Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har det fästat Utskottens uppmärksamhet* att något maximibelopp, hvilket lösen för, gravationsbevis i stad icke finge öfverstiga, i händelse bevis begäres öfver flera, under en egendom, förenade numer, ej finnes bestämdt, och att således den härom meddelade föreskrift för Domare på landet saknar motsvarighet rörande em helsoch tjenstemän i städerne; och då samma skäl, som grundat en dylik bestämning i ena händelsen, jemväl för den andra synas bör« medföra enahanda verkan, hafva Utskotten ansett sig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj.t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl, Maj:t, vid utfärdande af en ny Expeditionstaxa, i IS åder tillse, att, pä sätt för landet är stadgadt, något visst belopp, hvilket kunde antagas till Tio Rdr B:co, varder bestämdt, deröfver ersättning för ett gravationsbevis öfver stadsegendom icke md stiga.
'Med anledning af 2:ne detta memorial åtföljande reservationer, hvilka äro riktade icke mot några af Utskottets majoritet beslutade anmälanden, utan endast afse att fästa Representationens uppmärksamhet på sådana regerings-åtgärder, hvilka synts minoriteten inom Utskottet i något hänseende klandervärda, meu af majoriteten icke pröfvats vara af beskaffenhet att böra göras till föremål för någon grundlagsenlig anmälan inför Rikets Ständer, nödgas jag mot behörigheten af ett sådant användande af den dyrbara reservations-rätten nu uttala enahanda protest, hvartill jag af ett likartadt förhållande i sistförlidne riksdags så kallade décharge-betänkande fann mig föranlåten, l:o) emedan det saknar allt stöd i vår Regerings-form och Riksdags-ordning; 2:o) emedan det kan leda till det eftertänkligastc kränkande af hvad Tryckfrihets-förordningen stadgar i 4:de momentet af 2 § rörande allmängörandet af Stats-rådets protokoller; 3:o) emedan det är så till vida fullkomligt ändamålslöst, som någon Rikets Ständers åtgärd af så beskaffade andraganden aldrig kan föranledas oller ens ifrågasättas, och slutligen 4:o) emedan deremot med skäl kan invändas, att det åtminstone i den meningen upphöjer till och med den fåtaligaste minoritet öfver den talrikaste majoritet, som det, på samma gång det gifver den förra rättigheten att, huru vidlyftigt och grundlöst som helst, framhålla sina privatmeningar, tillika betager den sednare allt tillfälle att anföra sina motskäl, och således alltid vid sista ordet bibehåller den eller dem, som ej af skyldig grannlagenhet afkållas ifrån att sig ett sådant missbruk tillåta.” Uti hvad Professoren Lindgren sålunda anfört instämde Herr Keuterskjöld, Hofpredikanten Wensioe, Professoren Selander, Kontrakts-prosten Tegnér och Prosten Ljungdahl. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Konstilutions-Utskollets Memorial N:o 6. t N:o 6. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Mars 1860, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring uti 17 § 2 mom.
Sjette Voteringen: Den, som anser, att högsta belopp, någon till Cassa-Creditiv i Banken berättigad Privat-Bank kan såsom Creditiv erhålla, blifver 3oo,ooo R:dr Banco, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutit, att icke någon Privat - Förstärkta Banco-Utskottets Memorial N:o 4$' ) 3 Bank kan, såsom Cassa-Creditiv i Rikets Ständers Bank, erhålla mer än 15o,ooo R:dr Banco. Denna votering ulföll med 3a Ja och 87 Nej. Och som Nej sålunda vunnit, var beslutadt, att icke någon Privat Bank kan, såsom Cassa-Creditiv i Rikets Ständers Bank, erhålla mer än j5o,ooo R:dr Banco. Sjunde Voteringen: Den, som bifaller, att Riksgälds-Contorets, sedan sista Riksdag utgifne, eller framdeles utgifvande Obligationer med 5 procents ränta, få belånas till |:dedelar af vanliga försäljningspriset under månaden näst före belåningen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma Riksgälds-Contorets efter sista Riksdag utgifne Obligationer, med 5 procents årlig ränta och försedde antingen med viss förfallotid eller uppsägbara å fordringsegarnes sida, att till 90 procent af capital-beloppet belånas. Denna votering utföll med 3o Ja samt 89 Nej. Och som Nej sålunda vunnit, var beslutadt, att Riksgälds-Contorets efter sista Riksdag utgifne Obligationer, med 5 procents årlig ränta och försedde antingen med viss förfallotid eller uppsägbara å fordringsegarnes sida, komma alt lill 90 procent af capital-beloppet belånas. Åttonde Voteringen :
Axel, var du den man, som blifvit ansedd värdig att vara en qvinnas allt. Var stark för hennes skull, var ren i tankar som i vilja. O Axel, min enda, min älskade vän, var du mitt stöd och mitt exempel i denna svåra stund. Gif mig du efterdömet af undergivenhet, – ej för ett hårdt och blindt öde, men för en allvis faders vilja, under hvars vård vi alltid vandra, må det än se aldrig så förtvifladt ut. Haf tålamod ... vi äro ju ännu så unga ... låt oss vänta; låt oss vara tåliga ... allt kan ännu med tiden vändas till godt. Axel till Anna. Du är ganska lugn ganska försigtig ... ganska tålig ... ganska nöjd. Jag förstår dig. Anna, Anna! Anna till Axel. Hvad skall jag säga för att lugna dig – för att ställa dig tillfreds. Jag älskar dig obeskrifligt, Axel, – men äfven derföre vill jag förblifva dig värdig. Erhöll väl någonsin ännu sin älskares aktning den qvinna, som blindt gifvit vika för hans passion? Föreställ dig; Axel, att du blifvit några år äldre, att du är gammal, (det faller sig naturligt nog, då man är olycklig och lider, minuter äro långa och hemta erfarenhet såsom år); föreställ dig, att jag vore din dotter; hvad skulle du då säga mig? Skulle du ej så varna: spill ej för ögonblickets ringa sällhet, ditt och din väns hela lifs lycka. Var stilla, afbida tiden, det är oftast det enda och klokaste vi kunna göra. Han, som du så högt, så innerligt älskar, skall engång göra rättvisa åt den, som ville lida för honom, genom honom, heldre än att med en tanke mindre ren, med en gerning ... brott mot pligten, fläcka ett hjerta, som är helgadt honom, honom och dygden. Anna till Axel. Intet ord från dig, min Axel! Kan du ännu vara missnöjd med mig? Ja, Axel, jag är lugn – ty jag är undergifven ... men lycklig ... ack det är så förbi! Vill du ej säga mig ett vänligt ord? Jag behöfver det så väl! Anna till Axel.
N.o 34- för deras bildning äro nödige, så bör detta återverka fördelaktigt äfven i afseende på den husliga undervisningen i framtiden, emedan det måste antagas, att, då föräldrarna sjelfve inhemtat en fullständigare kunskap, så skall äfven den kunskap, sorn genom den enskilda undervisningen af dem fortplantas på barnen, blifva mer tillförlitlig och ändamålsenlig. Långt ifrån således att Skolan skulle menligt verka i afseende på föräldrarnas omsorg för deras barns christliga och sedliga bildning, tro Utskotten fast hellre, att Skolan skall blifva det rätta och måhända enda medlet alt .återbringa denna omsorg till .mera verksamhet, der hon förfallit, Härtill kommer ett annat skäl, som talar för Skolornas nödvändighet; det nemi. att derigenom kunna inhemtas de allmänna medborgerliga kunskaper, som, näst Religionen, för allmogen äro behöflige. I ett land, sådant som Sverige, hvarest Jordbrukaren, Bergsmannen och Handtverkaren hafva en närmare andel i Statens offentliga värf, der få de, till allmänna folkundervisningen utöfver Religionen hörande ämnen en större vigt genom sjelfva samhällsförfattningen, hvadan det ock för den, sorn skall deltaga i Lagstiftning, Lagskipning och Beskattning är ovedersägligen behöfligt att kunna skrifva och räkna, samt att någorlunda vara bekant med Fäderneslandets och brödrafolkets läge och alster, historia och samhällsförfattning. Dessa kunskaper anse Utskotten icke främmande för en sann religions-undervisning, utan med densamma stå i närmaste förening, och böra darföre i Folkskolan, jemte den egentliga Christendomskunskapen, eller rättare i sammanhang dermed, meddelas. Ty all folkbildning måste lill sin grund vara religieus; d. v. s. stödji sig på en sann Christendomskunskap, emedan denna innefattar ej allenast den egentliga salighetslära!!, utan äfven den osvikliga sedolära och de moraliska begrepp, som äro rättesnöret för menniskans handlingar, såsom enskild och medborgare.
Herr Grefven och LandtMcirfkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att på sätt Herr von Hartmansdorff föreslagit, Herr LandtMaiskalken skulle i hvarje mål, innan detsamma till slutlig pröfning företoges, meddela Ridderskapet och Adeln underrättelse om hvad de öfrige RiksStånden derutinnan beslutat. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarrkalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln an^ såg Statsötskoftets Utlåtande böra, i anledning gfQ J5c« 25 /unn /. m, *f de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras, Ropades Ja. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 26 sistledne Maj under N:o 182 sfgifne, samt d. 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers anmärkning, angående den till Italien år 1821 verkställde export af korn och hafre. Herr Munck af Rofenfkjöld, Eberhard: Den 6a mycket klandrade Expeditionen af korn och hafre till Italien, är i sig sjelf icke så klan - dervärd, Den kan sättas i bredd med en enskild Handlandes misslyckade speculation. Hade spannmålen qvarblifvit i Sverige, så hade den ändå ej kunnat afsättas utan betydlig förlust. Men der äro omständigheter, som föregått denna expedition, och påkalla en särskild uppmärksamhet. Det synes nemligen af MagazinsDirectionens egen berättelse, som om den till denna export begagnat äldre sädeslager af den beskaffenhet, att den ej varit tjenlig, att längre magazineras. Men af samma grund var den väl ej heller gagnelig att exportera till ett så aflägset land, der utom dess afsättningen lätt kunde komma att fördröjas; synnerligen om säden var skadad, innan den kunde framkomma till sin bestämmelseort. Jag vill ej säga detta bestämdt; men jag förmodar det Den 25 Junii J. rn, och slutar dertill af Directionens egit tryckta försvar.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade härefter, att oaktadt han tyckt sig finna, det Ridderskapet och Adeln icke funnit skäl bevilja återremiss af berörde förslag, det likväl icke kunde betagas Herr Hjerta att begära samma förslag på bordet; men Herr Hjerta afstod derifrån, under förbehåll, att endast få sine yttranden såsom sin enskilta reservation i protocollet upptagna. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställde proposition till godkännande af ofvannämnde förslag till underdånige Lyckönsknings-Adresser, hvilken proposition med Ja besvarades. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken lillkännagaf, alt Kongl. Maj:t i Nåder behagat utsätta nästkommande Onsdag, den 28 dennes kl. 6 e. m., till förrättande af Hans Kongl. Höghet Hertigens af Östergöthland DöpelseAct; i anledning hvaraf Hans Excellence ämnade låta anslå Plenum lill kl. | till 6 samma eftermiddag, på det Ridderskapet och Adeln måtte äga tillfälle samlas å Riddarhuset, för att sedermera derifrån gemensamt älgå till Kongl. Slottet. 33o Den 26 Ja nu ar ii e. m, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMar skalken anmälte, att ibland de ämnen, som innefattas i BondeStåndets i förmiddagens Plenum föredragne 2:ne ProtocollsUtdrag af den 'p:de och 2i:ste dennes, återstod ännu att pröfva BondeStåndets beslut, att BevillningsUtskottet borde anmodas att sist inom 3:ne veckors tid, beräknad från den 21 dennes, uppgifva grunderne för Allmänna Bevillningens fördelning, samt för Tulloch öfrige Bevillningars utgörande; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med BondeStåndet förena. Herr Thamj Wolrath:
Ridd. och Adelns Pä Högw. PrestkStändetS Llda»,- magnar, Ledan», wägnar, Larl körner. 6ust. Klurrs^. Pä Wällofl. B.'1'gare-Stäne Pä Hederw. Bonde-Ställ, dets Ledam. magnar, dets Ledam. magnar, st. öVeZelin. stvn»8 ^.näerssoo. 0. luneliuL. Uppläst hoS Ridd. och Adeln den 6 Zulik. Prest-Ttändet den 6 Borgare-Ständet den s Bonde-Ständet den 6 - , Riksens Ständers Stats-U-skstts utlätan, de, angående Directionens öfwer Drottninghuset i Stockholm hos Longi. Maj:t gjorde underdåniga ansökning om tillökning ä den för detta Barmherlighetswerk i Stat anslagne Summa. ^öedan hos Kongl. Maj:t Dircctionen öfwer Drottninghuset i Stockholn! i underdånighet anmält, hu, ru, genom ökade Warupris, tillgangarne wid detta Barmhertighetswerk blifwit otillräckeliga, och tilli, ka H4» Den 6 Julii. ka underdonkgst anhällik, att Kongl. Majtt tacktes lata o^en i Staten för detta Meek anslagne summa fa pä det satt Utgå, att den Uti nu warunde mynt kommrr att utgöra samma belopp som wid första ansiaget eller -oyo Riksd. Banco, samt Kongl. Majttso och Rikets Stats-Contoir sig Harötwer i underdånighet yttrat; sa har Kongl. Maist uti ankommen Nådig Skrifwelse af den i? sistledne Junii i Nader täckts öswerlemna Handlingame till Riksens^ Ständers Skats-Ulffotk, att derwid taga den åtgärd, som med billighet ock detta Barmhertighelswerks bestånd är öfwerensstämmande. Utaf hwad ej mindre
Jag kan ej heldre vid detta tillfälle dölja en känsla af stolthet, att Sverige begynner med allvar utöfva denna rättighet just under en epoque, då uti de flesta Europeiska Länder på continenten nästan alla Cortstitutionella rättigheter blifva ett probleme, som man hälst med styrkans magt söker att upplösa; men om derjemte kan tilläggas att granskningen af Styrelsens åtgärder sker här med mera omständlighet än annorstädes, om det icke kan visas något land der alla detailler så noga 6kärskådas som hos oss, så tycker jag mig i allt detta finna flere anledningar, hvarföre vid denna rättighets utöfning måste förfaras med så mycket mera varsamhet, med så mycket större känsla af rättvisa, Fördomsfritt gör sig,ConstitutionsUtskottet all justiee, att med den möjeligaste uppmärksamhet hafva följt granskningen åt, och som till Ständernas kännedom hemställt det, hvarvid Utskottet funnit någon betänklighet, men jag tror derjemte att någon skillnad gifves emellan Utskottets samt Ständernas åliggande, och att de sednare äga mera omfattande samt mera noggranna pligter att uppfylla. Under den-' na åsigt utbeder jag mig nu så korrt, möjeligt ar, få yttra mig öfver de gjorda anmärkning», puncterna, Den Io Juli i e. m. Hvad dm avgår sorn rörer indragningen af åtskilige Dagblad, så vet jag väl huru till tidens anda hörer, att man af Tidningsskrifvare får tåla mycket, äfven innan någon bevisning föregådt, och att de utan synnerligt ansvar böra få Säga allt; men då nu fråganär här att yttra min enskillta öfvertygelse, måste jag bekänna, att jag är uppfödd med en för gammal vana af aktning för menniskors goda namn och rykte för allmänt och enskilt lugn, att ej sällan hafva ogillat de klander och de smädelser af Tidningsskrifvare, hvilka oftast synts förekomma mera af kitslighet och sträfvande efter märkbarhet, än nit att rätts och upplysa.
Cronstrand utförda ritnin gar öfver Egyptens fornlemningar ej måtte gå för statsverket förlorade; 15:o. Grefve Taubes, Henning Adolf, denna dag väckta motion, om beviljande af ränte-garanti för en jernväg emellan Stockholm och Upsala, jemte ett deraf föranledi yttrande; och skulle motionen jemväl kommuniceras Med-Stånden; 14:o. Herr Prinlzenskölds, Carl, denna dag väckta motion, 0111 förhöjning i Kammar-rättens Advokatfiskal lön; 15:o. Herr Oxehufouds, Anders Rolf, denna dag väckta motion, 0111 anvisande af 500,0(10 R:dr R:mt alt utgå såsom lån till dem, som ville åtaga sig att inom landet förfärdiga lokomoliver och rails lill Statens jernvägar; 16:0. Herr Cederschiölds, Gusfaf, denna dag väckta motion, om förhöjning af lönerna för Professorerna i Ny-Europeisk lingvistik vid Rikets universiteter; I7:o. Herr af Robsahms, Carl Reinhold, denna dag väckta motion, om indragning till statsverket af en vid Kongl. Uplands regemente befintlig kassa, sedan åtskilliga crsällnings-belopp derifrån utgått; 1 8:0. Grefve Liljencrantz s, Guslaf Fredrik, denna dag väckta motion, örn anslag lill understöd för ett s. k.
Skrifvelse j N.o 38o. när, vid Konungs minderårighet, frågor mellan Svenska och Norrska Folkens Representanter höra afgöras om det antal Förmyndare, som för omyndig Konung väljas må; om hvilken hland flere sådane Förmyndare må ordet föra, samt huru förhållas hör, då lösterne i en af flere personer sammansatt Förmyndare-Styrelse blifva lika delade, äfvensom, att samma Riks-Act, lika litet som Norrska Grundlagen, innehåller något stadgande om högsta antalet Förmyndare, som för myndig Konung väljas må, i följd hvaraf Norriges StorThing skulle k. inna välja ett antal, som Svenska Grundlagen förbjuder. Då genom saknad af bestämmelser härutinnan, dels hinder skulle kunna möta för tillsättning af Förmyndare, dels Styrelsens verksamhet möjligen komma att afstanna samt sjelfva Föreningens trygghet blottställas, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. M. täcktes till Svea Rikes Ständer och Norriges Stor-Thing aflåta Nådig Resolution om allt, hvad E. K. M. kan finna nödigt tili afhjelpande af de i Riks-Actens stadganden, rörande Förmyndare-val för omyndig Konung, befintlige brister. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Juni 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 8 Juni 184r. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Bikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående Convoy-Commissariatets uppkörande. (Stats - Utsk. Uti. N:ris 483 och 549. S. A. K. Med anledning af derom väckt fråga, få Rikets Ständer förnya den vid sistlidne Riksdag af Rikets dåförsamlade Ständer, uti underdånig Skrifvelse den Bih. till R. St.
Jag beklagar, att anledningen är mindre lofvande denna gång, men den torde lör framtiden kunna göra sig bättre gällande. Jag tillstyrker afslag å betänkandet. Hr Edenh jelin, Gillis: Jag får bekänna, att vid de föreg:de riksdagar, då denna sak varit i finga, har äfven jag varit af den tanke, att så viii landsliscaler sorn andie lösa tjenstemän borde afskaffas; men sedan jag blifvit landshöfding, har jag härom kommit lill en alldeles motsatt öfvertygelse, eller att man omöjligen kan vara dem förutan. Man säger väl, att kronofogdar oell länsmän skulle kunna göra landsfiscalernes tjenster; men luiru tungt och träget är icke kronobetjening#!! förut sysselsatt ined andra saker, och man äger då vid många tillfällen inga andra all föiordna än landsfiscalerne. Det finnes inål deri t. ex. länsman ej kan vara actor, och hvem skall landshöfdingen då förordna dertill om ej fiscalen? Jag förenar mig i Hr von I lartmansdorffs framställning under yrkande på afslag å Ulsk:s betänkande. Hr P rinlzensköld, Carl: Det erkännande, som Hr Edenbjelm gjort, att lian, när lian sjelf blifvit landshöfding och kommit i erfarenhet af landsfiscalernes nytta, lull och hullet förändrat tänkesätt i afseende å dessa Ijenstemäns afskalfände, vittnar mer än tillräckligt huruledes Utsk. olyckligtvis yttrat sig i en sak utan att aga erforderlig sakkännedom. Jag tror att så inträffat vid detta tillfälle.
Genom obegränsad frihet i bruksanläggningar utom Bergslag, måste många bruk afstanna, emedan de endast genom bättre pris på kohl, kunde ersätta det dyrare tack jernet, hvilket mäste, lili följd af samma Författning, blifva ännu dyrare, dels derföre, att Bergsmännen sjelfve komma alt utsmida och förädla det, dels derföre att kohlen i Bergslagen skola komma att användas äfven lill stångjerns-smide, i stället som förr, endast och hufvudsakligen till tackjerns-blåsning. Den nya Författningen skall till en början — kanske under ett och annat decennium — visserligen åstadkomma en ofantligen ökad produetion; men derigenom skola också skogarne så medtagas, att, efter dessa decenniers slut, inga skogar skola finnas mer i grannskapet af gruLorne, ens till tack.— jernets tillräckliga tillverkning. Hade jag deltagit i öfverläggnrngarne öfver denna fråga, skulle jag dock under ett vilkor kunnat förena mig i Utskottets åsigter om en utvidgad frihet. Delta vilkor vore, att dels de Bergslag, som nu, enligt förslaget, skola erhålla fri smides-rätt, dels de skogshemman, som skola erhålla en friare kohl-försäljning, dels de Biuk, sorn skola vinna en fullkomligt fri tillverkning, eller de nya Bruk, sorn tillåtas att anläggas, hufvudsakligen grundade på egna skogstillgångar, borde, emot denna frihets ernående, tillförbindas, att sälta stna skogar under trakthuggning, då dessas årliga afkastning kunnat utgöra enr naturlig regulator för den årliga Allm. Besp.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 109. tillverkningen, i det att de alltid skulle gifva lika afkastning, och aldrig, under tillräcklig uppsigt, skulle kunna förstöras. Emedlertid, och då äfven mellan sakförståndige, den största olikhet i meningar råder, synes mig den nya föreslagna förändringen icke böra under annat vilkor beviljas, än att Bruks-Societeten, deröfver hörd, dertill leinnar sitt bifall.
Jag menar, under tiden, och jag spår, att flickor, som på detta sätt deltaga i hemmets och det praktiska lifvets hvardagssysslor, ej behöfva länge vänta på plats, » sade frn Ingeborg med en skälmaktig blinkning. » Tänk, att slippa se Finas sura miner och höra Selmas snäsningar, blott vi komma inom kökets regioner, » sade Gertrud med tindrande blick. » Och se pappa litet gladare och slippa höra honom kalla oss för odugliga dockor. Att få gå och begära ut » sin l ö n », och slippa tigga om hvarenda krona, » sade Elin. » Och slippa befara, att de skola » g å », blott jag påminner om att fem kilo smör är för mycket på en vecka! Denna ständiga rädsla och oro, att de ska ' gå. » fortfor fru Ida. » Nej, mamma, de här jungfrurna får du behålla, » sade Gertrud muntert. » Men — våra händer! » sade Elin och såg med vemod på sina väl vårdade naglar. » Se på de här; tro ni ej att det är just med dem jag hjälpt mig fram i lifvet — och inte äro de väl så svåra? Man skall väl inte uträtta det allra tyngsta, det menar jag e j, utan du, Ida, kan ju bedja en gumma komma hem och borsta, skura och diska, men för henne behöfver du ej något rum, hon kan gå om kvällarne. Och så får du som en verklig husmor själf tillse ditt kök och att där ej går åt mera än hvad tillgångarna tillåta. » » Å h, hvad tant Ingeborg har rätt! » » Ja, detta kan vara en nationalekonomisk fråga, lika god som mången annan, » fortfor fru von Brandes allvarligt. » Låt oss lära våra döttrar, att det praktiska arbetet skulle höja dem och framdraga deras bästa kvinnliga egenskaper. Låt dem som fordom sträfva efter platser i det egna hemmet under af vaktan på något bättre. » Så småningom spred sig en lättare stämning öfver den lilla kretsen, och man dryftade redan frågan, huruvida man e j, befriad från de pretentiösa tjänarinnorna, till sommaren skulle kunna företaga en liten rundresa uppåt det härliga Jämtland och Norge!
För öfrigt, och då af Bevillntsoch Oecon.Utskms yttrande härom inhemtas, att frågan icke är af beskattnts-, utan af oeconomisk natur, hade votertsproposm icke behöft uppgöras; och då meraor, således är oriktigt uppstäldt, anser jag detsamma böra läggas till ljandlma. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag anhåller till en början om upplysning, huruvida någon underrättelse inkommit från Den 4 Maj e. m. 63 Presteoch BorgareSttn örn deras beslut i anledn. af BondeSt:s till dem aflåtna inbjudn. Underteckn. Ridd.Secret. Från Presteoch BorgareSt:n har någon underrättelse i berörde afseende ännu icke inkommit. Hr Stuart: Då det betänk., som Bevilln.Utsk. under N:o 56 afgifvit och som af ett Stånd blifvit så mycket klandradt, härstädes förevar, yrkade äfven jag bifall till detsamma. Jag anser mig dock böra förklara, att jag vid detta tillfälle ej fästade någon synnerlig vigt vid det deruti framställda förslaget om inskränkn. i bränningstiden för ägare af brännvinspannor om 20 k:rs rymd och derunder. Men då ett annat Stånd, enligt hvad vi sedermera erfarit, fastat en sådan vigt vid berörde omständighet, att denna fråga synes vara nära att gifva anledn. till en icke under innevar. riksdag sig slutande strid, dels emellan detta Stånd och Bevilln:sUtsk.