Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Låns undfående af den Dm 5 Juli. 531 deri Fond, som till Fastighets lån för Fikets innebyggare i gemen kan blifva anslagen, uppå grunder, och under vilkor, som för denna Ut-, Ilning komma att fastställas; och hvaruti Uddevalla Stad, lika med Rikets Öfriga Städer, får i föreskrifven ordning deltaga. H vad Banco-Utskocet funnit anledning att 1 det, föregående vördsamt anföra, rörande Uddevalla Stads omnämnde begäran, linner BancoUtskottet sig ej kunna undgå, att jern väl utsträcka till Herr Juveleraren Holmers uti Vallofl. BorgareStåndet gjorda, och a.f några Värda .Ledamöter understödda 'Motion, om förrnonsrätt för Götheborgs Stad, och vidare för alla de Städer, som af vådeld hemsökas, till Lans erhållande i Banken, af dehFond, som för nya Fastigliets-Lån blifver bestämd. Med ömt behjertande af den olycka, som en af vådeld hemsökt Stad iråkat , kan Bancö-Utskottet likväl ej linna • med billighet öfverensstämmande, att till lin» dring uti dess lidande, Fikets öfriga Städer, möjligen på en längre tid, skola sakna det Lånbiträde af en bestämd inskränkt Fond , sorn de äga rättighet att i föreskrifven ordning påräkna. Om skadeersättningen ifrån Allmänna Brand» försäkrings-Verket icke blifver fullt svarande emot brandskadan, torde billiga Lån-biträden till afbrända försäkrade Byggnaders åter uppförande kunna af samma Verk beviljas. Het ena och andra, jemte nne Ledamöters i ämnet hyste olika mening , öfverlemnas vördsamt till de Respectiva Ståndens närmare upplysta ompröfning. Stockholm den 13 Juni 1815. På '532 Deri 5 Juli. Pä Höglofl. Biddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Joh. Hen. Gyllenborg. Pä Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Gust. D. Wilcke. Pä HÖgv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar jE. A. Almqvist. Pä Hederv.
332 ID Vår rumsbelysning sker nu allmänneligen med fotogen, som helt visst är ändamålsenlig och hygienisk; men i barnkammaren måste lampan noga tillses, ty explosioner i barnkammaren förekomma ej sällan. Man har visserligen konstruerat säkerhetslampor, som, om de störtas omkull, släckas af sig själfva, men denna nyhet har icke vunnit någon större spridning. Därför får man försöka att göra de vanliga fotogenlamporna i barnkammaren mindre farliga, i det man gör dem oåtkomliga för barnen. Bäst äro taklampor, men om man nyttjar bordlampor, borde man åtminstone aldrig ställa dem på osäkra eller med duk belagda bord. Borddukar höra öfverhufvud icke hemma i barnkamrarne, ty allt för ofta dra de små händerna ned allt som står därpå, och så orsakas både svåra brännskador, lampexplosioner och olyckor genom skärfvor och slag. Huru enkla och själfklara än dessa förhållningsregler kunna synas, lär tj värr erfarenheten, att de allt för ofta åsidosättas. Vid vinterns ingång ha vi därför trott oss böra framhålla dem. Det långa innesittandet under vintermå- naderna för dock äfven sitt goda med sig. Mor och barn stå då i den innerligaste växelverkan. Vid lekarne i det trefna, om ock enkla hemmet uppenbarar sig bäst för moderns blickar hennes älsklingars hjärtan och sinnelag. Då har hon rika tillfällen att spåra och i deras brodd förkväfva onda böjelser och att med fröjd ansa och utveckla de goda anlag, som röja sig i barnasinnet. Lycklig en hvar, som i vinterliga skymningsstunder vid moderssköt redan som barn lärt sig älska det sanna och goda! Y. T * Drottning Oda. För Idun af Ina Stocken strand. nvid det gamla Ginkhem, numera Gö- holm, låg fordomdags borgen Tuma, tillhörig fylkeskonungen Bitterulf af Gorms släkt. Slottet var endast en våning högt, men på ena gafveln fanns ett torn, från hvars öppna fönsterglugg man såg ut öfver Österhafvet.
Enligt en uppteckning ifrån ~Gottland~, fick styf-dottern gå klädd i en pels af kråk-fjädrar, att hon måtte skämmas hvar hon kom, och att ingen skulle se huru mycket hon var fagrare än käringens egen dotter. Häraf kallades hon Kråk-pelsen. Ändteligen erhöll hon hjelp af en ’~liten gubbe~’, med hvilken hon delade sin frukost, och som lofvade »göra henne lika godt igen». Han tog henne så med sig till skogen, blåste i en pipa, och skaffade henne först en klädning som sken likt stjernorna på himlen, sedan en som sken likt månen, och sist en som sken såsom solen. Kråk-pelsen kom sålunda alla tre söndagarne till kyrkan, utan att blifva igenkänd hvarken af sin styf-moder eller sin styf-syster. När prinsens sändebud slutligen kommo till käringens gård, för att passa den lilla guld-skon, blef kråk-pelsen så rädd, att hon gömde sig i ugnen. Men der satt en liten fogel i trädet och sjöng, och röjde henne. Hon blef således igenkänd, och fick konunga-sonen. Sagan slutar med det vackra tillägget, att »hon ändock alltid gjorde godt åt sin elaka styf-moder». En uppteckning ifrån ~S. Småland~ förtäljer om en styf-dotter, som kallades Aske-pjesken, och som fick sitta hemma och rensa ärter, me’ns hennes styf-moder och styf-syster foro till kyrkan att möta en främmande prins. Bäst hon nu satt och grät, kom der en ~liten fogel~ och hackade på fönster-blyet, och qvittrade: »piga lilla, gack till kyrkan! Jag skall rensa dina ärter. Jag skall sopa, och städa, och göra allting Tro mig! I detsamma kom der en örn flygandes, och fällde ur klorna en präktig klädning. Den tog Aske-pjesken och gaf sig till kyrkan, hvarest alla undrade öfver hennes stora fägring. Men prinsen sjelf vardt alldeles betagen, och kastade en hvit silkes-handske i hennes sköt. Andra söndagen gick det på samma sätt, och prinsen kastade till henne den andra handsken. Tredje söndagen kastade han ett gull-äple.
I Sverige åter äro alla FabriksSlöjdeoch Näringsidkare, BränvinsPatroner undantagne, alldeles styfmoderligt behandlade; och min öfvertygelse är, att om BevillningsUtskottet varit sammansatt af Engelsmän, Fransmän, Ryssar och Holländare, tror jag icke, att deras förslag till TullTaxa skulle med deras interessen kunnat blifva mera öfverensstämmande. För att få måttet fullt, vore det skada, om icke Realisationen i största bast blefve verkställd, och alla Sedlar inlöste, så att inom några år vårt sista Silfverkorn kunde blifva till utländningen lefvereradt, i utbyte mot bans öfverproduction af allt, och vi på köpet blifva beskrattade och utskrattade. Dessa äro mina åsigter; man må betrakta dem hurusom häldst, så äro de likväl Svenska, och efter min öfvertygelse ledande till mine Landsmäns sannskyldiga bästa. Den 19 Junii e. m. 355 Att dömma efter förutgångne beslut under denna Riksdag, kommer jag säkert att tillböra minoriteten, äfven i denna fråga, men mitt eget medvetande säger mig, att jag derföre icke behöfver rodna eller slå ner ögonen, då mina Landsmän, som Ordspråket lyder, se mig i synen. BevillningsUtskottet har ansett sig först böra uppfatta hvad i ämnet vid i8a3 års Riksdag beslöts, med upplysande uppgifter angående verkställigheten och verkan af berörde beslut, förmodeligen för att lätt och med minsta bråk och besvär få ett vidlyftigt opus att öfverlemna åt Ständerna; dernäst att redovisa för hvad under denna Riksdag blifvit till Utskottets handläggning remitteradt.
Hemföljden blir icke emottagarens egendom, utan fortfar att, så länge den finnes i behåll, tillhöra samma ägare, som den lernnat, men icke dermed afhändt sig eller föryttrat den. Hemföljd är således hvarken mer eller mindre än lån — icke försträckning, utan hvad lagen i 11 kap. Handelsbaden förstår med lån (commodatum) hvartill äganderätten hos långifvaren qvarstadnar. Till förebyggande af allt missförstånd har dessutom lagen i 16 kap. Gifterm.balk. uttryckligen förklarat, att om man till barn, vid deras giftermål, eller när de utur hus och bo skiljas eller vid annat tillfälle, vill till full ägo gifva penningar eller andra lösören, eller ock jord å landet eller hus i staden, man dertill må hafva fri makt, samt att det, som så gifvet är, ej må till skiftes återbäras. I ett fall, der tillämpning af dessa stadganden kommit i fråga*) var hemföljden gifven år 1813 i lösören, enligt förteckning med åsätta värden samt qvitto af mågen, hvilken å dotterns vägnar persedlarna emottagit, alldeles såsom lagen derom föreskrifver. När mågens egendom derefter redan följande år uppgafs till borgenärer; yrkade Svärfadern, efter skedd bevakning, att ur gäldbundna boet utbekomma samma persedlar, eller ock i den mån, dessa efter medgifvande af dotterns goda man blifvit försålda, utfå värdet deraf med förmånsrätt. Imedlertid hade en del af persedlarna blifvit utmätt före konkursen och såld; och Svärfadern sjelf hade under konkursen inför domstolen medgifvit det öfrigas försäljning å offentlig auktion; hvarföre och då sådan för sig gått det anmärktes, att anspråk ej kunde göras på mer än det erhållna försäljningsbeloppet; dock, bestriddes rättigheten äfven till detta, enär Svärfadern låtit uti en tidning tillkännagifva, att han skänkt sin Dotter i fråga varande persedlar. Genom dom i konkursen den 11 Juli 1845 yttrade sig Rådstugurätten, att som Svärfadern företett gäldenärens vid äktenskapets ingående med hans
Jag får i anledn. häraf Den 5 Juni f. m. i43 erinra, att om än striden i denna del icke är afgjord emellan vetenskapsmännen och theoristerna, är den dock afgjord af erfarenheten och det sunda förnuftet, oförvilladt af några sophismer; ty mina Hrr, låtom oss betrakta, hvarföre statslån uppkommit, och hvartill de blifvit begagnade just i de länder, hvilkas flor man vill tillskrifva statslånen! Jo, i England hafva de tillkommit för att göra krig efter Hrr Ministrars nycker. Pitt kostade väl England omkring 4°° millioner pund, för att bereda medel till corruption åt Öfverhusets s. k. drängar i Underhuset och till sinecurer åt aristocratiens drabanter. I Frankrike har man lant en milliard för att gifva ersättningar åt gamla emigranter, som ingenting lart och ingenting glömt och för hvilkas återkomst Frankrike måhända har att skylla den olyckliga politiska splittring, som nu råder i detta land. Ett annat ganska vackert föremål för statslån var 1824 års krig mot friheten och eonstitutionen i Spanien. JNär således de ändamål, hvartill statslånen blifvit anvanda, öfverhufvud varit för samhällena förstörande, frågar jag, om man äger rätt att prisa de medel, hvarförutan dessa ändamål icke kunnat ernås, och hvilka således befordrat dem. Dessutom tror jag icke, att det kan blifva en riktig statsmaxim, att både regeringarna och folken stallas i beroende af statspapperens credit, eller att inrätta statsmachineriet sä, att det ovilkorligen lossnar i alla sina fogningar genom en i detta hänseende inträffad kris. Det blefve likväl då, åtminstone i England, mindre de idka, som komme att förlora, ty de kunde genom börsen rädda åtminstone något; nej, enkor, omyndiga, fader-och moderlösa, alla de, som hade en besparad penning för sin utkomst, komme att förnämligast drabbas af katastrophen.
Urbilden till Sordello10 – den typiska »poet-själen» – fann Browning hos Dante och i de italienska krönikorna. Men han har icke utformat typen till en lefvande gestalt – endast insvept den i ordmassor hvilka gjorde en del litterära människor fullkomligt ursinniga öfver de fruktlösa försöken att begripa hvad de dunkla orden skulle innebära! Oaktadt härliga dikteriska ställen har ingen granskare – allra minst Browning själf – tvekat att förklara Sordello som helhet misslyckad och dikten bidrog att hos publiken stadga den meningen att »Browning icke kunde läsas». Redan året efter Sordello kom dock Pippa Passes – hvilken icke blott är en af Brownings men en af den engelska litteraturens yppersta dikter. De yttre intrycken till dikten hade han fått i den lilla italienska staden Asolo, men den egentliga ingifvelsen i sin kära skog, där han en dag under sin ensamma vandring greps af tanken på den ena människans omedvetna och hemlighetsfulla inflytande på den andras öden, en tanke hvilken han sedan utformade till dikten om den lilla italienska silkesarbeterskan, hvilken en helgdag sjungande går förbi några af henne osedda människor, i hvilkas öde hon afgörande ingriper genom sin – »som trastens sång i en belägrad stad» omedvetna – sång. Pippa Passes äger det klara djup, hvilket alltid kännetecknar den fulländade konstskapelsen. Tanken uttryckes icke här genom tal utan genom konkreta gestalter och situationer, skälfvande af den praktfullaste lidelse, uppenbarad med den högsta konst. Själfva tanken, enkel som den är, erhåller sin betydelse genom att vara ett uttryck för Brownings djupa – och då inom litteraturen nya – känsla af lifvet som mysterium, af denna undran öfver tillvaron om hvilken en granskare träffande sagt, att den är den djupaste ingifvelsen inom den nyare poesien. För Browning var ännu tillvarons mystik, själslifvets under en personlig upptäckt, en ny och flödande diktaringifvelse. Hans genialitet är den djupa intuitionen för de hemlighetsfulla processer, hvilka leda själen till dess högsta höjd eller lägsta förnedring och den vakna blicken för de själens praktstunder, då en stor känsla slår ut som en stor eld och bränner alla konventioner och själfbedrägerier till aska.
Riksdagsordningen, sorn talar om sättet att välja Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, så står der: ”Rik sens Ständer välje vid hvarje Riksdag genom ”slutna sedlar, hvart Stånd för sig samfäldt och ”ej medelst Electorer, sine BancoFullmägtige ”3 af hvarje Stånd, börande valet förrättas så ”tidigt, att desse Fullmägtige må kunna, medan ”Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befatt. ”ning tillträda.” När vi kommit så långt, att vi mäste* se på andan af Grundlagen, så frågar jag, oui icke den af mig nu citerade punkten i J)en 3 OcÅobtr f, m. 66 §. utmärker, att Lagstiftaren fruktat, att valet af Fullmägtige skulle för länge uppskjutas, så att c!e icke kunna tillträda sin befattning under Riksdagen. Härmed är ock bevist, att Lagen fråntager de nya Fullrnägtige rättigheten, att under Riksdagen inkalla Suppleanten, och att Fullmägtige skola väljas i slutet af Riksdagen, blott så tidigt att de hinna tillträda sin tjenst, hvaraf Ster följer, att de icke äga befatta sig med inkallande af Suppleanten, så länge Ständerna Kjelfve äro närvarande. Det har blifvit sagdt af Herr Hjerta, att Ständerne icke kunde så skyndsamt gå i författning härom, som ämnets vigt fordrar; deraf skulle följa att skyldigheten at åtlyda Grundlagens anda och bokstaf skulle stå tillbaka för tillfällige åsigter, Jag anhåller, att detta mål blifver lagdt till Handlingarne, men tillika, att Herr Grefven och LandtMarskalken behagade inhämta Ståndets tanka, huruvida Fullmägtige följt Grundlagens bokstaf, eller tillåtit sig tolka dess anda; ty hafva de gjort det sednare anser jag Grundlagen vittna emot deras åtgärd. Ehuru 3 Stånd redan lagt målet till Handlingarna, torde nödvändigt vara att Ridderskapet och Adeln förklarar sin tanka, huruvida Grundlagen i detta fall är rätt tydlig, på det icke Fullmägtiges åtgärd må lända till något prsejudicat för framtiden.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. ligen inkommit; hvaremot AdvokatFiskalsEmbetet, i afgifvet slutpåstående, erinrat, att Konungens Befallningshafvande, som ägt att sjelfmant tillse, det vederbörande inom behörig tid inkommit med de förklaringar, Kommissariatet i dess skrifvelse af den 8 September i83fi påfordrat, icke blott åsidosatt denna pligt, utan äfven, oansedt RiksgäldsKontorets sedermera trenne gånger förnyade begäran om handräcknings meddelande, ändock stannat i overksamhet och hvarken besvarat de ankomna skrifvelserna, eller ens deraf hämtat anledning till vidtagande af lämpliga åtgärder för uteblifna förklaringars och handlingars infordrande; I anseende hvartill och då AdvokatFiskalsEmbetet, som icke kunde undgå, att lägga Konungens Befallningshafvande till last detta förfarande, funne sig särskildt böra fästa uppmärksamhet derå, att detsamma hufvudsakligen vore att tillsluifvas LandsKamereraren, hvilken, såsom LandsKontorets Chef, hade sigålagdt, att hos Landshöfdingen föredraga och påminna hvad, efter hvarje dithörande måls beskaffenhet, borde tillgöras, AdvokatFiskalsEmbetet yrkat, att Konungens Befallningshafvande, Landshöfdingen och LandsKamereraren, måtte för åtalade försummelsen i embetsutöfning, vidkännas laga ansvar med böter till det belopp, Kongl. HofRätten för den ene och andre bestämde.
Directionen, har jag å ena sidan trott mig inse ändamålet med detta Verk egentligen vara, att i goda år, jemte bibehållande af jemna Spannmåls pris, kunna få förse Magazinerne med Spannmål, att i missväxtår åter en utväg funnes att undersröclja de behöfvande Landets Inbyggare, utan allt för kännbart lidande, som genom oskäligt uppstegrade Spannmåls pris naturligtvis annars borde uppkomma; men å andra sidan deremot funnit, att detta dyrbara ändamål i Landets närvarande skick, äfven om Landet hugnades med den ypperligaste skörd, aldrig skall ernås, så länge Bränvins * bränningen, så oinskränkt den nu är, bibehålles; ty jag har hört och sett exempel , att den Egen. doms • ägare, sora calcuLrat sin egentliga io_ 264 Den 10 December. komst på Bränvins - tillverkning, heldre än att sälja Spannmålen för vanligt pris till Magazinet, icke dragit i betänkande att använda hundradetals tunnor Spannmål till ett Bränvins - förlag, i förväntan på den tid, då, genom uppkommen missväxt, det förhöjda Bränvins priset skulle bereda honom icke allenast ett oskäligt Capital för den förut medelmåttigt betalte Spannmålen, utan äfven en, vida öfver 6 procent, beräknad ränta för den tid han af Capitalet varit i saknad. Någon torde väl kanske invända, att om Landets Spannmåls-lörråd ej till .lika fri Bränvins bränning sorn nu, är tillräcklig, borde anstalt fogas om införskrifvande af utländsk Spannmål, som oftast kan för billigt pris erhållas 5 men jag svarar härpå , att utom det jag alltid anser det vara en säker misscalcul att upphandla utländsk Spannmål, utom dä högsta nöden sådant fordrar, är det allt för väl kunnigt att utländsk Spannmål ej kan så tidigt till Riket inkomma, som den torde, för uppkommen hrist genom oinskränkt fortsatt Bränvins - bränning, behöfvas. Hjelpcn kommer i alla fall för sent, när den torftige får lida brist på lifsuppehälle.
Utaf Bankens Commissarial har, jemväl i sammanhang härmed, fråga blifvit väckt, huruvida en Person, som förlorat rättigheten att i eget namn hålla räkning i Banken, kunde icke desto mindre tillåtas att, såsom Ledamot i ett Bolag, underteckna Assignationer på Banken. Biittco-Utskottets Memorial. N:o ;g Efter öfvervägande af hvad salunda blifvit lill Utskottets uppmärksamhet framsta lid t, och enär allmänhetens säkerhet, den der icke för någon enskilds vinst eller beqvämlighet får åsidosättas, kräfver, det de på Banken utfärdade Invisningar blifva behörigen infriade, i följd hvaraf det också är hvarje Assignants ovilkorliga förpligtelse att antingen icke assignera utöfver den Summa han för sådant ändamål på Räkning i Banken förut insatt, eller ombesörja sin Öppnade Räknings förstärkande så, att hans Invisningar för felande behållning icke blifva casserade, har Banco-Utskotlet i och förberedandet af sådane ytterligare garantier i detta hänseende, som närvarande omständigheter funnits fordra och medgifva, skolat härigenom vördsamt föreslå, att, jemte det den i alla hittills gifne Författningar förvarade rättigheten till Assignering på Banken i det hela lemnäs orubbad, Rikets Ständer må, såsom vilkor dervid besluta, och till framtida iakttagande förklara : j:o Att, enär af enskild Persons eller Bolags Invisningar på Banken , Trenne (3j) Stycken blifvit inom Banken för felande behållning casserade, bör, så framt Assignanten icke inom Tjugu - Banco-Utskottets Memorial, filo 29. 15 fyra (A4) timmar efter sista Invisningens cassation, genom ny insättning förstärkt sin Banco-Räkning, kungörelse utfärdas till införande i allmänna Tidningarne, det denne Assignants Invisningar på Banken dädanefter icke blifva derstädes emot tagne. 2:0
Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets, af Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Välloflige Borgare-Ståndet godkände förslag, att åkare i Stockholm och Götheborg, sorn icke äro Borgare, skola taxeras i 5 classer, nemligen: rostar Ja; den det ej vill, röstar Nej. kommer, jemlikt Hedervärda Bonde-Ståndets beslut, ofvannämnde 5:te dass af 5 R:dr att uti Författningen icke intagas. Pag. 24 (§. 20) Sedan Votering inom Högloflige Förstärkta Stats-Utskottet nu blifvit verkställd, i fråga om Städernas SaluAccis, så får, i öfverensstämmelse med det dervid fattade beslut, och jemlikt Utskott r:sta Classen 2:dra dito 5:dje dito 4:de dito 5:te dito 20 R;d 15 — 10 — 5 — 3 — Vinner Nej Sik, till Riks-Sc. Prof, 1818—l85o', 5 Sami. t Afd.vt 5'dje B.t. 7[de Ht. 3 0 Revillnings-Uiskottets Memorial N:0. 7ö. tets förut derom gjorda förbehåll, Utskottet härmed vördsamt föreslå : att denna 20 §. måtte erhålla följande lydelse : %. 20. För öfrigt utgöres deri frän 'äldre tider utgående qvarntull och Salu-Accis af Rikets Städer, efter den vid denna Författning fogade tariff', och på sätt serskildt, af Kongl. Maj-.t utfärdad, Kådig Kungörelse, om Salu-Accisen , föreskrifver. §. 21.
RihsgäldsContoret pä/öres.- Hvad af de årliga Öfverskotten är anslaget för FörsvarsVerket till Lands 153,333: 16. — till Sjös 100,000. Utgifter, som å Öfverskotten blifvit anviste Brister i Stats-Anslagen: å 2:dra HufvudTiteln 61,403: i4* 3. 2,295: i3. 8 . 619: a3.— 182,932: 29.10, 4:de Dito 6: te Dito 8:de Dito Saldo^ till RiksgäldsContorets. disposition 233,333 83,449 247,270 264,820 10 Summa | .828,874] — |. Slockholm af Riks-Boksluts-Cöntoret den 10 Juli i83o. Isr. Tauvon. Summa | 828,874] — | 6 Af Revisorerne upprättad Tableau öfver det hittills kända Resultatet af (le för Undsättningar i anledning af 1826 års Missväxt afgifne Redovisningar. Kopparbergs Län . Jönköpings D:o • . Skaraborgs D:o Hallands D:o Kronobergs D:o Götheborgs D:o . Södermanlands D:o . Elfsborgs D:o Calmare D:o . Wermelands D:o Uplands i):o Östergöthlands D:o , Blekinge D:o Nerikes D:o Westernorrlands D:o Westerbottens ]):o . Christianstads D:o . Wanäs Fästning Kronobergs Regemente Skaraborgs Läns Fatti Debet. Undsättning af CreditivFonden. att contant återgäldas. Skillnad mellan upphandlingsoch utborgnings-pris. Influten betalning för Undsättning i contant. Summa. Transportbrister och Magasins-afskrifning. Summa 1000,000. ■ Anni. Den större afskrifningen för Skaraborgs
Sammandrag af Bethunska Fondens Debet. Utgifter åren 1860 och 1861. Balans till är 1862. Fondens tillgångar och fordringar 14,593: 87. Kredit. Till följe af Fröken Carolina von Schulzers förordnande af den 1 Mars 1845 har till Riddarhus-Direktiönen blifvit öfverlemnadt: 1859, Januari 12, kontante medel: Kapital 3,000: — Ränta 173: 85. 3,173: 85. Inkomster år 1859. Inkomster år 1860. Ränta 150: — Inkomster år 1861. Ränta 150: - Summa Runt Hulr 3,618: 2. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1862. J. L. Bogeman. Räkenskaper för åren 1860 och 1861. Kredit. Genom testamente af den 30 Januari 1858 hafva HofMarskalken Johan Fredrik Aminoff och hans Fru, Anna Charlotta Aminoff, till en pensionsfond under Höglofl. Riddarhus-Direktionens vård anslagit 10.000 R:dr R:mt, hvilka blifvit af Boutredningsmannen i bemälte makars sterbhus kontant aflemnade och i Banken insatta den 26 September 1860 . 10,000: — Inkomster åren 1860 och 1861. Räntor . ■ . 753: 34. Summa R:mt K:dr 10,753: 34. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1862. J. L. Bogeman. Räkenskaper för Åren 1860 och 1861. Kredit. Till följd af Fröken Anna Catharina Bethuns den 5 Juni 1851 upprättade testamente hafva Utredningsmännen i Sterbhuset enligt redogörelse af den 2 April 1860 till Höglofl. Riddarhus-direktionens förvaltning öfverlemnat: l reverser 12,750: Inkomster åren 1860 och 1861. Räntor . ■ . ■ 1,673: 90.
Med hänseende härtill anhålla Rikets Ständer hos Kongl. Maj; t i underdånighet, att det contract, som blifvit upprättadt emellan Colonial-Departementet och Handelshuset i London, äfvensom de infriade obligationsoch ränte-coupons å nämnde lån, måtte tili Fullmägtige i Riksgälds-Contoret öfverlemnas. Derjemte, och på det att Rikets Ständer måtte förvissas, att de sålunda vidtagne åtgärder ledt till det åsyftade ändamålet, må Rikets Prat. Utdr. d. 3<0 April 1841- 387 Stander i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täckes till Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag låta öfverlemna uppgift å Cabinetts-Cassans ställning. S. D.