Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excel/ence Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, att i stället för det af Utskotten föreslagne Silfverinköp, Bevillningssumman måtte ärligen intill nästa Riksdag med 250,000 Riksdaler nedsättas, ssmt berörde 250,000 Riksdaler afdragas den summa, som vöre beräknad att genom den tillämnade öfverflödsafgiften erhållas. Friherre Cederjtröm: Alt öfverflöds-afgift ekall åge rum, är redan beslutadt, och deri kan ingen ändring ske. De 250,000 Riksdaler sorn skola ärligen minska Bevillningssumman, böra komma Jordbruket till godo, och således nedsättning på de Artiklar, som mest trycka landtmannen, ensamt komma i fråga. Grefve Mörner, Adolph Göran: Om det skall blifva någon undersökning hvilken Be - Den 8 Junii e. m. vill nings Artikel skall minskas, anser jag den frågan böra hänskjutas till Bevillningsutskottet. För min del får jag föreslå, att minskningen må ske å öfverflödsafgiften på Bränvin och Tobak, som träffar i synnerhet Landtbrukaren och Allmogen, hvilken afgift dessutom får samma verkan som en Capitatiop, hvilken alltid är obehaglig och tryckande. Detta är anledningen, hvarföre jag tillstyrker afdrag å berörde afgift häldre än nedsättning af fastighets-f värdet, hvilken minskning i alla fall skulle, blifva alltför obetydlig, då den ibland mängden af Jordägare skulle fördelag. Friherre Wirfin , Qujtaf Fredric• Att Ridderskapet och Adeln åtagit sig en ytterligare Bevillning är ea sak: att minska detta «n gång nu beviljade bidrag, genom afräkning på AmortissementsFonden, det är en annan sak. Efter mittsätt att se desse ämnen, är ett sådant förslag ingalunda öfverensstämmande med Bankens rätt, och ganska vådeligt till sitt prejudikat. Hela den grund rubbas, hvarpå Bankens liqvidation är byggd.
Proposition N:o 44. 19 först skulle beräknas fyra eller fyra och en half procent årlig ränta för återstående kapitalbelopp och det öfriga utgöra kapitalafbetalning; och ville staden garantera ordentlig inbetalning af nämnde sex procent årligen, så att, om hamnkassans behållna inkomst något år dertill icke vore tillräcklig, staden borde fylla bristen, dock under vilkor, att staden skulle för hvad som sålunda kunde varda tillskjutet ega att undfå godtgörelse af hamnmedlen, till så väl kapital som ränta, när dessa medel dertill lemnade tillgång; varande vid den underdåniga ansökningen fogadt ett hos Helsingborgs tullkammare upprättadt sammandrag öfver de qvantiteter spanmål, som blifvit derifrån förpassade till utrikes orter under åren 1849—1858, hvaraf inhemtas att spanmålsutförseln så ökats, att densamma, som det förstnämnda året utgjorde endast 24,797 tunnor med 48 fartyg, under sistnämnde år uppgått till något öfver 134,000 tunnor, med 204 fartyg; och har Kongl. Majrts Befallningshafvande för egen del berörde framställning i underdånighet förordat, enär, särdeles med hänsigt till den ständigt stigande spanmålsexporten, det vore för staden af oberäknelig vigt att hamnen blefve utvidgad och förbättrad, på det att mera djupgående fartyg skulle kunna inlöpa derstädes, samt de äfventyrliga och kostsamma lastningarne å redden kunna undvikas; hvarjemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fästat Kongl.
Utskotten tillstyrkt, akt rättigheten dertill mätte w:rda upplåten, icke cll-n,st ät Hemmansägare och Brukare, innehasware andra skattlagdt Jordlägenheter, samt Ägare eller Brukare ak Utjordar med Åkerbruk, tikal, ock ät oskattlagde Lägenheter, skaltmade O.warrmr, Mjölnare, Torpare och judetta Krigsmän, jäsom ock pä Landet ooende Skänds personer, Tjenstemän och Handtwerkare änskönt de ?cke hofwa eller bruka jord. I g har deremot, li^-rätrgt mine, ivid Högloft. Utskottens Belänkande, gjorde «ch den 4 i torra mänaden, hos Högloft. Riddcrskaptt och och Ad.ln uppläste anmärk ingar, marit as annan kanka, den nemligen, ait Bräi nings-rättiaheken icke bör sträcka sig längre än, lill Hemmansägare och Brukare, Innehafware af andras statrtagde Jordlägenheter samt Ägare eller Brukare af Utjordar med Åkerbruk: Till förändrande af benna min Dm 20 Januari!. 9Z9 min en gäng yttrade ranka finmr jaa icke elter nu nägon gällande anledning, uran densamma, uiirka n ed derwld aittö de ffäl, äderopor; men som förberö'de mina den 4 1 förra Mänaben uppläste anmärkiunqar, hwaruu nytz om'örmälore »rät finnas omstäntzcnaen utförde nu -cke komwit akt, zemke de flera handlingor, upptags; ja uroedrr jag mig vdmsukeligm, ort, genom rppiäiandet, blvlt utaf den delen, af ostanämde anmärkningar, lorn angur denna fräga, fä kos Högloft Ridd^sk. vtt och Adeln göra merderörde mura skäl och reftcplvnrr rhägkolirne. Elter denna uppläsning anförde Herr ?Unl2- lköl6 widrre:
I svarande-parters intresse och för att befria dem från de många olägenheter, för hvilka de kunna blifva utsatta, har nu Lag-Utsk:t föreslagit att saken kan företagas utan hinder deraf att svaranden icke iakttagit inställelse. Den siste värde talaren, hvilken syntes hufvudsakligen dela mina åsigter i denna fråga, yttrade, att han under sin domareverksamhet aldrig funnit eller ens hört omtalas, att ett käromål blifvit ogilladt, då svaranden underlåtit att iakttaga inställelse ; det är alldeles icke förhållandet, att endast mindre skuldlordringsmål afdömas tredskovis, och jag påminner mig nu särskildt en bördestvist, i hvilken, oaktadt svarandens uteblifvande, käromålet ogillades, emedan det af de handlingar, käranden företedde till styrkande af sin talan, uppenbarligen visade sig, att han icke var bördesman. Jag betviflar för min del, att om denna § blifver lag, domarena skola, såsom hittills varit praxis, då målet uppskjutes, på det käranden måtte komma i tillfälle att ytterligare utföra och styrka sin talan, förelägga svaranden att iakttaga inställelse; jag är deremot fullt öfvertygad, att domarena icke skola gifva svaranden ett dylikt föreläggande, så vida det icke är nödvändigt för målets fullständiga utredande och bedömande, samt att de icke, så - Den 7 Mars e. m. 171 som Frih. Leijonhufvud synes antaga, skola bevilja uppskof af målet, derest icke käranden i något afseende lörebragt bevisning till styrkande af sin talan, utan i sådant fall genast ogilla densamma. De skäl, Utsk:t ansett tala lör begagnande af uttrycket »på de skäl han företer» i stället för »efter thy sanning deri utletas kan», har jag sedan, då jag förra gången hade ordet, anfört, och, då de anmärkningar, som i afseende härå blifvit gjorde mot Utsk:ts förslag, icke torde innefatta tillräcklig anledning till dess återremitterande, vill jag icke mycket fästa mig dervid. Deremot måste jag på det högsta bestrida, att LagUtsk:t bort föreslå R.
Bifölls; N:o 145, i anledning af väckt motion om nedsättning i arrendet för lägenheten Stallmästaregården inom Solna socken och Danderyds skeppslag af Stockholms län; Bifölls; Prot.-Utdrag, den 3o Januari i8f5. 603 N:o 146, i anledning af väckt motion, rörande ersättning till Lieuteuanten A. Linnström för den genom arrendet af Bråborgs Kungsgård honom tillskyndade förlust; Bifölls; N:o 147, i fråga om mynlliusets inredning till embetsrum åt samtlige Stats-Departementen, med undantag af utrikes Departementet: Bifölls; N:o 149, i anledning af väckt motion om rättighet för kronofjerdingsman att, vid resor i vissa tjenste-ärenden, undfå skjutslega: Bifölls; N;o 150, i anledning af väckte motioner om upphörandet afembetsoch tjenstemäns skyldighet att aftjena begrafningshjelp: Bifölls; N-o 151, i anledning af erhållne återremisser å Stats-Utskottets utlåtande, N:o 45, angående väckt fråga om upphörande af Invalid-inrättningen å Ulriksdal: Ståndet vidblef sitt förut fattade beslut, och lade utlåtandet, N-'o 151, till handlingar ne. N:o 152, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet, N:o 50, rörande användandet af de under Kongl. Stats-Contorets förvaltning stälde äldre depositionsmedel: Ståndet vidblef sitt fattade beslut och lade memorialet, N:o 152, till handlingar ne; N:o 153, i anledning af väckt motion, angående inleverering till Riksgälds-Contoret af de till Kongl. Stats-Contoret ingående depositionsmedel:
Vid sista slaget var det som om hufvudskålen mjuknat. Handen blef alldeles stilla. Hakan föll ned mot bröstet, så att munnen blef halföppen. Emin kastade ned tegelstenen genom hålet i golfvet samt makade fram skrinet och kallade hviskande på Ali. Sedan denne mottagit skrinet på sin rygg, steg Emin ned genom den tillfälliga falluckan, kastade den släckta ljusbiten, lyfte marmorplattan tillbaka på sin plats och stöttade den lika omsorgsfullt som förut. En half minut derefter stod skrinet ute i kloakhvalfvet. Ali drog fram en knif och försökte bända upp locket. – Du, Ali, skall erhålla minst två tusen kurusch derför att du följde mig. Men bryt försigtigt med knifven, så att ej pengarne rulla ut öfver marken. Liljornas Väktare satte sig belåtet med korsade ben och betraktade skrinet nyfiket. Derefter yttrade han godmodigt: – Herre, du har länge lofvat mig en ny kumbaz. Emin svarade: – Tror du icke jag skall belöna en trogen tjenare? Och du, scheik Ibrahim, du skall få två tusen kurusch till din skola i bokbazaren. Tiggarne vid Velids moské skola också få sin del. – Men bryt icke så häftigt, Ali. Om mynten rulla ut här i myllan, få vi ett otroligt göra att samla hop dem. Locket hade emellertid gifvit vika och scheik Ibrahim sträckte sig girigt fram för att rycka upp det. – Vänta! – befalde Emin. – Var jag främst i farans stund, skall jag också vara främst i segerglädjens. Han slog upp locket. Dämpadt kvidande betäckte han ansigtet med sin vida rockärm och vaggade af och an. Skrinet innehöll en mängd små fack. På hvart fack stodo en mängd burkar och glasflaskor med påskrift. Alláh! Det var det skrin med farmaceutiska preparat, som Blumenbach fört med sig vid sin ankomst. Samma arabiska fantasi, som låtit Palmyra byggas af genier och som befolkat hvar annan brunn med andar, hade också pådiktat den slösaktige Blumenbach en skatt af rubler.
Jag betviflar icke att kronofogdarne möjligen kunna indrifva regementernas lönefördelar, men om de ock villigt åtaga sig 78 Den il Mars. denna uppbörd, blir det alltid vådligt att i dessa tjenstemäns händer lägga ett alltför stort redovisningsansvar. Om nu kro nobetjeningen äfven får dessa räntor att göra reda för, så måste likväl i första rummet det vara dem angeläget att redovisa för kronans intrader, och följden blir då troligen den att lön tagarne få vänta ganska länge, kanske längre än nu, på sina löner. Hr Charpentier har yrkat återremiss, då han första gången yttrade sig, och jag gillade då fullkomligt hans mening; men då jag nu hört att två Stånd redan bifallit detta Betänk., så yrkar jag afslag. Frih. Gripenstedt: Jag ville blott meddela den upplys ning, att de uppgifter, jag nyss hade äran anföra, hafva blifvit lemnade långt efter den tidpunkt, då den af Gr. Mörner antydda regleringen inträffade. Frih. af Ugglas: För att, såvidt möjligt är, sammanjem ka de olika meningarne, får jag föreslå att den ifrågasatta framställningen till K. M. må erhålla följande lydelse: »att R. St:r skulle hos K. M. i underdånighet anhålla, det K. M., efter verkställd utredning, täcktes till R. St:r aflåta nåd. förslag, afseende att alla räntor och all tionde, som är anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor, hädanefter skulle uppbäras genom kronans uppbördsman och af dem i behörig ordning redovisas till Iäns-styrelserna, hvarest beloppen skulle vederbörande tillhandahållas; äfvensom på enahanda sätt skulle förfaras med alla sådana åt tjenstemän, vare sig civile, militäre eller ecklesiastike, indelade ränteeller tionde-anslag, hvilka indelningshafvarne ej ega rättighet att till leverering in natura uppsäga.» Hr af Klint:
Alt på en gång upphäfva alla i detta ämne gifna föreskrifter, utan alt utsätta någon annan påföljd för den, som skulle afskaffas, torde emedlertid ur flera skäl vara betänkligt; Och då enskildt skriftermål, dervid förbrytaren, ostörd af andra föremål för betraktelser, endast sysselsättes med andeliga, måtte uppfylla Religionens sanna fordran i afseende å hans försoning med församlingen, lika tillräckligt som uppenbar kyrkoplikt, utan att medföra de olägenheter, som ifrån denna äro oskiljaktiga, synes det förstnämnda lämpligen kunna användas vid alla de tillfällen, då den sednare, enligt nu gällande stadganden, bör ådömas. Grundad å dessa i korthet anförda, men likväl tillräckliga skäl, är derföre lill Rikets Högloft. Ständer min vördsamma hemställning, att, i grundlagsenlig ordning, en allmän författning må beslutas och utfärdas, af •innehåll: Att, med uppliäfvande af hvad genom Lag och serskilda författningar är vordet sladgadt, angående uppenbar kyrkoplikt och om ansvar för den, som vägrar att den undergå, i stället varder förordnadt, att i alla de händelser, der uppenbar kyrkoplikt, i förening med annat straff", såsom påföljd för brott, hittills ägt rum, skall hädanefter till enskildt skriftermål dömas. Såsom ägande sammanhang med nyss afhandlade fråga, förekommer äfven den, huruvida stockstraff må vara lämpligt och kunna bibehållas eller icke. Omsorgen om Religions-undervisning och sedlighet har i äldre tider öfverlemnat åt Presterskapet och kyrkans föreståndare, att, för försumlighet eller förseelse i detta hänseende, använda stockstraff, såsom ett slutligt korrektionsmedel, då andra visat sig overksamma.
— Om en rubbning i Crediten genom Särskilta omständigheter, dem jag förut i förbigående vidrört, icke hade ägt rum, skulle jag ansett denna intermediaira åtgärd mindre7 väsendtlig; meri då det ej kan nekas att Credir1) risten ar betänklig och att Credit-bristens orsak egentligast är de vacklande besluten, sorn i Finance-frågör ägt rum, så har jag trott göra ett af omständigheterna påkalladt afseende' på särskilta medborgares belägenhet, då med föremålet af Fanco-myntéts återbringande i varde, förenades möjligheten ätt i den större rörelsen bringa Credit-representativer, som skulle intaga dea rnindskade Sedelmassans rum; eller äter, om conjuncturerne icke tillnto Sedelmassans mindskning, utan tvertom påkallade en ökning, åstadkomma enahanda verkan för allmänna röielsen, utan att likväl rnindska Ijäncö-Sedlarnas värde., På dessa skäl liar jag föreslagit de särskildta Fanen, utan att bygga planen på deras ofelbara verkställighet. Maribur-ej påstå att icke några suiranor erhållas i lån, och i samma män är ock • något Hen 20 Juni 2043 något vunnet. Erhalles inga, sä är deremot ingenting förloradt. Jag förundrar mig att det inkast kunnat göras: ;’att om inga Län erhällas b.lir ”<ien derå grundade Calculen öfver Discont-vin”sten förgäfves, och möjligheten i följd deraf, att ■”bispringa Näringarna med Län till lindrig ren-' ”ta, blir i samma män reducerad”-. Jäg bardock tydligen sagt motsatsen af detta inkastJag har -nemligen sagt, att om ej privata Lån ingå, så blir val operations-summ an mindre, trien vinsten deremot i proportion större, ty det äro de af ‘■privata upptagne Låtie-biträden sorn bära elen högsta rentan.
c » Att frukta följderna för 1cvi.iinan och s ~ m l d l e t om m m ger henne den frihet, som hon i likhet .med inn~inen iir ber5ittigcqd till, .&amp;r att frukta spökeii. Guds lagar i navturen och hjärtat skola göra sig g&amp;llirnde och behiilla öf verhm.den, ju mer spelrum nian gifmr dein. Öppna för Irvii.inornn friheten och alls dess biwior, öppne dem vida som niorgonrodntldens portar! En gudomlig dragning skall alltid föra flertalet kvinnor till hemmets hiird, till familjelifvets iimerlighet, till a t t blifva mijdrm eller fostr r i o. Blen cle skola iilider frihetens system blifva det med ett högre meclvetan.de. Och de, som viilja andra banor, skola soin goda meclborgarinnor likväl förblifva kvinnor, d. v. s. s&amp; vida ordet h m någon djupare mening -: nziilzskli,qct l; ii.,.e~z~ i Iwil7; a 7@irtcd.s lif 7 1 ~ 9. öfvervilcf. » ' - » M&amp; vi se oss oinksiiig i viirlcleïl ' iitm fruktail, med ingen skygg eller iiislrrii,nkt blick, och fråga: HvcicZ vill G d uj ' mig? och hvad haii säger oss, det göre, clet blifve vi! M&amp; vi frukta högmodet, me.11 icke mindre den falska ödmjulc-. heten, slafviskheten iiu.cler rniinnislcors doin. » DM&amp; vi hysa aktning för vårt samvetes vittnesbörd; in$ vi adla jordeiis ringaste göromAl genom a t t helga dem till Herrens. t j a i s t ocli försiuk sitt tjäna något lägre. » .Det filmes ingen tSngre börda aii deii af. lifvets tornhet.
I medlersta delen af ön finnas deremot djup lera och mylla. Vattendragen bestå endast af ofvannämde träsk och myror, upptagande en vidd af ofver 50,000 tunnland. De derifrån till 3 hafvet löpande bäckar och åar uttorka nästan allesammans under sommaren, likasom myrorne, hvilka då blifva så torra, att fodret å dem de flesta år med lätthet kan afbärgas. Ler och myrjorden är ganska bördig, äfven kalkstensklappern under år med ymnig nederbörd, men endast för rågsädet, hvilket och nästan uteslutande å denna jordmån hegagnas. Säden blifver der fri från ogräs och mjölet af en ovanlig hvithet, hvarföre detsamma med begärlighet uppköpes. Sedan flera år tillbaka har man på fasta landet till utsäde uppköpt sådan råg, som vanligen benämnes strandråg, emedan de stora kalkstensklapper-åkrarne äro vid stränderne belägne, och funnit sig dermed ganska belåten. Halmen å densamma likasom å all verklig Gottlands-råg är lägre än den å fasta landets, men axen deremot större och rikare. Under torra somrar lider växtligheten på Gottland genom jordens starka uppblandning af kalk, som insuger och länge bibehåller värmen mera än andra provinser, som icke hafva kalkgrund. Man är derföre här på landet nödsakad, för att skalla skugga åt gräsvexten, att låta ängarna vara be växta med skog. Uti Hoburgs Ting, det sydligaste af ön eller der sandstenen kommer i dagen och hvarest rågsädet hufvudsakligast och nära uteslutande af annat begagnas, lider växten mindre af torka, emedan sandstenen bibehåller fuktighet och kyla. Missväxt inträffar der oftast under mycket, regniga somrar då god skörd erhålles på öfriga delar af ön. — Flere arter af marmor och mergelskiffer förekomma; sandsten, tjenlig till slipstenar m. m., finues tilt öfverflöd i Hoburgs Ting. Ingen malmart är hittills upptäckt och, med afseende å bergens natur, troligen ej eller till finnandes.
De fleste hafva en concurslag och känna derföre, alt denna bevakningstimma är den vigtigaste för fordringsägarne, emedan fordran är förlorad, om denna timma försummas. Om nu ett nytt lagbud härom utkommer, så torde det vara osäkert, om det blir så allmänt bekant, alt icke en och annan blefve okunnig derom, och sålunda ginge förlustig af en fordran, derföre att han ej visste, att en förändring i detta fäll ägt rum. Af sådan betydenhet tror jag icke denna timmas framflyttning vara, att icke skadan delaf kan vara större. Jag får såsom ett exempel i detta afseende erinra, alt vid 8 H. 7 5o Den 3 Juni e. m. en föregående riksdag blifvit beslutadt att ändra föreskrifterna om formuläret till riksdagsmanna-fullmakter. Detta oaktadt hafva vid denna riksdag en mängd fullmakter varit styliserade efter gamla formuläret och i följd deraf måst casseras, derföre att icke de sednare föreskrifterna varit allmänt bekanta. Samma förhållande kunde i detta fall inträffa och medföra förluster, som icke motsvarades af de åsyftade fördelarna. På sådan grund yrkar jag återremiss af förevarande betänkande. LagUtsk:s betänk. N:o 43 återremitterades. Till pröfning föredrogs StatsUtskts den 16 och j3 sisth Maj på bordet lagda utlåt. N:o 96, i anledn. af R. St:s åren i8i5, 1837 och i83q församlade revisorers berättelser, ang:de granskningen af de under K. M:s och Rikets Commercecollegii förvaltning ställda fonder. Frih. Cederström, Jacob: Vid StatsUtskrs betänk, om samma revision, nemi. af åren 1835, 1837 och 183g har jag gjort åtkilliga anmärkningar, och deribland jemväl en emot den §, som angick Kammarrådet Brandels rättighet alt bibehålla sin kammarskrifvare-lön, efter det han tagit afsked. Berörde betänk, är af R. o. Ad. ålerremilteradt.
Genom Kongl. Förordningen den 28 Oktober 1850 hafva egare af kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur, medgifvits rättighet 14 Stats-Utskottetf Utlåtande N:o 1t>3. att förvärfva fri dispositionsrätt öfver ekskogen derå emot erläggande af lösen, utgörande för den framdeles uppvexande ekskogen jemte befintliga och framdeles uppvexande mästeoch storvirksträd allenast 24 sk. banko för helt hemman, samt, för den redan befintliga ekskogen, ett belopp, som af en för hvarje socken utsedd komité blifvit, i öfverensstämmelse med en mot ekens värde särdeles billig beräkningsgrund, en gång för alla bestämdt; och enär dessutom annan åtgärd icke erfordras för ifrågakomma rättighets förvärfvande, än löseskillingens insättande i Landtränteriet, hvaröfver bevis å Landskontoret bör tagas och för Häradsskrifvaren uppvisas, samt härtill kommer att, enligt hvad Riksgälds-kontorets räkenskaper utvisa, i sådan lösen till Statsverket inilutit icke mindre än 1,256 R:dr 84 öre för år 1858, 2,516 R:dr 10 öre för år 1859, 2,009 R:dr 35 öre för år 1860, 859 R:dr 74 öre för år 1861 samt 1,577 R:dr 93 öre för år 1862, i följd hvaraf det synes uppenbart, att ett icke ringa antal jordegare begagnat sig af den medgifna lösningsrätten, föranlåtes Utskottet, att till motionärens ofvanberörda framställning afstyrka Rikets Ständers bifall. Ant. till Exp.-LJtsk. den I Okt. 1863, kl. 2 e. m.
Sådant förnekade ej heller Kongl. GeneralTullstyrelsen i ofvan intagna utlåtande, men deremot förnekades, att det öfverklagade förhållandet haft sin upprinnelse under dåvarande GeneralTulldirektörens embetstid, och förmäldes, »att alltifrån Instruktionens utfärdande nyinrättade tjenster blifvit utan anslag tillsatta, en regel som jemväl skulle blifvit af Kongl. Majit i tillämpningen godkänd. Grunden till en sådan tolkning af nyssanförda stadganden vore i berörda utlåtande icke närmare antydd; och, ehvad den meddelade uppgiften om ordningen för nyinrättade tjensters tillsättning afsåge dessa tjensters första besättande eller deras tillsättning hvarje gång de sedermera blefve lediga — hvilket af de begagnade ordalagen ej med säkerhet kunde slutas — tycktes mig det uppgifna förfarandet lika litet grundadt på Instruktionens ordalydelse som i sakens natur; ty hvarföre skulle vid en tjensts tillsättande första gången iakttagas annan ordning, i nu ifrågakomna afseende, än då samma tjenst sedermera tillsattes. Ledig vore väl hvarje tjenst, som skulle tillsättas, ehvad hon förut varit tillsatt eller icke. Lika vigtigt vore det ock att till en tjenst få den lämpligaste personen första gången som de följande gångerna, och lika berättigad vore ju den lämpligaste personen att få en nyinrättad tjenst som en förut befintlig, när den ena likasom den andra Amre ledig och skulle tillsättas. Således borde sättet för dessa tjensters tillsättning vara lika, antingen saken betraktades ur det allmännas eller den enskilde tjenstsökandens synpunkt. Skulle åter meningen med Kongl. GeneralTullstyrelsens ofvananförda uppgift vara den, att nyinrättade tjenster icke blott första gången utan hvarje gång de blefve lediga, tillsattes utan anslag och ansökningstid, så kunde orsaken dertill icke skäligen vara någon annan, än den, att de nyinrättade tjensterna vore af en så väsendtligt olika beskaffenhet med de redan befintliga, att ett olika sätt för deras tillsättning oundgängligen fordrades; men om ock så skulle vara, följde deraf icke, att det tillkomme Kongl. GeneralTullstyrelsen att bestämma denna nya ordning för de ifrågavarande tjensternas tillsättande.