Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarföre icke, likaväl som att lemna vårt sjöförsvar helt och hållet i främmande makters händer, så gerna öfverlåta all vår handel jemte våra sjö- och stapel-städer lill utländske köpmän, och blifva harn på nytt, som matas, ansas och vårdas af mera fullvuxna 1 Gr:n vill med skeppens slopande och försäljande göra slut på tvisten emellan en linieoch kanonslups-flolla, eller rättare om ett sjöförsvar skall vara till eller ej: jag tilltror mig kunna försäkra att äfven i det afseende! vore spekulationen misslyckad. Skepp kunna säljas, men det finnes åsigter som icke låta köpa sig. Det är icke skeppen i och för sig sjelfva, som slöra flottans anhängare förfäkta, men öfvertygelse]! om sättet för befrämjandet af landets väl. Hugg ned skeppen eller ej, sälj dem eller ej; den öfverlygelsen, den sanningen dör aldrig ut, att Skandinaviska hallon, för sin fria utveckling till välstånd och oberoende icke kan vara ulan ett kraftigt sjöförsvar. Skärgårdsflottan är god till sitt ändamål, och kan derföre icke heller undvaras; men kan aldrig räknas såsom sjöförsvar, helst sjön, snart sagdt, är hennes farligaste fiende. Hr Gr. Anckarsvärd säger sig mottaga med vemod, Sjöministerns anförande med begäran om byggnadsanslag för stora flottan, framföre det till skärgårdsflottan, och anmärker att: nför den s. k. linieflotlans mer eller mindre lämplighet för Sveriges sjöförsvar, torde man ännu icke gjort sig reda » -— Anmärkaren talar efter sitt samvete. Jag anser mig emedlertid kunna försäkra att de finnas, de män, som ansett för sin skyldighet att göra sig reda för linieflottans lämplighet och sorn deri lyckats. — För skärgårdsförsvarets lämplighet har man ock sökt göra sig reda, och uti bihang till 8:de häftet Tidskrift i sjöväsendet 1856, skrifver den varme skärgårdsförsvarets beifrare Hr Kapten A. W. Lavén, att Skärgårdsvapnets vigt vid fosterjordens försvar af mången detsammas anhängare icke är klart upfatlad, och att skärgårds?
S. DWid justeringen af den L. af Riksdags-beflutet, som innefattade Riksens Ständers beslut rörande Bewäringen till Rikets förswar, samt med anledning af ett rfrän det Högwördiga Preste-Ständet ankommit ProtocollsUtdrag af denna dag, ansäg HögloftNidderffapet och A deln - 7046 Den i Maj. deln den rättelse deruti nödig, att de i §. förekommande svecificationcr af nägra i Allmänna BesmärsochOeconornie-Utskottets Betänkande föreflagne puncter ffulle uteflu» tas, och efter orden: fäcsrvarsstyrkans betydliga ökande, genast följa: till Rongl. rNaj:t såsom wärk underdåniga swar, berörde utlätande öfwevlemnat, förwisiade, ni. m. hwilket de öfrige Respcctive Ständen skulle genom Utdrag af Prokocollet manligen tilkannagifrvas. Ut Zupr». Justerades den §. i Riksdags-beflutet rörande Be» wäringen till Rikets försmår, hwilken enligt Nidderjkapets och Adelns i gär fattade beslut hade blifmit rattad. ljvlastes den, i följe af gjorda anmärkningar, omarbetade och ä nyo redigerade Znstructionen för RiddarhusDirectionen, sä mäl som den serskildta Stadgan om den ordning som mid Riksdagar innom Riddarhuset iagtagas bör, hwilka bagge gillades och säsom genast gällande antogos. Friherre ldvseni^rie, 8cbenng, anmälde sin önskan, att sedan Ridderskapet och Adeln hade bifallit RiddarhuSUtskottets Berättelse om Wadstena Adcliga Jungfru-StiftÄrenderne, Herr Grefmen och Landtmarstalken tächtcs göra proposition om Stifts-Directionens bekräftande i sin befattning. Herr Grefmen och Landt-M a rffalken gjordt i följe häraf proposition, hwilkcn Bifölls.
Vid föregående riksdagen (1862—63) utgjorde tillökningen i elementarläroverkens ordinarie budget icke mindre än 280,000 rdr; vid 1859—60 årens var den årliga tillökningen väl endast vid pass 100,000, men så hade ock 1858—60 årens ökat berörde budget med ända till 576,000 rdr, eller mer än dubbelt mot hvad ett universitet i hufvudstaden skulle erfordra. Genom de utgifter, som blefve en följd af upprättandet af ett nytt universitet, torde skattebördan icke på något kännbart sätt förökas, och då t. ex. å första hufviidliteln, som är den enda vi hittills medhunnit, 231,000 rdr årlig förhöjning enhälligt beviljats, utan att man ansett att Svenska folket skulle deraf i någon mån nedtyngas, torde icke heller farhågan för de »oerhörda kostnaderna» med fog böra framkastas för att hindra främjandet af landets andeliga utveckling. 1 afseende å farhågorna för blifvande anslag till lärosalar, samlingar och dylikt, vill jag endast anmärka, att det visserligen blefve af nöden att uppföra ett universitetshus med föreläsningssalar, men kostnaden härför torde icke uppgå till större belopp än t. ex. för uppförandet af teknologiska institutets hus eller slöjdföreningens skola. För inrättandet af samlingar åter, torde kostnaderna icke behöfva tagas i betraktande, enär i Stockholm redan finnas samlingar i nästan alla rigtningar; och det skulle dessutom vara särdeles fördelaktigt och rental ur ekonomisk synpunkt af vigt, om dessa samlingar blefve mera tillgodosedda än för närvarande är händelsen. Då Utsk:t förklarar sig icke kunna tillstyrka inrättandet af ett tredje universitet »minst under en tid, då landet är sysselsatt med så dyrbara företag, som för närv;de taga dess krafter i anspråk», mäste jag bekänna, att jag icke förstår hvad Utsk:t härmed menar.
Den nu föredragna frågan är, såsom en värd ledamot yttrat, tvifvelsutan en af de vigtigaste i civil-lagstiftningsväg, som kunna behandlas, och jag anser det således vara ett åliggande för den, som under en längre tidsföljd haft äran fullgöra domarevärf på Den a September e. m. 77 åtskilliga ställen, att uttala den opinion och den öfvertygelse, som han vunnit genom begrundande och egen erfarenhet. Det är redan i3 år sedan jag på K. M:s befallning i officiel väg yttrade mig i denna fråga. Jag hyllade då grundsatsen af lika arf emellan bror och syster. Det var så mycket mera angenämt för mig att göra det den gången, som mitt enskilda intresse då stod i fullkomlig strid emot den grundsats jag erkände. Förhållandet har sedan dess undergått en förändring, och jag talar nu måhända i mitt eget intresse, om jag nemi. hade något. När jag sålunda för i3 år sedan yttrade denna grundsats, trodde och hoppades jag, att tiden snai t skulle stunda, då det man då önskade, kunde blifva anlaget. Det har likväl ej inträffat och vi stå ännu på samma punkt. Principen omtvistas, ideerna korsa hvarandra, och debatten fortgår nu såsom den gjort under 3o år. Jag har visserligen till någon del varit af den tankeri att icke lösrycka partiella afdelningar af vår gamla lag, för att i stället inflicka i det rådande systemet andra stadganden såsom undantag eller i författningsform; men jag har numera förlorat illusionen att snart komma till den tidpunkt, då vår gamla lag med sina stora fördelar och äfvenledes stora brister skall gifva vika för en annan, bibehållit det goda och lemnat å sido bristerna, eller, med ett ord, för en lag, som ur mera rationel, som bättre passar in med tidsförhållandena, och som försonar de olika grundsatser, som under 100 års erfarenhet mognat i afseende på denna lag. Jag kan för ingen del förbise de ekonomiska skäl, som Frih. Boye anfört, och hvilka blifvit under roångfalldiga former både af honom och andra framställda i denna vigtiga fråga; mende uro dock purt ekonomiska.
Borgen för 4000 R:dr, hvaraf, särdeles på sednare åren, mera än en gång uppstått den följd, att personer, sorn, enligt deras tjensteålder bordt vid intj-äffade ledigheter till sådane sysslor komma i åtanka, dels ej varit i tillfälle och dels ej hågade, att dertill cornpetera; hvil. ken olägenhet naturligtvis ökas i den mån directa förluster, utan motsvarande ersättning, äro vid desse tjenster att förutse. Banco-Utskottet får, i anledning häraf, vördsamt till Rikets Höglofl. Ständer hemställa, om icke, i stället för innevarande belopp af Ett Hundrade R:dr, Två Hundrade Riksdaler årligen må för hvardera af Banquens Casseurer, såsom miss. räknings-penningar, bestämmar. 2:0 Vården och redogörelsen öfver Magazinet af Sedeloch Skrifpapper m. m. från Turn. ba, i förening med dithörande inoch utlevereringnr', försäljningar etc., har från längre tider tillbaka, varit anförtrodd åt en af Banquens tjensternän, som derföre', enligt Rikets Ständers B.inco-Utskotts förordnande, af den 29 Aug. 1772, åtnjutit ett extra arfvode af R:dr 33: 16 sk årligen.
En John Halls ungdoms bekanta, utgifware af en bland Stockholms tidningar, ansåg ej saken annorlunda; han begärde i sitt blad en subskription till hjelp för den bysatte John Hall, på det han måtte kunna uppehålla en, efter utseendet rättwis, proceß emot Syßlomännen i Halliska så kallade konkursen; och den alltid wälgörande Swenska Nationen insände till detta ändamål omkring twåtusende Riksdaler B:ko, dem insamlaren till den olycklige John Hall, mer än till fullo, öfwerlemnade. En, kanske blott af Hall i lifstiden och författaren till denna lilla uppsatts, till namnet känd wälgörare, bidrog hufwudsakligast till hans utlösande från gäldstugan, dit han blifwit satt för bristande tryckningskostnad i och för den Extra RådhusRättens dom, som tilldömde honom ej mindre än åtta hundra tusende (800,000) R:dr Banko kontant, samt Sågar wid Edet och flere egendomar. – Denne ädles namn, som genast med en större summa skyndade att bidraga till Halls frilösande, behöfwer och får ej nämnas. – Den, som lät bysätta honom, war Herr Kammereraren B–ik likwäl som ombud för en naturligtwis Boktryckare. Då detta är berättadt, torde, såsom närslägtadt, få nämnas, att en ledamot i den Jury, som i Götheborg korrt förut dömde John Hall till ärans förlust, derföre att han beskyllt Syßlomännen i Hallska Maßan för bedrägligt uppförande, twert emot sin ed och tryckfrihets-författningen, genast tillkännagaf huru många röster warit fällande. – Jag har glömt hans namn och will, såsom likgiltigt, ej efterse det i Hallska tryckta rättegångshandlingarne. Bland de mänga deviser Halls hjelpsamma landsmän bifogade sine gåfwor,woro flera eftertänkliga nog. – Bland deßa må blott några få, antingen såsom bewis på from wälmening eller liten smädelust, anföras, till er.: ”De män i gyllne nästen, ”Som hittills ärft din far; ”Dig säkert lemna resten,
Vid ett sådant förfarande, lärer Fordringsägaren ej finna skäl till klagan öfver arbitrair behandling , då Lagens hela kraft ej förmått skaffa honom en bättre rätt} men han väntar sig äfven utan tvifvel någon förmån af Lagstil tande Magtens mellankomst , och den största han kan önska sig, är i min tanka, att hastigt och utan omvägar tillgodonjuta sin fordran, på ett sätt, att den för honom blir an* Den 17 Martti, e. I7S vändbar i allmänna Rörelsen, hvilket för mina ögon ej visar sig kunna äga rum genom den af Utskotten föreslagna en femtedels årlig afbetalning å de Obligationer, som, efter Betänkandet, skulle komma att intaga Trepro* centsSedlarnes ställe. Dessa nya Obligationer skola, efter all min öfvertygelse, icke kunna göra någon tjenst som Bytesmedel, utan endast blifva ett föremål för sådana Speculationer och för den Agiotering , som Utskotten Sid 5 i Betänkandet ansett böra undanrödjas. En Obligation , af hvars belopp blott en femtedel årligen kan realiseras, medför en synbar förlust af 18 Procent för den Innehafvare, hvars vilkor skulle medgifva att i föreskrifven ordning åtnöja sig med den årliga afbetalningen; men för den, som behötde använda ett större belopp af sin Obligation, än elen årliga utdelningen , skulle förlusten blifva oändligen större, och enda fördelen möjligen tillfalla sådana Capitalister, som emot 40 å 50 Procents rabatt vore i tillfälle att tillbyta sig dessa Obligationer af dem, hvilkas ögonblickliga behof tvingade till en sådan uppoffring. Det enda Correctif, som Utskottens Betänkande synes visa emot ett sådant af mig befaradl förhållande , är den inbetalning af Skulder , som till DiscontUtredningen i sådana Obligationer kunde komma att äga rum ■, men jag fruktar att denna motvigt är alltför svag för att häfva det onda, som så beskaffade Obligationer , som de föreslagna , i sjelfva sin natur innebära.
Sedan Kongl. Maj:t den 9 Mars i8t3 i Nåder stadgat, hvad Trupper till underhåll under marcher borde åtnjuta, hvaraf Åtta skilling för två Måltider till husvärdarne vid Inqvarteringar borde betalas, men vid nu varande dyrhet denna betalning alldeles intet varit svarande emot Husvärdarnes dertill uppgående kostnad, inqvarterings-besväret oberäknadt, har detta förhållande föranledt till den önskan i en province, der jag äger Egendom, att Inqvarterings-kostnaden måtte af aflägsnare Hemman ersättas dem, hvilka i anseende till belägenheten vid större vägar voro inqvarterings-besväret underkastade. J anledning så väl deraf, som med afseende å Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga författning, hafva Länets Innevånare, kallade af Landshöfdingen att genom deputerade afgifva ett yttrande, dertill lemnat ett allmän* nare bifall, att nemligen Husvärdarne, utom hvad Kronan består, skulle år igi3 erhålla Sex skälling och åren 1814 och 18L5 4 skilling Banco för hvarje hos sig inqvarterad och med två mål förplägad man; Att detta genom de flesta rösterna fastställda sammanskott i penningar skall under namn af Inqvarterings-gärd utgå lika af hvarje i krigs* och freds-tider inqvarterings - Den i i Maj e. nr. skyldigt hemman, öfver hela Länet, efter En R:dr Bco. för hvarje helt hemman ärli.- gen, innefatta egenskap af Hemmans-afgift, utgöras i trenne år, samt af Härads-skrif. varne 2 debetsedlarna debiteras.
Har väl Utsk. noga betänkt della, och likväl icke tvekat att ställa tillgångarna för delta stora andamåls vinnande på en aflägsen och obestämd framtid? Ingen kan lifligare och uppriktigare Jin jag dela den öfvertygelse, att bevärts-manskapet (j II .. 51 Den g M a j f. m. hör utgöra den hnfvudsakligaste delen af försvaret; men härtill fordras oundgängligt, alt detta manskap erhåller tillräcklig militärisk bildning, ledning och undervisning i yrket, och att den stående armefen förblifver den s'am , till hvilken delta unga manskap i behofvets stund skall sluta sig, hvars efterdömen det skall följa, och i hvars leder det skall blandas, till erhållande af en sann esprit militaire. Otvifvelakligt förfelas likväl delta stora ändamål, om icke säkra, bestämda och icke på framtiden beräknade anslag dertill föreslås och af R. St. beviljas, hvarigenom sä väl värfvade sorn indelta armeen sättes i tillfälle att under öfningar vid större läger, möten och etablerade exercis-sqvadroner och compagnier, inhemta så väl praktisk som theoretisk kännedom af sitt yrke, och alt åtminstone, på sådant sätt, ersätta den brist, som uppkommer genom dess försvagade sammansättning, i anseende lill den numerära styrkan, såvida de nu föreslagna indragntna gå i fullbordan. Alt årliga exercisen för beväns-manskapet bör så inrullas, att äfven della manskap erhåller tillräcklig undervisning, och äger tillfälle alt inhemta grunderna för militär-esprit och lydnad , torde ej behöfva sägas. Att en väl beräknad proportion afses, vid förhållandet emellan armeens styrka, jemförd med bevärtsmanskapets, då armeen skall utgöra ilen stam, i hvilken det unga, armeen till antalet flerfaldigt öfverstigande, mindre öfvade manskapet i behofvets stund skall , så till sägande, inympas , är en högst maktpåliggande omständighet. Jag önskar att StatsUtsk. fästat tillräcklig uppmärksamhet vid bibehållandet och iakttagandet af denna proportion.
Vidkommande åter hvad Herr Assf^ssoren Arosenius, på sätt ofvanbemält är, yrkat; sa enar redan, genom Kongl. Majas Nådiga Förordning den i Mars J749, angående Magistrats-personers arfvoden vid Inventariers upprättande i Städerna är stadgadt, att det deruti bestämda Boupptecknings-arfvode borde af Boets hela egendom beräknas, utan att afdrag finge ske för den gäld, hvarmed Sterbhuset vore besväradt; hvaremot Sterbhusets delägare blifvit förklarade berättigade att, vid sådan skulds utbetalande, deraf för Borgenären i berörde provision korta, finnér Utskottet, att uti den af Herr Assessoren väckta fråga något lornyadt Stadgande icke kan blifva af nöden. Detta allt får Utskottet till Riksens Högloft. Ständers vidare granskning och bedröfvande vördsamt öfverlemna, tillika med det särskildta yttrande, en af Utskottets Ledamöter, Herr Lagmannen Noréus uti det första af förbemälte ämnen afgifvit, ©ch hvaruti de öfrige Utskottets Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet sig till en del för - Den 4 April. förenat, hvilket innefattas uti det härvid fogade Protocolls-Utdrag. Stockholm den Mars 1815. På Höglofl. Bidderskapets På Högvördiga Prestoch Adelns vägnar Ståndets vägnar H. F. Strömfelt. C. M. Levin. På Vällofl. BorgarePå Hedervärda BopdeSiåndets vägnar Stapdets vägnar Jean Noréus. Per Jernström. A. J. Wahl stjerna.
Och om äfven, på sätt Preste-Ståndet i dess förenämnda underdåniga skrifvelse erinrat, mer eller mindre grundade anmärkningar blifvit gjorda i afseende å de ”mindre säkra litlnirgiska principer, hvarpå de i 1811 års handbok intagne förändringar befinnas grundade”, och derpå alf, ”vid val af ord och uttryckssätt icke öfverallt tillräcklig Varsamhet och full bestämdhet” iakttagits, sä har likväl sådant ej haft något verksammare inflytande på den allmänna meningen, utan stadnat hos den del af Presterskapet och andra mera kyrkligt sinnade personer, som derom tagit kännedom. Den stora allmänheten fäster vid de uttryck, hon nu i sin andakts utöfning använder och med hvilka hon länge uttalat sina högsta andliga behof och önskningar, alldeles samma betydelse, som vid dem man nu vill sätta i deras ställe. Icke eller har det ännu kommit derhän att 1811 års handbok hunnit blifva Expedilions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 69. 147 för gammal för vår tids språkodling eller stötande för dess bildade smak och de anmärkningar, som syfta ditåt, gälla uteslutande de ställen, der sjelfva bibeltexten citeras. Men då en ny öfversättning af den Heliga Skrift länge varit å bane och snart torde kunna förväntas, synes man icke böra gå densamma i förväg, utan åtminstone uppskjuta handbokens omarbetning, till dess det nya bibelverket erhållits. De åsigter, Rikets Ständer sålunda uttalat, hafva, vid granskning af hvarje särskild del af det nya förslaget, Rikets Ständer för sin del funnit ega full tillämplighet. Den vigtigaste förändring, Kommitterade föreslagit, torde varif den af handbokens lista kapitel, enkannerligen inledningen till den allmänna högmässo-gudstjenslen. Rörande denna förändrings lämplighet har den största meningsskiljaktighet yppat sig ibland de sakkunnige personer, hvilka haft tillfälle att i ämnet sig yttra och Rikets Ständer hafva redan deri funnit ett stöd för sin åsigt, att det gamla rilualet utan skada kan bibehållas.
”Fullkomligt jag erkänner till och med – ty jag vet icke hvarför jag skulle dölja det – att de äfven för mig haft intresse och behag. Tiden har gått ganska fort under våra rådplägningar. Men om jag efter denna dag fortsatte vårt umgänge, skulle det ångra mig, emedan jag då gjorde någonting orätt. Vid detta svar blixtrade det till i baronens öga, och denna blixt upplyste Blenda om att han måtte ha fattat någon förhoppning af hennes ord. ”Fröken har rätt” – sade han med uttrycket af en så ren ömhet att, om icke Blendas hjerta varit så väl förskansadt, denna röst skulle hafva genomträngt det – ”fröken har rätt, och jag har haft orätt i att blottställa fröken. Men allt kan förso ” Han afbröt, liksom han fruktat att tala i yrsel, han tvingade sin upprörda röst till lugn och tillade: ”Jag lemnar Stockholm på ett par månader, kanske också för längre tid, men om jag återkommer, söker jag ännu en gång upp fröken, och då ” Det blef ett nytt och längre afbrott, en tystnad, som för begge kändes ganska tryckande. ”Men hvarhelst herr baron befinner sig”, sade Blenda slutligen ”skola ju icke de, som haft godt af våra sammankomster, helt och hållet förgätas af baronen – att tro något sådant skulle mycket bedröfva mig.” ”Fröken bör ej heller tro det, ty det vore en orättvisa, icke blott emot mig, utan emot fröken sjelf.” ”Jag tackar herr baron – men nu har jag ett ärende att uträtta, som för mig åt ett annat håll!” Hon stannade, ty man hade ingenting mer att säga hvarandra. ”Lef väl då, fröken Blenda, dyra fröken Blenda Jag tager mina minnen med mig, och” – här sänktes tonen till en hviskning, som den talandes tilltagande rörelse gjorde nästan ohörbar – ”och de skola utan tvifvel föra mig tillbaka!” Så var nu Blenda på en gång af med alla sina älskare, ty under hennes promenad med baronen hade fru Emerentia haft tillfälle att afgöra affären med handelsexpediten.
Jag förmodar väl Utskotten, med 3Leende å allmänna välfärdens fordringar, och de Ban. quen hotande större förluster, genom en hastigare indragning i Discont-rörelsen, i dess väntade FinanceBetänkande deremot beredt er*^ forderliga Correctiver, och föreslår derföre vördsamligen , att pröfningen af förevarande Betänkande , då det ifrån Utskotten återkommer, måtte hvila , för att s sammanhang med FinancePlanen afgöras. Utskotten hafva, i förening med den alli öiånnare meningen, ansett Disconternas för? / Dtn 17 Marin, f. m. fi'tande ? Corupurs-tillstand hafva medfört sa förstörande verkningar, att försök till ve» dt-rläggande deraf varit en vanmägtig åtgärd j men vid jemnförelsen af föJjderne af hvad Utsko“en föreslagit och de, sorn kunnat beredas i förcingmed Concours-tillståndet, torde kunna bevisas., att Gäldeoärernq kunnat blifva meia belåtna med det sednare och hittills ej mindre tillika Lagen, både i anseende till fordringsägares rätt bil fulla beloppet af Capital och Räntefordungar fått blifva oförkränkt, än Banqutn för oförmodade uppoffringar blifvit befriad. Utskottens skäl emot Disconternes försättande i Concours-tiilstånd, i anseende till Bprgenärernes mängd och spridda vistelse-orter, kan väl icke blifva mera gällande till afvikelse ifrån Lagens föreskrift i dessa, än andra större Concourser j men det anmärkta förhållandet , sorn skulle uppstå i anseende till Disconternes Gäldeniirers derigenom uppkommande förlägenhet, vis3r sig vara mera betänkligt :
Början af delta betänk, utvisar, att detsamma blifvit bifallet af R. o. Ad. samt BondeSt. men i vissa delar återremitleradt af Presteoch BorgareSt:n. Detta örn betänk, i sin helhet. Hvad särskildt beträffar 7 punkten, så hafva icke tre Stånd deröfver besil! I a t, utan PresteSt. har lemnnt den utan anmärkning och BorgareSt. har gjort anmärkning. Följaktligen lärer Frih. Cederström finna, att hans anmärkning var ett misstag. 36 Den i April f. m. Hr Lefren: Jag anhåller få veto, om det är kändt genom prot.uldr. livad beslut de Stånd fattat, som, då frågan förra gången var före, ej återremitterat denna punkt. Undert. Rid d.Secret. tillkännagaf, att PresteSt. bifallit 7 punkten jemte tillägget, och att BorgareSt. fattat enahanda beslut. Hr Lefren: Yi hafva således fyra Stånds beslut på hufvudsaken och två Stånds beslut på tillägget. Jag tror för min del, att R. o. Ad. bör i detta fall vidblifva sitt förut fattade beslut. Ulsk. får, då det inkommer med sin framställning och de fyra Ståndens saminanjemkade beslut, anmäla, att Iva Stånd hafva i afseende på tillägget stannat emot två, och får således inbjuda de öfriga 2:ne Stånden alt sig med dem förena. På sådant sätt behandlas frågan i conseqvens med hvad vi förut i dag beslutat. Frih. Cederström: Det ifrågavar. tillägget har PresteSt. som lemnat denna punkt i första betänk, oanmärkt, nu upptagit, på grund af delta andra gången inkomna betänk. och ej ansett sig förhindradt att grundlagsenlig! derom besluta, och har i min tanke rättsenlig! antagit det ifrågavar. betänk, ganska riktigt och ordentligt. Men sedan R. o. Ad. beslutat att ej upptaga detta betänk, till pröfning, utan lagt det i öfrigt till handlingarna, så lärer förmodligen ingen förändring deruti kunna ske, derföre att Utsk. har behagat ändra sitt beslut.