Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då min öfvertygelse är, att g:de hufvudtitelns återförande till discussion inom StatsUtsk. skulle medföra äfventyr för den tillökning i anslag till jordbruket och näringarna, som Utsk. föreslagit, får jag taga mig friheten att, oaktadt de anmärkningar, hvilka äro gjorda, tillstyrka bifall å Utsk:s nu föredragna utlåt. Jag tior, att de gjorda anmärkningarna icke kunna åstadkomma det resultat, som de flera talare önskat, hvilka gjort dem. Hvad först Gr. v. Rosens anmärkning angår, röf:de Den 28 Maj c. m, CHialqierska slöjdeskolan, lärer det ej undfalla R. o. Ad., att det i första rummet tillhör Konungen att bedöma, huruvida denna inrättning är af den beskaffenhet, att det ändamål, man anser derigenom böra vinnas, kan ernås, och huruvida ett utvidgande derutaf skulle vara motsvarande, hvad deraf borde väntas. Konungen liar icke gjort någon framställning i ämnet. Jag tror således för min del, att R. St. böra afvakta den, innan något bestämdt anslag uppföres. Jag sätter icke i fråga, att ju ett technologiskt institut i Götheborg är af mycken vigt. Det är nära nog lika angeläget som ett i Stockholm. Likväl får jag erinia derom, att technologiska institutet i Stockholm är inrättadt, som jag tror, till följd af en Konungens propos. i ämnet, och att R. St., innan de bevilja anslag, böra noga utröna, huruvida de kunna uppfylla sitt ändamål. Technologiska institutet här i Stockholm har dessutom icke något särskildt anslag på Rikets stat. IVfedlen dertill utgå af manufacturdiscontfonden, en särskild fond, som ej är uppförd på någon titel. Äfven ur detta skäl tror jag, att det vore mindre lämpligt att uppföra på titeln ett anslag för Chalmerska skolan, helst när de förut nämnda omständigheter komma i betraktande. Hvad Hr Peyrons anmärkning angar om anslag till ett jordbruksinstitut i Södermanland, torde det vara tydligt för hvar och en, att ett institut i Westergöthland äfven kan tjena till modell för det åkerbruk, som kan komma i fråga i Södermanland.
Revisorer gjorda och af Kongl. Kommers-kollegium åberopade hemställan, anser sig Utskottet böra tillägga den upplysning: att, sedan 1810 och 1841 års Riksdags Siats-Utskott, i dess häröfver afgifna och af Rikets Ständer gillade yttrande, förklarat sig icke kunna understödja denna hemställan, måste densamma anses hafva förfallit; och vidkommande den egendom, hvarom fråga nu är, får Utskottet anmäla, att Utskottet instämmer i den uti nyss anförda yttrande uttalade åsigt, att, enär Manufaktur-fonden, med hvars medel sagde egendom i början af 1770-talet från enskild man inköptes, tillkommit genom beviljade och af allmänna medel utgångna bidrag, vore följaktligen denna egendom att anse såsom én statens tillhörighet; vid hvilket förhållande och då andra staten tillhörande, till allmänna verk, lör att af dem begagnas, upplåtna, fastigheter numera icke upptagas och redovisas i dessa verks hufvudböcker eller årliga räkenskaper samt hvad i afseende på sådana fastigheters bokförande är stadgadt, synes jemväl böra tillämpas å nu ifrågavarande egendom och der befintliga, det allmänna likaledes tillhöriga, inventarier, helst dftn omständigheten, att räkenskaperna för de under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställda medel icke ingå i rikshufvudboken, ingalunda utgör en giltig anledning till särskildt undantag för detta embetsverk från ett, rörande statens egendomar, meddeladt allmänt stadgande, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall till sednast församlade Revisorers hemställan, att, mod tillämpning, så snart ske kan, af det, i afseende på andra dylika fastigheter, numera stadgade bokföringssätt, värdet af meranämnde fasta egendom och inventarier må ur den årliga redovisningen för Manufaktur-diskontfonden uteslutas och i särskild räkenskap uppföras. 2:o Angående det i gamla Ull-diskonlfondens räkenskaper upptagna Ullmagasinshuset i Norrköping, jemte de i samma räkenskaper bokförda inventarier.
Ständer i underdånig skrifvelse uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor anläggas på alla de ställen, der sådane äro behöflige; 2:0 att kostnaden derföre icke bör bestridas genom beskattning eller allmänna anslag; 3:o att besörjandet af sådana undervisningsanstalter ovilkorligen bör tillkomma Communerne, såsom ett både ChristBih. till R. St. Trot. 1834- 4 Sami. 2 Afd. 2 8:de Häftet. io Statssamt Allm. Eesv.- och Oecon-Utsk. Betänkande N:o 34- Jigt och medborgerligt åliggande, hvarifrån ingen må undandraga sig att bidraga; men att, i afseende på sättet och medlen att befordra dessa anstalter, Communerne icke må tvingas genom någon allmän lag eller föreskrift, utan att detta må bero på deras frivilliga öfverenskommelser och beslut i följd af de locala omständigheter, som på hvarje serskildt ställe kunna förefinnas och erbjuda sig, såsom lämpliga för ändamålet; 4:o att Biskopparne och Landshöfdingarne må anbefallas att med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet, och uti dertill utlyste Sockne-slämmor kraftigt uppmana församlingarne till inrättande af Folkskolor, samt att med dem samråda och öfverenskomma om sättet och medlen huru de böra till vägabringas; att härvid, bland andra utvägar, bör i öfvervägande komma, hvad Lars Jonsson föreslagit: nemi. huruvida någon tillgång af kyrkornas fordna eller nu innehafvande egendom kunde vara alt påräkna, samt huruvida någon del kunde anslås af de inkomster, som falla af lediga Pastorsoch Comminislers-beställningar, då tvister uppstå om deras återbesättande, äfvensom att en underdånig berättelse, om allt hvad sålunda förekommit och afgjordt blifvit, bör till Kongl. Maj:t insändas; 5:o att Domcapitlet bör för hvarje år till Kongl.
Enahanda göromål och bestyr i Göteborg och Malmö må Eullmägtige kunna uppdraga åt två eller tre der bosatta, sakkunnige och redbare män, som vilja ett sådant uppdrag sig åtaga och af hvilka åtminstone en bör vara ledamot af Styrelsen öfver dervarande Lånekontor. Mom. 7. Verkställande Derektörcrno skola, vid hvarje tillfälle, då Fullmägtige sammanträda, för de under tiden från föregående sammankomst besörjda vexelärenden redogöra. Ombuden i Göteborg och Malmö ega antaga och entlediga nödigt biträde i göromålcn. lämpliga åtgärder; egande Eullmägtige derjemte att bestämma hos hvilket eller hvilka handelshus eller bank-inrättningar i berörda städer depositioner för Bankens räkning få ega rum. Mom. 4. Fullmägtige hafva att, i afseende å bokföringen och redovisningen, meddela de föreskrifter, hvarigenom reda och enkelhet i räkenskapen, i förening med säker kontroll, bäst må kunna vinnas. För utöfningen af de med vexelköp och försäljning i Stockholm förenade göromål och bestyr utse Fullmägtige inom sig två såsom Deputerade. Mom. 6. Enahanda göromål och bestyr i Göteborg må Fullmägtige kunna uppdraga åt två eller tre der bosatta, sakkunnige och redbare män, som vilja ett sådant uppdrag sig åtaga, och af hvilka åtminstone en bör vara ledamot af Direktionen öfver dervarande Lånekontor. För dessa ombud ega Fullmägtige fastställa instruktion, hvarvid tillses att nödigt samband mellan vexelärendena i Stockholm och Göteborg må vinnas. Liqviden af de i Göteborg köpta vexlar ombesörjes af dervarande Lånekontor, som för sådant ändamål må af Fullmägtige berättigas att, på sätt de lämpligast finna, utställa invisningar på Banken. Mom. 7. Köp och försäljning af vexlar i Malmö besörjas af Direktionen öfver Låne-kontoret derstädes i enlighet med de föreskrifter, som af Fullmägtige meddelas. Mom. 8. Deputerade, hvilka sig emellan fördela de dem tillhörande göromål, såsom dem lämpligast synes, skola vid hvarje tillfälle, då Fullmägtige sammanträda, för de under tiden från föregående sammankomst besörjda vexelärenden redogöra.
Häraf följde dock säkerligen icke, att ej sådana förgripelser äfven då voro tryckfrihetsbrott, ifall de genom tryckpressen begingos. Det kan väl icke nu mer än förr nekas, att deras brottslighet framkommit i tryckt skrift; och huru man skall undandraga dem tryckfrihetsdomstol, vill ju icke blifva begripligt, då lagen säger, att lagligheten (förhållandet till lagen, enligheten dermed, eller striden deremot) af åtalade tryckta skrifters innehåll skall pröfvas af en Jury eller Nämnd etc. Har denna lag icke för afsigt att skydda författare mot allt det ansvar, som icke inlör sådan domstol och efter samma lag kan ådömas; huru är då genom någon lag i hvad ämne som helst medborgaren skyddad mot oförtjenta eller för hårda straff? Eller är det meningen, att han icke skall så vara? Man säger nu, i dom och i förklaringsskrifter, att det straff, man ådörner för disciplinarfel eller för prestmans irrlärighet icke är ett tryckfrihetsstraff eller hindrar, att detta senare kan förut eller efteråt i behörig ordning ådömas. Men huru kan man säga detta, utan att varseblifva, det någon fördel för den bestraffade ej ligger deri, att icke vara lagligen dömd, då han likväl är straffad? Skall tryckfrihetslagskipningen icke vara en förbistring mot ali annan; så måste behörigheten att döma till straff äfven i tryckfrihetsmål först och främst bero af behörigheten att urskilja, huruvida brott är begånget. Så sannt som subordinationsbrott och religiös irrlärighet, åstadkomna genom tryckpressen, äro tryckfrihetsbrott, lika med alla andra genom samma medel föröfvade, så sannt har ock den lag, som velat, att de skola af tryckfrihetsdonjstol handläggas, dermed förbudit hvarje annan myndighet att pröfva, huruvida de yttranden, hvarigenom dessa brottsligheter skola vara begångna, rätteligen äro att anse för subordinations brott eller villomeningar af straffbar beskaffenhet. Den rubbning, som genom Tryckfrihetslagen uppkommit uti förut varande förhållanden i dessa afseenden, synes mig icke hafva varit ouppsåtlig. Tryckfriheten har härigenom icke fått mer, än lagstiftaren ansett henne med skäl böra få.
För ilen händelse att alla klasserna måste kallas till tjenstgöring, blefve väl en icke obetydlig del af den yngsta mindre härdig, men, oberäknadt alt den öfriga delen af denna klass torde innehafva nödig kroppsstyrka för krigstjenst, så erfordras till garnisons-tjenst eller lill tjenstgöring å fäsluingarne manskap, hvilket bör kunna fullgöra sina åligganden, utan att behöfva ega fullt utvecklade kroppskrafter: hvarförutan ej heller bör förbises ali hos soldalen, med afseende å de olika vapnen, eller grenarne af tjcnslgöringen, erfordras icke allenast fvsisk stvika, utan äfven den smidighet och rörlighet, det ungdomsfriska mod och den läraktighet, som företrädesvis äro alt finna hos ynglingen, men mera sällan hos den mognade, af lifvets omsorger tyngde och med eti visst yrke sysselsatte mannen. Såsom en följd af hvad nu blifvit i underdånighet an förd t, angående hindren för bifall till E. K. M:ts Nådiga Proposition örn beväringsålderns framflyttande, hafva Rikets Ständer ansett den af E. K. M:t, under förutsättning deraf, föreslagna tillåtelse, att inom femte bevärings-klassen taga lego-karl, icke böra ega rum. Beträffande åter den i den Nådiga Propositionen föreslagna inskränkning i åldern för lego-karl, så finnes redan i 1812 års kungörelse den grundtanke angifven, att hvar och en yngling inom den utsatta åldern borde sjelf utgå till fäderneslandets försvar; och dä den deri medgifna rättigheten att för sig sälta lego-karl icke under något vilkor bör erhålla den utsträckning, att ändamålet med bevärings-skyldighelen i någon män förfelas, samt de olägenheter, hvilka, enligt den Nådiga Propositionen, visat sig inom beväringen vara en följd deraf, att lego-karl får tagas emellan 25 och 37 års ålder samt derutöfver intill 40 ars ålder hvad sädane beträffar, som förut varit i krigstjenst, redan länge varit öfverklagade, hafva Rikets Ständer funnit sig böra antaga hvad E. K.
Riksdag blef circulationscapitalet för utlåning emot inteckning i fast egendom, förhöjdt ifrån 4,780,000 R:dr till 5,500,000 R:dr, eller med ett belopp af 720,000 R:dr, under tillika medgifven utsträckning af belåningsrätten, hvad Landt-Egendomar angår, ifrån J till p af taxeringsvärdet, i följd hvaraf hufvudsakligen lånens antal, från och med 1840 års början, icke allenast fortfarande ökats i enahanda progression som ditintills, utan derutöfver till den grad tilltagit, att Fullmägtige, uppå Commissariernes uti Låne-Cansliet derom gjorde, samt af Under-Styrelsen vitsordade och understödde, framställning, den 19 Maj 1842 ansågö behöfligt förordna en Extra Commissarie uti Låne-Cansliet, emot åtnjutande af serskildt arfvode, för handläggningen af de derstädes betydligt förökade göromålen, hvilket biträde först bestämdes till sistberörde års slut, och sedermera förlängdes till nästlidne Maj månads utgång, då det upphörde. De lill Banken ingifna, men i brist af tillgång hvilande Iåneacler uppgå för närvarande till en summa af En million R:dr Banco, deraf fullständiga acter finnas till ett belopp af 725,000 R:dr och de öfriga äro under complettering. Sedan fastighets-låne-fonden blifvit utgifven, förefinnes ingen annan tillgång än årligen inflytande Capitalafbetalningar, som ungefärligen utgöra 380,000 R:dr, för att i denna låneväg åter användas.
Jag tror nemligen, att det åligger Rusthållarne att underhålla häst och karl på möten; men jag anser det vara en billighet, att, i anseende till den större kostnad, som i allt annat nu är rustningsonera medföljande, emot hvad som ifrån början varit, underhållet på möten af häst och karl bestrides af Allmänna medel; hvarföre jag, hvad beträffar Rusthållet, föreslår detta, så vida man icke skulle vilja taga samma mesure härmed, som den jag föreslagit i afseende på Rotehållet. Min beräkning af vacance-afgiftens belopp är grundad på hvad jag i detta afseende ungefärligen känner om förhållandet vid Westmanlands Regemente. Detta Regemente äger nu inom StatsUtskottet en person af det högre Befälet, som torde kunna vara i tillfälle att till ziffran framlägga, hvad jag blott ungefärligen kunnat uppgifva. De öfrige Regementernes Chefer och högre Befälhaf - Den i3 Mars f. ra. vare önskade jag ville till Utskottet uppgifva , huru härmed sig förhåller vid deras Corpser. Grefve Brahe har omnämnt de många slags och långa möten, till hvilkas omkostnader MötesPassevolance-afgiften skall fordras och åtgå, såsom Sqvadrons-, Recrytoch Befälsmöten, m. m.j men jag vill minnas, att Rusthållare och Rotehållare ej äro skyldige att till möten lemna sine karlar och hästar längre än 17 dagar om året; och möteskostnaderne böra således i enlighet dermed beräknas. Jag anhåller om remiss häraf till Statsutskottet, samt communication med öfrige RiksStånden. Herr Tham Wolrath: Det lärer få antagas för sanning, att Rusthållare äro af gällande författningar ålagde att vid möten underhålla sina Ryttare. Ej eller torde det kunna bestridas, att Soldatens skyldighet, att sjelf underhålla sig vid möten, öfvergått på hans Rotehållare, genom omöjligheten att kunna få karl för Roten på andra vilkor, än att äfven gifva honom matsäck och drickspenningar under mötestiden.
15 htilla föreläsningar öfver det vidsträckta fält hans vetenskap och dess hjelpvetenskaper intaga, lika litet sorn en Professor i exegetik eller orientalspråken, om han icke medhinner till och med linder hela sin embetstid föreläsa öfver alla böckerna i Gamla Testamentets codex. Vi lefva icke i medeltiden, då allt vetande måste hemtas nr föreläsningar. Numera är en Professors främsta föreläsningspligt den, att rätt handleda sina lärjungar till att studera på egen hand, att ingifva kärlek för sådant studium och framställa de grundåsigter, som vid detsamma bör vara ledande. Med den mindre personal, Upsala medicinska fakultet eger, må man väl derföre vida hellre förundra sig öfver, att den uträttat så mycket, än klandra den för det att den ej gjort allt, hvad man kan behaga af den fordra. 4:o Pessa beslut utvisa ett misskännande af universitets-begreppet derigenom att Utskottet icke åtskiljt mellan de vetenskaper, som för detta begrepp äro väsentliga eller oväsentliga. Väsentliga äro för universitetet blott de vetenskaper, som med skäl kunna benämnas de grundläggande, i motsats till dem, som utgöra endast tillämpning af dessa. Medicinen hörer nödvändigt till de förra, till följd af den för denna vetenskap egna princip och dennas vigtiga betydelse i vetenskapernas stora system. Helt annorlunda är förhållandet med åtskilliga vid några utländska universiteter upprättade lärostolar (t. ex. för eivil-ingeniörs-studier, agrikulturell, o. s. v.), hvilka Utskottet väl antvdt, men iörsigtigtvis underlåtit att uppräkna eller namngifva. Pessa äro fasthellre att betrakta såsom utvexter på universitetet, hvilka vida mera äro det till hinder och skada, än till fördel och gagn. 5:o Utskottets beslut bero äfven på ett sammanblandande af theori och praxis. Att all praxis måste grunda sig på förut inhemtad theoretisk insigt, och att ju grundligare denna är, desto säkrare blifver praxis, är en gammal, allmänt erkänd ovederlägglig sats.
Uti memorial af den 5 Oktober 1852 gjorde Styrelsen tor allmänna vägoch vattenbyggnader bos Kongl. Maj:t underdånig framställning derom, att, som med samma års slut tilländaginge den tid af tio år, under hvilken, jemlikt Kongl, brefvet den 15 Augusti 1842, vården om, underhållet och förbättringen af, staden Helsingborgs hamn med dertill hörande bryggor och inventarier, äfvensom förvaltningen af dess inkomster, fortfarande, på sätt enligt Kongl, brefvet den 19 Januari 1833 under de förutgångna tio åren egt rum, skulle under Styrelsens öfverinseende af stadens Hamn-direktion ombesörjas, meri det af flera skäl vore nödigt att från statens sida kontroll fortfarande ulöfvades derå, att hamnen bibehölles vid behörigt djup och i öfrigt med noggrannhet vårdades, Kongl. Maj:t måtte i nåder förordna, att administrationen och vården af hamnen borde under ytterligare tio Ar handhafvas på förut stadgadt sätt. Sedan uti häröfver infordrade yttranden så väl Hamndirektionen som stadens magistrat och borgerskap, biträdt styrelsens berörda hemställan, men borgerskapet likväl dervid fästat det vilkor att, som xerfarenheten visat, att hamnen i sitt dåvarande skick icke fullt motsvarade sitt ändamål, enär inloppet till densamma vid stormig väderlek så uppfylldes af iudrifvande hafstång att icke ens en lastad mindre båt kunde bana sig väg derigenom, och flera veckor åtginge till tångens bortskaffande, staten borde sednast inom två år derefter gå i författning om hamnens ändamålsenliga förbättrande samt i sådant afseende, till nämnde olä— Vik till R, St. I Sami J Afd, 15 Haft. 3 18 Kongl. Maj:t Nåd.
Det är en i h ö g grad besynnerlig inkonsekvens af lagstiftningen, att den m e d strängaste noggrannhet öfvervakar, att icke arsenik får lämnas ut från ett apotek utan läkares recept, men tillåter att det mest mördande gift, fosforn, får finnas i hvarje kök. Och detta för den väl signade industriens skull. A r då denna till nå- gon så stor välsignelse för mänskligheten? Den riktar några få, gifver arbete åt en hel del människor, men skapar ett fabriksproletariat, nedsjunket i fysisk o c h moralisk smuts, fattigdom o c h nöd. Fosforstickorna måste förbjudas. I fabrikenia framkallar fosforn den fruktansvärda sjukdom, s o m kallas fosfornekros. o c h så detta stora antal af själfmörderskor. D e arma offren för dessa försök att medels fosfor befria sig från sin lifsfrukt äro nästan alltid unga kvinnor i b l o m m a n af sin ålder. D e hafva ingen aning o m hvilket förfärande gift fosforn är, då det blott behöfves 3 centigram för att döda en människa. Plato tackade gudarae för sju välgärningar. Den första var att han var född fri o c h ej slaf; den andra var att han blifvit född till man o c h ej till kvinna. Mycket, s o m är tillåtet, eller åtminstone tolereradt för mannen, blir, utöfvadt af kvinnan, till skam o c h förbannelse. Men härvid är intet att göra. Det kristliga samhället fordrar det, M e n däremot kan lagstiftningen göra mycket för att f ö r e k o m m a dessa massmord af unga kvinnor, hvilka framkallas g e n o m fosforstickor! » För Paris lärarinnor. Carolus. Juni. M. Sylvia, 2. T. Einar, Ejnar, Enar. Ingrid, Ingri. 4, T. Sven. F. Erika, Eika. L. Gustaf, Gösta. T. T. F. L. Eobert. Elsa. Gillis. Svante. Marianne. Eskil. Linnea. Eivor (kv.) T. Lage. T. F. L. Botolf. Vendela. Sune. Sigyn. Alban. M. Holmfrid (kv.) T. Midsommardag, Johannes, Johan, John, Hans.
Huruvida åter ofvanbernälde, af Banco-Fullmägtige åt Banco-Discontens Tjenstemän beviljade discretioner böra för framtiden oafkoi tade utgå eller ej, samt, i förra fallet, såsom lön å Stat uppföras, blifver Utskottet i tillfälle framdeles sig yttra i sammanhang med de ej mindre i motionsväg än ock, enligt hvad Banco-Fullmägliges Berättelse £pag. 65) upplyser, i ansökningsväg Utskottets pröfning underställde frågor om löne-forbältring för Province Låne-Contorens betjening. Banco-Utskottels Berättelse N.-o 2/. li 5:o Angående yppad fråga om Banco-Fullmägtiges rätt och behörighet att förordna om den inre förvaltningen af Banco-Discont-Verket, i fall behof vet af förändring ej utaf Directionen framställes eller erkännes. (i83o års Rev. Berättelse pag. 38). Vid pröfning häraf har Utskottet, uppå de af Revisorerne anförde skäl, funnit sig böra instämfna uti d?n af dem yttrade åsigt, att äfven., då framställningar, angående nödige förändringar i den inre förvaltningen vid Banco-Discont-Verket icke från Directionen blifvit gjorde, B anCo-Fullmägtige dock, med tillämpning af 29 §.4 Art. 5 Afd. af nu gällande Banco-Reglemente, mäste anses hafva egt rättighet förordna om allt hvad Fullmägtige, till befordrande af ordning, säkerhet och control vid Banco-Discont-Verket, kunnat finna af omständigheterna päka/ladt. Och skall Utskottet, vid uppgörande af förslag till blifvande BancoReglemente, ej underlåta tillse, att Banco-Fullmägtiges omförmälde rättighet hlifver med den tydlighet bestämd, att något tvifvel derom för framtiden ej må kunna uppstå. 6:0
Redan häraf uppstår tvifvel om den i verkligheten någonsin kan komma till utförande; och om man dertill besinnar, att denna bana icke är en kort sammanbindningsbana, deraf någon större ort—trafik i allmänhet icke behöfver påräknas, ulan har en längd af flere mil och att Bih. till 11. Sl. Brot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 29 Häfl. 8 58 Bil. lill Stals-Utskollels Utlåtande M 62. den genomlöper ödsliga Irakter och måhända endast på 2 eller 5 ställen genomskär orter, der någon rörelse finnes, så skall sannolikheten, att Rikets Ständer skola betänka sig att anslå skattemedel eller upptaga lån till denna banas utförande, åtminstone då verkställigheten ifrågasättes, blifva så stor, att denna sannolikhet gerna kan anses gränsa till visshet, särdeles om det tages i betraktande, alt de orter, som ligga söder eller öster om banan, hafva sina skeppningsharnnar i samma riktning och således kunna hafva fördel af hanan endast om de äro så närbelägne att det blifver dem lika beqvämt och mindre dyrt att föra sina produkter norrut till och på banan, än till skeppningsorten och ridare på vattnet, samt att trakterne norr och vester om banan äro så glest befolkade, att den dervarande produktionen är ytterst ringa och hvad som kommer på banan måste hemtas från några få, vidt skilda, orter. De allmänna förhållanderne i dessa delar af landet bestyrka denna uppfattning; och den måste derföre anses riktig, intill dess den vederlägges genom tillförlitliga bevis. Det åligger icke mig eller dem, som dela min öfvertygelse, alt an skaffa dessa eller att styrka, det banan icke kan utföras utan betydliga kostnader och att den icke kan bära sig genom ort-trafiken. Bevisningen för banans lämplighet tillkommer tvertom dem, som påyrka densamma; och då de icke förmå att nu åstadkomma en sådan, likasom i allmänhet sådana bevis saknas, så kan jag icke anse för ett öfverdrifvet anspråk, att de bort lemna oafgjordt allt, sorn i mer eller mindre mån mäste och kan bero af och sammanhänga med ändamålsenligheten af denna bansträckning.