Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har till hvarje ung kvinna, som brinner af det ädla begäret att lefva och verka, ett andligt testamente att frambära. Och den rösten säger: » Gå i din krafts dagar och verka oförtrutet, hvad godt är! Men se till, att du icke, medan du vill bruka det pund du fått, i stället förbrukar det! » madam Nyman stor bevågenhet, nämligen sångaren Carl Stenborg; hon försträckte honom penningar till Munkbroteaterns inrättande och upplät till lokal för denna teater ett af sina egna hus. Madam Nymans båda döttrar blefvo gifta med bryggare, Christina med Carl Johan Wier och Elisabeth med sin kusin Abraham Westman, denne sistnämnde äldste son till madam Nymans äldste broder, Lorens Westman, d. y., af hvilken sistnämndes 1 1 barn 4 söner — sagde Abraham samt Carl, Lorens och Isak — också blefvo bryggare samt 3 döttrar gifta med hvarsin bryggare: Hartman, Willman och Schultz. Väldigast bland hela denna sinsemellan befryndade bryggaredynasti var Nymanskans andre måg: Abraham Westman, » bryggarekungen » kallad, en af Bellmans närmaste och mest trofasta vänner, likasom skalden, att döma af flere hans tillfällighetsverser, tycks varit i umgänge med s a m t l i g a de nämnda bryggarefamiljerna, så att det nog var på hans egen erfarenhet grundadt, hans vitnesbörd att » dubbelt öl ger godt humör. » Bryggarekungen? dotter, Clara Elisabeth Westman, allmänt omtalad för sin älskvärdhet och skönhet (d e s s a egenskaper voro då icke mormorsarf! ), som barn besjungen af Bellman samt Choraus (» Lilla Clara, förebrå ej mig, att jag är så barnslig, lilla Clara! »), blef gift med kanslirådet Hedin och moder till premieraktören Svante Hedin och dennes bröder.
Men hr Bottero gör allt hvad han kan och han kan ganska mycket, detta i motsats mot många svenska basister, som ha ypperliga instrument af naturen men medelmåttig intelligens och dålig skola. Fröken Petrini stod liksom hr Bottero som gäst å programmet. Hm! Ingen skam att bjuda till. Emellertid vore det allt för elakt att bedöma fröken Pe-trinis Gretchen ur annan synpunkt än den på alla områden trefvande unga dilettantens. Fröken P. bör som dilettant ha loford för sitt spel, det var så väl inlärdt att det ofta verkade uatur. Flere poser voro både vackra och motiverade, om än någon gång det tablåmessiga fick tribut. Utseendet var ungdomligt och ganska täckt, särdeles när rampen ej närmades för tätt. Sången hade flere svagheter. Frk. P. hade uppfattat det hela för ytligt. Hon fraserade nätt, men matt, flere vigtiga ställen fingo en nästan blaseradt nonchalant tolkniug, såsom flerestädes i tredje akten, där den uppgående passagen till C3 bör tagas marcato, ja stmtaio, ej så ytligt och lätt som nu, liknande en vanlig meningslös koloraturfras. I allmänhet märkte man att frk. P: s både röst och sång icke blifvit utbildade för högdramatiska partier. Hon har koloratursångerskans sätt att bilda frasen, att ange höga toner och framställa en nedgående passage, såsom i bönen, der slutfallet togs nästan halft staccato, en gruflig oformlighet, som emellertid öfverens * 1 detta sammanhang må beklagas att den evigt fördömliga influensan nekat vår operapublik nöjet att förnya bekantskapen med fru Bottero, hvilken som Gina Sommelius lämnat så godt minne efter sig, särskild t i op. Faust, hennes första debut, våren 1879.stämde med det raatta och intetsägande utförandet af bönen i sin helhet. Här gjorde också mycket att rösten svek. Ofvan tvåstrukna iiss är denna skäligen tunn och spröd, ehuru klar och välklingande. Men för dramatiska effekter som i kyrk-och fangelsescenerna nekar den totalt sitt biträde.
De omkostnader han komme att göra vid denna troligen lönlösa resa talade jag icke om; jag föreslog blott att han ville förse den arfsökande med respenningar och låta honom resa. Härtill svarade Henrik, att anseende och rang uträttar med vinglande arfsförfalskare än mera än pengar. Skall jag säga, hvad han icke sade åt mig, men hvad jag ändå vågar tro ... att det var, om icke en böjelse för det äfventyrliga och romaneska, en viss storartad stolthet, som eggade honom till detta företag. Henrik var stolt på ett annat sätt, än andra menniskor det äro; han ansåg det för en stor och oafvislig lycka att blifva på detta sätt tagen i anspråk af en fattig familj, hvilken icke kunde vedergälla hans möda med mera än nedkallande af himlens välsignelse. Han ansåg, att honom nu blifvit bevisad den största ära, då han, den rike mannen, fått en sådan förtroendepost af utfattiga likar. Nog af, han icke allenast beslöt att resa, utan han skänkte tillochmed pengar åt den fattige fremlingen. Man kunde tycka, att motiverna till denna resa ändå voro nog svaga; må man då anse att hans väg styrdes af ett oundvikligt öde. När jag såg, att intet kunde beveka honom ifrån denna äfventyrliga resa, bad jag att åtminstone sjelf få följa med, men han föreställde mig hafvets faror och strapascher – helst under den kalla årstiden med mitt lilla barn, hvilket jag inte för allt i verlden velat lemna. Det var i December han seglade af ... jag stod gråtande på stranden och såg på. Jag trodde mitt hjerta skulle brista. Småningom sväljde jag mina tårar och lefde i hoppet. Vid första öppet vatten hade han hoppats åter vara hemma. Jag roade mig med att lära min gosse gå och gladde mig, när han började kunna babbla någonting som liknade mamma. Tiden förgick och redan var det Maj. Att min man icke skulle ha så i allt gynnande omständigheter, som han vågat hoppas, det beredde jag mig nog på, men att äfven intet bref ankommit, oroade mig på det högsta. På någon vändning i hans kärlek trodde jag ej; men om det händt någon olycka, något förfärligt och oanadt?
Ståndet behagat fästa någon upmärksamhet vid del förslag, jag tagit mig friheten framställa, lärer ingen förebrå mig att ej ifra för sjelfskrifvenheten; men detta förhindrar mig alldeles icke att motsätta mig den af Hr Printzensköld framställda gemensamma tanke, hvilken, om den gillades skulle göra hvarje förändring, hvarje lösning af frågan omöjlig För min del anser jag Const.Utsk:s förslag vara byggdt på billiga och rättvisa grunder, är, med en och annan jemkning, färdig att delsammma godkänna, hoppas således att Ståndet måtte förkasta Ilr Printzenskölds framställning. Hvad Gr. af Ugglas ordat om 1840 års tildragelser, dervid vill jag ej fästa mig, blott nämna alt jag ej i dem deltog och följaktligen icke heller finnér mig bunden af då fattade beslut. Ilr Rosenblad. Bernhard: Jag har icke deltagit i den 32(5 Den 28 Maj e. ni, föreg:de disskussionen om delta ämne, och hade äfven ernat att fortfarande iakttaga tystnad, ehuru jag visserligen gjort några anteckningar vid Const.Utsk:s förslag, hvilka lika väl som många andra kunnat framställas; men då jag beklagligen hyser den öfvertygelsen, som troligen delas af de fleste, att hvilket förslag, sorn än vid denna riksdag må förklaras blifva hvilande, har det dock föga utsigt att vid den kommande blifva af alla fyra Stånden antaget, så har jag ej, med uttalande 3f mina åsigler i ämnet velat öka prol:ns mängd och längden af öfverläggningen; men — då R. o. Ad:s anseende som Stånd, angripes i det förslag Hr Printzensköld afgifvit, genom vidrörande af en gammal fråga, en gammal princip så anhåller jag att få yttra några ord.
Men jag kan ingalunda tillstyrka att bestämma en så låg minimisumina, som en värd talare här föreslagit. Jag tror, att sådant skulle komma att medföra högst skadliga följder såväl för hela landet som äfven för sjelfva bankinrättningarna, enar de härigenom uppkommande små bankerna otvifvelaktig! skulle inom ganska kort tid förstöra både hvarandra och all credit för den enskilda bankrörelsen. För min del skulle jag vilja föreslå, att minimisumman för actiebanks grundfond fastställdes till 3 millioner r:dr courant. Men då någon viss minimisumma i lagen blifvit bestämd, anser jag mindre lämpligt och nödvändigt att derjemte låta densammas förhöjande bero på K. M:s särskilda pröfning. Af enahanda skäl, som jag anfört i afseende pä nedsättningen af minimisumman för actiebanks grundfond, vill jag äfven för min del medgifva, att det föreslagna minimibeloppet för teckning i sådan bank må bestämmas till 2000 r:dr courant. Härunder tror jag dock icke, att detsamma skäligen kan eller bör nedsättas. Hr Rosenblads förslag, att tillåta en så ringa teckning som 100 r:dr, kan jag icke annat än anse såsom en fullkomlig yrterlighet. Actiebankerna skulle ej vinna något synnerligt förtroende derigenom, att de hufvudsakligen lomme att utgöras af delägare, som icke kunde åstadkomma större insättningar. Svårigheten att hålla reda på alla innehafvarne of dessa obetydliga actier och sannolikheten af deras uraktlåtenhet att ansvara för de tecknade summorna, i läll någon sådan ansvarighet kom me i fråga, torde icke helt och hållet böra lemnäs ur sigte. I öfverensstämmelse med de af mig nu yttrade åsigter får jag föreslå följande redaction af 18 §. ”Actiebanks grundfond utgöres af dess teckningssumma, hvilken icke uti något fall får understiga 3,000,000 r:dr courant.
Dä i anledn. af förberörde vilkor, frågan om förut omförmälde 2:ne utskylders upphörande måste i ett sammanhang behandlas, har Utsk. ansett sig böra inbjuda BondeSt., som redan bifallit lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande, att förena sig med Presteoch BorgareSt:ns beslut och medgifva, det jemväl sterbhnsafgiften må försvinna i hvilket fall båda frågorne äro genom 3:ne Stånds beslut afgjorda. — Antages icke denna inbjudning föreslås att följande votering får företagas: Den, som vill, att, på sätt StatsUtsk. hemslällt, lagunsoch häradshöfdinge-räntan, utan afseende å det beslut, som serskilt kommer alt fattas om sterbhusafgiften, skall upphöra, med iakttagande af hvad StatsUtsk. i sådant afseende föreslagit uti utlåt. N:o 64, Litt. H. samt att R. St. derom hos K. M. göra und. anmälan, med 552 Den 3 Oktober. anhållan örn Nådig sanktion och beslutets kungörande till kännedom och vederbörandes efterrättelse, voterar i»; den det ej vill voterar nejs viner nej, kommer så väl lagmansoch häradshöfdinge-räntan som den till Justitim-Statens allönande anslagne s. k. sterbhns-afgiften, hvilken för närvarande till Statsverket ingär, att med innevarande år upphöra, med iagttagande, hvad förstnämnde ränta angar, af hvad StalsUtsk. uti utlät. N.-o 64, Litt. H. i sådant afseende föreslagit, samt derom hos K. M. göras enahanda anmälan som här ofvan omnämnes. Besvarades propus, med öfvervägande ja, företages, i fråga om sterbhusafgiften, följande votering:
Lag är ett af de vigtigaste ämnen föe Fikets Ständers omsorger ; att hehofvet af en sådan förbättring länge varit känd oell insedt, hvarföre ock till dess afhjelpande en Lag-Comité blifvit förordnad ; att uppfyllandet af denna Comité» ändamål så mycket mera af nationen nu med otålighet •väntas, som förhoppniogarne om Snar fullbordan af Comiténs uppdrag tid efter annat! ■vållat uppskof med åtskilliga af allmänna tänkesättet högt påkallade hufvudsakliga lagförlindringar, hvilka eljest tvifvelsutan redan hade blifvit tillvägabragte ; samt alt det således är angeläget, att den väckta frågan om antagandet ef en ny Lag, med all den skyndsamhet sakens beskaffenhet medgifver, befordras till slutligt afgörande; så måste det dock, a andra sidan, erkännas, att förhastande och brådska i detta magtpåliggande ärende kan leda till vida större olägenheter och •vådor, ari de, sorn äro att befara af en varMih. lill Rih-St. Prat, isig od> 7 Sami. i A/d, pära B\t öde lid» 34 LagUtskotteti Betänkande N:o 74; samhet, hvilken kunde bära utseende af me? än nödigt dröjsmål. Att hos ett folk införa en om än icke till grunden ny, dock i många väsendtliga sattser och bestämmelser förändrad och omskapad Lag, har 1 alla tider med rätta varit ansedt för ett med möjliga äfven3 tyr föiknippadt företag , vid. hvars verkställande största omhugsenhet och grannlagenhet mäste användas. Till hufvudvilkoreh för en lycklig utgång af ett sådant företag hörer, efter Utskottets tanka, att den nya Lagen, innan den framställes till antagande, är af folket så tillräckligt känd , att en allmän' mening om dess tjenlighet och företräde framför den förut gällande Lagen kunnat bildas och stadga sig. Detta vilkor tror Utskottet , för sin del, bär icke vara uppfylidt.
Förvaltningen af Sjöärenderna äfven i sitt underdåniga utlåtande, angående fyrarnes plats, nybyggnad och underhåll, framställt tvänne särskilda alternativer, åsyftande Norska Statsverkets deltagande i kostnaderna, hvilka alternativer synas vara af den billiga beskaffenhet, att hinder för det enas eller andras antagande från Norska sidan skäligen icke kunnat möta, hafva Revisorerne, i hvilkas tanke en af fyrarne kunnat uppföras å Facrder, eller någon annan af de närbelägna Norska öarne, trott sig böra å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; förmenande Revisorerne, att Svenska fyroch lots-inrättningen bordt åtminstone fritagas från skyldigheten att bygga och underhålla deu ena af ifrågavarande fyrar, helst berörde inrättnings medel äro fullt behöfiiga för andra å Svenska kusten varande nödiga fyrbyggnaders fullbordande. § "2. v fr Under revisionsåren hafva ytterligare albetalningar blifvit verkställda ä det al' lotsverket i Riksgälds-kontoret upptagna lån, stort 120,000 Rdr, till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar, så att af detta lån, vid 1847 års slut, återstodo 86,699 Rdr 45 sk. 9 rst. Sjöförsuars-departemeMtets Kommandoexpedition. De i Kongl. Kammar-rätten för båda åren utan anmärkning granskade räkenskaperna utvisa: , — 106 — Befoet. ål’ 1846. år 1847. Uppbörd: Från Kongl. Förvaltningen af Sjöärenderna — Summa 920: 32. - 1,044: 18. — Revisorerne hafva härvid ej funnit något alt erinra. Styrelsen för Allmänna Vägoell vatten bonader. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1846 utan, och för år 1847 med anmärkningar, samt upptaga: år 1846. år 1847. 13 efie i. Balans från föregående året:
Svennen genmälte: ’ja, är det så, Mor lilla!’ Käringen sade: »har du tagit min lykta? Pinkel svarade: ’ja, har jag så, Mor lilla!’ Trollet återtog: »är du inte en stor skälm?» Pojken gaf till svar: ’jo, är jag så, Mor lilla!’ Nu begynte käringen klaga och jemra sig. Hon sade: »ack! hvad jag var dumm, som släppte dig bort ifrån mig; jag kunde väl tänka, att du skulle spela mig något streck. Men kommer du åter hit, skall du aldrig slippa hädan.» Dervid förblef det. Pinkel återvände nu till kungsgården och blef den yppersta man vid hela hofvet, såsom konungen hade lofvat. Men när bröderna förnummo hvad lycka och framgång han hade rönt i sitt företag, blefvo de ännu mer afundsamma och förbittrade än förut, samt rådplägade flitigt med hvarandra huru de skulle komma sin yngsta broder på fall, och sjelfva vinna konungens ynnest. De begge bröderna gingo derföre åter inför konungen, och begynte vidlyftigt orda om den fagra bocken, som hade horn af klaraste guld, och dertill små guld-klockor fästade vid hornen, så att det klingade fagert hvarje gång djuret rörde sig. Bröderna sade det illa höfdes en så rik konung, att sakna en sådan kostelig grip. När konungen förnam detta tal, blef han uppmärksam och sporde: »hvar finnes den bocken, och hvem kan skaffa mig den?» Bröderna svarade: »det kan ingen göra, utom vår broder Pinkel, han vet ock bäst hvarest bocken står att finna». Då kände konungen en häftig åtrå att ega bocken med de gyllene hornen, och lät derföre kalla ungersvennen inför sig. När Pinkel kom, sade konungen: »dina bröder hafva förtäljt mig om en fager bock, som har horn af det klaraste guld, och små klockor fästade vid hornen, så att det klingar hvarje gång djuret rörer sig. Nu är min vilja, att du far bort och skaffar mig den bocken; men om ditt förehafvande lyckas, vill jag göra dig till herre öfver tredjedelen af mitt rike.»
Säd, och de som hafva sådana, böra, enligt deras bestämmelse, nyttja dem till nyttiga Plantagers anläggande; men ej få inblanda sig i Landtmannens yrken. Ägare af Utjordar, Torp och andra smärre Lägenheter, som hafva föga eller ingen Spannmål sjelfva, men köpa den af andra och sedan förvandla den till Bränvin, borde till besparing såväl af Säden, som af Skogen, ej eller med en sådan tillverkning få sig befatta. Såsom Svensk önskade jag, att mitt Fädernesland ej måtte vara det Land, der, iförhållande till Folkmängden, det mästa Bränvin förtärdes. Men när ej allenast nära hälften af all dess egen Sädesafkastning, utan ock tor hända en betydlig del utländsk Spannmål förvandlas till denna både i pliysiskt och mora - 318 Den 24 Januarii. liskt afseende skadliga Vara: när derjemte myc-» ket Utländskt Bränvin här torde insmygas, och cj eller sakna afsättning; då fruktar jag, att denna supposition ej torde vara utan grund, ehuru förnedrande för Nationell den i sjelfva verket vore. Måtte Rikets nu församlade Stander bereda sig rätt till både Samtidas och Efterkommandes erkänsla, genom vidtagande af de kraftigaste beslut, emot ett ondt, en förstörande last, som med tidens längd blifvit så inrotad; och måtte detta blifva en lycklig början till de flere nyttiga Författningar, som skola utmärka detta Riksmöte, såsom Epoquen för öfvervunna svårigheter, ökad välmåga och stadgad sällhet. Många yrkade på Proposition; men Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf att Herr Flach, Carl Fredric, anmält, sig att få tala, samt uppropade Herr Flach, hvilken anförde: I anledning af Herr Grefve Mörners yttrande får jag äran förklara, att jag känner mig ganska mycket smickrad att hafva proponeradt hvad Herrar Fock, Skjöldebrand och Hjerta, med så mycken styrka soutenerat.
En morgon, när han ligger der sålunda i sin halfvakna dvala, går det plötsligt igenom honom en förnimmelse af, att der nere inunder honom kommit något till, försiggår något nytt. Han kan inte urskilja stämmorna, nu lika litet som förut, men han känner på sig, att det icke är alldeles detsamma som förr. Dörrarne gå upp och i på ett annat sätt; och det har kommit en annan vexling i fotstegen. Pigan, hvilken som vanligt bragte honom middagsmaten, hade ett förändradt vis att röra sig på och ett nytt ansigtsuttryck. Och ända in till honom, der han låg till sängs i sina afskilda rum, upp genom hela huset, trängde, ogriplig men förnimbar, en ny rytmtakt i lifvet dernere; och den vibrerar efter hos honom, ända in igenom dessa vitala centra, hvilka länge legat orörliga och som döda. Och en dag, medan han ligger så der hän i en dvala, hvilken med för honom sjelf omärkliga öfvergångar allt mera antagit prägeln af en vegetativ ro, hör han helt oförmedladt ett skratt stiga upp till honom dernereifrån. Det är ett högt och kort skratt, hälften ett utrop; det löper opp i och mynnar ut i ett sjungande skri; och han ser plötsligt och ofrivilligt framför sig den obestämda bilden af en osedd kvinna, hvilken i ett ögonblick af naturlig lössluppenhet kastar öfverkroppen framåt och slår händerna mot knäna och skrattar. Det fyller rummen dernere, detta skratt; det stiger i jublande hast och som i triumf upp för trappan; det sjunger rundt omkring honom och blir till en soldager i rummet, der han ligger; och som han ligger der och lyssnar till det, icke bara med örat allena, utan med själ och alla sinnen, förnimmer han detsamma med ens derinne, inne i sig, och icke mera såsom ett främmande, utifrån kommet ljud, utan såsom en det egna blodets varma, ljusa, svällande böljegång. Och följande morgon vaknar han vid, att in genom sidorummet skjuter en bred strimma sol.
Med pröfningen af det utaf Utskotten fö3 reslagne Byggnadsbiträde till Götha Canal, skulle anstå, intill dess Utskottens särskildt afgifne Betänkande, angående Götha Canal-arbetets fortgång och befrämjande, till afgörande förekommer, Lånebiträdet till Hjelmare Slussverk 200,000 R.dr Dito till Södertelje Canal - 50,000 _ Dito till Kyrko-och Gym^ nasie-byggnader uti Uddevalla, Calmar och Skara _ - 67,000 Till Strömrensningar 100,000 R:dr årligen från och med år 1819, till och med det år, då nästa Riksdag infaller, till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, under de af Utskotten uppgifne vilkor. I stället för det af Utskotten beslutade Silfverinköp, skall till inställande af den redan beslutade årliga tillökning i Beviilningen af 250,000 R:dr anväodasensammanlagdsummatf 1,250,000 och skulle Bevillningsutskottet anmodas föreslå de. Bevillnings-artiklar å hvilka, i följd af den nu beslutade minskning i Beviilningen, ned3 sättning kunde äga rum. 5:o Härvid iakttages för Öfrigt att dispositioner ingalunda göras, som föröka Bankens Capital-skuld, hvaremot räntevinsterne fortfara att, efter Riksens Ständers pröfning och beslut, ad publicos usus användas. 6:0 Allmänna Lån-operationerne, sorn an - 5^4 Den io Junii e, m. tingen omedelbarligen genom Banken eller på dess Credit drifvas och underhållas, rigtas på de genaste vägar till Näringarnes största båtnad och med det företräde dem emellan, som af deras allmänna gagnelighet bestämmes. I följd häraf urskiljes hvarje Näringsbehof för sig och dess lån-andel bestämmes i förhållande dertill samt efter de disponible tillgångarna och för Lånebiträdets användande till det åsyftade ändamålet, utfärdas fullständiga Reglementen och föreskrifter. 7:0
– Jag har blott varit ett ringa verktyg i Den Allsmäktiges hand – he! – Er kristliga ödmjukhet rör mig djupt, min käre grefve. Också måste jag medgifva, att jag själf varit en dålig profet, när jag spådde, att makten, i händelse af ett systemskifte, aldrig skulle falla i era händer. Ni hör nu, enligt hvad jag erfarit, till de mera inflytelserika i interimsregeringen – ehuru ni visserligen delar makten med bland andra er vän grefve Osten Vid Ostens namn grimacerar Rantzau värre än om gikten ånyo ansatt honom, och det gnistrar till i hans flintögon som om en okristlig vrede hölle på att fatta eld. Men han kufvar den. Hans blickar glida med ett gäckande uttryck öfver svenskens ansikte, och han svarar med onaturlig blidhet: – Låt oss lämna min ringa person utanför diskussionen – käre vän. Hvad den Högste vill, det sker. Ni vet, att vår konung i denna stund skulle ha varit omyndiggjord, om icke änkedrottningen i förening med några beslutsamme män ingripit – Verkligen? Skall det redan gälla för bevisadt, att Struensee och drottningen konspirerat? Rantzau nickar salvelsefullt: – Det finns ett aktstycke, som ställer det utom allt tvifvel, att Struensee planlagt en brottslig och våldsam regeringsförändring – Ni menar den där limstången, som ni fått Suhm att löpa till änkedrottningen med? – Det är ingen limstång, min käre vän! Det är – – Nå, förfalskning om ni så vill! Jag använde det mildare uttrycket af artighet. – Artighet – he? – Rantzau blinkar nervöst. – Artighet mot hvem? – Mot er, min älskelige! Mot makten i er person! Mot den Suhmska Iliadens förnämste hjälte, som arresterade den sköna Helena. – Ni skämtar högst okristligt! Jag inser väl, att detta uppdrag kan förefalla odiöst – he! – för en ridderlig natur och visserligen har jag själf erfarit detsamma. Men jag har sedan funnit tröst i känslan af, att jag varit ett verktyg i den Högstes hand, och i tanken på alla de goda och för landet nyttiga reformer, som blifvit en följd af systemskiftet.