Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herren gifve oss alla sin nåd och salighet." Efter ett ögonblicks tystnad tillade hon: "Höljen ett kläde öfver den döde, och låtom oss fortsätta vår andakt." Med hvarje dag växte fru Ebbas hopp att kunna afslå belägringen. Hon märkte huru föga hertigens kanoner förmådde emot fästets tjocka murar, hvaremot de försvarandes skjutverktyg gjorde stor manspillan ibland de belägrande. Höstregnen försvårade mycket arbetet för hertigens folk, och de minor, han lät anlägga, fylldes af vatten. Men snart mörknade åter utsigterna. Besättningen började visa mindre nit för uppfyllandet af sina skyldigheter. Förräderi hade insmygit sig ibland dem, och utsådde myteri. Mången af manskapet visade håg att öfvergå till hertigen, och de fremmande legoknektarne ansågo sig icke skyldige att längre strida. Men på fru Ebba inverkade hvarken fruktan, hotelser eller löften. Hon syntes hafva ärft sin mans sinne. "Unge herr Enevald", sade Matts en dag, "här är sannerligen ugglor i mossan. Här gå så många rykten i svang bland besättningen i kors och tvärs. Hvarifrån komma de alla? Det står aldrig rätt till. Man talar om hur hertigen lofvar guld och gröna skogar åt dem som öfverlöpa, och hur han hotar att hänga, som landsförrädare, alla som hålla med kungen och finnarne. Många påstå, att kungen är död. Alla veta, att han åtminstone ej kommer hem i år, och många säga, att de ej vilja tjena den, som öfverger dem. "Jag har ock märkt oråd", svarade Enevald, "men ännu ej lyckats upptäcka hvem den förrädarn är, som här löper hertigens ärender. Se den der tusan der på bröstvärnet, rigtar han ej åter kanonen så kulan går fienden öfver hufvudet." Enevald sprang med draget svärd till karlen, grep honom i kragen och skrek: "Sigtar du så der, skurk, så laddar jag kanonen med ditt hufvud." Karlen mumlade något om att rigtningen var rigtig, men sänkte emellertid en mån kanonmynningen.
Statsministrar, statsråden, hovkanslern och ämbetsmän, som har med kommandomål att skaffa skall alltid följa grundlagen och befrämja konungen och Rikets ständer. Vårda sig om konungens makt och innebyggarnas frioch rättigheter, giva konungen råd dock inte jämte honom regera. De är ej allenast som medborgare och för sina personer underkastade allmän lag, utan är också ansvariga för sina rådslag och gärningar i sina ämbeten. De skall dock inte belastas, om deras råd leder till en olycklig utgång. Försöker någon statsrådsledamot då regeringen förs av Statsrådet våldsamt kasta regeringssättet över ända eller med råd och gärning medverka till att lagstridigt kullkasta grundlagen eller tillstyrker ämbetsman, som skall ge konungen råd i kommandomål något lagstridigt, straffas han som rikets förrädare och mistar liv, ära och gods. Skulle någon försöka förhindra att kalla Rikets ständer till allmän riksdag mister han ämbetet och blir ovärdig att vidare nyttjas i rikets tjänst. Skulle någon ge råd som strider mot regeringsformens föreskrift rörande ständernas beskattningsrätt mister han ämbetet. Detsamma gäller tryckfriheten. Underlåter någon rådgivare i kommandomål att protestera om fel i bevillningen, krigsgärd vid krig, myntväsendet och indelningsverket mister han ämbetet. Skadar hans föreställning enskild person döms han efter samma stadgar som domare. Döljer statsminister i utrikes frågor något för konungen rörande krig, fred eller förbund mellan riket och annan stat mister han ämbetet. Han skall till protokollet föra sådant som konungen beslutat mot regeringsformen och skall han vägra skriva under. Den som tilltalas i något av nämnda ärenden och redan lämnat sin tjänst, står ändå till ansvar och förlorar sin pension. Stockholms slott å Rikssalen den 10 februari 1810. CARL. Kungl Maj: ts och Riksens ständers fastställda RIKSDAGSORDNING. Stockholm den 10 februari 1810. Riksens ständer är svenska folkets representanter och kan inte i sin riksdagsmannabefattning hindras av annat än grundlagen. Rikets ständer skall sammankomma vart femte år. Kungen kan kalla till urtima riksdag dessförinnan. Riksdagarna skall hållas i rikets huvudstad, om inte fiendens framträngande eller pest eller andra vidriga omständigheter gör det omöjligt. Konungen bestämmer i så fall annan ort.
Det vidsträckta utrymme, som, i författningens 8 Art. §§ 39—83, lemnatS åt domarens pröfning af förbrytelser mot stadgarne rörande bränvinsbränning, instämmer ej med min mening om det rälta i brottmåls-lagsliflning. Men då fältet för likartade förbrytelser är, i anseende till yrkets omfång, så vidsträckt som här, har man svårligen kunnat undvika, att till domarens godtfinnande öfverlemna nog många gradationers bestämmande. Då jag dessutom hvarken idkat bränvinsbränning, eller kan i juridisk erfarenhet mäta mig med de lagfarne män, som inom Utskottet egentligen handlagt delta ärende: så har jag måst låta vid deras åtgärd bero; dock utan att vilja den försvara. Bil. M 2 lill Särsk. Ulsk. Bet. Om den vid § 3 gjorda anmärkning gillas: så borttages bär den sista meningen, som börjas med orden: »Har han begagnat» etc. Mom. 2. Af enahanda skäl, skulle här uteslutas orden: »rymd eller». § 61. Om den vid § 10 gjorda anmärkning godkännes: så bör denna § utgå. § 66. Om den vid § 43 gjorda anmärkning gillas: så utgår denna § 72. Bör rättas efter anmärkningen vid § 32, mom. 2, i fall hon godkänts. § 93- Gillas den vid § 3 gjorda anmärkning: så borttagas ur denna §:s 1 mom. orden »tillverkare i mindre bränneri begagna redskap af större pannerymd, än vid sådan tillverkning tillåten är och». § 98. Stadgandet i denna § är billigt ej mindre mot dem, som nödgas omgöra sin enkla redskap, om afverkningsförmågan är för högt beräknad, än emot dem, hvilka måste nedlägga eller förändra sina brännerier, derföre att deras pannor äro mindre eller större, än denna författning medgifver. Kostnaden för Staten blifver större, och inträffar på en gång, om förbudet, i 8 §, att begagna pannor under 12, och öfver 20 kannors rymd, qvarstår. Besparingen af deras inlösen är ett ytterligare skäl att borttaga förbudet. Beräknas ej de enkla redskapens afverkningsförmåga för högt: så slipper staten äfven deras inlösen.
”Bancofullm. bemyndigas att pä Stockholms hörs, efter en curs af högst 128 sk. b:eo, för vexlar å 07 dagar och i förhållande derefter för vexlar å längre sigt, uppköpa vexlar å Hamburger b:co, dragna å Hamburg eller Altona. Vexlar å £. St. kunna äfven köpas till deras ägande värde efter uträkning.” Vid § 2. Definitioner i laghud, som vid ansvar skola tillämpas, äro alltid vådliga. Jag får derföre föreslå borttagan, det af 2 moni. i denna §, samt att deremot införes följande korta stadgande: ”Vexlar få icke aflätas vid -lägre curs än 129^ sk. b:co för l r:dr II. b:co för vexlar å 67 dagar, och i förhållande derefter för vexlar å längre eller kortare tid.” 3 inom. såsom olämpligt hör utgå. Vid § 6- l st. f. denna §, innehållande lill en del mindre verkställbara föreskrifter, torde följande böra införas: ”Alla ä R. St:s Banks namn eller ä dess vägnar afgifvande vexlar skola adviseras, och advisbrefven underskrifvas af minst 2:ue Deputerade.” ”Pä Deputerade ankommer att antaga och entlediga nödigt biträde i giiromålen, men på Bancofullm. alt bestämma beloppet af det arfvode, som för sådant biträde kan påkallas.” ”För öfrigt åge Deputerade att ordna de deni åliggande göromål, på sätt de finna lämpligast.” Vid § 8. Jag bar redan autydl, huru lätt befattning med denna vexelrörelse kan blifva underkastad ett orättvist klander. Om detta skulle gifva tillfälle lill sådant utbrott, som 2 mom. i 8 § medgifver, skulle endast möjligheten häraf troligen afhälla de mest passande pcrsonerne, särdeles köpmän, från ett sådant uppdrag. Hvilken verkan t. ex. skulle på en handlandes credit den underrättelse från Banken till dess lius i Hamburg utöfva, alt Fullm. af missbelåtenhet eller misstroende funnit sig löranlålne ali skilja den eller den
När Geyer en gång (i brefvet till landshöfding Järta den 24 februari 1838) talar om sitt » affall » såsom ett affall från den historiska skolan och till erkännandet af den princip för handlandet, som måste vara hvaije tidehvarfs egen insats, så är det icke svårt att finna hvad detta egentligen innebär. * Den der epokgörande principen var ett revolutionens barn. I Sverige hette den Karl XIV Johan. Till dennes personlighet drogs Geijer hela sitt lif igenom af en beundran, som tyckes ha gränsat till hänförelse, och en kärlek, hvars uppriktighet icke kan vara tvifvel underkastad. Att detta äfven uppfattades af den det gälde, bevisas bäst af det i grunden orubbade förhållandet mellan konungen och hans gamla beundrare, äfven efter » affallet », ett förhållande, som ju bäst kännetecknas deraf, att Geijer ett par år senare blef tillbjuden en plats i konseljen, hvilket han dock som bekant afböjde. Och om beundrarens och det beundrade föremålets vägar icke från den dagen kommo att löpa mera jemnsi-des än hvad de gjorde, så har nog detta också sin nära liggande förklaringsgrund. När Geijer, för att möta Karl Johan, gick, som han sjelf något oegentligt uttryckte det, från den historiska traditionen och rakt mot det revolutionära fenomenet, sträfvade konungen samtidigt att i rakt motsatt riktning kunna slå sig fram från revolutionens till legitimitetens ståndpunkt. Denna antydan, som närmast kan tyckas hafva ett psykologiskt intresse med afseende på Geijer personligen, har dock äfven ett annat och längre gående intresse med afseende på hela den tid, som kom efter honom. Det visar nämligen att icke ens för uppnåendet af det mål, hvartill de nya statsfilosofiska spekulationerna väl ytterst syftade, läggandet af en ny grundval förden nya monarkiska principen, bade behöfts allt detta vidt-sväfvande fantasteri ocb allt detta oförsynta förnekande af tydliga fakta.
Ide skall, om han är myndig, ställas under Förmyndare, och stå under Förmynderskap till dess han gitter visa, att han från sin vanart så återkommen är, att han sig och gods Prot.'tJtdrag den i Februarii 1830. 3 sill sjelf räda kan , samt derjemte* förklaras oberättigad att deltaga i val , eller väljas till sådana förrättningar* Sorn innefatta medborgerligt förtroende, hvilket stadgande BondeStåndet ogillat* må förordnasj att denne skall förklaras oberättigad att väljas till allmänna uppdrag eller förrättningar; dels att i föreskriften, att öfvermage, sorn af starka drycker öfverlastar sig, ages af Föräldrar eller Husbonde *1 närvaro af Krono , Stadseller Police-Betjent, må uttryckas, att detta borde ske endast i närvaro af Krono-, Stadseller Police-Betjent; uti hvilket beslut de öfrige Piks-Stånden blifvit inbjudne att sig med Bonde-Ståndet förena; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att uti Bonde-Ståndets nyssnämnde beslut instämma. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings Utskottets, den ig sisth December, Under N^o 58, aflåtne och, den ao derpåföljde Januari! e. m., på bordet lagda Memorial, med Förslag till Voterings-proposition, angående Porto-afgiften för Inrikes Brefväxlingen , fann Ridderskapet och Adeln för godt att den af Bevillnings-Utskottét uti nämnde Memorial föreslagna Voteringsproposition godkänna.
I öfrigt, och beträffande Landets allmänna beskaffenhet, hafva genom de af Eders Kongl. Maj:t och Kronan bekostade strömrensningar, särdeles i Ljunga Eif, det 3:dje af Länets större vattudrag, invånarne vunnit en betydlig lättnad för transporten till närmaste Lastageplatser af deras Trädeffekter, hvaraf åter resultatet varit en lättare och förmånligare afsättning, äfvensom de ännu och med drift fortgående Afvittringarne af Kronoskogarne, samt det fortfarande nitet hos allmogen för sjöars och myrors uttappning, redan beredt och skola än vidare bereda väsendtliga förbättringar i Länets naturliga beskaffenhet. 2 §. Innevånare. Enligt Mantals och Skattskrifningslängderne för föregående år förhåller sig antalet af invånare i de irenne fögderier, eller Medelpad, Norra och Södra Ångermanlands, hvari Länet i afseende på administrationen är indelt, sålunda: Medelpad. Mankön 5,694 Qvinkön 6,321 ... —i—-28,292 Norra Ångermanland, Skattskrifne .. 12,672 Befriade . 11,007 . 23,6 / 9 När härtill lägges Städcrnes folkmängd, uppgående i Hernösand: till Mantalsskrifne , 1,339 Befriade . 630 1,969 Sundsvall: Eill Mantalsskrifne 1,397 Befriade . 627 2,024 utgör Länets hela folkmängd — 82,110 personer.
I den stämma före kyrkoherden eller annan vederbörande prestman ordet, jemväl i mål som, enligt 16 §, till borgerlig sockenstämma höra. 86 §. Består sammansatt kommun af stad eller stadsdel och landsbygd, och är, angående grunden för hvardera delens skyldighet, att till fyllande af allmänna behof bidraga, eller för rösträtt i sockenstämma, gällande öfverenskommelse träffad, då bör dervid förblifva intill dess annorlunda varder i laga ordning stadgadt, Finnes ej sådan öfverenskommelse, förfares i nämnda delar i öfverensstämmelse med hvad i 1 kapitlet sagdt är. Uppstår fråga om stiftande af gemensam kommunalinrättning för flera till ett och samma gäll hörande borgerliga kommuner, eller tarfvas gemensam öfverläggning om annat ärende, som dessa kommuner rörer, då må samtliga kommunernas röstegande medlemmar kunna till gemensam sockenstämma kallas. Förekommer der omröstning, varde den särskildt inom hvar kommun verkställd, der ej de röstande i sådan ordning öfverenskomma, att samfälld omröstning ske må. Borgerliga kommuner, som till hvarandra gränsa, men ej höra till samma gäll, må ock kunna till sådan gemensam sockenstämma kallas, när Konungens Befallningshafvande elier Domkapitlet det förordnar. Kallelsen utfärdas utaf den af församlingarnes tjenstförrättande kyrkoherdar, som i det embete äldst är, och hvilken det jemväl tillkommer, att i stämman föra ordet. Vid omröstning gånge som nyss sagdt är, 181» Fråga, som vid kommunvis anställd omröstning, ej af samtlige deri deltagande kommuner bifalles, anses förfallen. 88 §. Sockenstämma i sammansatt kommun ege att, enligt de i 2 kapitlet stadgade grunder, utse särskild sockeneller församlingsnämnd för handhafvande af sådana, sockennämnd i allmänhet åliggande göromål, hvilka kommunen angå och ej lagligen tillhöra annan myndighets handläggning. Detta uppdrag kan, der så lämpligt pröfvas, åt kyrkorådet öfveriåtas.
Detta var åtminstone för mig något nytt, men om äfven så vore, så tror jag dock icke, att, denna omständighet får tagas i betraktende vid frågans afgörande; ulan den måste skärskådas endast från de sidor man känner. Det är visserligen en sanning, att Staten icke kan beräkna någon bestämd inkomst af dana-arf, synnerligast då de ideligen efterskänkas, men lika säkert är, att Norrtelje stad lika litet kunnat eller kan beräkna denna inkomst. Gr. Liljencrantz har sagt, att jag i milt förra yttrande skulle hafva visat en särdeles motvilja mot småstäderna. Jag beklagar alt mina ord kunnat så tydas; min mening var åtminstone icke sådan. Jag hyser likväl icke den välvilja för dessa småstäder, alt jag vill gifva deni några inkomser på de öfrige kommunernes i landet bekostnad, och jag tror icke heller, att man hör lemna staden Norrtelje en inkomst eller anslag, förrän man gjort sig underrättad derom, huruvida denna stad mera, än någon annan kommun vore i behof af understöd. Gr. Mörner har vidare sagt, att jag skulle hafva yttrat, alt~ i händelse staden förlädes under landsrätt, skulle'dess fattigvårdsomkostnader förminskas, och Gr:n tilläde, att det skulle vara orätt af Staten handladt att låta staden gå sin undergång till mötes, utan att träda emellan med en hjelpande och lindrande hand. Detta har jag icke yttrat. Jag har endast sagt, alt om Norrtelje, såsom flere talare här upgifvit, vore öfver höfvan betryckt, skulle det för staden åstadkomma en lindring i dess afgifter, om den förlädes un - Den 22 Februari. 99 der landsrätt. Sådant lärer väl emellertid icke kunna ske snart, enär, enl. hvad uplyst blifvit, borgmästaren lefver, har god helsa och stora inkomster.
Uppförd pä denna grund, skall representationen aldrig sakna den upplysning och den sakkännedom, som för samhällets jemna och lugna utveckling äro nödvändiga; hvarje verkligt intresse skulle der kunna framställa sina önskningar och åsigter. Och är representationen väl afvägd, så skall intet enda intresse med egoistisk despotism kunna beherrska de öfriga. Man har mot denna princip framställt svårigheten att rättvist afväga de olika classerna. Jag medgifver denna svårighet; men för det ali full rättvisa svårligen kan åstadkommas, skall all rättvisa derföre förkastas? Minoriteter skola alltid finnas, och delta onda vidlåder hvarje representationsform, men det framstår dock vida mindre vid classvalen än vid de allmänna. I en representation, byggd på de förra, skulle dock alla de hufvudsakligaste af värt lands intressen, såsom jordbruk, bergsbruk, religion, bildning, handel och näringar etc. äga sina ombud, då deremot uti det förevar, förslaget ett enda intresse beherrska!' de öfriga; ty de 30 röster, som äro städerna medgifna, betyda intet, emot det andras öfvervägande majoritet. Jag skall icke längre trötta R. o. Ad:s uppmärksamhet. Jag skall icke ingå i pröfning af den valprincip, Const.Utsk uppgjort, utan afseende på flera af dess ledamöters önskningar, och med underkännande af de utaf Gr. Spens föreslagna utvägar, till erhållande af direcla val. Jag skall icke eller ingå i granskning af den andra kammare, Utsk. föreslagit, hvilken svårligen torde uthärda någon allvarsam pröfning. Jag vill icke eller orda om den förmögeuhetscensus, förslaget innehåller. Mycket är derom sagdt, och dess orättvisa är, efter milt omdöme, fulleligen bevisad. Ett enda vill jag dock tillägga, nemi., att förslaget tyckes hafva förbisett, icke allenast de förmögues rätt, utan äfven de många, som medelbarligen eller omedelbarligen af dem hafva sitt uppehälle, tyckes hafva förbisett, att, derest en ensidig lagstiftning undergräfver dessas bestånd, hela landsträckor, åtminstone hela bergslager, låta gå sin undergång till mötes.
Beträffande denna ansökning, har Diskont-direktionen, som å densamma lillst' rkt bifall, upplyst, att, sedan gäldenärerne vid låneis förfallotid funnits sakna all annan tillgång, än de hos Friherre Fleetwood utmätte fastigheter, hvilka vid försäljning icke uppgått ens till beloppet af deruti intecknade fordringar, samt Gödecke år 1834 å utrikes ort i utfattigt tillstånd aflidit, Fleetwood, efter föregånget yrkande af bysältning, år 1836 erbjudit sig att, genom anförvandlers biträde, årligen inbetala 500 rdr banko; men att, då detta åtagande endast för en gång blifvit fullgjordt, samt bysättnings-* påståendet af sådan anledning mot honom förnyats, lian till Direktionen iniemnat ett med borgen försedt erbjudande af 100 r:dr årlig afbetalning, samt att, genom dessa afbetalningars fortgång, lånets kapitalåterstod i Januari månad 1849 nedgått till 900 rxlr banko, då, efter erhållen underrättelse, alt arf efter en afliden syster skulle hafva tillfallit Fleetwoods friherrinna, Bih. Ull 11. St.
Ja; ”Den det ej vill, rösteNej.’*' ”Vinner Nej, ändras redactionem sålunda, att näst efter slutordet i föregående proposition införes: ”eller sådane, som röra Rikets Ständers Verks och hvarje Riks-Stånds enskilda; angelägenheter.”' Sedan tvänne dubbla sedlar blifvit casserade, befunnos, vid de öfrigas uppsummerande, gifna 10 Ja,: emot -67 Nej. Trettiondeåttonde Voterings-Propositionen: Se Memor. N:o 87, Prop. C. ”Den, sorn gillar Conslitutions-Utskottets redactions-förslag, alt efter slutordet i Trettiondesjelte Voterings-Pfopositionen införes: men hvilka ej må sträckas till Grundlags-ändringars föreslående eller afgörande,’’ ”röste Ja;’ ”Den det ej vill, röste Nej ’’ ”Vinner Nej, godkännes Ridderskapels och Adelns redaction: , ”Dock må Grundlagsändring, icke vid Urtima Riksdag kunna föreslås senare än ett år före nästa Lagtima Riksdag, ej heller af göras förr än efter ett år, sedan den vid föregåendeRiksdag blifvitförklaradsåsom hvilande.” Voteringen utföll med 36 Ja, emot 43 N ej. Tretliondenionde Voterings-Propositionen. Se Memor. N:o 87, Prop. D. ”Den, som vill, att io5 §. Regerings-Formen och 29 2 mom. Riksdags-Ordningen skola erhålla följande lydelse: F’)'starkt a Coustiturioiis-Vtskottets Memorial Aho ia5. •”Rikets Ständers Constitutions-Utskott ege att, vid hvarje Lagtima Riksdagj äska de Protocoll, sorn uti Stats-Rådet blifvit förde, ~ —” Riksdags-Ordningen. §• 29- 2:0 "Constitutions-Ulskottet åligga att, vid hvarje Lagtima Riksdag, äska de uti Stats-Rådet förda protocoll; ” ''röste Ja;” '’Den det ej vill, röste Nej.” "Vinner
Då således efter min tanka de af Utskottet tillstyrkte åtgärder icke leda till erhållande af någre för sakens afgörande nödige upplysningar, elier i öfrigt kunna anses ovilkorligen nödvändige, utan snarare synas vara af Utskottet föreslagne för att frånkomma saken, hvilken i sanning ock måste ana ses betänklig, kan jag ej annat än finna desse åtgärder öfverflödige och böra undvikas, såsom endast medförande ytterligare besvär för Embetsman och Ständer. Jag tillstyrker derföre att Betänkandet må återremitteras, med föreskrift till Utskottet, att i målet afgifva ett hufvudsakligt Utlåtande, Den 3 Junti. N:o 6. Hörsamste Memorial! Sedan Ridderskapet och Adeln under deft i7 Februarii och den 7 Mars detta år behagat till Riddarhusutskott remittera, dels jHtrf von Qvantens, Carl, väckta motion om en sådan förändring i 24 §.
Kommitterade gifva derföre ett obetingadt företräde åt en befästning med stor omkrets, bestående af starka, skilj da, stormfria och artilleririka fästén, uppfyllande ofvansagde ändamål: att hindra inneslutning, bombardering och förbindelsernas afskärande samt gynna ett aktivt försvar. Men till hvilken befästnings fulländning tillika hör såsom kärna de bakomliggande passens försvar, eller, om man så får uttrycka sig, portarnes stängning, genom anlagda verk närmare staden. Detta är nödvändigt, på det att om fienden tilläfventyrs, exempelvis nattetid, skulle lyckas, oaktadt de mellan fästena anlagda fältförskansningar, att på något ställe genombryta, han i alla fall icke skulle kunna intränga i staden. Tillräcklig styrka till denna utsträckta befästnings första besättande hoppas kommitterade kunna visa skall erhållas genom de närmast liggande regementena, stadens och omgifvande landsorts alla beväringsklasser och uppkallade landstorm, hvilken styrka inom några veckor alltmera kan förstärkas, utan att derför binda hela armén vid hufvudstadens försvar. Den 1856 förordnade komitén för Stockholms och Mälaredalens försvar har, enligt kommitterades åsigt, i sina anförda grundsatser mera slutit sig till den vidsträckta befästningen, än till den inskränkta, men, vid verkens anläggning, dels följt, såsom på norra sidan, den inskränkta linien, dels, såsom på södra sidan, en linie liggande framför den inskränkta, men mycket för nära staden att kunna uppfylla de fordringar, denna komité sjelf uppställt. Vid senaste tiders större fästningsanläggningar, såsom vid Antwerpen och Portsmouth, ligger omkretsliuien en half svensk mil framför de delar, som skola vara skyddade mot bombardering. Om detta afstånd också skulle anses kunna för Stockholms befästning något minskas, derigenom att fältet icke här är jemnt, utan att omliggande höjder hindra fienden att se staden, är likväl uppenbart, att de af 1856 års komité föreslagna fästen ligga alltför nära staden. De vid Haga grind och vid Carlbergs simberg ligga, det förra något öfver 3,000, det senare 4,000 alnar från observatoriiplanen.