Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sannolikt skulle ock försök att undandraga sig skulden medelst förnekande af att räkning varit inom föreskrifven tid tillstäld, föranleda mångfalldiga rättegångar.” ”Då jag således, för min del, icke kan tillstyrka antagandet af nyssnämnde, inom Sveriges lagstiftning, så vidt jag kanner, hitintills nya förslag 0111 upphörande af handelsbokh vitsord, anser jag deremot rätt deli gagneligt, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan är stadgadt och jemväl af lag-kommitteen, i ci villa g sförslagets Utsökningsbalk, 3 kap. 1 §, upptaget, den betalningsrätt i exsekutiv väg, sorn oklandrad räkning öfver utborgade varor, lika med skuldsedel, bör medföra, icke eger rum i annan händelse, än att räkningen är köparen tillstäld inom ett år från utborgningsdagen. Har säljaren icke iakttagit denna tid, må han vidkännas den olägenhet, att hans på räkningen grundade fordran icke anses utmätningsgild, utan får bero’ på rättegång vid domstol, der sådan undersökning och pröfning angående handelsboken skall föregå sorn den föreslagna 1 § förutsätter.” Kongl Maj:'s Nåd. Propo itiortj N.-o 28. 21 ”Jag instämmer uti hvad af Justitierådet Schmidt vid den fjerde § blifvit anmärkt.” ”Förslaget i 5 §, angående utsträckning till varuförädlare och tillverkare af hvad i det föregående är om handlande stadgadt, finnes vara enligt med hvad Högsta Domstolen tillförene i samma ämne sig utlåtit, och jag har, för min del, ej något dervid att erinra.” Ex protocollo. J. F. Hellman. Utdrag af protokollet öfver Justitie Departements ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet d Stockholms Slott den g November 1847• Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre. Statsråden:
Kammarjunkaren har i dag gjort henne sitt anbud och blifvit bemött med förakt och köld; han har hotat henne å hennes fars vägnar med sådant, som Irenes barnsliga känsla icke kunde säga mig klart, utan blott i dunkla och förtäckta ord ... hon har varit ståndaktig icke blott emot honom, utan ock mot sin fader. Denne fader tänkte så här och klokt var det han tänkte: rödjer jag nu flickan ur vägen och ställer så till, att det ser ut, som hade det varit hon sjelf, så har jag säkert intet att frukta af kammarjunkaren. Och hvilket ypperligt tillfälle hade ni icke här på vinden, till hvilken dörren händelsevis kom att bli läst. Ja, ni kastade snaran om hennes hals och dödade henne så. Ljus och mörker komma icke öfverens ... hon är en engel och du är en djefvul. Under det han talade med baronen, hade Harald flere gånger satt sig på madrassen bredvid den liflösa Irene. Inom honom var ett svagt hopp, att hon ännu kunde börja lefva; derföre pysslade han på allt sätt om henne; han hade icke glömt att öppna den trånga klädningens lif, att lossa snörlifvets ros; några kappor, som råkade finnas der, tog han ned ifrån deras knaggar och bredde öfver sin tysta brud, för att värna henne emot kölden, hvilken dock äfven på sätt och vis borde verka lifvande, hvarföre han till yttermera förstärkning vätte vispeln i handfatet och stänkte då och då några droppar på hennes panna och hjessa. Han hade att så säga tvingat sig till lugn för att icke ett ögonblick glömma den kära, bleknade flickan. Och om man sett honom nu, hade man lika mycket beundrat honom för detta lugn, som man undrat öfver den egna ställning, i hvilken ödet kastat honom. Nära sig hade han tvenne varelser, blott tvenne, af hvilka den ene, den lefvande, var hans värrsta och enda fiende, den andra hans hjertas mest älskade och enda vän. Med den förre talade han ord af afsky och ett kallt förakt, med den sednare kunde han ej tala med ord, emedan hon intet kunde svara; dock var omsorgen om henne hans hufvudsak; talet med den andre var blott en oundviklig bisak.
Genom oftanämnde nådiga Bref har Stats-kontoret äfven undfått befallning att, under iakttagande af hvad serskildt angående nuvarande magazins-departementet blifvit förordnadt, i afseende på återbesättandet i öfrigt af sådana lediga tjenstår vid berörde embetsverk, som å den nya staten vore uppförda, vidtaga författningsenliga åtgärder, äfvensom att, sedan sig sålunda visat, om och hvilka af Stats-kontorets nu varande ordinarie embetsoch tjenstemannapersonal samt vaktbeljening derefter qvarstode utöfver hvad nya staten upptager, uppgöra och till Kongl. Maj:l insända underdånigt förslag till interims-stat för år 1851, lämpad efter don jemkning uti de Bih. lill B. St. Prot. 1830 & 1831. I Sami., 1 Afd., 30 Haft. 2 10 Stals-Uttkottets Utlåtande, M 88. för framtiden beräknade lönerna, sorn, dels i följd deraf, dels på grund af ofvanomförmälde brist uti de för sistlidne år disponible lönetillgångarne, af behofvet påkallades, på det att de anvisade anslagen icke måtte öfverskridas. Beträffande sättet för handläggning af de på Statskontorets behandling ankommande ärenden, rörande Myntoch Kontroll-verken, så har Kongl. Majit funnit pröfningen deraf böra ega rum i sammanhang med den på Kongl. Majits nådiga afgörande beroende frågan om nya reglementen för dessa verk, hvaremellertid Kongl. Majit funnit godt i nåder förordna, att nu gällande föreskrifter i della hänseende böra tillsvidare lända till efterrättelse.
District-indelningen beträffar, som egenteligen hörer till detailerna, hafva Riksens Ständer allenast ansett sig böra i underdånighet yttra, att de större Tullkamrarne naturligtvis måste, i anseende till mängden af der förekommande göromål och svårigheten för Tullförvaltaren, att derutöfver sträcka sin tillsyn, utgöra särskilda Inspections-district för sig. Vidare anse Riksens Ständer, att den beväpnade Kustbevakningen genom flottans fartyg borde upphöra, och ersättas genom en bättre organiserad egentelig Tullbevakning, emedan blott je« viss kust, 334 Underdåniga Skrifvelser eller vissa delar af hela sträckningen kunna) genom fartygen, en viss tid om året bevakas; hvaremot en rigtigt fördelad Tull-personals närvaro och biträde alltid och allestädes kan påräknas. Svårigheten, att controllera Tull-uppbörden, emedan inkomsterna äro tillfälliga och Tullförsnillning måste inför Domstol bevisas, innan den kan antagas hafva egt rum’, synes göra det mera än eljest nödvändigt, att löna Tultbetjeningen så, att den eger sin utkomst af den lön, Kronan består.
Maj:t måtte täckas låta, på sätt, som till uppmuntran för utgifvande af andra, för församlingarnes nytta afsedda, verk och arbeten tillförene egt rum, äfven nu, i afseende på den af Herr Hof-Predikanten Dillner utarbetade nya upplagan af KyrkoPsalmboken med choral melodierne och messan i fyrstämmig zifferskrift, vidtaga sådane Nådiga åtgärder, som kunna leda till det af motionären åsyftade ändamål. Stockholm den ag November i844* N:o 92. Ank. till Exp. Utsk. d. 29 Nov., kl. 6 e. na. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillåtelse att få inrymma skattlagd qvarn och husbehofs-qvarn i samma qvarnhus. Från Hederv. Bonde-Ståndet hafva i detta ämne a:ne motioner blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterade, nemligen: r:o af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthlands Län, med hvilken sig förenat Riksdags-fullmägtige Gustaf Pettersson från nämnde Län, Ephraim Larsson från Elfsborgs Län samt Petter Pehrsson och Anders Johan Sandstedt från Jönköpings Län, och som, med anledning deraf, att det i sednare tider förmenats qvarnegare att hafva skattlagd qvarn och husbehofs-qvarn i samma qvarnhus, samt Kammar-Collegii AdvocatFiscals-Embete till och med yrkat, att, der ett sådant förhållande från äldre tider egt rum, sådane husbehofs-qvarnar antingen måtte utrifvas eller förseglas, begärt att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å orättvisan i ett dylikt förfarande, som saknar allt stöd i gällande författningar. Häraf Allm. Best.- och Ekon.-Utsl-oitets Betänkande, N:o 92.
Innan jag går att besvara de anmäl kn:r, som bär blifvit gjorda i motsatt åsigt med den, jag hitintills sökt alt försvara, bör äfven jag, ehuru del kanske är öfverflödigt, tillkännagifva, att jag visserligen lika med den siste värde talaren högaktar hvar och en vid den tro, han en gång innehar, men öfverliiparen kan jag aldrig högakta. Det är en alltför klen tro, han har, om han icke vidhåller den, utan gifver vika för hvarje vindkast. — Ilar har blifvit yttradt, att proselytmakeriets vådor nu mera icke äro stora och alt upplysningen i vår lid gått derhän, att något proselytmakeri icke sknlle komma i fråga; dervid ber jag att få svara icke med känslor utan med facla. Lyckligtvis anfördes dessa fada af den förste talaren och en annan värd talare, som yttrat sig olika med mina åsigter i ämnet. Jag beliöfrer blott upprepa deras ord, och i sådant afseende vill jag erinra, hurusom den förste talaren påstått, dels att vådorna af proselytmakeriet icke äro stora, dels ock att man dessutom hade exempel, att det icke är blott utifrån sådant proselytmakeri bedrifves, utan jemväl inom sjelfva vår egen församling, och att följden deraf blifvit, att 100-tals menniskor måste söka sig likasom ett förlofvad! land pä andra sidan hafvet. Jag hemställer om icke detta talar för min sats, ty just deruti hafva inom vårt fädernesland följderna och vådornc af proselytmakeriet mest uppenbarat sig och jag vill dervid öppet uttala grunden för detta proselytmakeri: den är jesuitismen i sina olika former! Eller har man då alldeles förglömt alt det voro protestantiska jesuiter eller raetodismens bekännare, som åstadkommo denna förargelse inom vår kyrka? Hvad var annars orsaken alt 100-tals menniskor måste öfvergifva sitt fädernesland och pä andra sidan hafvet söka sig ett nytt hem, ett förlofvadt land, som de trodde, men der de just nu svälta och begråta sina förvillelser?
Junii I. om Återremiss till StatsUtskottet af dess Utlåtande innefattande Berättelse, angående verkställd granskning af Allmänna Magazinslnrättningens Räkenskaper och Förvaltning ni. m., gg. 247 ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om gillande af StatsUtskottets Betänkanden, angående 1:0 FrösädsMagazins inrättande i Gefleborgs Län; 2:0 ett SpannemålsMagazins anläggande i Staden Fahlköping; 3:o ett SpannemålsMagazins inrättande i Staden Borås, och 4:o i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss, om en årlig anslags-summa till underhållande af Byggnad erne vid Rosersbergs Kungsgård, gg, 100. — beträffande StatsULskottets förnyade Betänkande angående Båtsmans-indelningen i Blekinge, 100. — rörande samma Utskotts förnyade Utlåtande om medel till Cassern åt Andra GardesRegemen. tet, dito. — vidkommande BancoUtskotlets Betänkande, såväl i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, sorn den af Utskottet verkställde granskning, rörande BancoVerkets styrelse och förvaltning efter sednaste Riksdag, dito* — om Återremiss till RiddarhusUtskoltet af dess förslag så väl till ny Instruction för RiddarhusDirectionen med de derunder lydande Embetsoch Tjenstemän, som till Reglemente, angående lån af de under Directionen stående fonder, 101.— om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande, rörande medlen till öfverflödets hämmande, samt yrkadt förbud motyppighetsvarors nyttjande och förbrukning, m. m., dito. — angående berörde Utskotts Betänkanden, 1:0 rörande inskränkning i 248 exclusiva privilegiers meddelande oell 2:0 om inrättande af en BesparingsBank till förmån för fattige arbetare, 202. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om BancoUtskottets
Det är således icke en reglering, utan en nedsättning af dessa löner, som är i fråga. Men det finnes en sida af denna sak, som är långt vigtigare än den materiella frågan, och det är huruvida, i en gammal monarkisk stat, sådan som Sverige, vissa höga platser inom administrationen kunna undvaras. Nu är det fråga om Biskoparne; en annan gång kan det gälla de höga embeten inom andra grenar af förvaltningen. Jag tror icke att man bör inträda på denna väg. Jag gillar visserligen den samhällslära som säger, att Staten skall tjenas för sin egen skull, och att medborgares förtroende är den högsta belöning som kan skänkas medborgare; men jag tror icke att denna abstrakta theori ensam förmått att ur de ringa vilkor, hvarunder de blifvit födda, frammana de utmärkta män, som under flera århundraden setat på vår erkebiskopsstol. Jag tror att den äregirighet, för att nyttja ett ord, som måhända icke är mottaget för dagen, hvilken sätter sitt högsta mål i att blifva ordförande i en sockennämnd, icke är tillräcklig att framkalla hvarken stora statsmannaegenskaper, eller, i kyrkans värf, de djupa insigter och den lärdom, som erfordras för att rätt bekläda de höga platser, hvarom nu är fråga. Det är ur denna synpunkt, som jag icke med min röst kan bidraga att nedsätta betydenheten hos dessa embeten, och det är naturligt, att denna betydenhet i hög grad är beroende af de lönevilkor, som med ifrägarande embeten äro förenade. Jag tror derföre att en undersökning, med afsigt att nedsätta de hittills varande inkomsterna, utan hvilka jag icke tror att platsernas betydenhet kan uprätthållas, icke, efter mitt förmenande är nyttig. Slutligen tror jag att denna fråga är af en ganska förhatlig beskaffenhet. Man har tillvitat den Svenska nationalkarakteren det fula draget af afund. Jag tror, ehuru jag icke just vill säga, att förhållandet är sådant, att det ser ut som om den föreslagna undersökningen stöde i någon aflägsen beröring med detta lyte; och för att undvika till och med skenet af en sådan afundsjuka, vågar jag tillstyrka afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt. Hr Printzensköld, Carl:
Då under sådana förhållanden utsigterna för Svenska bruksegarens framtid äro ganska mörka, då en sänkning i priset å det Engelska jernet i en icke aflägsen framtid ovilkorligt kommer att inträffa, hvilket nu mera än förr inverkar på priset å det Svenska jernet; då man således måste vara beredd på att, såvida Svenska jernhandteringen skall uprätthållas, upbjuda hela sin förmåga att söka tillverka detsamma för bättre pris, än hvartill det hitintills kunnat åstadkommas, och det alltså måste ligga i hela landets intresse alt kunna dertill medverka; dä frågar jag om den nu föreslagna nedsättningen är en för stor upoflring å Statens sida, enär den icke på annat sätt kan underlätta möjligheten för Svenska bruksegaren att täfla med utländningen. Här har under discussionen blifvit visadt, att det icke finnes något land, der jernhandteringen är belastad med s. k. grundskatt, med undantag af Ryssland och Österrikemen äfven inom dessa 406 Den 22 Mars e. ui. Stater hafva afgilterna så småningom borltagils. Andra länder hafva funnit det hehöfligt för uprätthållande af en så vigtig näringsgren som jernhandferingen. Jag hemställer då, om ieke Sverige, hvarest jernhandterin.gen spelar en så betydande rol, hav skäl alt göra detsamma. Jag anser, att Hr Wierps motion, som ådagalägger olämplighelen och obilligfxeten af denna grundskatt, bordt i sin helhet bifallas, d. v. s., alt grundskatten bordt helt och hållet från jernhandtpringen borttagas, och handteringen beskattas såsom andra näringar inom vårt land. Hr Bildt bar i. sitt sista yttrande sagt, att om bruksegaren icke har större vinst, än att han får sina rudimaterie!- yäl betalde, då bör han vara nöjd. Jag vill också, att han, skall vara nöjd ; men då fnör han icke skatta för den fördelen; ty riidinaaterierna hemfar lian från sin jordegendom, för hvilken han serskildt får erlägga skatt. Jag skulle således gä in på Hr Ifjidts sats, såvjda kan vill medgifva skattens nedsättande.
Till följd häraf hemställer Utskottet, att motionen om befrielse för Svenskt fartyg från skyldigheten att begagna lots å Bottniska Viken och om åliggande för Finska fartyg alt denna skyldighet iagttaga, må lemnäs utan afseende. För ett allmänt antagande af det förslag, Mats Perssons motion innehåller, att uppbörd af lotspenningar må vid lossningsorten ske på en gång för hela resan, sorn ett fartyg verkställt, då det anmäles till lossning, möter utan tvifvel mångenstädes binder, derigenom, att, vid ett sådant uppbördssätt, medlens fördelning och liqviden med lotsarne blefve invecklad, och att lotsarnes godtgörelse fördröjdes, utöfver hvad deras i allmänhet knappa vilkor medgifva; men den betänklighet, som i detta afseende företer sig, gäller i synnerhet, der lots-stationerna äro aflägsna från hvarannan, och der är en förändring af närvarande uppbördssätt mindre behöflig i samma mon, som seglationen mindre ofta uppehälles af lols-liqviderne; hvaremot, der flere lots-stationer inträffa inom en kortare sträckning, seglationen på ett ganska eftertänklig! sätt hindras genom afgifternes erläggande vid hvarje station, och der synes den anstalt kunna åstadkommas, att afgifterne för flere stationer måge på en gång erläggas, utan att något känbart uppehåll derigenom förorsakas; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Rikets llöglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, der locala förhållanden det medgifva, den 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande ^ N.o 131. anstalt vidtages, att lotspenningar för flere stationer måga på en gång och helst vid lossningsorten få erläggas, och segelfarten såmedelst befrias från det uppehåll, de serskilda lirjviderna föranleda. Stockholm den 21 Januari 1841. Ank. till Exp. Etsk den 1 Mars 1841, kl. 1 e. ra.
I händelse 5:te Voteringen skulle så utfalla, att andre Privat-Banker än de, som med spannmåls belåning sig befatta, må Cassa-Creditiv i Rikets Ständers Baxmk eibålla, blifver £ J3anco-ULshotleta Memorial Ar.-o 3/. y:de Ing en: Den, som anser, att Cassa-Creditiv från Rikets Ständers Bank kör beviljas från Riksdag till Riksdag åt vanlige Pri vat-Banker, röstar Ja; Den det ej vill, rostar Nej; Vinner Nej , komma Cassa-Creditiv från Rikets Ständers Bank att beviljas uppå en tid af högst ett år åt vanlige privåt-Banker. 8:de V oter ing en: Den, som bifaller, att Riksgälds-Contorets sedan sisth Riksdag utgifne eller framdeles utgifvande Obligationer nied 5 proc. r inta få belånas tili J:dedelar af vanliga försäljnings-prisat under månaden näst före belåningen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar . Nei; Vinner Nej, komma Riksgälds-Contorets efter sistlidne Riksdag utgifne Obligationer med 5 proc. årlig ränta och försédde antingen med viss förfallotid .eller uppsägbara å fordringsegarnes sida, att lill 90. proc. af Capitalbeloppet belånas. 'g:de Voteringen: Den, sorn, anser, att alla actier och publike papper, för hvilka icke belåningsrätt serskildt blifvit af Rikets Ständer bestämd, må i Banken belånas till |:dedelar af deras försäljningspris under de 3:ne näst före belåningen .förflutna månaderne, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses någon belåningsrätt i Banken för öfrige, ej serskildt uppräknade actier och publika papper icke kunna medgifvas. io:de Voteringen: Den, som anser, att räntan i Iiandels-Disconten bör bestämmas lill 5 procent, röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Äfven jag delar den öfvertygelsen, att R. o. Ad. bör bifalla anslaget, all utgå till -J af communen och § af Staten, under följande villkor, nemi. ali dessa medel skola användas till de arbeten, sorn äro nödvändiga till förekommande afbamnens ytterligare uppgrundning, intilldess den stora hamnanläggningen kan komma i fråga. Då hade R. o. Ad. försäkrat sig om att anslaget ej blir onödigtvis anvandt till en peer-byggnad, eller alldeles icke disponerad! i händelse hamnupprensningen ej skulle fordra denna summa, och peer-byggnaden af deni, som hafva alt göra nied hamnbyggnaderna, skulle anses obehöflig. Jag tror ej, att de öfriga Stånden, hvilka bifallit anslaget i sin helhet, skola göra några svårigheter vid att instämma med R, o. Ad. ronde det tillägg, som jag nu föreslagit. Jag får vördsamt anhålla om ilr Frih. o. Landtnäs propos. härå. Hr Frih. o. Landtm, lät, för att förekomma det misstag, som möjligen kunde äga rum ronde innehållet af Presteoch BorgareSLns beslut, ånyo uppläsa desamma. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: För min del finner jag det vara högst angeläget, att Slaten bidrager till alt försäkra den enda of naturen danade goda hamn, som finnes på Skånska kusten, emot framlida förstörelse. Jag skulle förmoda, alt anledriin, hvarför SlotsUlsk. ej mera omfattat denna vigtiga sak, var de stora anslag, sorn Ulsk. funnit skäl alt bevilja lill andra hamnar, belägna på den Skånska kusten i grannskapet af den ifrågavarande. När nu det förändrade förhållandet inliäffat, genom R. St:s beslut, alt tre Stånd alslagit anslaget för hamnen vid Höganäs, så har derigenom en betydlig besparing å det - 4; a Den 29 Mars f. ra. ta anslag uppstått, nemi. icke mindre än ig3,ooo r:dr. Då synes det vara allt skäl, att R. St. genom anslag befrämja underhållet af en verkligen god hamn, såsom PresteSt. beslutat, enligt det för R. o.
Sparre, med hvilken några ledamöter instämt, att R. o. Ad. med afslag derå måtte såsom 21 § antaga det af Gr. Sparre i Utlåt, bifogad reservation, i öfverensstämmelse med K. Förordn:n den 6 Okt. 1848, föreslagna stadgande, anmälde sig och yttrade Gr. Sparre: För den händelse att R. o. Ad. skulle skänka sitt bifall åt mitt förslag, anhåller jag, att de deri förekommande orden Kongl. Moj.l, måtte utbytas emot ordet Konungen, hvilket sednare ord begagnas på alla öfriga ställen i förslaget. Propos. till godkännande af den af Utsk. föreslagna 21 § blef härefter framstäld och besvarad med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade såsom 21 § antaga det i Gr. Sparres reservation föreslagna stadgande med den förändring att ordet »Konungen» infördes i st. f. »Kongl. Maj:t», samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Anckarsvärd: Jag skulle hafva önskat yttra mig för ett talrikare Hus, men jag har åtminstone den tillfredsställelsen att under förev:de förhållande icke uptaga någon tid, som kunnat bättre användas. Behandlingen af det nu afgjorda lagförslag och de anmärkn.-r som dervid i olika rigtningar blifvit inom Stånden gjorde, äfvensom de tänkvärda reservationer, som ifrån Utsk. åtföljt Betänk., torde olvifvelaktigt hafva ådagalagt bristerna i vår Banklagstiftning. En tidpunkt synes nu allt mera och mera närma sig, då det blifver snart sagt en tvingande nödvändighet för hvarje tänkande medborgare, att fästa upmärksamheten vid landets financiela förhållanden, och hvarvid lagstiftning för enskilda Banker blifver af så mycken vigt. Att RiksBankens organisation och verkningssätt är illa stä 1 dt, derom torde meningarne vara alltför enige, för att vara ogrundade.
Han strök sakta hennes hår ur pannan med sina fina, hvita fingrar och sade med sin melodiska, dämpade röst: »Jo, ser du, mitt barn, du har haft en friare.» »En friare? Jag?» sade Nina och log. »Hvem kan det vara?» »Jo, ingen annan än din högste förman, bankdirektören, grosshandlar Curtmann.» »Bankdirektören!» sade Nina och reste sig hastigt. Hon hade blifvit alldeles blek, och hennes ögon sågo ut, som om de voro fästade på något obestämdt och främmande, som förskräckte henne. »Nå, hvad säger du om det?» frågade fadern mildt. »Hvad säger du, pappa?» frågade hon och blef stående med sänkt hufvud och drog i banden på hatten, som hon höll i handen. »Det skulle vara min, — vår räddning», svarade fadern lugnt. Det var det svar hon hade väntat. Det dröjde litet, innan hon svarade, men då sade hon sakta: »Och Fredrik?» »Ni äro ju inte förlofvade», frågade fadern. »Nej, visst inte», sade modern ifrigt. »Nina har aldrig gifvit honom något bestämdt löfte. Fredrik var en ung sjöman, en kusin till Nina, som blott var ett par år äldre än hon. — Han var en föräldralös, fattig pojke, som sedan han var fjorton år hade varit till sjös. Så ofta han var hemma, uppsökte han Selmers och tillbragte så många aftnar, han fick, i deras familj. Från det han var en liten pojke, hade han varit förälskad i Nina, eller rättare, han hade alltid tillbedt henne som ett högre väsen. Hon var i hans ögon inbegreppet af allt hvad en qvinna, hvad en menniska kunde vara. Han beundrade hennes utseende, denna blandning af mjukhet och viljekraft, som han aldrig hade sett hos någon annan. — »Andra flickor äro antingen söta som socker, så att man får qväljningar af dem, eller också äro de så arga och egensinniga, att man inte kan komma dem nära. Nina är god som en engel, men hon har sin egen vilja, och hon vill alltid hvad som är rätt», tänkte han. Fredrik beundrade hennes förmåga att arbeta, hennes glada, frimodiga sätt.