Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har dessa ansökningar och besvär till pröfning förehaft och får i afseende å desamma åberopa dess, under N:ris 38, 4°> 4r> 42 oc^ 43 afgifne Utlåtanden och Betänkanden, samt derjemte anmäla, att Utskottet, i fråga om pensions-grunderne för Banco-Statens embetsoch tjenstemän m. fl., kommer att särskildt Utlåtande till Rikets Ständer afgifva. Stockholm den 23 Juni 1840. Reservationer: af Herr Major Nordenankar: ”Emot det af Banco-Utskottet nu afgifne Betänkande får jag uti följande punkter mig reservera: 1:0 anser jag både olämpligt och öfverflödigt att stadga ett ovillkorligt förbud för Secreteraren vid Öfver-Styrelsens Expedition att innehafva tjenst utom Verket; olämpligt, emedan ett dylikt stadgande inskränker Banco-Fuilmägtiges fria val, och betager dem rättigheten att bland sökande utnämna en person, äfven med den mest öfverlägsna skicklighet, endast derföre, att han eger någon mindre befattning utom Verket, den han tilläfventyrs af en eller annan orsak, svårligen kunde afstå, men möjligen, utan olägenhet, kunde med Secreterare-tjensten förena; öfverflödigt, erne - Banco-Utskottels Betänkande, N.o 44. 25 dan § 51 af nu gällande Banco-Reglemente lemnar ett fullkomligt correctiv emot missbruk af rättigheten alt innehafva Tjenst utom Verket uti det, vid alla inom Banken skeende utnämningar fästade, villkor, ”att den, som innehafver Syssla vid annat (Verk skall, derest den ena Tjenste-befattningen finnes för den andra 1 underlig, vara förbunden att från ettdera afgå, enär Banco-Styreisen sådant äskar”; hvarom äfven alltid göres erinran uti de till Tjensterne utfärdade anslag.
Man inleder eljest dem, som erhållit dessa platser, på en bana, der utsigterna till befordran kunna vara mycket aflägsna, och der de under en lång följd af år kunna nödgas qvarstå vid en lägre adjuoktslön, utan hopp, att, äfven med ansträngdt arbete, kunna tillkämpa sig en bättre ställning förr, än någon lärostol hän delsevis blir ledig. Med den ringa uppoffringen från Statens sida af 4,000 R:dr årligen skulle emellertid en högre lönegrad, lika stor med den högsta skoladjunkls-lönegraden, kunna vinnas och akademi-adjukternas ekonomiska ställning bättre betryggas än nu är händelsen. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. No 61. 119 Om derföre de s. k. rörliga adjunkturerna komme att räknas till de på universitets stat upptagna 18 ordinarie fasta adjunkterna, skulle de sammanräknade 20 adjunkterna inom de verldsliga fakulteterna komma efter tur intaga plats i 3 lönegrader sålunda: i första lönegraden 8 adjunkter å 2,000 R:dr i lön; i andra lönegraden 6 adjunkter å 2,500 R:dr i lön; samt i tredje lönegraden 6 adjunkter å 3,000 R:dr i lön. Jag fäster en synnerlig vigt vid inrättandet af en tredje lönegrad för adjunkterna. Ty såvida universitetet skall för framtiden kunna påräkna, att, vid inträffande ledighet bland professorerna, finna skicklige män att intaga de vakanta platserna, måste något göras, ali icke akademi-adjunkterna förblifva, såsom nu år händelsen, sämre lottade än skoladjunkter. Alla tecken tyda derpå, att unga docenter icke längre vilja qvarstanna vid universitetet, utan skynda att i tid vinna inträde vid elementar-läroverken, för att der få beräkna lönetur, hellre än att gå lödöse såsom docenter, för att vänta på en adjunktur vid universitetet, som, då den sent erhålles, på sin höjd lofvar 2,500 R:dr, men förespeglar ovisshet om vidare befordran.
Hvad hon gick här och väntade på Ada Lennartsson och hennes syster ... hvarenda dag. Någon, någonting liksom måste komma, som var fint och ömt och ... Gumman och Högberg klampade hårdt uppför den dockhuslikt lilla trätrappan till sitt gemensamma rum. De knarkande stegen kommo hela huset att darra, och Louise kunde höra så väl som hade det varit invid örat, hur gumman satte sin vattenskål mot bordet under en förfärlig gäspning. Snart tonade en symfoni af snarkningar hela den lyhörda längan utefter och blandades med nattens många suckande eller skarpa läten och med lokomotivens gälla utdragna hvisslingar, som höllo Louise vaken, ända tills dofva, tunga ljud inifrån grannens och en hastig isande köld genom hennes lemmar förkunnade, att hvilan var till ända och solen på väg att gå upp. FEMTONDE KAPITLET. En söndagsmorgon saknades arbetar Vesterberg. Man visste, att han gått hem föregående kväll från Blue Point i onyktert tillstånd och frampå dagen hittades han död vid ett träsk, där han antagligen lagt sig att sofva. Misses Vesterberg, som var i grossess, skrek och grät och Louise flyttade till henne för att trösta. De båda kvinnorna blefvo förtrogna vänner; de gingo ut arm i arm om kvällarna, och så sugande kände Louise saknaden af en människa, att hon talade om sina strider och sitt äktenskap utan blygsel. I stället berättade misses Vesterberg, hur hon brukat plocka spik på sophögar och backar för att sälja, när det knipit – samt gaf Louise intima meddelanden om svenska flickornas kärleksäfventyr därinne i Blue Point. Något grät in i Louise, när hon gick där och hörde på allt snack. Men misses Vesterberg hade ett medryckande lätt humör och var mycket generös, och sedan begrafningen öfverstökats, slog hon sig på att laga god mat och starkt kaffe, hvilket allt kom Louise till godo. – Hem har jag alltid skrifvit, att jag gått i siden och ätit sofvel morgon, middag och kväll, hur svårt jag än haft’et – sade hon – de andra kan gärna komma ut och känna på det, de också!
Ja, hon var alldeles säker på, att han var midt uppe i den just nu, då han tog djapa, taktfasta grepp i den jättestora filbunke, han hade framför sig, medan hon försummade sin egen lilla dockbunke för att beundrande se pä, huru han behändigt förpassade den fulla skeden in mellan sina hvita tänder, utan att spilla sä mycket som en droppe i det finkrusiga, svarta helskägget. V » - t 1-05 nr l / „ ka., Ä Ä S Ä som finnea äkta e n d a s t uti vår stadiga steg och den breda ryggen krökt under en väldig börda af heliga, vördnadsvärda plikter! Ibland spratt det till inom henne af tjufpojkaktigt skrattbegär, och hon kände en kittlande lust att knuffa till honom ett tag, så att alla de heliga, vördnadsvärda plikterna ramlade i marken, och sedan dra honom med sig ut i det glada, soliga lifvet och leka ett ystert » tafatt » öfver berg och backar ... bara en eftermiddag, bara en enda timme då och då, för att de riktigt skulle känna, att de bägge ännu voro unga! Sedan skulle hon så fogligt och snällt hjälpa honom att plocka upp de heliga plikterna igen och lasta dem på hans rygg, eftersom hon ej dugde till att bära dem åt honom. Ack, om han varit landtbrukare ändå! Då skulle hon ha varit med honom öfverallt, pä åkrar och ängar, i stall och ladugård, från morgon till kväll! öfverallt skulle hon ha hållit jämna steg med honom, lika dammig och svettig som han, och sedan skulle de ha kommit hem lika hungriga och trötta, bägge två. Men nu fingo de för det mesta gå hvar sin väg. Om det var meningen med äktenskapet, att herrn skulle vara instängd på sitt rum och frun stå utanför och längta och gräma sig, hvad var det då för reson i det där, som står i vigselformuläret: » Det är icke godt för mannen att vara allena? » Allena — det var just det han helst ville vara, den stygge Harald!
— I den konsten ha de redan hunnit lika långt som europeiskan och i vissa fall ännu längre. Kommer man till en amerikansk badort, blir detta särskildt i ögonen fallande. Ingenting sparas där för att möjliggöra en lyckad samverkan mellan konst och natur, och det är från små västplagg eller lifstycken med rik urringning, som kvarhållits af smala hängslen eller snörmakerier. I regeln hafva dessa lif varit af hvitt siden. På hufvudet har slutligen kommit nätta mössor af vaxtaft och ej de där missklädande stora » sockerbagaremössornas, som här äro vanliga. Mössorna hafva ofta framträdt i jockey-mönster. » Det är märkvärdigt », säger en amerikansk auktoritet, » huru söta våra badande damer blifva i ofvanstående habit. » — • Vi hafva verkligen ingen orsak att motsäga detta; ty säkerligen måste totalverkan blifva superb. Jag har sett dem vid de stora baden i Long Branch och därvid kanske mot artighetens lagar blifvit tvingad att göra en jämförelse mellan ett nu och förhållandena för en 15 ä 20 år sedan. Den jämförelsen visar onekligen ett stort plus till stegring af grace och behag, utan att jag därför behöfver såra den gamla, goda tidens enkla vanor; ty äfven de hade ju sina behag. Hvad jag ofvan redan sagt om badkostymerna är icke allt. Nu kommer det mest förvånansvärda och — epokgörande. Det är icke utan att många klandra bruket. — Hvilket bruk? — - Nåväl; inga halfkvädna visor! Amerikanskorna hafva nu lagt sig till med — • badkorsetter. — När amerikanskan nu kommer till badet är hon smärt, sylfidisk och dansande som vore hon inviterad till en bal å Kirmess. Hon dansar ut i vattnet, hon dansar i vattnet och dansar så upp på det torra igen, om möjligt ännu » sötare » än förut. — Många påstå, att allt detta är korsettens förtjänst. Jag vill ej disputera därom eller bryta en lans för eller emot. Ögonen kunna säga ett, om också för nuftet säger ett annat. Jag hörde vid ett tillfälle en amerikanska, som sade: » en korsett är alldeles nödvändig. Synnerligast för en, som alltid annars brukar en dylik.
De sålunda stadgade skyldigheter för Gode män eller Socknenämnd att granska inkommen förmyndareräkning, lärer väl äfven innefatta rättigheten att pröfva och urskilja, huruvida förmynderskapet rätteligen hörer under deras granskning eller icke. Det kan ej få bero på förmyndares godtycke eller beqvämlighet att sjelf aTgöra, till hvilka Gode män eller till hvilken Socknenämnd, han vill aflemna sin redogörelse, och, i detta fall, måste väl tills vidare föreskriften om forum i Förordningens 1 § lända till efterrättelse. Jag gör här denna anmärkning, emedan jag hört yttras den i min tanka oriktiga mening, att Gode män böra granska de förmyndares räkningar, som bo inom deras Socken, utan afseende på de omyndiges vistelseort eller deras faders dödsort, och att förmyndare likaledes böra ingifva sina förmyndareräkningar till Gode männen, i den socken, der de bo, hvarigenom mycken villervalla skulle uppstå. Föreskriften i sista delen af förevarande §, rörande intekning i förmyndarens fasta egendom till säkerhet för de förmyndaremedel, som hos honom innestå, när han icke destomindre bibehålies vid förmynderskapet, har synts mig medföra stora svårigheter vid tillämpningen. Jag fiister mig här icke dervid, att berörda stadgande i åtskilliga andra punkter synes strida emot grunderna i gällande inteckningsförordning; men, utom den förut påpekade olägenhet för domstol å landet att meddela sig med förmyndare, tillkommer här den, att icke, på sätt gällande inteikningsförordning förutsätter, någon fordringshandling finnes, hvarpå bevis om inteckningen kan tecknas. Och, om äfven denna brist må afhjelpas, på det sätt, att inteckningsbeviset skrifves på den sist ingifna förmyndare-räkningen, hvem skall sedermera i all framtid förvara denna handling? Hvem skall genom inteckningens förnyande hvart tionde år hålla den vid magt? Icke kan väl detta uppdragas åt förmyndaren, som sjelf är att betrakta såsom gäldenär. Denna betänklighet i förening med svårigheten i allmänhet att bereda säkert förvar åt omyndiges värdepapper och andra dyrbarheter, lärer ju förr desto heldre föranleda lagstiftaren att taga ännu ett steg till ordnande af denna angelägenhet.
Börjesson1 Fullmägtig för Fjere och Wisko Härader af Hallands Län. L. S. 'Lars Olsson. Fullmägtig för Lane och Inlands Fräkne Härader af Götheborgs och Bohus Län. R. W. O. L. S. C. F. Berg. Fullmägtig för Inlands Torpe, Westra Hisings och SäfVedahls Härader af Götheborgs och Bohus Län, L» S. E. Svensson7 Fullmägtig för Sörbygdens, Stångenäs, Sotenäs, Tunge, Tjörns och Inlands Nordre Härader af Götheborgs och Bohus Län. L. S, And. Mattessonl Fullmägtig för Inlands Södre Harad af Götheborgs och Bohus Län, L, S# Anders Berntssoni Fullmägtig för Orousts Ostra och Westra Härader af Götheborgs och Bohus Län, L. S. Nils Nilsson. Fullmägtig för Askims och Ostra Hisings Härader af Götheborgs och Bohus Län, L. S, Börje Pehrsson. Fullmägtig för Tanums, Qville, Watte och Bullarens Härader af Götheborgs och Bohus Län, L. S. REGISTER till Tionde Samlingen a i Bihang till Riks-Ståndens Protocoll 1823. A. Åddresse, Riksens Ständers underd. till Kongl. Maj.t med Lyckönskan öfver H, K. II. Kron-Prinsens förestående förmälning, I. s. G, 7. R. d. B, §, 1. till II, K. H, Kron-Prinsen, med Lyck önskan Öfver II, K, H:s förestående förmälning. I, s, 7—9. R, d. B. §, 1. Ridderskapet oeh Adelns utlåtande öfver Förslaget til[ dessa Addresser, I. s. g, Preste-Ståndets D:o I, s. g—10, Borgare-Ståndets D;o I,s. 10—n. Bonde-Ståndets D:o I. s, 10—11.
Jag vill ingalunda förmena dessa Hrr att hysa hvilka åsigter de behaga om prés - Den 14 Mars. 349 sens egenskap; men jag vill blott till dem sjelfva hemställa om det finnes något logiskt sammanhang i deras yttranden. Då t. ex. Gr. Horn talat om pressens förvillande omdömen, särskildt i denna sak, så har han glömt, att pressen består af många beståndsdelar. Om vi betrakta hvad pressen företett i representationsfrågan, så skulle jag till fullkomligt aritmetisk visshet kunna bevisa, all åtminstone 4 eller 5 gånger så mångå skrifter hafva blifvit ulgifna emot det förra Const.Utsk:s förslag lill en representationsförändring, som för detsamma, det vill säga, att de flesta skrifter försvarat den mening, som Grefven bilrädt. Jag kan derföre visserligen icke finna underligt, att den värde Grefven, som anser t. ex. ledamöter i den högre kammaren böra tillsättas minst på lifstid, skall finna allt, som strider emot en sådan åsigt, vara förvillande för allmänheten; men emedlertid, då han tillämpar detta på pressen, så kan han ju dermed omöjligen mena pressen i det hela, han skall väl åtminstone undantaga de pressens producter, hvilka hållit med honom, och de äro ju de flesta. Förmodligen är det således tidningspressen han menar, men han kan lika litet syfta på hela tidningspressen, ulan det måste då vara endast på de organer af denna press, som hafva en motsatt åsigt med honom. Om nu detta är förhållandet, så hemställer jag, om icke uti ropet på pressens förvillande omdömen i det hela ligger en hög grad af intolerans, som man kunde aflägsna från debatterna i Riddarhuset. Men dessutom vet jag icke, alt ens den klandrade delen af pressen yttrat sig på ett sätt, som ger den ädle Grefven full anledning, att deröfver fälla ett sådant omdöme. Jag skulle tro det vara en pligt hos hvarje ledamot, som gör sådana anklagelser, åtminstone göra ett försök ali uppgifva hvarpå de sig stödja. Eljest hafva de icke någon annan effect, än att såsom andra tomma ord förklinga mot väggarne och taket i denna sal, utan att någon deraf förskräckes. Gr. Frölich:
I anledning af Friherre Mannerheim^ angående förolämpling nyss afgifne Yttrande, hvilket jag icke lig tigt fattade, får jag den äran förklara, det jag uti mitt Anförande till Protocollet för den 10 dennes, aldrig påstådt eller framställt något, syftande derhän, att Friherre Mannerheim skulle i någor måtto underlåtit uppfyllandet af sine _ Embetspligter, hvadan Friherre Mannerheim, om han uti mitt nyss - Ben i!\ Januarii 217 nämnde Anförande trott sig finna någon Maline, mycket misstagit sig. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Det är visserligen ganska rigtigt att, enligt 90 §. RegeringsFormen och 29 §. i Riksdagsordningen, ett RiksStånd icke kan blifva något Forum, samt att Regeringsoch DomareMagternes Beslut, Resolutioner och Utslag, jemte enskildta Medborgares och Corporationers förhållanden icke få komma under Riksens Ständers öfverläggnirigar och pröfning; men deremot torde mig tillåtas upplysa, dels att PoliceKammaren icke är att anse såsom en Dorna rcinagt , enär den förnämligast är sysslosatt ined den Allmänna Ordningens vidmagthållande inom Hufvudstaden; dels ock att, då Herr Grönhagens Motion innefattar, att PoliceKammarens Protocoller höra lill en högre Auctorité insändas och af densamma granskas, det varit nödvändigt att framställa skälen,till en sådan hemställan. Huruvida en sådan granskning af PoliceKammarens Protocoller må i verkställigheten vara möjlig, har jag redan förut förklarat mig betvifla, men detta hindrar ju icke att Herr Grönhagens Motion, hvartill moLiverne blifvit till en del hämtade från särskilta händelser, hör till behörigt Utskotts handläggning remitteras. Jag anser denna Remiss så mycket nödigare, som i annat fall anledning kunde gifvas till elen förmodan alt PolieeKainmaren vore ett af de 218 Ben 24 Januarii. förnämare Personer inrättadt Verk, rigtadt mot de lägre FolkClasserne.
Gref - Den r4 November691 <§resrve l.örvenlje1,tt, esri; Jamte det jag fär den äran ccusörinera mi; med bägge Fciherrarne Osterström, och Herr von Lokoting, fär jag till» ligga en annan sak egenieligen rörande de personer, so>» äro i belägenhet a t för sina tjenster betala accord. Om en sadan person utbetalar accordet genast wid nämningen och ej pä ett är fär tillträda inkomsten, sä är det han som wivkännes förlust; om äter accordet icke betalas förrän wid Inkomsternas tillträdande, bliswer förlusten för dens räkning som lämnar sysslan. Pä dessa stät och dä flera som här bliswit anförda tillstyrker jag för min del afflag pL StatsUtskottets utlätande. Friherre Osterström, stacob. Jag utbeder wig att lill mitt förra yttrande fä tillägga, att när Kongl. Majit förmodeligen lärer kunna pröfrva behoswet af tjenster och löner, sä beror det i alla fall af honom att jemka tjenstemäns löner, wid de tillfallen dä han finner sädant wara af nöden och billigt; och således äfwen Presterskapets dä sädant finnes nödigt. Friherre liljencrantz:, hostan äVMelm. Jag anhäller fä anmärka, att den as Friherre Ostenström projecterade utwäg skulle hafwa samma werkan, som den Herr Kongl. Secreterare» löre föreslagit, nemligen, att lönernas minskning deraf skulle blifwa en följd. Friherre Osterström. Jag ber om förlåtelse jag har icke sagt minstas utan allenast jemkas. Den 14 November. Aerr Leäsrsteät, fokan, hemstälde om icke inom Rirsens Ständer öfwer detta mäl fattas nägot hesiut, Kongs. Majlts Nådiga utlåtande öfwer det samma icke först borde i underdånighet inhämtas. Herr Erefrven och LandtMarffalken:
Nar General-Tull-Arrendet räntar Staten en ärlig inkomst af 84o,ooo Rd. Banco: när Banquen redan äger uti samma revenue pantförskrifwen säkerhet för det i förmägo af Riksens Ständers är 1800 meddelte Creditiv upgifne förffvtt af en million Riksdaler: när Banquen äfwen för de Summor som i de första dagarne efter den iz Martti innevarande är utgätt, har njutit enahanda säkerhet i samma pant, til betalning, pä samma sätt, som för Creditive Summan til z proCents ränta och z proCents ärlig afbetalning ä Capitalet, i förmägo af Riksens Ständers Beslut är 1800; sä finner jag för min del Mi detta allt tillräckeligt skäl, at äfwen för det af Banquen sedermera meddelte förskott, fä - Den iZ Julik. Z21 reflä samma säkerhet i Tull-medel med enahanda wilker til intereste och afbetalning som de förra. k. 8ilver8to!pe. Lika lydande med Originalet betygar kröclLlius. Begärdes pä bordet. Herr Grefwe» och Landtmarffalken proponerade at Friherre ?os8e8 i dag upläste dictamen i de delar som ej rörde de nya Ämbetenas löner, mätte utan afseende pä voteringens utgång, remitteras till Allmänna Beswärsoch Oeeonomiä-Utffottet. Bifölls. Härefter, och sedan Herr kLblman erhällit Herr Landtmarffalkens löfte, at dest Dictamen skulle strapt efter den beslutna voteringen til afgörande företagas, börjades.första upropet til voteringen klockan förmiddagen, och slutades klockan 2, dä Ridderskapet och Adeln ätskiljdes och sammanträdde äter klockan 4, da andra upropet företogs, och hela voteringen war slutad klockan 6 eftermiddagen, dä voteringsinstrumentet uplästes, innefattande följande utslag: Ja — ^ 182.
N:o ipj. vara Rikets Ständers tolf Fullmägtige i Riksgälds-Contorct tillåtet, att af de föreskrifter, som de erhålla, söka draga annan anda och mening, Jin livad föreskrifter ne, efter ordalydelsen, innefatta, fann talaren den besynnerlighet kunna inträffa, att tillämpningen anses böra ske på tolf olikasätt. Herr HehingiuSj som förenat sig med reservanterne, har ansett det hafva ålegat Utskottet, att, då det funnit något varit att vid ifrågavarande punkt anmärka, häröfver infordra Fullmägtiges förklaring. Nu är det ju alldeles outredt, hvilka Ledamöter ibland Fullmägtige i åtgärderne deltagit, eller burudana motiven varit för Fullmägtiges beslut; att deremot, enligt hvad Berättelsen utvisar, framkasta beskyllningar, är ett sätt att behandla Fulimägtige, som sitta på sina platser, efter förtroende, sådant, att hvarken Utskottet sjeKt eller Rikets Ständer kunna dermed vara nöjde.
Remitterades till Stats-Utsk:t. Gr. Cronstedt, Fredrik, afgaf en motion, N:o 62, om beviljande af ett anslag å en million rdr, Jör påbörjande af en, från jernbanan emellan Stockholm och Upsala utgående stambana i sträckning genom Upland och Westmanland till Dalarne. Efter uppläsningen yttrade Gr. Cronstedt: Särskildt får jag tillägga, att det endast varit den mindre fördelaktiga ställning i finansielt hänseende, hvari riket för närvarande befinner sig, som afhållit mig från att nu begära 5 ' millioner riksdaler, i stället för allenast en million. Motionen remitterades härefter till Stats-Utsk :t. Gr. Cronstedt väckte en motion, N:o 63, om beviljande af ett anslag åi 160,000 rdr åt Köping-Hult-Jernvägs-aktiebolaget, såsom bidrag till fortsättande af Örebro-Arboga-jernvägen till Köping. Remitterades till Stats-Utsk:t. 106 Den 14 November. Hr von Koch, Nils Samuel, uppläste följ:de motioner: N:o 64, om utverkande af rätt lör Svensk undersåte att utrikes idka handel eller annat yrke m. m.; N:o 65, om upphörande af lastpenningars erläggande; N:o 66, ang:de skjutsningsbesvärets ordnande; och N:o 67, ang:de vägunderhållnings-skyldighetens ordnande. Alla dessa motioner begärdes pä bordet. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, afgaf en motion, N:o 68, ang:de åtskilliga ändringar i gällande Bevillnings-stadga. Afven denna motion bordlädes. Hr af Wirsén, Thure, uppläste en motion N:o 69, om Jernkontorets bibehållande vid dess innehafvande kreditiv å R. St:rs Bank. Remitterades till Banko-Utsk:t. Hr Weidenhjelm, Ernst August, afgaf en motion, N:o 70, om anslag å 7,600 rdr för en väganläggning från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön till allmänna landsvägen åt Sundsvall.
Man anmärkte väl emot mig inom Utskottet, att det ej kunde skada, alt för Riksens Ständer nu framlägga en utredning om sakernes förhållanden, äfven vid r845 års slut, sedan man förut framhållit det supponerade tillståndet vid utgången af år 1844- Men c*et är väl något ändamål, som Utskottet framlägger sina calculer till Riksens Ständers bepröfvande, och delta ändamål kan väl ej vara något annat, än att Riksens Ständer skola sättas i tillfälle att, sedan de fått fullständig kännedom om hvad sorn är att disponera, derpå grunda sina beslut om det ändamålsenligaste anYändandet deraf. Men att söka lätta Riksens Ständers pröfning härom, anser Baneo-Ulskollels Betänkande, N■'<> i58. anser jag hafva varit Utskottets ov-ilkorliga pligt, och dertill tror jag en den mest concenlrerade framställning af förhållandena hafva varit den bäst lämpliga; och för ingen del kan rätt vata, att, sorn nu skett, lemna Strödda uppgifter, som endast med svårighet sedan kunna sammanhållas till något helt, så mycket mindre, då ina gången följes en beräkningsgrund, en annan gång en annan. Alin mening är derföre, att Ut-ikoltet hade gjort bäst att, såsom den börjat, fortsätta, och att alltså nu icke taga i betraktande någon tillgång för år 184Ö. När Riksens Ständer redan sednast den i5 Januari sistnämnde år å nyo ovilkorligen skola vara samlade, så hafva de ju under hela det årets lopp liihel att göra hvilka dispositioner de linna för godt om de medel, sorn då finnas oanvända; och minst bör man väl gå dessa kommande Ständer i förväg med alt nu anordna lill serskilda ändamål medel, som först efter Riksdagsårets slut kunna blifva lill sitt rätta belopp kända; och häraf fäs nu ett ytterligare skäl, att icke låta de summor, som först under iS^o års lopp kunna blifva disponibla, få ingå i calculen öfver hvad som, dels till låne-fondernes ökning, dels till uppköp af länlebärande papper, kan anses vara alt al närvarande Ständer anordnas.