Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rådmannen i Uddevalla Jeremias Wennergren har hos Banco-Utskottet skriftligen anhållit, att, emot inbetalning på en gång af Tio (10) procen t till Banco-DiscontVerket, blifva ifrån ytterligare kraf befri - Banco-Utskottets Betänkande JV.-o 72. 29 ad. Enligt hvad Verkets Ombudsman upplyst, hade Rådmannen Wennergren, jemte Handlanden Christian Hegardt, en för bägge och bägge för en borgat såsom för egen skuld för aflidne Handlanden i Uddevalla Peter Johansson Hegardts den 12 Augusti 182 [ förfallna lån på 1800 R:dr. Vid lånets förfallotid hade Låntagaren aflidit. Hans Sterblnis-delägare sökte afträdesoch urarfva-förmon, som de slutligen genom. Kongl. Maj:ts Nådiga Dom af den 29 Februarii 1828 vunnit. Lånet blef emedlertid i concursen bevakadt och fastställdt till betalning ur de afträdde tillgångarna. Enligt provisionel redovisning för dessa, har Discont-Verket erhållit en dividend af n 1 R:dr 38 sk. 8 r:st., som den 18 April 1826 äro i Banken insatta. Någon ytterligare, dock högst obetydlig utdelning skall, efter hvad Curatorn, Kammarjunkaren af Christiernin, uppgifvit, vara att förvänta vid massans slutliga utredning, som uppehållits genom en flerårig ännu oafslutad serskild rättegång. Löftesmännen för lånet, Rådmannen Wennergren och Handlanden Christian Hegardt, blefvo, genom Utslag af Konungens Befallningshafvande i Götheborgsoch Bohus Län, ålagde betalnings-skyldighet, men vid anställd utmätning saknades hos dem all tillgång dertill. Påstående gjordes då om deras in - 3o Banco-Utskottcis Betänkande N.-o J2. maning i Bysättnings-häckte, hvilket dödle endast emot lönnergren gick i verkstad lighet, emedan Christian Hegardt företedde Läkare-bevis, att han, i anseende till sjuklighet, icke utan våda för lifvet kunde i häckte förflyttas och qvarhållas.
Riksdags-fullmägtigen Ola Månsson, efter det han, uppå underdånig ansökning, den 18 Februari innevarande år, blifvit tills vidare befriad från fullgörande af det honom i berörda måtto lemnade uppdrag, icke vidare i Komiterades arbeten deltagit. Till ledning vid bedömandet af denna till Komiterades behandling öfverlemnade, vigtiga fråga, hafva Komiterade infordrat uppgifter, dels från Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Hofrätter angående köpeskillingarna för de på landet belägna fastigheter, å hvilka fastebref under åren 1849 och 1857 blifvit utfärdade, dock endast så vidt den i ett och samma köp försålda fastighet uppgått till minst ett fjerdedels mantal, dels från samtliga i riket bildade Hvpoteksföreningar öfver de hos dem under åren 1853, 1854, 1855, 1856 och 1857 belånade hemmans och lägenheters värden enligt för sådan belåning verkställda särskilda uppskattningar, i hvilka uppgifter Komiterade, till lättnad för jemförelsen emellan fastigheternas salueller belåningsoch taxeringsvärden, låtit i särskilda kolumner införa det en hvar af de försålda elier i Hypoteksförening belånade fastigheterna dels för år 1856 och dels för år 1857 åsätta taxeringsvärde; äfvensom Komiterade genom Öfverståthållare-embetet förskaffat sig uppgifter å beloppet af den årliga hyra, som erlägges af hvarje hyresman inom de åtta häst bebyggda qvarteren i hvar och en af hufvudstadens territorial-församlingar; varande samtliga dessa uppgifter detta betänkande bilagda. Härförutan hafva Komiterade från Magistraterna i rikets städer infordrat och från dem, med undantag af Magistraten i Grenna, erhållit uppgifter angående beräkningsgrunderna för uttaxeringen och erläggandet af alla utaf städernas invånare för kommunala behof och föremål utgående afgifter; hvilka uppgifter Komiterade jemväl få härhos i underdånighet öfverlemna.
Cronhjelms förslag och likaledes emot Frih. Palmstjernas. Detta sätt, alt genast förklara sin åsigt emot alla andras, tror jag vara något, som icke allenast har sin grund i den vanliga menniskonaturen, ty så många hufvuden så många olika tankar, utan jag tror äfven att den är synnerligen appläcabel på det sätt, hvarpå man söker att frambringa grundlagsförslag, enligt den nuvarande Svenska grundlagen. Det är verkligen icke så mycket fråga om att kunna få några gemensamma tankar, som att få yttra några egna ideer, ty att formerna hafva gjort del nära nog omöjligt att kunna få någon gemensam tanke, torde erfarenheten hafva visat hvar och en, som med någon uppmärksamhet betraktar frågans ställning. Annu mera splittring än den, som ägt rum i positiva grundlagsändringsförslager, synes tvistande och splittring förefinnas om ändring i sjelfva del machineri, genom hvilket grundlagsförändringar skola lill vägabringas. H. o. Ad:s öfverläggning har nu till föremål att tillse, huruvida detta machineri skulle på något sätt ändras. Hvad säger då erfarenheten oss om förutgående dylika försök? Jo, den har visat oss, alt delta tvistande om machineriet är mer än tjuguårigt, d. v. s. har allt sedan år 1823 vid hvarenda riksdag förefallit; allt med samma olycka, att icke kunna träffa det allmänna tänkesättet. Jag tillstår, att om Den 5 April f. m. 83 raan någonsin kan säga: ”Vestigia me terrén!”; så måste detta här kunna tillämpas, ty i sanning är del de spår, som R. St. nu i mer än tjugu år trampat upp, som nu förskräcker mig, och gifvetmig misströstan om möjligheten att kunna på denna väg åstadkomma någon jemkning i dessa §§. Det torde vara nödvändigt alt litet närmare undersöka hvad orsaken kunde vara till denna alldeles absoluta svårighet, som nära gränsar till omöjlighet, att få någon ändring i dessa §§. Orsaken har icke kunnat vara den, att ju icke allt sedan 1823 samtlige RiksSlm hafva ansett, all 56 och 81 §§ åro i sirid med hvarandra. Tvertom hafva de alla medgifvit detta.
Ridderskapet och Adeln dels i Vällofl. Borgare - Ståndet blifvit gjorde; Och, som dessa Anmärkningar äfven i visse fall innefatta erindringar vid de af Utskottet föseslagne allmänna grunder huruledes Stats-Vlskottets Betankanden. 1891 Uppköp i Goda ar skola af Magazins-Inrältningen verkställas till Sädesprisens bibehållande vid ett skäligt medelvärde, får Utskottet öfver desse 2:ne serskildte frågor, dess utlåtande i ett sammanhang meddela. I det till Högloft. Ridderskapet och Adeln xngifne anförande, gillas väl i hufvudsakelig matto hvad Utskottet föreslagit, men yrkas dock rättelse i den hittills foljda hushållnings-principe, att om Hösten erbjuda Spannernåls - Säljare lägre pris än livad man framdeles ämnar medgifva, derigenom, sorn förmäles vara handt, mindre ålgång på Spannerrtål för Magazins-Inrättningen blifvit och skall blifva att påräkna. Med vördsamt åberopande af de grunder Utskottet haft äran föreslå i afseende på Verk» ställigheten af Magazins-Inrättningens upphand» lings - åtgärder, får Utskottet vid den yrkade rättelsen anföra, att ett sådant stadgande, som afses, innefattar en reglementarisk föreskrift, af en granlaga och magrpåliggande beskaffenhet, så mycket mera betänklig, som upphandlingar till Spanmålspri&ens styrande helt och hållet måste bero och lämpas efter orternas mer och mindre Spanmåls-tillgång och öfriga olika förhållanden, hyadan den åtgärd, som den ena gången medfört en åsyftad verkan, åter en annan kan blifva af ett motsatt inflytande.
Riddarebref af Konung Carl XIILs Orden af Vår Svärdsorden oell Ledamöter af Vår Nordstjerneorden och Ledamöter af Vår VasaOrden Fullmagier: för Väre samt Hofoch ÖfverRätters, Collegiers, RiksMarskalks-Embetets, ÖfverStåthållare-Embetets, AcademieCancellerers, JustitiasCancellerens , Väre Direclioners och Comiteers, ÖfverPostDirecteurgns, Landshöfdingars, Ståthållares, Dlrecteurers vid Väre Specta - a58: 16. 45: — 22: 2 6: Exp. Utsi. Förslag till und. Skri/p. N:o 275. 115 Fullmagter: kier, Befälbafvares, -Öfvcrstars, Consistoriers och andra Verks, af hvad namn de vara må, som af Oss med TillslåndsBref äro försedd e, så väl som Magistraters och de Heres, hvilka ega att bortgifva Beställningar och Sysslor med lön på Stat, Fullmagter, Conslitutorial, Protocolls-Utdrag, m. m., hvarigenom Embeten, Tjensler, Beställningar och Sysslor, med verklig lön vid Civile-, Militaire-, Ecclesiastiquesamt andra Stater, af hvad namn de vara må, tillsättas och bortgifvas, bör Stämplade Pappers-afgiften, Charta? Sigillatae-Recognitionen inbegripen, beräknas till Fem procent af lönen. Åtföljer Tjensten extra ordinarie inkomst, eller sportlar af beständig egenskap, så böra äfven dessa ingå uti Löne-beräkningen; i detta fall, eller då Lönen är underkastad förändring, beräknas Charlas-beloppet efter medium af de sista 5 årens, tjensten åtföljande och till Taxering uppgifna, Löne-förmoner, för hvilka Bevillning efter 2 Art. blifvit erlagd; men för Conslitutorial på behaglig lid , skall stämplade Pap - 116 Exp. Utsi-, Får tlag till und.
Till min kunskap hade kommit ett exempel i lagtillämpning, hvars efterföljd icke synts mig kunna äga rum, utan att öfverträda ett vilkor för sjelfva möjligheten af lagskipning och tjensteulöfning; och jag har derföre funnit det vara min pligt att hos Kongl. Maj:t underdånigst bringa i åtanka sättet att förebygga en sådan följd af detta prejudikat. Ilvad Kongl. Stadgan om Skiftesverket den 4 Maj 1827 i 3 Kap. 10 § föreskrifver örn jäf mot Landtmätare och gode män, öfverensstämmer noggrannl med hvad 13 Kap. 1 § Rättegångsbalken stadgar om jäf emot domare. Kan en skiftesman vid Landtmäleriförrällning jäfvas derföre, att lian under förrättningen eller i löljd af sin handläggning dervid kommit i delo med någon af jordägarna, såsom att han blifvit af denna lagligen tilltalad eller angifven för fel, som skola vara under förrättningen begångna, eller eljest i rättegång med sådan jordägare invicklad; så har jag trott mig finna, att domare och hvarje tjensteman, hos hvilken fordras ojäfvighet för att kunna förrätta sin tjenst, likaledes kan jäfvas af hvarje sakägare, som, utan alt hafva från rättegångens eller förrättningens början varit domarens eller tjenste - 36 fl. St. Just. Ombudsm. Etnb.-Berättelse för år 1848. mannens vederdeloman, först under ärendets handläggning söker med honom sak genom angifvelse örn deri begångna fel eller genom tillställande af rinnan tvist. Sådan har jag icke trott vara meningen af de i åberopade lagens ruin och Skiftesstadgan förekommande ordalag, att vara endera sakägarens ”vederdeloman eller uppenbare ovän”. Jag har antagit för säkert, att dessa ordalag böra tiliämpas endast på Lvist eller ovänskap, som uppkommit före den i fråga varande rättegången eller tjensteförrättningen, enär ett förhållande, som icke utgör jäf mot vittne, synts mig än mindre kunna såsom sådant gälla emot domare (eller den med honom är underkastad enahanda jäfslag).
Jag har sagt, att jag anser truppens spishållning på det gamla sättet vara det minst ändamålsenliga af alla, men jag inser ej, hvarföre man icke kan tillvägabringa denna spishållning ulan en allmän mötespassevolance;] eller 140 Den 26 O c to ber f. m. hvarföre man ej går den korta vägen, att afgifva förslag, det Rustoch Rotehållarne lemna penningar för så många dagar truppen är vid Regementsmöte, de år sådane inträffa. När deremot Rothållaren, vid inträffande arhetscommenderingar, blir i brist af arbetare, och får den ökade arbetsskyldigheten för Soldatens torp, då är det icke obilligt, att besparingen af möteskostnaden sker för Rotehållarens räkning, och ej till förmån för andra klasser af samhället. Jag blott utgår från den åsigt, att Rikets försvar är en skyldighet, som tillhör alla medborgare lika. Det kan icke vara med rätt och billighet öfverensstämmande, att. aflö— ningar för Corpser och Staber, samt en massa med extra utgifter, som aldrig tillhört Rustoch Rotehållares skyldigheter, skola på dessa hvälfvas. Jag ber att, oaktadt Herr Thams och Friherre Cederströms försäkringar om Rikets Ständers våldsmagt, få fästa uppmärksamheten derpå, om icke Statskloklicten fordrar, att mera afse rätt och rättvisa; om, oagtadt Herr Thams försäkringar, örn, oaktadt bevisningen, att blott 2800 individer nekat ingå på Passevolaneen, om, oaktadt Svenska Almogens obildade begrepp, man icke tror, att missnöje skall uppkomma; och hvartill tjenar det att begå våld, då man är säker, att på annan väg vinna sitt mål, och då man deraf, att endast 2800 Numror nekat att ingå på Passevolancen, äger tillräcklig vägledning att Den 26 October f. m. finna, det Passevolaneen icke möter något motstånd. Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att hela tungan af detta våld ensamt kommer att hvila på Rikets Ständer, ty Kongl. Maj:ts proposition innehåller icke ett ord derom. Och huru hafva Rikets Ständer förut handlat i dylika fall?
Missgernings-Balken, hvars rubrik är om svordom och Sabbatsbrott, och hvars egenteliga föremål är lika med den del af 18 Cap. samma Balk , som handlar angående Kyrkofred , att stadga en särskild ansvarighet för brott, hvilka strida mot helgden af Sabbaten och den allmänna Gudstjensten , har, till vinnande af detta föremål, gjort vissa gradationer i bestraffningen , allt efter dessa brotts särskilda beskaffenhet, och således i 1 §. stadgst 40 Daler S:mt böter för Eder och Svordomar vid Gudstjensten ; i 4 §. stadgat 25 Dalers böter för den som kommer drucken i Kyrka eller der Gudstjenst hålles, eller annars gör der oIjud och förargelse j i 5 §. stadgat 50 Dalers böter för den , som går drucken eller oskriftad till Nattvarden eller, då han af Presten är varnad derifrån; samt änteligen i 6 §. att den, som begär brott å Söneller Högtidsdagar, skall plikta 10 Daler och för gerningen särskildt m. m. Då desse Gradationer blifvit faststälde, utan att i 1, 4 och 5 §§ skillnad blifvit gjord, om det der nämnde ohelgande af Gudstjensten skett på Söndag eller Söknedag , och utan anvisning på den 6 §., anser jag Lagen 1 den 34 Om Förklaring öfver 5 §. »5 Cap. Ratt. B. sistnämnde §. hafva endast afseende pä att, för Sabbatens helgd skull , stadga en tillökning i straffet för alla andra brott, som på sädane dagar begås och icke i dessa Capitel nämnas. 2:0 Instämmer denna tolkning icke endast med den, som Högste Domstolen i sednare tider flere gånger antagit, utan ock med innehållet utaf ofvan åberoprde 1738 års Kongl. Bref , deraf finnes, att personer, som för begge i 3 Cap. 4 §. Missgernings-Balken omtalte förbrytelser, blifvit dömde, pliktat blott 50 Daler S:mt, utan att fråga blifvit väckt om Sabbatsbrotts-böters tilläggning efter 6 §.
Men hvarken gärna kalla mig för en » afmidsvärd varelse ». timmarne i mitt lif. Några tårar fällde jag icke, Grace eller den öfriga familjen ville höra talas Jag har så mycket att vara tacksam för. Till England kom jag ännu en gång på besök. jag var lugn och kall. Men det var dödens om, att jag skulle resa. » Jag måste stanna så köld och förstelning, ty mitt hopp var ju nu länge jag kunde trifvas. » Jag gjorde då till Det var kort innan Grace gick bort. Hon var i dödt och begrafvet för alltid. Framtiden såg jag villkor att jag skulle få inackordera mig hos ett par år mycket sjuklig, men bar det beunför mig som en ökenvandring utan mål, utan dem, och efter många invändningar blef det dransvärdt tåligt och gladt. När hon slutligen blef allt sämre, längtade både hon och jag så slut. Och jag tyckte det var alldeles omöjligt uppgjordt. för mig att upplefva en morgondag. Hvar skulle Alltså kom det sig att jag blef kvar där i två mycket att träffas ännu en gång här i lifvet. jag få krafter därtill? Mer än gång höll jag morår. När jag ser tillbaka på mitt lif, tycker jag Jag reste då ut och tog farväl af henne. Det var finflaskan tveksam i min hand. Men Gud var att de åren voro mina lyckligaste. De voro nog en vemodig färd den gången. barmhärtig, som bevarade mig ifrån ett sådant oekså de, som mest utvecklade och uppfostrade Hennes lilla Violet är nu i sin tur en ung fru brott. Likväl var det icke fruktan för hans hemig. Hela min lifsåskådning blef en annan. Jag och har lofvat att kanske till nästa år med sin liga vrede, som afhöll mig. Nej, det var min lärde känna » den frid, som världen icke gifver ». man göra ett besök hos sin svenska gudmor. Då får blygsel för människors dom, min stolthet, som Grace och jag blefvo allt bättre vänner. Vi du lof att också komma hit och göra deras beicke unnade en man den triumfen, att jag dött voro mer än systrar för hvarandra. Men jag var kantskap. för hans skull.
19 192:o af den 22 Januari 1845, om ändring i Mäklarestadgan, i afseende på leveranshandel (76). 1847 den 10 September i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit, på grund af hvad Kommerskollegium i ämnet anfört, fann Rikets Ständers underdåniga hemställan icke böra bifallas. 103 o af den 30 Januari 1845, angående reglering af utgifterna å Riksstatens Sjette Hufvudtitel (86). 1845 den 20 Februari i underdånighet anmäld, då vederbörande Embetsverk om innehållet förständigades, till efterrättelse i hvad på dem ankom. 10-l-:o af den 15 Februari 1845, angående framlida bestämmelser om handelsoch sjöfartsförhållanden mellan Sverige och Norrige (105). Sedan en af Kongl. Majit förordnad Kommitté den 14 December 1846 härutinnan afgifvit underdånigt förslag och betänkande, hafva handlingarne blifvit öfverlemnade till Finans-departementets föredragning. 105:o af den 15 Februari 1845, angående öfverlemnande af Landtbruks-Akademiens räkenskaper till Rikets Ständers Revisorer (102). 1845 den 1 Augusti i underdånighet anmäld och bifallen, hvarom nådigt Bref af samma dag afgått till Landtbruks-Akademien. lIMSlo af den 22 Februari 1845, om fortskyndande af afvittringen inom Vester-Dalarne (128). 1846 den 7 Januari i underdånighet anmäld, då de föreskrifter, som funuos nödige, blefvo meddelade. tOIio af den 22 Februari 1845, om åtgärder till befordrande af ett skyndsammare antagande af nya systemet för mått, mål och vigt (129). Sedan den af Vetenskaps-Akademien, på nådig befallning, utarbetade afhandling, rörande omförmälda nya system, den 8 Juli 1845 till Kongl.
Majit, på sätt af Dess nådiga Cirkulär till Domkapitlen i riket och Direktionen för Stockholms stads undervisningsverk den 20 Mars sistberörda år inhemtas, i nåder bifallet; och, till följd häraf, lärer redan ett och annat prebendepastorat, efter innehafvarens afgång, blifvit indraget från läroverksstaten och i vanlig ordning med pastor försedt. id innevarande riksdag har hös Rikets Ständer framställning blifvit gjord om samtliga prebendepastoratens indragning; till stöd för hvilket förslag blifvit anfördt, hurusom hela institutionen af prebenden alltför tydligt hvilade på den grundsats, att pastoraten med thy åtföljande inkomster vore till för att betala eller belöna åtskilliga arter af verksamhet eller förtjenst, hvartill man sålunda på ett beqvämt sätt egde medel, och denna institution utgjorde såsom sådan den mest åskådliga motsats till det enda rigtiga förhållande att församlingen endast såvida borde vara skyldig att aflöna en pastor, som hon i honom egde en verklig och åt församlingens vård helt och hållet sig egnande själasörjare. Redan häraf borde, såsom helt naturlig följd, kunna inses, att prebendepastoraten utgjorde en bland de statskyrkliga institutioner, som blott alltför lätt kunde leda till likgiltighet eller motvilja mot sjelfva statskyrkan såsom sådan. Rådfrågade man åter erfarenheten, så behöfde man ej söka, för att i medlemmarnes af prebendeförsamlingar åsigter och önskningar i afseende på deras ställning finna bekräftelsen på det anförda; och man hade hört, att Domkapitlen bland motiverna för öfverflyttning af 30 Fxprditinns-Htskoftets Forsing till Hikets Ständers und. Skrifvelse, N:o 72. prebendenatur från ett till annat pastorat offentligen andraga äfven det, att det pastorat, som förut länge varit prebende, numera behöfde en kraftigare och noggrannare själavård.
Tydligen lydde de en gifven lösen, så vida ej möjligtvis deras sinliga och världsliga vanor gjorde dessa » boulevardiers » — själfva benämningen var dock ännu icke uppfunnen — otillgängliga för så rena rörelser. Snart blef denna motsättning mig så pinsam, att jag smög mig bort utan att afvakia slutet af profsjungningen. Följande morgon, redan klockan 8, inträdde Christen Urban i mitt rum. Denna natt hade gjort honom tio år äldre. — Ah, hvilka förtappade och hvilka uslingar! utbrast han och hans röst lät som en snyftning ... de vilja ej veta af henne! Men de äro henne icke värdiga. Denna första audition blir också den sista. Hvad mig angår, så har jag lagt in om mitt afsked. Jag kan icke, och jag vill icke hädanefter tillhöra någon annan än Gud. Paris och operan väcka min rysning. Likväl ville jag ej fly härifrån, utan att först trycka er hand! Jag kände mig nästan lika upprörd som han. — Ni hyser då en smula vänskap för mig? sade jag. — Mycket ... Ni var värdig Henne, Ni ensam förstod hepne .. r — Men säg mig då åtminstone, innan ni reser, ordet till denna gåta? — Ja gerna. Jag är son till en fattig herde från trakten af Einsiedeln, och såsom liten brukade jag bära till klostret mjölken af våra kor och våra getter. Jag hade uppnått mitt tolfte år, utan att känna annan musik $n visorna, som vi bruka sjunga bland våra berg. Men sedan någon tid märkte jag, att en af munkarne, pater Anselm, betraktade mig med en välvillig uppmärksamhet. En morgon ropade han på mig, ställde med godhet några frågor till mig och lät mig sjunga en af mina folkvisor. När han så hörde, att jag var sjätte barnet af en talrik familj, sade han: — Vill du bli en af våra korgossar? Jag skall lära dig katekesen och musiken. Detta var höjden af mina egna önskniugar, och jag mottog anbudet med outsäglig glädje. För mig började nu ett nytt lif. Jag biträdde, när han läste mässan, och fick deltaga i kyrkosången de stora helgdagarne. * Jag fick lära mig studera i goda böcker.
Föredrogs och remitterades till Lag-utskottet Jöns Jönssons från Christianstads län sedan den 26 Februari på bordet hvilande skriftliga anförande, i anledning af Lag-utskottets betänkande N:o 17. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets: l:o memorial N:o 35 j i anledning af återremiss af utlåtandeL N:o 5; 2:o Dito N:o 36j i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 6; och 3:o Dito N:o 3y, i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 7. Och skulle dessa memorialer läggas till handlingarne, med förklarande, .att Ståndet lät vid hvad Utskottet sålunda anmält bero. S. D. Föredrogos och godkändes följande Expeditions-utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, nemligen: N:o 22, angående af Kongl. Maj:t i nåder föreslagen nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta, m. m.; N:o 23, i fråga om upphörande af de bland stats-verkels ordinarie inkomster upptagna gernings-ören; N:o 24, angående jordafsöndring från bostället Selleberg till byggnads-plats för skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län; N:o 25, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren M. LVippel fallet dana-arf; N:o 26, angående eftergift af en häradsskrifvare!! J. E. Engström ådömd ersättning; Prot.-utdrag den 4 Mars 1848. 235 N:o 27, angående väckt fråga om eftergift af ådömd ersättning i följd af f. d, kronofogden Chr. Öhboms balans; N:o 28, angående väckt fråga, att öfverjägmästare-bostället Gate målte till Arvika köping öfverlåtas; N:o 29, angående fältkamereraren Canohs sterbhus-delegares befriande från ådömd ersättnings-skyldighet. S. I).