Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Undantag finnas ju, men det är förunderligt, att intelligensens utbildning, hos kvinnan åtminstone, så ofta sker på skönhetssinnets bekostnad. Vi vilja här ej alls tala om de lyckligtvis nu mera ej ofta förekommande kvinnliga karrikatyrer, som mena sig böra visa sin högre andliga ståndpunkt genom en misslyckad efterhärmning af manlig klädedräkt och manligt sätt samt därvid glömma, att kvinnosakens målsmän ej afse att förvandla kvinnor till män, utan att höja kvinnan, så att hon, trogen sin egen natur, står jämsides med mannen. Nej, det är om de många unga, eljes präktiga flickor, som oaktadt sin högre uppfostran visa en förvånansvärd simpelhet i åthäfvor och uttryck. Det ser ofta nästan ut, som om de menade, att deras intelligens och kunskaper inte skulle bli rätt uppskattade, om de ej i sitt yttre hade något visst utmanande och själfsväldigt. Det är inte den glada uppsluppenheten vi fördöma, den må gärna ungdomen ha, dess öfverdrifter ge sig med åren, men ett simpelt, oskönt språk och sätt är fördömligt och måste utrotas, eljes blir den fula vanan natur. Man kan inte gärna föreställa sig en obehagligare företeelse än en ung flicka, som kommer med långa, karlaktiga steg, slängande armar, själfs väldigt kastar sig ned på en stol, så att det knakar, lägger upp armarna på bordet och börjar en konversation, kryddad af kraftord och ofina uttryck, oftast hämtade ur det s. k. » pojkspråket ». Ehuru flickan förvärfvar samma bokliga bildning som gossen, så behöfver hon väl ändå ej tillägna sig hans olater, utan bör väl snarare föregå honom med godt exempel. Det är ju kvinnan, som skall förfina och förädla umgängeslifvet, antingen detta nu rör sig i trängre eller vidare kretsar, men visar hon i sitt eget uppförande, att hon ej tar det så noga med goda tonens fordringar, då har hon ej rätt att förvånas, om ynglingen i hennes närvaro försmår att beflita sig om ett städadt språk och ett bildadt sätt. Just detta, att den manliga ungdomen genom den verkligt bildade kvinnans fina, måttfulla uppträdande helt naturligt uppfordras att iakttaga finhet och måtta, gör, att de unga männen omedvetet lära sig att ställa större fordringar både på sig själfva oeh andra.
Måhända har jag icke riktigt uppfattat, hvad den siste talaren anfört; men för att bevisa, att elen nya §:n är fullständig, kan man beskrifva den så, att det, enligt samma §., icke är möjligt för någon adelsman att blifva utestängd från representationsrätt, hvarken såsom hufvudman eller ättemän, eller såsom fullmägtig för annan ätt. Jag tillstyrker således bifall å denna §. Hr Bråkenhjelm: Jag tror mig litet bättre, än den siste talaren, hafva fattat meningen af Hr Ehrencronas anförande. Det bestod nemi. deri, att hufvudmannen, såvida han vore närvarande vid riksdagen, skulle betaga hvarje annan man af ätten rättighet att för densamma intaga säte, hvilken rättighet blifvit ättemännen, enligt den nya redactionen, förbehållen endast i hufvudmannens frånvaro. Hr Ehrencrona lärer således menat, alt ättemännen genom hufvudmannens närvaro skulle betagas deras representationsrätt. Gr. Cronhjelm: Det är klart, att om hufvudmannen vid 4 II. 54 4a6 Den q4 Mars f. m. första eller andra anteckningen är närvarande, får ättemän icke ut pollet; men om hufvudmannen icke varit närvarande, utan ättemän blifvit antecknad, hindrar den nya §. icke hufvudmannen att såsom fullmägtig intaga säte för annan ätt, och kan den antecknade ättemannan icke derigenom förlora rättigheten att representera sin ätt. Jag får ytterligare tillstyrka bifall å den förändrade §. Den föreslagna nya redactionen af 12 §. Riksd.Ordn. blef af R. o. Ad. bifallen. Första period, sednare mom. af i3§. Riksd.Ordn.: 2:0 Universiteten i Upsala och Lund, g enom academi ska Consistoriernas samtliga ledamöter och Universitetens ordinarie Adjnnclerj skola till Riksdagsmän i PresteSt. utse, hvartdera minst en Professor från de verldsliga Facultcterna, dock med. rättighet att ställa tvenne sädana fullrnägtige. Sednare mom. af 17 §. Riksd.Ordn.: 2:0
Likväl klagar jag inte, ty jag har ju i fru syster en trofast vän, och en son i min raska Arve, och detta borde väl vara nog för att känna mig lugn och lycklig. Fru Arnman. Och vi återigen, hafva i bror funnit ett stöd, hvarföre vi aldrig nog kunna tacka försynen. Hvad hade det väl blifvit utaf oss, efter min salig gubbes olyckliga slut, om vi inte haft bror, som deltagit i vår sorg med tröst, råd och uppmuntringar. Med djup bedröfvelse ihågkommer jag ännu den olycksaliga aftonen, då vi så oroliga, väntade hans hemkomst; – och med rysning återkallar jag i minnet, den förskräckliga underrättelsen som dagen derefter meddelades mig, att han, tillika med sina följeslagare, blifvit offer för de rasande vågorna. Askenberg. Ja, det var en hemsk natt, sådan, som då sjön vanligen hungrar efter rof. Det är nu på sjunde året sedan denna fasliga händelse, och mycket har också derefter tilldragit sig. Ger Gud blott Arve helsan och medgången, så finns det ännu mycken glädje för oss, hvarmed vi kunna skingra minnet af salig’ Arnmans olycka. Fru Arnman. Alldeles! bror; – Arve har under de tre åren han redan innehaft tjensten, njutit mycken lycka. Välsignad vare den hemliga hjelparen som skaffade honom platsen efter fadern. Måtte han blott inte på sistone bli lika olycklig som gubben. Askenberg. Derifrån ska vi dagligen be Gud bevara honom och oss, fru syster; – Men hör nu: i den der saken, hvarom vi förut talat, angående hans frieri, bör fru syster likväl ge med sig. Gossen har ett varmt och trofast hjerta, det vet jag bäst, som grundlagt hans uppfostran; men han är styf och oböjlig i sina, en gång fattade, beslut. Han älskar flickan uppriktigt, och jag tror bestämt, att det blefve hans lycka, om han kunde få henne till hustru. Fru Arnman. Nej, nej, bror! låt oss inte mera tala om den saken. Jag skulle aldrig kunna förlika mig med den tanken att min son vore måg till gubben Haraldson, den gamle spetsbofven; – för hvilkens skull salig Arnman så ofta vågade sitt lif, tills vi slutligen förlorade honom, och hvarigenom
Melusina hade förutsagt, att de enligt Ödets hemliga lagar måste skiljas, om det en gång komme derhän, att han förbannade henne. Skiljsmessans stund var nu inne. Raymund, slagen af förtviflan och samvetsförebråelser, känner nu först, huru djupt han älskar Melusina, och hvilken ryslig lott han beredt sin maka, då hon nu för alltid måste lemna allt, hvad hon älskade, honom och sina barn, uppgifva hoppet om en odödlig själ, som hon annars genom en lycklig sammanlefnad med en mensklig make skulle förvärfvat, och åter ikläda sig den fordna hamnen af ett vidunder. Han faller till Melusinas fötter, och hon, på höjden af sin smärta, icke blott förlåter: hon välsignar sin make, sina barn och det hus, under hvars tak hon varit lycklig ... Derefter försvinner hon i en drakes skepnad. Men nattetid, då alla i borgen sofva, sväfvar hon sörjande kring dess tinnar och söker genom fönstren skåda en skymt af sina barn och deras fader. De ord, i hvilka sagan skildrade denna skiljsmessa, voro enkla och hjertgripande. Adolf afbröts i sin läsning af ett ohejdadt utbrott af sin kusins munterhet. Han såg upp: Maria pekade skrattande på Ellen, och då han flyttade sin blick till denna, såg han tårar i hennes stora klara ögon. Men den unge mannen fann detta icke så löjligt, som hans kusin uppfattade det; han hade tvertom i sitt eget hjerta, vid sagans enkla ord, erfarit en rörelse af barndomsfriska, sedan länge slumrande känslor och kände sig starkt hågad att trycka Ellens lockiga hufvud till sitt bröst och kyssa tårarne ur hennes sköna ögon. Men Ellen torkade sjelf sina ögon och sade med hastigt återvunnen glädtighet: – Man bör icke vara ledsen deröfver, ty det är ju blott en saga ... Men nu vill jag höra, om ni också kan läsa detta. Och dermed skyndade hon till en vrå af rummet och återkom med en staf, fullristad med många slags streckar och figurer.
Af detta belopp omförrnäles deri numera till Statsverket indragna lönen för landshöfdingen i Vester-Norrlands län, utgörande 2,672,0 kubikfot, vara upptagen i de 147,000 kubikfot, som utgöra den Kronan behålla tiondespanmålen, men deremot har denna spanmål icke blifvit ökad med de begge öfriga, likaledes till Statsverket indragna beloppen, nemi. behaglig tidsförläningsspanmål, som förut varit npplörd å Åttonde Hulvudtitelns anslag till kleresistaten, utgörande 322,7 kubikfot, och den spanmål, som förut varit upptagen å nämnde Hufvudtitels anslag för elementarläroverken och indelad till Luleå och Piteå läroverk. Mig vill det synas, att lika så väl, som man ökar Kronans behållna spanmål med det första boloppet, bör man äfven öka den med de begge sednare, ty med samma belopp, sorn den indelade tiondespanmålen minskas, med samma belopp bör den Kronan behållna ökas. Jag tror således det rätta vara, att beloppet af den behållna spanmålen, 147,000 kubikfot, bör ökas med de under litt. b. och c. i förra punkten omnämnda belopp; och anhåller jag om upplysning af någon af Stats-Utsk:ts ledamöter, hvarför så ej har skett. Hr Skogman: Mig synes att Betänk:t i detta afseende lemnar tillräcklig upplysning. Utsk:t har nemi., i enlighet med K. M:ts förslag, beräknat den Kronan behållna tiondespanmålen till enahanda belopp, som den utgjorde år 1863, och jag kan icke inse, att någon oriktighet i detta afseende blifvit begången. Jag yrkar bifall till den förev:de punkten. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Den 31 Januari f. m. 217 Gr. Mörner: Beräkningen af Statsverkets tillgångar är alltid i viss mån approximativ, men när man utesluter en tillgång, som man säger vara befintlig, synes det mig, att man rent al begår ett misstag.
mande på enskild idoghet,emot förmodan, i den mohn förfalla, att Kronans årliga behof af Saltpeter icke kunde erhållas , Saltpetergärden då å nyo skall vidtaga och utgå på sätt hitintills ägt rum; hvarjemte K. M:t fästat R. St:rs uppmärksamhet derå, att uti berörde 124,000 R:dr icke innefattas det bidrag K M:t uti Dess Nåd. Proposition af den 29 Oct. sisth år äskat till SallpeterFondens återupphjelpande, hvilket Anslag serskildt bör utgå och hvars nödvändighet blifvit utförligt utredd uti det af Committerade, öfver Fondens årliga utgifter och inkomster, uppgjorda förslag, som samma Nåd. Proposition åtföljt. Som R. H. St:r, enligt förrberörde deras underd. Skrifvelse, tillika förklarat, att i händelse K. MM i Nåder biföl le SaltpeterGärdens upphörande, serskildt Anslag komme att af R. St:r anvisas till SaltpeterNäringens bestånd och bedrifvande, äfvensom till uppköp af Saltpeter; så får i anledning häraf Utskottet vördsamt föreslå: 4g4 Stats-Utskottets att det belopp af 12^,000 R:dr ärligen, som motsvarar den upphörde Saltpetergärden , må för ändamålet uppföras å RiksStatens Åttonde HufvudTitel, hvarå de till SaltpeterNäringens upphjelpande anslagne Medel förut linnas upptagne. Memorial, i anledning sf skiljaktiga beslut inom RiksStånden i vissa delar af Statsregleringen. I likhet med hvad som ägt rum, rörande i:a och 2:a HufvudTitlarne, i Memorial N:o 2g7, får Utskottet nu vördsamt anmäla de skiljaktigheter, som förefunnits i RiksStåndeus beslut, ang:de 3:dje, 4-'de och 6:te UtgiftsTitlarne. Tred/c HufvudTiteln.
(Kunde blifva af samma innehåll, som § 11 i 1860 års ifrågavarande förordning. ) § 14. (Ehuru mot 12 § kunde vara åtskilligt att anmärka, helst den otvifvelaktigt i framtiden, och i synnerhet i följd af Kongl. Maj:ts den 11 sistlidne Juli utfärdade nådiga Förordning, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, kommer att orsaka många svårigheter, hvilket kan slutas af dylika förhållanden i England och Irland, anser jag dock icke någon ändring i denna § böra nu föreslås; utan torde 12 § kunna i den af mig föreslagna nya förordningen införas.) § 15. »Med de inskränkningar» etc. (lika med 1 mom. i § 13). Härvid torde min särskildt afgifna motion, om edgångars minskning och förekommande böra tagas i betraktande. § 16. (Emedan det, hvarom § 14 handlar, blifvit af mig afsedt vid redaktionen af § 1 om utträdande från svenska kyrkan; så kan icke något ytterligare stadgande i berörda afseende vidare här ifrågakomma; utan bör här intagas Motioner i Borgare-Ståndet 18(52. tJVd 240. första morn. af femtonde § och äfven andra mom. sedan derutur borttagits orden: »samt Konungen eller den myndighet, sorn eger att tjensten till sätta, finner skäligt att honom dervid behålla.» Bäst vore likväl om hela2 mom. uteslöts. § 17.
(Je årliga markegångstaxorna skola upprättas, derom skall i särskild lag förordnas. § 27- Kungsgårdar och kungsladugårdar med dertill lydande hemman och lägenheter, lifonoT Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 9 bronoskogar, parker och djurgårdar, kronooch stallängar, laxfisken och andra kronans fisken, samt kronans öfriga lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantningeller gåfva, eller på något annat sätt, kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder, Riksförsamlingen föreskrifver; dock att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande författningar, sådane kronans tillhörigheter nu innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå tillgodo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. § 28. Krigsmakten till häst och fot såväl som båtsmanshållet af rotering och indelning R. F. § 80. förblifver vid de med landet och städerna upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess konungen och riksförsamlingen finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 29. Konungen må ej statens inkomster förpakta eller till vinning för sig, kronan R. F. § 60. eller enskilda personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 30. Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig tili förhöjning R. F. § 79. eller afslag, må äga rum utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. § 31. Riksgälds-kontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, inseende och förR. F. §66. vältning; och som
Enl. hvad redan i det föregtde blifvit anfördt, egde vi år 1810 92,000 gevär, oberäknadt de 30,000, vi från England såsom subsidier sednare erhöllo, eller tillsammanlagdt 122,000 gevär med en kaliber af dels 0,67 dels 0,65 dec.tum. Sedan denna tid tror jag mig, utan fruktan för öfverdrift, kunna påstå, alt R. St., i och för anskaffande af nya gevär uti dels ordinarie, dels extra anslag, tillsammanlagdt anvisat icke mindre än 2,000,000 r:dr, hvilken summa gifver en tillökning sedan år 1810 af cirka 100,000 gevär med tillhörande bajonetter, å hvilka kalibern blifvit nedsatt till 0,62 dec.- tum. Vapentillgången, inberäknadt hvad vi år 1810 egde brukbart, borde således år 1850 vara 222,000 gevär. För att beräkna förbrukningen under dessa 40 år dividerar man 22,591, eller det antal gevär, som af stamlrupperne begagnas, med 50 eller gevärets brukningstid, då man erhåller den årliga förbrukningen, som är 452 gevär. Multiplicerar raan åter detta tal med 40 så angifver produkten 18,080 det antal gevär, som sedan 1810 blifvit förbrukade. Den 11 Januari. 113 kade. Denna beräkning är dock gjord under förutsättning att alla år 1810 befintliga gevär varit obrukade; men då sådant icke kunnat vara händelsen, har jag trott mig komma lill ett närmast riktigt resultat, derigenom att jag ökar förbrukningen med 100 proc., således antager densamma till 30,160 gevär. Subtraherar man åter detta tal från 222,000 så utgör resten 185,840, det antal brukbara gevär, som nu borde vara tillfinnandes.
Men, invänder ni med en litet missnöjd min, ni vill väl aldrig påstå, att en Stockholmsvistelse sommartid går upp mot att ligga vid en b a d o r t. Hvad nu särskildt själfva baden beträffar ... Herre Gud, bara för en enda sommar ... I Stockholm blir ni serverad alla slags bad i de charmantaste badhus någon hufvudstad äger. Äter formas edra läppar till en n y invändning: men den rena luften, grannskapet af de KUNGSTRÄDGÅRDEN. Detta måste nödvändigtvis framhållas för stockholmarne själfva, hvilka, så fort försommarens glada sol tittar in i deras våningar, få liksom en panisk skräck för sin vackra stad och febrilt sätta papper för sina fönster, packa sina kappsäckar och hals öfver hufvnd bege sig nt på skärgårdsöarna eller till badorterna, när de inte resa till Berlin eller Paris för att svettas i en temperatur af ännu högre värmegrad än den, de velat undfly här hemma. Få af Europas storstäder utveckla dock under sommaren ett så säreget och tjusande behag som Stockholm. Ja, älskvärda läsarinna, det hjälper föga, att ni därvid småler ironiskt som åt en paradox, ty där ni hvilar i en gungande hängmatta, utspänd mellan björkstammarne i dungen invid den eleganta sommarvillan, och njuter ert » dolce far niente » efter förmiddagsbadet i en sval skärgårdsvik, kan ni naturligtvis inte tänka er Stockholm sommartid utan i sammanhang med kvalm, rök och allsköns otrefnad. Ni lämnar j u alltid hufvudstaden med första sommarbrissn, och när ni återvänder, är det vanligtvis fullständig höst, och det börjande A. Blomberg STOCKHOLM, IDDNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. foto HUMLEGARDEN. iDUN 1899. svala fjärdarna, för att inte tala om skogen. skogen m e d sin grönska och friskhet.
M:t för sådant ändamål äskade summa icke förekommit, hafva Rikets Ständer, som dock ansett lämpligare och i afseende på bokföringen ändamålsenligare, att denna summa beviljas i egenskap af särskildt anslag än såsom kreditiv, helst någon framlida liqvid derför icke lärer vara alt motse, anvisat å Riksgäldskontoret ett anslag utan återbelaliiwigs-skyldighet af Tjugo Tusen Riksdaler Riksmynt, för all, enligt E. K. M:ls nådiga disposition, i mån af behof och emot behörig redovisning, användas til! bestridande af kostnaderna för anskaffningen och förvarandet af de vid General-landlinäteri-kontoret äfvensom Provins-landlmäleri-kontoren erforderliga likare och modeller m. m. Hvilket för besvarande af E. K, M:ls nådiga framställning i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t underdånigst anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Slockholm den 3 Februari 1858. E&peditions-Utskotlets Förslag till lindard. Skrifvelse I\' Uppläst oell godliandl hos Ridd. och Adeln den 50 Jan. 1858. Preste-ständet den 50 Bongarc-slandel den 50 Bonde-slåndel den 5 Fehr. — Rikets S/änders underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse ål Calmar domkyrka och stad aj vissa Calmar d. fästning tillhörande lägenheter.
Löftesman, som tillika är låntagare i odlingslånefonden, får icke häfta för högre summa än 4000 R*'dr i ett för allt, både såsom låntagare och löftesman; c) låutagare är tillåtet, att, i stället för borgen, låta för lånesumman inteckna honom tillhörig fast egendom, så framt densamma icke förut häftar för intecknad skuld till det belopp , alt, då odlingslånet dermed sammanräknas, hela inteckningssumman öfversliger hälften af i833 års taxeringsvärde; kunnande äfven annan säkerhet, efter Banco-Slyrelsens pröfning, antagas; d) då lånsökande, i stället för borgen, låter inteckna sin fastighet, böra eganderättsoch säkerhets-handlingar företes, i enlighet ined hvad, i afseende på fastighetslåns meddelande, af Banken äskås.
Rubriken: ”Gerningsmän och öfrige å landet som, försedde med antagningsbref af Wäre befallningshafvande, ej ega löner och här förut icke äro nämnde,” har blifvit förkortad till ”gerningsmän å landet.” En i N:o 45 af 1845 års författnings-samling intagen rättelse af de trenne första raderne å s. 26 i nuvarande chartae-sigillata:-förordning har blifvit i föralaget iakttagen. § 7. Vid pröfningen af denna § har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit flistad å ett förhållande, som med skäl kunnat föranleda olika åsigter vid författningens tillämpning. Då nemligen Rikets Ständer vid sista riksdagen vidtogo den förändring i 1841 års Kongl, kungörelse, angående stämplade pap - 200 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifveise, N.-o 11S. pers-afgiften, att den dåvarande 10 §:n, hvilken endast omfattade de karteafgifter, som för expeditioner, utfärdade från E. K. M:s kansli, utgå i ersättning för den fordran kansligebiihren och sigillpenningarne, för mera enkelhets skull sammanfördes med den del af 5 §, sorn innehöll föreskrifterne om den förra egentliga kartan å dylika handlingar, men dervid tillika uteslöts det i förstnämnde § förut befintliga stadgandet, att de i författningen medgifiia undantag ifrån och lindring uti stämplade pappers-afgiftens erläggande icke skulle sträcka sig till nyss omförmälde, kansligebiihren och sigillpenningarne motsvarande afgift, utom i de fall, då befrielse i anseende till fattigdom borde ega rum; har häraf blifvit en följd, att, då någon föreskrift i sistberörda hänseende icke heller finnes införd vid nu ifrågavarande 7 §, hvilken, likasom den motsvarande 6 § i förra författningen, har till rubrik: ”undantag ifrån och lindring uti föregående stadganden,” nämnde undantag och lindringar skäligen skulle kunna anses inbegripa äfven kansligebiihrs-kartan och sigillpenningarne, hvilka numera i det föregående finnas upptagne.
B:co må utur Räkenskaperne afföras. (p. 14 Rev. B.) Utskottet anser sig desto hellre böra tillstyrka B e t ä n k a n d e n. 363 bifall till Hrr Revisorernes hemställan, som någon ersättningstalan emot de private Delägarena nu mera icke ens kan vara öppen, enär ifrån den 17 Januarii 1817, under hvilken dag, K. M:ts Nådiga Dom är utfärdad, mer än tio år äro förila Ine. 2:a Afdelningen. i8'2~ års Revision. §• I# Angående en på mindre Creditivet lyftad Summa. Uti Berättelsen förmäles, att på det mindre Creditivet K. M:t i Nåder behagat disponera a5o,ooo R:dr, genom Dess till H:rr Fullmäktige, under den 8 Mars 1826, härom aflåtne Skrifvelse, och deri K. M:t i Nåder gifver H:rr Fullmäktige tillkänna, det K. M:t sedan hela StatsRådets tankar blifvit inhemtade, funnit oundvikligen nödigt, att till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, disponera ofvanberörde summa af 25o,ooo R:dr af mindre Creditiv-Summan, och att desse 200,000 R:dr altså komme, att till K. StatsContoiret, uppå dess requisition, utbetalas. Derjemte hade till H:rr Fullmäktige blifvit aflemnadt följande: Utdrag af Protocollet öfver Handels-och FioanceÄrender, hållet inför H. M:t Konungen, i StatsRådet å Stockholms Slott den 8 Mars 1826. Närvarande: JustitiaeStatsMinistern, H. Exc. H:r Grefve Gyllenborg. 364 Stats-Utskottets StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, H. Exc. Hr Grefve af Wetterstedt.
Bjorling, alltsedan år 1831 med outtröttligt nit egnat sig åt lärarekallet, erhållit de mest hedrande vitsord om skicklighet samt ulgilv.it den mathematiska undervisningen i landet; och då han år 1853 kunnat tillträda praebendepastorat och erhålla förbättrade inkomster, men, med sann uppfattning af sitt kall, icke velat emottaga nya pligter för materiela fördelar, utan hellre egna sin tid åt vetenskapen, ansåg motionären att någon ersättning borde af Staten' honom lemnäs flir slik uppoffring och föreslog att Rikets Ständer måtte å allmänna indragnings-staten låta för Björling uppföra ett personelt anslag af 800 R:dr R:mt årligen. Den andra motionen är vackt af Professor Selander, som åberopat de loford Björling erhållit af Frankrikes nu lefvande ypperste Geometer Cauchy, och äfven före slagit ett personelt anslag för Lektor Björling af 800 R:dr R:mt Gillande de i dessa motioner uttalade åsigter, får Utskottet, på det Lektor Björling må beredas tillfälle alt, ostörd af näringsomsorger, fortsätta sina vetenskapliga forskningar, tillstyrka, att 800 R:dr R:mt måtte, på föreslaget sätt.: bemälde förtjenstfulle Lärare beviljas. (5*7:0. Uti en hos Borgare-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har Herr S. Benström i minnet återkallat hurusom, genom den nya vexellagen af den 23 Aug. 1851 och Kongl. Brefvet till Kommers-kollegium af den 31 Mars 1853, vexelhandeln erhöll en nyttig befrielse från de tryckande bänd, hvarmed densamma länge varit fjettrad, men i följe deraf upphörde vexel-kontrollörs-befatlningarne den 1 Juli sistnämnde år.