Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter först till bifall å Betänk, framstäld, men med Nej besvarad propos., hemstäide Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla detsamma med den af Hr Adelborg föreslagna förändring, och ropades härvid Ja och Nej, hvarjemte Hr Cederschiöld anmälde sig och yttrade: Om jag icke misstager mig, har Hr Ekströmer instämt uti Hr Adelborgs förslag, att slutmeningen af andra punkten skulle utgå, och i delta förslag får äfven jag instämma. Propos. till afslag å Utskts Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo framstälde propos. lill bifall derå, med den af Hr Adelborg föreslagna förändring, samt efter denna propos:ns besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade att han nu funnit Ja öfvervägande. Gr. Puke, Folke Magnus begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den, som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänk. Jfä 78, med den förändring, att i 2:dra mom. af hvad Utsk. tillstyrkt orden, ”samt alt, i motsatt fall, förhållandet skall af skolstyrelsen lill beifran hos vederbörande polismyndighet anmälas" uteslutas, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s ifrågavar:de Betänk. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 65. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 12 och 15 sisll. April på bordet lagda Utlåt. JYe 87, i anledn. af väckt motion om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets collegier. Frih. Raab, Adam Christian: Titeln på detta Utlät, är missledande. Der säges, att motion blifvit väckt om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets collegier.
Grefwe .Norner, c llril LteUan, förnrälte a t han innankort nödgades resa härifrån, hwar före han anhöll, at i hans ställe nägon matte wäljas, för at, när han reser, upfylla hans rum i Bewillnings - Utffottct. Grefwe ill-imiieon, gjorde rörande sig Herr Landtmarffalken och Rrdderssapel och Adeln sanrma anmälan. ^Herr Grefwen och Landtmarffalken tilkännagaf at Herr LllöillebrLnll, ingers llre6ric, anmält det han pä Konungens Befallning bomme at företaga en Utrikes resa, hwarföre i hans ställe en ny Ledmot borde wäljas i Constitutions Utffottct; äfwenson! efter Friherre Uilläerstolxe, I reäric, t Riddarehus-ULffottet. Herr Nktl ms616, Usniamin Ltagnns, jag anhaller ödmjukast at fä tillägga nägra erd til det Memorial, jag wid sista Plenum hade den äran upläsa, rörande Banguens eftergift af interesie för de Twä Millioner Riksdalers som Lil StatsCasian blifwit förffutne. Banguens bestånd och credit är wisierligen en högst angelägen sak, men jag för min del kan intet se , at den härigenom kan lida, ty om länet as besia 2 millioner ffedt Utrikes hade ju Banquen ej sätt detta interesie; Jag hoppas at Banque» ända haft beständ. Och dä alla Rikets inwänare äro ffyldigs och derföre ätaga sig ige - Den 26 Julik. 411 igenom Bewillning, hivar och en i sin proportion, at hjelpa Statens stora behof, skulle dä icke Banquen, äfwen kunna härtil bidraga, dä det kan ffe utan dest förlust. Herr 8i1vei-8t«tpe, k' re 6 ri c, anmärkte, at detta tillägg ej behöfde göras, och förbehöll sig, at, när den rätta tiden kommer, fä säga sin tanka til Protocottet.
Det kan väl ej fordias, ali en person skall på municipal åtaga sig ett bestyr, hvars åligganden hail icke känner? Det vöre en orimlighet. Skulle upplysningen derom vara inskränkt till tjensten, sä är det också allt hvad man önskade, nemi. att få vela hvad som utgör sjelfva tjenslebefattningen. Det möler oöfvervinueliga svårigheter, säger man, ty då skulle särskild instruktion utfärdas måhända för hvarje lån, måhända för hvarje härad eller hvarje socken. Ar det tänkbart, att förhållandet kan vara sådant? Ar det ej tänkbart, alt denna instruktion kunde vara lika för alla län, att den hlefve affattad i sä allmänna ordalag, att man visste derigenom det omfång, hvarinom det älåge fjrrdingsmannen alt lyria sin förmans ordres? Det är en, åtminstone i min lanke, ganska billig pretention, att få veta hvad som tillhör den befattning man bekläder. Älägges man dä något som går öfver gränsen af denna befattning, så kan man klaga; men dä nu fjerdingsmannen ej bar någon sådan instruktion, så kan han ej heller veta, när honom ålägges något bestyr, som går öfver den lagliga gränsen. Alt klaga är dessutom ej sä lätt för en fjerdingsman; ty utom det att han får orätt, så kan han dertill få plikta för otillständig klagan. Hrr:ne hafva sig nogsamt bekant hvilka oöfvervinueliga hinder här finnas att klaga öfver förman. Jag tillstyrker för min del denna punkt af betänk., som jag Anner ganska väl grundade. Hr von Rosen: Vid denna frågas afgörande förenar jag mig med Hr Åkerman. Vi böra nemi. påminna oss, att del Annes funktionärer, för hvilka man ej kan göra någon instruktion. Man kan möjligen säga hvad fjerdingsmannen ej får göra, men jag kan ej förstå huru någon kan säga hvad fjerdingsmannen skall göra. Han har egentligen 2:ne göromål, nemi. att vara vittne der offentligt vittne behöfves, och sedan att offentligt biträ da länsmannen. Kan man nu säga när lian skall biträda? Det är ej möjligt.
Hvad angar det andra momentet, som måste tagas i betraktande, nemligen huru man med minsta kar-rum skall kunna inmäska och afjäsa den mest sprithaltiga massa, har Norska Regeringens underd. Utlåtande. 69 kommissionen genom anställd beräkning funnit, att mäsk af, 4 ..lunna potates med grönmalt erfordrar ett rum af 205,5 potter och med torrt malt 2-15,5 potter, hvilket förförhållande föröfrigt är någorlunda föränderligt samt rättar sig efter potäternas olika godhet, i det att mindre god potates ger en mindre qvantitet mäsk — ända till endast •160—170 potter — hvarvid naturligtvis utbytet äfven är i samma proportion mindre. Enligt den beräkning, som är gjord för potates af god qvalitet, erfordrar således 1 tunna potates med grönmalt, — hvilket kommissionen antar komma för framtiden, när brännerirörelsen blir inskränkt till endast sådana brännerier, som drifvas fabriksmässigt och bättre blifva ordnade, företrädesvis att användas — ett kar-rum af 201 potters storlek, hvartill kommer det stigningsrum, som är nödvändigt, för att mäsken under jäsningen ej skall rinna öfver. Detta rum kan minst antagas till 1/10 af mäske-karrummet, innan mäsken börjat stiga, så att till afjäsning af en tunna potates med erforderligt malt sålunda kommer att behöfvas ett kar-rum af 225 potters innehåll. Då nu kommissionen antar, att, enär allmänningen kan ske långsammare än nu är fallet till följe af pannbeskattningen och den frestelse till starkare anlitande af pannans afverkningsförmåga, som denna framkallar, man kan erhålla 25 potter bränvin af 1 tunna potates med erforderligt malt, måste alltså kar-rummet, för att dessa 25 potter skola blifva beskattade med 5 sk. per pott, beläggas med en afgift af omkring 0,552 eller 1/5 sk. per pott.
Lag och krigs-arliklarne;” Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 1S2. 3 af Herr L. J. Hjerta, alt Lagen borde innehålla blott en qvalification af ifrågavarande brott, nemligen den af uppror och att följaktligen bestämmelsen angående upplopp skulle utgå, helst straff för ej mindre gatufredsbrott, än inbrott eller plundring, redan funnos stadgade, och deri sammanblandning af lindrigare och svårare brott, som i Utskottets förslag egt rum, kunde medföra vådliga följder; af Herr Professoren Geijer, Herr Prosten Hallström, Herr Grapengiesser och Herr Brinck, alt en bestämdare skillnad emellan uppror och upplopp bordt uppdragas; och har Herr Professoren Geijer erinrat, hurusom för uppror sladganden redan finnas i allmänna Lagen, och att en Lag mot upplopp skulle, med ett från i6oo-talet lånadt uttryck, kunna kallas ett Excess-placat, samt Herr Prosten Hallström åter förmält, hurusom han ansåg; skillnaden emellan uppror och upplopp ligga ej blott deri, att uppror vore en, med större eller mindre planmässighet anstiftad, folkrörelse och genom den utbrustna anläggning till störande af allmänna ordningen, men upplopp mer en sinnenas tillfälliga och öfvergående uppbrusning, utan äfven deruti, alt det förra åsyftade omslörtning af det bestående regeringssättet eller den lagliga regeringsmagten, men det senare, utan dylika ingripande revolutionära syften, gemenligen vore rigtadt mot en underord* nåd auctoritets, måhända föga betydande och för samhället nog ringhaltiga, åtgärd. I öfrigt hafva, Herr J. P. Lefren ansett sig böra fästa Utskottets uppmärksamhet på hvad reservationerna emot Utskottets Betänkande innehålla, samt åtskillige ledamöter åberopat Herr Lagergrens reservation, deruti, bland annat, erinras, att stadgandet om ansvar lor civile eller mili tair embetsman, som vid upprors stillande missbrukar sitt embete eller sin tjenst, syntes ligga utom gränsen för ämnet. Ytterligare är anmärkt: vid i §. Af Herr JR. Th.
Borgare-Ståndet ingifvet Memorial, som till Utskottets handläggning blifvit remitteradt, har Herr Carl Valleij andragit, att 3:ne aktningsvärde, för allmänt väl och det uppväxande slägtets bildning nitälskande medborgare stiftade år 1821 den i Gefle stad första Lancaster-Scholan, för att, enligt Lancasters method, bibringa fattiga barn undervisning i Christendom, läsa, skrifva och räkna, utan någon afgift för dem, som begagnade en sådan undervisning. Stiftelsen hade ock vunnit den framgång, att, korrt tid efter dess inrättande, ej mindre än i5o till 170 barn derstädes njutit daglig och fri underBih, till R, Se. Brot. 1828 och 1829. 8 Sami. 4 ig. e H. t. 5o Desv. och Oecon. Vtsk. visning i ofvannämnde stycken; men som för Inrättningens fullkomnande ett väsendtligt hinder ligger i det ofta inträffande ombytet af Lärare, hvartill endast fått begagnas Studenter och Gymnasister, hvilkas åtgärder icke alltid svarat emot önskad och afsedd framgång af den goda saken, och hvilka , med hehofvet alt utveckla egna lamskaper, icke kunnat förena tillbörlig vård af Schol-ungdomens handledning; så har Motionairen, i ändamål att undanrödja ofvananmärkte hinder, föreslagit, om icke Stiftarne af ifrågavarande Schol-inrättning, eller den deras rätt innehafver, kunde erhålla tillåtelse, att hädanefter, vid inträffande ledigheter, till Lärare kalla en Prestman, hvilken skulle ega att, för den tid han Lärare-befattningen innehade, beräkna dubbla tjensteår , dels till uppmuntran och dels såsom någon ersättning för den knappa lön, som befattningen åtföljer. Hvarjemte Herr Valleij har hemställt, att Lärare vid alla i Riket inrättade Lancaster-scholor, der minst ioo Barn njuta undervisning, måtte af enahanda förmon, som för Läraren vid ifrågavarande Lancaster-schola i Gefle sålunda föreslagen är, i åtnjutande komma.
Nu får man se huru Bankerna i sina qvartals-upgifter formligen och skrytsamt angifva huru mycket större utgifningsrätt de äga än den de begagnat!! Men jag har nu andra data att åberopa än handlingar och egna reflexioner. Med egna öron har jag d. 4 dennes från BorgarSt:s läktare hört tankar och önskningar om Bankoch penningeväsende af praktiska affärsmän ifrån alla Rikets städer. Tidningarne ha efter vanligheten refererat så, att hvarken någon enskild O en 11 Mara f. m. mans yttrande i dess helhet och än mindre den allmänna karakteren af majoritets och minoritets syftemål blifvit begripliga. Jag vill försöka det sednare utan att nämna personer. Den egentliga frågan var enkel, nemi. om, af Bankovinsten, någon summa alls eller million, eller 1 hel million skulle öfverlemnas till Statsverket. Med den större frihet för diskussion som tillätes i nämnde Stånd uppstod en, hela dagen fortfarande debatt egentligen om Bankprineiper, icke allenast här utan i England och Frankrike, Hamburg o. s. v. Majoriteten, 43 mot 15 yrkade den mindre summan eller million; men icke på samma skäl som en reservant af PresteSt. (hvars mening lades till grund för beslut både der och i BondeSt. och hvilken gick ut på att med resten förstärka Banken i afseende på dess skyldighet att upprätthålla myntvärdet) ty, sade flera talare, »sedan Ulsk:s ledamöter förklarat ali Hanken är solid, så var vidare konsoliderande onödigt» — dervid jag doek icke bör förglömma anmärka, att en och annan, med erinran om de flera tillfällen då Banken äfven efter realisationen varit i förlägenhet, syntes lia sina varningar om solidheten för sig. — Syftemålet tvärtom hos dem som yrkade reservering af Bankovinsten var endast att få dotationer till flera FilialBanker. Den ena ledamoten efter den andra, så i norr af Riket som i söder, förklarade: »alt som folkmängden och rörelsen ökats så måsle äfven rörelsekapitalet ökas.» Talare bland minoriteten erinrade men förgäfves, dels om skillnaden emellan näringarnas rörelsekapital och den del deraf som består i bytesmedel.
Bref af den ^rde påföljde December anbefallt Committerade för Strömrensningarne att för nyssnämnde ändamål ytterligare utgifva 3ooo R:dr, Vid den år 1818 i Dalarne inträffade missväxt, hade Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län, som befarade att Allmogen inom nämnde Län, under loppet af år 1819, skulle komma att sakna flere af dess vanliga försörjningsmedel och att, i följd deraf, en allmännare nöd torde uppstå, hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslagit att, till undanrödjande af nödens orsak, hvilken Landshöfdingen ansåg bestå uti saknad af föremål för arbetsfliten och till undvikande af andre mindre lämplige utvägar för Allmogens understödjande, honom, mätte i Nåder lemnäs rättighet och medel att under 1819 års Sommar, i mån af behofven. Revisorers Berättelse. 685 öppna allmänna Arbeten inom Dal-orten, der de mest nödställde bland dem, som icke annorstädes funne arbetstillfällen , kunde mer eller mindre nyttigt sysselsättas samt för sig och barn förtjena uppehälle. Då något arbete vid upprensning afDal-Elfven icke det året kunde ega rum, samt detta ej eller till någon betydlig del skulle befrämja ändamålet: en allmännare och spridd arbetsförtjenst, hade Landshöfdingen i underdånighet förmält, att inom de Socknar, der nöd befarades, mindre vattendrag funnes, som med nytta torde kunna rensas, äfvensom kärr att utdikas, med flere sådane föremål för allmänna arbeten, hvilka dels kunde hitta communicationerne inom orten, dels mildra climatet, utvidga odlingslägenheterne, befria den odlade jorden från öfversvämningar under flotiden och från en ständig vattensigtighet samt i följd deraf befrämja produclionens tillväxt och till hvilka arbeten Landshöfdingen trodt medel kunna anordnas af de utaf Riksens Ständer för Oeconomiska anstalter i de Norra Provincerne anslagne 100,000 R:dr årligen.
Hufvudföremålen för Justitie-ombudsmännens verksamhet äro enligt regeringsformens 96 och 100 §§, att utöfva en allmän tillsyn öfver lagars och författningars efterlefnad af domare och embetsman, med skyldighet att tilltala dem, som i sina embeten någon olaglighet begå eller sina embetspligter underlåta; att anmärka lagars och författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring; samt slutligen att utreda lagskipningens tillstånd i riket. Verksamheten omfattar således lagskipningen och lagstiftningen. Det är ock under aktgifvande på den förra som bristerna i den sednare närmast.inses. I första rummet har derföre institutionens stiftare satt Justitie-ombudsmannens väktare-kall, detta värn för betryggande af folkets så allmänna som individuella rättigheter; och det är jemväl fullgörandet af detta kall, som mest täger Justitie-ombudsmannens uppmärksamhet i anspråk. Det har emedlertid tillförene blifvit anmärkt, att Justitieombudsmannen endast i afseende på brottmåls-lagskipningen eller rättare de fall, som röra den personliga friheten, är i tillfälle utöfva en noggrannare tillsyn; och å denna tillsyn har äfven blifvit lagd vigt medelst de serskilda föreskrifter, som förekomma i 17 § af den Instruktion, som Rikets Ständer för Justitie-ombudsmannen utfärdat. Bih. Ull R. Vid granskning af de redogörelser, Justitie-ombudsmannen för sin cmbetsförvaltning afgifvit, samt de af honom förda diarier och registratur, bär Utskottet ock erfarit det nit, hvarmed Justitie-ombudsmannen sökt att i denna del uppfylla sin pligt. Att skydda den personliga friheten, att förekomma obehörigt lidande, synes oaflåtligen varit Justitie-ombudsmannens omsorg. Men härvid har han likväl icke stadnat. Uppmärksamt har han följt domares och embetsmäns åtgärder i allmänhet, sökt rätta missbruk, beifrat de olagligheter han trott sig finna, tillhållit försumlige att fullgöra deras åligganden och bemödat sig att bringa ordning i sådana allmänna angelägenheter, der han upptäckt oordning. Så t. ex. förtjena att företrädesvis nämnas Justitie-ombudsmannens bemödanden att få domstolarnes arkiver fullständiga och ordnade, samt de, i följd af åtskillige
A hvarje lagtima riksdag skola, inom åtta dagar efter dess öppnande, tillsättas: ett Konstitutions-Utskott, ett Stats-Utskott, ett Be vil lnings-Utskott, ett Banko-Utskott samt ett Lag-Utskott. Dessa Riksdagens ständiga Utskott skola bestå: Konstitutions-Utskottet af tjugo, Stats-Utskottet af tjugofyra, Bevillnings-Utskortet af tjugo, Banko-Utskottet af sexton och Lag-Utskottet af sexton ledamöter, hvilka hvardera Kammaren till halfva antalet inom sig väljer antingen omedelbart eller, om Kammaren så beslutar, genom Elektorer; ankommande på Kamrarnas sammanstämmande beslut att, när sådant fiunes vara af nöden, tillsätta särskildt Utskott för upptagande af fråga, som tillhör ständigt Utskotts behandling, så ock att, derest Utskott anmäler behof af förstärkning i ledamöternas antal, sådant bevilja. 2. Hvardera Kammaren eger ock inom sig utse Suppleanter, att, vid inträffadt förfall för utskottsledamöter, i deras ställe inträda. 3. Derest i någondera Kammaren fråga väckes, som icke tillhör förenämnda Utskotts behandling, men är af beskaffenhet, att Utskotts yttrande deröfver erfordras, skall för frågans beredande ett tillfälligt' Utskott, bestående af så många ledamöter, som Kammaren nödigt aktar, inom Kammaren tillsättas. 4. Å Urtima Riksdag skola ej flera Utskott tillsättas, än som erfordras för beredning af de dervid, enligt § 2, förekommande ärenden. § 38. 1. Konstitutions-Utskottet tillkommer att granska Rikets Grundlagar samt att hos Riksdagen föreslå de ändringar deruti, dem Utskottet anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, så ock att meddela utlåtande öfver de från Kamrarna till Utskottet hänvisade grundlagsfrågor. 2. Utskottet åligger ock att äska de i Sfats-Rådet förda protokoll, med undantag af dem, som angå ministeriela ärenden och kommandomål, hvilka endast, i hvad som rörer kända och af Utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras.
I sitt betänkande har Utskottet icke mindre uppgiiwik be allmänna mede! och utwägar, hwilka för iiödstäidke barns underhäll och education att vanas till nyttige medborgare, wore att tigga, än orken hwar de bor. de uppfostras, och tillsynen derwjd i allmänhet blist wit föreslagen. Wid besia föeslager, Utbeder jag mig endast, att k ödmjukhet sä anmärka, alt som bäve äldre och sednare Lagar och Författningar påbjuda, huruledes det ar en skyldighet för hwar och en Stad, Socken eller Harad, akt söda och underhålla sina egna fattiga; denna förpliktelse alitsa huswudsakiigen bör äfwen jnga i beräkningen af kiilgangarne för wärdén om fattiga barn, hälst som besia behöfwands bäst kännas tig sina omständigheter i födelse — eller rätta mistelsewrken, och de samma likaledes, efter tillcagande och behörigen omvände sörmögenheter, komma med tiden att gagna sina wälgörare
Detta är af en sä stor inflytelse pä allmänna jordbruket om det rätt ftycc?, at det för tjenar den största upmärksamhet. Och enliqt min tanka bör det, såsom förenande oeeonoMsta med mer antila detalrer, alltid utgöra ett' särskildt Werk under egen styrelse med redowisnings styldighet. Näst efter den Collegiala följer Domareforwaltningen. De Domstolar som nu utgöra fora pä landet äro.- Härads - och Bergs-TsngsRälter samt Lagmans Rätter, och de öfre Jnstantierne äro Hvf-Rätter och Bergs Collegium. Om det är en sann primipe, at rättegångar böra, sä midt möjligt är, förekommas, förlikas och förkortas; sä är det säkerligen felat, at löna Domare illa, at fylla denna brist med svortlar af sjelfwa rättcgängen och at banv a flere än de högst nödige instantiern Om man owäldugt granskar de fleste civila rättegängar, finner man wäl oftast at okunnogheten blifwit försedd och upretad til en träta, som ofta koster mer än sjelfwa saken, af en sä kallad Advocat; samt äfwen en och annan gäng, at Domaren sä behandlat rätteqängen, at den genom tids utdrägt eller äterförwisning stall bereda indrägtiga manga sportlar. Om Förliknings-Rälter inrättades pä de bästa hittils kända grunder, skulle wäl en stor de! Rättegängar qwäfwas r sin början.
Skall Riks-församlingen, enligt §. 95 Regerings-Formen, tillsätta förmyndare för en omyndig Konung_, afgöre då först begge Kamrarne, om antalet bör blifva en, tre eller fem. Blifva ej båda härom ense, skilje Gemensam Kammare. Mom. 2. Sedermera utnämne Öfre och Nedre Kammaren hvardera trettiotvå egna ledamöter, att utgöra en Valnämnd, hvilken genom gemensamt val utser förmyndaren, eller det bestämda antalet förmyndare. När denna valnämnd sammanträder till val, uppteckne först hvarje ledamot å sådan vallista, som i §. 77 mom. 1 omtalas, de män, han anser förtroendet värdigast, och så många, att de med en person öfverstiga det antal förmyndare, som utses bör. Dessa vallistor bestämma, i hvad ordning röstas skall öfver en i sender bland dem, som härigenom förslagsvis uppgifvas, och förfares härvid, äfvensom vid voteringen Bil. till Constitutions-Z/ tshottets Memorial, IV:o 38. 47 öfver livar och en, och vid det val, som lian blifva en möjlig nödvändighet, om Ja icke blifver vinnande uti ett tillräckligt antal sådana voteringar, enligt §. 77 mom. 4- Mom. 4. Riks-församlingen bör inom fyra dagar efter sedan den i §. 48 omnämnde berättelsen om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit blifvit på Rikssalen uppläst, hafva bestämt antalet af förmyndare, och utsett valnämnden, hvarefter denna inom tre dagar hör hafva fulländat sia befattninng. §. 80. Vid de val af Rikets Jnstitice-Ombudsman och dess Efterträdare, som påbjudas i §§. 97 och 98 Regerings-Formen, utnämne Öfre och Nedre Kammaren hvardera tjugufyra egna ledamöter att utgöra en Valnämnd j hvilken samma dag sammanträda bör, och serskildt utse hvardera af de ofvannämnde. Falla dervid genast mer än hälften af rösterna på en man, vare han behörigen vald.
Du kan derutaf fatta det deltagande jag hyste för din fosterson, alltifrån den dag, då jag fick veta att han var ett hittebarn, och detta så mycket mer, som han, att döma af utseendet, har samma ålder, som min olycklige Filippos skulle haft, om han ännu lefde. – Jag fattar fullkomligt detta deltagande, sade Petros, – och jag beklagar din olycka, men anser, att hon uteslutande faller på dig och icke på din son, om det är sannt, att han blifvit bortröfvad af Kristianer. Detta taladt från min synpunkt, Krysanteus. Deremot skulle jag ansett honom mycket olycklig, om han förblifvit i din vård och blifvit af dig uppfostrad till en fiende af den gudomliga uppenbarelsen. Om den tanke kan trösta dig, att de bortfört honom i en ädel afsigt och att de egnat honom den ömmaste vård, hvaraf de varit mägtige, så låt mig öfvertyga dig, att så skett, ty jag känner mina trosförvandter. – Dina ord bestyrka sannolikheten, att de begge slafvarne bortfört min son ... – Detta är äfven min öfvertygelse. – Olycksaliga lära, som förvirrar de enklaste rättsbegrepp, upplöser familjebanden och splittrar verlden! Men lemnom våra olika åsigter åsido! Jag önskar utförligare upplysningar om Clemens, ty en aning, måhända vilseförande, men naturlig i min belägenhet, vill intala mig ingenting mindre än att han är min son. – Hvad säger du? utbrast Petros med hycklad öfverraskning. – Denna tanka Huru märkvärdigt, att den icke längesedan uppstått äfven hos mig! Men antalet af hittebarn är ännu i våra dagar så stort, att vi vid närmare eftersinnande icke må förundra oss deröfver. Konstantins förbjöd det rysliga bruket att utsätta barn. Det fortfar dock ännu; men märk väl, Krysanteus, vi Kristianer göra oss aldrig skyldiga till detta nesliga brott emot Gud och naturen. – Huru gammal var din fosterson, när du emottog honom af hans förste vårdare? – Han syntes vara omkring tre år gammal. – Hvem var den man, af hvilken du emottog honom? fortfor Krysanteus. – En slaf ifrån Athen.