Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hård var ifrån denna mening skiljaktig och' yttrade, att då lagstiftningen icke i allmänhet bestraffar en tvistande parts förnekande af honom velerlige förhållanden, dem vederparten sedermera bevisar, ehuru sådant förnekande i allmänhet medför enahanda olägenheter, sorn gäldenärs förnekande af sitt namn å utgifven skuldförbindelse, ansåg Grefven och Justiliae-Rådet den af Rikets Ständer anförda grund för det ifrågavarande förslaget icke innefatta tillräckligt gällande skäl för dess antagande; hvarföre och då, i händelse likväl, på annan grund , bestraffning för detta fall skulle anses erforderlig, Domaren, på sätt Rikets Ständer anfört, hittills icke saknat tillfälle, att, med ledning af Lagens bestämmelser för likartade fall, sådant ådöma, Grefven och Justitiae-Rådet ansåg sig sakna skäl att i underdånighet tillstyrka bifall till ifrågavarande förslag. In fidem Protocolii, F. Ridderstolpe. Utdrag af Protocoll öfver Justitiesär enden, hållet å Stockholms Slott, Lördagen den 5:te Julii 1834, inför H. M. Konungen uti Stats-Rådet i närvaro af: Hans Excellence Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, 4 KcngL Majus Kådiga Proportion Nio 74. Siats-Råden: Hins Exqcllcnce Herr Grefve Lagerbjelke, Herr Grefve Adelsvärd, F1 i herre Jkerhjehu Poppius, Justi lin'-Råden von Rusén. Backman, .1 usiii iac-Gancel loren Bergenschöld, Hof-Caneelleren Friherre von Schulzenheim, Till fö i-o idna de Revisions-Secreleraren, Hof-RäUs-Rådet Martin ariwålde i underdånighet —. 3!0. Rikets Stunders underdåniga skrifvelse, af den sd sistl.
Raymisfestens högtidlighet förökas ytterligare genom det för Incas slägt och folket så kärkomna budskap, hvilket talrika sändebud rundt omkring mångfaldiga gånger under dygnet med hög röst utropa, nämligen nyheten om den nyfödde Inca, landets blifvande herskare. Öfver torg och gator, längs gränder och kanaler fortplantar sig underrättelsen, öfver bergen och ner i dalarne, långt ut öfver det ofantliga riket bringas af tusentals chaquis det välsignade budskapet: Incan har födts en son genom solens nåd, som ett tecken till den högstes välsignelse öfver land och rike. Medan tätare och tätare skaror strömma in i den stora staden och uppfylla den med sitt dämpade, dofva sorl, hvilar öfver drottningens slott och de detsamma omgifvande trädgårdarne ett fridfullt lugn. Genom de stora lummiga löfträden, som delvis skugga öfver den låga men temligen vidsträckta byggnaden och delvis hindra nyfiknas blickar att tränga in, kastar dagsljuset ett mildt skimmer ned öfver den kringbyggda gården med sina fontäner, träd, växter och blommor, hvilkas fina aromatiska doft tränger in mellan de smala fönsternischerna och de dyrbara väfnader i olika färger, som framför ingången bilda portièrer. De höga rummen ligga intill hvarandra och bilda, inneslutande trädgården, en rektangel. De äro rikt dekorerade med guld och silfver; möblerna äro dyrbart juvelsmyckade men tunga och sällsamt utskurna ur stora trästycken i form af fantastiska djurimitationer. Uppför väggarnas fina polerade granitytor slingra sig egendomliga, i ädla metaller imiterade blommor och växter. Golfven bestå af stenflisor, belagda med mattor, och taken täckas med dyrbara väfnader, som i hörnen uppbäras af smäckra förgyllda trästänger och gifva hvarje rum likhet med en stor dyrbar baldakin. Inne i ett af de stora svala rummen, der matt guldglans och purpur glida samman i lugn färgverkan, ligger Incas äldsta syster, drottningen, moder till hans förstfödde son.
Ridderffaoet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Örebro den 5 Maji 1812. S. D. Wid förnyad föredragning bifölls lill alia delar StatS-Utjlkottets förledne gårdag upläste betänkande angående medel till fyllande af den utaf Rikfens Ständer wid 1809 ars Riksdag lill förfwarswerket anftagne en million Riksdaler Bankomynt. Zerr Landt Marstalken tillkännagaf detRiddarhus-Utstkoklet genom dest ordförande anmält, att Öswersten 06^ Riddaren af Kongl. Swärds-Orden Kils ^öolpla L^enman, som af Kongl. Maj.t den 8 Maji 18IO blifwit Uphöjd i Adcligt ständ med sörändradt namn utaf ak Ekenstam, nyligen fullgjort alla contante prästanda sa inom Konungens Canrzli, som till Riddarhus Adelige Cadettstkolä och Jnngsrustiftö-castorne, men att Kongl. Majns nådiga Diplome, såsom ännu ej expedierade, icke kunnat till Ukssoktet inlämnas; i anledning hwaraf Dä faralle-tiden fox introductionen med ven 8 dennes löper till ända, ansökning blifwit gjord om introducirons bewiljsnde, nppä erl af StalS-Secreteraren Friherre Larpelsn ukfärdgdt betyg att berörde Diplome more under arbete, samt emot utfästelse att sä fort hg göra läter till Riddarhuset aflemna detsamma, jemte afffrift deraf, wapenplät och ge, nealogi. Uppå gjord proposition lill bifall ä denna an häl §örsta Del. N'c> r«. 146 Den 5 Maji. hällan, bennljade Ridder ffapet och Adeln Herr »k Lkrmsiam genast introdnclion under N:o 2220 bland 9udl.e,voch Adelsmän. H glest. Rldderff per och Adeln ätststdce kloc< kun ^ lUl 8 vt luxra. In siöem k r» ooolli. ll.
”Men då blef hertigen ännu argare och slog näfven i bordet och sade: ”Denne landsförderfvarn och hunden, Klas Fleming, honom behöfven J ej lyda mer än min gamla sko. Är det icke denne blodsugaren som förstör vår konungs och herres land, och förleder folket till uppror emot sin rätta öfverhet, och håller sina knektar i landet för att befrämja sina förrädiska afsigter. Försvaren eder sjelfve, emot denne stråtröfvaren och hans anhang, och varen trogne eder konung och mig, eder anborne furste. Blott J stån på eder till lands, skall jag väl sörja för att hålla sjön ren. Sägen edra bröder, att de stå manneligen på sig och icke låta kufva sig af Flemingen och hans kreatur.” Derpå tordes vi intet annat än gå vår väg, ty han såg mäkta grym ut. Och så sökte vi oss hem, under många faror och vedermödor.” ”Bröder, kamrater”, ropade nu Jacob Illka, så att det skallade kring kyrkogården, ”viljen J ännu tåla Svedjeklases tyranni? Viljen J ännu svälta och se edra hustrur och barn förgås i elände, viljen J låta Flemingens knektar frossa vid ölstånkan, under det edra barn tugga stamp och bark? Viljen J tåla öfvervåld i edra hus af knektarne, då intet annat fordras, än taga eder sjelfva rätt. J hören det sjelfve, hertigen uppmanar eder dertill. J hören det: Flemingen har ingen rätt att befalla, utan är en upprorsstiftare emot konungen och hertigen. Ären J fege uslingar, att J låten honom förtrycka eder? Jagen bort honom, slån ned honom. Låtom oss draga till hans fördömda näste. Kamrater, gripen till vapen, allting duger dertill, störar, knifvar, klubbor; kom: ned, ned med Svedjeklas och hans anhang!” ”Ned med Fleming och med alla herrar”, skrek Poutu, ”alla, alla som äro klädda i kläde, äro folkets förtryckare.”
Sprengtporten anfört, anser jag den af Hr Arnell väckta motion vara förtjent af den största upmärksamhet, och jag anhåller att få med mitt förord beledsaga densamma till Ekon.Utsk. Jag instämmer uti Frih. Sprengtportens åsigt, att det rättaste visserligen vore, att den resande sjelf finge betala hvad skjutsen verkligen kostade, men jag hemställer till den värde Frilnn, huruvida det är att hoppas, att ett sådant resultat på lång tid kan vinnas. Enligt min åsigt kan man icke för det närvarande, och måhända icke heller under en ganska lång tidrymd, vänta sig, att gästgifvareskjutsen här i landet skall inrättas på samma sätt som postskjutsen i andra länder, och vid sådant förhållande anser jag det vara klokast och rådligast, att nu vidtaga en åtgärd, som åtminstone skulle till en del afhjelpa de stora olägenheter, som i afseende å skjutsningsbesväret nu förefinnas. Dels af egen erfarenhet och dels genom andras utsago känner jag, att afgifterna för entreprenadskjutsen äro inom ett och samma län mycket olika, så att, då ett hemman betalar ända till 100 R:dr, upgår afgiften för ett annat till endast några få R:dr. Jag hemställer då, huruvida det icke vore skäl att sammanslå ali dessa olika summor och fördela totalbeloppet på hvarje skjutsning underkastadt hemman inom länet; då Hr Arnells förslag för det närv:de, Den 12 November. 139 enl. min tanke, innefattar den enda tjenliga utväg att lätta jordbruket från ett onus, som blifver allt mer och mer betungande, anhåller jag, att Ekon.Utsk. ville taga motionen i sorgfälligt öfvervägande. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Äfven jag anhåller, att få instämma iden åsigt, att det vore önskligt om skjutsningsbesväret blefve jemnare fördeladt, och jag har mig jemväl bekant, att en lika fördelning af skjutstungan på alla hemman inom ett län under någon tid egt rum, nemi. inom Jemtland. Inom Stockholms län har denna grundsats i viss mån ock blifvit tillämpad.
Delande denna åsigt, kunna Rikets Ständer således icke gilla sådana straff, som förnedra menniskan och icke verka till den brottsliges förbättring, utan till hans förhärdelse; hvadan och enär prygelstralfet onekligen hörer till sistnämnde art af straff, Rikets Ständer icke skulle tveka att i underdånighet tillstyrka dess afskaffande helt och hållet, derest icke betänkliga hinder och svårigheter deremot för närvarande mötte. Sedan nemligen, genom Kongl. Circulaire-Brefven den 26 November 1812, de i Krigs-artiklarne utsatta straff afgatulopp och spö blifvit, det sednare dock med vissa undantag, utbytta emot prygel, och detta straff alltså numera utgör en hufvudsaklig beståndsdel af straffen för brott emot Krigslagarne, synes detsamma ej kunna aldeles borttagas, utan en omskapning af nämnde lagar i deras helhet, hvarigenom stadgades andra straff, som voro afpassade efter hvarje brotts olika art, och som alltid voro verkställbara, hvilket sednare icke är fallet roed fängelsestraff, då de icke under alla förhållanden, såsom under marscher eller då indelta armeen vistas hemma på roten, lämpligen kunna användas; hvartill kommer, dels att, till följd af E. K. M:s Nådiga befallning, en omarbetning af Krigslagarne för närvarande förehafves, och det icke bör betviflas, att ju frågan om prygelstraffets afskaffande och införandet af andra, mera ändamålsenliga, straff dervid tagas i noggrannt öfvervägande, dels ock att minskning i prygelstraffets begagnande dessutom redan är beredd, ej min - Expcditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-O i3S.
Utom ofvanstående redovisar Acftiarien Hallbeck ofullständiga Exemplar af 3ulje Bandet Ett, af 4:e Bandets i:sta Afdelning Tvenne och af 5.te Ilandets i:sta Afdelning Ett, och kommer bristen derigenom att förminskas. Litt. E. Summarisk Räkning öfver Utgifterne i och för Tryckningen och Försäljningen af Riks-Ståndens Protocoller vid 1815 Års Urtima Riksdag. Specie. Debet. 1 Trycknings-lcostnader m. m. För Ridderskapet och Adeln. - 214. 34. 4. Specie. Försäljning. För Ridderskapet och Adeln. - 2204. lo. 4. V^Pröt. 1817-1818 4.de Sam^ tidi 10? 1.J • A Hj v f r* förslag TILL LÖNEREG 1. K RING V i B RIKETS ELEMENT A R-L Ä R Ö V E R ti N:ö i* I \ Skolor Upsala Stift Stockholm Cath edral - Skolan. Ålla Lärarne tillsammans Krono-Tionde och Socknegångs-rnedel - Af Staden 120 Private dispositioner 340 St. Clara, Kyrko-Skola: Alla Lärarne tillsammans Krono-Tionde St. Jacobi Kyrko-Skola: Alla Lärarne tillsammans, kronotionde och af privat disposition Marits Magdalena Kyrko-Skola: Ålla Lärarne tillsamman, kronotionde Catharina Kyrko-Skola: Alla Lärarne tillsamman, kronotionde Ulrica Hileonora Kyrko-Skola: Båda Taärame tillsamman, kronotionde och! a'f private dispositioner - Hedwig Uleonora J{yrko-Skola : Ålla Lärarne tillsammans, kronotionde och af Staden Adolph Fredrics Kyrko-Skola .• Båda Lärarne tillsammans, kronotionde och af Staden - r - ~ ~ Som särskilde förslag till förbättrande afStockholms Läroverk böra uppgöras, afföres bär ofvanstående
Har jag sagt att StalsUtsk. borde granska räkenskaperna, så har jag illa uttryckt mig, och jag vill derföre förklara att jag aldrig velat påslå något sådant, ulan att StalsUtsk. hade varit skyldigt att infordra alla de uplysningar, som varit nödvändiga för utredandet och bedömandet af sältet på hvilket blifvit användt de härtill anslagna medel, det hade kunnat ske i denna fråga, likasom det i andra dylika tillförene skett och äfven hädanefter lärer komma att ske. Jag betvifla!- äfven icke, att ju icke StalsUtsk. möjligen varit i tillfälle att erhålla dessa uplysningar, men jag beklagar i den händelsen högeligen, att icke R. St. hafva fått del utaf de uplysningar SlatsUlsk. inhemtat. Det har äfven blifvit klandradt af den siste värde talaren, med hvilken jag hoppades icke skola råka uti strid, att jag begagnat ett ord, som han funnit stötande. Jag kan försäkra att min mening icke varit att personligen såra någon men jag erkänner äfven att jag anser det vara oriktigt att icke öppet och till fullo utreda hvarthän 156 Den 19 April f m. de förslag raan har framställt skulle föra, och ehuru jag för tillfälle; hade många andra ord på tungan, måste jag likväl bekänna, att jac icke fann något annat som bättre uttryckte min mening, än alt förslaget icke var redbart. Jag ber den siste värde talaren icke illa uptaga om jag förklarar att jag med detta ord icke menat något, sora kunde kasta skugga på den persons karakter, af hvilken förslaget blifvit framståldt; hade jag så gjort skulle jag hafva varit den förste att anhålla om husets ursägt derför, men jag kan icke anse det vara ett fullkomligt redbart sätt ali gå tillväga, att begära anslag till vissa föremål och icke samtidigt dermed visa det belopp hvartill dessa utgifter i framtiden kunna beräknas alt stiga, då det är en erkänd sak att den ena utgiften drager den andra med sig, så väl i stort som smått. Efter denna förklaring hoppas jag att detta utryck icke längre skall innebära något stötande, men skulle så vara, är jag färdig att ytterligare förklara och förbättra det.
R:dr, hon nu från Banko-statens Enkeoch Pupill-kassa åtnjuter och den som tillkommer enka efter Kommissarie i högsta lönegraden; till stöd hvarför blifvit hufvudsakligen andraget, att vid Advokat-fiskalen Heurlins frånfälle boets tillgångar mäste till borgenärernes förnöjande afträdas; att enkan med 8 oförsörjda barn härigenom skulle blifvit försatt i djupaste armod, så framt ej den enskilda hjelpsamheten mellankommit och beredt henne tillfälle dels att af det afträdda boet inköpa hvad som för ett tarfligt hushåll ovilkorligen erfordrades, dels att under den sedermera förflutna tiden lifnära sig och barnen samt till en början fortsätta deras uppfostran; att emellertid den framtida utkomsten ännu icke vore betryggad för någotdera af barnen, och att den pension, hon åtnjuter, vöre för deras underhåll och vidare uppfostran otillräcklig; samt att, Banko-Utskottets Memorial M 45. ehuru hennes man i lifstiden räknade tur i högsta Kommissarie-lönegraden, hon ej hade att från Banko-statens Enke-kassa undfå högre pension, än som tillkommer enka efter Kommissarie i lägsta lönegraden; — Och då nu uppgifna ömmande omständigheter ej mindre än Advokat-fiskalen Heurlins i lifstiden, af Fullmägtige vitsordade, välförhållande under sin långa tjenstetid inom Banken, synas Utskottet vara förtjenta af behjertande, har Utskottet, i enlighet med Fullmägtiges förslag, skolat tillstyrka, 3:o att Advokat-fiskalen Heurlins enka, Hedvig Charlotta Lind, från och med 1859 års början och så länge hon lefver ogift, må från Fullmägtiges dispositionsräkning tilldelas ett årligt anslag af 175 R:dr R:mt, samt att detta belopp, som motsvarar skilnaden emellan den pension, hon från Banko-statens Enke-kassa nu åtnjuter och den, som skulle hafva tillfallit henne, i händelse hon innehaft pensions rätt i likhet med enka efter tjensteman i högsta lönegraden, må för den förflutna tiden på en gång och sedermera qvartaliter få till henne utbetalas.
Detta är skälet hvarföre jag icke skriftligen uttalat min mening i någon serskild, Betänk, bifogad reservation. För öfrigt har jag förut vid 2:ne tillfällen sökt att framställa min mening, och om jag icke då lyckats att göra mig begriplig för Hr von Hartmansdorff, så misströstar jag äfven att nu kunna göra det, och hänvisar honom till Prof. Brings reservation. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag hade icke tänkt alt yttra mig i denna fråga, men diskussionen har under sin fortgång gifvit mig anledn. dertill. Jag får då först nämna, att jag icke kan dela den af flere talare yttrade åsigt, att man af grannlagenhet mot PresteSt. borde upskjuta behandlingen af detta ärende. Jag tror alt man utan att taga intryck från ena eller andra hållet både kan och bör fatta sitt beslut. Anledningen hvarföre jag begärt ordet är den, att de fleste talare, som icke instämt med Hr von Hartmansdorff, hafva yrkat afslag på LagUtsk:s Betänk., och ansett hela denna lag aldeles obehöflig. Häruti kan jag icke instämma, ty jag tror, att det väsendlligaste hindret för ett kyrkomötes sammankallande har varit just det, alt icke något varit på förhand stadgadt om huru dervid skulle tillgå. Det är redan anmärkt, att Konungen icke bar något att bestämma om kostnaderne för ett sådant kyrkomöte, och dessutom tror jag det vara af ganska mycken vigt, att på förhand finnes bestämdt, huru ett sådant möte skall vara sammansatt. Att, såsom Gr. Sparre sagt, Konungen kunde för hvarje gång, han anser ett sådant möte höra hållas, göra framställning derom till R. St. och då föreslå sättet för valen och mötets verksamhet, anser jag icke vara ändamålsenligt. Örn ett kyrkomöte af en eller annan orsak ansåges böra äga rum, kunde det först efter en längre tid sammankomma. För öfrigt finnes äfven ett annat skäl, hvarföre representationen bör uttala sin åsigt om huru ett kyrkomöte bör vara organiserad!, deruti, att, med det klanderbegär, som utmärker vår tid, i afseende på Regeringens åtgärder, skulle sannolikt, om Regeringen, utan stödet af något R.
Efter att genom erhållne Protocolls-Utdrag från samtlige Riks-Stånden hafva inhemtat, det Rikets Ständer samfällt funnit godt bifalla Espeditions-Utskottets, uppå väckt Motion, gjorda tillstyrkande, angående en summarisk sammanfattning utaf innehållet vid slutet af Utskottens Betänkanden, får Expeditions-Utskottet vÖrdsamt hemställa, att samtlige de öfrige Utskotten måtta af detta Rikets Ständers beslut till behörig kännedom och iakttagande erhålla del* i hvilket afseende närlagde project till Rikets Höglofl. Ständers Skrifvelse, N:o 6, i detta ämne vördsamt till justering öfverlemna^ Stockholm den iS December 1828, Bihang t. Ii. S:s Fröt, 101 dt Sami. 3 i ii ExpeditionsUt sk. Betänkande, N:o 8* JV:o 8. Expeditions-Utskottets Betänkande, i anledning af åter remiss utaf Utskottets Memorial j angående tryckning och utdelning af Bihang et till Riks-Ståndens Protocoll. Sedan, vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 27 nästlidne November till Rikets Högloft. Ständer aflåtne Memorial N:o 2, angående tryckning och utdelning bland RiksStåndens Ledamöter utaf Bihanget till Ståndens Protocoli, Rikets Högloft. Ständer funnit godt, att berörde Memorial, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Expeditions-Utskottet återremifttera; går Utskottet nu att vördsamt utlåta sig i de omständigheter, hvaruti anmärkningar vid Utskottets ofvan åberopade Memorial blifvit framställda, hvilka till den utaf de respective Riks-Stånden beslutna återremiss funnits föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anslag af prostetunnor från Bodarne och Skagershults socknar i Örebro län till prosten i Edsbergs kontrakt af Strengnäs stift; Gifven Stockholms Slott den 21 December 1865. Hos Kongl. Maj:t har Strengnäs stifts Konsistorium uti skrifvelse den 23 sistlidne Augusti, med åberopande af 24 § i nådiga Resolutionen på Presterskapets besvär den 10 Mars 1719, i underdånighet anhållit om aflåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer om anslag till prosten i Edsbergs kontrakt af tvänne felande prostetunnor för Bodarne och Skagershults socknar i Örebro län, hvartill, enligt af häradsskrifvaren i orten meddeladt intyg, tillgång af Kronans behållna tionde förefunnes inom nämnda socknar, nemligen i Bodarne 13 kubikfot 7,5 5 kannör och i Skagershults 11 kubikfot 8,14 kannor. Uti häröfver afgifvet utlåtande hafva Kongl. Ma.j:ts och Rikets Kammar-kollegium och Stats-kontor i underdånighet upplyst, att, ehuru Bodarne och Skagershults socknar redan i äldre tid utbrutits, den förra från Wiby och Askersunds socknar och den sednare från Tångeråsa och Qvistbro socknar samt äfven i 1696 års prestverk för Nerike förekomma såsom särskilda pastorat, de likväl först i 1805 års jordebok upptagas såsom särskilda sockna:’, samt att i berörda prestverk prostetunnorna till Wiby eller numera Edsbergs kontrakt uppgifvas till blott 8 tunnor, ined 1 tunna kronotionde från hvardera af Wiby, Hackvads, Edsbergs, Knista, Hidinge, Qvistbro, Tångeråsa och Kräcklinge socknar, utan att sådana utgöras af Bodarne och Skagershults socknar; hvarföre ock kontraktsprostens rätt till prostetunna af dessa sistnämnda vore ostridig. Kongl.
Sagmanö* od) 9våbhu6r ätter, Sftagifiratet och Conftflotter. lEreDje 2lf8elnmgen. SKifetS ©tänberö banf meD Dejj Såne^ontor, 3ubögälbö 3ubömar|f alfen, öfverståthållare!!, 2lfabemi>€anjlerer, SanDö^öfDingar, (Ståthållare, befälhafvare viD $9?ilitär>£orpferne tid lanDP od) fjöö famt £ull* SMftricdShefcr. femte 2lföclntngen. och öfversätter, <3Båre och SKifetö kollegier, förvaltningen af ©jöärenbena, ©taté*£ontorct, kammarrätten, ©unDbetö<£ollegium, ©tprelferne vtD £ull> och ^oftSBerfcn famt öfver Deifetö fängelfer och SMeté» inrättningar/ IXiffcArdhtoet, ©erafimer*Ordenfc©illet, ©jöförfftfringfcOfwer* Slätten fann alla af Djj tillförordnade ©tprelfer ocf> Somitéer. ©jette Afdelningen. 3u(titiae» odj öfrige departementen af SBärt <£an&li, hof^ppeditionen famt 9viddarefpne*9lätter. <3Bit> dejja nu uppräfttade ^JBerf, <£mbetöjlällen och SPtyndigf>eter fiola alla handlingar, under f>mad benämning forn heijl, och h^ilfa ej finnas hat nedan eller ferjfildt i denna förordning omförmälda, dfjarteraö font följer: i:fia 2:bra 3:bie 4:be 5:t e 6:te Stfbelnin Stfbetnin* Stfbetnin* Stfbctnin* Stfbclnins 2lfbelnin sen. Sen. Sen. Sen. Sett.
Tänk — om hon också skulle taga en strumpa och täfla med moster, om hvem som långsammast kunde draga stickan fram och till baka. Men så slog det henne, att hon var elak; och det nu, när hon skulle fatta ett så vigtigt beslut! Den öfverspända, nervösa stämningen efterträddes af en djup sorgsenhet. Hvad skulle hon lemna för svar? Det fans blott ett, tyckte hon det ena ögonblicket. Det var: » för sent ». Ej var det lycka, att med domnade känslor ingå ett äkten Men också — hade hon rättighet att skjuta ifrån sig rikedom och beqvämligket? Hon satte sig vid fönstret och blickade ut i den stilla qvällen. Hvilket var rätt? Denna fråga kom oupphörligt för henne. Var hennes kärlek lika oegennyttigt varm som förr; kunde hon skapa ett lyckligt hem; var hon mägtig att blifva den sträfve mannens solstråle? Nej. Det var för sent. Lifvet och fattigdomen hade blekt kindens rosor och borttagit själens ungdomliga spänstighet. Hon var ej mera den adertonåriga, lifsvarma Maria, med tro och hopp på lifvet. » För sent, för sent » ringde det i hennes öron. Men mot mostern gjorde hon kanske ej rätt. Den gamla, hvithåriga qvinnan med sitt nöjda, undergifna ansigtsuttryck. Hade hon rättighet att fråntaga henne några år at ro och frid? Hon sprang hastigt upp, ilade fram till mostern och slog armarne om hennes hals. » Moster, » frågade hon i hennes öra, » har du det mycket svårt? » » Jag, » sade den gamla, » nej, visst icke; då jag har min lilla matbit för dagen och en smekning af dig ibland, vore det väl bra orätt att klaga. » Hon såg så rar ut, den gamla, att Maria måste kyssa henne än en gång. Sedan gick hon fram till byrån, tog fram papper, bläck och penna och skref utan långt betänkande två betydelsefulla ord på ett rent pappersark: » För sent. ' » Så lade hon ihop det och skref med darrande hand utanskriften: » Herr Gustaf Berg. Malmö ». Gastronomiska kåserier.