Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Blott när hon stod vid stranden af den sjö, hvars vagor sjungit så många vexlande melodier för henne under den långa utvecklingsperioden från 15 till 70 år, kom det stundom något tungt öfver de blida dragen. När, jag då smög min arm om henne och frågade, hvad hon tänkte på, såg hon på mig med en frånvarande blick och svarade långsamt: " Åh, vågorna berätta så mycket från gamla tider! " vad de berättade henne, det fick jag en dag lära känna. Sent en afton sutto tant Charlotte och jag ensamma i förmaket och väntade på, min fastman, som. under natten skulle intriiffa i mitt hem. Gumman: som för tillfallet vistades hos oss, hade vsinlig och uppoffrande som alltid, nödvandigt velat dela min vaka. Alla andra sofvo i huset, och der raldde omkring oss denna nattens vihtansfulla stillhet, som fyller sinnet med vemodiga tankar. Vi sutto båda tysta, jag bekviimt uppkrupen i soffhörnet, tant Charlotte rak och flitig som alltid med sin strnmpstickning. Pendylen pi % spegelbordet slog timslaget med en gäll, silfverklar ton i den djupa stillheten. " ara elfva! " utbröt jag och sparkade otåligt pallen utåt mattan. Tant Charlotte såg upp på mig med sin skälmska blick. " Hvi kommer han ej än, Mitt hjertas lilla vänn, smågnolade hon muntert. " Åh, tantn, bad jag, " beratta d g o t för mig, s&amp; att tiden inte kryper sil här dödande långsamt framat. " " Berätta! Hvad då, barnet mitt? " " Jo, något från tants egen ungdom. Men något riktigt romantiskt Sir det lof att vara, lilla tant! " " N %, om min egen förlofning kanske? Det passar viil i stycket nu. " Jag flög med ens upp ur min bekviima ställning. " Åh nej, har tant varit forlofvad! " " Tycker du, att det låter så otroligt? Tack för komplimangen! Jo, du, det har jag nog varit, och det i hela fyra &amp; r anda. Jag har tänkt s&amp; mycket derp&amp; nu, nar jag sett dig och din vän s % glada och lyckliga. "
Gör någon annan åverkan å kronans parker, gehäg och djurgårdar, och der tager torf, näfver, löf, bast eller hugger ved, gärdsel, stör, timmer, eller hvad det helst är, bote för timmer och sågestock Fem Riksdaler, för hvart lass af det andra Fem Riksdaler, för mansbörda En Riksdaler tolf skillingar, och ersätte dessutom värdet. I dessa mål äro böterne Konungens ensak, dock vill Kongl. Majit i Nåder tillåta, att åklagaren må en tredjedel i samma böter bekomma. De öfriga två tredjedelarne skola, så vida icke något serskildt derom i vissa orter redan i Nåder är, eller vidare kan varda förordnad!, planterings-cassan tillfalla; och bör med dessa och dylika plan terings-cassan anslagne medel förhållas, på sätt i 14 §:n är föreskri!vet; men orkar den brottslige icke böta, aftjene han då plikten med dagsverken, efter markegång räknade, vid kronoparken, hvartill han, efter behörig kallelse, sig bör inställa, vid vite att genom Kronobetjente eljest varda bemtad. I alla sådana åverkans-mål, så väl å kronoparker, gehäg och djurgårdar, som allmänningar, der skogsoch jägeri-betjente ega talan föra, måge ej mindre de, än Öfver-Jägmästaren., sjelfve edligen vittna, om hvad de sett och åtalat hafva, der ej andra vittnen till äro. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 December 1840. 268 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o t SS. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den i Dec. 1840.
Bilagda Tabell Litt. A. upplyser delta. Hvad Kungsöhrs fögderi angår, må endast anmärkas, att det större antal rusthållsnummer, hvilkas rustnings-ränta ligger melian 55-—-59 daler, än i de öfriga kompanierna, är en ovilkorlig följd af skattläggnings-methoden. Största antalet af rusthålls-nummer befinnes i de båda andra kompanierna inom klassen mellan 00—64 dalers rustnings-ränta. Men om hemmanen inom Kungsöhrs fögderi blifvit skattlagde efter Östra Westmanlands eller ännu mera Westerås läns skattläggningsmethod, sä skulle de rusthållsnummer, som nu innefattas under klassen mellan 55—59 dalers rustnings-ränta, hafva tillhört samma klass mellan 60—64 daler, flera af dem till och med. haft från 65—69 dalers rustnings-ränta. Kanske torde man, om detta befinnes, kunna inse lösligheten af det föregifvandet, att Kungsöhrs kompani lider af en räntebrist. Beviljas rusthållarnes inom Kungsöhrs kompani anspråk, så blifver det en skänk till de nu lefvande rusthållarne, som ej obetydligt ökar kapital-värdet af deras egendom. Men om de rusthållsnummer inom Kungsöhrs kompani, som äro förseddc med en rustnings-ränta från 70 ända till 94 daler, komma i åtnjutande af Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 338. 19 denna skänk, hvad skola de rusthållare inom Ostra Westmanlands och Lif-kotnpagniet, som äro förseddc med endast från 52—69 dalers rustnings-ränta, tänka derom? Har man icke att af dem vänta anspråk, som svårligen kunna afvisas? Måtte det dock besinnas, till hvilka äfventyrliga följder en sådan rubbning af Indelningsverket nrstc leda! Litt, A. Rustnings-räntans belopp i jemna daler-lal, klassificeradt efter det olika beloppet. Antal af Rusthåll i bv arje klass. inom i n om Kungsöhrs kompani.
247 §, angående den för ofvannämnde tjenstemän och vaktbetjening bestämda aflöning, innehåller enahanda stadgande, som detta reglementes 214 §, samt derjemte ett tillägg, hvarigenom Fullmäktige berättigas att tilldela de tjenstemän, som, till följd af den Riksgälds-konloret vid innevarande riksdag ålagda upplåning emot fonderade statsobligationer, erhålla nya elier ökade göromål, särskilda, härefter lämpade arfvoden, dock under förbehåll, att vederbörande tjenstemans aflöning härigenom icke kommer att öfverstiga sammanlagda beloppet af den lön och de tjenstgörings-penningar, som för tjensteman, tillhörande enahanda eller motsvarande tjenstegrad inom Rikets Ständers Rank uppförts i detta verks, af Rikets Ständer nu fastställda, löneoch supplementar-stater. 248 §, angående den, från längre lid tillbaka, anslagna summa till belöning för extra arbeten och till uppmuntran för extra ordinarier, är lika lydande med 6 Slats-Ulskollets Memorial, J\1 578. ofta åberopade reglementes 215 §, vid hvars slut dock, med afseende dels å tillägget i nästföregående § och dels å stadgandet i 241 §, tillagts orden: »eller medgifna.» 249 §, angående den till begrafningshjelp efter obemedlade tjenstemän och vaktbeljenter vid Riksgälds-kontoret, likaledes under en längre tid anvisade, särskilda anslagssumma, motsvarar samma reglementes 216 §; varande, med oförändradt bibehållande af denna anslagssummas belopp och dispositionsrättens inskränkning inom det löpande året, ordet »understöd» tillagdt, på det att Fullmäktige må vara oförhindrade lemna sådana nödställda sterbhus något tillfälligt bidrag, oaktadt ett dylikt begärdt och af omständigheterna påkalladt understöd icke utgör begrafningshjelp.
Majit för berörde ändamål disponeras. 31:o. Sedan Eders Kongl. Majit, för att tillvägabringa en ändamålsenligare reglering Anslag på af Veterinär-undervisningen i riket, funnit godt, under den 20 Juli nästlidet år utfärda provisoriska reglementen jemte stater för Veterinär-inrättningarne i Stockverdireklöholm och Skara, och i sammanhang dermed, uppå Öfverdirektören S. A. Nor~ren Is""hn9- ling*, uti särskild till Eders Kongl. Majit ingifven skrift, gjorda underdåniga framställning derom, att föreståndare-befattningen vid båda Veterinär-skolorna, hvilken han vid läroanstalten i Skara på ordinarie stat och vid den härvarande såsom tillförordnad innehade, måtte tills vidare af samma person, såsom dittills få bestridas, i nåder förklarat, det Eders Kongl. Majit ville deröfver, sedan de Direk - 70 Bil. JVs 7 till Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. JYs 1, om Statsverket 1856. tioner, som, enligt vid samma tillfälle jemväl meddelad föreskrift, skulle för hvardera Veterinär-inrättningen bildas, yttranden i ämnet afgifvit, sig utlåta; så hafva dessa sedermera förordnade Direktioner, under den 13 December nastlidet ar, och den 3 sistlidne Maj, med underdåniga yttranden till Eders Kongl. Maj:t inkommit, och dervid, uppå anförde skäl, afstyrkt den föreslagna föreningen af föreståndare-befattningarne, men tillika i underdånighet hemställt, att Öfverdirektören Norling, som numera upphunnit 70 års alder, och under 55 år varit tillförordnad föreståndare för Veterinär-inrättningen i hufvudstaden, måtte, i anseende till hans utmärkta förtjensler om Veterinär-undervisningen och sjukvården, betryggas mot ekonomisk förlust genom den reglering, som kunde blifva en följd af ifrågavarande Inrättningars förnyade organisation
Kollegium varit i tillfälle sig förskaffa, stadens inkomst af till densamma donerad jord vore ganska obetydlig, och några afgifter till staden å varutillförseln icke vore medgifna, samt då någon väsendtligare tilivext i stadens rörelse icke torde kunna förväntas förr än, efter fullbordandet af den utaf ett bolag år 1855 påbörjade anläggning af kanaloch segel-led mellan Eskilstuna och Mälaren, direkt sjöfart från och till staden kunde öppnas, så ock i betraktande af den mindre bemedlade ställning, deri stadens invånare i allmänhet sig befunne, syntes det, enligt Koliegii åsigt, för närvarande icke kunna billigtvis ifrågasättas, att nämnde stad skulle tillförbindas att bekosta hvad utöfver dess dåvarande bidrag erfordrades för aflöningeu af oinförmälde tjenstemän derstädes, och ansåge Kollegium följaktligen någon annan utväg för dessa tjenstemäns bibehållande vid dem tillagda löneförmåner icke förefinnas, än att Statsverket tillsvidare och intilldess Eskilstuna stad kunde blifva i tillfälle att ensam bestrida ifrågavarande aflöning fortfarande bidroge med det för berörde ändamål erforderliga belopp. Hvad särskildt anginge den af Revisorerna ifrågaställa lämpligheten af omförmälda lönebidrags anvisande å manufaktur-medlen, vore Kollegium af den mening, att då de tjeustemäns, som af berörde lönefyllnader vore i åtnjutande, befattningar och åligganden hade ett väsendtligt afseende å befrämjandet af det med frisladsinrältningen åsyftade ändamål, smides-manufaklurernas förkofran, ifrågavarande afgift icke borde betraktas såsom främmande för de till inhemska näringarnes bestånd och utveckling anvisle allmänna medel. Enär likväl, sedan Rikets Ständers af Revisorerna omförmälda beslut om upphörande af andra eller högre afgifter å varor, som med främmande fartyg ineller utfördes, än om ineller utförseln skedde med svenska fartyg dåmera vunnit Kongl.
Filialbanker, se Banker, FilialFinansdepartementet, se Statsreglering, Sjunde Hufvud-Titeln. Fiskerinäringen, om anslag till understöd för 1 4 i 99 lil Se Sjette HufvudTiteln. Fiskeristadga, om dels revision af ( A. 41 Bd. j dels ändringar i gällande — 130, 433, 7 2 10 — b. 13 Juni b. 28 Maj 30 Maj 30 Maj Fjäls lastageplats och Nordanå ( 497. ) bro i Vester-Norr/ands län, om ansfag för anläggning af ny väg mellan — Bd. 322 4 1 141 11 Se Statsbi drag till vägar. Flaten, om båtled genom, se Kläggen. Flickskolor, om inrättande af — Bd. 178 4 2 46 5 b. 10 Okt. b. 14 Okt. b. 10 Okt. h. b. 10 Okt. Flottan, angående förflyttande af dess varf och materiel m. m. utom Stockholm, samt Skeppsholmens och galervarfvets upplåtande åt nämnde stad — 256 4 1 163 — b. 14 Okt. b. 10 Okt. b. 10 Okt. g. 10 Okt. » angående ett redigare och bättre redogörelsesätt vid — A. 20 4 1 8 16 Se Femte IlufvudTiteln. » angående sammanföring till ett enda af anslagen lill flottans underhåll och till dess nybyggnad — A. 20 4 1 81 17 Se Femte HufvudTiteln. Qj “• re a, 03 Oq CD F. s *§ srg re —• j-s o g 2° 3 s EL « ?' ° 3^ cfq fD 3 3' T5 2. •"* 3’ 03 D 3 OGj re ce " 2- 93« co a ro —• • crq w ro CD c N:o N:o N:0 Sid. Ridd. o. Adeln. PresteStä lidet. BorgareStåndet. BondeStåndet.
Riddar!).Ordn., lärer väl ingen säga, att Riddarh.Ordn. är grundlag, lika litet som det kan påstås att RiksAkten blir grundlag derföre att i grundlagen omtalas att Riksstyrelsen skall föras efter RiksAktehs föreskrifter. Andra hafva åter sökt betrakta RiksAkten nästan såsom något, som man kunde anse såsom icke existerande. Detta synes mig likväl vara ett besynnerligt sätt att betrakta ett fördrag, ingånget mellan tvenne riken, sanktioneradt af båda rikenas styrelse och af deras representationer, samt i vederbörlig ordning till efterrättelse påbudet. Jag skulle nästan vara hugad säga, att det är mer än grundlag, derföre att det är en öfverenskommelse mellan tvenne folk, hvilken binder dem ömsesidigt. Att denna RiksAkt icke heller kan anses såsom hittills, ulan vid undantagsfall, tillämpad, det finner hvar och en, 90m känner att knappast en sä lång tid som en månad förgår, derunder den icke kommer i fråga att af Regeringen under dess verksamhet tillämpas. Dess 5:te § lyder så: »Såväl den Norska Statsministern, som de tvenne Statsråd, hvilka åtfölja Konungen, skola halva säte och öfverlägguingsstämma i det Svenska Statsrådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå begge rikena. 1 dylika mål skall den i Norige varande Regeringens Betänkule inliemtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande, att tiden sådant icke medgifver. Då inför Konungen i det Norska Statsrådet, enär och ehvar det är samladt, ämnen förehafvas, som angå båda rikena, skola trenne ledamöter af det Svenska Statsrådet der äfven hafva säte och stämma.» iirrme veta att för närv:de på detta sätt tillgår vid gemensamma ärendens handläggande, och Konst.Utsk:t. har alltifrån den tid, föreningen kommit till stånd, haft tillfälle att vid hvarje Riksdag granska vid dylika sammanträden förda prot:r. Det finues icke Svensk grundlag att åberopa för dessa sammanträden, och efter Hr Cederschiölds åsigt skulle således grundlagens föreskrifter alltjemt åsidosättas vid Regeringens förande i afs:de på dessa ärender.
Den som länge varit fången, som förlorat sina bekantskaper och förbindelser med verlden, som ingen egendom har, längtar måhända icke ifrån fängelset. Jag påminner mig ett sådant exempel i Norrige från den tid jag der vistades, då en lifstidsfånge, som frigafs för långvarigt godt uppförande, begärde att fä vara qvar på fästningen. Man säger att fängelserna behöfva förbättras. Delta har äfven jag mångfaldiga gänger erkänt; men deraf följer icke, att fängelsestraffet skall blifva ett så uteslutande eller hufvudsakligt straff, som Ulsk. föreslagit. Chefen för Fängstyrelsen har i går förklarat, likasom Konungens rådgifvare, att han ansåg det nya stralfsyslemet vara håde rikligt och verkställbar!. Jag lyckönskar de embetsmän, som hafva den sorgliga befattningen att verkställa detta system, lill del mod, hvarmed de förutsäga framgången; ty om äfven R. o. Ad. bifaller Utsk:s betänk, samt det sålunda varder grund för lag och skall verkställas; så lärer man följaktigen, om försöket misslyckas, komma alt förklara, det vara Fångstyrelsens fel i första rummet, efter som det är Chefen sjelf och hans medhjelpare, hvilka på förhand förklarat systemet vara ofelbart. Jag tror dock icke, att någon läkare, som är rädd om sitt anseende, någonsin förklarar ett botemedel vara osvikligt. G Den 2S April. 233 Gr. Cronhjelm har förklarat kroppsslraffeu icke behöfvas vid arme'en; men deremot hafva andra talare, jag tror Frih. Sprengtporten var ibland dem, sagt, att om de der möjligen skulle vara af nöden, så är det ju ingen fara, emedan man nu icke föreslagit att der borttaga dem. Jag såsom civil är måhända djerf, då jag vågar yttra mig öfver ett militäriskt ämne, men jag vet icke, om mina militäre motståndare hafva sett något krig i stort. Jag har sett ett sådant, och en hvar med samma erfarenhet, torde vara af andra tankar, än de, som behandlat krigare blott på möten och roten eller i garnisoner och kaserner. Frih.
Och nu, medan min fantasi frossar i minnet af nya intryck, vidgade vyer och vexlande stämningar, medan allt är så nytt, så fängslande, så intressant, faller hälft omedvetet min blick på det där så många gånger lästa brefvet med det blå tjuguöres frimärket ... Och i ett nu är allt förändradt! Min tanke, som nyss hänryckt vankade kring på Nevans stränder eller bland Peterhoffs glittrande kaskader, är nu plötsligt långt borta, där hemma i den lilla småstaden vid Mälarstrand. Nyss i en världsstad och nu i en af världens mest förgätna afkrokar! Huru trefliga, huru omvexlande förefalla mig ej med ens dess smala, krokiga gator, som aldrig besvärats af någon stenläggning, huru hemtrefliga, huru inbjudande dessa små låga trähus med sina röda tegeltak, sina gammaldags fönsterluckor och sina hvita gardiner bakom de fyra rutorna! Och allt detta, som för icke länge sedan var mig så tråkigt, så enformigt, det är nu så behagligt, så kärt, så pittoreskt! Och människorna! Huru kälkborgerliga, huru andefattiga fann jag dem icke förut med deras små intressen, deras hvardagsskvaller och deras trånga vyer! Och huru djupt känner jag icke nu, att de alla vuxit fast vid mitt väsen, att deras små fröjder och deras små bekymmer intressera äfven mig, att det i denna eviga hvardagsprosa finns en skär, aldrig anad poesi ... Så tycker jag mig sakta gå genom gatorna, titta in än här, än där, och öfverallt mötes jag af denna friska, rena, trefna luft, som D y s s föreföll mig så unken och kvalmig. Och så kommer jag till slut till den lilla gården med den gröna grinden och den brokiga blomstertäppan — mitt barndomshem. Huru varmt välkomna mig icke de mina, huru mjuka äro icke deras famntag, huru lugnt och tryggt kännes det icke i deras närhet! I mitt rum är allt ordnadt af kärleksfulla händer just så, som ingen annan skulle kunna; där nere i bersån skymtar kaffebrickan, och en glad röst ropar åt mig att raska på.
Fattigprocenten i sterbhus, om grunden för dess beräkning. IV. B. 658. V. A. 58. P. U. 142. Fattigvårds Directionerne, om befrielse från lösen för, i vissa mål. — Inrättningen i Carlskrona, om understöd för. III. B. 814- IV* A. 107. P. U. 115. V. E. 4. Filial-Disconterne, om indragning af. V. B. 134- A. 237. P. U. 282. Finance-plan, om skyndsamt inkommande dermed till Riks-Stånden. III. 652. 723. P. U. 736. Financerne. Se Penninge-Väsendet. Finska handeln, angående inskränkningar uti. II. 714. V. B. 982. A. 1141 • P* U. 1147* E. 1347. Fjärdingsmans aflöning angående. Flachs, Eric, yttranden. I. 162. II. 291. 383. Fliseryds Krutbruk, angående Bevillningen af der tiliverkadt krut. III. ^62. V. B. 109. 429* A. 571. P. U. 63i. U. 846. A. 928. P. U. 992. Flottorne, om afskiljande af de medel som anslås till deras behof från dem som anslås till landtförsvaret. I. 355. R. 33g. Flottornes Nybyggnads-fond, om anslag af medel till stiftande af en. I. a58. R. 33g. Flyttningstiden för tjenstefolk, angående. I. 126. III. B. 724. IV. Å. 42. P. U. 65. V. U. 657. A. 693. P. U. 729. Fock, Berndt Wilhelm, Landshöfdinge, om utbekommande af Landshöfdingelön för III. 575.
Om äldre Jnteckningshafware skrifver pa. coiatraÄet, at han nöjes deråt, torde för samm» fordran LontraÄet sedermera ej böra kunna rubbas. Z:o Förmyndare torde icke eller böra komma i answar, om han lemnar <7ontraQ orubbadt, som ar ingänget af den, som ärfwes och om Förmyndare eller arfwinge will andra Contratll om arfvejord, torde det böra ske, innan skifte för sig gär, och all fräga om ersättning, med mera, til Landtbo anses såsom Sterbhusets gäld samt komma i beräknande wid boets utredning. 6:0 Til befordrande af arrenäen skulle jamwä! tjena och wara med billigheten öfwerensstämmande, vm Jordägare för hwarje Hemman, sorn harr fets et - s;s — ler pä hälftenbruk nyttjar, olades betala, jämte aboafgift, äfwen någon del af de personella utstylderna, och at Jordägare ej borde undgå at betala en sadan afgift, derest han icke kunde upte behörigen intecknadt eller i Domboken intaget Landtbo-LomrE. 7:0 Äfwen torde til samma ändamål tjena, om Kongl. Majtt skulle täckas, at ätmindstone för sä lang tid, som Riksens Ständer tvid denna Riksdag för Bewillningens fortfarande bestämma, nägot nedsätta Lttartre 8i§i11atD afgiften för - intecknade Landtbo - LontraQer; hwilken förlust kunde Kronan oikeligen ersättas genom en strängare och bättre handhafd Förordning om Skuldsedlars beläggande med stämpladt papper, pä sätt jag tilförene wid frägan om inskränkning i pvXkcriptions - t.iden för gäld til förekommande af bedrägerier, haft den äran anmärka , nämligen, at alla Skuldsedlar borde inom wiff förelaggd tid, såsom redan stadgadt är, beläggas med behörig Lttarta 8lAi11am och bewis deröfver genom påskrift ä sedeln med utsatt dag och äratal af någon tilsörordnad
— Troligen de fleste illa, ganska illa.— Spannmålen skulle försvinna, och skulden stå qvar, ett tillstånd som man hör undvika att bereda.— Icke kunde man begära att Herrar Pastorer skulle blifva MagazinsFörvaltare, och hvilken annars i Socknar, der ingen måhända mer än Pastor kan skrifva och räkna? — Huru skulle ock förvaringsrum bekommas? — På skoglösa orter bygger en Församling icke lätt Magaziner för 5 ä Goo tunnor. — Och omsider, på hyad rättsgrund begär man dessa ansträngningar för gemensam nytta af en Socken, då man förkastar dylik ansträngning för gemensam nytta af en Stat? — Socknen är en liten Allmänhet; Staten är en stor; proclamerar man nu den satsen: ”inga Spanmåls-Upplag för allmän räkning," så är äfven (lommen fäld öfver SockenMagaziner; — för den mindre Allmänheten: Socken, bör väl gälla samma principe, som för den större Allmänheten; Staten; hvartill dugde annars principen? Den 17 December f. m.
Fåfängt hade Mörk i sin Prestoch Pastoral-Examen ådagalagt ”så vackra prof af lärdom, att Consistorium ej utan särdeles nöje det afhöra månde”. Fåfängt ådagalade han ytterligare (1753) vid en Prestmöts-disputation, der man hade ställt honom på tinnarna såsom Respondens, ”en grundelig lärdom uti Theologien och en mer än vanlig färdighet att försvara Trones grundsatser”. Fåfängt var han i alla sina presterliga omvårdnader outtröttlig. Fåfängt ökade han dem med skötandet af ett Socken-Magasin, hvars inrättning, i dåvarande tid en nyhet, han måste både genomdrifva och förestå, egnande åt denna förvaltning – som vid hans frånfälle lemnades i ordentligaste skick – utan ringaste arfvode en stor del af sina sista lefnadsdagar. Det oförlåtliga felet, att skrifva romaner, var begånget och kunde genom intet utplånas. Fåfängt påminte mången, att dessa romaner ju öfverflödade af uppmaningar till gudsfruktan och allsköns dygdevandel. Romaner voro ett Satans påfund; det visste man, och dervid höll man sig. Hade han icke till öfverlopps, under de första åren af sin kyrkoherde-befattning, diktat slutet till den förutnämnda, i sjelfva det tyska originalet ofulländade ”Asiatiska Banise”92? Derför ansågs till och med Prost-titeln vara förmycken gunstbevisning åt en så lättsinnig prestman. Vetenskaps-Akademien fick parentera öfver ”Kyrkoherden” Mörk. Någon torde här vilja erinra, att vi måhända bedömt hans Förmän obilligt; att han kanske, olyckligtvis, råkade vid hvarje ansökning sammanträffa med personer, som enligt gällande befordringslagar måste honom föredragas; samt att ju hvarje del af ”Thekla” är utstyrd med en prydligt lofordande anbefallning, undertecknad af Theologiska Facultetens Decanus, och således så godt som gifven af Consistorium sjelft. Men hvad hans samtid tänkte och visste om saken, antydes tillräckligt af den ton, hvarmed dessa hans motgångar i ansökningsväg förtäljas.