Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts nådiga Cirkulär den 30 Augusti 1859 blifvit förklaradt, bland annat, att dödsstraff må, derest alrättsplatsen för den ort, hvarest brottet blifvit begånget, är aflägsen från häktet, hvari den dömde förvaras, efter E. K. Maj:ts Refallningshafvandes förordnande verkställas å annan närmare belägen afrättsplats. På grund häraf få Rikets Ständer härigenom hos E. K. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom sockneprests skyldighet att åtfölja dödsfånge till afrältsplatsen ölverflyttas till fångpredikanten eller den prestman, som beredt lången till döden. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1860. 158 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 75. iY:o 73. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1860. Preste-Slåndel den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse om upphäfvande af straffarterna prygel och dagg. (Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 11.) S. A. K. I anledning af derom gjorda framställningar har hos Rikets Ständer i öfvervägande kommit, hurusom det numera, sedan uti den allmänna Criminal-lagstiftningen de pbysiska afflictiva straffen blifvit alldeles borttagne, det ej vore följdrigtigl att desamma, på sätt i nu gällande krigsartiklar egde rum, fortfarande bibehölles; och hafva Rikets Ständer dervid icke kunnat förbise, att de författningar, enligt hvilka dylika bestraffningar kunna ådömas, icke synas öfverensstämma med tidehvarfvets fordringar äfvensom att behofvet af sådana straffarters bibehållande icke för sig eger stöd af erfarenheten, hvilken tvertom utvisar att uti de länder, der nämnda slags straff redan sedan lång tid tillbaka varit alskaffade, sådant utöfval någon menlig inverkan på krigstukten och andan inom Arméen.
Och hvad uppsägnings* och städseitiderna beträffar; så finnér Utskottet ingen anledning; att deruti föreslå någon ändring, emedan Utskottet icke har sig bekant, att fle nu varande medföra någon olägenhet, och icke eller tror, att den föreslagna förändrade flytiningstiden kan förorsaka någon sådan. För öfrigt får Utskottet nämna, att genom utsättande af tjenslehjons flyttningstid i Städerna till ofvanberörde tider, städernas invånare skulle tillskyndas den fördel, att vid flyttning ur hus och i hus flen 1 April och r October, blifva biträdde af eget tjenst folk, och således undvika den stora olägenhet, som saknaden af de på samma tid b ortflyttande tjänstehjonen nu mast* medföra. Slutligen och hvad angar Herr Comminister Bergegrens hemställan om en enda flyttningstid om året för tjenstefolk i hufvudstaden, och Herr Ebcls tillstyrkan af olika flyttningstid i städerna och på landet; så, enär det förra skulle kunna medföra de olägenheter, hvilka velat förekommas genom de i Publica tiorierne af den g Augusti 1732, och den 27 Januari 1735, samt 3 §. 6 Art* af 1759 års Tjenstehjonsstadga, jemförd med 4 §. 8 Art. af 1805 års Legostadga, tillåtna 2:ne flyttningstider i Stockholm, och det sednare skulle ej allenast inskränka flen tjenande cJassens rättighet, att inom landet söka förskaffa sig sin bergning, hvar held st dess Besv. och Ekon. IJtsk. Eetänkcindcn.
Prot, 1855 <5f 1854. 6 Sami. 1 Afd. 40 Höft. 1 2 Banko-ViskoHels Memorial, M M. lag, för att bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, kallade kredit-sedlar, eller med hvilken annan benämning som helst, skola om Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd dertill sig anmäla samt vid ansökningen bifoga uppgjorda bolags-feglor och utlåning s-reglemente, efter granskning hvaraf och pröfning tillika, huruvida bank-inrättningen kan vara för landet nyttig, Kongl. Maj:t fattar sitt nådiga beslut i fråga om det sökta tillståndet, hvilket icke i något fall beviljas för längre lid än tio år, och när det meddelas, är förenadt med det vilkor, att hvad här nedan stadgas varder noggrannt iakttaget.» Voteringen har utfallit med 45 ja och 74 nej; Och enär nej sålunda vunnit, hafva Utskotten i hufvudsaken röstat öfver följande proposition: 2:dra Voteringen; Den, sorn vill, att 1 § uti förslaget till lag för enskilda banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, skall hafva denna lydelse: »Enskilda, som vilja förena sig i bolag, för alt bedrifva bank-rörelse, med rättighet att utgifva egna, tryckta eller graverade kredit-sedlar, skola hos Konungen sig dertill anmäla, med bifogande af bolagets grundreglor och utlånings-reglemente. Befinnas dessa öfverensstämma med denna Lag, samt Lag och Författningar i öfrigt, meddelas tillåtelse till rörelsens bedrifvande under en tid af högst tio år.» röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; Vinner nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att nämnde § skall lyda sålunda: »Enskilde, som förena sig i bolag, för att bedrifva bank-rörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, kallade kredit-sedlar, eller med hvilken annan benämning som helst, skola om Kongl.
Mits och Rikets Bergsoch Kammar-kollegiers dels gemensamma, dels hvar för sig särskilda tillsyn öfver fondens rigtiga förvaltning, Sala Bergslag inom möjligast korta tid må vinna den af fonden beräknade årliga inkomst, samt att sedermera, efter slutligt afgörande, antingen Bergslaget skall till Stats-verket betala de, enligt 1743 års kontrakt, arrenderade krono-räntorna från vissa socknar i Westmanland lill tulla värdet eller årlig markegång, med bibehållande af kontraktet i allt öfrigt, eller ock detsamma då genast komma att upphöra samt räntorna till Stats-verket ölverlemnas, hvilket ändamål ock iir af Bergslags-interessenterne sjelfve i förslaget till denna reglering ut talad t.; och då angeläget är, det Sala Grufve-rätt, som har denna fonds närmaste vård och förvaltning sig anförtrodd, allvarligen till hålles att sina åliggande skyldigheter noggrannare än hittills iakttaga i afseende å fondens årliga fruktbargörande till hela dess belopp, med derå löpande minst fem procent ränta, antingen medlen äro till enskilde låntagare af Grufve-rätten, mot stadgad säkerhet, utiemnade, eller i Bergslagets kassa och för dess eget begagnande innestående, på sätt 3 §. af nu gällande Nådiga Reglemente för fondens förvaltning samt högstberörda Nådiga Bref den 13 April 1847 uttryckligen föreskrifva, hvilket sednare ränteberäknande nu en längre tid till större och mindre delar af fondens kapital-behållning varit af Grufve-rätten försummadt, synas Bergsoch Kammar-kollegierne, hvilka författningsenligt ega att hålla gemensam hand deröfver, att hvad, efter Bergslagets åtagande, till denna fond, för Silfver-verkels framlida upprätthållande, skall erläggas, i delta ändamål jemväl varder afsatt och förvaltadt till fondens årliga förökande, böra erhålla bestämdare föreskrifter att noga tillse, all de åtgärder, som till behörig Verkställighet af Konungs och Ständers fattade beslut och gifna föreskrifter i ämnet samt Bergslagets egna åtaganden erfordras, härefter må blifva behörigen vidtagna, så att emot räkenskaperna och förvaltningen gjorda anmärkningar, till förklaring deröfver och rättelses vinnande, varda vederbörande Grufve-rätt, såsom fondens administration, meddelade, samt Sala Bergslag i laga ordning tillhållet, att, enligt derom redan gällande Nådiga föreskrifter, åtminstone från den 1 November 1852, då sista redogörelsen är afslutad, till ränte-ersättningsfonden betala fem procent ränta ej mindre å den då hos Bergslaget innestående kontanta behållningen, än äfven å den silfver-insättning, som Bergslaget underlåtit att till fonden för samma år kontant erlägga,
Prat. 1845, 7 Samt. 1 Ajä. 4Q Maj t. I 2 Lag-V(skottds Utlåtande, tV.-o 124- nungen har Utskottet sökt bereda ett nödvän ligt skydd för cvenska medborgare, som hafva affärer å utrikes ort, enär de tilläfventyrs i annat fall kunde komma att vidkännas skyldigheter, som å andra sidan ej uppvägdes af motsvarande rättigheter. För att jemna förhållandena härutinnan, tror Utskottet den makt hvarom nu är fråga, böra åt Konungen uppdragas; och Utskottet, som följaktligen ej anser någon förändring, i afseende på formen för behandlingen af förevarande ärende, höra ega rum, har jemväl härmed besvarat de inkast, som blifvit gjorda mot Utskottets tillstyrkande rörande detta ämne. Det återstår således för Utskottet att upptaga och besvara de anmärkningar, som mot sjelfva lagförslaget blifvit framställda ; och dervid anser sig Utskottet böra följa den ordning, hvari de stadganden förekomma, emot hvilka anmärkningarna blifvit riktade. * §•
Och så följde en lång historia om huru hederliga hennes föräldrar och förfäder allt intill sjunde led alltid hade varit, huru ärbar och ansedd hon sjelf var och huru det aldrig kunde komma i fråga att hon på sådant sätt skulle skiljas vid sin enda glädje i verlden o.s.v.; det mesta ackompagneradt af tjutlika snyftningar, hvilkas frambringande bragte henne i tillräckligt våldsam svettning för att rättfärdiga användandet af den smutsiga näsdukstrasa, hvarmed hon i ifvern aftorkade alla andra delar af ansigtet utom ögonen. Det var en trenig komedi. Vi försökte ett par gånger stämma hennes ordflöde, men hon bara höjde rösten så vi fruktade att grannarna skulle tro något mord vara i görningen och rusa till hjelp. Och ännu trefligare blef det då Mariquita kom in midt under oljudet. Hon såg förvånad ut, men innan hon hann göra någon fråga vände sig modren till henne med ett nytt utbrott: Inte sant, querida de mi alma, du håller af din mor? Säg det åt los caballeros och säg dem också att vi äro ärbart folk; dig tro de nog. Men nu blef don Luis ond på allvar. Det kan vara nog nu, sade han skarpt. Jag gjorde er en fråga och behöfver inte svar af någon annan, innan jag fått ert. Nu ber jag er sluta detta samtal, men så mycket vill jag ändå tillägga att min vän här endast talade på mina vägnar. Det var tillräckligt för att upplysa gumman om misstaget och hon gjorde också omedelbart frontförändring i det hon på Mariquitas fråga: hvad som vore på färde, förklarade att los caballeros missförstått henne. Hon vore visst icke emot något, som kunde göra hennes barn "lyckligt", men hon hade icke genast rätt uppfattat meningen. Och dermed gaf hon sig till att för Mariquita förklara det don Luis hölle mycket af henne och nu gjort ett förslag att taga henne med sig. Mariquita skulle nu sjelf afgöra, sade hon, om hon å sin sida hölle tillräckligt af don Luis för att följa med honom. Derpå kommer allt dock slutligen an, tillade hon med en salvelsefull suck och något som väl skulle föreställa ett ömt uttryck i rösten.
Majit, under den 25 Maj 1858, i nåder förordnat, att vid frälseskattehemmanet V4 mantal Kappeled, beläget på den 2 % mil långa vägen emellan Bölaryds och Gisslaveds gästgifverier i Villstads socken Vestbo härad och Jönköpings län, skulle vara ständigt gästgifveri, hade åboerne å delta hemman, Mårten Jönsson, Börje Erikson och Jöns Andersson, under åberopande af svårigheten för dem att utgöra de med gästgifverihållningen förenade skyldigheter, hvilka erfordrade, bland annat, underhållandet af en ständig dräng eller hållkarl för skjutsbudningen, och en häst för skjutsningen, som annars icke behöfdes, hos Kongl. Majits befallningshafvande i länet anhållit om understöd härutinnan genom dels befrielse fiån hemmanets rotering för Vi mantal i roten Nio 13 vid Norra Vestbo kompani af Jönköpings regemente, dels ersättning af rotevakanseller andra allmänna medel, motsvarande roteringskostnaden för % mantal, så att hemmanet finge åtnjuta förmånen af rotefrihet för ett helt mantal och dels någon af kronans behållna räntor från hemman i grannskapet till belopp af omkring 80 ridr årligen.
Till stöd för denna underdåniga anhållan hafva Magistraten och Borgerskapets Äldste hufvudsakligen anfört, att staden till hamnbyggnadens verkställande bidragit med nära 40,000 Riksdaler och dessutom, utan understöd af statsmedel, sedermera utfört en till en kostnad af 33,000 Riksdaler beräknad lastbrygga; att, till botande af de å hamnbyggnaden vid åtskilliga tillfällen genom häftiga stormar förorsakade betydliga skador, flerfaldiga kostsamma arbeten dels redan blifvit vidtagna, dels ännu återstode att verkställa; att, ehuru Kongl. Maj:t under den 24 Augusti 1861 beviljat staden Cimbritshamn, till förstärkande af den genom storm skadade norra hamn-armen, ett anslag utan återbetalnings—skyldighet af 20,500 Riksdaler, staden likväl måste till ifrågavarande, genom oförutsedda olyckor påkallade, reparationsoch förstärknings-arbeten tillskjuta omkring 20,000 Riksdaler, i följd hvaraf staden blifvit nödsakad att jemväl hos enskilda personer upptaga lån; att hamn-inkomsterne, hvilka, efter afdrag af hvad som erfordrades till hamnens underhåll och nödvändiga fördjupning, endast kunde beräknas till omkring 3,000 Riksdaler årligen, icke vore tillräckliga till verkställande af de föreskrifna kapitaloch ränte-afbetalningarne å stadens skulder; samt att det föga bemedlade samhället saknade andra tillgångar härtill.
Af Revisorernes berättelse tyckes det som de icke skulle varit riktigt i tillfälle att taga full kännedom om rikshufvudbokens beskaffenhet och göra för sig klart hvad densamma verkligen innehåller. SlalsUlsk., som följt Revisorerna i spåren, har under den mängd af göromål, som detsamma ålegat, måhända icke nog sysselsatt sig med utre dande af rikshufvudbokens beskaffenhet. Jag anser rikshufvudboken vara upprättad i fullkomlig öfverensstämmelse med Ständernas vid föreg-.de riksdagar framställda önskningar, så vidt som delta låtit sig göra, och om den är något svårfatllig, så kommer det sig deraf, att dessa önskningar varit så mångfaldiga. Om R„ St. nu i detta fall vilja hafva någon förändring, så böra de vät tillkännagifva hvad som bör uteslutas ur rikslnifvudboken eller efter hvad grund densamma bör uppgöras; men att i så allmänna termer, som här äro uttryckta, gä till Konungen med en anhållan derom, är att säga någonting, hvarpå ingen kan blifva klok. Hr von Hartmansdorff: Sedan Frih. Palmstjerna upplyst, att svårigheter skulle vara förknippade med den framställning* jag nyss önskat; så vill jag icke vidhålla den, men kan deremot icke med honom instämma deruti, att R. o. Ad:s und. anhållan om rikshufvudbokens förändring bör förfalla. Frih. Palmstjerna har, efter min tanka, rätt deruti, att R. St. ej böra begära en större fullständighet i rikslnifvudboken, emedan hon redan innehar en så stor, att man nästan skulle derpå kunna tillämpa det bekanta uttrycket, alt man icke ser skogen för bara träd. Efter min åsigt äro för många utförligheler införda, just der de icke borde finnas, nemi. i den s. k. capitalräkningen, sorn skall visa statsverkets tillstånd i del liela. Följden deraf är, att den som vill hafva reda pä statsverkets verkliga ställning, mäste göra en mängd additioner och substractioner, för att slutligen se huru dermed hänger tillsammans. Jag kan tryggt påstå, att hvar femtionde, ja kanske hundrade läsare icke förstår att göra dessa uträkningar.
S. D Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 80, i anledning af väckta motioner angående ändringar i Kongl. Förordningarne den 24 Mars 4 862 om kommunalstyrelse på landet, om kommunalstyrelse i stad och om landsting. Prot.-Utdrag den 23 April 1866. 245 S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial JVs 43, angående ändring i åtskilliga delar af Tryckfrihets-förordningen, för vinnande af större frihet att anlägga boktryckerier. Utskottets i detta Memorial framlagda förslag till ändringar i 1 § 5 mom. samt 5 § 6 och 8 momenten Tryckfrihets-lörordningen antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8, angående tullbevillningen, dervid hvad Utskottet hemställt och tillstyrkt i Iråga om artiklarne salt, svampar, tobak, tråd och ättika; bifölls. Utskottets hemställan å pag. 20, att, såsom orden lyda, »hvad i öfrigt angående införselstarifen blifvit vrkadt och föreslaget» måtte leranäs utan afseende; återremitterades. Utskottets yttrande i fråga om varu-utförsel, eller att hvad som angående tull vid varors utförsel blifvit föreslaget icke kunde eller icke borde till någon vidare åtgärd föranleda; bifölls.
Det må visserligen medgifvas, att tjensters bestridande genom tillförordnade embetsman och undantag från gällande författningar skulle kunna medföra en menlig verkan, 0111 ett sådant förhållande allmänt ägde rum ; men , vid jemförelse af de fall, då ett annat förhållande blifvit iakttaget, skall det säkert finnas, att undantagen icke varit flera, än som lofligen må äga rum, då fråga är om tillämpning af en allmän regel. Uti igtde punkten anmärkes, att Konungens rådgifvare afstyrkt inställande af truppers öfningsmöten i orter, som lidit af missvext, nemi. Wermland och Gefleborgs län. Då manskapets underhåll under öfningsmöten bestrides af leverantörer, som sannolikt icke göra sina uppköp af spanmål inom en af missvext lidande provins , der mindre tillgång och högre pris försvåra och fördyra anskaffningen, samt manskapets frånvaro från deras hemorter gör förrådet af födoämnen der mera tillräckligt, är det svårt att inse i hvad hänseende mötenas inställande skulle kunnat lindra följderna af öfvergångna missvexler. Jag fann således de af landshöfdingarne anförda skäl för mötenas inställande icke gilltiga och afstyrkte bifall till framställningen , så mycket hellre, som jag icke kunde anse del i militäriskt hänseende likgiltigt, om manskapet under ett år saknade öfning. Utsk har Den i Juli f. ni. 7» icke närmare utvecklat sin åsigt af ämnetj och borde icke utan anförande af bestämda grunder hafva bärledt afstyrkandet från obenägenhet. Besynnerligt nog klandras här, att undantag från gällande föreskrifter ej blifvit tillstyrkt. Föremålet för 2o:de anmärkntn är afstyrkandet al bifall till R. Sits begäran örn stadgande af en billig grund till betalningen för den särdeles ojemnt tryckande tungan att med proviant och fourage förse tågande trupp. R. Sits i ämnet aflålna skrifvelse innehåller den begäran, att K. kungörelsen den 27 Aug. 1816 måtte så ändras, att R.
Stånd i afseende å Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Prot.-Utdrag den 7 April 1860. 325 Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4, angående vilkoren för bränvinstillverkning, fattade beslut i dess helhet, vidblef Itidderskapet och Adeln, hvad förut i ämnet beslutats och lade Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag till handlingarne. S. D/,£.Efter föredragning af Konstitutions-Utshottets den 4 dennes bordlagda Memorial N:o 1 1, med förslag till ändring i 15 § Riksdags-ordningen om hemmansegares representationsrätt, förklarades berörda förslag skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utshottets nedannämnde Memorial: N:o 11, med förslag till ändring i 15 § Riksdags-ordningen om hemmansegares representationsrätt; och N:o 12, med förslag till ändring i 52 § Regerings-formen och 24 § Riksdags-ordningen, angående tillförordnande af Bonde-Ståndets Sekreterare. Ofvanberörda förslag anlogos all hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Från Hederi. Bonde-Stdndet. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 59, i anledning af väckta motioner om dels revision af, dels särskilda ändringar uti Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion af den 10 November 1855 för Landshöfdingarne i rikets län samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän, blef Betänkandets första punkt, deri Utskottet hemställt, alt den af Paul Hedström i ämnet väckta motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, äfvensom femte ^punkten, deri Utskottet gjort enahanda hemställan i afseende å Carl Gustaf Cedershogs och Johan Lönns förslag om utfärdande af fullmagter för Krono-länsmännen, — återremitterade till Utskottet, som jemväl borde erhålla del af den öfver detta Betänkande inom Ståndet förda diskussion.
För att icke helt och hållet lemna ovidrörd den tid, som förflöt till jul och nyår, vilja vi anteckna några strödda drag. Erik på sitt lilla trefliga boställe njöt af den fröjden att dagligen se Stella tillvexa i krafter, men en inre gam tärde dock honom med en sorg, den han icke ens kunde omnämna, minst för Stella; det var den ständiga fruktan för någon ny mordanläggning. Väl vaktade drengen Heikki, såsom en trogen hund och hade mera än en gång anfallit någon buske eller stubbe, den han tagit för en lurande menniska ... men detta erbjöd blott en jemförelsevis ringa säkerhet. Erik sjelf hade vidtagit åtskilliga försigtighetsmått, men hvilka försigtighetsmått förslå mot slipade och hemliga mördare! Morgonen efter en mörk och kall natt fann han på sin trappa följande breflapp, skrifven med förvänd stil: Herr Pastor! Jag kan förstå i hvilken oro ni, efter hvad som timat, sväfvar. I sådant fall kan jag trösta er. Jag har lyckats öfvertyga den person, som fruktat, att Stella vore någon ... att så icke är fallet. För mig döljer han aldrig sin öfvertygelse, och jag är säker på, att han nu öfvergett sina onda tankar. Frukten intet för Stella. En obekant vän. Detta bref må nu ha kommit från hvem som helst ... naturligtvis misstänkte Erik en mest ... verkade dock lugnande och han beslöt att helt och hållet lemna Stellas lif eller död åt den himmelske fadrens vård och lita på, att Hans försyn icke skulle låta det barn, hvars fjät Han genom så många öden och faror härtills ledt så underbart, omkomma en ryslig död före sina dagars hälft. Erik märkte icke nu, att hans föreställning eller önskan var sådan menniskors så ofta är ... tycka att försynen skall låta oskuldens sak segra redan här i verlden; vi äro icke belåtna med den kommande ... menniskor äro vi, då vi föreställa oss den gudomliga rättvisan så påtaglig och handgriplig. Att om möjligt fullkomligen uppdaga hemligheten af Stellas börd, ville Erik såsom redlig man.
Nea 28, att elen, staden Borgholm på Öland underlydande ford, vöre af så: ringa värde, alt den vid nyligen förrättad skattläggning* sora på Karninar-Coliegii pröfning lärer bero, ieke kunnat i hemmantal sälta-s, hvarföre ock någon rotering hittills icke varit Borgholms stad åsatt, eller kunde å sättas.
Hvad han egentligen utmärkte sig uti var ridning, som var hans största nöje. Den militära etikett, som reglementet ålade kadetterna, förbröt han sig ofta emot, och fastän det var fjerran från honom att vara uppstudsig eller att göra sig skyldig till någon allvarsam förseelse, underkastades han dock ständigt små bestraffningar för en osnörd sko eller derför att han kommit för sent till paraden. Samma motvilja för formaliteter af obetydligare art följde honom hela hans militära bana igenom. Ingen officer i armén hade mindre skrupler i toalettfrågor än han, och ingen hade mindre fordringar på ceremonier af underordnade. År 1843 tog han sin examen, nummer tjuguett i en klass af trettionio. Det var vid den tiden fullt öfverallt inom armén, och dess framttta chef kunde endast blifva antagen som en surnumerär. Han fick rang af underlöjtnant med fullmakt och anstäldes vid fjerde infanteriregementet. När mexikanska kriget utbröt, kommenderades Grant med sitt regemente till Texas för att der förena sig med den armé, som stod under general Tavlor. Vid Palo Alto ochResaca de la Palma fick lian sin första lektion i verkli# krig — strider, hvilka, jemförda med många af dem, soro utkämpades under Rebellkriget, endast voro obetydliga skär-mytslingar. Mången gång i senare dagar fördelade Grant flere man på en brigad, än livad då hela amerikanska armén utgjordes af. Han förblef under Tavlors befäl intill intågandet af Monterey och deltog i denna hjeltebragd. Han » regemente öfverflyttades nu under Scotts kommando. Grant blef nu regementets qvartermästare — en befattning, som fritog honom från skyldighet att gå i elden: detta hindrade honom likväl icke från att deltaga i * hvarje strid under kampagnen allt ifrån Vera Cruz till staden Mexico. Efter slaget vid Molino del Rey blef han omnämnd för » utmärkt tapperhet » och vid hufvudstadens intagande formärk-tes flera af de drag, som visat sig egendomliga tor hans karakter under senare delen af hans historia. Då armén närmade sig staden, fick Worths division ordre att bemäktiga sig en väg, som gick på vestra sidan. Grant åtföljer " Worths förtrupper.