Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej så må, i anledning af så väl de mellan Kongl. Maj.-t och Kronan samt extra rotehållare derom redan afslutade contracter, som de, hvilka hädanefter i enahanda afseende kunna frivilligt träffas, extra roteringsskyldigheten få utgöras genom andra praästationeir än manskap, dock att genom särskild votering kommer att bestämmas, huru i afseende på tiden för i fråga varande contracters bestånd bör förhållas. 2 lära Vot. Fr epos. som, i händelse sista alternativet i förenämnde proposition antages, kommer att till besvarande framställas: Den som bifaller, att 9åsom Höglo/!. Ridderskapet och Adeln beslutir, icke allenast de mellan Kongl. Maj:t och Kronan, samt extra rotehållare redan afslutade con - Bcsv. och Ekon. Ucsk. BetänkanJen. 1447 tracter, vid hvilka de sistnämnde, uppå af dem hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förnyad anmälan, önska förblifva, utan ock de, hvilka i enahanda afseende, hädanefter kunna ingås af rotehållare, som sjelfve, eller genom lagligen befullmägtigadt Ombud sig dertill frivilligt anmäla, må till och med nästa krig fortfara att vara gällande, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej så kommer, enligt Högv. PresteStåndets Beslut, att utan bestämmande af någon tid för contracternes fortfarande, endast fastställas: att de contracter, om extra roteringens utgörande i motsvarande real-prsestationer, hvilka redan äro mellan Kongl. Maj:t och extra roteringshållare upprättade, må komma att bestå, derest sådant af desse sistnämnde begäres, äfvensom att sådane frivillige contracter ännu må kunna upprättas, och af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästas, der detta icke hittills skett, och der de kunda blifva för försvarsverket i allmänhet nyttig®. Hvilket dock allt Riksens Höglofl. Ständer® egen pröfning vördsamt underställes.
Staden Hvitabys inbyggare äro koblotare; Lodbrok angriper dem. Lodbroks söner återupptaga faderns beslut att eröfra staden, och Ivar nedskjuter med sina pilar de heliga djuren. Östen Bele i Upsala är koblotare; hans fetisch dödas af Lodbroks söner. En grip och en tjur dyrkas i ett tempel i Bjarmaland; de och deras prestinna dödas af Lodbroks svärfader Herröd och af den till Lodbrokssagan hörande Vilmunds2 fader eller ättefader, östgöten Bose. Hvad beträffar uppgiften, som identifierar Heklings ättlingar eller söner med »Lodbroks söner», således hegelingsslägten med lodbroksslägten, så föreligga intyg för att äfven den hvilar på sagohistorisk grund och ej på ett godtyckligt namnbruk af den man, som meddelat oss berättelsen om äfventyret på Samsö. För tillfället vill jag endast påpeka, att den isländska Lodbroksromanens högpoetiska skildring af huru Ragnar Lodbroks män finna Kraka-Aslaug å Spangarheden har sin sidobild i Hegelingssagans berättelse om huru hennes unge hjältes skeppsfolk påträffar vid stranden i en tjenarinnas skepelse den från sitt hem bortförda och under en elak kvinnas välde stälda prinsessa, som blir hjältens maka.3 Det nya preliminära resultat, hvartill forskningen på denna väg leder, är således, att den Varin, som de isländska skrifterna omtala, tillhör Lodbrokssagan, och att hans ättlingar äro lodbrokider. Och då de i § 1 anförda första resultaten manade till det preliminära antagande, att Rökstenens Varin är densamme som han, så bjuder ett metodologiskt förfarande att därnäst undersöka, om Rökstenssagan innehåller momenter, som på karakteristiskt sätt hänvisa till eller äro identiska med momenter i Lodbrokssagan, sådan som denna i urkunder, som mestadels äro två till tre hundra år yngre än Rökstenens inskrift, kommit till vår tid. Rökstenens inskrift börjar med följande ord: »Efter Vamud stånda dessa runor. »Och Varin tecknade dem, fadern, till minne af dödsutkorad son.
Man bör minnas att vad gossen lär vid 12 - 15 års ålder är av ringa värde som kunskap. Det glöms vid minsta avbrott i studierna. Det lärs senare på mycket kortare tid. Men betraktad som övning för själskrafterna, är den första undervisningen dyrbar. Den utvecklar förmågan att fästa uppmärksamheten vid intellektuella föremål, uppövar minnet, ger vana vid ihärdigt arbete och väcker hågen för kunskap. Läraren måste vara uppmärksam på elevens fattningsförmåga. Alltför mödosamma ansträngningar avskräcker barnet från ett arbete som inte följs av framgång. Svårigheterna måste anpassas till elevernas ålder, så att de får mer hjälp i början. I gymnasium överlämnas eleven åt sin egen handledning och förklaringar uppskjuts till redogörelsen. Skollagen meddelar föreskrift att läxorna i varje ämne inte blir för långa utan avpassade till elevens ålder. Ett ofelbart medel till bibehållande av självverksamhet, är vad ynglingarna ivrigt begära, nämligen rättvisa vid flyttningar till högre klass. Man skall vara uppmärksam på att de som lärt sig snabbt och är skickliga i att utveckla sina kunskaper kanske inte är lämpliga som ämbetsmän. Snillen blir inte alltid brukbara ämbetsmän, utan deras förmåga tar sig särskilda riktningar och bestämmer sin egen plats. Kommittén har åsyftat en mera allmän måttstock med vanlig och jämn fattningsförmåga. Inbillningskraften får inte vanvårdas vid uppfostran. Förmågan att föreställa sig frånvarande föremål och sammanbinda varje begrepp i blotta tanken, är ett ovillkorligt medel och villkor för de flesta av våra begrepp och kunskaper. I själva föreställningen av ting som aldrig funnits ligger en utvecklande tankeövning. Man säger, att i inbillningskraften ligger själva ursprunget till alla sinnliga känslor och njutningar. Vad förståndet fattat eller minnet befäst får liv genom inbillningskraften. Samhället och mänskligheten vinner föga på kallt spekulerande personer, försedda endast med förnuftsbegrepp och minneskunskaper, utan den varma känsla för det sanna, ädla och höga, som ensam kan ge en livlig och kraftfull riktning åt verksamheten. Vid uppfostran bör man inte försumma att utveckla även inbillningskraften. Men man bör sorgfälligt undvika alla de tillfällen som kan vända den åt dårskap eller osedlighet. Ändamålet vinns om religiositeten vårdas, känslan för det höga och sköna livas genom läsning av god litteratur, att se de fria konsternas mästerstycken och naturens alster.
Ungefärligen enahanda är förhållandet med Tullverket, med Trafik-styrelsen och styrelsen öfver Statens jern vägsbyggnader, samt med Telegrafverket; ang:de dessa begge sednare verk bör dock anmärkas, att Telegrafverkets utgifter ej bestridas direkte af statsmedel, utan af Handelsoch Sjöfarts-fonden, samt att styrelsen för Statens jernvägsbyggnader till följe af sin natur ej egentligen har någon permanent tillvaro. Då det naturligen är förenadt med stora svårigheter att uppgöra ordinarie stat för nya, under utbildning varande, embetsverk, var det säkerligen med fullt skäl som R. St:r läto bero vid K. M:ts Nåd. Propos. af den 22 November 1852, deri han med afseende å Trafik-styrelsen tillkännagifver att han ansåge sig »för det dåvarande» icke böra framlägga förslag till definitivt ordnande af nämnde styrelse; men med den sedan sagda tid vunna erfarenhet, torde det ej behöfva länge dröja med det löftes fullbordande, som nämnda Nåd. Propos. i sig innebär, och hvad Postsamt Tullverken angår, torde en dylik erfarenhet längesedan vara vunnen. Den naturliga utveckling, hvari alla dessa frenne embetsverk ständigt äro stadda, torde ej kunna, helst med nu blifvande årliga Riksdagar, innebära hinder för uppgörande af definitiva stater. R. Stms sednast församlade Revisorer, som äfven fästat sin uppmärksamhet vid dessa förhållanden, hafva med anledning deraf hemställt, huruvida icke tiden må vara inne för R. St:r att, i Den 10 Mars f. m. 229 afseende å den vigtiga frågan om bestämmande af Postverkets m. fl. verks utgiftsstat, utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit dem tillförsäkrad. Enär sålunda Stats-Utsk:t irman kort, vid behandlingen af 1865 års Revisions-berättelse, kommer att yttra sig i detta hänseende, torde det icke vara skäl att R. o. Ad. nu fattar något beslut öfver den föredragna punkten, utan får jag yrka densammas återremitterande, för alt af Stats-Utsk:t behandlas i sammanhang med hvad 1865 års Revisionsberättelse i dessa ämnen innehåller. Frih. von Schulzenheim, David:
Jag bekänner, att jag icke förstår skälet härtill; ty är privatbanken skyldig att medgifva öfverlåtelsen och att sedermera betala förbindelsen, i hvars hand den finnes, sä vet jag ej, hvarföre det icke genast uttryckes, utan omsången af en föregående anmälan i banken, så framt ej afsiglen härmed är att lägga ett nytt hinder för privatbankers uppkomst. Jag begär i följd häraf först propos. på Ufsktns ti oell sedan vi antingen antagit denna eller den motsvarande 8 §:n i Gr Frölichs förslag, anhåller jag om propos. till afslag ä de 2 första mom:n i Gr. Frölichs g 3. Hr Stuart, Garl Gust.: Jag anser den af Gr. Frölich föreslagna 8 § vara en af de hästa i hela hans lagförslag och äga ett afgjordt företräde framför den deremot svarande 6 § i3Utsk:ns förslag. Jag behöfver dock icke vid - Den 17 M a r s f. m. 33g lyftigt anföra de skri!, hvarpå denna inin åsigt grundar sig, enär desamma redan blifvit fullständigt utvecklade af såväl Hr (ii. sjelf soln af [! v. Troil. Jag vill således blott tillägga, att jag ej kan anse den af Utskln föreslagna 6 § annni lunda än, på sfi11 Gr. Frölich i sin reservation yttrat, såsom en qvarlefva af det misslyckade bemödandet att tvinga privatbankerna alt beständigt hålla en viss cassa. Sjelfva §:n gifver ock en tydlig anvisning härpå; ty annars står 2 inom. deraf i bestämd motsägelse med det irsta. Rednctionen af hela §:n är för öfrigt så otydlig, att den svårligen skulle kunna behörigen efterlefvas och tillämpas; åtminstone skulle controllen deröfver blifva särdeles besvärlig. Deremot äger berörde § i Gr. Frölichs förslag den förtjensten att vara fullkomligt tydlig. Den upplager såsom måttstock för sedelutgifningens bestämmande: 1:0 behållningen i bankens egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 9.:n återstoden af de i R.
Preste-ståndet den 6 — Bo egare-st a tide t den 7 Bonde-ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående nedsättning i utskylder af skattlagda cjvarnar, då dessa genom anläggande af nya sådana i någon måtto förnärmas. (Statssamt Allm. Besy-. och Ekon.-utsk. Uti., N:o 76.) S. A. K. Hos Rikets Ständer liar i betraktande förekommit, huruledesmånga qvarnar, hvilka i äldre tider blifvit skattlagde efter beräkning af den inkomst, som då kunde af det för qvarnen afsedda mäldelag erhållas, lidit betydlig men derigenom, att i deras granskap flera nya både husbehofsoch tullmjöl-qvarnar blifvit anlagda, hvarmedelst de äldre verkens mäldelag minskats; att, då detta tillförene ansetts böra förekommas genom att sparsamt utdela tillstånd till tulltägt åt nybyggda qvarnar och genom förbud att anlägga husbehofs-qvarnar, der sådant ledde till skattlagda tullqvarnars skada och förfång, en slik grundsats likväl alltmera måst frångås, i anseende till förändrade förhållanden inom landsorterne, såsom ökad folkmängd, lättade eller nya kommunikationer och jemväl af den anledning, att det visat sig nödvändigt att icke inskränka tillgångarne på medlen för anskaffande af en så nödvändig vara som mjöl, samt att egare af skatteoch innehafvare af krono-jord sålunda genom E. K. M:s nådiga kungörelse af den 14 Juli 1835 erhållit rätt att, i likhet med hvad för säterioch frälsejord egde rum, å sina egor, till eget husbehof, anlägga mjöl-qvarnar, hvaremot egare af skattlagda mjöl-qvarnar, då den af dylika verk vid deras skattläggning påräknade inkomst genom anläggning af husbehofs-mjölqvarnar funnes minskad, skulle ega att i den fastställda råntim i vanlig ordning söka och erhålla förmedling.
Nu angifna stadganden ärq de enda qvarjefvor af den, på' sätt ofvan är nämn dt, i Sverges äldre rätts-system och lagskipning erkända underpants-institutionen, hvilken deremot-, enligt så väl äldre som nyare lagar, i sin fulla utsträckning existerar i åtskilliga andra länder, såsom Norge, Danmark, flera Tyska stater och nästan alla Nord-Amerikanska, Schweiziska kantonerna m. fl. Såsom redan ärnämndt, afskaffades den hos oss år 1730 eller just vid den tidpunkt, då, enligt hvad Utskottet i sitt Betänkande öfver förslag till ny Konkurs-lag autydt, under den allmänna förvirringen i vårt finansväsende hela kredit-lagstiftningen halkade in på en felaktig väg och alltmer aflägsnade sig från sjuttonde århundradets riktigare principer. Liksom man icke vidare skilde emellan handelsrätt och civilrätt, så underlät man äfven att egna tillbörlig uppmärksamhet åt hypoteksväsendets stadga och utbildning. Otvifvelaktig! är ock att bristerna i detta hänseende väsendtligen medverkat dertill, attpersonal-krediten jemte det förderfliga borgens-systemet hos oss tagit en så oroväckande utsträckning ibland alla samhällsklasser, ehuru personalkrcditens anlitande hufvudsakligen bordo vara inskränkt till den egentliga affärsverldcn. lleal-krcditen är deremot för äfven icke-aflärsmän; och gifver ej lagen åt densamma all den utbildade form, sorn förhållandena kräfva, så hämmar den i väsendtlig mån landets materiella utveckling samt förorsakar icke allenast villervalla i kreditväsendet, utan äfven — och hvad värre är — oredlighet och bedrägerier. Yi hafva egt tillräckligt talande vittnesbörd på verkningarne af begge slagen, — och dessa påkalla oafvisligen lagstiftarens mellankomst. Behofvet af en förändrad lagstiftning i fråga om panträtt i lös egendom var ock för ett tiotal af år sedan insedd af Lag-Beredningen, som i sitt förslag till Handels-Balk intog stadganden om underpant.
Jag anhåller likväl att få tillägga några ord i afseende på det andra skälet, som StatsUtsk. anfört för sitt tillstyrkta afslag till Frih. Sparres motion, det nemi., att statsregleringen redan är uppgjord; i hvilket afseende jag ber att få nämna, det anslaget för fångars underhåll å 8:de hufvudtitelu blott är en förslagssumma, som måste fyllas i första rummet genom de till Riksg.cont inflytande öfverskott på statsverkets inkomster, hvilka icke äro påräknade bland Riksg.cont:s bestämda inkomster, till följd hvaraf bifall till Frih. Sparres motion alldeles icke rubbar den uppgjorda statsregleringen; och anhåller jag derföre så mycket mera om bifall till min och öfriga ledamöters begäran om återremiss af utlåt. StatsUtsk:s utlåt. N:o 429 återremitterades. Frih. Rantzou reserverade sig emot det nu fattade beslutet. Vid förnyad föredragning lades ånyo på bordet, af Hr Hjärne, Harald, och Rosenblad, Bernh., Bevilln.- Den a April. 1 Utsk. d. 3o sisll. Mars på bordet lagda betänk. N:o 56 med förslag till bevilln:s fördelning. Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 3o sistl. Mars på bordet lagda betänk. N:o 57 med förslag till 1 och 1 art. af bcvilln.förordn. Hr Rosenblad, Bernh.: Sorn Bevilln.Utsk:s utlåt. N:o 67 är beroende af N:o 56, och det blifvit ånyo lagdt på bordet, anhåller jag, att äfven N:o 57 måtte ytterligare få hvila. Frih. Rantzou, Joh. Al b., förenade sig med Hr Rosenblad. Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.Utskrs d. 3o sisth Mars på bordet lagda mentor. N:o 58 med förnyadt förslag till formulär för debetsedlar. Hr Cederschjöld, Pehr Gust., uppläste följande:
Efter Utskottets tanka blefve ändamålet med den af Herr Henschen för vissa vinsorter föreslagna tullnedsättning hufvudsakligen förfeladt, likasom det torde kunna förutses, all skiljaktiga tullsatser å olika vinslag skulle föranleda betänkliga misstag vid tullbehandlingen» Utgående från den åsigt, att vin fortfarande måste bär betraktas såsom öfverflödsvara och med hänsigt tillika till den betydliga tull-inkomst, som Statsverket deraf åtnjuter, hemställer Utskottet således, ' att införselstullen å Vin må bibehållas oförändrad. Bevillnings-UlskoUets Betänkande, N:o 3. Gl Deremot liar, vid de hänne sist förflutna riksdagarne, uppstått fråga om antagande af ett annat förtullningssätt så väl för bränvin och sprit, som för vin, än det nu brukliga. Det har nemligen blifvit upplyst, ali förlullningen per kanna, både i afseende på spirituosa på buteljer och ännu mera på fat, gåfve anledning till ganska väsendtliga misstag vid bestämmande af varans verkliga qvantitet. Den föreskrifna rojningen af vin och spirituosa på fästager lemnade, i de flesta fall, ett för afgiftsberäkningen högst ofördelaktigt resultat. Utom den osäkerhet, som vore en oundviklig följd af kärlens ständigt vexlande, oregelbundna form, underlättade rojningsmethoden bedrägerier af mångfaldig beskaffenhet. Denna method hade funnits så osäker, att den på ett enda vinfat utvisat från 20 ända lill ()0 kannors innehåll under det verkliga, vid uppmätning utrönta; och emellertid vöre det omöjligt att å tullkammare, der större partier till förtullning på en gäng förekomma, utöfva den kontroll medelst fatens uppmätning, som nu gällände förtullningssätt gjorde behöflig, oberäknadt den kostnad och tidsutdrägt samt menliga inverkan pä sjelfva varan, som genom fatens störtning och uppmätning förorsakades. Af dessa skäl ifrågasattes, att, pä sätt ock. i andra länder vore antaget. vigtförtulluing af spirituosa, såsom medförande stor vinst för både tull-kontrollen och de trafikerande, äfven här måtte införas.
1615 skedde skattejämkning i Helsingeland, 36ig en allmän jordrefning i Westergöthland och 1624 beslöts en allmän jordrefning öfver hela landet på det skatten måste bli lämpad efter hemmanens rätta godhet, hvarefter ock en allmän jordebok upprättades der hemmanen till natur och ständig ränta upptogos, och ingen fick sedermera öka eller minska sina hemman med ägor från andra hemman. Den 21 Maji e. m. Allt från 1624, klagades beständigt öfver ojemn skattläggning; en ny lofvades stan? digt, men påbjöds först 1689- Denna af Carl XI anbefallte skattläggning skulle i synnerhet, afse Kronans säkerhet och hemmanens måttliga beskattning för att idke råka i odes mål, och skiljde sig från alla föregående förnämligast deri, att då man vid de sistnämd^ alltid lågt öretalet till grund, så såg man nu påo hemmanets verkeliga förmohner, bestående i Åker, Äng, Skog, Mulbete, Fiske m. m. Men äfven denna skattläggning blef i verkställigheten partiel och ensidig som alla föregående, hvilket ock inträffade med den myckenhet af mindre skattläggningar öfver enskilta lägenheter, hvarigenom intagor å allmänningar blefvo satte till visst hemmantal och ränta. Den stora ofullkomligheten uti da hittills omnämnda skattläggningarne härrörde deraf, att hemmanen b'*efvo satte till vissränta och mantal utan att deras ägor och tillhörigheter förut blifvit ordentligen refvade och till sin rätta beskaffenhet tillförlitligt beskrifne. Deraf hafva uppkommit de tid efterannan skedde förmedlingar och det ännu emelian lika Hemman befintelige olika Hemmantal, hvadan vid många Riksdagar allmänna refoch skattläggningar blifvit begärde och lofvade samt i vissa landskap verkstäldte. Refning ar en förrättning, hvarvid ett Hemmans egor och tillhör]gheter geometrice afmätas på Charta af tagas och till Jin befkajfenhet beskri/vas. Den 21 Maji e. m.
Hemmansbrukaren lemnade förut en Valmar-släpklädning åt sin Soldat, hvilken han då begagnade i sitt Arbete, såsom ersättning derföre, och hvilken klädning tillverkades i Bondens hus, och kortade honom ingen penninge-utgift; nu deremot mäste han med penningar betala en tre gånger dyrare Klädesklädning för Soldatens räkning, hvilkens arbete han likväl numera icke får begagna; fordom underhöll Bonden sin Soldat på Möten af tillgångarne i dess visthus, som icke fordrade penninge-utgift, nu erlägges en deremot svarande utgift för Möfeskost i penningar årligen, äfven de år då inga Möten existera; fordom besöktes Bondens hus af Saltpetersjudare, som ehuru besvärligt, likväl icke föranledde till någon penninge-utgift; nu måste äfven Saltpetter dyrt betalas med penningar af Bonden, som, icke ensam kan tillverka Saltpetter, och icke äger förmå andra, att i kostsammare Tillveiknings-bolag ingå. Att des^a, med flere i sednare tider tillkomma extra utgifter hafva så medtagit Hemmans brukarens tillgångar, att u i flere Orter en tilltagande fattigdom ibland Hemmansbrukare visat sig, kunna de intyga, som närmare känna förhållandet i Provincerne. Penningar saknas till dessa fortfarande behof, och det är ganska naturligt, att då penningar till fl-rfalldigt högre belopp än fordom, genom alla dessa utskyHer ifrån Provincerne utgå, men dessa penningar icke i någon väg återgå till Provincerne, utan annorstädes användas, blifver följden den, att pennmge-förlägenhet och obestånd måste uppstå, Den 24 Fe&fuarii. *59 sedan tillgångarne, af antingen förut varande välstånd upphört eller Lån-tillgång icke vidare erhålles.
D e n 29 Mars f. ra. ocii som ja» tror att 11. o. Ad. förut gillat, nemi. 3 procrs ränta oell ?. proc:s afbetalning, bör också vid detta tillfälle vidhållas, så att proc;n kommer alt sålunda af delta samhälle erläggas, och att intet undantag i detta afseende må komma alt ske. Jag får derföre hos Hr Frih. och Landtm, anhålla om propus. å BorgareSUs beslut. Frih. Nanckhoff: Ehuruväl den siste värde talarens yttrande, äfvensom det beslut, hvilket inom ett annat Ständ kan vara fattadt, tyckas böra inverka på min åsigt, så bindel mig likväl icke möjligt att densamma frånträda. Då jag likväl biträder den siste värde talarens yttrande, alt R. o. Ad. borde bifalla BorgareSlis beslut, sedan propos. derå blifvit gjord, så är delta endast för att icke åstadkomma någon splittring i beslutet. Jag får således förändra min anhållan i delta afseende, och instämmer i Hr Weslfelts begäran om propos, på hvad BorgareSt. i denna fråga beslutat. Sedan propos. å Utsk:s förslag först blifvit framställd men icke anlagen, instämde R. o. Ad. i samma beslut som BorgareSt. ronde ågtde punkten fattat. Dessa båda punkter biföllos. b) Utdikningar och aflappningar af sanka trakter och sjöar, för beredande af odling sföretag. 1 : s t a p 1111 k l e n. Hr von Hohenhausen: PresteSt. har i denna del faltat elt gemensamt beslut ronde de norra lanen, till hvilka de lagt den norra delen af Wermland eller Elfdalens och Finnbygdens härader, samt fattat ett dylikt beslut i ett sammanhang för de södra länen. Det synes också vara mycket skäl, ali, uti sådana orter i de södra länen, der arhetsföretag af större vigt förefinnas, men kostnaderna skulle öfverstiga dervar. communers förmåga, de må erhålla understöd dervid af allmänna anslag.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet oell Adeln således antagit det af Herr Skog - Den i3 Janunrii e. m. 129 Skogman uppgifne, i Ja-propositionen intagne, förslag till redaction af \ §. i Lagen för Rikets Ständers Bank. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotlen: Af den 24 sistlidne December: N:o 3o. I anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 18 angående väckta motioner, i afseende på Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor, af den a3 Junii i8a5. Från BancoUtskottet: Af den 5 dennes: N:o p3. Med förslag till Reglementariska föreskrifter, i afseende å det Lån, som, enligt Utskottets Betänkande N:o 92 , tillbelopp af högst 2,000,000 R:dr Hamb. Banco, skulle komma att genom BancoStyrelsen upptagas, jemte grunderna för användandet af den Fond, som derigenom skulle hildas, egentligen till understöd åt Fastighetsägare. N:o 94* O111 fortfarande af den till fälliga Lånerättighet för Stockholms Stads BrandContoir, som, sedan år 1756, varit medgifven. 57 H. 9 i3o Den 13 J a n u a r i i e. ra. N:o p5. Med tillstyrkan, alt eftergift af StraffRänta måtte beviljas för ett till Bonden Anders Larsson i Gunnarstorp af Elfsborgs Län utgifvet och hos hans Löftesmän utsökt Odlingslån. Med tillstyrkan, att i Banken hädanefter, såsom tillförene, måtte kunna till förvar aflemnas så kallade Deposita af flyttbart Gods, under försegling, men emot viss afgift.