Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elementarläroverken voro vid denna tid dels fåtaliga och dels af ringa omfång, då, utom elementarläroverken i stiftsstäderna, inom hela riket funnos endast 42 lägre skolor och lärjungarnes antal äfven vid de mest besökta läroverken sällan, om ens någonsin, öfversteg 200. I afseende ä lärohusens beskaffenhet voro anspråken ringa. Merendels voro dessa byggnader oansenliga, och icke sällan, då nytt skolhus behöfdes, inköptes och apterades dertill något äldre boningshus, der lärjungarne iorymdes i trånga samt äfven i andra hänseenden olämpliga lokaler. Byggnadskassorna voro under sådana omständigheter i de flesta stift tillräckliga, och beträffande den betydligaste delen af deras tillgångar eller inkomsten från ecklesiastika sysslor, hvilkas innehafvare afgått eller aflidit utan att efterlemna nädårsberättigade arfvingar, så kunde mot dessa medels användande för sagde ändamål med mindre skäl något vara att erinra, då flertalet lärjungar, åtminstone vid de högre läroverken, för hvilkas räkning ifrågavarande tillgångar i främsta rummet togos i anspråk, hade för afsigt att förr eller sednare inträda i kyrkans tjenst. Förhållandena hafva sedan dess väsendtligen förändrats. Elementarläroverken begagnas numera icke företrädesvis af dem, som ämna att blifva prester, utan till vida större antal af sådana lärjungar, som vilja egna sig åt andra tjenstemannabanor eller som, utan att afse något visst yrke, önska förvärfva allmän medborgerlig bildning. Hvarje stad, om den ej är allt för ringa, känner derlöre behofvet af att ega ett elementarläroverk, och Rikets Ständer hafva äfven frikostigt gått sådana önskningar till mötes. Icke destomindre och ehuru under de sednare åren läroverkens antal betydligen förökats och, åtminstone de högres, mer än fördubblats, äro lärjungarne vid de aldra flesta vida talrikare än förr vid de mest besökta läroverken af motsvarande omfång.
IJof-Contoret; samt att, oaktadt Utskottet har anledning förmoda, att flere af desse grafvar, vid den för några år sedan af Storkyrko-församlingens Kyrko-råd anställde graf-ransakning, hemfallit till kyrkan, Utskottet likväl saknar den närmare kännedom om dessa förhållanden, att Utskottet kan derom ingå j en fullständig utredning, hvilken ock såsom erfordrande vidlyftiga efterforskningar, hefst frågan om dispositions-rätten öfver en del af dessa grafvar möjligen kan vara tvist underkastad, skulle kunna föranleda en tidsutdrägt, hvarigenom frågans slutliga afgörande komme att allt för mycket uppehållas. Enligt Utskottet tillställde räkenskaper, rörande rtu senast efter i835 års brand företagna repamtions-arbelen, hafva de medel, som dertill varit alt disponera, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition äfven utvisar, bestått af Subscriptions-meJel 36,706: 23. ij. Collect-medel 2,600: 4* 7* Kongl. Majrts Egen gåfva 10,000: Auctions-medel för efter branden försålde koppar och jern-elFecter 16,286: 3g. —• Bidrag af allmänna Bygguads-anslaget för åren 1838—1840 . i5,ooo: —> — Stats-Utskottets Utlåtandet N'.o 435. i3 Häraf hafva till omkostnader i och för insamlingen af subscriptions-medlen, såsom listors tryckning m. ro., blifvit använde 422 R:dr 16 sk. 8 rst. och återstoden är dels redan utbetald, dels afsedd för tornbyggnaden, kyrkans inre reparation och orgelveiks anskaffning, hvilka arbeten äi o så nära fullbordade, att endast torn-urets och orgelverkets nu pågående uppsättning återstår; varande de af Kongl. Maj:t äskade 52,000 R;dr, på sätt den Nådiga Propositionen upplyser, afsedde för kyrkans taktäckning, samt murarnes med dithörande ornamenters iståndsättande.
Jag ulber mig likväl att i korthet få yttra några tankar i detta ämne, hufvudsakligen derföre, att jag här hört yttras den tanka, som skulle alla de, hvilka icke underkastat sig något af de hittills afgifna förslagen till gemensam tanka, vara sinnade alt motsätta sig alla förändringar i vårt representationsväsende. Jag föreställer mig nemi. möjligheten deraf, att af de nuvarande fyra Stånden bilda en kammare, inneslutande i sig de nu s. k. orepresenterade, eller rättare sagdt, dem, hvilka icke deltaga i representationen; det vore ganska möjligt och måhända äfven rikligt att med Adelns dass införlifva alla militäre tjenstemän af en viss grad med Kongl, fullmakt; alt med PresteSt. förena civile tjenstemän samt medlemmar af skolslatcn, academiestaten och de graduerade inom de särskilda faculteterne; med BorgareSt. alla fastighetsägare i släderne, alla manafactnrisler å landet, sorn åtnjuta borgarerätt, och med BondeSt. alla öfriga medborgare på landet, då af alla dessa classer, af hvilka ett visst antal skulle utses, antingen med eller utan census, kunde bildas ett, efter min tanka, både rörligt och aktningsvärd! underhus. Återstår således att tillse huruvida man af det nuvarande kunde bilda öfverhuset. Dertill skulle jag helt enkelt velat föreslå, att af hvardera utaf alla de nuvarande 4 Stånden skulle utses ett visst antal, utom eller inom representationen, utan afseende på stånd, men med en hög, en betydlig census, eller deremot svarande cathegori. Jag skulle äfven hafva velat åt Konungen medgifva, att vid samma tillfälle utvälja en del, och alla 256 Den 13 Mars f. m. dessa personer på lifstid; öfverlemnades sedermera åt denna öfre kammare att complettera sig sjelf, vid alla uppkommande vacancer.
Den 15 October. LgZ Utdrag af Protokollet, hältet hos Bon. de-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 15 Oktober 1810. S. D. e^ill Statsoch Banco-Utskottens i Me, morial af denne dag meddvlte lltlätande öfwer Riksdagsmannen Eric Bruses hos Bonde, Ständet ingifne och till Utskottet remitterade Anförande, om tillökning i arfwodet för Fullmäktige i Banquen och Riksgälds. Contoiret, lämnade Bonde-Ständet sitt bifall. Or suprs. Ex ?rotocc>Ilo Labriel ÖämLvn. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen k Orebro den 15 October 1310. S. D. Upplästes till Justering de af Expedi. tions-Utskottet författade underdäniga Skrifwclser frän Riksens Ständer till Kongl. Majit, angäende: 1.0 Den af Lag-Utskottet föreflagne Författning om upplopp; 2:0 Bränwins bränningen i Carlscrona; och z:o En Fond till Pensioner för sivärt blesserade Officerare och Under Officerare inom Armeen och Flottorne. W:d de 2we först vmförmälde gjordes ingen påminnelse, .men i anseende till den sist anförde, anmärkte Anders Joakimsson^ frän Oster - L5v Den iZ October. Östergöthland, att en sädan Expedition, om ock pä Irenne Riks. Ständens beslut grundad, ej skulle wara med Grundlagen enlig. Fräga wo. re ju om Bevillning, dä Ständernes samfälta bifall fordrades. Härutinnan förenade sig Eric Andersson, Eric Persson, Eric Nilsson frän Stockholms Län; äfwensom Iohan Longberg frän Gefleborgs Län, hwilkcn sistnämnde utlät sig, att om sädant finge passera, hade Bonde. Ständet ej här nägot att göra.
Men Gandolfo berättade hur domaren, då Gaetano bekant detta, hade visat på hans medfångar och frågat honom: ’Om ni älskade denna kvinna, hur kan ni då hafva någon gemenskap med dessa, som mördat henne? Då hade don Gaetano vändt sig mot banditerna. Han hade höjt sin knutna hand mot dem och skakat den. Och han hade sett ut, som om han önskat sig en dolk för att kunna stöta ned dem en för en. ’Med dessa!’ hade han utropat. ’Skulle jag hafva något gemensamt med dessa?’ Och helt visst hade han ämnat säga, att han ingenting hade att göra med rånare och mördare. Domaren hade lett mildt mot honom och sett ut, som hade han endast väntat på detta svar för att frikänna honom. Men då hade ett Guds under inträffat. Och Gandolfo berättade hurusom bland alla de stulna saker, som legat på domarbordet, också varit en liten Kristusbild. Den var en aln hög, rikt besatt med smycken och prydd med guldkrona och guldskor. Just i detta ögonblick böjde sig en af officerarne fram för att draga bilden till sig, och då han gjorde detta, föll kronan till golfvet och rullade ända fram till don Gaetano. Don Gaetano tog upp Kristuskronan, höll den ett ögonblick mellan sina händer och betraktade den noga. Det såg ut, som om han hade läst något i den. Han höll den ej mer än ett ögonblick. I det nästa tog vaktsoldaten den ifrån honom. Donna Micaela såg upp nästan skrämd. Kristusbilden! Där var han redan. Skulle hon genast få svar på sin bön? Gandolfo fortfor: »Men då don Gaetano nu såg upp, darrade alla som inför ett under, ty mannen var förvandlad. O, signori, han var så hvit, att hans ansikte tycktes lysande, och hans ögon voro stilla och ljuft strålande. Och det fanns ej mer någon vrede hos honom. Och han började bedja för sina medfångar, han började bedja för deras lif. Han bad, att de ej skulle döda dessa stackars medmänniskor. Han bad, att de höga domarne i stället skulle göra något för dem, så att de en gång fingo lefva som andra. ’Vi hafva endast detta lifvet att lefva,’ sade han. ’Vårt rike är endast af denna världen.’
Subjectivt, då deremot öfverbevisningen är objectivtgällande; och det är just objectiv visshet, hvarpå tillämpningen af ett lagstadgande bör grundas. I sednare morn. förekommer något, som är af vigtigare beskaffenhet. Detta mom. innehåller nemi.: ”Apothekare, som nyttja distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, skall vara sitt privilegium förlustig och för hvarje ololligen nyttjad panna böta som för olaglig brännvinsbränning.” Det är obegripligt, hvarföre en apothekare skall straffas hårdare än andra menniskor. Ett apotheks privilegier kunna vara värda 10 ä 12,000 r:dr. Är det då billigt, att en apothekare skall plikta detta belopp för en öfverträdelse, som hvar och en annan kan försona med ganska måttliga böter. För min del anser jag detta särskilda stadgande för apothekare helt och hållet bö ra utgå. Hr Stuart: Till en början tager jag mig friheten fästa Hr Cederschjölds uppmärksamhet derpå, att ordet öfvertyga i lagstil brukas promiscue med ordet öfverbevisa; det är följaktligen likgiltigt hvilketdera ordet här begagnas. Hvad BondeSt:s beslut beträffar, har det afseende derpå, att en till brännvinsbränning berättigad person, som tillika äger ättikefabrik, lätteligen skulle kunna begå missbruk emot ifrågavar. författning med den till ättikefa briken hörande redskap, i händelse brännvinsoch ättiketillverkningen verkställdes uti samma byggnad. Jag kan icke annat än förena mig i BondeSt:s beslut, såsom, efter min öfvertygelse, ganska nyttigt. Skulle något missbruk icke kunna äga rum med den redskap, som är ämnad för ättikebryggning, så synes det mig dock i alla fall vara riktigt, att 2:ne sådana tillverkningar, som de båda omförmälda, icke drifvas tillsammans inom en och samma local, hvarigenom åtminstone anledningen undanrödjes till den klagan öfver missbruk af ättikeredskapen, som så ofta uppstått i de södra provinserna.
Äfven sedan han börjat göra henne till ämne för offentliga qväden, förlorade detta förhållande ingalunda genast sin vänliga stämpel. Med de första af de visor, i hvilka han lät henne uppträda, säges hon varit helt nöjd. Märkvärdigt nog, berättas detta särskildt om den allbekanta skildring af hennes hemresa från Hessingen, som begynner: ”Solen glimmar blank och trind” (m. m.); men det är möjligt, att vissa der nu förekommande läsarter och ställen ej funnos i den äldsta upplagan. Också förmärkes, att hon ännu såsom nygift plägat anlita honom om bistånd och beskydd: ty hennes man erhöll sin syssla just genom ett hans förord till Schröderheims svärfar, ÖfverDirektören vid stora Sjötullen von Stapelmohr, – affattadt i dessa fyra rader: ”En ringa supplikant ur gruset jag framdrager, Som till min ringa hjelp en ringa tillflykt tager. Han tror uti sin själ – Gud vet, hvem den tillhör – Att han har vunnit allt, när han blir Visitör” 86. Ändtligen tyckte hon dock, att hennes ryktbarhet gick för långt, och icke just var af det berömligaste slaget. I den sednare tid, då Bellman hade längesedan upphört för henne vara hvad han tillförne varit, syntes hon fördenskull allsicke smickrad af det odödliga namn, eller den utsigt dertill, som hon igenom honom vunnit. Hennes förtrytelse deröfver utbrast engång till och med på öppen gata, der hon, då han kom gåendes, stannade och öfverhopade honom med häftiga förebråelser; dem han dock lugnt afhörde och nedtystade med några ord, af hvilka hon fann sin egen diktion öfverträffad. En af mina numera aflidna vänner 87, som ock fordom var en af Bellmans, hade flera gånger besvurit honom, att låta sig se hans vidtbesjungna Ulla. ”Må göra då”, genmältes omsider på förnyad begäran: ”jag skall föra dig till henne; men jag svarar ej för, huru vi bli mottagna”. Också kördes de i ögonblicket på dörren af den vredgade Nymfen, som, vid Bellmans åsyn, genast ropade med eldgaffeln i upplyftad hand:
Dekorationer, plalaer med tillbehör, äfvensom ornamenter, ej specificerade; se Slöjdevaror. Desman; se Muskus. Dimity; se Väfnader. Doffel; se Väfnader. Dosor; se Askar. Drakblod; se Färger, ej specificerade. Dräll; se Väfnader. Dyfvelsträck; se Assa foetida. Ekollon, se Knapergall. Elfenben; se Ben. Införselstull. Banko. Enbärsolja ; se Oljor. Essence ; se Oljor. Estainper, hällforss under Kopparstick. Etuis, med tillbehör, af sammansatta eller ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror. Fabriksvaror, ej specificerade ; se Slöjdevaror. Fayence; se Porcellaine. Felb; se Väfnader. Filtar; se Väfnader. Filtrerstenar; se Slen. 7 f Qvantitel för t»ltireräKningen. loförselstull. Banko. Fisk: R:dr sk. r:st saltad eller inlagd: anchovis, sardeller och thonfisk , . 1 skålp. — 5 kabeljo, långor och torsk .. JL 1 tunna 2 12 — lax 1 tunna 2 32 — sill 1 tunna 30 — strömming : ...
Sjelfva Generalkonferensen, som rätteligen kallar sig »den fria Skottska kyrkan» (1843), stadfäster ytterligare det borgerliga äktenskapet, med helt och hållet frånskiljande af den sakramenterliga vigseln, så att i dess Evangeliska kyrko-afdelning består nu, sedan århundraden, det Borgerliga äktenskapet som regel, och vigseln som en fri sak. Den uttrycker uti ofvannämnda Session, att den Engelska Statskyrkans eller Anglikanska kyrkans Statsinrättningar äro behäftade med oöfvervinnerliga brister, hvilka endast kunna göras oskadliga genom den rådande allmänneliga och verkliga Religionsfriheten. I England har som bekant den namnkunniga Greatna-Greenlagen varit gällande sedan några århundraden, alltsedan den icke mindre namnkunnige smeden i Greatna-Green, hvilken, icke fördragande den katholska upfattningen af det Sakramenterliga i det naturliga äktenskapet på jorden, såsom sjelf protestant, bröt stafven öfver denna påfviska villfarelse och gjorde sin lilla boning och sitt namn verldskunnigt genom impulsen till införande af det Borgerliga äktenskapet i det allmänna tänkesättet i England. Berättelsen härom, sådan den i korthet kommit mig tillhanda, är följ.: Under striderne i femtonde och sextonde århundradet mellan katoliker och protestanter i England och Skottland och då Protestantismen vaun den mest lysande seger och hvilken utkämpas ännu i alla civiliserade länder, der den icke redan är vunnen, uti Religionsfrihetens fullständiga protestantism, emot den Statskyrkliga t) t ti 8 Fe b rn a i i f, m. nbsolutismen — under dessa strider, hvilka fördes med den största bitterhet, led en af Englands konungar ett nederlag vid gränsen mellan England och Skottland. Hans här blef skingrad, och konungen sjelf nära att blifva tillfångatagen, men räddade sig djupt in uti en skog, förföljd och efterspanad af den segrande fienden. Anländ till en ringa hydda, hvarest bodde en smed, blef han, med lifsfara för smeden sjelf, hemligen dold och räddad till både lif och krona.
Blenda kunde således fritt öfverlemna sig åt sin dårskap och i ett utbrott af vild glädje smeka detta tecken af sin älskares hågkomst, det första hon sedan två och en half månad bekommit. När blommorna fått sin hyllning, kom ordningen till pappersrimsan. Så länge det var henne möjligt, uppsköt hon att undersöka den. Måhända öfverlemnade hon sig åt blott en tom villa, då hon trodde att någonting fans skrifvet på papperets innersida. För den händelse således att hon bedroge sig, vore det mesta skälet att spara vissheten, ty så länge den ej var gifven, kunde hon åtminstone njuta af sin illusion. Men nyfikenheten tog öfverhand. Rimsan uppvirades, och – o, himmelska gudamakter – det var verkligen en riktig biljett. Den innehöll följande ord: ”Om det är för de fattigas skull som deras ömma vårdarinna bifallit att taga en följeslagare på sina promenader, så finnes i fru Gyllenhakes vård en summa, som till någon del torde ersätta hvad baron T–svärd gör för dem Är det åter för egen skult som de lidandes goda engel tycker om sällskap, så är detta lilla budskap från en frånvarande vän helt och hållet obehörigt. Jean.” Blenda stod så slagen, att hon var nära att digna till jorden. Hvad hade hon gjort? Sårat sin älskare, väckt misstroende hos honom, och detta just då hon föresatt sig att vara förnuftet och eftertanken sjelf. Hennes högljudda snyftningar – hon gjorde sig visst ingen möda att bekämpa dem – måtte hafva hörts i andra rummet, ty dörren öppnades och den gamla vänliga frun visade sig. ”Huru är det fatt med min lilla fröken?” frågade hon hjertligt, och i detsamma räckte hon den unga flickan sin hand med en min af moderlig förtrolighet. ”Åh, jag är förfärligt bedröfvad!” svarade Blenda, i det hon vördnadsfullt tryckte sina läppar på denna moderliga hand. ”Hvad har då händt?” ”Något hvaröfver jag aldrig kan trösta mig!” ”Det fins ingen sorg, för hvilken ej någon tröst växer – tro mig, som är gammal och erfaren!” ”Ack, om jag vågade det – gud vet hur gerna jag ville! Men det är så, att att ”Nå, låt oss höra vidare!”
Man invänder måhända, att den större kapitalrabatten har Den 7 November. 329 afseende på den lägre räntan; men då blir ju skillnaden mellan 5 proc. och den lägre räntan så mycket större. Men en annan inkonseqvens, som är ännu större, ligger äfven uti nämnde Herrars yrkande om införande af en bestämmelse, sora har till ändamål att inskränka Fullm:ges rätt att efter godtfinnande bestämma kapitalrabatten. Denna bestämmelse är ingenting annat än en begränsning af berörde rabatt. I detta Betänk, har just varit fråga om, huruvida en sådan begränsning bör ske eller icke, och i det fallet har Utsk., enligt min tanke, ganska rikligt och öfverlygande bevisat att den icke bör ske. Hvad är det då annat än inkonseqvens, att på ett ställe yrka alt en inskränkning icke bör ega rum, och på ett annat ställe att den bör ske. Frih. Raab har förut fästat upmärksamheten derå. Jag tror att en dylik föreskrift skulle hafva den af Utsk. sjelf påpekade olägenhet med sig, att man nemi. kan länka sig en kapitalrabatt, der räntan är nära 4| proc. och sorn, här motsvarar ungefär 90 proc. Då jag icke kan föreställa mig, att detta är nyttigt, och icke eller att Fullm.-ge i Riksg:s-Kont. skola behöfva medgifva en så stor kapitalrabatt, ej heller vilja medgifva en större än, som behöfves, tror jag, att man kan helt och hållet utesluta den ifrågaställa bestämmelsen, hvars enda effekt är att uphäfva hvad man förut stadgat. Frih. Åkerhjelm: Jag anhåller att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derå, att om han jern för 4:de punkten med den ifrågavar:de, skall han finna att Utsk. icke afsett någon obegränsad kapitalrabatt, och att således, icke någon inkonseqvens förefinnes i detta hänseende. Hvad beträffar sistnämnde punkt, är jag af samma mening, som de, hvilka anse att 5 proc. böra bestämmas som ränta, af samma skäl, som förut blifvit anförde.
Silfverskjöld å Embetets vägnar, och Herr Grefven och Generalen en Chcl Högval - *7* Den 19 Mars e. m. borne Herr C. E. Lewenhaupt angående orsakerne till krigets olyckeliga förlopp i Finland, utdragen efter tidsens ordning utur Handliugarne ifrån krigets början 1 1 nuvarande tid. d') Afskrift af en underdånig skrifvelse af Riksens Ständer till Kongl. Maj:t af den 10 Aug. 1741* e) Öfversättning af Franska bref och skrifter, sorn gått emellan Hans Kongl. Maj:t Hans Exellence, Herr RiksRådet och Presidenten Grefve Carl Gyllenborg, Franska Ministrar och Regeringsrådet vonNolcken å ena och Herr Generalen Grefve Lewenhaupt å den andra sidan, jemte åtföljande Förteckning. jf) Öfversättning af de bref och skrifter på Franska Språket sorn Herr Generalen Grefve Lewenhaupt fått ifrån Hans Excellence RiksRådet Grefve Carl Gyllenborg samt Marquis de la Chetardie under fälttågen i Finland, och äro genomd ragne af Herr Generalen sjelf hos Riksens Ständers Gommission ingifne, med åtföljande förteckningar. g) Åtskillige Originalbref från Generalen Grefve Lewenhaupt lill GeneralMajoren Bousquets. /i) Register uppå acta uti Rikets Höglofl. Ständers Commission år 1743 angående orsakerne till krigets olyckeliga förlopp uti Finland, samlade i B midten N:o 1. Den 19 Mars e. m. i73 1) Konung Fredrics Constitutorial för en General-KrigsRätt att ransaka och döma öfver Generalen Grefve Lewenhaupts och GeneralLieutenanten Baron Budenbrocks förhållande vid deras anförtrodda Commando i Finland. k') 5 st. Kongl. Bref rörande samma General-KrigsRätt. f) En skrifvelse från AmiralitetsCollegium till General-KrigsRätten den 3i Januarii 1748.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.: Af tjensleåligganden hindrad att fortfarande vistas i hufvudstaden, anhåller jag vördsammast att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot i Ridd.Utsk. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt samtycke; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, dels anmodade Hrr Electorer, att sammanträda för att utse ledamöter i Ridd.Utsk. efter Hr Björnstjerna och Gr. Ehrensvärd, Carl Albert, hvilken sednare, såsom fullm. för Adliga ätten Schönström N:o 1056, i följd af fullmaktsutgifvarens död, återlemnat sm pollett, dels tillkännagaf, att den genom Hr Björnstjernas afsä - Den 8 Mars f. m. 79 geise ledigblifna Bänkm:s-befattning inom 22 Bänkmis-afd. komme att återbesättas genom val i början af nästa plenum. Föredrogs och bifölls Bevilln.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda betänk. N:o 7, ang:de postbevillningen. Föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda betänk. N:o 8, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos., ang:de kurhusafgiftens fortfarande, sorn Frih. Palmsljernas, C. 0., Hr af Grubbens, N. W., och Hr Westins i ämnet väckte motioner. Hr af Grubbens, Nils Wilh., uppläste följande: Detta Bevilln.Utsk:s betänk., anhåller jag vördsammast må blifva återremitteradt af följande anledn:r: l:o Har Utsk. alldeles med tystnad förbigått K.
M. vidtagna arrangementer visat Den 5 September f. ra. sa lyckliga resultat, hvad kronoparkerna beträffar, och skulle hafva visat lika nyttiga med allmänniogarna, om icke alltför många och olika ideer, stridande mot godkända principer, sökt med dem gö'ra sig gällande, och derigenom vållat tidsutdrägt, om icke något än värre. Jag har nu visat en allmän åsigt öfver skogarnes behandling enl. olika administrationsprinciper, och utbeder mig nu att få öfvergå till ett punktvis besvarande af Utsktns utlåtande. 1:0 Utsktn föreslå, att frågan om ovillkorlig delning af allmänningarna och ovillkorligt upplåtande till fri disposition må förfalla. Denna åtgärd är en gång öfverlemnad till K. M., vid 1823 års riksdag alt afgöra; och jag har i hufvndbelänk. visat följderna af delning; gillar således denna punkt. 2:0 Utsk:n gilla Prosten Gumaelii förslag, alt allmänningarne skola genom deputerade från häradet skötas. Likaså litet som ett hushåll blir väl skött, när många hafva bestyret om samma sak, lika illa går det, när många skola hafva befälet i skoshushållningen. Mångvälde gör splittring och trassel, hvar oeh en skyller ifrån sig, om det går illa, och alla undandraga sig det besvärliga; men alla söka egna fördelar på skogens bekostnad. De nu lefvande få mycket, efterkommande intet. 3:o Jägeristatens upphörande och förändrad ordning för tillsättandet af underordnad skogsbetjening, — afslagen. Detta var visligt gjordt af Utsktn, ty jägeristaten är redan inskränkt till långt ringare antal an förr, och under hvad den borde vara på några ställen.