Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sorn deremot med skäl kan anmärkas, är: alt beloppet, sqm skulle erfordras för inköp eller nybyggande af caseruer och andre för inqvarteiingen nödige byggnader, icke blifvit genom behörige värderingar och kostnadsförslag bestämdt; att service-kostnaden icke är för alla städer afskiljd ifrån, de öfrige inqvarterings-utgifterne; att inqvarterings-tolagen, såsom sammanblandad med den ordinarie tolagen, icke alltid kunnat från densamma skiljas, och att, äfven der detta kunnat ske, någon control icke finnes derföre, att inqvarterings-tolagen blifvit rätteligen beräknad och upptagen; i följd hvaraf hvarken den summa, som till inköp eller uppförande af omförmälde byggnader borde af Staten tillsläppas, eller den brist, som skulle fyllas i medlen lill servicens utgörande, nu kan upp - s-S Statssamt Allm■ Bast), och Occon.-Vish. Betänkande ?f:e 4<J. 4 gifvas; beroende dessutom nämnde brist på inqvnrtcrings-penningnrnes bestämmande uti en blifvande ny Inqvarterings-Ordning, Emedlertid anse Utskotten, aLL genom de upplysningar, sorn redan äro vunne, fullkomligen ådagalägges, att Rikets Ständers å förra Riksdagen fattade beslut, enligt hvilket de för in q varte ringen nödige éaserner oell boställsrum samt stall och magasin, sorn nu af städerne beslås, skulle af Staten, genom inköp eller nybyggnad bekostas, för närvarande ioite kan i sin helhet gå i verkställighet, med afseende å de betydliga summor, som för ändamålet skulle erfordras, ecb Statens oförmåga att dertill lemna medel. Hvad casernerne beträffar, ak beslutet ock vilkorligt eller beroende på Statens tillgångar; men deremot finna Utskotten, vid jemförelse af de å föregående Riksdagar glfne beslut, städerne ovilkorligen vara berättigade att genast blifva befriade ifråii skyldigheten att, vid inqvartering af Cavallerie-trupp, tillhgndahålla stalloch magasinsrum för fourrage-persedlar.
Nu, då man driver sin seglats med eld, går man rakt på målet, utan lov, och nyttjar inte segel oftare än när vinden står så, att den tjänar till drift. Styrmannen måste visst också nu känna prickar och blindskär, det förstås; men med kunskap om dem kan han lätt undvika dem, om han inte är ett nöt. Den enda stora fara vid ångsegling är att brinna upp; men även häremot kan man genom pannans konstruktion ta sådana försiktighetsmått, att det sällan eller aldrig inträffar. Det gick ganska hurtigt och raskt fram, fastän den naturliga följden av rörelsen på däck blev, att sergeanten och Sara avbröts i sitt samtal rörande mänsklighetens största problem. Sergeanten, driven av sin raska natur, hade sprungit åstad och nappat i seglet, ångbåtskaptenen till stort gagn och nöje. Följden blev en brorskål dem emellan, där nere under däck i kaptenens hytt. Historien omfar alldeles hur middagsmåltiden på fartyget gick till, ty därom har en däckspassagerare föga begrepp. Han märker blott på solens sänkning emot horisonten och på skänkjungfrurs flitiga spring med islagna kaffekoppar, att middagen måste vara passerad. Salongsinvånarna har avgjort den affären sinsemellan; och när några troglodytfigurer, litet gladare än vanligt, eller åtminstone mindre fula under ögonen, vid denna tid uppträder ur gömstället, så kan en av folket (fördäckspassagerarna) förstå, att herrskapet plägat sig. Det är sant likväl, som denna berättelse även förut anmärkt, att en och annan däckman, av djärvare natur, kan få åtminstone gå ned i matsalongen och där hastigt och lustigt få sig en bit, och gå upp igen. Men de kvinnor, som tillhör folket, har det verkligen svårt. Hur de lever där framme på däck har mången gång förundrat historieskrivaren. Det anses inte rätt anständigt, att de för mat med sig eller föder sig själva. Och av den allmänna stora kosten, som ångbåtsköket tillagar, får de gärna intet, då de själva inte har bättre än däcksplats. Kanske händer att även bland dessa kvinnor någon djärvare finns, som går ned i troglodytismens adyt och får sig en godbit, varmed hon sedan uppträder i friska luften. Men det hålls inte för modest gjort av henne.
Hemstäffes ödmjukeligen om det wore att göra stort wald pä deN ägande rätt som vir ä vis Fastigheter med sa Mycken ömtälighec anses, om en rrdcm öfwer 102 ar gammal besittning af Berghammar, et Kronohemman med öswerflödige egor och flera iwportcmta tillhöriga lägenheter som af en gammal Adelig Famille, enligt Kongl. Resolution till ewerdelig «go innehafwes, emot afgift af zg Nwr r6 sk. genast till Kron-n indrogs, äswen som M-rby i ^ Mantal Frälse, som frän 17;; warit börri rrenderadt för Z8 R^dr, mea hwiikct är 1807 nian Auction lärer bli-wit borrtarreyderadr ifrån Uiricsdahlei Kungsgård för i;o R:dr, urom flere ej här upräknade ^rons Lägenhcter och Lmigsgärdac säker!igest efter , - för» fjerde Banhei tTjsto 46. 726 ven 12'Decen.bcr. förut skedd nogaste granskning bcrde till Kronan inga och Staten derigenom oförlöswal sa en tillökad in» komst. 7:0 Äswenkedes tyckes mig att Stake-Utskottet sörestagit nog runda Summor utaf sa fattiga Skaitgif» ware som wi i allmänhet äro, till Hennes Maj:r En» ke Drotkiiinge», samt proponerar jag wördsammast att Hennes Maj:t Enke Drottningen matte fä endast §t),oooM:v Banco ärligen, 06) aet icke Riket mätte widkännas och göra widare D penser utöswer den an» stagne Summan, tvid utremiitekinq af de Penningar som skola öfwersändas till f. d. Konungen. Hwad äter angar den mi Stats. Uiffotcet till alla de Kongl.
Om ock tillförne inledd, började denna fleråriga strid egentligen med året 1787: ty Stockholms-Posten för detta år öppnade just sin första nummer med krigsmanifestet, – den sedan i Kellgrens Skrifter upptagna ”Kungörelsen” om ett Sällskap Pro Sensu Communi, åtföljd af de dithörande välbekanta ”Theserna”. Från vederparterne svarades först, dels i Dagligt Allehanda, dels i sjelfva Posten, med en och annan enfaldig motskrift; hvadan ock snart (N:o 32) förkunnades med segerton, att ”intet svar har kommit, inga inkast gjorts i de allmänna papperen”; ty de trenne försök dertill, som blifvit gjorda, vore att ”anse vida under uppmärksamheten af Sällskapets förakt, oändligen längre under hedern af dess svar”. Omsider kom likväl en uppsats, på hvilken en slik dom icke rättmätigt kunde passa. Den bestod i en ”Kungörelse om ett nytt Sällskap Pro Usu Rationis Vero, eller för det Sanna och Gagnande Förnuftet”; jemte bifogad ”Granskning öfver Sällskapets Pro Sensu Communi framställda Theser”. Ganska fogligt skrifven, kan denna, visserligen ur Swedenborgsk synpunkt utgångna, men med både skarpsinnighet och klarhet författade afhandling än i dag läsas med nytta. Den tränger till grunderna af begreppen Förnuft, Tro, Vishet, och så vidare; blottar ytligheten af Senscommuns-sällskapets föreställningar om Religion, Tolerans, med mera; framställer mången träffande anmärkning om skillnaden mellan sann och falsk Upplysning, om Förståndets och Viljans (Kärlekens) olika functioner och förhållanden, om den sednares principala vigtighet vid bådas ledande till harmonisk och fruktbärande sammanstämmelse. Insänd till StockholmsPosten, och der begynnande i N:o 86, fick den sedermera, under dels korta dels långa mellanstånd, fortsättas i elfva numror175; – men aldrig slutas. Man tröttnade nämligen dervid. En icke ovärdig anledning till svaromål var eljest nu för handen; men långt derifrån!
Huru förhåller det sig emedlertid med dessa kända förhållanden? Jo! enligt från nuvarande chefen mig tillhandakomna upplysningar, är verkeliga förhållandet: att största delen af de remonter, som blifvit insatte, sedan han hösten 1858 i nåder utnämndes, äro födde inom provinsen: att, enligt en 1861 från kommando-expedition infordrad uppgift, medelpriset för en remont under de då förflutne sista 5 åren väl varit 450 rdr, men att medelpriset vid remonteringarne 1860—61 för n43 insatta remonter varit 436 rdr 63 öre; 1861'—62 för 42 remonter 393 rdr 50 öre, samt för nästlidne höst lör af kasserade 24 hästar redan insatte 17 varit 397 rdr 20 öre. Utaf detta synes att medelpriset för de 3 sednare åren varit 408 rdr 75 öre, och torde, vid jemförelse af medelpriset 8 Den 7 Januari. vid kavalleri-regementerne åtminstone i tnedlersta Sverige, således af de skäl, hvarpå Utsk:t sig grundar, icke rimligen böra hemtas stöd för att förstöra ett godt kavalleri-regemente, utan att åtminstone på 20 år få någon ersättning. Smålands husarer är visserligen icke så högt beridet som lif-regementets dragonoch husar-korpser, enär medelhöjden vid remonteringen 1860 var 9 qvart. tum; 1861 9 qvart. 4^T tum och 1862 9 qvart. 4 tum, ej heller äro hästarnc så vackra, som lifregementets husarkorps’, men de äro goda och uthålliga. På grund af hvad jag nu anfört, samt de skäl, som finnas upptagne uti en Betänk:t Yidfogad reservation, får jag yrka afslag. Gr. Taube, August Gustaf: Min pligt som officer vid det regemente, hvarom här är fråga, manar mig att höja min röst emot Utsk:ts förslag, och kan jag detta så mycket mera, som de af Utsk:t för Smålands husar-regementes afsittande anförda skälen icke af mig kunna gillas.
Ank. till Kxp.-Utsk. d. 6 Dec-, kl. II f. m. KONGL. M A J: T S nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående rättighet till pension för åtskilliga vid Fångvården antagne tjenstemän; gifven Stockholms Slott den 9 November 1847 Med föranledande af Kongl. Maj:ts nådiga proposition vid Riksdagen under åren 4 840 och 1841, beslöto Rikets Ständer den 29 Mars siststnämnda år, att de vid fångvården anställde, uti 1840 års stater för korrektions-inrättningarna upptagne, tjenstemän och vaktbetjente, med undantag af kommendanter, predikanter, läkare, orgelnister och klockare, skulle tillerkännas rättighet att, sedan de minst tio år tjenstgjort vid nämnda inrättningar och i öfrigt under samma vilkor, som för civila embetsoch tjenstemän voro stadgade, uppföras till pensioner å allmänna indragningsstaten. beräknade efter de arfvodesbelopp, som uti omförmälda aflöningsstater funnos bestämda; och detta beslut blef af Kongl. Maj:t i nåder giliadt samt genom bref den 24 Maj 1841 Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket till iakttagande meddeladt.
Han nickade flere gånger med hufvudet, och då han hade slutat äta, satt han en lång stund vid fönstret och tittade ut åt backen, tyst och tankfull. Slutligen reste han sig upp, suckade och tog sin mössa för att gå. »Hör nu, mor», sade han, i det han tryckte mössan ned i pannan, »du ska’ inte behöfva fara in till sta’n. Jag far sjelf dit i afton och tar reda på barnen. Och får jag dem inte med mig, så reser jag och hemtar länsman. Jag lånar roddbåten der nere, så det ingenting kostar.» Madam Jonson såg förvånad ut. »Ja, kära Jonson», sade hon tvekande, »bara du inte går och ställer till något spektakel. Rör inte vid bränvinet, det säger jag dig, för då går alltihop på tok!» Jonson ryckte på axlarne, mumlade någonting som ingen hörde, nickade åt hustrun och gick ut ur stugan. Då Jonson gått, satte madamen sig ned att lappa Nils’ byxor, hvilka hade ett stort fyrkantigt hål på ena benet. Hon kände sig icke alls säker på Jonson; hon ville våga hvad som helst på, att han skulle komma hem med oförrättadt ärende. Emellertid kunde man nu ingenting göra åt saken och det var alltid en hvilande tanke. Hon sydde och snörpte, barnen kommo hem och väsnades omkring henne, aftonen förgick och hon kom så småningom in i en behagligt likgiltig sinnesstämning. Ett minne från hennes barndom gled förbi henne, ett formlöst otydligt minne, mera likt en saga. Hon såg en gammal, blek man, som hon kallade far, och hon hörde honom säga med en underligt skarp och hård röst, som tryckte sig in i hennes minne: »den fattige har alltid orätt». Hon lade nu undan sysakerna och byxorna, bredde spisbrödsmörgåsar åt barnen, stökade litet i stugan och gick derefter till hvila. Hon och flickorna sofvo i sängen i yttersta rummet, i skrubben derinnanför lågo de andra barnen. Natten började nu falla på der ute, foglarne tystnade, svala flägtar drogo öfver skogsbacken.
29 huru mot endast 2 procents capital-afbetalning, att någon framställning icke blifvit gjord om inskränkning af den derigenom stadgade utlåning emot inteckning i fast egendom, men att Utskottet deremot, uti dess under N:o 84 afgifne Betänkande, föreslagit att circulations-capitalet uti denna låne-rörelse må ökas med 220,000 R:dr, och således saknar all anledning att tillstyrka bifall å motionen i denna del. På grund af hvad nu anfördt blifvit och då Utskottet anser det vara för tidigt att meddela yttrande öfver Riksdags-fullmägtigen Sone Perssons framställning, angående tillökning i den för Baneo-Disconten anslagne fond, förr än efter erhållen kännedom af Rikets Högloflige Ständers beslut i fråga om den reserverade Banco-vinstens användande, får Utskottet hemställa, att Sone Perssons och Johan Anderssons ifrågavarande motioner må lemnäs utan afseende; dock under Utskottet förbehållen rättighet att framdeles fä pröfva och sig utlåta om och till hvad belopp fonden för Banco-Discontens utlåning må kunna erhålla någon tillökning. Stockholm den 14 September 1840. STOCKHOLM, ecksteinska »okthyckfriet 1840. 0/ ! .^yjiill vtACTiiii iki. • 'i })ii ,sniiiiftJatfl»*»ju'/jfi'.» >3«»:>('.• i * j*,.-. ;»«• nini 'i '!) t 'IJi. ■ • ■ > o j!'! • Ui! i. /1I -narn v vA! nrtqjjp uy.iu.- ■' ■ - • •■•■i alun;i/ «,:Nhs>i ;r/. j 'I ; • ljil 'llil ■ ■ . i; U 'ji iv fi.s .'J.t. J>>l :
Trettionde sjunde voteringen (34:de punkten.) Den som vill att hvad af förut anslagna tillgångar för uppförande af det södra strandverket vid Carlstens fästning kan efter arbetets fullbordan återstå, skall till Statsverket indragas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer en sådan indragning icke att ega rum. Som denna omröstning utfallit med 64 Ja och 55 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. Tre t tionde åttonde voteringen (35:te punkten.) Den som anser att det af Kongl. Majit äskade anslag, 153,000 R:dr Rmt, till befästnings-arbetena vid Slitö på Gottland icke bör anvisas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till nämnde ändamål beviljat ett anslag af 113,304 R:dr. 22 öre sagde mynt, att under nästkommande tre år med en tredjedel årligen utgå. 14 Slals-Utskollels Memorial N:o i72. Enär voteringen visat ett resultat af 55 Ja och 64 Nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Nej-propositionen. Trettionionde voteringen (36:te punkten.) Den som anser att det af Kongl. Majit till bildande af nödigt materialförråd för Arméens fältbrygge-utredning äskade anslag, 30,000 R:dr R:mt, icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer anvisat detta anslag, att under åren 1858, 1859 och 1860 med en tredjedel årligen utgå. Vid voterings-sedlarnes öppnande, dervid en sedel kasserades, hafva befunnits 54 Ja och 64 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Fyrationde voteringen (37:de punkten.)
Som den nu stadgade stämplade pappersafgisten, icke förr an med nästinstundande ar kominer att taga sin början, hwaraf följer att det nu ivnrande stämplade papperet, pa sätt förut förordnadt ar, emedlertid bibehällcs, söranlates Riksens Stander i underdånighet anhälla, det täcktes Eders KonglMajit, wid denna författnings utfärdande, lala sadant komma till allman kännedom, samt akt derest efter nämnde tids förlopp, något af samma stämplade papper finnes i orterna att tillgå, och ej blifwit Charte Sigillake - Contoircc aterfordradt till vmstamplmg, bör wid dest begagnande, den tillökning iakttagas, som med föreskriften i den nu upprättade frän nästa ars början gällande författning, instämmer. Dä Eders Kongl Maut i dest Nådiga Proposition rörande Bränwins-bränningen i Riket, anmodat Riksens Ständer att ä nyo pröswa de grunder, hwarä den hittills warit inrättad, och Riksens Stander funnit Eders Kongl. Majtts Nådiga önskan wara, att den widt utsträckta Bränwins - tillwerknings - friheten i någon män mätte inffränkas, hafwa Riksens Säänder, med afseende derä uppgiordt den författning som nu till Eders Kongl. Majtt i Underdånighet öfwerlamnas. Enär Riksens Stander af Branwinsbranningen päräknat en betydligen förhöjd inkomst till fyllnad i Statens behof, 2668 Den 16 Augusts. hafwa de ansett en större in Drankning an den de nu stadgat, lika oförenlig med detta ändamål, som tilläfwentyrs i cconomistr hänseende mindre förmånlig. Ett wadl-gt bruk af den för långt utsträckta Bränwinsbränningen, utöfwer den sa kallade Husbehofs-branningen, hafwa deremot Riksens Ständer trott sig hafwa förekommit, dels igenom inskränkande af Panncrymden, dels igenom de höga afgifter hwarmed större Pannor blifwst belagde.
Hälft banbrytare för europeisk civilisation, hälft missionär och hel kapitalist vardt Ludvig Hain en storhet i sin fädernestad, och dock kände han en oöfvervinnelig rädsla för bildade kvinnors sällskap. Han hade blifvit ovan vid de former, som iakttagas i finare kretsar, sade han själf till Ström, men tillstod på samma gång för honom sin önskan att blifva gift med någon flicka, som ägde skolkunskaper i förening med en förmögenhet, någorlunda värdig hans egen. Ludvig Hain afskydde nämligen beröringen med fattigdomen, där denna icke uppbars af den humor, hvilken agenten Ström genom sitt uppträdande lärt honom att beundra som ett nytt och dråpligt sätt att lätt flyta öfver vingleriernas många blindskär. » Jag har tänkt på det du sade angående ett ansenlig; re giftermål, du Ludvig », sade Ström en dag såsom inledning till ett nytt ficklån, » och har nu funnit en passande hustru åt dig. » » Säger du det! Ro fram med varan då, min bror! Är hon kurant, så slår jag till. » • Hains frivola affärston tände plötsligt vinstbegärets gnista hos agenten. » Hvad får jag i provision? » sporde han kallt. » Det beror på varans hela beskaffenhet, » svarade Hain lika kallblodigt. I stadens norra utkant, där järnvägen stryker fram, bodde ett äldre äkta par med deras enda barn i ett större hus, som var deras eget. Mannen hade i yngre dagar varit arbetskar, sedan som gift man idkat handel med matvaror, som hans hustru insaltade och tillredde. Han var tillika en af dessa outtröttliga svenska lotterispelare, hvaraf vi hafva sä många, men i olikhet med de allra flesta af dem vann han ett par gånger större summor, och då » en lycka sällan kommer utan följeslagare », tillföll honom slutligen äfven ett betydligt arf efter en ogift bror, som varit sjökapten. Då lade Möller ned sin affär och köpte det stora huset för att lefva på afkastningen af sin egendom. 1 Flickan, som bar det klingande namnet Guldborg, var då tio år.
Vittusgatan 17, Karlskrona. [1490] D hos liäradsliöfding eller kronofogde önskas af en ung bildad flicka, van vid skrifoch kontwsgöromål. Den sökande liar genomgått en kurs i handelsskola. Pretentionerna, små. Svar till * Ellen * torde sändas till Iduns byrå. [1506] o 10 köping, p. r. En anspråkslös, praktisk flicka önskar plats i familj att gå frun tillhanda. I brist däraf förestå ungkarls eller enklings hushåll. Sökanden innehar vana vid barns vård. A r kunnig i alla inomhus förefallande göromål. Rekommendationer finnas från föregående platser. Svar till » Anna Stina », Norrköping, poste restante. En ung flicka, enkel o. anspråkslös, som i fiere år undervisat mindre barn i vanliga skolämnen och musik, önskar sig plats som lärarinna nu med det första. Vackra betyg finnas. Svar sändes till » 23 år », Enkelsrud. [1434 ' OBS. Mraä T ill instundande sommar sökes plats af en 18-årig flicka, som varit ett år i Frankrike samt sedan september sistl. år i England. Den sökande, som f. n. vistas i England, talar franska och engelska språken samt är kunnig i musik. Kan plats erhållas i finare familj som sällskap, ses detta hälst. Den sö- kande är annars villig antaga annan lämplig anställning. B ä s t a referenser kunna lemnas. Svar under märke » Språkkunnig », torde adr. till S. Gumaelii Annonsbyrå, Stockholm. (G. Mottagningstider: kl. 10 — 11 f. m. och 2 — 4 e. m. Helgdagar endast sjukbud. Fullständig sjukgymnastik eiter Kellgrens metod, så väl manuel behandling som rörelsegymnastik. Tre-årig assistent hos Direktor Kellgren i London biträder vid gymnastiken. Tider: för Herrar kl. 9 — 11 f. m. särat kl. 3 — 5 e. m. » för Damer kl. 12 — 3. [1433J Panorama international, Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. Abonnementskort, gällande for 8 besök, kr. Öppet alla dagar från kl. 10 — 10. Hvarje söndag nytt program.
Jag har då icke vidare att tillägga, än att jag, ehuru på andra grunder, instämmer med Hr Gripenstedt uti hans yrkande, alt detta betänk, mätte läggas, kort och godt, till handlingarne. En värd talare har här sagt, att han hoppades, alt Regeringen vid delta tillfälle skulle äga ett stöd hos de liberala, eller, som han yttrade sig, dess sanna vänner. Jag får dervid tillägga, att jag på min sida med full tillförsigt hoppas, att Regeringen skall äfven vid delta tillfälle och när del gäller finna eli lika starkt om ej fastare stöd hos de sanni konservativa. Frih. Raab, Carl Adam: Jag anhåller endast, att få rätta ett misstag i mitt förra yttrande, då jag nämnde, att jag önskade afslag å Utsk:s betänk. Jag önskar tvertom, alt Const.- Utsk:s mern. måtte läggas till handlingarne. Hr Tornérhjelm, Rudolf: Det är alltid en ganska vigtig handling, då R. St. skola granska Const.Utsk:s mern. ang:de statsråds-prolm; men så små obetydliga anmärkn:r, som vi hafva fåll från Const.Ulsk., kunna icke länge sysselsätta Ståndet. I afseende på första anmärkn:n, nemi. om privatbankerna, tror jag att Konungens rådgifvare hafva gjort nylla åt landet genom sina rådslag, hvilket icke lärer kunna dispuleres af den, som sett privatbankernas verkningar i olika delar af fäderneslandet. Hvad beträffar de öfriga punkterna, så tror jag att de äfven kunna fullkomligen väl försvaras, men som ingen derom sagt något, så vill jag icke för min del upptaga tiden dermed. 30 Ben 5 April flär har blifvit laladt om exportförbudet, och landshme hafva dervid uppfrädt hvar för sig för alt försvara åtgärden. En af dem, Hr landsh. von Rosen, har likväl framställt nöden inom Christianstads län så stor, att jag näppeligen tror nöden i Siberien vara större. Jag bor också inom länet och kan intyga att fattigdom visserligen råder inom en del deraf, men det tror jag kunna tillskrifvas andra åtgärder, än det tillfälliga förbudet.
Majit för 3:ne nya landtbruks-skolor äskade anslag af 4,000 Ridr Rimt för hvardera måtte, äfven i likhet med hvad Landtbruks-akademien i sådant afseende föreslagit, bestämmas till 5,000 Ridr, helst erfarenheten tillräckligt ådagalagt svårigheten att med de inskränkta stats-bidrag, som hittills varit anvisade, kunna på ett fullt ändamålsenligt sätt tillvägabringa sådana bildningsanstalter, särdeles inom de norra länen, hvilka, enligt motionärens tanke, företrädesvis vore af dylika läroanstalter i behof; af Herr C. Hasselrot samt Riksdags-fullmäktige Josef Smedberg, Joh, Pet. Andreasson, Johs Andersson och Per Benjaminsson från Elfsborgs län, hvilka, med afseende å den låga ståndpunkt, hvarpå jordbruket inom södra delen af nämnda län, enligt deras förmenande, sig befunne, och med yttrad farhåga, att, om detta förhållande ännu en längre följd af år komme att fortfara, jordens produktion blefve alldeles - Stats-Utskottets Utlåtande JM 122.
Nto 44 framkastar äfven det projectet, att om en sqvadron af Kronprinsens Husär-regtfe förlädes till Norrland, skulle derigenom tillfälle beredas att framdeles låta de 200 rotar återgå till fotfolk, som i Jemtland blifvit använda för inrättandet af den 2:dra sqvadron af Jemtlands Hästjägare-corps; och fortfar utlåt, i samma inom., Den 7 Maj c. m. 3G5 tilt i 15 rotar äfven skulle återgå till fotfolk för en annan ännu ieke uppsatt sqvadron i Westerbotten. Dervid får jag vördsammast upplysa, att jag fullkomligen delar deh uttalade tanken, att det vore en vinst för Rikets stridskrafter, om den i Jemtland de sednare åren uppsatta rotehålls-sqvadronén Lief reducerad oell rotarne åter tillsatte jägare; men, mine herrar! jag betviflar att provinsen skulle kunna utgöra denna rotering; ty det är allmänt kändt, att den är mycket högt roterad, nästan en rote för hvart mantal. Hvad åter den ännu icke uppsatta sqvadronen — icke i Westerbotten, som utlät, antyder, utan i Norrbotten — angår, äV förhållandet sådant , att, jemlikt ett af landshöfdingen i orten och mig d. 20 Aug. 1824 upprättadt, och af R.