Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dä Utskottet tror, att hwar och en hushällar bäst för stg, är Utskottet äfwen dfwcrkygadt, akt förmedelst denna frihet, den derigenom upkomne tilgäng pä Bränncwin just bör sätta de bästa skrankor för stor-brännaren; men enär Utskottet tillstyrkt, att hwar och en mä fä nyttja den mäst förmonlliga skapnad pä redskap, har Utskottet trott det wara nyttigt att pannerpmden inskränkcs till nägot wihk kan« mtal, emedan annars hwar och en som ägde förmi, genhet och egennytta dertill kunde anställa en sä stor tillverkning, att han derigenom worc i ständ att undersälja alla andra och ästaokomma ett sädant ondt, som om corpvrationcr nänmdt är. Att Utskottet yrkat, Den 14 September.. 399 kat, dek B"änwin mä fritt föras och afykkras äfwen till de Städer, där Krono Bränneriet blifwit fbrestag» ne, bcwisar sä mycket mer, att Utskottet ej anser denna sednare inrättning säsom ett Monopolium, utan säsom rn Economisk anstalt i sammanhang med Magazinsinrättningen och för betz deständ. Utskottet har tillstyrkt krogar icke utan öfwerwägande. Utskottet wet hwad swära följder för seder och hälsa, som ett öfwer» drifwit nyttjande af Bränwin medför; men det är äf» »ren kändt, att oagtadt alla förbud emot minutering, den likwäl ä de flesta ställen wid Landswägarne utöfweis, utan att Kronan deraf har nägon winst: och fastän Utskottet i allmänhet anser Bränwin för en nöd, wändighets-wahra i detta Land, är det endast pä krogar en öfwcrflöds.wahra, som med allt skäl bör särskilt bidraga till Statens förmohn och inkomster.
Deremot yttrade sig, som jag tror, samtelige R. o. Ad:s samt PresteSt:s ledamöter inom Utsk., och deras yttranden utföllo för ståndseller class-val. Den del af Utsk., som vid voteringen bildade majoriteten, hade således att till sin egen öfvertygelse lägga vigten af minst 3 Stånds vid sista riksdag fattade beslut; och borde, af sådan orsak, kunnat hoppas, alt det förslag, sora Utsk. gick att afgifva, icke skulle, åtminstone af R. o. Ad. samt PresteSt., underkännas, och minst på grund af någon hos Stånden befintlig alltför stor rörlighet i öfvertygelse. Under öfverläggningen om de framställda särskilda förslagen till gemensam tanka, hafva_många anmärkn:r blifvit gjorda mot Utsk. och dess betänk. — Ämnet är visserligen till största delen uttömdt, men jag ber dock att få upptaga några af de gjorda anmärkningarne. — Man har förebrått Utsk. att i sitt betänk, hafva lemnat för mycket insteg åt embetsmannapersonalen; och en talare bar t. o. m. till 180 beräknat antalet af de embetsmän, som, på grund af Utsk:s förslag, skulle erhålla inträde i riksförsamlingen. Jag tror, att denna beräkning hvilar på ett misstag, helst jag finnér, att ibland embetsmän äfven blifvit inberäknade ledamöter af R. o. Ad. och PresteSt. Att förändra Ståndens natur, har hvarken varit för Utsk. möjligt, eller ens kunnat utgöra dess syftemål. Att således många af de i kamrarne ingående ledamöterne af R. o. Ad. möjligen komme att bestå af embetsmän, är någonting som ligger i sjelfva naturen af Ståndets sammansättning och har icke kunnat förändras mera här, än i det, i går så mycket beprisade, s. k. juste-milieu-förslaget. Den andel, som Utsk. tillerkänt R. o. Äd. torde, äfven vid jemförelse med samma förslag, icke eller kunna klandras, enär i detsamma, enligt hvad af Hr Gr.
Man säger, att i denna fråga de högre och lägre klassernes intressen strida emot hvarandra, och jag hemställer om icke Utslcs förslag innebär ett försök, ett steg att gå de olika önskningarne till mötes utan att såra någon. Skall man väl lösa frågan på det sätt, att man till förmån för ena klassen slår den andra för hufvudet. Jag har trott och tror ännu, att man i lagstiftningsväg bör gå till väga med billigt afsrde på hvad alla samhällsklasser fordra. Men om jag också icke gör afs:de derpå, om jag säger, att de flesta qvinnorna tillhöra de lägre klasserne, så måste jag dock bekänna, att qvinnan för det närvrde icke är bildad för det yttre lifvet, ty bon saknar den upfostran som dertill fordras. Kan man då säga att man iakttagit varsam het, då myndigheten kommer öfver qvinnan som ett åskslag, ty mine Hrr våra förhandlingar läsas icke af den stora massan af nationen, och för dem kommer lagen som ett åskslag, utan att de hafva Den 12 December f. m. 225 hafva begrepp derom. Kan det väl dä vara skäl, att lagstiftaren gör elem myndiga, hvilka lagen nu anser icke kunna sköta sitt gods? kan det vara skäl att tvinga dem dertill, okunnige om de mått och steg de böra iakttaga för att bevara sin förmånsrätt i förmyndarens egendom. Jag har tillförene redosjort för historiken af denna fråga och Hr r:ne torde erinra sig, att hon först väcktes af LagKomitéen, derefter Hoflitne och Högsta Domstolen uti infordrade Utlåt, afstvrkte förslaget, och LagBeredningen måste omsider afvika från samma förslag och tillstyrkte att qvinnan, utan att vara myndig, skulle få råda öfver sin årliga inkomst. Icke mer än 10 år hafva ■förflutit, sedan LagBeredningen slutade sina arbeten, och hafva åsigterne under, den tiden undergått en så betydlig förändring. Frågan har sedan förevarit viri flera Riksdagar, men alltid fallit. Vid sista Riksdagen antogo R.
Memorialj angående 'verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens olika beslut, i fråga om löne-ersättning till adjungerade Ledamöter i Götha tiof-Rätt. Efter det, enligt till Stals-Ulskottet ankomne protocolls-utdrag, RiksStånden godkänt den af Utskottet, uti Memorialet N:o 3o3, föreslagne Volerings-proposition, i fråga om löne-ersättning lill adjungerade Ledamöter i Kongl. Götha liof-Rätt, har Förstärkta Stats-Utskotlet denna dag, i vederbörlig ordning, verkställt omröstning öfver berörde, så lydande votelings-proposition: Den, som, med gillande af Siats-Utskottets Utlåtande, anser någon löne-ersättning till de fyra adjungerade Ledamöter, hvilka, för tillökande af Kongl. Götha Hof-Rätts personal, ifrån och med i83y års höst-session, varit förordnade, icke höra beviljas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer, i öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, alt anslås Sex Tusende R:dr Banco, hvilka af Riksgälds-Contoiret utgå, att fördelas mellan de ifrågavarande Adjungerade Ledamöterne så, alt de, inberäknadt hvad de förut af adjunctions-medlen erhållit, må hvardera bekomma ett, tjensletiden motsvarande Voteringen har utfallit med 64. ja och 54 nej, hvarjemte en sedel blifvit casserad; och som ja följaktligen vunnit, kommer den ifrågaställde löne-ersättningen till bemäide Adjungerade Ledamöter icke att utgå, Slockholm den 1 October i84°* 22 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 34). Ank. till Exped, Utsk, den 2 Oet, kl. 7 e. ra, Memorialj angående verkställd omröstning, i anledning af Riksståndens skiljagtiga beslut i fråga om beräkningen aj StåtsVerkets inkomster.
Skulle Rikets Ständer således betrakta vacanceafgiften, som en olycka, tror jag de gjorde rättast, att besluta, det de nu möjligen befintlige vacante Rotarne skola återuppsättas för deras ursprungliga ändamål. Grefve Brahe åter har sagt, om jag rigtigt fattat hans mening, att jag påstått 17 dagar vara den tid, hvarutöfver alla de årlige exercismötena ej få räcka. Deruti har Grefven ganska rätt; jag har verkligen sagt detta och tror ännu, att, om man läser Knecktecontracten, man skall finna, alt 17 dagar äro bestämde för alla de årlige mötena tillsammanstagne. Men Grefve Brahe delar ej denna åsigt, och Grefven yttrar sig vidare, att han ”hoppas icke många inom Armeen dela Herr Lieutenanlens åsigt.” Med ledsnad anser jag mig i anledning häraf behöfva fästa uppmärksam - Den a3 Mars f. m. lieten derpå, att, då jag yttrade mig öfver Konungens Proposition rörande Passevolancen, och i sammanhang dermed väckte min motion, jag icke gjorde det inför något KrigsBefäl, eller såsom Ledamot af ett sådant, utan inför NationalRepresentationen, inför desse Svenska folkets ombud, af hvilka man nu, utom de' vanliga skattebördorne, fordrar betydlige summor för försvarsverket. Jag trodde mig således icke göra orätt uti att föreslå en, som jag tror under fredstid ganska verkställbar åtgärd, hvilken skulle föranleda minskning i folkets bördor. Det är möjligt, att jag härvid misstagit mig om det rätta, ehuru jag icke finner förslaget så orimligt, som mången kanske föreställer sig.
Med anledning häraf, får jag för min del hemställa, om icke, till följd af Ridderskapets och Adelns redan fallade beslut, dc tvenne ProfKakelugnar härstädes må uppsättas, på det man, innan någon förändrad anstalt vidtages, med säkerhet må kunna utröna, om desamma uppfylla det dermed åsyftade ändamål eller icke. Skulle Ridderskapet och Adeln sedermera ej linna dem uppfylla sitt ändamål, eller ej 570 Den 10 Januarii. önska bibehålla dera, så äro de, som för ögonen synes, så flyttbara, att det ej behÖfs mer än 5 Minuter att transportera dem i Gardemenblen. Friherre Klingspor: Min tanka med den af mig i detta ämne förut väckta Motion, har aldrig varit, att söka ändra något af Ridderskapet och Adeln fattadt beslut, eller att motverka det anställda försöket med dessa Kakelugnar, så snart Högloflige Ridderskapet och Adeln sjelfve finna dem nyttiga. Jag har blott velat taga mig den friheten vördsamt yttra, det jag för min del ej ansett eller anser denna uppvärmnings-melhode vara förmonlig, i afseende på det varaktigare utseendet af Riddarehuset, af orsaker jag sist hade den äran anföra; men är för öfrigt nöjd huru och på hvad sätt Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln i denna sak behaga för godt finna. Herr Grefvert och Landt Marskalken förklarade, att som Ridderskapet och iVdeln redan bifallit RiddarhusUtskottets hemställan, att tvenne Kakelugnar skulle på försök uti RiddarehusSalen anbringas, samt en Tambur vid dörren af RiddarehusSalen inrättas, och verkan af de förstnämnde till RiddarehusSalens uppvärmande icke kunnat utrönas, så mycket mindre, som den ena Kakelugnen ännu icke blifvit uppställd, ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig, i anledning häraf, böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln beha - Den 10 Januarii.
Men, utan att häremot behöfva vädja till hvars och ens bedömmande af min framfarna vandel såsom enskild och offentlig person, vågar jag förvänta, att man, vid lemnad uppmärksamhet åt nedannämnda förhållanden, skall finna mig icke hafva uti mina omförmälda ombetsutlåt:n, i det närmaste samtidigt afgifna, gjort några uppgifter, som varit med hvarandra eller med sanning och bättre vetande oförenliga. Jag har yttrat att cabinetlscassan häftade för en betydlig brist, en balance, el t deficit, men att något lån för samma cassas räkning icke blifvit upplaget. Dessa yttranden äro begge grundade å verkliga förhållandet; och deras afgifvande i de ordalag och på sätt som skett, har tillkommit med afseende å de särskilda omständigheter, som vid hvartdera tillfället varit i fråga och skolat af mig upplysas. Utaf det sammandrag af cabinettscassans räkenskaper, som, efter mitt afträdande från Statsministersembetets utöfning, lärer blifvit StatsUtsk. meddeladt, upplyses att, sedan cabinettscassan småningom iråkat en allt mer och mer tilltagande förlägenhet, föranledd deraf, att den anordnade Staten icke motsvarat de till en del oförutsedda och på förhand oberäkneliga behofven och att således föregående års brister måst omsättas medelst anlitande för sådant ändamål af löpande årets ordinarie inkomst, har K. M. år 1836, med behjertande af dessa förhållanden och till förekommande af cabinettscassans än vidare obestånd, behagat bispringa densamma på det sätt, att K. M. i nåder låtit, icke uti cabinettscassans namn eller för dess räkning, utan för den under K. M:s omedelbara disposition stående colonialeller Barthelemy-fonden, samt under enskild löftesansvarighet af H. M. Konungen och H. K. H. Kronprinsen, upptaga ett lån, ursprungligen af 5o,ooo pund sterb, hvaraf beloppet blifvit af K.
Enligt hvad M: me Dieulafoy erfarit lära ock engelsmännen sjelfva i orienten vanligen omtala drottning Viktoria såsom Indiens kejsare och till och med i officiela aktstycken behandla henne icke såsom herskarinna utan såsom manlig suverän. Härmed må vara huru som helst, så lyckades emellertid M: me Dieulafoy öfvertyga de frågvisa persiskorna om » engelske shahens » qvinnokön, hvarvid dessa med en viss afundsjuka utbrusto: » Tänk, huru många karlar hon måste ha i sitt harem! Man må emellertid icke föreställa sig att alla persiska damer föra en alltför enformig tillvaro, väntande på en nådig vink af en gracer utdelande manlig varelse. Vi skola till belysning anföra ett litet kapitel ur M: me Dieulafoys skildringar från staden Kachan. Guvernören, som blifvit underrättad om vår ankomst — skrifver hon — sände oss till mötes en laddning meloner, aprikoser, fiskar samt två de mest förtjusande lam, det ena hvitt med svarta fötter, nos och horn, det andra hvitt som snö, samt anhöll att han i utbyte måtte få emotse sin fotografi till häst, utförd af M: me Dieulafoy, hvars rykte såsom fotograf snart spred sig i Persien. * Sammanträffandet egde rum två timmar före solnedgången, då guvernören infann sig på en svart springare, omgifven af en talrik skara tjenare. Denne Hakem — såsom titeln lyder — visar sig vara en fyrtio års man med vulgära drag, antydande hans simpla härkomst. För sin upphöjelse har han att tacka den protektion han åtnjutit af sin syster Anizeh Doowlet, favorit hos Nasr ed Din Shah. Denna unga q vinnas lycka berodde på en slump. En * dag mötte nämligen shahen i bazaren en bondflicka med en kruka vatten på hufvudet. Hennes glänsande ögon och lifliga anletsdrag gjorde ett så djupt intryck på shahen, att han genast lät föra henne till kungliga palatset och utan uppskof ingick giftermål med henne för den rundligt stipulerade tiden at nittionio år. Eljest kunna äktenskapets band knytas i Persien för ett år, en månad eller till och med en timme.
Lades på bordet. Hr von Schildt, Axel Ludv., hade ingifvit ett så lydande anförande: Då landtbrukels förkofran och högsta möjliga productivi tet af åkerjorden endast genom en riktigt organiserad ladugårdsskötsel kan vinnas, och då goda kreaturs-racer samt deraf följande högre afkastning helt och hållet är den basis, hvarpå en bestämd och stor förkofran kan byggas; så får ias vördsamt till R. H. St:s afgörande underställa nödvändigheten af ett anslag till införskrifvande från Holland eller långland af ett stam-holländeri, bestånde till en början af 2:ne tjurar och 2.5 ä 3o kor. Såsom tjenligl etablissement för ett sålunda danadt holländeri, får jag vördsamt föreslå antingen en eller tvänne af de kungsgårdar i Westmanland, hvilkas contracler tilIändalöpa den 14 Mars 1842, med förbindelse för arrendatorerna, icke allenast att pä bästa sätt sköta kreaturen och derföre ansvara, utan ock att, efter viss tid och i proportion af tillgången, hålla allmänheten tjurar och drägtiga qvigor tillhanda, mot en fixerad betalning, efter årets gångbara pris med 5o proc. förhöjning. Om remiss till vederb. Utsk. anhåller jag ödmjukast. Lades på bordet. Ilr Sabelfelt, Garl Oscar, hade inleranat följande: Redan år 1810 beslöto R. St., dels’ att den dittills bestådda inqvarleringen för Sjö-arti!leri-reg:lets lägre grader borde, såsom alltför otillräcklig, förhöjas, dels ock, att under-officerarne vid örlogsoch armeens flottor, såsom sjöförsvaret den tiden kallades, borde erhålla en förut saknad beklädnadshjelp lill lika belopp med under-officerarne vid de värfvade reg:tena. Detta af billighet och rättvisa förestafvade beslut kom likväl ej då till verkställighet, och ännu år 18[8 fortfor det att endast stå på papperet.
Maj:t uti omförmälda nådiga Proposition, med afseende å angelägenheten deraf, att inom vårt eget land snart blefve lillvägabragl en tillverkning, hvarigenom icke allenast Flottans tornfartyg, utan ock rikets fästningar kunde med fullt tidsenlig bestyckning förses, och då det ifrågavarande förslaget syntes vara af beskaffenhet alt kunna antagas under förbehåll, att nöjaktig säkerhet ställdes för såväl förlagslånets ofördröjliga användande till alsedt ändamål, sorn öfriga nödigblilvande vilkors noggranna fullgörande, föreslagit Rikets Ständer att såsom extra anslag bevilja det för omförmälda förlagslåns utgifvande erforderliga belopp, 90,000 R:dr R:mt, att utgå genast eller så snart som möjligt efter ingången af år L866. Med afseende å de af E. K. Majit sålunda anförda förhållanden och under förutsättning att i det blifvande förlagskontraktet, bland öfriga i den nådiga Propositionen antydda vilkor till betryggande af det med ifrågavarande kanontillverkning afsedda ändamål, jemväl kommer att införas förbehåll om de nödiga befunna verkstads-förändringarnes fullbordande inom den tid, som vederbörande myndighet finner skäligt bestämma, hafva Rikets Ständer, med bifall till nämnda Proposition, beslutat, att det för ifrågavarande förlagslåns utgifvande erforderliga belopp, 90,000 R:dr R:mt, skall, såsom extra anslag, ställas till E. K. Maj:ts disposition, atl, uppå skeende reqvisition, från Riksgäldskontoret utbetalas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 December 1865. Expeditions-Utskottfils Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 5. It HfiO 5. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Jan. 1 86 6. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelse, angående åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutade förändringar i Tryckfrihets-Förordningen.
Walter drog henne sakta till sig, kysste bort tåren, och sade rörd: Icke nu, bästa Lovisa, jag beböfver ensamhet, så snart jag slutat detta arbete, kommer jag ned till dig. Skulle jag dröja för länge, tillade han leende, kan du ju höra efter mig. Lovisa lemnade honom således allena; men drifven både af ömhet och nyfikenhet, lyssnade hon ofta vid hans kammardörr. Hon hörde honom länge gå med starka steg fram och åter, stundom trodde hon sig höra afbrutna ord, hvilka hon likväl icke kunde fatta, sedan hörde hon att han satte sig för att skrifva. Öfvertygad att all fara var förbi, kallade hon till sig Lottas mor, på sitt eget rum, för att nogare få reda på hvad som passerat deruppe. Varsamt och tyst hade gumman inträdt i hans rum. Kyrkoherden hade varit så fördjupad i sitt skrifarbete, art han ej hörde henne komma. Hon hade länge stått vid dörrn, utan att han såg upp. Förlägen, och villrådig huru hon skulle göra sig bemärkt af honom, steg hon ett steg närmare och helsade smått. Nu vände han sig hastigt om, såg henne, och bleknade som ett lärft, sade hon. Derefter rodnade han, och frågade med sträng ton hvad hon ville, i det att han reste sig till hälften i stolen. Rädd att ha väckt hans missnöje, framräckte hon med darrande hand det lilla pakettet. Han kastade en hastig blick på stilen, som säkert var honom bekant från förra tider, och nedsjönk åter i sin stol, likväl egde han nog sinnesnärvaro att med konstlad likgiltighet öppna papperet och se på arbetet. Då såg han de oss redan bekanta orden. Säkert förekommo de honom som ett "mene, mene, tekel upharsin", ty han föll tillbaka mot stolkarmen, och den förskräckta hustrun skyndade ned efter hjelp. För Lovisa, som nyss fått nyckeln till gåtan, stod saken tydlig och klar. En viss instinkt, som oftast mer än förståndet leder den unga qvinnan, hindrade henne ifrån att till och med för sin mor blotta mannens fordna svagheter.
Sius skrifvelse af år 1854, tror på ordalydelsens riktighet och stödjer sig dervid, då han skall åberopa R. Sl:rs beslut af år 1851, så står han, i samma för falin., som jag stod inför Konung Carl Johan. Här bar man uteslutit ordet ”första” upfostran. Derom säges, det man måtte väl förstå, att del skall vara den första upfoslran, som åsyftas. Må vara; men hvarföre låter man icke orden stå här, när de finnas i R. Sius beslut. Hvarföre må det då icke få heta den första upfostran. Om man tilläte sig sådana afvikelser från hvad uttryckligen skrifvet är: så skulle icke personer saknas, hvilka vore färdige alt tolka meningen både hit och dit. När fråga är om sådana tvisteämnen, som förekomma vid hvarje Riksdag, så måste man vara noggrann alt icke begagna andra ord än som verkligen äro skrifna och tryckta. Eli par andra ord, nemi. ”måhända omöjliggöras”, äro äfven uteslutna. Om delta uttryck innebär öfverdrift, så må bon stå för R. Sius räkning; men vi hafva ingen rättighet alt göra ändring deri. Den 8 November. 343 I Ekon.Utskts förslag står ”läroämnen”, men i skrifvelse-förslaget står ett läroämne. Del är således fråga om flera och icke blott om eli, såsom Utsk. uttryckt sig. Frilen säger, att när Utsk. har uttalat grundtanken: så år det tillräckligt. Ja väl, men hvad är grundtanken? Det är derom man vid denna Riksdag så manga gånger tvistat. Frågan om ordet omsorgsfullaste, har Hr Ribbing uptagit. Jag förnyar min anhållan om återförvisning. Frih. Cederström: Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hvars af R. St. gillade Retänk. Exped.Utsk. haft att följa, har icke företagit sig all ordagrannt citera 1851 års Ständers skrifvelse, lika litet som det kunnat belasta sitt, i anseende till ämnets vidd, nog vidlyftiga Betänk, med sådan slags citation.
Efter slutad förrättning aflemnade bemälde Revisions-Secreterare följande året 1820 fullständig och detaillerad berättelse öfver fångväsendets tillstånd i flerfaldige delar, och framlade äfven deruti de slutsatser han dragit af denna undersök - Bil. till K. M. Nåd. Provos. No 23. 31 ning, hvilka i allmänhet ådagalade behofvet af förbättringar. Med anledning häraf beslöt Eder Kongl. Maj:t, alt en Comité af sakkunnige och för äinnets vigtiga beskaffenhet nitälskande män skulle organiseras, hvilken egde att taga i öfvervägande de yttranden och tillstyrkanden förrbemälde Revisions-Seereterare afgifvit, jemte åtskilliga till fångväsendet hörande angelägna frågor. År rSa3 inkommo dessa Comiterade med underdånig berättelse öfver det utförda arbetet, hvilket de utsträckt till undersökning af de grunder, hvarpå ett fängelse-system, med hänsigt till fångarnes moraliska förbättring, efter deras tanka borde hvila, och uppgåfvo Comiterade, i anledning häraf, medlen för befrämjandet af detta ändamål. Bland dessa medel förekom äfven det förslag, alt Wadstena Corrections-Inrältning, såsom belägen i en ort, der arbetstiilgång saknades och allmänna industrien var för svag, att sådan bereda, borde förläggas till Slockholm, och alla de försvarslösa personer, som fulinos i Wadstena och på Rikets Fästningar, dit inflyttas. Genom Nådig Proposition till Rikets Ständer den 3i Julii i8a3 behagade Eder Kongl, Maj:t, jemte öfverlemnande af Co - $3 Bil. till K. M. Nåd.
Första Klassen Andra d:o Tredje d:o . , . , r , , , , . 50. öfriga inrättningar, i Fem R:dr R:mt » R:dr R:mt » » 6 4 3 2 1 3: 1: 50. 50. 50. 2: — 1: 50. f: — Bevillnings-Ulslcotlets Betänkande M S. 21 2:o Nedanstående erlägga afgift till bestämda belopp, nemligen: Gesäller vid Fabriker och öfriga inrättningar, lika med Gesäller i Städerna, § 10. Mästersvenner R:dr R:mt 1: — G) Bevillning af Kapitaler, Aktie-Bolag, Associationer, Societeter, Kassor, Verk, tlypothehoch andra allmänna Inrättningar. §. 33. l:o Bevillning utgöres vidare af Enskilda Banker, sorn ega sedclutgifningsräll, med Tre procent af den årliga behållning, sorn icke öfverstiger Sex för hundradel, men med Nio procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af tecknings-suniman eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet. 2:o Af alla öfriga Aktie-Bolag, Associationer, Societeter, Verk, Hypotheksoch andra allmänna Inrättningar med Två och en half procent af årliga behållningen. 3:o Af insatta kapital i Trollhätte gamla Slussverks-byggnad, för hvilka Tolf procent af Kongl. Maj:t och Kronan åi ligen betalas, en åttondedel af samma ränta.