Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 58, i anledning af väckt motion derom, att Ronneby köping måtte bestämmas till rendez-vous-plats för Ronneby sockens båtsmän. Godkändes. Och N:o 59, i anledning af väckta motioner om dels revision af, dels särskilda ändringar uti Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion af den 10 November 1855 för Landshöfdingarne i rikets län samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän. Betänkandet bifölls, med undantag af första punkten, som återremitterades. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 19, dels i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 13, i Iråga om den så kallade tolagens utgående, på sätt före sednastc riksdag varit stadgadt, dels i anledning af föreslagen ändring i de vid samma riksdag för tolagsersätlningens beräknande fastställda grunder; och Betänkande N:o 21, i anledning af väckta motioner angående skatt för hundar. S. I). Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer: N:o 5, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 1; och N:o 6, Prot.-Utdrag den 4- April 1860. 321 N:o 6, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 2. S. D. Föredrogs nieddeladt utdrag af Protokollet, hållet hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln den 30 sistlidne Mars, innefattande nämnda Riks-Stånds beslut, dels att med de öfriga Riks-Stånden kommunicera en af Herr Printzensköld, Carl, väckt motion om utsättande af dag för nästa Lagtima riksdags början, dels att remittera samma motion, jrmte derom afgifna yttranden, till ExpeditioDS-Utskottet. Borgare-Ståndet remitterade berörda kommunicerade motion, tillika med ett yttrande af Herr Hydin, till Expeditions-Utskottet.
St:r förändra såväl beslutet sora riktningen. Det är derföre jag tror att R. St:r icke, innan man har undersökningarne fullständiga, böra i första hand och på förhand söka bestämma banans sträckning, likasom jag äfven tror att K. M. icke heller skall göra det förr än dessa undersökningar äro gjorda. Jag tror således att man vid denna Riksdag icke kan göra annat, än ansia medel för fortsättande af jernvägsarbetena från Finjasjön i den riktning, K. M. finner för godt att bestämma. Jag ber slutligen att få uplysa att troligen en ytterligare petition kommer att till K. M. ingifvas, med begäran att södra stambanan måtte dragas i riktning, emot sjön Salen. Talrika rop på propos. hördes ånyo och uprepades efter de fleste af efterföljande yttranden. Den 2f> April e. m. Hr Skogman, Garl Johan Alfred, anförde skriftligen: Ingalunda åstundande att förlänga den vidlyftiga diskussionen i ett ämne, hvaruti hvar och en redan stadgat sin åsigt och fattat sitt beslut, önskar jag endast få i största korthet anföra de skäl, som förmått mig att inom StatsUtsk:t biträda tillstyrkandet af Lagabauan. Om än Utsk:ts Uthde ej lyckats från de statistiska förhållandena inom Småland härleda några afgörande bevis för Lagabanans företräden, så har det dock tydligen ådagalagt, att de från samma förhållanden af jeruvägskomitéen till Nässjöbanaus fördel härledda sakna den noggranhet och den opartiskhet, man älskar att i en komités betänk, finna. Den komitéens ledamot, som, enligt upgilt, haft denna del af dess verksamhet sig anförtrodd, har sjelf vidgått ett betydande misstag till Nässjö-liniens fördel af de flera, som blifvit af StatsUtsk:ts Riksgälds-afdelning uptäckta. De för denna linie anförda gynnsamma förhållandena hafva således visat sig dels tåla betydlig nedprutning, dels böra öfverflvttas på Lagaliniens räkning. Under sådana omständigheter har jag ansett den genom den sistnämnda liniens antagande upkommande besparing af öfver tre millioner rdr rmt väl värd att tagas i betraktande.
Jag anhåller om återremiss, på det Utskottet måtte undersöka, huru och på hvad grund skjutsen af Ekevirke sedan år 1720 blifvit begagnad; om det är i anledning af Landshöfdingarnes kungörelser, eller i stöd af något AmiralitetsCollegii förordnande. Är det i följd af LandshöfdingeEmbetens resolutioner, behöfver man blott hänvisa till ändrings sökande; är det genom Den rg Februarii f. m. AmiralitelsCollegii åtgärd, så kan ej rättelse ske utan skrifvelse till Kongl. Maj:t. Tiden är inne, att söka minska alla tjensteskyldigheter, och förflytta tyngderne på Staten i allmänhet. Det vore en stor förmån för oss, om vi kunde snarare lätta, än förstora, sådane skatter. Jag anhåller om återremiss. Hans Esccellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan § till 6 i eftermiddag att fortsättas. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: För mig visar sig Eketransporten med Kronoskjuts, såsom en i högsta måtto ojemn och således obillig hörda. Vi måste komma öfverens, att framsläpande af Ekvirke ej kan vara detsamma, som skjutsande af Kronans effecter. Det måtte vara en betydlig skilnad emellan sådane persedlar, som med vanlige Bonddragare och åkdon kunna transporteras, och sådane tyngder, att åkdonen gå sönder och hästarne förderfvas. Jag skulle således tro, att Utskottet kunde framställa den önskan, att allmogen måtte blifva befriad från alla sådane framtida forslingar. Deraf upkommer visserligen behof af ökadt anslag för io Hufvudtiteln; men jag tror det vara vårt åliggande såsom lagstiftare, att tillse, det de ojerona bördorne blifva jemnare fördelte. Den 19 Februarii f. m. de i frågavarande transporterne blott tunna komma i fråga inom en inskränkt del af samhället, blir det obilligt, om den delen skall draga hela tungan. På denna grund får jag föreslå återremiss, och anhåller, att Utskottet måtte fästa sin upmärksamhet å desse anmärkningar.
Skrifvelsej N.o ig6. Konungens Befallningshafvande har att meddela en enda så beskaffad resolution å alla dem, å hvilka utmätning sökes. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den l3 Preste-Ståndet den i4 Borgare-Ståndet den i4 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om förändring af 2/f Cap. 8 <$* Missgernings-Balken, i afseende på ansvaret för demj som i oträngdt mål och af vredesmode drager och begagnar vapen. (Lag-Utsk:s Bet., N:o 46 och Uti, N:o 106). S. A. K.
Olägenheterne af den föreslagna förändringen skulle således, i betraktande af desse omständigheter, blifva, efter Utskottens uppfattning, betydligen öfvervägande den at motionären afsedda mindre väsendliga fördel, sorn komme att tillskyndas det jemförelsevis Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande^ N:o 23. 7 ringa antal ynglingar, hvilka derigenom undginge att vid flera än en beväringsmönstring sig inställa; hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka att berörde förslag icke må bifallas. Vidkommande derefter den af Herr Boman påyrkade befrielse för vanfräjdade personer alt i beväringsmanskapets årliga vapenöfningar deltaga, så och då den omständighet, att en person begått ett brott eller gjort sig känd för liderlighet icke torde kunna utgöra skäl för honom att undslippa ett besvär, sorn deremot skulle åligga hvarje mansperson med oklandrad vandel, synnerligasl som dylika vanfräjdade personer torde framför någon annan behöfva underkastas och komma i erfarenhet af den ordning och disciplin, som vid berörde öfningar i allmänhet iakttagas, få Utskotten, som emellertid anse det vara af största vigt, att på sätt nu sker, sådane beväi ings-ynglingar, af hvilkas seder och föregående uppförande man har att befara ett dåligt föredöme för det öfriga beväringsmanskapet, så mycket som möjligt undanhållas från beröring med detsamma, på det alt den motvilja för nämnde öfningar, som redan hos mången är rådande, icke må genom tillvaron af ett annat förhållande, vinna ökad näring, vördsamt hemställa. att ä nämnde yrkande afseende icke må fästas. Riktigheten af den grundsats i allmänhet, att ingen konskriberad bör få sälta annan person i sitt ställe, kunna Utskotten icke undgå att erkänna; men Utskotten tro likväl, att dess konseqventa tillämpning i verkligheten skulle molas af så många hinder och förorsaka så stora olägenheter, att den beväringsskyldig nu medgifna rätt dertill skulle snarare motverka, än leda till det åsyftade ändamålet.
Martins binda kostar omkring 5 kr. Den lindas nedifrån foten och upp till knäet så, att nedre kanten i hvarje hvarf täcker öfre kanten i det närmast undre, Vid anläggandet spännes lindan (som är elastisk), så att den kommer att utöfva ett jemt och stadigt, men dock ej för starkt tryck på hela benet. — Kan reqvireras från kirurgiska instrumentmakare (t. ex. Ställe eller Werner i Stockholm); brukar dock finnas äfven på de flesta landsortsapotek. D:r — d. Abonnentsamlare antagas. Hur tillredes mandelmassa? Vira. I n:r 47 af » Idun » för 18S8 finnes ett recept till fläckvatten. livad för slags fläckar kunna urtagas dermed? Fins det ej något, som urtager vinfläckar frägar Vira. N:r 6 I. Kan någon af Iduns läsarinnor säga mig, hur man på egen hand skall kunna lära sig läsa och tala engelska språket? Kan och vill någon af Iduns läsarinnor lemna upplysning om, hvart man skall vända sig för att få köpa lås, spännen och hakar, passande till halsdukar och rosetter för herrar? Erhålles något svar härpå, emottages det med tacksamhet af Anna V. N:r 6 3. Skulle någon af eder, älskvärda damer, i nästa nummer vilja gifva mig beskrifning på en smakfull modell till en fruntimmersriddrägt, äfvensom mått på kjolens längd och vidd samt om afsydt knä är nödvändigt för begagnande af damsadel. Helst använder jag herrsadel, men huru skall klädningen dä sys för att taga sig bra ut? Anser ni det strida emot konvenansens lagar att en dam begagnar sig af männena privilegium att sitta beqvänit till häst? Vän af sport. Svar. Tvätta bufvudet väl med hälften cognac, hälften vatten. Ett annat medel är att gnida in hufvudet med » Eau Tonique ä la Vitelline&gt;; köpes i hvarje parfymbod. Båda dessa medel äro mycket bra och bepröfvade. Se Anna H:s meddelande i dagens nummer under rubriken Handarbeten. Bäst är att inlemna duktyget på något apotek, der märkbläcksplumpar lätt borttagas.
Han har nemi. sagt, att jag yttrat, det mitt hufvudskål för yrkandet af återremiss å förevarande Betänk., vore att jag, som tillhörde den aktiva delen af administrationen, skulle finna det lättare att derigenom kunna åstadkomma ett gemensamt beslut inom häradet. Att mina ord likväl icke löllo sig så, torde prot. komma att utvisa. Andamålet med mitt uppträdande är endast att förklara, det jag är öfvertygad om, att, så framt en sådan mellanlänk Den 7 Januari. 37 icke kan åstadkommas, som här är föreslagen, så komma våra kommunal-författningar, åtminstone under en lång tid, att blifva mera författningar på papperet, än i verkligheten. Man har sagt, att man icke borde splittra landstingets verksamhet; men det gör man icke derföre, att man ifrån landstinget skiljer en del ärenden, som röra endast vissa delar af länet. Vidare har det blifvit vttradt, att man ganska väl kan reda sig med den författning, som man redan eger; ty om ett landsting icke anser en fråga vara af det allmänna intresse, som fordras för att tinget skall kunna dermed sysselsätta sig, så bör saken hänskjutas till socknarna sjelfva. Men om en enda kommunal-stämma säger nej, så kan man icke åstadkomma något beslut. Det är just för att kunna detta för mindre kommuner än hela länet, som jag vill hafva en härads-representation; och så länge man hittills icke kunnat vederlägga mitt påstående, att man i närvide ögonblick icke kan med nu gällande lagar komma till rätta med en hel mängd ärenden, som nu tillhöra häradet, tror jag att man också icke lyckats vederlägga nyttan och behofvet af en härads-representation. Det är just af varmt intresse för utvecklingen af våra kommunalinstitutioner som jag gjort min framställning; ty det är framför allt i de mindre kommunerna som intresset skall väckas och iifvas. Jag fortfar i mitt yrkande om återremiss. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Då man, såsom händelsen är med den, som nu har ordet, vid två riksdagar väckt förslag om en allmän kommunal-författning, då man haft den för en motionär sällsynta tillfredsställelsen att i det hufvudsakliga finna sina åsigter hafva blifvit gillade, då må det förlåtas att man yttrar några ord i detta ämne.
Men om den gamla är oriktig, skall väl den nya äfven blifva det? Jag har trott det vara bäst att äfven rätta det felaktiga i den gamla taxan. Den 18 Augusti e. m. 7C9 Harn Excellence Herr Grefve Mörner; Jag får endast påminna, att Risgryn, ehuru de ej här tillverkas, dock ej äro någon nödvändighetsvara. De äro blott något som är angenämt för de förmögnare, men de utgöra ej de mindre klassernes födoämne. När man i allmänhet hör klagas, att landtmannen ej få afsätta 6in spannemål, så tror jag ej att man bör sätta allt för låg tull på ett födoämne som detta, hvilket ej är nödvändigt. Jag tror att när procenten bibehålies lika ungefär med hvad den förut varit, och man hittills ej betalt Risgrynen för dyrt, är ändamålet uppfylt. Herr Hjerta. Jag får upplysa, att importen af Risgryn var 182 i, 521000 skålpund. Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af den å Risgryn utaf Utskcittet föreslagne inkommande Tullproceat. Bifölls. ”Halm; Inkommande Tullprocent 50 Utgående Tull procent 1.” ”Hö: Inkommande Tull procent 50! Utgående Tull procent 1.” Herr Cederschjöld: Jag får hemställa, om man bör lägga så hög tull på halm oeh hö , hvilka äro medel till production. Jag har trott det alltid vara misshushållning, att sälja foder ifrån en gård och att man således bor - ifen 18 Augusti t. w, de med välbtbag anse, om utlänningen vill© föra på oss halm och hö. Tullprocenten forde således ej böra vara öfver 10 a 15 procent. Hans Excellence Herr Grefve Mörner'. Jag tror dat vara indifferent, om man sätter någon tull eller icke på halm och hö , emedan intet sådant kommer hit, utom ifrån Finland, och derföre äro särskilta avgifter redan bestäm, da; tnen det skulle i naturen af saken se contradictoirt ut, att sätta för låg tull på en vara, som bör kunna produceras inom landet. Herr Cederschjöld:
I motsats kvaraf en Ledamot inom LorgarcLKmk/et )>rkat, att icke nägot silfver ma fran Lanken till snäre, än reäan keviljaäe äudamäl, utlemnas, förrän Lanken till allmän Silfverutvexling öppnas; lkf en Ledamot inom />. 0. ljr v. tzvanten, med Zkeropande af dess yttrande den 22 Lulii 182Z, med dertill kö,ande lakeller, att tiden till utvexlingen korde utsättas till ,8Zo ärs koijan. ^f andre Ledamöter äter att ingen kestämd tid mätte utsättas, utan ät^Xr^lVLt ökverlcmnas, att lur - L e t ä n k a n d e n , X:o 1/^. i8l ordna om dagen efter af Lancofullmägtigen skedd anmälan att alla korkeredande ätgärder voro enligt Ständernas föreskrift fullgjorde; samt afett ket^dligt antal Ledamöter inom alla LiksStänden, att Lltskotten korde förändra derus kärutinnan gifne tillstyrkan efter den ak Oretve v. Sekvverin, pag. 82 uti det förut algi ine Letänkandet, köreslagne redaction; deruti en Ledamot inom K. 0. kl. f x. Orekveaf ^Vetterstedt, väl kufvudsakl. instämt; men med förklarande, det kan, till förekommande sk missförstånd emellan Legeringen ock L. St:rs fullmäktige i Lanken, ansäg den uti samma Ledaction förekommande slutmening, "med anmälan kos X. IVl:t att utvexlingen kan körja, i underd. ankalla att dag dertill mätts ak X. IVI:t utsattas," kära förändras till följande lidelse: /ros rV. /l/.t gorrr ttrrderd. ^emstä//errr o»r utsätts/rde rr/' t/de» k/r! rrtvä^c/rngerr /lrrrr /,ö>/rr.
Styrelsen ansett såsom särdeles tillfredsställande, desto hellre som en sådan minskning under de sednast förflutna åren oafbrutet fortgått; dock liar Styrelsen, i sin berättelse för år 1848, förklarat, att, då någon förminskning icke inträffat uti straffarbetsfångarnes antal, hvilket tvertom betydligt tilltagit, torde orsaken till den förminskning, sorn på de sednare åren ägt rum uti antalet af deni, som i häkte inmanats, böra sökas antingen deruti, att vederbörande lokalauktoriteter, under sednare tiden, mindre än förut anbefallt häktning för lösdrifveri och ringare förbrytelser, eller deruti, att sådana förbrytelser endast till ett mindre antal blifvit begångna, eller ock uti båda dessa omständigheter gemensamt. §. 9. Antalet af de särskilda slags fångar äfvensom barn, hvilka på en gång, nemligen den sista dagen under hvartdera af nedannämnde år, varit uti rikets samtliga läns-, kronooch polishäkten inneslutne, bar utgjort: Då antalet af de uti läns-, kronooch polishäktena förvarade fångar utgjorde 1,142. 1,653. 1,958. 1,440. 1,272. samt de uti straffoch arbetsfängelserna äfvensom vid pionieroch kronoarbetscorpserna 3,153. 3,641. 4,450. 4,495. 4,248. och härtill lägges antalet af barn, som åtföljt föräldrarne i fängelserna, 20. 15. 40. 15.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet är af Riksdags-fuIImägtigen Jan Andersson från Kopparbergs län, med hvilken förenat sig Sven Ersson, Lars Olsson och Anders Andersson från samma län, afgifvet ett till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteradt Memorial, deruti anföres, att ehuru ofvanberörde Kongl. Förordning hufvudsakligen meddelade föreskrifter, genom hvilkas iakttagande skulle i möjligaste måtto förebyggas de för menniskors lif och egendom vådliga följderna af vårdslöshet eller oförsigtighet vid kruts handterande och transporterande, hade dock erfarenheten visat, att åtskilliga stadganden, som i ordalydelsen äro tvetydiga eller för trafiken med denna vara mer än nödigt hinderliga, behöfde en ändamålsenlig förändring, särdeles hvad angick 20 och 21 §§. Sålunda stadgades i 20 §, alt å de kärl, i hvilka krut för transportering inslås, skall med tydliga bokstäfver finnas utsatt »dels ordet krut, dels ock bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn.» Hvad beträffade den sista bestämmelsen, hade den vid tillämpningen visat sig så tvetydig, att afsändare, med full afsigt och vilja att ställa sig författningen till noggrann efterrättelse, dock genom det obestämda i ordet »emottagare», äfventyrat icke allenast att förlora afsänd vara, utan äfven att fällas till högst betydliga och i förhållande till den oafsigtliga förseelsen ingalunda billiga böter. Om till exempel en reqvirent, boende i Stockholm, anmodade en fabrikant i Dalarne att för sin räkning till uppgifven kommissionär i Gefle för vidare fortskaffning afsända ett parti krut, kunde med skäl frågas, hvilken vore den i författningen efsedde emottagare!), hvars namn borde å krutfastaget utsättas; om det vore reqvirenten, som mottager varan i sista hand, eller kommissionären, som mottager densamma för vidare afsändning.
I afseende på den af Revisorerne framställda anmärkning rörande inköpet och redovisningen af enskilda lotter uti Ullmagasinsbuset i Norrköping, får Collegium i underdånighet anmäla, att då det ansetts leda till både enkelhet i förvaltningen och besparing i kostnad, att enskildes delaktighet uti Ullmagasinshuset skulle upphöra, och Eders Kongl. Majit under den 26 Mars 1836 i Nåder förordnat, dels att 3,000 R:dr borde af Gamla Ull-Disconlfonden utbetalas tili disposition af Collegfi Pisesi - — 45 - deni för inlösen af då erbjudna lotter i närande Magasinshus, dels alfe på lika sätt skulle förfaras med inlösen af återstående lotter, så har Collegium icke dragit i betänkande att, uppå reqvisition, successive anordna de härtill erforderliga medel inom maximi-beloppet af de enskilde loltägarnes andel i huset, utgörande 15,000 R:dr B:co, hvarå, enligt öfverenskomna vilkor, 6 procents ränta borde af Ull-Contorets inkomster i främsta rummet godtgöras. I följd häraf hafva 15,500 R:dr blifvit af Gamla Uil-Discontens medel utbetalda, hvaremot inlösta lotter hittills äro aflemnade till ett sammanräknadt belopp af 11,650 R:dr. Undertecknad, President, får härvid tillägga, att, då summan af de enskildas andel i huset var fördelad i 300 lotter ä 50 R:dr hvardera, och dessa voro spridda på flera händer, särskilda åtgärder erfordrats förderas infriande; att alia lotter, som kunnat erhållas, blifvit inlösta i den mån de erbjudits; att oförutsedda dröjsmål uppstått för inlösen af de återstående, som nu utgöra 67 st. ä 50 R:dr, om hvilkas öfverlemnande till inlösen anstalt blifvit fogad, samt att liqvid om räntan kommer alt uppgöras, sedan hela inlösningen fullbordats. Vidkommande Revisorernes anmä an om den förlust, som för UllDisconlfonden uppstått derigenom, att sedan, till betäckande af Fondens fordran hos förre Direclören för Ullsorteringsverket i Norrköping L.
Arbetsfängelse ännu icke hunnit beredas till hvad de nu medgifva, nemligen förvarandet af omkring 1000 personer vid hvarje, eller mera än dubbelt emot Corrections-Inrällniugarnes förut varande utrymme förmankönet; att genom dessa sålunda förändrade förhållanden samma tillfälle bade för Götheborgs stad blifvit öppnadt, sora för öfrige orter i Riket, att blifva befriad irån de personer af mankönet, hvilka, enligt Förfaltningarne, äro lörfaline till all - 4 Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse N:o 44. mänt arbete, hvilket tillfälle jemväl blifvit utan hinder begagnad t, ända till dess, genom fångpersonalens öfverdrifna tillväxt vid Arbetsoch Corrections-Inrättningarne, den anstalt matté vidtagas, att de af vederbörande myndigheter till allmänt arbete dömde personer skulle lills vidare i Länshäktena qvarhållas och derstädes, så vult möjligt vore, med tjenlig sysselsättning förses; att, genom denna utväg, den följd väl inträffat, att utrym» met i Länshäktena blifvit mera än förut anlitadt, och någon gång helt och hållet upptaget, men hvarigenom någon olägenhet dock icke uppkommit, enär i sistnämnde fail, efter derom skedd anmälan af Kongl. Majrts Befallningshafvande, Styrelsen genast föranstaltat om den öfverflödiga personalens förminskning genom arbetsfångarnes försändande till någon af Corrections-Inrätillingarne, hvilket serskildt inträffat vid Götheborgs
Jag går omkring bland främmande och bekanta som om jag sökte dig; jag finner dig icke och vänder åter till ensamheten Jag är transubstantierad i dig Jag kommer i afton och klappar på din dörr blott för att höra din röst Hur tomt och kallt allt är i världen utanför, hur fullt och varmt hos dig» Eller en annan gång, »Jag bär i dag min middagsmat öfver till dig, för att bli dubbelt mätt i din närhet» »Hur underbart,» utbrister han en gång, »att en människas hela, innehållstunga lycka hänger på en enda tråd!» Han njuter intet fullt utan henne och har blott den önskan att kunna »stegra sitt eget väsen, så att hon ständigt skall finna mer att hos honom älska». Då han ej får vara med henne, tillbringar han helst aftnarna ensam; han har ej håg för andra hjärteplikter, till exempel att skrifva bref: ty ingen har för honom »de förståelsens toner och halftoner», som hon hänrycker honom med. Och han undrar om ej denna fullkomliga sympati berodde på att hon i en föregående tillvaro varit hans maka? Åtminstone hoppas han att i nästa tillvaro endast behöfva älska en gång och då henne, med hvilken en så fullkomlig valfrändskap förenar honom. Han känner sig ej ens som »ett helt, själfständigt väsen utan henne» Han får aldrig nog långa bref af henne; han tigger att också få läsa hennes dagbok; han hungrar efter allt af henne – också hushållsdetaljer, hvilka visa honom hennes »innerlich thätige und köstliche Seele» Och själf kan han ej förmå sig att skicka en tom sida i ett bref, ty hans »kärleksfullhet skulle då ej i brefvet äga ett adekvat uttryck» Men när hon åter och åter bedrar honom på samvaron utbrister han: »Mor och fosterland har jag satt tillbaka för dig – och du lämnar mig ensam!» Ingen – som öfver hufvud har en aning om kärlek – kan vid läsningen af dessa utdrag ur Goethes bref till fru von Stein undgå att finna huru icke hans flyktighet men pinande yttre förhållanden slutligen slita ut denna stora känsla, hvilken i dagern och fullheten skulle ägt så många möjligheter att fortlefva.