Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa förenade skäl har riksarkivarien i underdånighet hemställt, att förste expeditionssekreteraren Forslund. kunde, enligt hans yttrade önskan, berättigas att vid afskedstagande! få på indragningsstaten bibehålla samma löneinkomst, 1,210 r:dr banko, med 6o vinder lönen inbegripna 37 tunnor spanmål, lian nu åtnjuter, hvarigenom hans nu innehafvande aktuarielön vid riksarkivet blefve ledig att tilldelas någon person med lull tjenstbarhet och för platsen i öfrigt erforderliga egenskaper. I enlighet med Statsrådets underdåniga tillstyrkande, täcktes Kongl. Maj:t i nåder bifalla, att framställning härom, i öfverenstämmelse med hvad af riksarkivarien blifvit föreslaget, skulle till Rikets Ständer aflåtas. 43:o Vid Riksdagen åren 1840 —1841 beviljade Rikets Sländer för nuvarande intendenten vid Kongl. Museum hof-intendenten von Röök ett personelt arfvode af 400 r:dr banko, att, så länge han nyssnämnde befattning innehar, å allmänna indragningsstaten åtnjutas. Då han är öfver 69 år gammal och har varit vida öfver 40 år i rikets tjenst, är han, om han kan förete läkareattest om sjuklighet, redan nu, och i annat fall inom ett år, berättigad att vid afskedstagande!, såsom pension på indragningsstaten, erhålla hela sin ordinarie lön. Han anhåller nu i underdånighet, att Eders Kongl. Majit, genom nådig proposition till Rikets Ständer, måtte bereda honom rättighet att vid afskedstagandet äfven för sina återstående dagar få bibehålla det personella arfvode, som vid ofvannämnde riksdag för honom beviljades. Kongl.
En värd talare, Hr Cederschiöld, har uti förmiddagens plenum föreslagit åtskilliga gemensamma tankar, bland andra dessa 2:ne, nemi., att K. M. skulle, då Han behagade deltaga i Regerings-R:ns öfverläggningar, ega, likasom uti Högsta Domstolen, tvenne röster, samt vidare, att DeparhsChefen, då han är i Regerings-R:n närvar:de, skulle hafva rättighet att deltaga icke allenast i öfverläggningarne, utan äfven i besluten. Hvad det första förslaget till gemensam tanke beträffar, har detsamma utgjort föremål för mycken öfverläggning hos Const.- Utsk., men då K. M. icke en utan flere gånger hos R. St:r gjort framställning om att få slippa de 2:ne rösterna i Högsta Domstolen, ehuru Ständerne derpå icke velat ingå, och då Coust.- Utsk. ansåg, att R. St:r böra förr eller sednare gå K. M:s önskningar i det afseendet till mötes, så vore det, enl. Utsk:s tanka, orätt, att vid införandet af en ny institution, som eljest skulle stå i bredd med Högsta Domstolen, föreslå ett stadgande, sorn visserligen förefanns uti nämnde domstol, men hvilket dock i en ej aflägsen framtid torde komma att borttagas.
Om jag trodde, att skyldigheten att hålla saltlager ensamt motvägt fördelen Den i5 April f. m. af productplacatet, skulle jag godkänt den efter rättsgrunder försökta deduetionen; men jag vet, att städernas privilegier afven innehålla andra dem beviljade förmåner, hvilkas till-i godonjutabde står i bredd med ifrågavar. skyldighet. Slutligen får jag fästa uppmärksamheten på ett skäl, som för den motsatta åsigten kanske af misstag blifvit anfördt. Man sager nemligen, att genom upphäfvande af productplacatet liar större lättnad blifvit beredd för utländska fartyg att hitföra salt; alt Svenska fartyg, enär frakthandeln, efter contincntalsystemets fall, på långt när icke är så liflig som förr, äfven oftare intaga saltlaster, samt att, då brist på denna vara sålunda icke är att befara, saltupplngsskyldigheten följaktligen bör försvinna. Nå väl, mina Hrr, hemtar man ej just från denna större lättnad uti förbindelsernas uppfyllande ett skäl mera, för att låta skyldigheten qvarstå. Jag kan ej inse, hvarföre man skall borttaga förbindelsen just då, när den blir lätt att uppfylla. På dessa skäl och då 2:ne Stånd återremitterat betänk., tillstyrker jag äfven återresa iss deraf. Hr af Billbergh, Joli. Peter: All kostnad utan motsvarande nytta blir Nationens förlust. Ilär ar ej fråga om stapelstädernas, utan landets interesse. Oecon.Utsk. har fullständigt ådagalagt, äfvensom Gr. Posse upplyst skälen, hvarpå Utsk., i öfverensstämmelse med CommerceCollegii åsigt, grundat sitt tillstyrkande, att skyldigheten för stapelstäderna att hålla saltupplag måtte försvinna. Dermed förenar äfven jag mig, utan att jag anser mig för R. o. Ad. behöfva upprepa, hvad Utsk., efter min öfvertygelse, i detta fall ganska riktigt anfört.
Äro icke de §§. afRidderskapels och Adelns förslag lill 1823 års Riddarhusordning, som Konungen den 18 December i8a3 antagit, af Ridderskapet och Adeln bi fallne och beslutade? Begärde icke Ståndet Stadfästelse derå den 4 December? i förening med de öfriga dem Konungen ej antog. Bär icke den utfärdade Riddarhusordningen datum af den 18 December, och är icke detta 3 dagar äldre än Riddarskapet och Adelns senare beslut? Voro icke alla de andra §§. ordagrant hämtade från 1818 års Riddarhusordning, och var icke den i enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut utfärdad? Intet ord är af Konungen tillfogadt, eller ditsatt, och hela frågan återkommer till den nu omtvistade Grundsatsen, om det partiella antagandet kan äga rum eller icke. Vid detta tillfälle bör jag afgifva en upplysning, i anledning af 2:ne värda Leda - Den 18 November f. m. 187 möters yttranden på Riddarhuset den 21 December 1823, då discussion om RiddarhusOrdningen å nyo förevar. Herr Cederskjöld yttrade då om 7 ”att det tyck”tes, som Ridderskapet och Adeln så myc”ket heldre borde antaga de sanctionerade ”§§• som en utaf dem, nemi. den j:de in”nehåller en väsendtlig och ganska vigtig ”förbättring , derutinnan att det olämpliga ”Stadgandet, som Kongl. Majit, vid gamla ”RiddarhusOrdningens sanctionerande, til"ladej om förlust af Representationsrätt ”för detij som blifvit för nesligt brott vid ”domstol tilltalad, uti den nu sanctio”nerade Sfinnes uteslutet.”
Utlåtande, i anledning af väkt fråga om Stapelst ads-r ätt för Köpingen Döderhultsvik, samt Luns-Styrelsens förflyttande dil ifrån Calmar stad. Riksdagsfullmäktige Måns Månsson och Johannes åndersson, med b vilka sig förenat Nils Magnusson, alla från Calmar Län, hafva, uti ett Allm, Bcsv.- och Ekon.-Utskotlels Ullätande, N.o 119. 15 lill Hedervärda Bonde-Ståndet in ”ifve t memorial, föreslagit, alt köpingen Döderhultsvik måtte förunnas sjö- och stapelslads-rätligheler, och såsom skäl derföre hufvudsakligen anfort: att köpingen Döderhultsvik, belägen emellan Calmar oell Westervik, med ungefärligen <) mils afstånd från hvardera, skall ega en förträfflig, rymlig' och säker hamn med god ankarbotten och ett inlopp, hvars minsta djup tunnils vara 24 fot; att af köpingens invånare, hvilka til! antalet utgöra nära 600, finnas rq handlande, deraf ra skatta lika, om icke iner, än åtskillige handlande i Calmar; att köpingens handel synnerligast drifves med bräder, plankor, tjära, ved och andra skogsproducter till export, samt med sill, salt, bomull, fiugstofter m. m.; 9 t köpingens invånare ega i3 fartyg af tillsammans aSo svåra lästers drägtighet, nemligen en galeas, o slupar och g skärgårds-jagter; att hamnen finnes tjenlig till anläggande af skeppsvarf och att virke samt andra materiaiier för skeppsbyggeri äro i orten att tillgå; att till köpingen höra 5 lastage-pfalser, sora vanligtvis årligen besökas af omkring 45o fartyg; att i sjelfva köpingen finnas 2 fabriker och i dess grannskap 8 pappersbruk och 7 jernbruk, af hvilka senare 5 uppgifvits fora deras tillverkning lill köpingen, och att från 36 af de närmast belägne socknar inom Calmar, Kronobergs och Jönköpings
Genom tid efter annan utkomne författningar hafva ock sådana kommunala besvär, som utgöras efter gårdaeller hemmantal, blifvit ålagde dessa verk och inrättningar, t. ex. kyrkooch prestgårds-byggnad, hvaruti egare af bruk och qvarnar, genom Kongl. Resolutionen å allmogens besvär den 1 September 1741 §. 40, blifvit förpligtade att lika med hemmansbrukare taga del, med iakttagande deraf att bruksegare, med hvarje härd, svara för ett hemman, samt qvarnegare, med 30 å 40 daler silfvermynts ränta, efter Expeditions-Utskoltet» Förslag till underd. skrifvelse, N:o 69. lil hemmanens storlek i olika orter, likaledes för ett hemman. Rikets Ständer hafva således häruti funnit ytterligare stöd för den redan uttalade åsigten om befogenheten att utsträcka deltagandet i kommunala besvär till ifrågavarande, derifrån icke genom lag Intagna verk och inrättningar; och få Rikets Ständer alltså, med afseende å billigheten och rättvisan deraf, att väghållnings-skvldigheten varder i möjligaste måtto jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vägarne draga fördel, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes låta undersöka, enligt hvilka grunder och på hvad sätt bruksoch bergverks-anläggningar, skaltlagde mjöloch sågqvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet må åläggas att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt, efter vederhörandes hörande, Nådig Proposition i ämnet lill Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Juli 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juli 1854. Preste-Ståndct den 8 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Stunders underdåniga Skrif reise, angående restitution af lönebevillning vid /Vestmanlands och Jönkopings Regementen samt Wermlands Fältj ägare-Regemente.
Min tanke är derföre: Att Staten bör, så vidt görligt är, i hvarje Län och förnämligast i dem hvilkas kustbelägenhet, eller vattencommunicationer, beredt lättade transporter, förbehålla sig vissa skogstrakter af växtlig och lofvande beskaffenhet, och det i Massa, till sådan areal, att desse till omfång och hägn kunna skötas och vårdas af en, om möjligt, mindre perso - Stats-Utskottets Betänkanden. 509 nal än den nuvarande spridde Skogs-betjeningen, och hvilken betjening derigenom kan vinna bidrag till en mera ändamålsenlig aflöning. Sådarte undantagne parker eller trakter. skola skiljas från allt enskildt interesse eller inblandning af ömsesidiga rättigheter emellan Staten och enskild man, de böra för Statens räkning inhägnas, under skärpta lagar fredlysas, och ställas under en enda bestämd Öfverstyrelse, Vakt-betjeningen derefter organisseras och der bosåttas, Elever uppdragas och vetenskapeligen undervisas, för att småningom uppnå den systematiska kunskap, ett grundade Skogsväsende fordrar. De district-Inspecteurep af Flottan, hvars Öfverinseende lärer komma att sträcka sig öfver Flottans tillämnade Eke-parker, torde äfven böra tidtals controllera berörde skogstrakters bevakning och vård. Dessa äro grunddragen af den organisation, hvarom jag gör mig ett ändamålsenligt begrepp, och hvilken, bragt till vederbörlig verkställighet , visserligen i en framtid skulle, jemte uppfyllandet af Statens enskildta skogsbeliof, ansenligt, kunna underhjelpa Allmänheten; men för att uppnå ett så önskningsvärdt mål, synes mig, ej allenast icke skadeligt, utan äfven på - 5io Stcits-Utskottets Betänkandetu kallat, att den obestämdhet, den till tusental lagbrott ledande förblandningen af Kronans och den enskildes rätt till skogen, upphörer. Detta kan icke ske principenligt, annorlunda, än att, sedan Staten pä ofvananförde sätt undantagit lämpelige skogstrakter, böra de öfrige till den mestbjudande försäljas och visst icke bortskänkas.
Vanligen skall dock ÖfverDomaren i dessa händelser pröfva endast den del af Utslaget, som rörer det brott, för hvilket underställningen skett; hvaremot , i afseende på Utslagets öfrige delar, så framt besvär ej blifvit anförde, plägar förklaras, att vid UnderRättens Beslut får bero. Och som en dylik inskränkning af ÖfverDomstolens pröfningsrätt kan hafva den följd, att en tilltalad får umgälla sina förbrytelser med antingen större eller ock mindre straff, än OfverDomstolen skulle ådöma, om dess pröfning sträcktes till målets hela vidd, samt dertill LagUtskoltets Betänkande N:o 13. 7 kommer, att den af UnderRätten dömde stundom underlåter , att öfver Utslaget anföra besvär, i hopp att nödig rättelse ändock, sker, emedan Utslaget innehåller, att detsamma skall insändas till ÖfverDomstolens ytterligare granskning; så, enär det vore af vigt, så väl att den tilltalade ej missledes till försummande af sin rätt, som ock att ÖfverDornaren, vid pröfning af ett underställdt Utslag, ej är hindrad att tillse, det lagen varder rätteligen tillämpad, har Motionairen föreslagit , att 5 §. af 35 Cap. RättegångsBalken må i »lutet erhålla ett tillägg af följande lydelse : ”Har Utslag öfver tilltalad eller dömd person blifvit HofRätt underställdt, och förekommer deruti serskildt en eller annan af brottmålsnatur varande fråga, samma person angående; då bör HofRätt jemväl derom i pröfning sig inlåta, såspm hade Utslaget, i hela dess vidd , blifvit underställdt.
Gud bevare oss från ondo! Hvem vill oss något?" I det yttre rummet insteg nu mannen, fru Metta trädde ut emot honom, och genom den dörr hon lemnade öppen, kastade äfven Sigrid en orolig blick på den fremmande. Förvånad utbrast hon: "Johan Bertilsson, unge herr Johans tjenare!" Derpå gick hon fram till honom och sade, sorgligt och vänligt: "Stackars Bertilsson, huru orkar ni lefva?" "Svårt och tungt är det", svarade den gamle tjenaren, i det han förde rockärmen mot ögat. "Herre Gud, jungfru Sigrid, hvem hade kunnat tänka detta, då J så unga och glada skämtade tillsamman på Åbohus." Med möda qväfvande sin utbrytande gråt, sade han: "Förlåt, nådig fru, förlåt, jungfru Sigrid. Det är mig så tungt, då jag ser eder, som jag sednast såg i hans sällskap, att jag har svårt att icke förgå mig." "Sitt ned", sade Sigrid vänligt, "ni är trött." "Tackar ödmjukeligen, jungfru, som har godheten bjuda, men icke skall jag så förgäta mig. Vill ock hafva äran framföra mitt ärende. Tillåt mig fråga om jungfrun erhållit något bref från min salige herres syster, den unga jungfru Hebla?" "Nej, icke på mycket länge i dessa oroliga tider." "Allt sen min salige, unge herres frånfälle, har min enda återstående önskan varit den, att få frambära hans herredömes sista farväl och helsning till hans fru moder; men kort efter min ädle, unge herres död, nedlade mig sorg och saknad på sjuksängen. En långvarig svaghet gjorde det omöjligt för mig, att sen våga på att försöka färdas den svåra vägen, antingen öfver Qvarken, eller Norrbotten om. Jag hade emellertid dock afsändt en skriftlig relation, men nu har hennes frudöme låtit mig tillhandakomma ett bref, deri hon säger sig önska, att af mig mundteligen få höra allt om min salige, unge herres slut och sista dagar. Men säger hon tillika, att jungfru Hebla hade med en tidigare lägenhet skrifvit till jungfru Sigrid, för att be eder, om möjligt, utverka hos eder fru moder tillstånd att få öfverresa till Stockholm.
Ständer ofördröjligen framställde den underdåniga önskan, att all bränvins-bränning genast måtte varda inställd, intilldess den hos Rikets Höglod. Ständer förekomne fråga om en ny författning i ämnet blifvit afgjord, genom hvilken åtgärd, utom det nyttiga deraf både i Stats-oeconomiskt och moraliskt afseende vore att förvänta, Motionairen ansett kunna förekommas en under tiden af vinningslystnad och osäkerhet om den författning, som framdeles kunde blifva gällande, lill ytterlighet uppdrifven bränvins-tillverkning, som möjligen under flere påföljande år skulle omintetgöra en åsyftad inskränkning i förbrukning af bränvin. Sedan, hvad sålunda blifvit föreslaget, tagits i behörigt öfvervägande af Utskotten, bland hvilka Lag-Utskottet funnit frågan om bränvins-bränningens inställande nu genast vara af den beskaffenhet, att Lag-Utskottets yttrande deröfver icke erfordrades, anse Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten sig böra vördsamligen anföra: att, som den ännu gällande Förordningen af den 25 Junii i83o, angående bränvins-bränningen, uttryckligen medgifver tillverkning af bränvin hela året igenom, så framt icke högst vigtiga omständigheter skulle föranleda densammas inställande, för hvilken händelse Utskotten äro fullkomligt öfvertygade, att, om ett sådant förhållande under sommaren skulle visa sig, Kongl. Maj:t Nådigst derå fäster afseende; men Utskotten icke hafva sig bekant, att några så beskaffade omständigheter för närvarande förefinnas; hvarunder Utskotten anse de vid denna Riksdag väckte mångfaldige förslag om förändrade stadganden för bränvins-bränningens utöfning, eller en tilläfventyrs på andre än hillills antagne grunder blifvande författning i ämnet, icke kunna hänföras; vid hvilket förhållande bränvins-bränningens inställande, utan att vara af någon allmän spanmålsbrist påkalladt, endast skulle betaga landtmannen tillfälle, att sine producler för ett redan påräknadl ändamål använda och sätta honom i Bihang; till R. St.
Hvad som egentligen behöfves i detta afseende, är, att man hastigare får ut sin fordran, och att gäldenärens egendom hastigare försäljes, för att förnöja borgenären; men med gäldenärens person hafva borgenärerna ingenting att skalla och af den kunna de icke draga någon nytta. Hr Gunther: Oaktadt jagar fullkomligt af samma tanka, som Frih. Tersmeden, äfven i afseende pä hvad han yttrat om så väl credillagarne som bysätlning i allmänhet, så vill jag dock, då jag hör flere talare påyrka återremiss, icke vidare, för min del, motsätta mig en sådan; helst jag är öfvertygad derom, att Utsk. kommer att vidblifva sill förra beslut, enär Utsk. var temligen enhälligt derom förra gången. Men frågan kominer så till vida i bättre skick, alt R. o. Ad. får tillfälle att under tiden erfara hvilka åtgärder LagUtsk. vidtagit i afseende pä credillagarne i allmänhet, hvarom Utsk. redan för någon tid sedan fattat sitt beslut, ehuru betänkandena ännu icke blifvit justerade och, i följd deraf, ännu icke till Stånden inkommit. Hr von Hartmansdorff: Frih. Tersmeden har sagt, att det är gäldenärens egendom, man skall hålla sig till. Men ora en gäldenär icke har någon egendom, hvad skall man då hålla sig till, om man ej får hålla sig till hans person? Följden bIifver utan tvifvel, att den som icke har någon särskild egendom alt pantsätta, och icke får, om jag så får säga, pantsätta sin person, derigenom att bysättningstvång icke finnes, han blifver utan lån; kan det vara nyttigt? Gr. Lagerbjelke: Då Hr Gunther upplyst, alt vi hafva från LagUtsk. all förvänta åtskilliga förslag, ang:de creditlagarne, får äfven jag förena mig i begäran om återremiss. (jfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. Den 30 Januari. 635 ansåge de emot LagUtsk:s betänk.
Härförutan äro förenämnde punkter af Bondeståndet, utan anmärkningar, återremitterade. Då Presteoch Borgarestånden bifallit nu ifrågavarande punkter, har Utskottet funnit sig böra sitt derom afgifna vttiande vidblifva. 19:o Gerningsören. A denna punkt har Utskottet erhållit återremisser: l:o. Från Ridderskapet och Adeln, i följd af den invändning, att, långt ifrån att det framlagda förslaget blefve af någon nytta, skulle detsamma tvärtom, utan förminskning i sjelfva uppbördsbestyret, förorsaka en icke ringa tillökning i den mängd göromål, hvarmed landskontoren ändock äro tillräckligen öfverhopade; 2:o. Från Borgareståndet, hvarest blifvit yrkadt, att då förevarande inkomst-titel, för städerna uppgående i medeltal till endast 584 r:dr, vore för dem af så ringa vigt, att de icke blott kunde, utan äfven borde afsäga sig sin rätt härutinnan, Utskottet måtte taga i betraktande, om gerningsören verkligen äro af det värde, att de böra bibehållas; och 3:o. Från Bondeståndet, som dock intet haft att härvid eriura. Ehuruväl Utskottet anser det inom Borgareståndet väckta förslag vara det ändamålsenligaste för vinnande af förenkling; så enär i denna syftning blott inom ett Riksstånd anmärkning blifvit framställd, samt i öfrigt ej heller finnes anförda skäl, som kunna föranleda ändring uti det förra tillstyrkandet, har Utskottet ansett sig böra samma tillstyrkande vidhålla. Uti öfriga, här äfven icke nämnda, delar är detta utlåtande af Bondeståndet remitteadt, men utaf de öfriga Irenne Riksstånden dels bifallet, dels lagdt till handlingarne, och i Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 219. 19 deruti förekommande frågor, jemlikt 75 § i Riksdags-ordnirigen, af Rikets Ständer afgjorde, hvarföre Utskottet ej funnit någon åtgärd i anledning af den erhållna återremissen vara att vidtaga. Stockholm den 3 Juli 1851.
På grund af genomgången, godkänd licentiat-examen, eger hvart och ett »af de trenne läroverken, att efter allagd läkare-ed tilldela dem, som sålunda der »blifvit utexaminerade, rättighet till läkarekonstens utöfning i hela dess vidd och dem »för legitimerade läkare förklara.» »10:o. För vinnande af kompetens till publika läkareplatser bör licentiat, vid »hvilketdera undervisningsverket han än sin lärokurs afslutat, inför Medicinal-styrelsen »aflägga det genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 8 Oktober 1828 bestämda prof »på »skicklighet att i den medicinska embetsutöfningen använda och tillämpa sin kän»nedom i medicina legalis och politia medica».» »tl:o. Medicine och kirurgie doktors-grad må vid det undervisningsverk, der »lärokursen blifvit afslutad, tilldelas licentiat, sedan han författat och offentligen vid »samma läroverk försvarat en af vederbörande fakultet godkänd, om högre lärdom »vittnande afhandling i något till läkarevetenskapen hörande ämne.» »Skulle utdelandet af doktors-grad betraktas såsom en endast universiteten till»kommande rättighet, härllyter ingen särdeles olägenhet deral, att de vid fakulteten i »Stockholm utexaminerade licentiater vid endera fakulteten i Upsala eller Lund densamma förvärfva, på sätt Kommitterade äfven föreslagit». Motioner hos Ridder,skåpet och Adeln 1802. Medicine och kirurgie doktors-grad erfordras endast för att å underdå»nigt förslag tiil ordinarie läraretjenst vid någotdera läroverket uppföras.»
(Forts.) bes väret och det obehöfliga däri, då vår stads skräddare äro så väl försedda med tyger till fabrikspris, att ej tala om det bevis på misstroende, som man därigenom gifver sin skräddare, och slutet blir, att man misskrediterar sig själf. * Punkt 11 uttalar åter åsikter, som jag ej anser mig kunna dela, lika litet som de under punkt 7 nämnda. Att det är nyttigt att vistas vid » bafsbrynet » veta och erkänna vi alla, men orsaken till denna » nytta » anser jag ingalunda ligga däri, » att fiskdonen komma i flitigt bruk och tillföra hushållet läcker samt hälsosam föda ». Den lilla förtjänsten, som de verkliga fiskrarne hafva och så väl behöfva, unnar jag dem af allt hjärta, och hvad mig beträffar, så lär det aldrig kunna komma ifråga, att jag för nyttans sknll inkräktar på deras gebit. » Att hacka upp en jordbit » och däri » plantera snabbväxande örter och de vanligaste grönsakerna till dagligt bruk » under en tillfällig vistelse » vid hafsbrynet », strider också, som af ofvanstående nogsamt framgår, mot mina principer, ty jag resonerar på samma sätt som härofvan, att mitt fattiga värdfolk (och fattiga äro de merendels alla därute) bättre behöfva de få ören, som jag möjligen skulle kunna spara in genom att hacka upp den där jordbiten, och hvilka i motsatt fall naturligtvis komme dem till godo, då de ju till mig finge sälja af sina snabbväxande ärter och grönsaker. Slutligen vill jag påpeka, dels att äfven i denna helt och hållet saknas den viktiga lifförsäkringen, och &lt; els att hela summan det oaktadt utgör ingalunda 3000 kr., utan 3025 kr. (Forts.) * Kära insändarinna — er finkänsliga omsorg för hrr skräddare är nog mycket vacker, men så sensibla få de väl ej ändå vara, och ett erkändt erfarenhetsrön är dock, att det, hvad herrkläder beträffar, ställer sig billigare att själf köpa tyget i klädeshandeln mot att ta det hela färdigt hos skräddaren. Red. anm.