Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sistnämnde beslut hade äfven blifvit intaget i del nu föredragna utlät., hvilket innehöll, att PresleSt., med afslag å Utsk:s förra utlåt., beslutat, alt ett anslag af 3,000 r:dr må ställas lill K. M:s nåd. disposition, för alt pä sätt pröfvas lämpligt användas lill tjenliga nykterhetsskrifters utspridande bland folket. 106 Den 9 April f. m. Hr Lefre’n, Joli. Pehr: Jag instämmer i den anhållan, som Hr von Hartmansdorff framställt. Jag anser det vara nyttigt att kunskaper spridas i landet; och synnerligen nyttigt, alt kunskapen om förderfligheten af bränvinets missbruk blifver allmänneiigare utbredt. Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om ft. o. Ad. behagade afslå StatsUtsk» utlåt. N:o 246 och bifalla, att, på sätt PresteSt. vid pröfuiogen af Utsk:s utlåt. N:o 206 beslutat, eli anslag af 3000 r:dr må ställas till K. M:s nåd. disposition, för att, på sätt lämpligt pröfvas, användas till tjenliga nykterhetsskrifters utspridande bland folket. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade, det han funnit ja hafva öfverröslat nej. Sedan härefter underl. Ridd. secret. erinrat sig och hos II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmält, att Högv. PresteStts ofvanberörde prot.utdr., ang:de pröfningeu af StatsUtsk:s utlåt. N:o 206, äfven innefattat inbjudning lill instämmande i PresteShs beslut och af sådan anledn., såsom ankommet efter det samma utlåt, blifvit af R. o. Ad. återremilteradt, icke förut blifvit anmäldt, utan ansetts böra föredragas i sammanhang med Ulskts svar på återremissen, om hvilken föredragning undertecknad nu hade förglömt att göra anmälan, lillkännagaf 11.
Sedan lottningar blifvit anställde dels emellan dem, som erhållit 34 röster, för att afgöra, hvilka skulle blifva ordinarie ledamöter och hvilken borde som förste suppleant ingå, dels ock emellan dem, som bekommit 33 röster, till bestämmande af deras ordning såsom suppleanter. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammans. Bankoo. JjagUtsk:ts d. 30 sisth Juni och d. 4 dennes bordlagde Betänk. N:o 1, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. om antagande af en författn. ang:de ränta vid försträckning på viss kort tid, dels ock enskild motion i enahanda ämne. Utsk:ts första hemställan, att K. M:s ifrågav:de Nåd. Propos. ej måtte bifallas. Den 7 Juli. I 3 Hr Gripenstedt, Johan August: Efter den behandling, som K. M:ts ifrågav:de Nåd. Propos. fått röna inom det Sammansatta Utskd, anser jag det vara föga förhoppning att vid denna riksdag söka åvägabringa någon förändring i nu gällande stadgande angående räntan vid försträckning på viss kort tid. Jag anser det således vara föga tjenligt, att ingå i någon vidlyftigare utveckling af frågan, och vill blott i förbigående bemöta några af de inkast emot den K. Propos:n, som Utsk:t framställt. Utslct säger bland annat, att en gifven följd af räntans frigifvande skulle blifva den, att landets kapitaler, som naturligen dela sig i »fasta» och »rörliga», skulle få en ökad tendens att öfvergå från den förra till den senare kategorien. Jag vill blott häremot erinra, att med den så kallade fasta placeringen måste menas placering mot säkerhet af inteckning och att just detta slag af försträckning är undantagen i K. M:ts Propos., så att räntan i detta hänseende icke är frigifven.
Han säger nemi.: 302 Den 21 Mars f. m. »Skall Banken, som har sig ålagd skyldigheten att förvalta denna fond, öfverlemna penningarne åt Riksg:sKont. för att Kont. sedan skall få besväret med att åter utlåna desamma? Den värde talaren vet, lika väl som jag, att Riksg:sKont. en gång skall hafva hela denna fond, hvilken oek genom Riksg:sKont. skall användas för bestämda ändamål, och det synes alltså naturligt, att om, för någon tid, influtne andelar af denna fond ej behöfva användas, Riksg:sKont. beslutar om sättet för användandet under tiden. Slutligen yttrade Frih. Tersmeden, att det naturligaste är, att BankoStyrelsen fortfar att verkställa utlåningarne; jag deremot är alldeles af motsatt tanke och bestrider att några utlåningar böra ske, utan anser jag i stället att penningarne, i den man de inflyta, böra omedelbarligen till Riksg.Kont. aflemnas, enda medlet, hvarigenom vi kunna hafva förhoppning att en gång blifva qvitt detta tiva diskontverk. Jag vidhåller för öfrigt min förra anhållan, om att R. o. Ad. täcktes besluta, att efter 4:de punkten, under nytt moment, tillägga det stadgande, som Hr Wallenberg i sin reservation föreslagit. Gr. Lagerbjelke: Hufvudfrågan är här, huruvida statslånefonden, som ursprungligen varit afsedd till en nödhjelpsanstalt, bör uphöra att finnas till, så snart penningarne kunna återfås, eller om, sedan man återfått penningarne, desamma böra utlemnas till nya låntagare, hvarigenom fonden fortfarande komme att ega bestånd. Jag, för min del, kan icke, som jag förut yttrat, biträda denna sednare åsigt. Att fortsätta med denna lånerörelse, kunde vara äfventyrlig!, emedan man alltid löpte fara, att, när den en gång skulle uphöra, icke törhända utan stora svårigheter blifva i tillfälle att återfå sina penningar. Vid förra riksdagen, då fonden upkoni, sade man, att den skulle upphöra vid näst påföljande riksdag.
Redan för flera årtionden tillbaka hafva, sorn bekant är, menniskovänner upplrädl mot denna missrigtning, och det ena civiliserade landet efter det andra reformerat sin lagstiftning i detta ämne, oberoende deraf huruvida i deras särskilda arfslagar hyllades den germaniska grunden för arfsrätt, nemligen familje-enheten, eller ock den romerska rättens i flera fall ohållbara presumtion af den ärfdes ej tillkännagifna yttersta vilja. De allvarliga yrkanden, som mera än en gång låtit sig förnimma äfven hos Sveriges lagstiftande församling i afseende [>å en sådan reform (fastän man någon gång utan skäl gjort sig skyldig till den inkonseqvens all undantaga vissa slag af oäkta harn, då grundsatsen skolat tillämpas} blifva så mycket mera oafvisliga, som de äro härledda från rena och upphöjda begrepp om humanitetens fordringar. Genom det remitterade förslaget har visserligen ett steg blifvit taget i denna syftning, men så ringa, alt den allmänna rättskänslans nyss påpekade kraf dymedelst icke kan anses tillliedsstäldt, helst rigtigheten af den förut vid flera tdlfällen gjorda anmärkning icke torde jäfvas, alt ett förslag, sådant som det förevarande, lemnar just de oäkta harn utan hjelp, som bäst behöfva den, nemligen sådana, hos hvilkas moder blygseln varit mägtigare än moderskänslan, och hvilkas födsel derföre blifvit förhemligad.
Utlåtande, angående Stats-anslag till upprätthållande af den armeens pensionskassa åliggande pensionering. CU. A.) Uti Kongl. Maj:ts aflåtna nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t, jemte nådigt tillkånnagifvande, att det af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, till understöd för Arméens Pensions-kassa, på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv eller anslag å 22,(XX) Rdr årligen, icke behöft för ändamålet anlitas, begärt, att, som det i följd af under sednaste åren inträffad stark tillväxt i pensionärernas antal, vore att befara, det kassan snart blefve urståndsatt att -med egande tillgångar upprätthålla den henne åliggande pensionering, berörde anslag måtte fortfarande varda beviljadt för att till det afsedda ändamålet, i mån af behof, användas. Med föranledande af denna Kongl. Maj:ts nådiga framställning, får Utskottet, under åberopande af de uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 2 Augusti 1848, N:o 156, anförda skäl, hemställa, att Rikets Ständer ville, i öfverensstämmelse med det i ämnet vid sista riksdagen fattade beslut, medgifva, att ett belopp af högst 22,000 Rdr årligen må, intill dess den vid nästa riksdag skeende statsreglering vidtager, i mån af behof, användas till betäckande af den Arméens Pensionskassas brist, som under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga till utgifternas bestridande. Stockholm den 26 Maj 1851. lith. till R. St. N:o 157 Ank. lill Exp.-Utsk. den 27 Maj 1851, kl. 10 f. m. Utlåtandeangående ett lån för Domkyrkans i 1Vexiö utvidgning och reparation. (Riksgs Afd.) 1 anledning af derom gjord ansökning, föreslog Kongl. Majit under sistförlidne riksdag, att ett lån å 25,000
Betänkande/!. gog och Norrska innebyggare, i dagligt tal hjelpa sig fram med ettdera språket, Finskan dock vore deras egenteliga tungomål, pä hvilket de tänka och sinsemellan meddela sina tankar, och det äfven skall linnas flere stora och talrika byar, hvilkas åboer ej förstå ett enda ord Norrska elier Svenska, hvaraf följer, att de af ett Presterskap, som icke förstår, än mindre kan tala deras språk, ©i kunna undervisas, om icke genom tolk, och att således äfven i kyrkan hela gudstjensten är för dem lika fruktlös, som den Latinska Jmessan var för våra Påfviska förfäder. Herr Doctorn förklarar härefter, att han ännu ej varit i tillfälle att försäkra sig om verkligheten af dessa uppgifter^ tnen, då icke allenast ett offentligt blad, sorn i Åbo utgifves, åtalat det sätt, hvarpå den midt i Skandinavien qvarblifna lemningen af Sveriges nyligen ännu så kära och trogna brödrafolk, både i borgerlig och ecclesiastik hänsigt, behandlas, utan ock ifrågavarande skrift framträder med en dylik klagan midt ibland Sveriges församlade Ständer, och den ifrån sjelfva orten väntade deputationen snart skall bära den för thronen, så anser Herr Doctorn stor anledning ega rum, att fästa derpå en sådan uppmärksamhet, som leder först till en rigtig och säker kunskap om verkliga förhållandet, Bihang till RiksSt, Prof. jgag, gide Sami. Nir ao. 30(5 Bein. och Ekon. Utsh. Betänkanden, och sedan, i fall det skulle befinnas sådant som det vere uppgifvet, till en kraftfull åtgärd emot denna hedendom i ett Christ* ligt land. Herr
Nådiga förslag i afseende på salt-tullen; men då någon nedsättning i priset icke af tull-nedsättningen är att vänta för deni, som köpa dessa varor till minsta qvantiteler, nemligen till slyckeeller markvis och salt markeller kapplals, en prisnedsättning, som blott kunde lemnäs uti runstyckesoch skilliugs-bråk, och då således den stora medellösa klassen icke får ringaste båtnad af lindringen uti tullen, så synes Stats-verket göra en alltför stor uppoffring till förmån för imporlörerne och köpmännen samt det antal konsumenter, som kunna göra uppköp uti parti, nemligen omkring 130,000 R:dr, helst när tull-nedsättningen, 18 sk. pä en tunna salt, i betraktande af varans beskaffenhet är alltför obetydlig, för att vid lyckliga frakt-konjunkturer föranleda införseln af en enda skeppslast; önskligt och mest ändamålsenligt hade varit, alt Statens tillgångar medgifvit fullkomlig tullfrihet för denna förnödenhelsvara. Bevillnings-Utskottcls Belänkande, N:o 3. 101 Så vidt beräknas kan, synes genom Utskottets förslag tull-inkomsterna kunna komma att minskas med 5 ä 600,000 R:dr B:ko årligen. Antaga Rikets Höglofl. Ständer nu omsider vigti stället för varde-förtuilning, der den förra kan ega rum, så att man framdeles blott kan finna t. ex. en ångpanna införtullad efter 50 R:drs värde; och afskaffas ett och annat olämpligt ineller utförsels-förbud, samt minskad tullsats godkännes för artiklar, som mest fresta till tullförsnillning, och derest mera än som nu eger rum redlig förtullning i stället för smuggling oell lurendrejeii således kommer att ske, och om för öfrigt blott särdeles erforderliga ändringar uti t u 111 ax efö rs
JV2 95, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de erforderliga medel för behöfvandes undsättning i missväxtår; JW 96, i anledn. af väckt fråga om beredande af ersättning utaf allmänna medel för förluster genom inträffad hagelskada; samt JV« 97, i anledn. af ånyo väckt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar för Norrbottens och Westerbottens län meddelade undsättningar. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Utlät. N:o 98, angrde ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden vid Wadstena. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Utsk. yttrar: ”att då inga sådana serskilda omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, som möjligen skulle kunna anses innefatla tillfyllestgörande skäl för R. St:r att tillerkänna meranämnde stad ett ytterligare lån för bestridandet af de med anläggningen af dess hamn förenade kostnader, så finner Utsk. sig föranlåtet afstyrka” etc. men just sådane serskildta omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, hvilka enligt min tanka hade bordt föranleda till ett närmare öfvervägande af denna fråga. Uti planen för byggnadsarbetet bestämdes, att hamnen skulle göras så djup att i densamma kunde inlöpa fartyg af 10 fots djupgående. Staden ålades att tillöka hamn-armarne så långt ut i sjön Wettern att 10^ fots djup erhölls, samt att muddra denna sträckning; men det har visat sig, att, fastän djupet utanföre hamnen går till 12 fot och derutöfver, har dock vid hög sjögång fartyg stött mot botten. Härigenom har tillkommit en omständighet, som för sjöfarten är af vigt och som består deruti, att en större sträcka utanföre hamnen måste upmunddras djupare än som från början varit afsedt. Erfarenheten har, såsom jag nämnde, ådagalagt, att sjögången är af den beskaffenhet, all en ytterligare fördjupning ännu måste verkställas. Hvartill denna kostnad kän upgå, känner jag icke fullkomligt, men måhända torde det kunna utrönas, om Utsk. ånyo tager saken i öfvervägande.
Ifrån detta Institut, hafva eiler dess stiftelse för något öfver 50 år sedan utgått öfver 500 på sådant sålt vanlottade med det resultat, alt desamme, bildade tili förstånd och bjerta och till utöfvandet af någon handaslöjd, sedermera kunnat, utan det allmännas betungande, sig sjellve försörja; och uti Institutet uppfostras och undervisas för närvarande 99 sådane barn, deraf 65 underhållas på Statens bekostnad. Till lokal för detta Institut, hvilket från år iÖ19 till år 1840 varit emot hyra inrymdi å lägenheten Manhem och Manilla holme å Kongl. Djurgården och ännu är derstädes förlagdt, inköptes sistberörda år med inrättningens egna medel samma lägenhet lör 17,555 Hiksdaler 16 skillingar Banko eller 26,000 Riksdaler Biksmynt, och denna lokal har sedermera, allt efter som under lidens lopp större utrymme blef af nöden för emoltandet af allt flere och flere elever, måst förses med nya byggnader tili bostäder och andra för Inrättningen angelägna ändamål, så att lägen5;, Bilt. till R. St. N:o 412. helen i dess nuvarande skick, enligt 1861 års afslutade räkenskaper, står Inrättningen till boks lill ett värde af 4 5,000 Riksdaler Riksmynt.
Jag öfvergår nu till en skola af enskildt slag, nemi. den militär-bildningsanstalt, som här är i fråga. Militärskolan på Carlberg har af ålder i mångå afseende:: varit ansedd för en af de bästa inrättningar i vårt land, och detta med rätta. Hvad helsovården och den praktiskt militäriska utbildningen beträffar. står denna inrättning ganska högt. Stor och obestridlig nytta har den gjort vår armé. Men tiden, som ohejdadt gått framåt, har lemnat äfven denna anstalt bakom sig. Tidsandan, hvilken inslagit en mera fri väg, fordrar nu något annat än förr äfven här, och har redan länge påkallat en omstöpning efter dess kraf. Ensidighet i utveckling och ett alltför strängt vidhållande af fordna tiders kast-anda gillar man ej nu mer. Man önskar att ynglingens upfostran under de första åren måtte få en mera allmänt medborgerlig riktning än förr, och att tillämpningen af den undervisning, han för sitt framtida yrke behöfver, måtte ske sednare än man 512 Den 8 December e. m. enl. fordna tiders åsigter ansåg nödigt. Man sätter danandet af en god samhällsmedlem i första rummet och det enskildta lefnadsyrket i det andra. Ur denna synpunkt sedt, anser man upfostringssättet vid Carlberg ej utan fel och önskar ändring i detsamma, helst sedan vår sist utkomna skolstadga ganska lätt medgifver, att de humanistiska läroämnena ordnas i öfverensstämmelse härmed. Att eli yngling så tidigt måste bestämma sitt framtida vitae genus, att hans föräldrar och målsmän omöjligt ännu kunna bedöma hvaråt hans anlag peka, kan väl icke vara bra. Ett rätt användande af de naturliga anlagen är ju ett vilkor för hans blifvande större förmåga och den nytta, han kan göra sitt fosterland? En för tidig riktning åt ett eller annat håll qväfver ofta i fröet de bästa egenskaper och gifver en sjuklig utbildning åt ynglingens krafter. Vid Krigsskolan A Carlberg är detta ett väsendtligt fel. Hedan vid 13 A 14 år måste gossen börja beredningen för sitt inträde inom detta läroverk. Hvad vet man vid denna ålder om ett barns anlag och fallenhet?
Tio års ytterligare anstånd med ränteförhöjningen oell derjemte skälig lindring i räntebeloppet, der hemman befinnas deraf mera betungade, än andra med dem jemngoda i orten; samt att, till betäckande af den brist, som för räntetagarne, förmedelst berörde lindring, uppkommer, må, jemte Kronans behållna Indelnings-öfverskotlseller reserv-räntor, användas de i Kongl. Majits Nådiga Proposition omförmälde circa 25 nya Ordinarie Båtsmansrotar, att från och med nästinstundande år komma den gamla Båtsmans-indelningen till godo; och lärer i öfrige ämnen, i anledning af den Nådiga Skrifvelsen, något utlåtande å Rikets Ständers sida icke erfordras, Stockholm den 21 Nov. i 834* (Reserva lion af Riksdags-fullmägtigen Olof Mänsson från Blekinge, som ansett det i Betänkandet föreslagne förändrade liqvidations-sält af öfverskolls-räntorne genast böra taga sin början. STOCKHOLM, hos B. M. Bbedbeeg, 1834. • • ■' ... 'v■ Stattsamt Allm, BesVj och Öecon.-XJts}:, Betänkande W:o 44 1 ^T;o 44. c'i:. * • . Antorn lill Exp. Ulst. den 28 NoV. Betänkande, i anledning af väckt fråga om indragning, helt och hållet, eller till en del, af tjenstår vid skogsoch jägeri-staterne.
Landtm, hemställa huruvida icke den 7:de punkten kunde få på samma gång, som den nu föredragna 6:te punkten, till öfverläggning företagas, emedan sammanhanget dem emellan är sådant, att, ifall de skiljas, blir deraf en nödvändig följd, all detsamma, som under diskussionen om den 6:te punkten blifvit anfördt, mäste jemväl, i afseende på den 7:de, till största delen återuprepas. Frih. Raab, Adam Christian: Det är endast i afseende på formen för föredragningen, som jag nu anhåller att få yttra några ord. Gr. Mörner har föreslagit att fide och 7:de punkterna skulle uti ett sammanhang föredragas, men jag ber att för min del få bestrida detta yrkande, enär jag, då 7:de punkten kommer att föredragas, ämnar begära propos. derom, att denna punkt måtte upskjutas för alt behandlas i sammanhang med StatsUtskis Utlåt. M 274 litt. A. Sedan Utsk. föreslagit, och del Höglofl. Ståndet hittills följt den väg, att först besluta om hvar tillgångarne skola lagas, och sedan om sältet för deras användande, så kan jag icke för min del inse något behof deraf, att dessa båda helt och hållet skiljdå' frågor på en gång i företagas, hvarföre jag anhåller att det måtte förblifva vid den nu skedda föredragningen. Frih. Sprengtporten, Jakob Willi.: 1 likhet med Gr. Mörner tror jag mig emellan dessa punkter finna ett sådant sammanhang, att de böra liktidigt behandlas. För öfrigt får jag erinra om del beslut R. o. Ad. i gårdagens aflonpienura fattade, att den 7:de punkten borde vara en ibland de första, som till behandling företoges. Om den under sådana omständigheter kan upskju12 H. 13 194 Den 23 September f. m. las, lemnar jag derhän, och inskränker mig till ali anhålla, det föredragningen måtte fortgå med jemväl den 7:de punkten. Hr Bildt, Didrik Gillis: I gårdagens plenum beslöt R. o. Ad. att med 4:de och 5:te punkterna skulle anstå, till dess den 6:te och 7:de blifvit afgjorda.
St. hafva med mycket skäl öfverklagat, alt hvarandra korsande författningar utfärdas uti näringsfrågor, och då böra väl R. St. icke ingå till K. M. med en und. anhållan, som sannolikt skulle hafva till följd tvänne sådana olika författningar, som jag nu omnämnt. Jag har icke deltagit uti detta beslut inom Utsk., hvilket är orsaken hvarföre mitt namn icke finnes bland reservanternes. Frih. Cederström, Jacob: Jag anser ifrågavar. betänk. icke öfverensstämmande med de grundsatser , som Utsk. yttrat uti dess utlåt, öfver näringsfriheten i allmänhet. Hvad Utsk. här föreslagit, är hvarken mer eller mindre än en inskränkning i manufactur-tillverkningen, emedan första villkoret för all slags tillverkning är rättigheten alt få afsätta hvad som är tillverkadt. Hvad som verkat på 9 ,J46 Den 8 Juli f. m. Utsk:s opinion för (less tillstyrkande lili detta betänk., bar varit farhågan att kringvandrande lösdrifvare, forsed de med några jernarbeten uti en påse eller låda, skulle, under sken att idka gårdfarihandel, söka tillfälle att bettla eller stjäla. Men om man uti den underd. skrifvelse!! begär, att den föreskrift inå meddelas, alt de personer, sorn för Eskilstuna manufacturi kringresa för att afyttra dess tillverkningar, skola vara välfräjdade, — deröfver vederbör, myndigheter böra liafva noga tillsyn, — äfvensom att de skola vara till försäljningsmän för manufacturiet antagna; så följer af sig sjelf, att några sådana vådor, genom tillåtelsen att kringresa eller vandra för att tillverkningarna föryttra, som Utsk synes frukta, icke kunna ifrågakomma. Sednare delen af ärendet, ronde nyttan eller skadligheten af kringresande! för varornas försäljning, är rent af oriktig, emedan möjligheten att afsätta tillverkningarna befordrar manufacturiets tillvarelse.
Med trons och intelligensens frimodighet kämpade de sig fram genom de ekonomiska svårigheter, som j u stundom uppstodo, allt efter som fordringarna växte när gossarnas uppfostran kräfde allt mera. Dock torde kampen på detta område, o m den ock ej verkade nedtyngande i ett hem, där så mycken tro och glad förtröstan, så mycken harmoni voro bofasta, ha varit förnämsta anledningen till, att Wikner hösten 1884 följde uppmaningen att söka en professur i filosofi vid Kristiania universitet. Eedau i november erhöll han utnämningen och ångrade aldrig sitt dock under stor tvekan fattade beslut att lämna sitt fädernesland och — hvad som mer än mycket annat där låg honom o m hjärtat — sin så högt älskade upsaliensiska ungdomskrets. De båda makarna lefde dock outsägligt lyckliga dagar äfven i det nya fäderneslandet, där de af alla, med hvilka de kommo i beröring, omfattades med varmaste välvilja. Deras varma, i vackraste mening barnsliga och djupt anspråkslösa väsen tilltalades måhända också mer af den hurtiga, ungdomliga gemytlighet, som präglar Kristianiaprofessorerna, » då, » som " Wikner hälft på skämt själf yttrar om sig, » jag nog aldrig kommer att kunna höja mig till den vishet och världskännedom, som höfves en svensk professor. » Det enda klagomål Wikner anför emot sin tillvaro i Norges hufvudstad är bristen på svenska kakelugnar; oset från landets sedvanliga kaminer plågade honom mycket och var måhända en bidragande orsak till utvecklandet af den sjukdom, som så snart skulle upplösa de lyckliga makarnas äktenskap. Men äfven här kämpar hans » trogna Ida » en kamp emot förstörelsen. Beslutsamt låter hon i hemmet uppsätta en svensk kakelugn. » Denna idé med kakelugnen, » skrifver " Wikner, » var en af Idas bästa, ehuru hon ofta haft mildt värmande tankar; när brasan såsom just i detta ögonblick fladdrar i kakelugnen (något fritt uttryckt, ty det är strax tid att skjuta spjället), kan jag nästan tro mig vara i mitt älskade Sverige. » Börande är att höra den ångest han erfor att förlora denna Ida, när hon under hans sista lefnadsår angripes af en sjukdom, om hvars utgång läkaren är oviss.