Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motioner i Bonde-Ståndet 1865 N:o 49. 71 Embetsoch Tjenstemän. Summa 3,360. låntagare, som tillsammans erhållit i lån 3,663,340 K:dr.“ Hvilka af dessa samhällsklasser är det, som böra uteslutas? Enligt mitt förmenande och för såvida den åberopade regien för öfrigt är rätt, först och främst handlande; ty de använda ej erhållna lån till produktiva och industriela föremål, utan omsätta blott redan färdiga produkter. Dernäst torde bruksidkare utom bondeståndet hänvisas till jernkontoret samt Handelsoch Närings-diskonten. Bersgman eller bruksidkare inom bondeståndet torde med skäl ställas i paritet med jordbrukare inom sagde stånd, helst de på samma gång äro jordbrukare samt begära och undfå blott smulor. Kommer så i ordningen fabriksidkare, handtverkare och andra borgare, troligen till största delen sådane, som begära mindre belopp och drifva en rörelse, som fordrar tid. De äro för öfrigt produktiva. Beträffande embetsoch tjenstemän samt “diverse", så vore det visserligen väl, om dessa och alla menniskor kunde undvara lån; men då så ej är och aldrig blir, torde skäl ej saknas för dessa sistnämnde att erhålla lån ur Allmänna Diskonten. Många af dem hafva nemligen för sina studier måst sätta sig i skuld, andra åter måste vid en bosättning göra detsamma, mångfaldiga bruka och lefva af sina boställen, hvarföre de befinna sig i samma ställning, som andra jordbrukare o. s. v. Alla dessa kunna icke med fördel låna på korta papper, men ett lån, som de successivt kunna få betala, kunna de ha gagn af. Visserligen kunna embetsoch tjenstemän sällan räknas till producerandes klass; men ingen torde väl derföre vilja påstå, att en persons arbete i det allmännas tjenst saknar värde eller mindre värde än annat arbete. Det anförda skälet mot Allmänna Diskontens lämplighet gäller dock icke blott de ofvanberörde samhällsklasserna, det har fastmera afseende på den klass, som mest freqventerar nämnda diskont, nemligen jordbruksklassen.
Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt, att med frånträdande af sitt förut i afseende på kamelgarn, färgadt, tvinnadt eller dubbleradt, fattade beslut, antaga den derå af Utsk. föreslagne införselstull, i följd hvaraf votens-propos. Nio 141 ansågs hafva förfallit; men att i fråga om corder eller sejlargarn vidblifva Ståndets förut fattade beslut och godkänna voter:s-proposm Nio 142. De härefter förekommande i fråga om Ullgarn föreslagne voter:s-propos:ne Niis 143 och 144 blefvo af R. o. Ad. godkände. Vidkommande Linnegarn upplyste Hr Gr. o. Landtm, att PresteSt. vidblifvit sitt derom fattade beslut, hvarefter Hr von Hohenhausen och Hr Printzensköld förklarade sig deruti instämma, samt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt i afseende på linnegarn förut fattade beslut, godkände de i detta ämne föreslagne voler:s-propos:r Niis 145 och 146. Härefter förekom och godkändes Utsk:s yttrande att dess förslag, ruride förändring af rubriken segeloch bindgarn borde förfalla. Beträffande vidare införselstullen å segeloch bindgarn, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, att PresteSt. vidblifvit sitt derom fattade beslut, samt förklarade Hr Printzensköld sig deruti instäm^ 106 Den 15 Juli f. ra. ma, hvarefter R. o. Ad. vidblef sitt förut i detta ämne fattade beslut samt godkände den derom föreslagna votens-propos. Slutligen godkändes äfven Utsk:s yttrande ang:de redaktm af rubriken sejleroch streickgarn. 66:o Glas. De af Utsk., i fråga om införselsafgifterne för Buteljer, burkar och flaskor (karafiner och slipade flaskor derunder ej inbegripne) föreslagna votens-propos. N:o 148, blef af R. o. Ad. godkänd.
Då man för den i egentlig mening stora industrien frigifver dess redskap, maskinerna, hvilka hafva till uppgift icke blott att bespara, utan att, så vidt möjligt är, ersätta menniskokraften, synes det både från principens och tillämpningens sida vara en utan gensägelse berättigad fordran hos den industri, som i följd af sin beskaffenhet är di - 150 Vin. rekt och till allra största delen beroende af denna kraft, att för de redskap, hvilka den har af nöden och kan använda till arbetets underlättande, undfå samma förmån, som blifvit maskinindustrien förunnad. Denna fordran förtjenar desto mera ett tillmötesgående, som handarbetet icke blott är utsatt för täflan inom sitt eget område i samma grad, som maskinindustrien inom sitt, utan äfven derjemnte i många fall har att bestå en ännu svårare konkurrens med denna senare industri sjelf. Vid sådant förhållande, och då detta arbete derigenom redan i och för sig har nog svårigheter att bekämpa, böra ej de hjelpmedel, som för detsamma äro oundgängliga, genom tullbeskattning fördyras. Icke heller vill det synas fullt klart, på hvad grund »verktyg för fabriker, handtverk och jordbruk» skola vara med tull belagda, under det »redskap till begagnande vid fabriker eller handtverk eller för jordbruket» äro tullfria. De begagnas båda i hufvudsaken för fullkomligt samma ändamål; och man kan med skäl fråga, hvarföre, t. ex., smeden skall betala tull för sin fil, som är ett verktyg, under det han erhåller, eller skulle erhålla, sitt skrufstäd, som efter vanligt språkbruk är ett redskap, utan sådan afgift; — en mängd andra liknande fall att förtiga. Dessutom faller det'sig icke alltid vid tullbehandlingen lätt att bestämdt afgöra, till hvilketdera slaget af dessa artiklar ett föremål bör hänföras, hvilket måste hafva til! följd, att samma sorts vara ena gången kan få afgiftsfritt införas, andra gången icke.
Hemman inom Blekinge i allmänhet hafva dock ansetts, med besutenhetens bibehållande, kunna klyfvas till Trdels och å vissa öar och delar af strandbygden, der fiske ingår såsom hufvudsaklig utkomstkälla, ända till jS-dels mantal. Af de genom landtmätare under perioden verkställda hemmansklyfningar hafva tre, tillsammans omfattande f-dels förmedlade mantal, varit af sämjedelningsegenskap, men alla öfriga deremot af beskaffenhet att böra fastställas, derföre de ock ingå i redogörelsen här nedan för laga skiftena. Af de i tabellen upptagna torplägenheter, utgöres största delen af sådane, som blifvit afsöndrade från hemman på viss tid eller lifstid. Aftalen om afsöndringarne ske till större del i sammanhang med hemmansförsäljningar, i form af undantag för säljarens och hans hustrus lifstid. Ytterst sällan begäres fastställelse å afgäld till hemmanet, äfven om sådan blifvit af hemmansägaren betingad. Innehafvarne af dessa lägenheter befinna sig i allmänhet i jemförelsevis goda vilkor. Enligt hvad tabellen gifver vid handen, finnas endast få kronohemman, och under perioden hafva sådane af tillsammans l3Vi-dels förmedlade mantal i åtta särskilda hennnanslotter blifvit skatteköpte. Tab. n:o li. Skiftesverket inom länet fortgår, om ej hastigt, dock oafbrutet. Likvisst förekomma numera till det mesta hemmansklyfningar dels efter gamla kartor och dels efter nya mätningar; hvaremot de egentliga laga skiftenas antal är jemförelsevis ringa. Närmare redogörelse för de under perioden sökta och verkställda skiftesförrättningar, som varit af natur att böra fastställas, samt på de med förrättningarne förenade utgifter till förrättningsmän och för odlingsoch utflyttningskostnader meddelas i tabellen N:o 11. Vid periodens slut funnos 280 byar och hemman, som ej undergått enskifte eller laga skifte. Inflytelsen på jordbruket af de verkställda skiftena har varit af den mest välgörande beskaffenhet.
På Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning har Chefen för Ingeniör-corpsen i underdånighet afgifvit en innehållsrik öfversigt af de befästnings-planer, hvilka på grund af allmänna försvarsbehofven blifvit i första rummet uppgjorda, nådigst godkända och sedan till större eller mindre del i verket satta och utförda, samt derjemte uppgifvit de summor och den tid, som kunna beräknas ännu åtgå för att fullborda hvad i berörda hänseenden blifvit företaget eller ännu återstår att utföra. Enligt denna öfversigt upptager allmänna befästningsplanen hittills endast 4 punkter, som, med afseende på försvaret i allmänhet, skulle erfordra större belastningar, nemligen: en hufvudfästning och förrådsort för landlförsvaret; en hufvud förrådsort med varf för sjöförsvaret; på Sveriges östra kust: befästningar af inloppet lill hufvudsladen, hvilken, utan sådane, kunde genom sitt läge på kusten vara utsatt för öfverrurnplingar; samt på Sveriges vestra kust: befästningen af Marstrands hamn, hvilken, då sjöfarten på Nordsjön derifrån kan beherrskas, det derföre är, till fredande af eget oberoende, särdeles vigtigt att äga och bevara både från fienders och vänners intrång; hvartill helt nyligen kommit befästningen af Slilö hamn på Gottland, med afseende på dess likartade vigt i Östersjön. Bland dessa fästnings-anläggningar står således Carlsborg främst i egenskap af såväl hufvudförråds-fästning som, i händelse af fiendtligt infall, såsom stöd för hela landlförsvaret.
Regeringen framställde redan vjd sista riksdagen ett förslag, rörande alla Kronans räntors indragning till statscassan; men Ständerna afslogo detsamma, ehuru, om man vill vinna rättelse i det felaktiga beskattningssystemet, det är ett oeftergiflig! vilkor, att alla indelta räntor skola vara till statscassan återgångna och under dess fria disposition, ty först derefter kan en jemnare fördelning komma i fråga att införas. En annan för samma ändamål Den 3 Februari e. m. högst vigtig fråga har vid denna riksdag blifvit väckt, nemi. oni förändrade stadganden för lösen af de indelta räntorna; men vi hafva sett densamma afslås af ett Stånd och ännu hvila oafgjord hos R. o. Ad. Yrkar man, att Regeringen med kraft skall gå tillväga för beredande af lättnader för jordbruket och näringarna, så bör Representationen icke afslå välgrundade förslag, som i detta afseende framställas; ty på sådant sätt kommer inan aldrig till målet. Jag slutar delta mitt yttrande med upprepande af den förklaring, att jag i den föreslagna åtgärden ser den enda utväg, som för närvar, kan vidtagas för att gifva lif åt våra näringar och styrka åt realisationen, hvilken derförutan troligen ej blir af lång varaktighet. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: I en så vigtig fråga, som den nu förevar., är det gifvet, att olika opinioner skola söka att göra sig gällande. Striden synes emedlertid här egentligen hvälfva sig kr ing Hr af Billberghs reservation, och jag bekänner, att det vid sådant förhållande förefaller mig, som man skulle vara temligen likgiltig för det ifrågavar. lånet; ty det blir, efter min tanka, i alla fall omöjligt för hypotheksföreningarna att sjelfva upptaga lån. Dertill är deras credit på utländsk ort alltför liten. Jag hemställer således, om icke de, sorn önska lånet, göra bäst, om de hålla sig till Konungens propos. För min del är jag öfvertygad, att det ej är svårare för Sverige, än för andra stater, att få utländskt lån, blott obligationerna ställas i riktig form, så att de kunna gå man och man emellan.
Mer än halltannat århundrade har sedan denna lid förflutit, utan att någon mera omfattande åtgärd i nämnda afseende blifrit vidtagen. De anmärkta missförhållandena hafva emellertid allt starkare tilltagit, isynnerhet i de mera bergiga och skogbeväxta delarne uti riket, hvarest ifrån början större rymder för sockriarrie blifvit utsedda, och inom hvilka odling och befolkning på senare tider hastigare tillväxt. För att på ett åskådligt sätt framställa detta förhållande, sådant det på olika orter i allmänhet visar sig, meddelas nedanstående Tablå,- som utvisar, för hvart Län i Riket, Pastoraternes folkmängd i medeltal, under antagande, då bestämd uppgift å folkmängden vid 1850 års slut saknas, att befolkninjen under de 5 sistförflutna åren tilltagit med lika antal, som under de 5 nästföregående. Länens namn. Areal i qvadi. mil. Folkmängd i Länet. Amal at Pastoraler Folkmängd för hvarje paslorat i medeltal. St. Besvärsoch Ekon-Ilsk. Utlåtande, N:o 45. Malmöhus län, som innefattar Skånes största slättbygd, har således i medeltal för hvart pastorat 1,978 innevånare. I Christianstads län, hvilket till någon del består af skogstrakt, stiger detta antal till 2,463 och i Blekinge län, i hvars bergigare bygder odlingen hastigt tilltagit, ända till 5,444 personer. I rikets vestra del finnér man att Skaraborgs län har i medeltal för hvarje pastorat 2,282 innevånare, då Elfsborgs län, mera genombrutet af bergstrakter, har 4,344 och Götheborgs län 5,541. Granskar man förhållandena i mellersta delen af landet, finner man, att Upsala län, innehållande den betydligaste slätten omkring Mälaren, har i medeltal för hvarje pastorat 1,638 innevånare och Westerås län 1,518, under det att detta antal i Örebro län, till dess vidsträcktaste del bestående af skogsbygd, uppgår till 3,459 och i Dalarne till 4,150, samt slutligen i Wermland stiger till ej mindre än 7,712 personer för hvart pastorat.
Båtsmans-löner, angående upphäfvande af föreskrifterna rörande förverkning deraf; motion af Friherre Georg af Schmidt: se Motioner. Båtsmans-lönerna, de så kallade förverkade, angående upphörande af deras ingående lill Amiralitets-Krigsmans-kassan, samt om ersättning från Stats Verket till nämnda kassa för sålunda mistade inkomster; motion af Friherre Georg af Schmidt: se Motioner. Båtsmans-rotehållare, angående förändring i föreskrifterna om deras skyldighet att inställa sig vid General mönstring; motion al Friherre Georg af Schmidt: se Motioner. —, angående lindring i dem åliggande skyldigheter: B. VII. 271, 357, A. 357. Båtsmans trupp, angående upprättande i Carlskrona af en ständig värfvad-: B. IV. 472, A. 493. Båtsmännen inom Blekinge Län, angående ytterligare bestämmelser i afseende å deras tjenstgöringsskvldighet: B. X. 64, 158, 211, A. 211 ; E. XI 115. — i Sönneby socken, angående Sönneby köpings bestämmande till rendez-vous-plats för dem: B. IV. 472, 493, A. 496. Båtsmäns transporterande från samlingsstället till embarkeringsplatsen, angående ändring i stadgarne rörande till tjenstgöring uppbådade-: B. V. 240, 278, A. 278. Bänkmans-fördelning, angående upprättad-: I. 14. Bänkmans-val: se Val. Bänkmännen, ledigheter ibland-: se Afsägelser. Bökhult Södergården N:o 2, Krono-Länsmanneu i Sunnerbo Härads sydöstra distrikt på lön anslaget boställe; angående indragning deraf deraf till Kronan mot kontant ersättning till boställsinnehafvaren: I. 115, R. 119; B. III. 13, A. 48, E. 152. Bördsrätten, angående inskränkning deri; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner.
Välan", här skrattade hon ett obehagligt skratt, "jag skall bli god och lydig, jag skall hyckla, jag skall smila, jag skall sälja min själ till list och elände. Jag har dock varit ärlig, om än kanske stundom sträf. Ödmjukare kan jag ej vara! Var jag då verkligen uppstudsig i dag? Nej, nej, jag var det icke! Men jag skall smila, jag skall ljuga, jag skall låta kalla mig god, till belöning för min lögn. Ha, qvinnor, också jag får ju qvinnor att herrska öfver. Ha, ha, fru Ebba, hvarochen är herre öfver sin stackare, och nu är ni min." Hon gick in i de rum, som iordningställdes för de fångna fruntimmerna, och de anordningar, hon der vidtog, ökade ingalunda de få beqvämligheter, man bestämt för dem. Jörgen Bahr steg opp och slog några slag öfver golfvet. "Ja, giftermålet är en säck med många ormar och en ål uti, huru hoppas att just få tag i ålen! Sådana äro qvinnorna! Bland tusende, hvar finner man en, som är foglig och icke träter emot i det sista? Sedan den der smulan ungdomsrosor är förbi, återstå blott taggarne. Dumt att gifta sig med en gammal qvinna. Då får man ej ens den der smulan fägring, och hvad är sen hela slägtet värdt. En hushållerska, som sköter mitt hus, kan jag köra bort när jag vill; en hustru kan jag ej slippa. Hvad vill man göra, man får väl lof att dra sitt kors med tålamod. Men visst skall frun lära sig lyda utan invändningar, dertill är jag herre i mitt hus." Långsamt skrider tiden, men den går dock framåt äfven för fången. Om fru Margaretha trodde sig kunna reta fru Ebba, och sålunda vinna välde öfver henne, så hade hon alldeles missräknat sig. Fru Ebba syntes knappt märka de små förtretligheter, som hennes värdinna, eller rättare fångvakterska, kastade i hennes väg. Icke heller tycktes hon fästa sig vid de många umbäranden, hvartill hon var tvungen, då hertigen till de fångnas uppehälle icke bestod något, men deremot alla dyrbarheter blifvit dem fråntagna.
Med anledning af vid sista Riksdag gjorde framställningar om lindring i båtsmans-skjntsen, hade Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse af den 6 Mars 1841, hemställt, att uti den under arbete då varande, sedermera utkomne, Författningen, angående truppers och persedlars förskaffande, måtte anbefallas, det transport af båtsmän skulle ske företrädesvis sjöledes och, der sådant vore omöjligt eller molte alltför stora svårigheter, medelst marche forcée, samt alt, så vida de för båtsmän fastställde uppfordringslider skulle till någon del lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavarande transportsätt, Kongl. Maj:t i sådant fall täcktes i Nåder vidtaga de för det åsyftade ändamålets ernående nödiga förändringar. I öfverensstämmelse med en sådan hemställan, bade ock Kongl. Maj:t låtit i 3 § af Kongl. Förordningen den 6 Sept. 1842, angående truppers och persedlars forlskaffande, meddela följande föreskrift: ”Fortskaff ”ning af trupper, tillhörande Armeen eller Flottan, skall, under de i 1 § ”stadgade vilkor, företrädesvis ske sjöledes med begagnande af Kronans eg”na eller enskildes dertill hyrda seglande eller ångfartyg. Marche forcée ”begagnas blott vid de tillfällen, då en trupps skyndsamma framkomst till ”tjenstgöringsorten sådant fordrar. Uppbådadt sjöfolk foi Iskallas, då sjölägenhet saknas, medelst marche forcée.” Det torde icke kunna besil idas, att skjutsningen af båtsmän, då desse skola uppbryta från rolarne, för alt inställa sig vid en möjligen aflägsen tjenstgörings-station, eiler när de, efter slutad tjenstgöring, skola till hemorten återgå, är för den skjuts-skyldige allmogen ganska betungande. Yäl har, genom ofvaninlagne stadgande i 1842 års Kongl. Förordning, någon lättnad i berörde besvär blifvit beredd för orter med den belägenhet, att sjötransporter kunna begagnas, men för de öfriga qvarstår besväret i bela sin vidd.
Desse beröfvades nu mången duglig pastor samt påtvingades icke så sällan i stället män, med mindre praktisk erfarenhet och skicklighet, men med vidsträktare lärdom, som, med sitt obestridligen höga värde för öfrigt, dock icke alltid lämpade sig väl för den dagliga och trägna tjenstgöringen inom församlingen. Det borde derjemte tagas i betraktande, att nämnda examen, under nu varande förhållanden, ledde till orättvisa vid jemförelse emellan sökanders från olika stift lärdom. Utom det att olika examinatorer hade olika fordringar för samma betyg, vore nemligen antalet af examensämnena olika i de serskilda stiften. Så examinerades vid pastoralexamen i Upsala uti sju ämnen, i Lund uti elfva, i Linköping uti tio, i Skara uti fem, i Strengnäs uti sexton, i Westerås uti sex, i Wexiö uti tio, i Hernösand uti aderton, o. s. v.; med afseende hvarå, och då den i nästan alla stift mer eller mindre rådande prestbrist vöre ätt till stor del tillskrifva tillvaron af ifrågavarande examen, motionären föreslagit, att icke allenast det för pastoral-examens undergående stadgade latinska disputationsprofvet måtte, såsom saknande nästan all betydelse, upphöra, utan äfven sjelfva pastoralexamen afskaffas och, om sä nödigt funnes, fordringarne i prest-examen i stället skärpas. Skulle likväl någon serskild examen före befordran till kyrkoherde anses behöflig, borde densamme utgöras af ett förhör i endast sådane ämnen, som rörde pastoralvården; och skulle detta förhör ovilkorligen med hvarje prestman äga rum, innan pastoralvård kunde honom anförtros; 2:o, af Herr Prosten A. JJTranceuSj hvilken fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på den inom nästan alla Rikets Stift tilltagande prestbrist. Orsaken till denna brist vore, efter motionärens förmenande, att söka dels uti skärpta examina, dels uti felaktiga befordringslagar för presterna samt dels uti en allt mer och mer sig utbredande okyrklig, verldslig anda, som afvände det uppväxande slägtets håg från det med så många försakelser förenade presterliga embetel.
Upplästes Preste-Ståndets Protocolls-Utdrag för den 25 sistledne November, innehållande Preste-StåndeLs, i afseende på 4 Artikeln 4 §• af den blifvande BevillningsFörordningen, fattade beslut, alt det uttryckeliga villkor vid Bévillningeus åtagande skulle fästas, att, i händelse af anmärkningar öfver debitering af sådane medel, som, genom Bevillning, utgå, ingen betalnings-skyldighet måtte efter en tid af 5 år äga rum, samt att, i följd deraf, det borde hos Kongl. Maj:t genom underdånig skrifvelse anhållas, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes till Kammar-Rätten härom låta utfärda Nådig befallning; uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne, att sig med Preste-Ståndet förena; Och faun Ridderskapet och Adela för godt, att älven för dess del uti Preste-Ståndels nyssnämnde Beslut instämma. XJt Supra. Den 20 December e. nt« *99 S. D. Föredrogs å nvo och lades till handlingarne Constitutions-Utskottets den 18 dennes under N:ö 86 aflåtne, samt följande dagen på bordet lagde, Memorial, rörande förloppet af en i Förstärkta Constitutioils-Utskottet anställd omröstning. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets den ig dennes under N:o 87 aflåtne, och samma dag på bordet lagde, Memorial, innefattande fullständiga redactionsförslag till de Grundlags-ändringar och tillägg, hvilka blifvit af Serskildta Utskottets Betänkande om en ny Styrelse-Verkens reglering föranledda; Och skulle berörde redactionsförslag, såsom Riksens Ständers beredde Utlåtanden, förblifva hvilande till nästa Riksdag. Ut Supra. S. D.
Det är nemi. icke en alldeles ogrundad farhåga, att någon skulle vilja räntefrilt begagna några 100,000 r:dr för uppköpen under vinden och sedermera hafva dem i behåll till sommarens slut, och om det då mötte svårighet att erhålla silfver, så skickade han ut silfret från Banken och förde det straxt tillbaka, samt skrattade Fullmäktige midt i synen. Såsom Herrarne veta, så är det just dessa farhågor, som nu äro gängse, synnerligen som man vet, alt blancocrediten kan användas dertill att gifva utländska köpmän samma fördel att, utan att låta sälja någon vexel på sig, gifva commissionen åt någon annan, som gör upp contractet. Dessa farhågor äro likväl icke så små, att man kan underlåta att taga dem i betraktande. O „ Hr Akerman deremot hade icke alls sett något behof för näringarne af dylika förskotler, hvilka han ansett vara detsamma som utvidgning af lånerörelsen. Hr Akerman kan icke undgå att känna, att silfret är den sista vara, som den handlande emottager i liqvid, emedan derpå är intet att förtjena. Hellre tager han då i utbyte främmande varor, hvilka han med fördel kan afsätta. Det är endast för sådana tillfällen, dä chancen är osäker, som han tager sin tillflykt dertill. Jag vill anföra ett exempel, emedan det blir lättare derigenom att inse förhållandet. Yi veta nu att för vårt jerns införsel i England har öppnats en god utsigt; men man behöfver icke föra tillbaka Engelska varor lill det belopp, som exporten utgjort. Då nödgas den handlande draga vexlar pä Hamburg och från Hamburg hitföra sitt silfver, äfven om eursen icke är gynnande. Ar det icke då bättre att öppna en utväg, som länder både Banken och köpmannen till stor fördel, att medgifva köpmannen under vintermånaderne tillfälle till förskott, för att kunna införa silfret, när segelfarten öppnas.