Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett grannlaga smil är det afskyvärdaste jag vet. Ingen sådan grannlagenhet, bröder emellan! Då kan man alltid misstänka, att den andre går och grinar i smyg. I qväll fick jag brefkort från majoren, af följande lydelse: »Jag tackar så mycket för den öfversända interiören och skall vid tillfälle begagna mig af densamma». – Jag vill hoppas, han inte glömmer det. Det är dig jag har att tacka för detta och för det Cedergren kommer in i Svea, hade jag fått rå mig sjelf, hade det aldrig blifvit af. Men à propos tacksamhet så undrar jag, om du sjelf vet, hur stor nytta jag har af dina randanmärkningar i mina manuskript? Eller öfver hufvud taget af hela vårt kamratskap i sommar, – men det är visst bäst att jag inte talar om det: jag uttrycker mig så ofta dumt och i denhär saken skulle jag ej vilja göra det. Tystnad således. Det går trögt med mitt arbete, ett par rader om dagen, större är inte inspirationen. Men jag skall »spotta i näfvarne och ta bättre fatt», som Selma hon sade. Det är den eländige Axel Möller, som håller igen, med allt det andra är jag på det klara. Jag såg honom ju inte sedan han börjat supa, och ännu har jag inte fått fast någon annan modell, som duger att fylla luckorna med. Om jag bara hade affärdat honom, så skulle det andra gå som en dans. Säg mig en sak uppriktigt, skall det trötta dig att få långa, så här långa, bref från mig? Glöm ej att detta är ett stort frågetecken och att det fordrar svar. Jag frågar icke af medlidande med dig eller derför, att jag skulle låta svaret verka afgörande på längden af mina bref; jag frågar af ren nyfikenhet – ur psykologisk synpunkt. Det är helt och hållet för mitt eget nöje jag skrifver, icke för ditt. Skref jag icke till dig, så skulle jag naturligtvis skrifva i min stora bok; den har ju i flere år varit surrogat för en vän. Och säg mig en sak till: har du under hela denna tid kunnat hålla dig fri från »Strindbergsfeber»? Fröken X. och jag kommo häromdagen i all tysthet öfverens om, att ingen af oss skulle kunnat det.
Som prof på förhållandet emellan bibelordet och den rimmade omskrifningen med dess delvis förekommande utläggningar i undervisande syftning anföra vi englens uppmaning till Tobias att icke af Saras förra mäns öden låta afskräcka sig från att begära henne af Raguel. Hör till, jag vill säga tig öfver hvilka djefvulen makt hafver. 17. Nemligen öfver de samma, som Gud förakta och allena för okyskhet skull taga sig hustrur såsom de oförnuftiga djur. På mijn ord, Tobia, tu giff nu acht, Med the onda haffuer dieffuulen sådana macht. The sig för okyskheet skul j ech teskap giffua Och som oskäligh diwr wilia ther uthi liffua. Them haffuer han macht at qwelia och plågha. Men offuer the godha är ey hans förmågha. Echteskap är itt heligt stååt När en ther uthi håller thet retta mååt. Til thet, thet är skickat, och aff Gudh ordinerat, At werlden ther jgenom skal warda förmerat. Och at man ther j må afla godh barn och bloma, Men tu, när tu med tine brud i brudkammaren kommer, så skall tu i tre dagar hafva återhåll af henne och bedja med henne. v. 19. Och i then samma natten, när tu lägger hjertat och lefvern af fisken på glödena, så skall djefvulen fördrifven varda. v. 22. Men när tredje natten framliden är, så skall tu foga tig till jungfrune med gudsfruktan, mer utaf begärelse till frukt än utaf androm lusta; på thet att tu och tin barn måga få then välsignelse, som Abrahams säd tilsagd är.” Gudhi til prijs och sin nesta til froma. Medh them, som itt heligt liffuerne föra, Haffuer dieffuulen platt alzintet göra. Echteskap skalt tu j Gudz fruch tan begynna, Thet skal tigh wel löckas, thet skal tu befinna.
Men ansåge Utskottet sig likväl böra upptaga frågan, så förklarade Herr Cancelli-Rådet sig finna det vara en motsägelse, att ett Kongl. Sigill och en kanske knappt till namnet känd contrasignents underskrift skola vara tillräckliga i de vigtigaste domstols-ärender, då Konungens egen underskrift hittills fordrats på resolutioner i de ringaste förvaltnings - ärender. Ville man åt Högsta Domstolens resolutioner gifva mera anseende och större helgd genom Kongl. Maj;ts nämnande i begynnelsen, så borde äfven slutet något mera, än nu, svara mot denna afsigt. Att Konungen icke undertecknar beslut, hvaruti Han icke deltagit, är visserligen rjgtigt; men de synas då böra underskrifvas af Domstolens Ledamöter , såsom Regeringens beslut af StatsRåden, då Konungen ej är närvarande i densamma. 262 Sedan två Stånd stadnat mot två i fråga om JastifigeMinisterns befattning , och densamma skulle bestämmas efter deras mening, sorn ansett nämnde ämbetsman böra bibehålla sitt rum i Högsta Domstolen, reserverade sig Herr Cancelii-Rådet von Hartmansdorff emot förslagen , rörande Justitiae-Ministerns chefskap för Nedre Justitia - Revisionen och tillsättande af dess lägre tjenstemän, hvilka ej af Kongl. Maj:t utnämnas, emedan detta verk, såsom varande en beredning eller betjening åt Högste Domstolen, icke hörde till Forvaltnings-verken; uti hvilken reservation Herr Öfversten Lefrén, Herr Öfver HofPredikanten Doctor Hedrén, Herr Doctor Fornander , Herr Doctor Häggblad och Herr Grosshandlaren Bagge sig förenade. Emot 2:ne Stånds förslag, att JustitiaeMinistern, ehuru Ordförande, skulle hafva inseendet öfver Lagskipningen vid alla Rikets Domstolar och executiva ämbetsverk samt följakteligen med dem brefvexla och af dem fordra redovisning, reserverade sig vidare Herr Cancelli - Rådet von Hartmansdorff , emedan Ministern derigenom skulle blifva både åklagare och Domare, och instämde uti denna reservation Herr Doctor Fornander, Herr Doctor Häggblad och Herr Bagge.
— 205 dito af Hafra å 24 sk. — 102: 24. — " 21,315 Torrt Bröd å 44 sk. — *9,538: 36. — 7*584 Mjukt dito å 2Q~ 4,634: 32. — 174,625 kannor Bränvin, odistilleradt ' å 40 sk. kannan 145 520: 40- — 44,835 dito distilleradt å I R:dr 16 sk. — * 59,780: 1,003.468 3 I I Allmänna Magazins-Inråttningens behållning i Fastigheter, Inventarier och Materialier: Fastigheter Inventarier — _ ~ — —- 1x4,544: 34. 8 Materialier —. — .— 36,853: 32* 9 46r,582 19 J Summa 1,465,0 jO 23 l, Anmärkning. Prisen å Persedlame är ett ungefärligt medium af ds i Riket gångbara vid 1814 års slut. Förteckning på Allmänna Magazins-Inråttningens Skulder till Rikets Bank och diverse Personer vid slutet af år 1814. A det Lin stort 300,000 R:dr Banco, sorn Allmänna Magazins-Inrättningen från Rikets Ständers Bank erhållit, återstod jemte upplupen Renta Skulder till Privata Personer: För levererad Kyrkotionde från Christianstads Län — För dito dito från Malmö
N:is 84, 126 och 131.) S. A. K. Sedan uti underdånig skrifvelse af den 2 December 1863 Rikets sist församlade Ständer, jemte anmälan, det de anvisat ett belopp af 150,000 R:dr att af Expeditions-Utslcottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, N:o 77. 29 Riksgälds-kontoret utbetalas under innevarande statsregleringsperiod till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af boställshafvaren måste gäldas, tillika anhållit om utfärdande af nådig Förordning, hvarigenom nu gällande bestämmelser i Kongl.
Ett sådant inkast lärer således icke, enär Policekammaren dessutom verkligen bör, såsom en DomareMagt anses, kunna gälla till undantag från denna Den 24 Januarii. 227 Jag bar äfven hört skillnad göras emellan att framställa Motioner, och alt lill motiverande deraf göra Iteciter af enskildte händelser. Jag . ^ hemställer om icke just de Reciter hvarom nu - är fråga, och de Disctissioner, hvilka i dag derom uppstått, tillräckligen bevisa olämpligheten af en sådan skillnad. Förnuftsskäl tror jag äro de enda Motiver, hvilka böra anföras, men aldrig enskildta händelsen Att Riksens Ständers JuslitiaeOmbudshiafts åtgärder äro .underkastade Riksens Ständers pröfning kan ingalunda bestridas, nar nemligen de Utskott, hvilka det tillhör att granska deni, inkommit nied sine Utlåtanden. Hvad som här blifvit nämndt, att han ej vidtagit några åtgärder, 1 anledning af vissa allgifvelser uti ett Tidningsblad, är stridande både emot Förnuftsslut, och emot Lagen. Hvad angår den rättighet man yrkat alt få efter Motionstidens slut utveckla sina tankar öfver frågor, hvilka inom Motionstiden blifvit väckta, måtte det vara gifvit, att när en viss tid för Motioners framställande är bestämd, lär ändamålet dermed vara, att Utskotten vid denna lids förlopp måtte känna, hvilka göromål dem förestå, och, med fullkomlig drift, kunna få arbeta på Målens riktiga beredande, hvadan jag för min del anser en sådan utveckling icke vara enlig med Grundlagens anda. Ehuru Ridderskapet och Adeln beslutat både att Friherre Stael von Holsteins Motion borde förfalla och att densamma, jemte den i an - 228 Ben 34 Januarii. ledning deraf uppkomne Discussion skulle utur Protocollet utgå, hafva likväl några Ledamöter deremot anmält deras Reservationer: Jag hemställer huruvida sådant kan äga rum, sedan håde Motionen och Öfverläggningen skola utur Protocollet utgå.
Propos. om inrättande af 2:tie riva StalsRåds-platser, en för allmänna arbeten oell kommunikations anstalter samt en konsultativ, skulle hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Const.-Utsk., sorn i nämnde Mern. afstyrkt den Kongl. Proposm, har nu inkommit med ett förslag, åsyftande inrättandet af endast den förstnämnde af de ifrågasatta nya StatsKåds-platserne. För min del gillar jag R. o. Ad:ns åsigt om behofvet af 2:ne nya StatsRåds-platser; men då vi nu se, att Const.Utsk. icke delar denna åsigt, samt böra i vår mån söka förebygga, att förslaget om inrättandet af det högst vigtiga Departdet för allmänna arbetena icke strandar emot obenägenheten att tillika tillskapa ett konsultativt StatsRåds-embete, så får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. behagade alternativt antaga äfven det nu afgifna förslaget såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Uppå härefter framställd propos. antogs Utsk:s förev:de förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 20 och 25 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 38, i anledn. af dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängselskyldighet, dels ock i ämnet väckte enskilde motioner. l:sta punkten, innehållande tillstyrkande af bifall till K. M:s ifrågav:de Nåd. Propos. Sedan undert. RiddarhusSekret. på förfrågan af Frih. Raab, Adam Christian, tillkännagifvit att underrättelse om de öfriga RiksStms i ämnet fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Frih. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
För öfrigt erkänner jag gerna mig hafva för min del önskat, att äfven Amål blifvit understödd; men jag har icke kunnat annat än medgifva giltigheten af Utsk:s yttrande, att Statens tillgångar f. n. tagas i anspråk för vida vigtigare föremål, så att det mindre maktpåliggande måste tills vidare åsidosättas. Utaf en värd ledamots yttrande att det är honom likgiltigt, hvilken utgång frågan får, skulle kunna man draga den slutsats, att saken vore af mindre vigt i sig sjelf; hvilket ingalunda medgifves. Men då här är fråga om en princip, på hvars godkännande eller ogillande en mängd efterföljande frågors öde säkerligen beror, hoppas jag desto mera, att R. o. Ad. icke betraktar delta ärende med kallsinnighet, utan bifaller Utsk:s hemställan, hvarigenom en obestridlig nytta skulle tillskyndas både Ystad serskildt, och hela det omgifvande sädesrika landet i allmänhet, jemte det att Ståndet dymedelst antyder sitt ogillande af en motsatt princip, som skulle motverka upkomsten af en stor mängd nyttiga företag af enahanda art. Hr Bildt: De Hrr, hvilka här upträdt, som den nya grundsatsens förfäktare, hafva gått så långt i deras ifver, alt de updragit en parallel emellan Landshöfd:ne i Malmöhus och Wenersborgs län, samt emellan Ystads och Åmåls representanter, och i dessa personers olika egenskaper och inflytande, sökt finna ett skäl för den s. k. allmänna grundsatsen. Jag för min del vill icke bålla mig till person, utan till sak, och vill derföre i korthet redogöra för de skäl, som förmått mig att tillstyrka det ena anslaget, men afstyrka det andra. Hvad då först beträffar frågan om anslag till Ystads hamnanläggning, så är denna fråga icke i det ofullständiga skick, som Hr von Hartmansdorff förmenat. K. M. har nemi. redan för flera år sedan meddelat nådig fastställelse på ett af Vägoch Valtenbyggnads-styrelsen granskadt förslag, till ifrågavar:de hamn-anläggning. Den 7 Jan. 1851 gaf K.
– Nu var hon alltså borta ... Tomas stod ensam midt ute på järnvägsbron. Rymden hade åter tjocknat. Utifrån Mälaren kom dimman långsamt seglande likt ett ogenomträngligt hvitt mörker. Han tyckte sig känna, hur oändligheten själf kom emot honom, skrämmande vid och tom, förintade allt omkring honom, slukade husen och kajerna och gasblossen och lämnade honom ensam kvar på några slippriga och smala bräder, en skeppsbruten på en flotte, sväfvande ute i rymden. Endast då och då, när dimman lättade för några ögonblick, kunde han se en lanterna på en af skutorna i hamnen kasta en blek och trådsmal strimma ljus ner i vattnet. Han stod länge rak och orörlig och stirrade på detta ensamma bleka ljus, som gång efter annan dök upp ur tomheten, glimmade till och dog bort. En mörk kontur närmade sig långsamt och vacklande genom dimman. Tätt invid Tomas snafvade han och föll. Tomas stod ett ögonblick tveksam; så tog han honom under armarne, hjälpte upp honom och borstade af hans rock. Det var en gammal man; han var drucken och sade icke ett ord. Tyst som han kommit vacklade han vidare, en oredig kontur, som gled undan och suddades ut. Dimman tog honom, och han var borta. Och det var åter tomt och stort, och lanternan på skutan blinkade till en sekund och slocknade på nytt. Tomas stod som fastnaglad. Han visste icke själf hvad som höll honom kvar. Han hade kommit att tänka på Ellen. Hvad hade det blifvit af henne? Han hade hört af Hall, att hon icke längre var kvar i handskbutiken. Han vände om och gick några steg åt samma håll som han kommit. Tätt bakom sig hörde han ljudet af lätta, brådskande steg som af en ung kvinna. Han hade just kommit till en lyktstolpe, då hon upphann honom och gick förbi. I skenet af lyktan såg han, att det var Ellen. »Ellen ...» Det kom oöfverlagdt, ett dämpadt utrop, som han icke kunde betvinga och som gjorde honom själf häpen. Hon stannade genast och betraktade honom under några ögonblick utan att säga något. Tomas var mera förvirrad än hon.
»Le petit bleu, p’tit bleu, p’tit bleu.» Bröllopsmiddagen för Wern och Hedvig var nyss afslutad, och de många gästerna spredo sig i samtalande grupper i den Almska festvåningen. Det hade varit en lysande middag, värdig den fina publik, som intog den, och talen hade skummat i kapp med champagnen. Först var det prestens blomstersirade välgångstal om eken och rankans inbördes förhållande, framsagdt i andäktig nasalton, i det de mest pompösa och invecklade perioder, man kunde önska sig, som garnhärfvornas trådar nystades ur kyrkoherdens slappa, litet tandlösa mun. Sedan hade grosshandlar Alm hållit en varmhjertad och formfulländad toast till sin syster och hennes man, adjunkten, hvilka »med föräldrakärlekens brådskande glädje» kommit upp för att bevista de ungas förbund, den betydelsefulla vigselakten mellan konsul Wern och deras dotter Hedvig, hvarpå adjunkten svarade med att med sin monotona, släpande skolrumsstämma tacka sin »gamle vän Alm och hans hjertegoda hustru för all den mångåriga, oskrymtade och ofta ådagalagda vänskap, på hvilken årens mott, mal och rost icke kunnat bita, en vänskap, mina damer och herrar, hvilken till sista ögonblicket af mitt lif skall komma mitt gamla men varma hjerta att klappa i en lifligare takt». Derpå steg en ung kusin med långt hår och byronsk hals upp och deklamerade med entusiastisk röst en hyllning åt tärnorna på klingande hexametrar, genom hvilka den nya tidens anda fläktade, i ty att der allt ifrån början betonades, att qvinnan icke var ros, icke dufva och icke engel, icke heller mannens husgeråd, husdjur eller annat bohag, utan en kämpe var hon som mannen, och först när de sida vid sida bestodo lifvets strid, skulle de nå det aflägsna målet, som skymtade i tidernas zenit.
Att, likmätigt Ståndets förra yttrande och r anledning af Högwördige Preste-Ståndets, i denne dag meddeldt Protoeolls-Utdrag, äberopade mening, Academiernc mä lika som alla andra Castor, för sine hemman och öfrige tillhörigheter wara frän all Bewillnings - afgift befriade. I öfrigt klef Bewillnings-Utffottets Betänkande och förslag af Ständct gilladt, hwilket de Respective M>dStänden wördsamt och wäniigen skulle tillkannagifwas. Hl supra. S. D. Hwad Riksens Höglofl. Ständers ConstitutionsUtffott, i Memorial af den ?:de dennes, yttrat, i anledning af Herr Capitaine Lieutenantcn m. m. Grefwe .freuk Os la Osrllies frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterade Memorial, ,'nnehällande förflag angäende afsägelse af Niderffapets och Adelns innehaswande Priwileqier emot willkor, att de öfrige Riks-Ständen äfwen afsäga sig alla Priwilegier, förmoner och rättigheter, som kunna tillhöra dem enskilt, den jord de äga, eller den rörelse de idka, att all jord mä rcfwas och till hemmantalet förnyas , samt en ny representation införas, blef af Borgare-Ständet gilladt, hwilket de Respective Med-Ständen wördsamt och wänligen skulle tillkannagifwas. vt suxr,. S. D Den 17 April. S. D> Med godkännande af hwad Riksens Högloft.
I öfverensstämmelse med det beslut, R. o. Ad. fattat i afseende å de 2:ne föreg:de punkterna, anhåller jag att äfven denna måtte återremitteras. Hr von Ehrenheim: Jag förenar mig med Gr. Posse. Öfverläggningen förklarades härmed slutad, och Utsk:ts ifrågav:de hemställan återremitterades. Utskds hemställan å sid. 6, i ani. af Nils Olssons motion. Gr. Posse: I denna punkt har Utsk:t uttryckt den åsigt, att de kostnader, som härleda sig derifrån, att afgäldens pröfvande ankommer på K. M:s tydliga, som motionären uppgifvit, helst Utsk:t icke hade sig bekant, alt denna pröfning borde, på sätt motionären förmenar, föregås af en undersökning af kronofogde och häradsskrifvare med biträde af landtmätare och nämndemän. Härmed förhåller sig dock så, att i särskilda fall, der denna undersökning blifvit verkställd af K. M:s Belh:de, med en vida mindre olämplig apparat, har, efter anfördt klagomål, Kammar-Coll. förklarat, att ny undersökning borde verkställas på det sätt, motionären antydf. För undvikande af sådant krångel, som alltid medför ökad kostnad, anhåller jag om återremiss till Utsk:t, som då torde kunna föreslå något lämpligt sätt för dylika undersökningars verkställande. Frih. Tersmeden: I motsats till den siste talaren, yrkar jag bifall denna punkt, som berör en ren rättsfråga. Det går, enligt min tanke, icke an att öfverlemna bestämmandet af denna afgäld till kommunal-nämnden, hvilket beslut än här må fattas. Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte bifallas, så att med afgäldens bestämmande kommer att ega rum, som hittills varit brukligt. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af förev:de hemställan, framställdes propos. på bifall dertill och besvarades med ja. Föredrogs
För öfrigt wille han anmärka, att afgiften för bränwins lillwerkningen aldrig förr utqätt blott efter pannerymden, utan åtminstone derjemte för hemmanet, såsom pä ett mycket säkrare sätt medförande inkomst för Staren. Den efter 1802 ärs bränwins författning älggde afgift, hade warit högre änden som nu förefläs; den utgjorde 4 Riks» daler, nu projecreras den blott till 2 och derjemte afgift efter pannerymden. Grefwe von Lclirveriy trodde att Herr Drak. va kunde hafwa rätt i sin anmärkning wid de af Oeconomiä-Utstottet föreflagne proportioner för afgifterne efter pannerymd, och wille pä sädan grund hälst tillstyrka, atl ät Regeringen mätte lemnäs fullkomlig latitud, att bestämma progreflionen emel - Den 9 Iulii, 157 tan den lägsta beräkningsgrunden 4 för 20 kannors panna och den högsta 48 för 90 kannors panna. Herr Landt Marskalken utbad sig fä erindra, alt fragan nu ej wore om sjelfwä afgifterne och progretzion dem emellan, ritan blott om pannetymden ensam stall Utgöra beräkningsgrunden. Herr Iliam, koln ,- ansäg denna saken snart wara afgjord. Herr Drukvä önstade en beräkningsgrund efter bade hemmans warde och pannetymd och Oeconomiä-Utffottet hade blott föreflagit pannerymden. Herr Istam önstade proposuion pä Oeconomiä-Ulstottets sörflag. Herr DaUonstjernaz Lustaf, önstade jemkning emellan jorden och pannerymden^ Grefwe von LLstwenn bestridde, akt nägon afgift stulle läggas pa jorden, och yrkade densamma blott pä pannerymden och pä consumtionen, emedan pä denna bestattningswäg Starens intrader af bränwins bräningen kunde ännu förökas, och det endast wore Statens förmon Herr Drufva äsyftade.
Om något under himmelen förtjenar att ömt vårdas, att heligt skyddas: så är det visst de dödligas uppstigande Vett; i sin första spädhet redan vackert, i sin barndom lifligt jollrande, i sin ungdom ännu halfvildt och irrande, men i alla dessa olika skepnader, i alla dessa grader af den eviga ordningen, på väg till Manlighetens styrka och skönhet. Skulle Mästare ock kunna tänkas, så födde till Gudar, att de aldrig kännt vår naturs irringar; aldrig rönt, huru lätt det är att misslyckas, och mest lätt, när man som bäst försöker, när man allrahögst bjuder till; med ett ord, så födde, att de vore långt öfver menskliga öden: är icke ändock just allas svaghet, mer eller mindre, villkoret för sjelfva deras gudalika makt och ära? – Låt oss derföre icke så utgranska verlden, att vi göra den öde. Huru vet Ni, hvad skönhet kan genom ett bemödande, som ni finner svagt och misslyckadt, ändock slutligen hinnas? Det som en gång, det som många gånger misslyckas, – kan det ej, en vacker dag, så lyckas, att Nationen deraf vinner den största nytta och de största behag? – Det, som tillhör oss att göra, är, just tvärtom: att glädande lifva, muntra och uppelda allas svaghet, till de bästa försök den mäktar. Vi skola då snart se i dessa försök mycket, som är lifligen vackert; åtskilligt, som är ädelt; något, som i sin misslyckning är märkvärdigt, och kanske stort. Och när alle så uppeldas af alla; då skall ändtligen uppstiga denna värdiga manliga skönhet, som heter: ett upplyst Folks rena och högsta Vett; eller, om ni kanske mera är van vid dessa ord: vårt Fäderneslands ”Snille och Smak”. Eller, känner Ni någon annan väg till mensklig ära och sällhet, än – friheten af Allas bästa vett? friheten af Allas högsta bemödande? Hvad är icke, i allmänhet, en Recension för ett litet obetydligt rafs! oskickligt att gifva en rätt och klar idé om ett arbete, som ofta kan vara djupt i plan, högt i ändamål, nytt och stort i utarbetning, vigtigt för allmän både upplysning och sällhet.