Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Damerna bjude upp! m det hela taget är lifvet i societeten rätt en_ k^sS f i g t — jag är för artig för att säga » långtrådigt » — och en genomgripande förändring skulle vara som ett lifgifvande elixir. Nåväl! Låtom oss börja reformerna i balsalen. Damernas tur är kommen! Damerna bjuda själfva upp! Ja, det är ändå något, som kan göra säsongen litet pikant. Snart hör den tiden, då herrarne bjödo upp, till den » gamla goda tiden. » Det ovärdiga i damernas behandling i balsalongen är ett minne blott. En dam skulle sitta och vänta, tills en herre har den stora godheten att bjuda upp henne — kan man bland civiliserade människor tänka sig något mera upp och ned vändt? o r m » Skall han bjuda upp mig? » denna försagda, darrande fråga hör nu till det öfvervunna. » Skall jag bli tvungen att dansa fransäsen med den förskräckliga människan? » Dessa ett oroligt, lidande hjärtas kval ba funnit sitt slut. Det förr tämligen tvifvelaktiga balnöjet blir nu för damerna till något helt annat. Nu heter det ej längre: » Om han skall? » utan » Jag skallh&gt; De goda herrarne ha redan tillvällat sig alldeles för många rättigheter, vilja till och med hindra kvinnorna att emancipera sig, hvilket likväl ej skall lyckas dem, så vida de icke genom kärlek och giftermål kunna rycka dem från emancipationens afgrund. Hur i all världen kunna herrarne göra anspråk på uteslutande rätt att bjuda upp med undantag af det yttersta nådiga beviljandet af » damernas vals » eller » damernas polka ». En dans för damerna, alla öfriga för sig själfva. Det är i sanning, så att man kan känna sin galla koka öfver för mindre. Men betänker man männens vanliga egoism sä — ja, då är det j u bara en liten illustration till densamma. Om de ej jämt och ständigt bemantlade sin egennytta och öfverdrifna egenkärlek med galanterier, genom hvilka de vekhjärtade kvinnorna endast alltför lätt låta bedraga sig, skulle de redan för länge sedan vara demaskerade som de mest hänsynslösa, anspråksfulla och bortskämda varelser under solen.
Det är visserligen sannt, att om Bankens lånefunctioner i Discontväg på fastigheter och namn skulle utsträckas öfver hvad de nu äro; kunde ett sådant förhållande skadligt inverka på den föreslagna Realisationen. Men utlåning mot guld och silfver eller annan lös pant af säljbar natur på kortare tider, är icke i samma cathegori; ty en utsträckning af Bancolån i detta afseende, skulle tverloin befordra lif och rörelse i näringarne; hvarigenom man omsider kunde verka till nedsättning af räntorne i allmänhet. Deremot går nu BancoUtskottets project ut på att höja räntorne å Bancolåneii till nära den högsta lagliga räntan. Utskottet har väl sagt, att detta skulle ske utan någon olägenhet för de nuvarande gäldenärerne i Banken; men jag tror, att Utskottet vid detta förslag helt och hållet förbisett rätta principen för lånebidrag af Banken. Afsigten med förslaget är, såsom Utskottet antydt, att hindra procentare att i Bankens Discont upplåna penningar, till andras förfång, för att sedermera dermed drifva ocker. Men jag tror icke, att ett sådant oskick nn äger rum till den grad, att ettså skadligt medel deremot, sorn räntans höjande, bör användas. Om en och pnnan procentare nu tager Discontlån, kan det dock icke blifva af högre belopp, än 6000 R:dr i eget namn, och 6000 R:dr i en annan persons namn, emot egen Den 37 Julii f. nk 5 torgen; hvilket icke verkar betydligt i den stora massan af lån. Större olägenheter skulle uppkomma af räntans förhöjning, och jag protesterar derföre på det högsta mot en sådan åtgärd. Sedermera uppräknar Utskottet de olika heläningssätten, under serskildte rubriker. Deribland förekommer först: ”Lån på korrt "tid och mot rörlig pant, bestående af lån "på guld och silfver, på Bankens egna skuldförbindelser, på jern och effekter och på "Fahlu Bergslags kopparsedlar.”
Att Utskottet uti nu ifrågavarande proposition intagit motivet för Utskottets godkände beslut om anslagets nedsättning, bär skett för att, till ytterligare ledning vid frågans afgörande i Förstärkt Stats-Utskott, utmärka dess sammanhang med den ifrågasatte framställningen om minskning i vissa Regementens häst-antal och synes således icke med skäl kunna klandras. För den händelse, att berörde framställning skulle komma ätt ega rum, ifinner Utskottet sig derföre icke kunna frånträda sitt förra förslag; hvaremot, för motsatt fall, Utskottet hemställer, alt uti berörde proposition, orden ”i följd af föreslagen indragning ”af hästar vid Lifgardet till Häst och Kronprinsens Hussar-Rege”mente”, må utgå. 3i:sta punkten, angående beloppet af anslaget för Kongl. Krigs-Collegii Departementer, är godkänd af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett voterings-proposilionen borde erhålla följande lydelse: Den, som vill, att för Försvarsverket i allmänhet, eller för Krigs-Col - Bih. till R. St. Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 25:te Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, IV:o 3/j,5. legii Departementer, skall såsom bestämdt anslag uppföras 666,666 R:dr 3a sk., voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner nej, uppföras 696,000 R:dr såsom bestämdt anslag för Försvarsverket i allmänhet, eller Krigs-Collegii Departementer ; Äfvensom nämnde Riks-Slånd ansett någon votering rörande de till 22,5oo R:dr beräknade Rotefrihetsafgifterne, såsom redan genom 3:ne Stånds beslut anvisade till utgifter för Försvarsverkets behof, icke kunna ega rum.
Då nemligen intet vittnes hörande kommer i fråga, emedan anklagelsen aldrig kan stödja sig på annat, än officiella handlingar, har man således ej heller att befara, att angifvaren vittnar i egen sak. Lejongapet må då här utan skada ställas öppet för att emottaga hvarje angifvelse — endast att allt, hvad derutur sedan framdrages, blir förelagdt den, det. angår, och honom lemnäs tillfälle att värja sig. Och det mest afskyvärda i bruket af lejongapen låg ju deruti, att den de angåfvo, fick ingen del af angifvelseu, och uppoffrades utan alt kunna försvara sig. Det skulle då slå en hvar frit alt, nämnd eller onämnd, inlemna angifvelser mot Konungens Högsta Domstol om orätt dom — ej om annat — vare sig under riksdag hos Lagutskottet inom motionstiden, eller under mellantiden imellan riksdagar hos Konungens Justitias-Kantsler eller Rikets Ständers Justiliae-Ombudsman. Så fort de inkomrne, skulle dessa angifvelse!- meddelas 7 O Högsta Domstolen, och med de förklaringar, som dess Ledamöter kunde fiona sig föranlåtna att afgifva, sedermera öfverlemnas till utlåtande af Lagutskottet *). Utskottets utlåtande skulle sedan Iros Riksstånden föredragas, men kanhända utan att blifva ämne för öfverläggning, men alltid utan att någon annan slutlig åtgärd kunde vidtagas, än att Opinionsnämnden valdes och på sjelfva valdagen sammanträdde, för att genast, och utan öfverläggning, rösta på sätt, som nu sker, dock med uttrycklig inskränkning till de ämnen, som hos Utskottet fö revarit, så att frågan, hvaröfver skulle röstas, blefve den, huruvida de anmärkningar, som bos Lagutskottet förekommit, vore af den beskaffenhet, att någon Ledamots uteslutning från Konungens Högsta Domstol deraf föranleddes.
Ridderffapct och Adeln i dck ofwannämnde Protocolls-Utdrag yttrat, gör sig äfwen lör st» del derom förwistadt, att Kongl. Maj:t wid werkställigheten täckes hafwa ett Nädigt afseende pä de modificationer, hwarmcd ej mindre detta Ständ i dest Protocolls-Utdraz af dcn i4:de dennes, än äfwen de öfrige Riks«Ständen, hwatt för sig, ansett nödigt att Betänkandets godkännande beledsaga. Ut suprs. östx ?! otocolln öl. H. ikkterson. Deputation asträdde. Fortfors med Justeringen af RiksbagS-beftlltet. Wid den Zi. deraf, som angick Bewillningen erindrade Grefwe veis 0-,rstle att deruti saknades nägot stadgande om hela Bewillnings-Summans fördelning till § delar under namnafBewillningoch^delarundernamnafKrigsgärd, hwilken fördelning warit införd i Srats-UtskottetsBetänkande om Financerne, hwilkct,afalla fyra Riks-Ständen wdre bifallit. 986 De» 26 April. Herr Vrintr-!<L!il, l?2ul: Uti den gf Herr Grefwe Os Is 6aräiknu gjorde anmärkning, kan jag desto mindre undcrläta att instämma, som jag mycket wal ihogkommer icke allenast, att Högloft. Riddcrstapet och Adeln i anledning af gjorde Motioner, af Herr Friherre Kt-rel och mig, stannade i det Beslut, att af dm till fastställand 'BewillningsSumman, ffulle K delar utgä, under namn afBewittning, samt §. under namn af Krigsgärd, samt att sistnämnde ^ delar ffulle uphöra med nästa Riksdags början, utan ock att detta Bcflut dä genast blek genom en Deputation ifrän Riddcrffapet och Adeln de öfrige gure Respective Ständen tillkännagifwit.
Voteringen börjades klockan half till 2 e. tn., och befunnos vid dess slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öpnade, röslerue hafva utfallit som följer Ja — 138. Pvej — 142* I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoli blifvit uppläst, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adelil för dess del låtit hero vid det af de öfrige tre RiksStånden i förberörde ämne fattade beslut. Friherre Boye, Fredrik, reserverade sig emot det beslut Ridderskapet och Adeln flu fattad t. Herr ‘Dalman, Lars Johan, anförde till prolöcoliel sin protest emot Ridderskapets och Adelns nu genom votering fattade beslut. Gi II. 16 »42 Den ii Februarii e. m. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In lidem Protocolli O. J. Lagerheim, Thorsdagen den t i Febr. i83o. U Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Grefve Frölichj Davidj anförde skrifte 1 i g e n : Det är icke endast för att reservera mig emot det beslut Ridderskapet och Adeln genom 4 rosters pluralitet fattat, rörande tidens utsättande för nästa Riksdags början, som jag nu begärt ordet. Det är äfven för att inför Ridderskapet och Adeln samt alla dem, som voterat i enlighet med den motion jag vågat föreslå, afbedja ett fel jag af förhastande begått.
Kammar-Verk, På sätt Tabellen ulvisar hafva 5 77^/1 i>i6o:dels Mantal under de fem sisla åren blifvit från Krono lill Skatte inlöste — hvilket är den enda förändring, som inträffat med hemmanen i denna Province, hvarför härom endast åberopas den sist afgifne Berättelsen. Efter af Konungens Befallningshafvande gjord hemställan hos Kongl. Kammar-Collegium om det hinder som mött för indragningen af de i Länet 7 skattlagde Krogar, har Eders Kongl. Maj:t i Nådig skrifvelse den juf Maj detta år förklarat, att de i Tabellen upptagne 4 st. skattlagde Krogar böra med deras Jordeboks-ränta från Jorde boken uteslutas, såsom icke varande af den egenskap alt Jordeboks-ränta rätteligen bordt dem åsätlas. Stats-Bidrag. Enligt Tabellen bar Stats-Bidråget å Landet af hemman och lägenheter blifvit beräknadt (ill 268,i36 R:dr 3i sk. 2 rst., som med 1 r,52o R:dr 34 sk. 2 rst. Råneo öfverstiger det belopp sednast afgifne Berättelse upptager, oell hvilket hufvudsakligt uppkommit af den, genom Kongl. Förordningen den 19 Juni 1835, förhöjda Bränvinsbränningsafgiften, som ensamt ökat Statsbidraget med en summa af 8,108 Rd:r 22 sk. 2 rst., samt Rustningskostnaden, som, i anseende lill varuvärdenas stegring, beiäknats till 2,o3o R:dr högre de sednare åren.
Af detta Ryttmästarens och Lieutenanfens vid Arboga Esqvadron vanlottande har handt, och kommer, så vida ej löneförbättring inträffar, allt framgent att hands, det Officerare under deras tjenstebana med ovilja emottaga dessa beställningar, och med begärlighet begagna tillfället af hvarje yppad vacance, för att derifrån ju förr ju hällre aflägsna sig. Också räknar denna Esqvadron, sedan år 1816, nu i denna stund sin 5:te Ryttmästare och sin 5:te Lieutenant. Med rättvisande af dessa 10 jndividuers nit och drift, hemställer jag likväl till hvar och tn sakkunnigs bedömande, om ett så tätt ombyte af Befäl kan vara annat ät» högst menligt för Konungens tjenst? D*n j julii e, m. Till afhjelpande af detta förhållande har SecondChefen, understödd af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen i Dess egenskap af Befälhafvare för Konungens Lifoch Hustrupper, hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslagit att, den nu efter innehafvarens Major Lindsfelt* förledit år timade död, till Kronan indragne StabsRyttmistarelndelningen vid Östra Westmanlands Compagnie Tibble, med tillhörigheter måtte anslås Ryttmästaren vid Ar* boga Esq vadron; att nu varande RyttmästafeJndelningen Feyby och Sarbecken måtte anslås Lieutenunten vid Arboga Esqvadron, samt att dennes nu innehafvande Underofficers Indelning Fenninge till Kronan kuade indragas.
Allmännast torde vara att den en gång för alla numera bestämda kyrkotionden betalas till kyrkan efter markegång med forlön, hvarefter kyrkan godtgör alla de ofvannämnda anordningarne, som utan afkortning böra af kyrkotionden utgå, nemi. domkyrko-, prosteech bibeltrycks-tunnorna. Kontrakts-prostarnes rätt till denna lön är således urgammal och genom en mängd Kongl, resolutioner samt privilegier försäkrad, med uttryckligt vilkor, att den skall utgå in natura och oafkortad, hvarföre den betalas än efter gångbart pris, än efter markegång. Alla författningar visa, att proste-tunnan icke är anslag af kronotionde utan af den kyrko-tionde, Gustaf Wasa medgaf kyrkorna att behålla för sina behof. Undantag finnas endast der nybildade församlingar uppstått, hvilkas kyrkor ej hafva kyrkotionde, af hvilken orsak staten dä beviljat proste-tunna af sin behållna tionde. Men i Bohus län upptages väl proste-tunnan bland kyrkans utgifter, men betalas blott efter kronovärdi. Det är rättelse häruti,» som motionen åsyftar, så att denna säd måtte betalas efter markegång med forlön. Sammansatta Utskotten synas erkänna rättvisan och billigheten häraf, men våga dock ej uttala sin öfvertygelse full - 6 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 80, ständigt, utan hänskjuta tili noggrannare undersökning af förhållandet och ansökning af Konsistorium hos Kongl. Maj:t om lönefyllnad för kontrakts-prostarne. Men som kontraktsprostarnes lagliga lön i sådant fall svårligen lärer kunna bekommas utan genom statsanslag, fruktar jag att ändamålet ej vinnes, emedan sådant anslag ej torde beviljas, då kyrkorna i Bohus län i allmänhet äro försedde med tillräcklig kyrko-tionde, likaväl som de i gamla Sverige. Orättvisan ligger deri, att kyrkorna betala proste-tunnan blott efter kronovärdi, hvilket är orätt, då den allmogen beviljade förmån, att lösa sin kyrko-tionde efter kronovärdi, ej bör förnärma tredje mans laga rätt.
Det ämne eller den Bibliska Bok, som vid nästa sammanträde till granskning förekommer, bör hvar Ledamot för sig utarbeta, samt efter Capitlens och Versarnes ordning sina anmärkningar, med skälen dertill, in Margine författa, altsammans färdigt till den utsatta dagen, hvartill ock de frånvarande Ledamöter i råttan tid insända sina arbeten, ställde till Kongl. Maj:ts Bibel-Commission i Stockholm; hvilka bref Ofverhofpredikanten och Kyrkoherden Doctor Posén emottager och förvarar till dess sammanträdet sker, då de öppnas, och jämte de närvarande upläsas, samt hvad då, efter öfverläggning, pröfvas vara den rättaste öfversättning, det inlörer Sekreteraren i Protocollet, med sina skäl till förändringarne, korteligen författade, såsom i 4:de § sagdt är. 3 Moment. Så snart en Biblisk Bok på det sättet i concept färdig blifver, aftryckes den, såsom ett correctur exemplar, i Regal* Quarto, på godt papper, med bred marginal, och betingas med boktryckaren om så många exemplar, att Publicum deraf kan få nödig tillgång; börandes det första exemplar öfverlemnas i underd. till K. M:t, så ock ett till hvarje Kiksens Collegium, Consistorium, Academie och VetenskapsAeademien, vid lägligt tillfälle sändas; jämväl åligger Commissionen, att hos K. M:t anhålla om en nådig kungörelse, hvarigenom en hvar af Rikets Innebyggare tillbjudes, Den 16 November e. m. att inkomma med sine anmärkningar vid det tryckta öfversättningsproject, hvilka till en viss utnämnd dag inom sex månader, böra insändas till BibelCommissionen, med påskrift:
Sålunda förfores ofta med gods, som inkomme öfver Malmö eller Göteborg, derifrån transiterade till Stockholm eller öfver Stockholm till Gefle eller Norrköping och slutligen på någon af dessa platser angåfves till direkt förtuilning eller nederlag, för hvilka fall godset då underkastades packhusbehandling, eller ock till återutförsel, då någon undersökning om godsets beskaffenhet icke förekomme. De förmåner, transitorätten innebure, komme i alla dessa fall varuegaren till godo, utan att godset någonstädes inom landet varit intaget på transitmagasin, och tullverket hade likväl fått vidkännas samma journaliseringsoch förpassnings-arbeten samt i många fall vida betydligare bevakningsomkostnader, än om godset i ankomstorten varit upplagdt i magasin och derifrån antingen förtullats eller reexporterats. Transitogodset måste nemligen vid försändningar från en till annan ort inom landet förblifva under allmän bevakning, till förekommande af underslef, som kunde ega rum genom utbyte af kollyn eller genom den icke tullbehandlade varans spridande inom landet. För detta ändamål åtföljdes i regeln transitogods under dylika transporter af tullbevakning, utom i det fall att transporten verkställdes å Statens jernvägar, då jernvägs-administrationen ansvarade för det under tullförsegling transporterade godsets rigtiga framkomst till den tullstation, dit det vöre förpassadt. Häraf visade sig således, att den godtgörelse till Statsverket, sorn med transitoafgiften afsåges, enligt gällande allmänna föreskrifter ingalunda vore beroende af den i flera hänseenden oväsendtliga omständigheten, om godset magasinerades eller endast för vidare försändning omlastades. Undantag frän denna afgift medgafs genom Kongl. Kungörelsen den 7 November 1832 för gods, sorn transiterade Göta kanal från haf till haf, och detta undantag hade i tullstadgan blifvit infördt. Ändamålet var att uppmuntra trafiken på kanalen; men sedan Statens jernväg mellan Göteborg och Stockholm blifvit fullbordad, hade samma Sammans. Bevilln.- samt Allm. JBesv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande JV$ 4. 3 undantag jemväl till transitogods på denna jernväg blifvit utsträckt.
Olyckligtvis fann jag mig vid slutet af hans tal, som saknade all tillämpning, bedragen. Olyckligtvis också, att dessa förhållanden äro fullkomligt motsatta, ty när fria räntan i England infördes var l:o jorden icke skuldsatt; och 2:o de industriella klasserna om än städse utsatta för handels-kriser, likväl försedda med egna rörelsekapitaler, så att de i olikhet med våra industriidkare, som drifva sin rörelse med egna penningar, nedsatte hos deras bankirer, hvilka högst sällan äro deras förläggare. Hos Oss går det annorlunda till. Man går nemi. först till R. St:s Bank och begär ett förlag eller förskott på ett eller par hundra tusen R:dr för att börja en rörelse. Sedan man fått det, går man till Privatbankerna och tillser, om man på personalkrediten der kan få någon ytterligare kredit, och sedan börjar man rörelsen, men vinsten kan icke beräknas, ty konjunkturerna kunna hafva sä förändrat sig när produkten skall realiseras, att i st. f. vinst upkommer förlust. Om således man i penningeväsendet sorn i annat ville tillvägagå med mera system, om man Den 4 Februari e. m. 309 ville börja med början, så skulle man olvifvelaktigt finna, alt man på sådant sätt omsider skulle komma till de förhållanden, hvarunder den fria räntan blef i England införd; men ännu hafva vi icke kommit derhän. Gr. Sparres i dag afgifna yttrande emot Regeringen upfattade jag alldeles icke såsom en protest mot den brist pä plan, som råder här i större angelägenheter, och jag väntade visst icke alt Hr Gripenstedt, mot hvilken Grins anmärkmr riktades, skulle, såsom en annan Konungens rådgifvare för några dagar sedan svara, att han sannerligen icke kunde begripa hvad meningen kunde vara med att begära en plan; men frågan är, om icke förhållandet är nära nog detsamma. Man uptager en enskild fråga, hvilken, liksom denna, är otvifvelaktig! riktig till principen, men man gör sig icke den mödan att efterse om denna fråga är den första eller den sista, som skall afgöras. Jag har nu visserligen ganska ofullständigt besvarat den sisla talarens anmärkmar.
«Nå ja – de ge väl med sig slutligen, när nyheten blifvit vana. Det var en superb idée af vederbörande. Mången fattig satan välsignar dem för det.» Albert smålog endast till svar. Evelina kom in. «Min söta vän,» sade Albert. «Vi tänkte ta oss en vira här i afton. Du är väl så god och rangerar en liten soupé?» Evelina lofvade att ej något skulle fattas. Och så blef det hvarje afton. Alberts virasoupéer försummades ej af hans vänner. Han lånte dem gerna penningar, då deras kassa blef slut, endast han hade nöjet att se dem der. Det var så nytt att få agera värd, att Albert icke tröttnade dervid. Han tyckte sig rik som Crœsus – ty hvad hade han icke att vänta då gumman dog? Han önskade hvarje dag, att vår Herre skulle taga henne bort. Den summan skulle bli hans lifskapital, tänkte han. Det han redan fått vore icke länge tillräckligt. Etablissementet hade medtagit en stor del, och han hade ej ens satt ut det öfriga att förräntas. Det hade blifvit alltför smått och futtigt att lefva af. Evelina visste icke, lik många andra qvinnor, hur aktierna stodo. Den tanken föll henne visst icke in, att det kunde bli slut. Hon litade i det fallet helt och hållet på Alberts klokhet. Men hon var van vid tantens sparsamma hushållning; och litet mindre främmande, tyckte hon, kunde allt Albert ha. Dessutom började soupéerna, att ej taga slut förr än klockan tre, fyra om morgnarne. Evelina fick aldrig nattro. «Min lilla goda Albert,» sade hon en dag, «jag tycker, att vi ha bra ofta främmande. Tror du icke, att det blir för kostsamt i längden?» «Min söta vän,» svarade Albert, «det är jag som har kassan om hand, och din anmärkning kunde jag nästan taga för misstroende till min klokhet. Affärerna ligga icke inom qvinnornas sfer. Men kanske du är besvärad af anrättningarna?» «Visst icke, söta Albert,» sade Evelina. «Jag kan gudnås ej mycket lägga hand vid det bestyret sjelf. Men jag är rädd för din hälsa att vaka så mycket, goda Albert ...»
3:o att hospitalets frälsemannarätt till hemman eller lägenhet qvarstår, så att hospitalet, framdeles, sorn hittills, må vara i besittning af den hemmanet eller lägenheten vid skatteköpet åliggande ränta, med rättighet att densamma uppsäga till leverering in natura eller till lösning efter auktionsmedelpris; 4:o att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare, ulan arfvinge eller utan att hafva derom lagligen förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten ulan lösen hospitalet tillfaller; 5:o att, om några särskilda, enligt besillningsbrefvet, hemmanet eller lägenheten åliggande skyldigheter förefinnas, dessa fortfarande skola af hemmanet eller lägenheten utgöras; 6:o att, om den till hemmanet hörande skog kan, efter af vederbörande embetsmyndighet verkställd undersökning, anses, med dess framtida bestånd, lemna större årlig afkastning, än sorn motsvarar hemmanets behof af byggnad, stängsel och vedbrand, Hospitals-styrelsen må ega att med innehafvaren öfverenskomma om den särskilda ersättning, som, vare sig genom högre lösniogs-summa eller årlig afgäld, bör för sådant fall hospitalet tillkomma; Och hafva, med afseende å hvad i frågan om tiondesättning för nämnde hemman förekommit, Rikets Ständer, lika med E. K. Maj:t, ansett det förklarande böra meddelas, att hemmanen eller lägenheterna må efter skatteköpet tillgodonjuta den befrielse från kronotionde, sorn desamma förut åtföljt. Med underdånig anmälan härom framhärda Rikets Ständer etc. Stockholm den 4 Juli 1860. Expeditions-Utskottets Forsla;/ till linderd. Skrifvelse N:o 95. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adelil den 11 Juli isfio. Presle-Ståndet den il — -— Borgare-Ståndet den tl Bonde-Ståndet den 15 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringar i nu gällande Skiftes-Stadga. (Santmans.