Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Julie hade sedan någon tid ej befunnit sig väl. Smärtsamma plågor i bröstet påminte henne ofta om sin mors tidiga död; men de voro ännu ej af någon svår betydenhet, och dödens dysterhet glömdes för lifvets behag. Men just den dag balen skulle gifvas, kände hon sig i betydlig mån sämre än vanligt. Fortsättning af det föregående. Hvarföre af lifvets korthet mycket söka, Hvarför land, af andra solar värmda, Flyktande från sin fosterbygd, likväl hvem flydde sitt hjerta? Horatius Baronen och hans fru hade spisat ensamme. Straxt efter middagen sade Julie till sin man: ”Jag fruktar, att jag ej kan besöka fru von T–s bal i afton. Mina gamla plågor äro i dag mycket svårare, och det gör mig ondt, min gode vän, om du skall försaka ett nöje, för att hålla en sjuk hustru sällskap.” ”Ack, min engel, säg icke så!” svarade ryttmästaren; ”vi skola genast kalla din läkare, så skall du få höra, att det ej är farligt. Balen skall lifva dig, och i morgon är du frisk.” ”Jag tänkte,” svarade Julie, icke utan harm, ”att jag sjelf kunde bedöma mitt illamående. Deraf följer likväl ej, att du, om du ej önskar det, skall blifva hemma.” ”Sannerligen, min lilla Julie, kan du ej komma med, blir det en verklig plåga för mig att gå dit; men olyckligtvis har jag gifvit mitt löfte att vara der litet tidigare, för att biträda vid anordnandet af några ”lefvande taflor,” hvarmed flera af fru von T–s vänner kommit öfverens att öfverraska värdinnan före balen. ”I sådant fall bör du visst icke låta hindra dig,” svarade friherrinnan. ”Jag har lilla Hortense att roa mig med;” och hon dolde den brännheta kinden vid barnets lockiga hufvud. ”Åh, vi skola hoppas, min vän,” återtog ryttmästaren, ”att du blir bättre på aftonen. Inträffar ej detta, och du icke skulle komma, så lemnar jag sällskapet då dansen börjar; ty då är mitt biträde öfverflödigt.”
Maj:ts derpå grundade allmänna Kungörelse, och dessutom besinnar, att uti Bevärings-stadgan af den 27 Oktober 1812 ej ett enda ord förekommer om beväringsmanskapets exercis inom länet; och då härtill kommer, att bevärings-exercisen på samma sätt hittills utgjorts; att t. ex. beväring från Upsala och Stockholms län 1816 exercerades vid Uplands regimente; att vid Södermanlands regimente samma år exercerades beväring både från Nyköpings län och Stockholms stad; att Jönköpings, Kronobergs och Calmare läns beväring 1817 öfvades vid Calmare regimente, och att på sådant sätt tillgått från 1813 till innevarande tid, då 1848 års beväring från så väl Westerås, som Fahlu län, exercerades vid Westmanlands regimente, så finnes tydeligen, att beväringen kan exerceras äfven utom det län, elit den hörer. Anmärknings-anledningen synes mig således äfven här varit, lindrigast sagdt, obefogad, och torde böra förfalla. Dernäst följer den anmärkning Utskottets majoritet funnit sig emot samma rådgifvare föranlåten göra i afseende å den retroaktiva tid, Öfverste-löjtnant Aker - Konst itu tions-Ut skottets Memorial, N:o 6. 55 stein falt beräkna i honom ådömd fyra månaders suspension från tjenst och lön. Denna till utseendet grava anmärkning kan måhända ur synnerligt sträng juridisk synpunkt icke synas sakna skäl, ehuru, så vidt jag kan fatta, rikets ”sannskyldiga nytta’ för detta enstaka fall ej varit i någon måtto äfventyrad. Mig synes, att hufvudsaken här blifvit iakttagen, nemligen: att bestraffningen verkeligen och obestrideligen gått i verkställighet, enär Öfverste-löjtnant Åkerstein under 4 månaders tid hvarken gjort tjenst eller uppburit lön, hvadan jag tror att anmärkningen äfven i denna punkt bör förfalla. Friherre Lagerfelt, som reserverade sig emot memorialets l:sta, 3:dje, 4:de, 5:te och 6:te anmarkningspunkter. Herr Professor Lindgren: I.
För min del kan jag icke instämma uti den begångna grundlagsvidrigheten, och har, såsom sagdt, derföre nödgats reservera mjg. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Derest ifrågavar. mern. hade blifvit föredraget, så hade Frih. Ridderstolpe kunnat äga anledn. för sin reservation; men som detta mern. icke blifvit föredraget, utan Hr von Hartmansdorff framställt sin anhållan, så snart det föregående målet blifvit afgjordt, så var Ståndet af grundlagens föreskrift oförhindradt att besluta målets uppskjutande till ett annat plenum. Detsamma har R. o. Ad. gjort i eli annat mål på f. m., och så har äfven skett vid mångfalldiga tillfällen tillförene. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Ha de målet blifvit föredraget, så Jiade Frih. Ridderstolpe icke haft skäl att reservera sig; men sorn målet icke blifvit företaget, utan emot 49 §:n Riksd.Ordn. blifvit förbigånget, så anser jag Frih. Ridderstolpe hafva ägt skäl till sin reservation, uti hvilken jag äfven derför instämmer. Lika olagligt, som detta, var äfven behandlingssättet på f. m. afde tvänne BancoUtsk:s utlåtm, hvilkas afgörande uppsköts till ett annat plenum; men detta förfarande har blifvit så vanligt, att det icke mera är värdt alt deremot reservera sig. Frih. Ridderstolpe: Äfven om jag skulle hafva orik - Den aa M a j e. m. 315 ti "t förstått 49 §:n Riksd.Ordn., kan jag likväl icke underlåta att förklara, att det förefaller mig något underligt, att en reservation, den må vara grundad eller icke, kan föranleda någon ledamot att deröfver fälla omdöme. Ilr von Hartmansdorff, Äng.: Jag vill endast ut trycka rnin förundran deröfver att nian icke reserverade sig på förmiddagen mot samma sak, mot hvilken man reserverar sig på eftermiddagen. Hr Munck af Rosenschöld:
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att anslaget borde bibehållas såsom hittills till 30,675 r:dr 32 sk. b:co. 1 g : d e punkten. Artilleri-hästars underhåll af rusthållare vid afsatt 11a ca va lie lie t. Bifölls. 2o:de punkten. Fou råge ring för värfvade cavalleriets och artilleriets hästar. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag vill blott fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att sedan R. o. Ad. beslutat att ingen försäljning af hästar kommer att äga rum, hvarken vid Lifgardet till häst, eller Kronprinsens Husar-reg:te; så bör den nu ifrågavar. anslagssumman också förblifva oförändrad i likhet med hvad som i den K. propos:n föreslås; eljest skulle en brist i detta anslag uppstå. Frih. Gederström, Jacob: Detta anslag är visser ligen ett förslags-anslag, och man skulle kunna säga att det är likgiltigt till hvilken summa det är uppgifvet, enär beloppet efter behof skall utgå; men då Utsk. erkänt, att detta anslag haft en brist årligen af i4,ooo r:dr, så synes mig besynnerligt, att Utsk. för vinnande af ordning i räkenskaperna icke föreslagit att denna brist bör å stat uppföras, hvarom jag anhåller om proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskls förslag i denna punkt. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt den för fourageringen hittills uppförda summa skulle höjas till 140,000 r:dr. 2i:sta punkten. Frih. Cederström, Bror, uppläste följande: Öfvertygad att antalet af befäl inom arméen ingalunda motsvarar behofvet vid inträffande krig, kan jag ej annat än motsätta mig indragningen af K.
Efter min tanka är deraf en tydlig följd i att, vid allt inteckningsdocument ovilkorligen skall fästa sig ett frö till total tvekan, om säkerheten är någon eller ingen. Inteckningsinrättningen i ett land åsyftar möjligheten, att förtroende man och man emellan må kunna grundas pä egendom, ej på person, och blifver ej denna möjlighet fullständig, så är den nästan ingen; behöfver långifvarens opinion, om den real säkerhet han äger, sjelf grunda sig på hans personalsäkerhet, så kan åtminstone det Den i i Junit f. rn. ofta inträffa, att realcrediten enligt sin natur upphör. Det är väl en afgjord sanning, att på blott realsäkerhet till en obekant person, sällan någon creditoperation grundas, utan tvärtom pantgifvarens personlighet merendels ganska mycket afses, men der realpanten fordras och emottages, der förutses möjliga fall då det nämnda på personlighet grundade hoppet skulle försvinna. Finnes det således inga i lagen tydligen angifna tecken på hvilka den credithandling med full säkerhet kan igenkännas, hvars realsäkerhet, alldeles oberoende af personliga förhållanden , är afgjordt gifven till den grad, hvarpå den utfärdade försäkringen lyder, så har Lagstiftaren förfelat hela sin plan, åtminstone, så snart möjeligheten af risque i trotts af utlofvad säkerhet, blifvit allmänt känd. Om och så länge det år lagligt, att köparens uppbud, tagit på ett efterföljande Ting, endast det infaller inom viss tid efter köpet, häfver giltigheten af den inteckning, som förra ägarens borgenär på Tinget förut, också senare än köpet skedde, har sökt på god tro, och hvarmed Domaren likaledes på god tro förfarit, aldeles i enlighet med hvad om andra fall stadgadt finnes, således äfven genom utfärdadt gravationsbevis intygat hvad företrädesrätt till panten , som handlingen medför; så länge synes mig det nämnda gravations* beviset sjelf utmärka en falsk åtgärd af Staten.
Men den dröm, hvari hon med den största förtjusning invaggade sig, var den, att med några likasinnade vänner börja ett upplysningens korståg uti det gamla Europa, så inrotadt uti sina gamla seder, sina gamla idéer, att det barnsligt upprepar frihetens skri, utan att förstå det, och ändock betraktar Columbias ädla folk som ett öfverdådigt barn. Hvad dessa drömmar voro sköna! De hade blixtens kraft, som genomtränger rymden hvarföre skulle de ej vara annat än drömmar! Mången kan tycka, att uti allt detta låg en hög grad af Don-Quixoterie, men låt vara! förtjenar Cervantes verkligen de lagrar en efterverld skänkt honom, ty hvad gjorde han? Han förlöjligade en stor, en upphöjd, mäktig känsla, ridderligheten, en känsla, som, o ve! af honom blifvit till grunden afmejad. De nuvarande generationerna anse det slafviskt att vara ridderlig, men de ha icke besinnat, att det är vida mera slafviskt att icke våga vara ridderlig. Vi tro oss icke kunna lyckas att beröfva Cervantes hans lagrar för att förflytta dem på Don Quixotes hufvud och vilja blott säga, att så länge menniskan blir tvungen att böja sitt hufvud under godtyckliga despotiska lagar, så länge hon icke vågar handla efter sitt samvete, utan att derföre blifva utpekad, kan icke ens den transatlantiska kabeln förena den gamla verlden med den nya. Lucy var en af dessa förtärande intelligenser, som kunna omfatta allt, intressera sig för allt, ingå i de mest praktiska detaljer och ändock genomsvinga verlden i inbillningens drömmar ...! Den tid, hon ämnat stanna i Amerika, förgick med blixtens snabbhet; hon lemnade detta land med förnyade krafter. Då hon rest från Abbey-Hall, var hon ett tidigt utveckladt barn, nu egde hon en sannt qvinlig tillförsigt. Om mina läsare ännu erinra sig de scener, som försiggingo på ångbåten Arabia och samtalet emellan Lucy och hennes amerikanska kammarjungfru Mary, så kunna de uppfatta hennes framtids planer. Vi hafva någonstädes sagt, att så snart
Utlåtande, i anledning af viiclä motion om förändring i villcoren för det vid dst förflutna riksdag beviljade lån för anläggning af jernväg från Boras till Herrljunga. (R. A.) Sedan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag för anläggning af en jernväg emellan Borås och vestra stambanan vid Herrljunga beviljat ett lån, motsvarande tvåtredjedelar af den verkliga anläggningskostnaden, men hvilket låns belopp dock ej finge öfverstiga 1,700;000 R:dr, under vilkor, bland annat, att å lån esu mm an borde erläggas fyra procent årlig ränta tinder den för arbetets utförande afsedda tid, hvarefter å hela det utbekomna lånebeloppet skulle inom slutet af hvarje år inbetalas fern procent, hvaraf först borde beräknas fyra procent årlig ränta och återstoden utgöra kapitalafbetalning, så har Grefve Sparre, E., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 272), under erinran ätt denna jernväg blifvit fullbordad inom en tid af mindre än två år sedan anläggningen börjades, samt att af det beviljade låneunderstödet hittills icke blifvit 1 viftade mera än 1,210.000 R:dr, hvadan för Statsverket uppkommit en besparing af 490,000 R:dr, eller, — då penningarne kosta Staten öfver 5 procent, men bolaget endast erlägger 4 procent såsom ränta,— omkring 5,000 R:dr årligen, föreslagit, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med de vid denna riksdag fattade beslut om statsbidrag till enskilda jernvägsanläggniugär, måtte i de för låneunderstödet till jernvägen mellan Borås och Herrljunga bestämda vilkor besluta den förändring, att lånet finge innehafva» räntefritt under tre år från den dag hvarje särskild del deraf blifvit lvftad; hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skulle inom hvarje kalenderårs slut betalas fern procent efter år räknadt, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts borde beräknas 4 procent årlig ränta och återstoden utgöra kapitalafbetalning.
Gör ej tillfyllest för öfvertygelsen härom, t. ex. i afseende på de gröfre, hvarföre friheten förloras, blott en blick på kostnaden öfver fångars skjuts och underhäll, som år 1815 var 70.000 och nu, enligt den K. propos:n, finnes gå emellan 7 och 800.000 r:dr b:co; eller att fångarnes antal på 10 år ökats med 50 procent under det folkmängden endast tilltagit med 10; så att om än hälften af dessa proportioner afräknades för tillfälliga eller möjligen yttre, öfvergående orsaker, såsom bränvins-floden eller dylikt, det starka tilltagandet af brott ändock finnes gifvet; eller skall jag särskildt behöfva åberopa exemplen från det landskap jag bebor, i sedligt hänseende eljest icke illa kändt, der man nu till det ena af länen ogerna färdas för osäkerheten på vägar och stigar och der, i de tillförene fredliga byarne, man icke vågar gå till hvila förr än nattvakt blifvit utställd, der länets hofdinge i officiel väg frågar dess domare efter orsaken till de öfverhandtagande brotten, under det att det andras hofdinge icke på eget boställe kan fä behålla säden i sin lada, hästen i sitt stall, oxarne på betet, eller ens silfret i sin sockenkyrka, m. m. dylikt; men om så väl häraf, som af Hr Justi tie-statsminislcrns nyligen afgifna berättelse för år 1845, Den 29 Januari. 235 det är bevisadt att brottsligheten tilltagit, hvad hafva vi gjort för att angripa dess rot? Med erkänsla för de åtgärder som från styrelsens sida vidtagits, torde de dock hitintills egenteligen afsett att upprätta redan fallna eller att ombilda de redan bildade och för öfrigt blott nödvärna fredliga medborgare för öfverhängande faror; men att sörja för en allmän uppfostran, sådan att ombildning icke behöfves och att utomordentliga straffanstalter icke påkallas, torde ännu återstå.
Och är Utskottet af den tanka, att Stats-Werket ma godtgöra hwad Herr Grefwe Frölich till äfwemyrs kan hafwa utöfwer fin arliga skyldighet till Gardarnes än bättre häfd och nödiga byggnad nedlagt, men till hwilken utgift Utskottet likwäl icke finner anledning att ferffildte medel va Stat foresta. Till Riksens Högloft. Ständer hemställes -etta allt »vördsammeligen, hwarfemte en Ledam^tS serskildta tanka t ämnet efter begäran bifogas, wrebro den 14 Julii i8l2. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högni. Preft-StändetK Ledamwägnar, Ledam. magnar, Larl körner. 6u8t. klurrs^. Pä Wällöf!. Borgare-StäiiPä Hederw. Bonde-Ständrts Led. wägnar, dets Led. magnar, öVsgelin. ^nftersson. 6. ^unvlius. Den »Z Julis. Is49 Är 18^5 den ;:te September inställke sig a Dahlby och Flyinge Kongsgardar undei skrefne Lagrnan och Häradshöfding jemte theste tillkallade Torna Harads Nämdemän r Pehr Jeppeson i Häby, Lars Jeppeson i Onnerup, Anders Nilsson i Fjelie, Nils Ionssoni Dahlby, AndersJönsson och C h r istophcr Palsson i Lunnarp ochJöranMansson i Stafwie. För att, i anledning af Hans ExelleNce GeneralGouverneuren i Hertigdömet Skane, Generalen af Cavalleriet, förste General-Adjutanien, Riddaren och Commendeuren af alla Kongl. Majus Orden, samt Riddaren af alla Kejserliga Ryska Orden, Högwalbsrne Friherre Herr I. Ch. T olls till DomhafwandeN aflatne skrifvelse af den aidrä sistl.
197 att utbekomma innestående ExspeäanceArfvode. (jenom Remiss af den allsta sistl.Januarii, har Kongl. Maj:t i Nåder täckts till Riksens Ständers StatsUtskotts åtgärd Öfverlemna Ueutenantens i Arméen L. Thorssells i underdånighet gjorde ansökning, att utbekomma dess för åren 1815 och 1816 hos StatsWerket innestående ExpeäanceAifvode, utgörande för det förra året 50 R:d och för det senare 66 R:d 32 sk. eller tillsammans 116 R:d 32 sk. som Thorssell hos Kongl. StatsGonteiret icke kunnat fa upbära, i anseende der. till, att han ej inom den i Kongl. Kungörelsen af den g:de December 1812, föreskrjfne tid, anmält sig till utbekommapde deraf, Af Handlingarne härom har StatsUtskottet inhemtat, att Eieutenanten Thorssell, uppå den, i följd af Riksens Ständers medgifvande vid senaste Riksdagen, utaf Kongl. Maj:t i Nåder den 2 3tdje Januarii i§i6 utfärdade Expeétance - Stat för lönlöse Officerare, som gjort tjenst under sista kriget, blifvit upförd till omförmälte Expectance-Arfvodes åtnjutande; men då han ej förr än den usta Oäober förlidet år ingifvit Reqvisition derå, hade Kongl. StatsContoiret, med tillämpning af högstberörde Nådiga Författning, hvilken stadgar, att en hvar, som hos StatsWerket äger fordran, bör om utfåendfc deraf sig anmäla, inom den usta Julii året efter det, hvarunder Fordringen tillkommit, funnit sig icke kunna bevilja utbetalning af detta Arfvode, enär Thorssell om utbekommande deraf icke hade gjort anmälan inom behörig tid. }g8 StatsTJtskottets Betänkandén.
N:o 63, i anledn. af väckt motion om ändring i 11 cap. 10 § R.B:n; N:o 64, i anledn. af åtskilliga motioner ang:de förändring i brottmälslagstiftningen; N:o 65, i anledn. af väckt motion om ändriug af 2 § i 17 cap. A.Bm, ang:de vederlag för såld arfvejord; N:o 66, i anledn. af skedd återremiss af Utsk:s betänk. N:o 36, öfver väckta motioner om förändring af lagens stadgande om testamentsfrihelen samt af 8 cap. J.B:n, ang:de rättigheten att bortgifva jord, hus eller tomt. Äfvenledes anmäldes och lades på bordet 2:ne från Riddarh.- Utsk. inkomne mern. Näs 11 och 12, sålydande: Hörsamt Memorial. Uti ett lill H. R. o. Ad:s prot. för d. 5 i denna månad afgifvet yttrande, har Hr Gr. Lagerbjelke, Gustaf, anfört, att sedan Stockholms stad fattat, ett af K. M. jemväl sladfästadt beslut, att en jernbro skall byggas emellan Riddarhusgränden och Tegelbacken, de omkring Riddarhusets bakgård befintliga byggnader, hvilkas minst sagdt icke prydliga beskaffenhet hitintills kunnat urskuldas genom deras belägenhet invid en föga besökt bakgata, hädanefter och när den beslutade jernbron varder färdig byggd, komma dels att ligga utmed, dels blifva pä nära häll synliga frän en af stadens förnämsta koramunikationslinier samt sålunda för hufvudsladen en verklig vanprydnad, hvars bibehållande vore föga förenligt med Ståndets värdighet; af hvilken anledn. Hr Gr:n väckt den motion, att R. o. Ad. måtte åt Riddarh.- direktm uppdraga att gå i författning om upprättande af plan och kostnadsförslag till ombyggnad af ofvannämnda byggnader med hvad dertill hörer, på ett sätt, som i möjligaste måtto afser så väl Ridderskapels fördel, som yttre prydlighet, hvarefter
I detta afseende synes mig Engelsk smak i musik fullkomligt lik med Engelsk smak i målning. Det sinnligt angenäma, det behagligt colorerade, eller högst det ömma, det rörande är den skönhet man fordrar. – Strax ofvanom denna allmänning vidtager beundran för det blott konstfulla, som beundras i grader efter dyrheten. Charakter i konsten tyckes man snarast fatta såsom carricatur. Likväl har man här de bästa åhörare man kan önska, så snart det är fråga om ett redan färdigt rykte, som blifvit erkändt i hvad sak som helst. Så hörde jag en gång en orgel-concert i Surrey chapel af den berömde orgelspelaren Wesley. Capellet var uppfyldt af menniskor, för hvilka han i fyra fulla timmar spelte, mest fugor af Händel och Sebastian Bach. Engelsmännen suto tåliga som lamb hela tiden. Sir Joshua Reynoldt († 1792) räknas för stiftaren af den Engelska skolen i målning, och har kastat en glans af snille öfver det angenäma i hull och former, som utmärker den. Jag har blott sett några få af hans målningar, mest portraiter. De äro fulla af lif (spirit) och ha en blomstrande colorit. – För öfrigt har jag här varit omkring temligen mycket för en okänd främling af mitt slag. Jag har sett exhibitioner och samlingar, och vågat besök hos Artister, hvarvid jag blifvit med välvilja bemött. – Det comfortabla, det trefliga synes vara det mest älskade slaget af Engelsk målning. Den här naturaliserade och berömde Sweitzaren Fuseli har gjort ett steg åt sidan till det otrefliga – i målningar af gastar, troll och djeflar. – Det beundras ock. – Det samma gäller om de berömda, men fula målningarna af Barry i rummen tillhöriga Society for the encouragement of Arts, Manufactures etc. En af dessa målningar föreställer Navigationen. Flodguden Thames i sin char följes af de största Engelska Amiraler, – som simma omkring honom i Najaders sällskap! Ett stort nöje måste jag ej förgäta att omtala.
Skall det ske för hvarje år, eller skola de, efter inrättningarnes beskaffenhet, för alltid bestämmas. Kommer det att ske genom årlig taxering, så kan lätteligen den största orättvisa komma att ega runi, då erfarenheten icke så sällan ådagalagt, att en inrättning, som drager ringa fördel af sin tillvaro, af Taxerings-komiléerna blifvit på det drygaste beskattad. Man har likaledes anfört, såsom skäl för bifall till delta Betänk., att frågan vid hvarje Riksdag återkommer. Om delta skall blifva ett skäl för bifall, så fruktar jag, att R. o. Ad. sällan eller aldrig skall kunna afslå någon enda fråga, som har enahanda syftemål med denna. Ty vinnes blott vid en Riksdag bifall till hvad man då begärt i ändamål att afskudda sig, eller åtminstone förminska sina egna skylder, så npdyka nog nya frågor i samma syftning vid en annan Riksdag, helst man ser, att de motioner, som föranledt Betänk., äro väckta af det Stånd, hvilket, jag säger det öppet, synes göra det till sin upgift, att vid hvarje Riksdag, om möjligt, befria jorden ifrån alla onera, för alt kasta dem på andra medborgare. Jag vill icke vidare trötta R. o. Ad. med bemötande af de öfriga anmärkntr, som blifvit gjorda, utan fortfar att yrka afslag på punkten. Hr von Troil: Utan att ingå i någon vidlyftig vederläggning af den siste värde talarens yttrande, anhåller jag, att få fästa mig vid några af honom gjorda inkast. Han har lill en början erinrat om den svårighet, som skulle upstå i afseende på skatllagde qvarnar, hvars räntor äro i hemmanets inbegripne. Jag ber, att få fästa upmärksamhet deruppå, att om nu vore fråga om att fatta ett definitivt beslut i ämnet, skulle möjligtvis anmärkn:n icke vara utan betydenhet, men då Ulsk:ns hemställan endast innefattar en anhållan, att K. M. behagade låta verkställa en undersökning och utredning af frågan, så ser jag icke, huru någon betänklighet vid att antaga Utsk:s förslag kan ega rum.
Med undantag af några få, som äro förklädde bakom skämtsamma benämningar, – t. ex. ”Lasse Eumele, prince d’Admet” – förekomma de öfriga med utsatta namn, ofta äfven titlar; de, som voro ”Bröder”, angifvas likväl vanligtvis blott med denna. Sålunda träffa vi här t. ex. Brodern Bellman och Brodern Hallman (som synas besökt honom tillsammans); Brodern A. Stjernecrantz; Brodern Schildt, Brodern Holmberg (båda bokhandlare); Brodern Karsten; Brodern, Sekreterarn Stenberg; Brodern, Kapellmästarn Uttini; Mons. Marcadet; Öfver-Hofjägmästarn, Direktören öfver Kongl. Spektaklerna, R. och C. af K. M. O., Herr Grefve Fersen 192; Brodern Schröderheim; Brodern Lenngren; Brodern, Kongl. Bibliothekarien Kellgren; Brodern Masreliez; Brodern Gjörwell; Baronen och Ryttmästaren Brodern Reuterholm; Brodern Hederstam, ”directe från landet”; Baronen och Ryttmästaren Rudbeck, ”å egna och Nådig Fruns och Frökens vägnar”; Baron Silfverhjelm; Hofjunkaren Paykull; Regeringsrådet Zibet; Ryttmästaren Schmitterlöw; Ryttmästaren Jernfeltz; Löjtnanten Holthusen; en mängd Löjtnanter och Fändrikar vid K. Lifgardet, mestadels grefliga (Schwerin, Wrangel m. fl.); bland de icke-grefliga möter oss den sedermera så ohyggligt ryktbare Ankarström. Ändtligen slapp han åter ut på fri fot, sedan Operadirektionen hade reglerat saken på det sätt, att hans borgenärer fingo uppbära det mesta af hans lön.