den person, på hvilken Lånet blifvit öfverflyttad!. Den värde, Ledamoten andrager, att, då en löftesman, i grund af sin ingåpgne Bargen, antingen fullt betalar Låntagarens skuld, eller genom aflemnandé af nöjaktig säkerhet, får på sig öfverflytta Länet, äger han laglig rätt, att bekomma Låntagarens förfallna Revers på sig transporterad, för att, i laglig ordning, kunna denna sin fordran hos förre Låntagaren bevaka ; och, då således bland Discont - Verkets Handlingar icke finnes en Revers med den ifrågavarande Låntagarens natnn, sa frågas, huru är det. dt *03 8 Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden. tänkbart, att han icke dess mindre uti Böckerne skall uppföras såsom Låntagare?
Beslutet, hwilken rörde Nämndens omröstning, huru-wida asia Högsta Domstolens Ledamöter ägde Riksens Ständers förtroende, äfwensom förslag till en genom Ständernes bifall till Stats-Utskottets Betänkande om Riks. gälds Contoirets förwaltning, nödig bliswen för. ändring i den , som angick Riksgälds Werket, upplästes; och gillades de förestagne redactio. nerne. Or supra. klx ?rorocollo Gabriel Östmann. Utdrag 220 Den 14 October. Utdrag af Vrotocsllet, hället hos Bende-Srändct wrd Urtima Rrkedagen r Arebro dea 14 October 1810. S, D. föredrogs och bifölls Lag Utskottets pä bordet tagea Memorial af den 9 dennes, med yttrande öfwer en af Borgmästaren Arsenius hos Wällofl. Borgare. Ständet wäckt, och till Stats-Utstottet remitterad, men, dä detta 'Utstött förklarat beredningen sig ej tillhöra, af Högloft. Ridderstapet och Adeln till Lag-Utstottet hänwist motion, det Benädnings-frägor i Ersättnings, och Balance-mäl mätte af Konungen ensamt behandlas. Or supra. Llx Urotocollo (-adriel Öämann. Utdrag af Protocollet, hältet i Riksens Högloft. StändcrS Stats, samt Allmänna Bcswärs. och Oeconomie. Utstött, den 14 October 1810. S. D. Upplästes ett ifrän det Wälloft.