Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Bankens sedlar icke äro i sjelfva verket annat än skuldförbindelser, så synes en prasscripriptionstid af io år, för deras inlösen eller förnyelse, vara analog med den som gäller för reverser man emellan, och icke innefatta annat än en laglig uppsägning med laga påföljd, ingalunda våld och obehörig inkräktning på äganderätten; och då man fordrar, att Banken i allo skall dela förbindelser med den enskilte, måste det icke vara obilligt, att detta vigtiga och riksgagneliga Verk också åtnjuter den enskiltes lagliga prasrogativer. För att göra denna indragning af sedlar ännu mera lindrig, kunde det bero afBancoStyrelsens elier först blifvande BancoUtskotts pröfning, huruvida så bevekande omständigheter vore för handen, att, oaktadt prrescriptionstiden tilländalupit, ersättning för inkomne gamla sedlar kunde medgifvas. Motiverna för min framställning äro: 1:0 att Rikets Ständer må komma i tillfälle att känna det verklga beloppet af den eirculerande sedelstocken, hvilken under tidernas Den i Februari! f. m. 53 lopp miste undergått en icke obetydlig förminskning; 2:0 att en mängd olika myntrepresentativer är lika olämpelig och onödig, som för den enfaldige förvillande; och i synnerhet 3:o att så länge de gamla sedlarne äro i omlopp, med rättighet för inneliafvaren att utan begränsning af tid vid uppvisandet få dem inlöste, och det är erkändt ej mindre att de gamla mindre sedlarne lätt kunna efterapas än att de större lika lätt förfalskas, så är öppet fält fortfarande lemnadt för dessa brottsliga tilltag, och den med de nya sedlarne åsyftade väsendtgaste förmån icke fullkomligen vunnen. Det var likväl för att förekomma förluster för enskilte och Banken, men i synnerhet för att förekomma brott, som jag först satte i fråga ett annat sedelpapper. Äfven mägtiga considerationer måste vika för den moraliska förbindelsen, att så vidt sig göra låter afleda elt stort ondt och minska olyckligas antal.
En motsatt åsigt skulle nemligen leda till inskränkning uti den hvarje riksdag förbehållna beskattningsrätt; hvaraf följden lätt kunde blifva att vid en riksdag, då de åsigter i afseende å handel och andra dermed sammanhängande förhållanden, som här ofvan blifvit angifna, af pluraliteten af representanterna hyllades, Regeringen i samråd med dessa kunde åvägabringa traktater, hvarigenom möjligheten att höja grunderna för en eller annan bevillning för en längre tid tillintetgjordes samt kommande riksdagar sålunda inskränktes uti deras grundlagsenliga rätt att i afseende härå fritt förfoga och bestämma. Då vid 1853—1854 årens riksdag af Kongl. Maj:t, för beredande af större varaktighet åt tull-lagstiftningen, framställdes förslag om tullafgifternas bestämmande för tio år, blef detsamma af Konstitutions-Utskottet afstyrkt under åberopande, bland annat, att derigenom en sådan inskränkning skulle ske uti kommande Ständers rätt. Härvid torde erinras, att då säkerligen icke någon traktat kan på så kort tid eller på så beroende och osäkra vilkor, ofvan blifvit antydt, åvägabringas, skulle , möjligheten för Svenska nationen att medelst afslutande af traktater bereda sig förmåner och eftergifter för handel och näringar ifrån främmande magter, vara genom grundlagens förenämnda stadganden omintetgjord. Enligt min uppfattning af dessa stadganden måste jag äfven lemna derhän huruvida stiftarne af vår grundlag föreställt sig att det någonsin kunde ifrågakomma att, utan nödtvång, afsluta en traktat, hvarigenom, såsom förhållandet är med den ifrågakomna, band och inskränkningar skulle blifva lagda icke allenast på utöfningen af en del utaf nationens sjelfbeskattningsrätt, utan ock på det fria ordnandet af landets inre hushållning, såvidt dermed t. ex. afses att bereda nödigt skydd för en näring, som för det allmänna kan anses vara af större vigt.
Med anledning häraf, får Kommittéen underdånigst anföra: att Kommittéen icke annorlunda än af resultaterna kan bedöma, huruvida de af Eders Kongl. Maj:t tiel efter annan i nåder anbefallda åtgärder till salpeternäringens upphjelpande blifvit mer eller-mindre ändamålsenligt utförda, enär Kommittéens ledamöter icke varit i tillfälle att genom inspektionsresor i de landsorter, der näringen hufvudsakligen bedrifves, personligen inhemta kännedom om de tillgöranden, som kunna till näringens förkofran bidraga; hvad åter beträffar inlösningsprisets inverkan på näringens afoch tilltagande, får Kommittéen i underdånighet upplysa, att den årliga tillverkningen, som år 1835, med ett pris af 7 R:dr 24 sk. per lispund, utgjorde 33,000 lispund, derefter, till följd af nedsättningar i priset, nedgått ända till 14,600 lispund år 1842, då priset var till 5 R.dr per lispund faststäldt, hvarifrån den, sedan priset åter med 32 sk. blifvit förhöjdt, icke hunnit stiga till högre belopp än i medeltal 17,000 lispund. Detta resultat synes antyda, att endast ett högre pris, med garanti emot nedsättning deri under ett bestämdt antal år, kan återföra tillverkningen till den böjd den förr haft; hvadan Kommittéen, lika med Revisorerne, nu i underdånighet tillstyrker, att salpeterinlösningspriset, hvars bestämmande på Eders Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande beror, måtte under 10 år, räknadt från och med det nästkommande, till Sex Riksdaler banko per lispund förböjas; och får Kommittéer! derjemte i underdånighet anmäla, att genom en sådan prisförhöjning någon våda för salpeterfondens bestånd ej uppkommer, så länge densamma, utom det nuvarande statsanslaget af 180,000 R:dr årligen, får oförryckt behålla sina utestående räntebärande och ännu räntefria kapitaler, samt några nya räntefria lån från fonden icke utgifvas.
Anledning till berörda stadgande utgjorde, enligt hvad Banko-Utskottets Betänkanden J\ii 29 och 44 vid förstnämnda riksdag gifva vid handen, att, enär dåvarande Privatbankers oktrojer tilländagingo är 1847 och det, med afseende på den lagstiftning för Privatbanker, som förmodades komma att af Rikets Ständer vid nämnda riksdag beslutas och af Kongl. Maj:t antagas, vore möjligt att en eller annan Privatbank icke begärde förlängd oktroj, utan före då nästföljande riksdag verkställde utredning af rörelsen, behofvet påkallade beredandet af utväg att ersätta den minskning i rörelsekapitalet, som deraf skulle uppkomma. Då emellertid, enligt hvad Utskottet i sitt Betänkande M 45 anfört, det för Bankens sedelstock utöfver metallisk kassa fastställda maximum icke bör i någon händelse fä öfverskridas, och dä det ifrågavarande stadgandet hvarken under den för Bih. till B. St. Prot, 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 21 Håft. 1 Banko-Utskottets Memorial JW flutna tiden blifvit tillämpadt, eller under den närmast följande lärer blifva behöflig!, emedan ingen af hittills varande enskilda Banker inställt sin rörelse, utan tvärtom flera sådana efter hand tillkommit, linner Utskottet sig böra till Rikets Ständer hemställa, att 171 § i nu gällande Banko-reglemente må ur det blifvande reglementet uteslutas. Stockolm den 27 Juli 18G3. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Juli 1863, kl. 1 e. m. Memorial, angående föreskrifterna i Usta Artikeln af Banko-reglementet.
N:o 290, angående anslag af medel till utgifternas bestridande för Hennes Maj:t Drottningens höga Kröning; N:o 291, angående understöd till beredande af communication medelst Ängeller Tramp-Fartyg emellan Stockholm och Städerne vid Bottniska Viken; N:o 292, i anledning af väckt motion, rörande underhaUs-skylrligheten af Nyqvarns Bro; N:o 2g3, i anledning af erhållen aterremiss ä Betänkandet, N:o 70, rörande frågan om underhållandet af Hallsnäs Bro; N:o 295, i anledning af för detta Kamerera/en vid Götha Canal-Bolags f. d. Discont-Contoir i Götheborg, C. A. fggesiröms till Utskottet ingifna ansökan, i afseende på dess uppbörds-btist; och N:o 296, berättelse örn verkställd granskning af 1825 och 2826 irens räkenskaper öfver Hospitalsoch Barnhus-Fonden, samt Lazarettsoch Curhus-räkenskaperne för sist. nämnde år, S. D. Biföl lös, vid förnyad föredragning, Lag-Utskottets Utlåtande: Nio 110, i anledning af gjorda anmärkningar vid Lag-Ut - Proti Utdrag deri 2 1 October 1829, 1 fi7. skottets Betänkande, N:o 4, öfver RiksdagsFullmägtigen friri Stockholms Län Nils Insulins motion om stiftande af en Lag, hvarigenom må förekomrnas, att gäldenär, medelst diktade köpeafhandlingar , undanhåller sina borgenärer de tillgångar, han kan ega lill betalning af 9in skuld ; Utlåtandet, N:o lil, i anledning afVälloflige Borgare-Ståndets remiss om förslag till ändring af 2 Mom, i 5 §. af 10 Cap. Byggninga-Balken; Betänkande, N:o 112, ÖfverRiksdags-FulI. mägtigen Lars Anderssons lian Skaraborgs Län motion om ändring af 1 och 3 §§. i 5o Cap. Rältegångs-Balken. S. D.
Kammareoll. och Statscont. gemensamt pröfvas oell afgöras; den andra, alt den förhöjning i markegångsprisen, som möjligen kan ifrågakomma, bör grundas pä verkställd jemförelse mellan prisen såväl inom länet sorn uti nästgränsande län; och slutligen den tredje, att de förändringar i markegångstaxorne, sora kunna varda fastställde, skola gälla för såväl Kronan som räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdistrict. I fråga om den första punkten, får jag tillkännagifva, att jag icke vet, hvarken hvarföre det föreslås att Statscont. skall deltaga med Kammareoll. i denna pröfning eller hvad dermed skulle vinuas. Härmed vill jag ingått 11. 2 10 Den 4 Januari f. m. lunda hafva sagt, att jag anser del lämpligaste sättet i detta afseende vara det, sorn nu äger rum; men att det här föreslagna olvifvelakligl skulle föranleda lill tidsutdrägt och andra olägenheter, om samtalen i sådane ämnen förökades, del tror jag mig utan fara för misstag kunna påstå. Man utgår i allmänhet numera ifrån den synpunkt, ali man så myckel som möjligt hör inskränka de administrativa verkens domsrätt, och mig förefaller det besynnerligt alt vilja uppdraga en sådan domsrätt ål ett verk, som hittills icke innehaft, en dylik. Man säger, all Statscout. kunde tiga fruktan att markegängen hlefve alltför hög, och derföre uppträdde i de räntegifvandes intresse. Det är en alltför besynnerlig tanka, att Statscont., som skall hålla Regeringen penningar till handa, skulle hafva intresse af att markegängen hlefve låg. Jag anser, att just i denna fråga kan Statscont. betraktas som part, och således minst af allt som domare, hvarföre jag tror, att denna punkt hör afslås. Med den siste talaren instämmer jag i hvad han yttrat om det oriktiga i begränsningen af aclors rätt att göra påståenden; jag anser olämpligt att här stadga några gränsor för actor, endast sådane stadgas för domaren.
Hr Nordenfelt har vidare vidrört upkomsten af Indelningsverket, och dervid har han riktigt anmärkt, att det upkom såsom en friköpning från utskrifningsskyl digheten. De kontrakt, som då gjordes, äro likväl i sednare tider helt och hållet brutna, derigenom att, ehuru roterings skyldigheten står qvar, Utskrifningsskyldigheten har återkommit. Således tror jag, att det icke är fullt adequat att påstå, att det icke är en skatt och tunga, och jag anser att hvar och ens bemödande som lagstiftare bör gå ut på att söka åstadkomma åtminstone alla de lindringar, som i sådant hänseende äro möjliga. Jag har aldrig yrkat, att soldaten skulle tagas från sitt torp; det fins så många andra delar i Indelningsverket, som skulle kunna åstadkomma lindring i sjelfva tungan. Dessutom har Hr Nordenfelt sagt, att man skall akta sig för att röra vid Indelningsverket; om detta hade yttrats för 40 år tillbaka, så kunde hafva handt att det medfört någon verkan; ty vi måste alla medgifva, att In - Den 19 November. 267 delningsverket, sedan den tiden, blifvit totalt rubbadt och förändradt, så att der fins ingen annan likhet dermed än utgifterna. I synnerhet hvad befälet vidkommer, är det helt och hållet förändradt, och enligt min öfvertygelse till stort men för Indelningsverket. Frih. Cederström, Anders, upläste en motion af följande innehåll: Ingen torde kunna bestrida, att vi åtminstone de jure äro ett fritt folk, som af egen och sjelfmyndig maktfullkomlighet för vårdandet af våra samhällsangelägenheter för oss antagit en konstitutionell monarkisk styrelseform, och i sammanhang härmed åt en Konung updragit Itikets styrelse i öfverensstämmelse med antagna och fastställda grundlagar. En af nationens häraf föranledda förpligtelser är, att på ett med Itikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för den sålunda frivilligt valde StatsChefen, Konungen. Nationen har ytterligare beslutat, hvad jag anser ganska helsosamt vara, att konungamakten skall gå i arf till den regerande Konungens äldste manlige bröstarfvinge.
Om nu åter Bancostyrelseu, då denna valuta inberäkuas i den metalliska cassan, bade gjort en sedelemission i förhållande till silfver, som 5 till 2, och utsläppt t. ex. 5 millioner r:dr, mot en deponerad summa silfver af 2 millioner: så är det sant att 2 millioner sedlar ingingo mot silfret som ulvexlades; men 3 millioner voro dock derutöfver utsläppte. Vid sådant förhållande skulle Bancostyrelsens åliggande vara, att försöka alt åter indraga dessa sedlar, och derigenom skulle ständig rubbning i sedelstocken uppslå, härledd af depositionens i Hamburg rörliga beskaffenhet, hvilket åter vore en följd af cursens fluctuation. Skulle man deremot icke göra en sådan indragning, utan låta lånefonden oförminskad fortgå, skulle proportionen af 5 till 2 icke komma att vidare existera, utan blifva de facto npphäfd. Det må väl vara sant, alt denna norm för sedelstocken icke är den rätta, men jag tror likväl, alt borttagandet afen sådan reslriction, den enda som finnes på sedelrörelsens förhållande till den metalliska valutan, vore särdeles vådligt, åtminstone så länge som Bancostyrelsen är anförtrodd åt personer, som visserligen kunna äga alla andra berömvärda egenskaper, men derföre icke måste vara särdeles lämpliga att diiigera en bank. Så länge således sedelmassans storlek slår i sammanhang med den metalliska valutan, och den metalliska valuta som linnes i Hamburg alltid skulle vara mycket lättare utvexlad än den som finnes i Bankens hvalf, så tror jag att det vore vådligt att som Bankens metalliska valuta betrakta och beräkna sådana depositioner.
Rörande det Beslut som Högloflige Ridderskapet och Adeln behagar fatta i detta arnne, torde det tillåtas Utskottet att genom vänlig skrifvelse underrätta Landshöfdingen i Linköpings Län. Då Utskottet nu afstyrker mottagandet af ofvannämndé Testamentariske Förordnanden, bör Den 18 December. Utskottet icke underlåta till Höglofllge Ridderskapet och Adeln anmäla att afgörandet af detta mål, i anseende till sådane omständigheter, som bero af Fatalier och Rättegångs »formaliteter , fordrar den skyndsamhet att Utskottet bordt derom afgifva sitt Betänkande förr än Utskottet pi en gång utlåter sig öfver alla de öfriga Mål, som uti Riddarhus - Directionens RiksdagsBerättelse äro upptagne. Stockholm den 17 December i8*7- På Riddarhus-Utskottets vägnar C. F. Posse. F. O. Silfverstolpe, Lades på bordet. Herr Gripenvaldt, August, hade inlemnat följande som upplästes: Jag utbeder mig Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod att afhöra några Anmärkningar, mot hvad Herr Heykenskjöld den io:de dennes här in Pleno yttrat. Det kan ej vara annat än begär till nyhet, som föranleder att vilja åter ändra BränvinsPannornas storlek från 90 till ,60 och att endast en af den sistnämnde sorten i stället för arne af den förra skulle få nyttjas. Den 18 December. Har man inom någre år föriindradt flera gånger sina Pannor, är man ännu ej öfvertygad om de menliga följder, som Oeconomiska Författningars täta ändringar medföra och har ändteligen intet erfarenheten ännu hunnit upp. lysa, att med ju mindre Pannor man bränner, dess mindre Bränvin erhålles af lika Pundtal Säd eller Potatoes?
Genom denna tillökning i lärare-personalen skulle det blifva möjligt att, — i stället för att, enligt nu gällande stadgar för Institutet, efever hittills antagits 2:ne år å rad, men icke det tredje, hvilket åter egt till följd att ynglingar, som halt för afsigt att genomgå Institutet, stundom fått vänta nära tvänne år, innan de der kunnat vinna inträde, — emottaga elever alia år, hvarjemte äfven den fördel vunnes att, enär Institutet derigenom komme alt erhålla trenne årsafdelningar, de, hvilka önska att såsom extra elever begagna undervisningen vid ifrågavarande Institut, alltid hade lättare att finna en afdelning, lör hvilken föreläsningnrne öfverensstämde med deras bildningsgrad och syftemål. Då likväl det sätt, hvarpå Institutet kunde komma att motsvara de på detsamma ställda fordringar, hufvudsakligen måste bero af föreståndarens samt lärarnes nit och skicklighet, samt det alltså vore af högsta vigt att afiöningen vid deras befattningar blefve sådan, att män med insigter och förmåga eftersträfvade desamma och på dem såge sig betryggade för sin framtida bergning, hade Styrelsen funnit sig böra, i sammanhang med frågan om läroverkets utvidgning och lärarepersonalens förökande, jemväl öfverlemna ett efter de särskilda lärare-befattningarnes vigt, göromålens mängd och den stegrade lefnadskostnaden af - 80 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. passadt förslag till ny aflöningsoeh utgiftsstat för Institutet, upptagande detta förslag: a) till löner och arfvoden Banko R:dr Lön åt Föreståndaren 4,000: » Professorn i mathematik och mekanik Professorn i mekanisk teknologi 3,000: » Professorn i fysik 3,000: » Professorn i kemi och kemisk teknologi 3,000: .
På Allmogens underdåniga Besvär, att små Sqvalteoch BäckeQvamar igenom något medel utan Kronans Ingälders förminskande kunde bibehållas, lämnades det besked, genom 1697 års Kongl. Resolution att dermed skulle förhållas enligt den InstrUction som Kongl. Majit hide meddelt vederbörande Landehöfdingaf och Cominisgatier* Af hvad som blifvit anfördt inhämtas, att hvarken Qvarntullen då den Utgjordesj ellet Mantalspengarne, som nu i dess ställe utgå * hittills hafva medfört befrielse från räntal utgörande af HusbehOfsQvarnaf. Att Styckevis borttaga grundräfltöf ods Bil. tilt Ridd. a Ad. Prat. VHf Band. £ SÖ Ben 5 September /, m. fylla genom Bevillning den förminskning i Statsbehofvet, sorn derigenom skall uppstå, är icke allenast i principen en af de ömtåligare grundlagsfrågor, utan kan äfven hafva de betänkligaste följder på Beskattningens jämna fördelning, derigenom, att de Skattebidrag som blifvit fästade vid visse Inrättningar för att utgöras af ägaren eller innehafvaren, som deraf hämtar förmohn , öfverflyttas från honom på andre medborgare. Om Rikets Ständer, som de förenade Utskotten hafva tillstyrkt, med utöfvandet af sin beskattningsrätt, nu besluta, att ifrågavarande grundränta skall upphöra och den skatt sorn sedan 1789 blifvit åsatt Husbehofs Mjölqvarnar, försvinna, och skatt derå hädanefter icke äga rum, samt att den Statsbrist som härigenom kommer att uppstå, skall fyllas genom Bevillning, cå skall det leda derhän, att andre skattdragare äfvenledes yrka befrielse från visse af de grundräntor som efter nu gällande beskattningslagar i behörig ordning hafva tillkommit, för att genom Bevillning öfverflyttas pä andre Medborgare.
I denna händelse framlägger Konungen för Kamrarne i deras pågående eller näst derpå följande sammanträde ett förslag till lag i ämnet. De Provins-rådets åtgöranden, hvilka icke blifvit af Konungen, i enlighet med första momentet af denna artikel, upphäfda, kunna sedan icke upphäfvas utan af lagstiftande magten. De Kungliga beslut, som innehålla upphäfvande eller uppskof, skola grunda sig på anförda skäl. De skola införas i Författnings-samlingen (Bulletin officiel). Provins-råden kunna icke under någon förevändning undandraga sig att efterkomma besluten om upphäfvande eller uppskjutande af deras åtgöranden. XC. Hvart och ett, af Provins-rådets ledamöter, i afsigt att handla såsom Provins-råd, hållet sammanträde å annan ort och tid, än artiklarne XLII, XLIV, XLY och XLVI sägs, är olagligt. Allt hvad som vid ett olagligt sammanträde afhandlas och slutas, är utan kraft och verkan. Guvernören vidtager behöriga mått och steg, att en sådan församling må genast åtskiljas; han uppsätter deröfver ett protokoll, som öfverlemnas till vederbörande krono-åklagare (Procureur-général du ressort). De ledamöter, som tagit del i öfverläggningarne, straffas med fängelse fran sex månader till två år; äfven kunna de genom samma straffdom uteslutas från Rådet och förklaras icke valbare till ledamöter i Provins-råd under en tid, som ej må öfverskrida fyra år, räknadt ifrån utslagets dag. Artikeln 463 i Strafflagen är tillämplig på de i förevarande artikel omnämnda förseelser. XCI. Provins-råd eger icke att med annat Provins-råd brefvexla i ämnen, som icke höra under dess befogenhet. Provins-råd kan icke, utan Guvernörens samtycke, utfärda proklamationer och adresser till allmänheten. Bilaga Ull Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:ls Bet. JW 127. 67 1Y Kapitlet. Om den tid, hvarunder Provins-rådets uppdrag varar. (De la durée des fonctions du conseil.) XC1I. Provins-rådets ledamöter väljas för en tid af fyra år.
Med afs:de på dessa åtgärder yttrar StatsUtsk:t uti sitt Utlåt, (sid. 21): »De beräkningar, som nu blifvit af Generalmajoren af »Kléen framlagda, angifva emellertid att kostnaden för denna bygg»nad ej kommer att understiga 1,730,000 rdr rmt, och om än den »ansenliga skillnaden mellan dessa belopp i viss mån förklaras ge»nom ökade pris å materialier och arbete, så kan dock detta gälla »blott till en del; men i öfrigt finnes härför icke någon annan »förklaringsgrund, än de af byggnadschefen, efter år 1850 vidtagna »förändringar i den då fastställda byggnadsplanen, likasom det dyr»barare byggnadssätt, som blifvit användt. — Utsk:t vill väl ej »betvifla byggnadschefens upgift, att vissa af de anmärkta af vikel - Den 26 September f. m. »serna från de godkända ritningarne tillkommit pä K. M:ts befall»ning; — men då emellertid Utsk:t, vid efterfrågan i K. Eckles.- »Depart:t, ej kunnat erfara att något K. Bref, med föreskrift om »sådan ändring, blifvit till byggnadschefen aflåtet, måste Utsk:t, till »dess ett motsatt förhållande blifvit ådagalagdt, antaga, att bygg»nadschefen lyckats utverka H. M. Konungens godkännande af de »vidtagna förändringarna, utan att ärendet i behörig ordning blifvit »inför K. M. i Statsrådet föredraget». — Som slutsats häraf yttrar Utsk:t (sid. 22): »och är det utan allt tvifvel, att den upkomna »tillökningen i kostnaderna för Nationalmuseibyggnaden till en vä»sendtlig del härrört af det dyrbarare byggnadssätt, som — i strid »emot de godkända kostnadsförslagen och tvertemot K. M:ts föreBskrift att utgifterna borde inskränkas inom de af B. St:r anslagne »tillgångarne — byggnadschefen egenmäktigt tillåtit sig att an»viinda».
Blicken slocknar; handen glider maktlös ner på täckets flik. Helgonbildens lampa sprider dämpadt sken på stelnadt lik. Allt är tyst. Där föll en stjärna. Herren skydde Gora Crna! Tunga klosterklockan klingar, manande till böneljud, och de svarta bergens ringar svepas in i nattlig skrud. Ingen ljusglimt är att spåra. Herren skydde Crna Gora! Älf red Jensen.Teater-revy. K. operan: Den dramatiska afdelningen; Gästspel. K. dramatiska teatern: " Stulen lycka " af G. Giacosa; " Dubbelspel " af O. Blumenthal; " En varning " af Emma Gad. Stockholms teatrar hafva börjat spelaret 1891 — 92 under i många afseenden nya förhållanden. Svenska teatern har, åtminstone tills vidare, slutat sin 16-åriga kamp för tillvaron, en tidtals förtviflad,. tidtals segerrik kamp. Thaliatemplet på Blasieholmen bereder sig nu att för några år under sitt tak mottaga de husvilla sånggudinnorna från Gustaf Adolfs torg, under den tid det nya operahuset behöfver för att resa sig ur det gamlas grus. Den trupp, som under de senaste åren bildat Svenska teaterns personal, har skingrats, åt olika håll. Några af dess medlemmar återfinna vi vid k. operans nybildade dramatiska afdelning, andra i k. dramatiska teaterns kamratkrets, några kunna vi få se i Södra teaterns lustspel ' eller Vasateaterns operetter, under det åtskilliga andra ej längre verka vid någon scen i hufvudstaden. Operans dramatiska afdelning är värd vår uppmärksamhet såsom ett försök af teaterns ledare att å operans stora scen med dess lämpliga tillgångar af dekorationer och kostymer bereda en plats för det husvilla, nästan ihjäl-frusna och utsvultna större skådespelet.