Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att balancen utaf oafgjorda mål, oaktadt den sålunda ökade arbetsprodueten, ändock för hvarje åralltjemnt stigit, så att deuna balance, sorn den 3t Dec. 1837 utgjorde 599 73 Den a Maj c. ra. på ledamöternes rotlar lottade mål och 2r ransakningar, vid ifc>3g års slut uppgick till 665 lottade mål samt 4> ransakningar. Dessa tabeller ådagalägga vidare: att den närmaste likhet i arbete ager rum emellan Svea och Götha llofrätter; att antalet af på referenter lottade mål är större i Götha, än i Svea Hofrätt; att balancen äf sådana mål är betydligt större i Götha Hofrätt, och den 31 sist!. DeC. uppgick till 266 utöfver balancen i Svea Hofrätt. Då det sålunda är obestridligt, att begge dessa Hofrätter äro lika tungt belastade med arbete; så frågas billigtvis, om ej rättvisan och omtankan för allmänhetens båtnad oundgängligen kräfva en förstärkning uti arbetspersonalen inom K. Götha Hofrätt till lika antal med den nuvar. uti Svea Hofrätt, likasom billigheten jemväl påkallar, att Götha Hofrätt, som nu har endast 4 hofrätlsråds-löner, får lika många med Svea Hofrätt, eller sex. Jag begär derföre vördsammast bifall till min i detta ämne väckta motion, eller åtminstone till K. M:s nåd. propos. samt uppförande af lö- , ner på stat, — vare sig ordinarie elier i n te rims-stat—för 2 Hofrättsråd , 2 Assessorer , 1 ny Civil-notarie, och t ny Gancellist. Om, på sätt jag redan förut haft äran anmärka, ibland ledamöterna uti Stats-Utsk. funnits blott en enda jurist, som till följd af egen erfarenhet, egen längre tjenstgöring, verkligen vetat, huru en Hofrätt är i alla dess delar organisei-ad, hnru arbetet der bedrifves, hvilka egenskaper sorn erfordras för en samvetsgrann, skicklig och arbetsam ledamot eller tjensteman derstädes, — säkerligen hade den K. propos:n icke blifvit så snöpligen afstyfkt.
Maj.ts nådiga proposition, angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot statsanslag, hade Stats-Utskottet, bland annat, tillstyrkt: uti 3 punkten y mom. att med uppbörden af nedanniimnde, Wadstena Krigsmanshus-kassa nu tillflytande inkomster, som borde mot statsanslag utbytas, skulle förhållas sålunda, att i de fall, då till kassan bordt erläggas avancementspenningar, en deremot svarande förhöjning i karta-si gilla ta-beloppet å fullmakter, konstitutorialer och förordnanden iakttoges; att vid de tillfällen, då, enligt nu gällande författningar, Rusthållsoch En-per mille-afgifter skola till Krigs tnanshus-kassan betalas, stämpladt papper till ett mot dessa afgifter svarande värde bilades de handlingar, hvarå egandeeller åborätt till fast egendom sig grundar; att karteringen af burbref komme alt ökas med de belopp, burskaps-afgifterna utgöra; samt att afgiftema till kassan för utnämningar tili rikets högsta värdighet, äfvensom ärftliga och ordensvärdigheter, borde utbytas emot högre karta-sigillata å diplomerna; uti f punkten 5 momentet: att nedannämnde till Amiralitets-krigsmans-kassan anslagne inkomster skulle för Statsverkets räkning uppbäras sålunda, att i de fall, då avancementspenningar borde lill kassan utgå, tillökning komme att ega rum i kartasigilla ta-beloppet å fullmakter, konstitutorialer och förordnanden; att vid alla Bih. till R. St.
1 Ank. till Kxp.-Utsk. d. 22 Juli 1851, kl. 3 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfoer utlåtandet N:o 56. Banko-utskottets utlåtande N:o 56, i anledning af återremiss å vissa delar af utlåtandet N:o 37 öfver väckta förslag, ined afseende å föreskrifterne angående Bankens metalliska kassa m. m. innefattade uti 2:ne serskilda punkter förslag till förändring af dels 115 och dels 121 § i Banko-reglementet, hvaröfver Riks-stånden, jemnlikt protokolls-utdrag af den 9 och 12 dennes stadnat i följande beslut, nemligen: i. -sfa punkten om ändring af 115 § i omförmälda reglemente är gillad af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden; hvadan Ridderskapet och Adelns afslag i nämnde punkt icke föranleder till någon åtgärd, 2:dra punkten, angående förändrad uppställning af Banko-reglementets 121 § är i sin helhet bifallen af Presteoch Bonde-stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln väl gillat Utskottets förslag till förändrad lydelse af 121 §, men med uteslutande af de uti ingressen förekommande orden: „eller penningeställningen i landet, Bilt. till R. St. Vrot. iS50 $ 1851. 6 Sami., i A/d., 25 Haft. 1 % F Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. genom sedelstockens betydliga ökning, för öfrigt sådant påkallar* samt Borgareståndet antagit de 4 föreslagna momenterne , med bibehållande af ingressen uti 121 enligt nu gällande Banko-reglemente.
Äro de hinderliga för dessa, anser jag dem böra vika. Men jag tror, att i denna fråga svårigheterna för verkställigheten icke äro så afskräcHande, som man i allmänhet föreställer sig. Det har blifvit anmärkt att det antal penningar, hvaruti den antagna myntenheten skulle delas, uppstiger till allt för högt tal, så att det blir obeqvämt för räkningen i hufvudet, synnerligen för den mindre räknevana. Jag ber att deremot få erinra, att i Danmark är riksbankdalern indelad i 96 sk., och i Norrige i 120 skillingar. Jag har icke hört att i dessa länder allmänheten erfarit någon olägenhet deraf. Man må icke invända att någon skiljaktighet i förhållandet i nämnde länder äger rum derigenom att en mellanafdelning emellan riksbankdalern och skillingen der finnes, emedan denna Den 4 Mars e. m. 57 är endast mellanenhet för mynttecknen, men ingår alldeles icke i räkenskapen. 12-talet i vårt gamla räkneväsende är i sjelfva verket att anse såsom till sin grund sammanhängande med 10-tals-systemet, ty tolfvan är en mätare af storhundradet eller 120-talet och står således i samma förhållande till det, som tian lill 100-talet. Principen är alltså icke främmande för allmänhetens föreställningssätt. Svenska allmogen har dessutom ingalunda trögt begrepp för uppfattning af nyheter i myntväsendet. Väl är det sannt, att i vissa landsorter allt hittills bibehållit sig den gamla dalerräkningen och somligstädes markräkningen; men detta har icke varit till hinder för användandet eller gångbarheten af de tid efter annan förändrade mynttecknen och i mångfald ökade sedelslagen. Förhållandet är således i sjelfva verket endast det, alt man gifvit ett gammalt namn ät en ny sak. Skulle de förespeglade svårigheterna äga någon vigt, sä skulle de beslå deruti att allmogen skulle hafva svårt att göra sig bekant med de nya myntslagen, men att sådant icke är förhållandet, derom är jag öfvertygad. Vi veta, att under sednare tid en mängd nya sedelslag kommit i omlopp, äfvensom åtskilliga nya kopparmynt blifvit utgifna.
S. D. Expeditior.sUtskotrets Memorial af den 2 dennes, med förslag att, till RiksStånden aflemna listor eller förteckningar på alla expedierade mål, bief, vid föredragning af BondeStåndet bifallet. S. D. Hos Hedervärda BondeStåndet föredrogs StatsUtskottets Utlåtande och Förslag N:o 160, till sammanjemkande af RiksStåndens Beslut i fråga 0111 medel till kostna. dernes utgörande för Hans Kongl. Höghets förestående förmälning och verkställde utrikes resa; hvilket förslag i så måtto godkändes, som Ståndet biföll, att Redactionen af Riksens Ständers Expedition, må i likhet med Presteoch Borg3reStåndens beslut, innehålla: dels att 300,000 R:dr skola af Salrpeterfonden utgå, icke såsom förskott, utan såsom en utgift, derföre ersättning Fonden tillflyter; dels ock, att den summa, Riksens Siänder i underdånighet erbudit, skall utgifvas, med 300,000 af Saltpeterfcnden och de öfrige 300,000 R;dr, (som blifvit anviste att förskottsvis erläggas af RiksgäldsContoirets medel, till den del som af redan varande tillgångar icke kan bestridas) tagas i beräkning vid den blifvande BevillningsSummans bestämmande, utan att någon särskild Bröllopsgärd må ega rumj bo? Prot. TJtclr 3. 11 Junit tgsj. 317 rändes dock i Expeditionen slutligen tilläggas, att som BondeStåndet vid dess ifrågavarande bifall, fästat det villkor, att förstnämnde 300 000 R:dr borde vid Bevillningens fördelning ersättningsvis komma jordbruket och Städernes jord till godo, genom repartition å andra näringar eller articlarj så skulle slutliga afgörandet af nämnde villkor betragtadt såsom en Bevillningsfråga, framdelesj, sedan BevillningsUtskottet deröfver blifvit hördt, öfverlemnas till Riksens Hög!.
St:r, emedan dessa skäl synas mig tillräckligt talande och emedan R. o. Ad., vid den nu långt framskridna timman, säkerligen icke är böjdt att åt hufvudfrågans pröfning egna den tid, som denna skulle kräfva, för att grundligt behandlas. Jag ämnar under dessa förhållanden icke heller fördjupa mig i frågan om lämpligaste sammanbindningen af krigsskolan med de allmänna läroverken, och anser äfven obehöfligt att upptaga till rapsodiskt besvarande hvad som om denna sak blifvit af en och annan talare yttradt. Blott ett yttrande ber jag att som hastigast få bemöta, derför att det berört frågan om disciplinens betydelse, och jag icke får lemna tvifvel om huru denna af mig uppfattas. En talare har menat, att min önskan, att få till Jcadetter mottaga ynglingar, som ännu vore i den ålder, då någon böjlighet i både kroppsligt och andligt hänseende kunde påräknas, skulle hänsyfta på, att diciplinen af mig betraktades såsom ett yttre formelt tvång. Jag inser icke det logiska sammanhanget i talarens yttrande, ty just derför att jag, i likhet med hvad han äfven synes hålla för rätt, åt disciplinen vill gifva en annan betydelse än den af ett formelt tvång, just derför att jag anser ett annat underlag för disciplinen nödigt än fruktan för straff, just derför att jag, helst vid en krigsskola lör arméns befälsämnen, anser det vara af vigt att genom moralisk inverkan befästa en mora lisk grund för den disciplin, af hvilken vårt yrkes duglighet beror, — just derför bör det åtminstone anses konseqvent att jag yrkar, det man icke, genom att alltför långt framflytta inträdesåldern till krigsskolan, måtte försvåra ett arbete, som, för att bära frukt, måste förutsätta hos ynglingen en böjlighet och en mottaglighet, som han vid den nuv:de studentåldern ofta vuxit ifrån. Den 1 April. 461 Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag skulle visserligen kunna inskränka mig till att instämma med Gr. af Ugglas och Hr af Klint, men då jag i Utsk:t reserverat mig mot Betänk:t, må det tillåtas mig att i största korthet uttala mina åsigter.
Han var i en upprymd sinnestämning. Det här var just något för honom. Han skrattade åt dem, som vore entusiastiska, han skrattade åt dem, som visade högtidlig indignation. Han var i rörelse från morgon till kväll och flödade öfver af historier och elakheter, samt påstod, att Upsala aldrig visat sig i en så intressant dager som under denna röra af lysande idiotism. – Det blir naturligtvis pankaka af altihop. Hähäm. Djäfla idioter. I hela vår nation fins det ingen mer än Grane, som skrifver på, utom jag. Hähäm. Ska gärna vara med, för att få se gubbarna och pojkarna slåss och höra dem skälla ner hvarandra. Mycket gärna. Förbannadt gärna. Endast vår vän Lars Johan var lugn och svarade på alt, man sade åt honom: – Det var helvete. Och på båda sidor arbetade man. Allianser ingingos mellan de styrande å ena sidan och de samhällsbevarande elementen inom studenkåren å den andra, och man höll möten, diskuterade, exkommunicerade, parlamenterade och agiterade. Det var ett lif, till hvilket ingen människa hade sett maken, alt sedan Messenü och Rudbecks lärjungar pryglade upp hvarandra Herranom till ära. Gamla studenter, som fått befattningar i staden, och som länge sedan upphört att vara nationsmedlemmar, skrefvo in sig på nytt för att öka antalet af samhällets pelare. Studentkåren delades med ens i två partier, hvilka inbördes hatade och föraktade hvarandra, och mellan dessa partier stodo en hel del, som allesammans voro aldeles underbart intresserade för religionsfrihet i almänhet och ansågo den vara en sak, som framför alt borde till behandling upptagas af studenterna, hvilka framför andra voro kallade att bära ljusets fana. Men i detta särskilda fall ansågo de det i alla fall klokast, att studenterna ej blandade sig i frågan om religionsfriheten. För att få en almän studentsammankomst till stånd gälde det emellertid att midt i termin, som det var, få en nation sammankallad. Ty det var endast, om en hel nation beslöte sig för saken, som studentkårens ordförande vore pligtig att sammankalla kåren.
Dessa emolumenter i förening, hvilka voro mindre än de, som nu för tiden tilldelades mången förvaltare af större bruksoch landtegendomar, kunde desto mindre anses för öfverdrifna, eller för innehafvaren af ifrågavarande befattning mer än tillräckliga, som lefnadskostnaderna vid experimentalfältet voro större än i hufvudstaden, från hvilken nästan alla förnödenheter skulle hemtas, och som befattningen utan tvifvel blefve af en ganska mödosam beskaffenhet, fullt upptagande Intendentens tid hela året om, och dessutom förknippad med ett ingalunda obetydligt ansvar; honom ålåge nämligen, utom ordnandet och skötseln af fältet och öfvervakandet af de mångfaldiga försök som derstädes komme att anställas, jemväl bela redogörelsen för använda medel, hvilken vid en anstalt, sådan som denna, eller en förenad försöksanstalt och mönsterfarm oundgängligen måste blifva vidlyftig och tidsödande, för ådagaläggandet af försökens praktiska användbarhet i stort. Sannolikt vore derföre, att han till sitt biträde i räkenskapsföringen behöfde anlita någon dertill skicklig person, hvilken han åter i sådant fall sjelf måste på sin bekostnad aflöna; och hemställde motionärerne i följd häraf, att Rikets Ständer måtte till lönefyllnad för bemälde tjensteman anvisa det af Landtbruks-Akademien föreslagna belopp, 1,900 R:dr. Det synes Utskottet obestridligt, att någon tillökning i den nu för Intendenten vid Landtbruks-Akademiens experimentalfält bestämda aflöning är af behofvet påkallad ; men då Akademiens ofvanberörda framställning redan utgjort föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, saknar Utskottet giltig anledning att, på enskilde motionärers förord, tillstyrka förhöjning till högre belopp, än hvad Kongl. Majit funnit skäligt i sådant afseende föreslå; hemställande Utskottet alltså, att Rikets Ständer måtte i Intendentens vid Experimentalfältet aflöning bevilja en årlig tillökning af 900 R:dr, att tilläggas anslaget till »befrämjande i allmänhet af jordbruk och iandtmannanäringar.» 36:o.
Cronsledts brottsliga tilltag och derjemte felat emot det förtroende öfrige Ledamöterne af Förvaltningen kunnat i så beskaffadt ärende, som det ifrågavarande, äga att fästa vid åtgärderne af KammarRådet, såsom ibland dem utsedd att följa och tillse tryckningens noggranna verkställighet, genom hvilka förfaranden han i sin mån äfven vållat hinder och kostnader vid Reglementets kungörande, som redan sagdt är; så pröfvar, i förmågo af ofvan åberopade Lagrum, 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, Kongl. Maj:t rättvist, det AmiralitetsKammarRådet Widin, hvilken, för felaktiga förhållanden i det ifrågakomna ärendet, redan fått emottaga förständigande af Kongl. Maj:Is boga misshag och serskilda missnöje, skall för Widins numera närmare utredda delaktighet i Grefve Cronstedts förut nämnda tilltag och egen gröfre vårdslöshet i sitt Embete, mista detsamma med åtföljande löneförmåner på Ett halft års tid samt dessutom ansvara för godtgörelse af 76 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840.
Men beträffande Herr JVallenbcrgs motion, att § 25 af ofvannätnnde Fiskeri-Stadga måtte alldeles utgå, så enär samma förhållande som föranledt det lor Norrland stadgade undantag från tillämpningen af nämnde § eller att tillräcklig tillgång på annat till fisk-kärl tjenligt virke än tall, icke förefunnits, jemväl inträffar i afseende på åtskilliga andra orter inom Riket, hvilket Utskottet trott sig finna ådagalagdt derigenom, att tallvirke till fisk-kärl allmänt begagnas, anser Utskottet att enahanda förmån, som blifvit den Norrländska kustens fiskeriidkare medgifven, bör lemnäs åt alla öfriga Rikets innevånare, som sysselsätta sig med ifrågavarande näring; och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder upphäfva 25 § i Fiskeri Stadgan den 29 Juni 1852, i hvilket fall den i 39 § af samma Kongl. Stadga förekommande ansvarsbestämmelse, såvidt den afser förstnämnde g, jemväl torde böra upphäfvas. Stockholm den 20 Februari 1854. 14 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Lisk. lielänk. A'.o SS. \:o 56. Ank. tili Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackla motioner om förändring i liongl. Förordningen den 7 Maj 1842, angående behörighet att fora befäl ä Svenskt handelsfartyg.
Konungen behöfde penningar, mycket penningar: för att vidmakthålla glansen af sitt hof, det mest lysande i Europa; för att lifva och sprida glädje och nöjen; för att i vissa afseenden taga hertig Carl under armarna och i andra tillintetgöra hans dolska anslag; för uppbyggandet och inredandet af operahuset och andra offentliga byggnader; för understöd åt behöfvande snillen och uppmuntran af vitterhet och skön konst i allmänhet; för en utrikes resa, som han hade i sinnet, och då han ville uppträda så, som det egnar en svensk monark; samt slutligen för att tillfredsställa sina smekungars behof och nycker. Gustaf befallde Lilljencrantz att uppgifva någon utväg, för att anskaffa de erforderliga medlen. Denne föreslog ständernas sammankallande och en öppen, på utvecklade skäl fotad framställning till dem. Konungen förkastade, med hetta, detta förslag. Sjelf funderade han på nedsättning af myntets skrot och korn, åberopande sin morbroders, Fredrik den Stores i Preussen lemnade föresyn; men Lilljencrantz, som fästat sitt namn och vunnit sitt anseende på den då nyligen tillvägabragta realisationen, satte sig med ifver, styrka och fintlighet deremot så, att Gustaf för tillfället slog denna plan ur hågen. Finansministern hemställde då om öppnandet af anteckningslistor för frivilliga sammanskott. Denna utväg vann lika litet konungens bifall: han fann den på en gång under sin värdighet och otillräcklig för ändamålet. Sjelf framkastade han förhållanderna i Frankrike, der domareembetet, bland andra, betaltes med penningar, hvilket den tiden der inbragte ansenliga summor; men Lilljencrantz invände, att detta skulle kasta en mörk skugga på hvad konungen dittills med så mycken framgång, ära och bifall offentligen åtgjort, för att hos sitt lands lagskipare utrota bestickning och åtkomlighet: och Gustaf lät tankan äfven på denna utväg falla. Nu bragtes på tapeten frågan om husbehofsbrännvinsbränningens afskaffande och rättighetens till denna varas tillverkning fästande uteslutande vid kronan; men olägenheterna och vådan förbisågos ej heller, och denna gång lemnades det förderfliga påhittet å sido.
Jag anser det äfven vara en möjlighet att Bankoslyrelsen borde vidtaga åtgärder, hvarigenom en minskning i rörelsemedlen verkställes, oaktadt att den metalliska kassan är stor: jag ser ej annat, än att det vore ganska klokt af Bankostyrelsen om den, vid ett sådant tillfälle börjadade indragning på lånerörelsen under det att låntagarne fnnne tillgång utom Banken, hvilket såväl en reservant som talare under diskussionen framställt. Detta synes mig vara en god tanke, ty det minskar fluctuationerne, om man ej gör så, utan följer reglementets ordalydelse, då skall man icke draga in, ulan låta den del af rörelsen, som beror på Bankoslyrelsen, fortgå. Om så sker är det klart alt den minskning i sedelstocken, som sedermera kan bli en följd af yttre förhållanden, blir samtidig med den, som Bankstyrelsen ex officio nödgas vidtaga, och minskningen utfaller altså större och häftigare än i annat fall. Då hade det varit klokare att vidtaga åtgärder på förhand och derpå förbereda rörelsen. Allt detta sammanlagdt gör att jag äfven yrkar återremiss; önskande att BankoUtsk. ville laga i öfvervägande hvad här blifvit sagdt. Jag har ej något bestämdt förslag att lägga i munnen på Utsk., men anser att det måtte revidera sin egen § och ej bibehålla den gamla, af sådan anledning yrkande återremiss. Orsaken hvarföre jag önskar Utsk. måtte revidera sin egen § är deraf att jag anser ordet Normal-förhållandet vara otjenlig!, jag tror att icke något ord kan sättas i stället, som fullkomligt bestämmer hvad som menas, utan en omskrifning, eller en eller flere meningar. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag kan ej underlåta att uttrycka min tillfredsställelse deröfver, att tvenne af representationens utmärktaste medlemmar, Hrr Lefre'0 och von Hartmansdorff på ett klart fullständigt och öfvertygande sätt ådagalagt 108 Den 21 Maj. riktigheten af den sats, som jag tog mig friheten framställa, då frågan här diskuterades om Baukovinstens användande, den nemi., att
N:o 23, i sammanhang med Ulsk:s förslag till und. skrifvelse ronde reglering af gide hufvudtiteln. Den 19 December f. m. 287 Derefter upplästes och godkändes Exped.Utsk:s förliden gårdag på bordet lagda förslag N:o iy4 till R* Sits lind. skrifvelse till K. M., ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens g:de liufvudtitel. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s utlåt. N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid betänk. N:o 21, ang:de tullbevillningen. Stenkolstjära. Utskottets förslag bifölls. Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten. Vid denna artikel yrkades, dels att tullprocenten, dels tullbestämmelserna i allmänhet skulle blifva desamma som i i835 års taxa, dels att tullvärdet å sista rubriken eller andra slag borde blifva 5 r:dr och införselstullen 1 r:dr, dels ock bifall till Utsk:s förslag. Uppå derefter framställda propositioner stannade R. o. Ad. i det beslut att bifalla Utskts förslag med den förändring, alt för rubriken ”andra slag,” tullvärdet bestämdes till 5 r:dr och införselstullen till 1 r:dr per skålpund. Utskottets förslag biföllos. Stål. Emot Utskts förslag yrkades, dels att icke mera än ett slag af skålpund funnes, och alt således orden st. v. borde utgå utur columnen: Qvant, för tullberäkningen, dels borttagande af utförselstullen, dels alt införselstullen å garfstål borde nedsättas till 3 r:dr 36 sk. A en annan sida yrkades deremot qvarstående af orden st. v. och godkännande af Utsk:s förslag i dess helhet. Efter flera särskilda och till en del förnyade propositioner, stannade R. o. Ad., i afseende på denna punkt, i det beslut, att utförseln af alla under rubriken Stål upptagna artiklar skulle vara fri från toll; alt orden st. v. skulle utgå utur columnen:
SDFöredrogs ä nyo Riksens Högloft. Stand.rs Banco-Uistotts den 5 dennes pä dorder legde Protocolls^Utdrog af den t 8 December, innebäilande bemäldte Utstötts yttrande, i anledning of Kongl. Masts Nådiga Proposition, angäende Pennmge, understöd för Tackiems^Bergslagerne, vcd biet hrvad U-stoteet onrört 06) kemstäit, nfPresteStä-ibet bii llit; burom stu-le wöcdsam och wänlig u derrät»esse de R<IP elive Med-Släkrdru samt Batt^o-U'stottek lemnäs. d)r Lu^rs. S. D. Dett 2Z Januarii. 945 S. DSedan Preste-Ständet redan under den z-:le dennes ! underdånighet bifallit Hans Kongl. Mechis Nådiga Proposition till Riksens Ständer angående mai af en Deputation tili,Hans Kongs. Högyec Kron-Prinsen, och dä Herr Arke-Biskopperi och Talemannen,nu tillkännagaf det Herr Grefwe» och LanvkM -rssalken hos Hans Kongl. Mast t underdälnghkl anmält akt Högloft. Ridderffapet och Adeln d. sturu att r-il berörde Deputation urse ett antal vl 48 Ledamöter/ äswen ^vm att de öfrige Relpeclive Talmannen ansett de z:ne Ofrälse