Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts höga rött att dermed förfara, efter hvad Kongl. Maj:t funne för landet nyttigast, icke kunde dragas i tvifvel, och detta tilläggs utsättande i förordningen vore icke blott obehöflig!, utan äfven skadligt, enär det syntes liksom moraliskt förpligta regeringen att, vid inträffad svagare skörd eller befarad brist, för längre eller kortare tid inställa bränvinsbränningen, en regeringsåtgärd, som aldrig kunde vidtagas, utan att medföra betydliga omstörtningar i den enskilde hushållarens och affärsmannens beräkningar, till oskälig vinst för den ene och till undergång för den andre. Kommitteen, som, på sätt ofvan blifvit nämndt, i underdånighet föreslagit, att bränvinstillverkningen måtte få utöfvas, 1:0 såsom husbehofsbränning ; 2:0 såsom binäring vid jordbruket; och 3:o såsom fabriksrörelse, genom hvilken klassifikation kommitteen ansett sig hafva gifvit rätta benämningen åt och indelat näringen i de afdelningar, hvarunder den för närvarande i sjelfva verket utöfvades, har i afseende å de särskilda bestämmelserna för hvartdera slaget af bränvinsbränning, i underdånighet anfört följande: 1:0 Husbehofsbränning : Rättigheten härtill skulle, efter kommitteens åsigt, tillerkännas egare eller innehafvare af ]ord, som hittills egt sådan rättighet. Visserligen kunde häremot med skäl anmärkas, att husbehofsbränning ej borde tillåtas innehafvare af mindre jordlott än den, som, utöfver tillräcklig föda för hushållet, lernnar öfverskott till bränvinsbränningen; men dels vore det svårt att bestämma gränsen för ett sådant jordvärde, dels ansåge kommitteen bela husbehofsbränningen , såsom i sig sjelf föga gagnande för den enskilde, än mindre för samhället, böra, endast i följd af nuvarande förhållanden, medgifvas. Den uti nu gällande förordning städerna medgifna bränvinsbränningsrättighet kunde dock ej komma under denna benämning, alldenstund den Kongl. Maf:ts Nåd. Proposition, N:o 26. 15 ej finge ulöfvas med mindre pannor än af 3o kannors rymd.
N:o 179, i anledning af väckt motion, angående inrättande af en Landtbruks-skola i Norrland; N:o 180, i anledning af väckt motion, angående agronomers anställande dels i rikets samtlige provinser, dels ock serskildt i Norroch Westerbottens län; N:o 188, i anledning af väckt motion om anslag till sä kallade räddningshus för vanvårdade barn; N:o 190, angående öfverlemnandet till Riksgälds-kontoret af den i Stats-kontoret befintliga behållning af inlevererade depositionsmedel; N:o 191, i anledning af väckt fråga om den utaf Lagberedningen begagnade bok samlings öfverlemnande till riksdagsarkivet; N:o 192, i anledning af väckt motion om eK lån till egaren af Hackefors nedbrunna mjölqvarn inom Landeryds socken i Östergöthland; samt N:o 195, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ett räntefritt lån för uppförandet af en Lazarettsoch Kurhusbyggnad i Warberg. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 28 sistlidne Juni på bordet (agde memorial: N:o 189, i anledning af äterremisser å utlåtandet N:o 112, angående ett lån lör fullbordandet af Lazarettsbyggnaden i Lund, vidblef llidderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut, samt lades förevarande memorial till handling arne. S. D. Föredrogs och återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, SiatsUtskottets den 28 sistlidne Juni på bordet lagda utlåtande N:o 194, angående ytterligare understöd för Enkeoch Pupill-kassan vid Riksgäldskontoret. Från Hogo. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedanstående memorial och utlåtande: N;o 47, med förslag till åtskilliga förändringar i sättet för beräknande at Bankens sedelstock.
Jag frågar om Sverige verkligen bevarat sin rang och sitt anseende genom beskickningen till Alexander-monumentets aftäckande på sjelfva Pultava-dagen, örn jag rätt minnes. Jag tior, alt Sveriges diplomati varit fullkomligen ursägtad, om den afhållit sig från deltagandet uti denna för dess minnen så föga tillfredsställande segerfest. Det torde äfven tillåtas mig få fråga, om Sveriges rang och anseende hade blifvit satta på spel, derest Sveriges ambassad vid Garl X:s kröning i Frankrike uteblifvit, då det lyckligtvis ej försports, att Sverige känt några menliga följder af den Bourbonska dynastiens sednare aftåg från Fiankrike. Jag tror icke att Sverige förlorat sin rang och sitt anseende, om ingen annan än den vanliga ministern Den 10 Augusti f. m. bevislat Drottning Victorias kröning, hvarvid man likväl mäste medgifva, att ansträngningarna ifrån den Svenska calli netts-cassans sida varit ojemförligt mindre, än vid den Ryska Sjelfherrskarens kröningsfest, möjligen derföre, att Svenska folkets sy m pal Ii ier voro vid förstnämnda tillfället ojemförligt större. Det skulle vara intressant att äga tillgång till jemförelse emellan kostnaden för ambassaden till kröningen i Moscau och för beskickningen i enahanda ändamål till London. Jag tror alt utslaget skulle blifva ganska betydligt talande för min åsigt. För en tviflare, såsom jag, har det omöjligen kunnat undfalla uppmärksamheten med hvilken ospard kostnad Svenska cabinetts-cassan bestrider giftermälsgratulationer, sorgebetygelser och lyckönskningar; och min anmärkn. torde icke anses alldeles obefogad, när jag hänvisar lill vår egen Statstidning för den 6:te Augusti, hvaraf synes huru Preussens charge' d’affaires i Paris aflagt tacksägelse för Fransmännens Konungs condoleancebref och lyckönskningsadress.
IX. B. 68. A. 100. E. 250. XI. U. 20, 76. — N:o 141. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om anslag till bestridande af kostnaderne för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmannaprodukter. E. 250. -— N:o 142. i anledning af väckt motion om upphiifvande af skatt å socken-allmänningar. IX. B. 68. A. 105- — N:o 143. i anledning af väckt motion om anslag till aflöning åt 2; ne tolkar af finska språket inom Norrbottens län. IX. B. 68. A. 105. — N:o 144. angående stats bidrag för beredandet af en förbättrad kommunikationsled mellan det inre af Jemtland samt Norrige. A. lil. E. 324. — N:o 145- i anledning af väckt motion om ändring i 1773 års skattläggnings-method för Westeroch Norrbottens län. IX. B. 153. A. 155. E. 324. — N:o 146. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Dess och Rikets Kammar-Kollegii berättelse, angående kungsgårdars och öfriga kronolägenheters förvaltning ifrån Oktober månad 1853 till September 1856. IX. B. 153. 155. ■— N:o 147. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Dess och Rikets Kammar-Kollegii berättelse om Sala silfververks ränteersättnings-fond för redogörelsetiden ifrån den 1 November 1852 till s. d. 1854. IX. B. 153. 155. — N:o 148. angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvud-titel.
Jag kan icke annat än ställa mig till efterrättelse föreskriften i 83 § Reg.F., att grundlagarna skola efter deras ordalydelse tillämpas, och derföre tror jag frågan om juryn och indragningsmagten böra afgöras enligt nuvar. grundlag och icke enligt den förklaring af 56 och 8r §§, som framledes kan blifva antagen. Det är af denna anledn., som jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om den propos., att R. o. Ad. reserverar sin rätt att företaga Coastit.Utskrs betänkrn i den ordning, som R. o. Ad. kan finna lämpligast. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslog, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Sprengtporten samt Gr:na v. Fersen och Horn yrkat, Constit.Utsk. måtte åläggas att inom 8 dagar inkomma med sitt yttrande i trye k fr. frågan. H. Ex. ansåg visserligen en sådan af Ståndet uttryckt önskan som ett tillräckligt skäl för Utsk. att densamma efterkomma, men trodde sig likväl, då en af Utsk:s ledamöter yttrat, att ett Stånds beslut ej vore tillräckligt till åstadkommande af ett sådant åläggande för Utsk., tillika böra hemställa, om R. o. Ad. behagade inbjuda sina Medständer att samma beslut biträda. Ropades ja. Gr. von Fersen: I anledn. af den nyss slutade discussionen, och då Hr Gr. o. Landtm, behagat i samma propos. upptaga 2:ne af de propostr, som här blifvit begärda och hvaruti jag instämt, tager jag mig friheten att fästa uppmärksamhet på den 3:dje propos., som jag begärt, nemi. huruvida icke R. o. Ad. ville förbehålla sig rättighet att, sedan Constit.Utskrs betänk:n inkommit, besluta hvilket af dem skall först till pröfning företagas. Den upplysning, som Hr Cederschjöld lemnat, anser jag vara ett ganska stort skäl för min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa denna propos:n. H. Ex. Hr Gr. o.
Denna föreskrift är så tydlig, att man, i detta fall, ej ens kan anföra, hvad annars under denna Riksdag ibland blifvit åberopadt, alt förbud ej existerat, och att det således varit tillåtet, alt göra hvad som skett; ty här Deu 10 Februari i f. m. ug slår i Grundlagen elt bestämdt förbud mot ExpeditionsUtskottels ifrågavarande åtgärd. Att yttra mig i sjelfva saken anser jag ej behöfligt, förrän Ståndet försatt sig i behörig ordning att derom besluta; ty att fatta beslut i oriktig form är lika felaktigt, som att i sak besluta orätt. Det är gifvet, att om man afviker från föreskrifne former för ärendernes behandling, så bereder man, om icke skada i detta fall, åtminstone våda i framtiden. Hvad är väl Grundlagen annat, än föreskrifterne om den form, hvari besluten skola af Konung och Folk fattas, och Riket styras? Skall man då, att jag så må säga, kasta denna form under bordet? Det går sannerligen ej an, om vår Statsförfattning skall kunna bestå. Mitt förslag är derföre nu, att, utan afseende på de öfrige Ståndens beslut och ExpedilionsUtskottets förslag i frågan, Ridderskapet och Adeln förklarar, att ExpeditionsTJtskoltets Förslag, såsom icke i Grundlagsenlig ordning tillkommet, ej kan till vidare pröfning upptagas, och att Ståndet derföre anser sig nu ej kunna bestämma tiden för nästa Riksdags början. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täckes till Ridderskapet och Adeln göra denna preliminära framställning. Herr Munck af Rosenschöldj Eberhard: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde Talaren. ExpeditionsUtskottet 12» Den i» F e b r u a r i i f. m. liar onekligen föreslagit en viss dag för liÖrjan af näsla Riksdag.
Det skulle Maria aldrig kunnat göra, om hon än blifvit mycket olycklig.» »Det skulle man icke heller ha trott om Gerda för sex år sedan!» »Lifvet depraverar,» sade Eric torrt. »Olyckan depraverar — ibland; förnedringen alltid. Och det ligger förnedring för en kvinna i att ge sig åt en man, som hon icke älskar. Det är ju prostitution! — Det står i bibeln, att kroppen är den helige andes tempel det där gäller alla människor men kvinnorna mest. — När templet är skändadt, ha de ingen respekt för sig själfve längre! Och Gerda Nå,» han hejdade sig, »alltsammans kommer kanske snarare däraf, att den store byggmästaren inte skapat Du Camparnes tempel af samma slags lera som Wiedarnes eller Lindenowarnes.» »Ärftlighet således?» sade Eric en smula spetsigt. »Ja, nu för tiden härledas ju alla odygder däraf. Ärftligheten är den moderna syndabocken!» »Jag tror nog, att många odygder härstamma däraf; men också många dygder, och det glömmer man alltför ofta. Man tänker bara på, att onda anlag ärfvas. Än de goda då — ärfvas icke de? Jo! Allt godt, som finns inom oss, fortplantas säkerligen till våra barn — lika visst, som de ärfva våra fel, ärfva de också våra dygder. Det ligger något oändligt trösterikt för mänskligheten i den tanken, att allt det arbete, som vi nedlägga på utbildningen af de goda sidorna i vår karakter, icke är förspildt när vi gå bort, utan kommer våra barn till godo — liksom den trädgårdsanläggning, vi besörjt i lifvet på vår egen grund.
Domstolens beslut i sådane mål låta bero, och i följd deraf reverserne till ulgifvarne eller deras rättsinnehafvare återlemna; dock med skyldighet för Direciionen att, efter erhållen del af första Domstolens beslut, för hvarje serskildt fall pröfva, huruvida icke sådane skäl förekommit, som kunna föranleda lill vidare fullföljd af någon fråga. Stockholm den 16 Sept. 1834- N:o 47- Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Sept. i834- Utlåtande, i anledning af fr amst alde anmärkningar vid Utskottets under N:o 27 af gifna Betänkande, angående väckt motion, om utsättande i de från Banken utgående qvittencer öfver ränteinbetalningar, af det primitiva lånets återstående c api t al-belopp. Sedan Vallöf]. Borgare-Ståndet, på grund af gjorde anmärkningar, behagat, genom Prolocolls-Uldrag af den 29 sisth Augusti, till Utskottet återremittera dess under N:o 27 afgifne Betänkande, hvarigenom blifvit tillstyrkt afslag å Riksdagsfullmägtigen Petter Perssons från Calmar Län motion, att i de från Banken utgående qvittencer öfver verkställde inbetalningar å fastighetslån måtte utsättas det primitiva lånets återstående eapital-belopp, får Utskottet härigenom lill svar meddela, att, som Utskottets ifrågavarande Betänkande redan är vordet af öfrige 3:iie Riks-Stånd bifallet, kan berörde återremiss ej till någon vidare åtgärd från Utskottets sida föranleda. Stockholm den 16 Sept. 1834* Bihang till R. St. IQ Förstärkta Banco-Utslottets Memorial N:o f8. N:o 4^» Ankom till Exp.-Utsk. den S2 Sept. Memorial, med anmälan om utgången af den omröstning, som inom Förstärkta Banco-Utskottet blifvit anställd öfver dtskillige frågor, rörande hufvud gr under na för Bankens rörelse och förvaltning.
St:rs Just.-Ombudsman; 16, Förslag till Förordnande för Häradshöfd., RevisionsSekret. L. T. Almqvist att vara R. St:rs Just.-Ombudsmans Suppleant; samt Jtf 17, Förslag lill uuderd. skrifvelse till K. M., ang:de val af Just.-Ombudsman och dess Suppleant. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Ulsk:s ledamöter, och befunnos dertill utsedde i Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter M 2,309. Hr af Dalström, Guslaf Jakob; M 140. Frih. Leuhusen, Carl Herman. Den 25 Februari f. m - 317 Särskildta Utskottet: att inträda under den ordinarie Ledamoten JY° 494 Hr Croneborg, Fullm. Frih. Stjernstedt, Johan Willielm, beviljade Irenne veckors tjenstledighet, räknad från och med d. 22 dennes. 102. Hr Oxehufvud, Olof Philip. Öpnades jemväl Hrr Elektorers listor vid val af Suppleanter i Utsk., och hade dertill blifvit utsedde i Banko-Utskottet: efter J\° 1,959. Hr von Kraemer, Anders Robert; •As 1,033. Hr Hammarhjelm, Carl. Allm. Besvärso. Ekon.-Utskottel: efter JVs 17. Hr Hård af Segerstad, Adara; JV* 1,233. Hr von Strokirch, Jean Paul Fredrik Otto. Företog H. R. o. Ad. val af de Elektorer, hvilka enl. 108 § Reg.F. och 65 § Riksd.Ordn., skola ega att jemte Elektorer af de öfriga RiksSt.-n utse komiterade för tryckfrihetens vård; och befunnos efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde lill Elektorer: JVI 117.
Ridderskapet och Adeln blifvit återremitteradt; meri sorn de öfrige Riks-Stånden detsamma bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd. Slockholm den 20 Mars 1851. Ank. lill Exp. Etsk. d. 21 Mars 1851, kl. II t', m. Memoriali anledning af återremiss utaf Utskottets Utlåtande N:o 44. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat första momentet af Utlåtandet N:o 44, afgifvet i anledning af väckta motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i Komminislrarnes aflöning, och dels om ändring i sättet för uppbörden af Kyrkoherdarnes inkomster; men som Utlåtandet är af de öfriga Riks-Stånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 20 Mars 1851. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus 1851. Allm. Best.- o. Ekon.-Utskottels Utlåtande, JW 68. 1 J\ä 68. Ank. till Exp.-Utskottet den 26 Mars 1881, kl. 1 e. m. Utlåtande•, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl. Förordningen om Sockenstämmor i Stockholms Stad, af den 16 Mars 1847. Till Utskottets handläggning har blifvit remitterad en af Herr Komminister Beckman inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion, hvari yrkas ändring i följande, uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Sockenstämmor i Stockholms Stad, den 16 Mars 1847, g 3 mom. 7, förekommande stadgande: »I de ärenden, som blott angå fastigheter och de afgifter eller besvär, hvilka af dem utgå eller äskas, röste endast fastighetsegare eller innehafvare; hvarvid deras rösträtt bestämmes efter fastighetsbevillningen.
Då emellertid det i allmänhet tillkommer städerna sjelfva att bestrida de kostnader, som med exekutionsväsendet derstädes äro förenade, har Utskottet, 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. med hänsigt för öfrigt till det angifna inskränkta ändamålet med anställandet af ifrågavarande tjensteman jemte biträde, ansett något bidrag från Statens sida för detsamma icke böra ifrågakomma; hemställande derföre Utskottet, att hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 12:o. I sammanhang med förestående framställningar rörande Öfverståthållare-embetet har Kongl. Majit slutligen föreslagit, att på Öfverståthållareemhetets stat måtte uppföras såsom hyresersättning för Öfverståthållare-embetets kanslis embetslokal enahanda belopp, som hittills utgått från indragningsstaten med 1,500 R:dr. Uti underdånig skrifvelse af den 5 Oktober 1860 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Majit täcktes låta undersöka om lämplig lokal för Öfverståthållareembetets kansli kunde uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas. Denna Rikets Ständers underdåniga anhållan har likväl, enligt hvad Statsråds-protokollet utvisar, Kongl. Majit, uppå anmälan af Chefen för Finans-departementet att någon lämplig lokal till embetsrum för Öfverståthållare-embetets kansli icke funnits att tillgå i något af Kronans hus i hufvudstaden, den 26 Oktober 1860 förklarat icke kunna till någon Kongl. Majits åtgärd föranleda; vid hvilket förhållande och då mindre egentligt är, att ifrågavarande belopp påföres indragningsstaten, Utskottet anser samma belopp böra å Öfverståthållare-embetets stat öfverflyttas.
Rationalismen är nämligen tron på Naturen och på dess högsta förklaring, dess quinta essentia, dess talföra representant: det ”sunda förnuftet”; i dettas omedelbara naturlighet. Väl erkänner Historien icke, att ett naturligen sundt förnuft vidare gifves; hon besluter allt under synd. Men det har varit, och det blifver; det kan blifva i hvarje ögonblick. Historiens mening är: att, genom en beständig förmedling, försona naturen, läka menniskan och hennes förnuft, samt alltså just genom Supranaturalismen återställa Rationalismen (såsom numera åter vorden ”sund”). Språket är Historiens atmospher. En Språkets Philosophi är Supranaturalismens positiva grundläggning. Nödvändigheten af helig skrift, Philologiens helgd och högsta betydelse utgår härifrån. Sund Kritik är ingenting annat än grundlig Historia. ”Die Weltgeschichte ist das ”Weltgericht”152. Hvart och ett lif bär sin dom inom sig; deruti ligger dess frihet och sjelfständighet. Fåvitsk är den vanliga föreställning, att Kritik är ett lösryckt, abstrakt phenomens jemförelse med en redan en gång för alla färdig, afsluten, abstrakt, så kallad idée. Den sanna idéen är immanent. Tillämpning häraf på Historien. Skuld, Straff, Försoning äro de begrepp, kring hvilka hon hvälfver sig. Bibeln är urbilden för all sann historia. Den rätta betydelsen af Herodoti Nemesis. – ”Uppenbarelse är Uppfostran”, sade Lessing; djupare, än han sjelf trodde: ty hans uppfattning och användning af detta begrepp var icke den rätta. Uppfostran är oumbärlig; men icke allenast det: den är oundviklig. För Lessing är den intetdera. Han betraktar absolut avtodidaxis såsom möjlig, och uppfostran såsom något villkorligt, hvars hela värde och ändamål är, att bereda en genare väg! – Ligger då icke i all uppfostran, jemväl menniskor emellan, äfven ett retarderande moment? Skall icke barndomen bevaras för ett element af falskt framdrifvande, hvilket finnes lika så visst som en sann progress och mognad?
Frän 40O0 till och nied sooo Rrdr dito en 60 dito. dito. Frän 6oootill och med 8ocro Rrdr dito en 70 dito. dito. Frän 8oootill och med ii,oooRdr dito en 80 dito. dito. Frän i!^ootilloch med 15,000 Rdrdito och deröfwer - en yo dito. dito. slS Den 8 Junii. 47 r 5:0 Att Ägare eller Brukare af Hemman öfwer hwarje af färenämde Hemmanswärden, fran 2003 R:dr, swarande mot Z4 kannors pannerymd, böra fa emot stadgande högre afgister, begagna nästa öfwerstigande maximum af pannerymd: Dock får Utskottet anmäla Hcderwärda Bonde-Ståndets Ledamöters ömkan, att en ringare förhöjning i afgisterna borde äga rum för pannor öfwer zg till och med ;o kannor an hwad Utskottet i 12 puncten här nedanföre förestår. I staga om Bränwins-tillwerkningen bör wara otillåten under Junii, Julli, Augusti och September manader hwarje ar, eller om den borde med åsigt af den nu förestagne infkräkningen fa idkas under alla manaderne af aret da ej nöd gör inskränkning oundwikelig, som i 14 puncten omförmäles, hastva Utffoltets tankar warit skiljaktige; Och stin wid anstäld votering med stutne sedlar, 2:ne Stand stannat mot twenne, sa öfwerlemnar Utskottet till Respective RiksStandens ompröfwande bägge deste meningar såsom Alternativa, nemligen: 6:0 Såsom i allmän, het mindre fördelaktig, torde Bränwins-tillwerkningen böra hwarje ar upphöra och inställas under Junii, Julik, Augusti och September manader; dock art dermed icke förbiudcs stvlldigheten att lata försegla pannorna.
Hvad samma värde talare i anledn. af Hr von Holienhausens anmärkn. yttrat, innefattande alt domaren i alla fall skall pröfva huruvida uppmaning till uppror egt rum, synes mig icke å berörde anmärkn. hafva afseende, ty om domaren finnér, att en viss tilltalad person verkligen uppmanat till uppror, men det vid undersökning utredes, att detta icke skett muntligen, då finnes enl. den af Utsk. föreslagna redaktionen, rör:de en sådan uppmaning, intet stadgande i lag. Det torde således vara nödvändigt alt ett tillägg i den syftningen göres. Dä en folksamling är uppretad, är det ofta till och med lättare att agga den till handgripligheter genom tecken t. ex. med handen än genom ord. Afsigten är i båda fallen lika brottslig och lika stor våda för det allmänna lugnet kan vid sådana tillfällen åstadkommas genom tecken som genom ord, hvadan straffet jemväl bör vara lika. Hvad den värde ledamoten ytterligare anfört, eller att sista mom. af 6 § skulle innefatta stadgande för det fall, att, efter det den civila myndigheten påbjudit inställandet af vapnens bruk, den militära befälhafvaren kunde anse nödvändigt att till truppens försvar dem åter använda, kan jag icke godkänna. Detta af talaren åberopade stadgande angar endast de fall, då mtlitärmyndighet må äga bestämma att man skall börja att använda vapen. Det af Frih. Palmstjerna anmärkta stadgande har åter afseende på det fall då man redan börjat att använda vapen men civila myndigheter anser deras vidare begagnande böra inställas. Utsk:s redaktion innebär dervid det kathegoriska stadgande att vapnen icke i något fall vidare få användas, sedan den civila myndigheten, på sätt nämndt är, anbefallt upphörande af deras bruk. Häri ligger en tvetydighet som bör rättas. Den sista af Frih. Palmstjerna gjorda anmärknm har icke till sin giltighet blifvit af Hr von Troil bestridd. Jag får derföre, utan att ingå i något vidare försvar för densamma, nu blott deruti instämma. Den 1 Juli f. m. 365 Hr von Troil: