Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fatburarnes räkning af föreslagna byggnadsoch inredningsarbeten, äskat för en gång en summa af 100,000 Ridr, att utgå under år 1866. Beträffande denna fråga hafva Rikets Ständer af det vid den nådiga Propositionen fogade Statsråds-protokoll öfver Finans-Ärenden för den 13 sistlidne Oktober inhemtati ali de uti en flygel af Herr Stats-Ministerns för Utrikes Ärendena hoställsegendom ä Blasieholmen befintliga lägenheter, hvilka för närvarande begagnas såsom fatbur för H. K. Majit Enke-Drottningens samt D. K. Högheter Hertigarnes af Östergötland och Dalarne hofhållningar, numera äro i ett särdeles förfallet skick; samt att, när fråga blifvit väckt om uppgörande af plan och kostnadsförslag till bebyggande af nämnda boställes tomt. för att bereda lokal för ett eller flera af de embetsverk, som nu saknade sådan, den tid ansetts icke vara aflägsen, då fatburen, som på sednare tider 4 Expeditions-IJtskottds Förslå;/ till underd. Skrif reise, .\:o 3?. ej erhållit behöflig reparation, icke kunde eller finge bibehållas å berörda tomt, hvilken dessutom, efter fullbordan af den beslutade ocb redan påbörjade ulfyliningen af Nybroviken, icke vidare komme alt, såsom nu, hafva sitt lage vid vatten, utan vid en af hufvudstadens ansenligare öppna platser; i följd hvaraf inrättningens bibehållande i berörda egendom icke kunde anses ändamålsenligt, vare sig att afseende fästades å inrättningens behof eller å de anspråk pä egendomens utseende och användningssätt, som af en sådan belägenhet framkallades; hvartill komme att. i anseende till den väsendtliga inskränkning i utrymmet för Kongl. Maj:ts egen fatbur ä Riddarholmen, som af sammanbindningsjernbanans framdragande öfver den dertill nu begagnade tomt föranleddes, del antagligen blefve olämpligt att bibehålla denna fatbur å sin nuvarande lokal.
Rikets Ständer förutsatte sjelfva att denna sednare del af aktieteckningen skulle förorsakat styrelsen svårighet, och det befanns snart fullkomligt omöjligt att erhålla den, utan att först bereda säkerhet derför att företaget skulle kunna med beräknade kostnadssumman utföras, så att vilkoret för ansvaret, inskränkning till fyllande af bristen i de årliga liqviderna till Statsverket — eiler “att kommunikationsleden varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid ful 1- bordad“ — icke för denna teckning medförde några vådor. Utan beredande af en sådan säkerhet hade ovilkorligen hela det vigtiga och för stora delar af tvänne provinser ytterst angelägna företaget fallit, men ge - 508 Motioner i Bonde-Ståndet 1866. N:o 341. nom öfverste N. Ericsons välvilja och kraftiga medverkan har det icke blott lyckats erhålla garanti för att kostnadssumraan ej skulle öfverskrida», derigenom att Öfverstens son, Löjtnant Werner Ericson, med sin fars ansvarighet och borgen, åtagit sig att för kostnadsbeloppet utföra kanalarbetet, utan har ock företaget erhållit en vida större betydelse, än det förut hade, derigenom att dels den föreslagna jernvägen utbytts mot kanal och aquadukt tvärt öfver vattenfallet vid Hofverud, så att hela kommunikationsleden blir en sammanhängande vattenväg, och dels kanalens och slussarnes dimensioner för större delen af kommunikationsleden blifva betydligt utvidgade, så att den i hela sin längd blir tillgänglig för fartyg, hvilka utan våda kunna passera Wenern. Men såsom oeftergitligt vilkor för sin medverkan hafva öfverste Ericson och hans son fordrat Dalslands kanalaktiebolags begifvande att arbetet finge i hela sin utsträckning pä en gång företagas och bedrifvas, samt att kostnadsförslagets hela belopp under åren 1865, 1866 och 1867 tillhandahålles Löjtnant W. Ericson. Blott för händelse af naturhinder eller oväutade för arbetets fortgång ogynnsamma omständigheters inträffande har möjligheten af att det ej förrän under loppet af år 1868 kunde lyckas fullborda företaget, blifvit förutsatt och derföre i kontraktet intagits att Löjtnant
Utskottet hade i memorialet N:o 3o inbjudit Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-S'ånden att instämma i Borgare-Ståndets beslut om ull; dock alt, hvad anginge införselsrällighetens begränsning till vissa städer, Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet i denna del gillade förslag måtte af de begge andra Stånden biträdas. För så vidt berörde fråga om upphörandet af inskränkningen i införselsrättigheten kunnat behandlas oberoende af förtullningssätlet och tullafgifterna, skulle Utskottet tvifvelsutan ansett densamma, såsom af ekonomisk natur och ej inverkande på tullbevillningen, icke, då två Stånd bibehållit inskränkning sådan den förut gällt, kunna till någon vidare åtgärd föranleda, utan vid det äldre stadgandet hafva bordt förblifva, men då denna fråga var i den väsendlliga man beroende på sjelfva lullbeslämmelserna för ull, att om t. ex. Preste-Ståndets beslut om en gemensam tull å all ull kommit att göra sig gällande, nämnda inskränkning i införselsrätten till vissa städer jemväl då såsom ändamålslös bordt förfalla, var det nödigt att Utskottet, i de volerings-propositioner, som för den händelse att inbjudningarna alslogos i sammanhang med dem uppställdes, intog eller uteslöt stadgandet om sagde inskränkning, allt efter sorn det ena eller andra Ståndet densamma bifallit eller förkastat sålunda, alt hvardera af de voteringsproposilioner om ull, som innehöllo Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut om klassificeringen och tullafgifterna deraf, åtföljdes af nämnde stadgande, sådant det borde lyda i händelse det ena eller andra af desse Stånds beslut blefve gällande, hvaremot i hvardera af de propositioner, sorn omfattade Presteoch Borgare-Ståndens beslut, stadgandet ulelemnades.
l9:o August Danielsson från Norrbottens län, om anslag för anläggning af väg från kustlandet vid Piteå till Arvidsjaurs kyrka; 20:o samme man, om anslag för anställande af en särskild distriktsläkare i Neder-Luleå socken; 21 :o Nils Petersson från Calmar län, om anslag för anläggande af en jernstambana från Wexiö till Carlskrona och Calmar; 22:o Jonas Jonasson från Kronobergs län, om anslag för anläggande af en jernstambana från Wexiö till Carlskrona och Calmar; 23:o Johan Bergström från Kopparbergs län, om anslag till lön åt en länsman i Ludvika socken inom Grangärdes tingslag i nämnda län; 24:o samme man, om låneanslag för anläggande af en jernväg emellan Frövi och Falun; 25:o Erik Johan Budberg från Calmar län, om anslag för utdikning af Långebro mosse-på Öland; 26:o Eljas Per Olsson från Kopparbergs län, om anslag för omläggning af vägen emellan Komtillmåtta gästgifvaregård i Gagnefs socken och Rågsvedens gästgifvaregård i Äppelbo socken inom nämnda län; 27:o Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län, om anslag till en brobyggnad öfver det s. k. Skällnorasundet af sjön Norrviken inom nämnda län; och 28:o Anders Persson från Christianstads län, om befrielse för rusthållarne vid Skånska indelta kavalleriregementena att anskaffa och underhålla beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar. Prot. Utdrag den 15 November 1865. 53 S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Banko-Utskottet Fredrik August Forsbäcks från Ostergötlands län motion, att Rikets Ständers Bank mätte emottaga och invexla privatbankssedlar, m. m. S. 1). Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Memorial JVS 1, angående till ökning uti Utskottets tjenstemannapersonal. Dea 15 November. Fr 'ån flåglo/l. Ridderskapet och Adeln. S. I).
Oaktadt sorgfälligt öfvervägande af hvad till stöd för förbudets bibehållande blifvit anfördt, har utskottet icke eller funnit sig deraf kunna öfvertygas om behofvet af detta undantag från de allmänna grundsatser i afseende å tullagstiftningen, hvilka utskottet antagit. Att jernhandteringens idkare i allmänhet hysa och förfäkta den mening, att borttagandet af förbuden skulle för deras rörelse blifva förderflig och olycksbringande, bevisar, efter Utskottets tanka, lika litet förbudens behöflighet, som enahanda meuingar, uttalade och förfäktade till förmån för andra hittills med förbud skyddade näringar. Vanan af detta skydd och den sorglöshet, friheten från lifligare konkurrens medför, har i alla tider alstrat tron på skyddets oumbärlighet. Men erfarenheten deremot af öfvergången till friare tullagstiftning har ock lärt, att just de näringar, hvilka oaktadt sina idkares strider för förbuden blifvit utsatta för allmännare konkurrens, gått framåt. Den större frihet i jernhandteringen inom landet, som nyligen trädt i verksamhet, mäste, efter utskottets åsigt, snarare minska, än öka den förmenta vådan af förbudens upphörande, då den utsträckta smidesrättighetens utöfvande tager landets förut möjligen öfvcrflödiga tackjernstillgång i anspråk. Då utskottet, på dessa grunder, hvarigenom anförda skälen lör bibehållandet af ifrågavarande förbud torde finnas vederlagda, antager, att de allmänna grundsatser, Kongl. Maj:ts förslag innehåller, äfven varda Ister. Jern. 36 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 13. på förevarande artikel tillämpade, tror utskottet, att vid den öfvergång från fÖrbudssystemet, som häraf följer, största försigtighet bör iakttagas. Emot den tullafgift, Kongl. Maj:t, i stället lör förbudet mot införsel af stångjern, föreslagit, har blifvit anmärkt, att samma afgift, likasom förbud, gjorde all införsel omöjlig.
Jag anser dessa tal vara allt för små, och skulle för min del vilja, alt aldrig någon utassignering eller afbetalning malle ske på mindre än 100 r:dr och sedan på jemna 100 r:drs tal. Det måtte icke kunna vara meningen, att man skulle kunna utsätta 50, 60, 70 eller 80 r:drs tal o. s. v.? Jag anhåller derföre om återremiss af detta mom. Frih. Raab: Om här endast vore fråga om en stor rörelse, så skulle jag fullkomligt instämma med Gr. Gyldenstolpe; men här är ju äfven meningen att lemna kreditiv på så små belopp som 1000 r:dr b:co. Om det då är en näringsidkare eller jordbrukare i landsorten som vill begagna sitt kreditiv i hufvudsladen, på sätt som för honom är lämpligast; så skulle det för honom vara ett svårt hinder, om inga mellansummor fingo äga rum emellan de jemna 100-talen. Om tilläfventyrs jag, boende i Småland, bäfver kreditiv på banken och vill göra upp en liqvid på 120 eller 130 r:dr b:co i hufvudstaden; så skulle jag då ej kunna göra det, genom k red i t i vet, annorlunda, än genom någon särskild person som ombesörjdej små-liqviderna, hvilket skulle minska fördelen af kreditiven. Jag vill gerna medgifva att minimibeloppet må sättas till 100 r:dr, men tror att man sedan må vidblifva det föreslagna, att bevilja uttagningar på jemna 10-tal deröfver. Frih. Palmstjerna: Om man vill att kreditivrörelsen i R. St:s bank skall blifva beståndande och vinna framgång, så tror jag också att man bör inrätta den så, att den blir någorlunda beqväm äfven för bankens tjenstemän, så att ränteberäkningen ej må blifva alltför invecklad; hvarföre jag instämmer med Gr. Gyl - Den 22 April. 267 flenstolpe deruti, ali insättning och intagning icke böra understiga 100 r:dr samt att de sedermera böra vara pä jemna 100 r:drs tal.
Beträffande nu först det inom Preste-Ståndet väckta förslag, om antagandet af en förändrad grund för a flön ingens beräknande, eller att, i stället för arfvoden och träclu meri ten, tillägga de tjenstgörande, i förhållande till hvars och ens skicklighet och nit, en rund summa; så hysér Utskottet den öfvertygelse, att, på sätt äfven inom Preste-Ståndet blifvit yttrad t, tvifvelaktigt vöre, om någon besparing derigenom bereddes, men att bestämmandet af dessa honorarier eller gratificationer deremot skulle blifva förknippadt med flerfaldig» olägenheter, och deribland äfven den, att hvarken Stats-Utskoltet eiler Rikets Ständer kunde bedöma lämpligheten af hvad som af Utskotten för hvar oell en af deras Cancellie-betjening föresloges, och hvarom dock ofta stridiga meningar och missnöje tvifvelsutan skulle uppkomma och anföras. Domprosten Doctor Holmström, som med berörde förslag haft för afsigt att bereda någon minskning i de dryga aflönings-utgifterna , har äfven alternativt hemställt, ali, om arfvoden per månad skola gifvas, någon nedsättning i dem dock måtte ega rum, t. ex., för Notarier i Utskott, till 100 R:dr, samt för Cancellister till 66 R:dr 32 sk. i månaden o. s. v., dock med Utskotls-Ordföranderne förbehållen rättighet att, då sådant kunde finnas skäligt, i dessa arfvoden föreslå någon tillökning. Utskottet kan likväl, för sin del, icke heller instämma uti detta förslag, enär den åsyftade besparingen skulle blifva ingen eller ganska ringa , hvarpå såsom exempel må anföras, att en Notarie i Utskott, som nu upp-, bär, ä 3 R:dr 2/j sk. per dag, för år räknadt . )[’277: 2 t— efter Doctor Holmströms förslag, skulle tillgodonjuta, å 100 R:dr i månaden . 1,200: och skillnaden alltså utgöra endast pj'. 2/p — under loppet af ett helt år.
Att frågan om FilialBankerna står i så alldeles omedelbart sammanhang med denna fråga, kan jag icke finna; men i alla fall ligger Bankens säkerhet för dessa inrättningar icke allenast i rättigheten att pröfva hvarje särskildt dokument, sora aktieegare skola afgifva, utan äfven i dess solidariska ansvarighet, åt hvilken man företrädesvis gifvit det högsta värde. Jag medgifver, att om FilialBankerna icke skulle betala mer än 3 proc. för de penningar de af Banken erhålla, så har Banken icke vunnit mer af dem än f. n. af KreditsedelBankerna; men, då det är fråga om en Bank-inrättning och särskildt om en StatsBank-inrätt - Den 11 Juli f. m. 215 ning, hvars ändamål är att göra) den största nytta för landet, bör man väl ieke endast se på den största möjliga säkerhet, så att Banken icke förlorar något; ty då går det på samma sätt som om jag i en stad ville föreskrifva ett så oerhördt strängt byggnadsreglemente för att förekomma eldfara, att ingen ville bygga några hus, utan folket måste flytta till andra ställen. Man måste således se till, att man gör vilkoren för hvarje inrättning sådana, att de i möjligaste måtto åstadkomma den allmännaste nytta; och om man nu antager att en Bank någon gång får göra en förlust, måste man äfven besinna, att den på det hela gör stora vinster. Banken måste genom de medel, den håller rörelsen tillhanda, åstadkomma allmän och enskild nytta. Man får väl härvid hålla sig till samma argument, sorn man flere hundra gånger hört uprepas i afseende å jernvägarne, nemi. att det är för den individuella nyttan, som de i synnerhet liro fördelaktiga; men härvid förekommer dessutom den omständigheten, som icke får glömmas, när det är fråga om Banken, nemi. atjt Banken har sina bestämda inkomster och behöfver icke frukta för faux frais. Således tror jag, att man icke uteslutande bör lägga an på den största möjliga säkerheten. Hvad är orsaken dertill, att man på sednare tider varit ense om att förflytta lånerörelsen till landsorten och dymedelst utsprida den öfver hela landet, i stället för att koncentrera den i Stockholm? Jo orsaken har varit, att ehuru B.
Dessa undersökningar hafva innevarande år blifvit verkställda och komma förmodligen behöriga kostnadsförslager att uppgöras öfver berörda båda inlopps försättande i försvarsbart skick; men på det att nödiga medel icke må saknas såväl härtill, som ock till de undersökningar och befästningar, hvilka möjligen snart nog torde ifrågakomma vid inloppen till andra norrländska städer och hamnar, får jag, med stöd af hvad jag nu haft äran anföra, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behagade till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett anslag af Etthundra Tusen (100,000) Riksdaler Riksmynt, för att, hufvudsakligen på de af Sjöförsvarskomitéen år 1862 uppgifna grunder, och på de vilkor, Kongl. Maj:t kan komma att föreskrifva, användas icke allenast till försättande i försvarsbart skick af inloppen till städerna Hudiksvall och Sundsvall, utan ock, så långt medlen räcka, tili det norrländska kustförsvaret i allmänhet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. J. E. Ekelundh. JJih till R. St. Af Kyrkoherden Ellglnild'. Örn anslag till förbättrande af hästoch fårafveln i Jemtlands län. Ett ibland Jemtlands vigtigare behof är det af en förbättrad boskaps-, kästoeh fårafvel. Hvad boskapen angår, så är val, sedan det stamholländeri af Ayshire-djur sorn för ett par år sedan uppsattes, nu blifvit till annat län öfverflytta dt, efter det raeen visat sig för Jemtland mindre lämplig, behofvet för handen af ett nytt stamholländeri, hvilket torde böra genom urval bland landets egna djur uppsättas, men då Kongl. Maj:t i Dess nyss afgifna nådiga Proposition om Statsverkets behof, uppå Landtbruks-akademiens underdåniga framställning, äskat anslag till sådana stamholländerier för Norrland, sä påkallar frågan derom ingen enskild framställning.
Uti det för denna låne-rörelse bestämda circulalions-kapital hafva tillökningar blifvit föreslagne: af Herr Rosenblad, Bernhard, med 550,000 R:dr för lån å landlegend o mar, (deruti inberäknadt hvad sorn från årets början kunnat i kapi » tal-afbetalningar inflyta) samt 50,000 R:dr för lån på stads-egendomar; af Riksdags-fullmägligen Johan Olsson från Stockholms Län, med En million R:dr B:ko; af Riksdags-fullmägtigen G. B. Appelquist, från Blekinge Län, med 1,400,000 R:dr Banko; samt af Riksdags-fullmägtigen Anders Jonsson, från Östergöthlands Län, med ett lika belopp af 1,400,000 R:dr, jemte den intill nästa Riksdag inflytande Banko-vinst; hvaremot Herr NordenankarF. JU., tillstyrkt, att Bankens utlåning på fastigheter icke må ökas utöfver det belopp, hvartill densamma vid sistiidne Riksdag bestämdes. Herr J. A. Arnberg har ansett tillökning i fastighels-låne-rörelsen behöflig, men lånen borde icke utgå uti penningar, ulan i Låne-Bankens obligationer på belopp från och med 100 till och med 1,000 R:dr och löpande med 4 procengs ränta; oell Riksdags-fullmägtigen Måns Pehrsson från Malmöhus Län har föreslagit, att fastighets-belåningen i Banken borde för framtiden upphöra, samt i det stället inrättas en allmän hypotheks-kassa, grundad på Bankens och de enskilde låntagarnes kredit, och lydande under Riksgäldskontoret. Till slöd för de äskade lillökningarne i fonden för belåning af fast egendom är vordet hufvudsakligen anfördt: Bih. till R. St.
Må jag icke ändå kan vara din bror?" "Åh jo, Veli." "Syster, snälla syster, nu kallar du ju mig din Veli." "Ja, vet du att bror, heter på finska Veli?" "Nej, nå det låter ju vackert. Kom nu ihåg att alltid kalla mig så." Några dagar derefter satt, en vacker morgon, fru Ebba jemte hennes båda döttrar och Sigrid i samma rum, der de sednast arbetade på mattan. Peder var sysselsatt med att läsa öfver en läxa. Flickorna höllo just på att fullborda mattans blommor. Hastigt slogs dörren opp och in trädde, med lätta, lifliga steg, en lång och smärt yngling. Han sköt med handen undan de rika lockarna, som af den hastiga rörelsen kommit i oordning, gick gladt fram till fru Ebba och sade: "Här är jag nu ändå. Guds fred morkär; och mina syskon." Vördnadsfullt bugade sig sonen och kysste sin moders hand. Systrarna sprungo opp med ett utrop af öfverraskning. Hebla klappade gladt ihop sina händer och ett silfverklingande skratt ljöd från de fylliga läpparna, i det hon slog båda armarne om brodrens hals. Derpå tog hon med sina små händer på hans båda friska kinder, vände hans ansigte emot sig, tittade honom skälmskt i ögonen och sade: "Se, du fågel, du kom ändå!" "Käre min son", sade nu fru Ebba, "välkommen till hemmet. Var jagten ej lycklig, efter du kommer så snart åter?" Johan vände nu bort sitt leende ansigte ifrån sin syster, och ställde sig inför fru Ebba. "Se, morkär, icke ernade jag komma hem ännu, men jag gick i morgons från Qvidja, för att söka spåra opp en varg, som jag i går aftse kastade en kula uti. Skaran bar lätt, och skidorna foro som på glas. Det var så vackert derute. Spåren förde mig ned på den vida Vapparn. Fjärden låg så bländande skär, endast lätt rodnad af ett svagt återsken från skyn, och ikring mig blänkte och gnistrade snön likt millioner diamanter. På afstånd susade vinden svagt i de snötyngda granarnas och furornas kronor. Det var så vackert, så friskt, så lifvande.
Min åsigt är och har alltid varit, att vid all lagstiftning, skydd till person och egendom måste utgöra hufvudvillkoret derför, såvida samhällsskicket skall äga värde och motsvara sitt ändamål. Rättegången börjar om vattensänkningen eller uttappningen, och då skall nyttan, fördelen deraf först utredas. Dervid skall beräknas sjöbottens beskaffenhet. Låter sådant sig göra till positiv bestämmelse? Exempel skola finnas, att detta så illa lyckats, att cn urtappad sjö lemnat flygsand till betydlig men och skada för hela orten, och ändå skall och får sjöbotten till värde beräknas. Värdering skall ske å vattenverken. Tages dervid i beräkning ägarens sjelfständighet, kringboende ortens fördel och , beqvämlighet, såsom t. ex. hvad qvarnar angår, om närboende få, genom nedrifningen flerfaldigt längre, svårare och obeqvämare väg till annan qvarn? eller om de komma att sakna vattentillgång för sina beteskreatur under sommaren, m. m.? En person har, för exemplets skull, tröskverk, som går för valten, hvarå han kan tröska till 60 ä 70 tunnor om dagen; han kan företrädesvis, framför andra, fullgöra en spanmåls leverans. Han förer säden från åkern lill tröskverket och förvarar halmen sedan i stackar till stor besparing af lador. Tages alia dessa väsentliga fördelar i behörig beräkning? Jag fruktar att erfarenheten härtill svarar nej. Med åberopande af regeringens uppdrag har en man genomrest landet för att utse ängsvatlningstillfällen Den 15 December f. m. 205 och meddelat både underrättelser derom och beräkningar å fördelen deraf. För vinnande af detta ändamål fordras vattenhöjder, som genom vattensänkningar eller uttappningar alldeles försvinna, så alt ängsöfversilningar blifva omöjliga. Frågas om icke den ena jordägaren har lika^ rätt till förbättring af sin jord, som den andre? och jag befarar att ersättning för ängsvattnings tillfällen icke heller tages i beräkning vid påståenden om vattensänkningar eller uttappningar, emedan K. författningen af d. 20 Januari 1824 ingenting nämner derom.
Het förslag sota blifvit framstäldt, ätt i afseende på publike Cassors fordringars der Administrationen ar Ambulatorisk* Fullmägtigen ocb ej Administratören borde fullgöra BorgenärsEden, finner Utskottet destomindre lämpeligt att tillstyrkas som administratören måste af Böcker och Räkenskaper ega en säkrare kännedom om fordringens vigtighet, än en tillfälligtvis antagen fullmägtig, sorn erhåller sin kännedom derom af Administratorn. Beträffande de af Herr Monthan framställde frågor ocb dervid först, huruvida hustru förverkar rättighet till undantag af sin enskilda Egendom, i fall hon ej viel mannens Cession söker Boskilnad, och om enahanda påföljd eger rum för Arfvingar, som försumma Boskillnadsansökning, så att de derigenom blifva förpliktade, att betala all Boets skuld med den Egendom af enskild natur, sorn den aflidne makan efter sig lemnat; så anser Lagutskottet densamma tillräckligen besvaras, genom hänförande till. innehållet af 7 Cap. 1 §. i ConcoursLagen, der Boskillnadsansökning uttryckligen stadgas såsom vilkor för Makas, och död Makas Arfvinges rätt, att undanskifta enskild Egendom eller GiftoRätt i Boet för gäld, hvarföre andra Makan förmenas ensam i ansvar stå, och hvaraf det måste blifva en gifven följd, att sådant midanskiftande ej kan ega rum. p Lagutskott ett Betänkandeit. 925 så framt ej Boskillnad i föreskrifvén ordning sökes. Någon närmare förklaring i denna del, kan således ej varå nödig; men då Mötionairen ansett, att den af honom •åsyftade förklaringen bordé uttrycka ett annat begrepp, än det Lagen framställer och sålunda ifrågasatt stadgandet till sin .grund, anser Utskottet sig böra deröfver meddela yttrande.