Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande Postverkets, åren 1815, 1816 och 1817 tillkomna, fordran hos Norska Statsverket, 16,485 Rdr 4 sk. 2 rst., hvilken fortfarande balanseras i räkenskaperna för nu ifrågavarande år, få Revisorerne tillkännagifva, att, enligt de hufvudböckerna bifogade balans-relationer, handlingarne rörande detta fordringsanspråk lära blifvit af Kongl. Majit till Dess Justitie-kanslers-embetes åtgärd i nåder öfverlemnade. liongi. iHlliets-kofile^iu 111. Dess räkenskaper, hvilka jemväl innefatta redovisning för anslagen till CarolinskaMedico-kirurgiska och pharmaceutiska institutet samt Veterinär-inrättningen i Stockholm, äro i Kongl. Kammarrätten granskade för år 1846 utan och för år 1847 med anmärkningar, samt utvisa följande förhållande: — 38 — Debet. år 1846. år 1847. Balans från föreqående året: Uppbörd: — Dito å 9:de dito _ 2,352: 29. — 2,352: 29. Balans Ull påföljande året: Skuld Credit. Balans från föregående året: Utgifter: Af Kongl. Stats-kontoret anordnadt „ Kongl. Sundhets-kollegium redovisadt: Medico-legala besigtningar Svenska Läkare-sällskapet Vaccinationens befrämjande Barnbördsh usen Farsoters och smittosamma sjukdomars botande Stipendier och pensioner i Fältläkare-corpsen Arfvoden till Provinsial-kirurgen i Stockholms län - Carolinska Medico-kirurgiska institutet 2. — 39 — Balans lill påföljande året: Enligt hvad räkenskaperna utvisa, hafva utgifterna å anslaget till medico-legala besigtning ar, förslagsvis beräknadt till 3,000 Rdr årligen, uppgått: ’ år 1846 till 6,418: 10. — samt år 1847 till - 6,805: 46. 4. hvaraf det visar sig, att berörde anslag under ifrågavarande år varit otillräckligt för det afscdda behofvet. Enahanda är förhållandet med förslagsanslaget, 9,000
Vid fordringars indrifvande, njute Banken enahanda handräckning, som för Rikets Ständers Banks Discont-Verk nu är eller framdeles varder beviljad. 16. §. En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Directionen och Revisorer utses, samt beslut fattas om Bolagets angelägenheter. 17. §. Före ordinarie Bolagsstämma böra Revisorerne, jemte ett af Kongl. Majit utsedt allmänt Ombud, sammanträda, för att taga kännedom om Bankens hela ställning, samt granska ej mindre Bankens förvaltning i aila dess delar, än äfven dess säkerhetshandlingar. Öfver den sålunda verkställda revisionen afgifves berättelse, hvilken, sedan den vid ordinarie Bolagsstämman undergått Bolagets granskning, genast, efter samma Bolagsstämmas slut, bör till Kongl. Majit insändas och, på Directionens föranstaltande, genom trycket till allmänhetens kännedom befordras. 18. s Directionen vare skyldig, så väl alt, inom 8 dagar efter hvarje månads slut, till Kongl. Majit insända en öfversigt af Bankens ställning, likväl utan att dervid yppa enskildes förhållanden, som ock att ofördröjligen meddela alla de upplysningar i ämnet, hvilka Kongl. Majit låter infordrat Ställe sig ock Directionen samt Bolaget noga till efterrättelse allt hvad i denna Lag föreskrifyes; och beror det i annat fall af Kongl. Majit, att, genom vite i penningar, tillhålla Bolaget att det felaktiga rätta, eller ock privilegiet upphäfva. Bil. till Expediuom-Ulskotlels Furslag lill und. Skrifvelse N.o 34<!. 237 II. C AP. Om Actiebank. J9- §• För Actiebanks stiftande fordras, att den af delegarne tecknade summa uppgår till minst 5oo,ooo R:dr Silfver Specie. 20. §.
Den sista punkten innehåller, alt de förändringar lili den af deputerade uppgjorda markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för såväl Kronan som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdislrict. Detta förslag anser jag för min del icke vara fullkomligt riktigt. Att de förändringar, som slutligen fastställas, skola gälla för alla Kronan behällnc räntor, det anser jag vara ganska rikligt och nödvändigt. Förhållandet nu är af beskaffenhet, allom Kammarcoil. fastställer ett markegångspris, sorn är högre än hvad räntcgifvarne anse vara det rätta, så är det omöjligt för deni att samfäldt och alla på en gäng deröfver hos Konungen anföra und. besvär, hvarigenom således deras rätt att söka rättelse i livad de anse vara orätt de facto, ehuru ej genom någon författning är deni bestämdt betagen, och anser jag således det vara nyttigt, alt de förändringar, som slutligen i markegångslaxan fastställas, skola för alla Kronans behållna räntor varda gällande; hvaremot hvad enskilda räntegifvare och räntetagare angar, förhållandet är något annorlunda. Der är icke så beskaffade binder alt anföra, ty hvar och en får der se upp på siu fördel, och om hau är nöjd med markcgångssuttningcuj in - Dea 4 Januari f. m. 13 ser jag icke hvarföre någon förändring skali för honom klifva gällande. En rusthållare t. ex. har räntor af eli augmentshemman, sorn ligger honom nära i en ort, der största tillgången på spanmål inom länet linnes; augmenlsgifvoren är icke skyldig att köra spanmåten längre än till rusthållet; detta ligger nära; forslingen är således lätt att verkställa. Om markegångspriset blir det högsta, så levererar augmentsgifvaren spanmål, och rusthållaren är nödsakad all mottaga densamma, ehuruväl rusthållaren såväl sorn augmentsgifvaren äfven hade varit nöjde med att slå qvar vid del af länets deputerade bestämda, mera lindriga markegångspris.
Bankens 7 Casseurer, dels serskilda arfvoden för trägnare tjenstgöring, ä 100 R:dr — 700 och dels ersättning, ej mindre för förluster, lill följd af möjligen förefallande missräkningar, än äfven för mista de sportler, å 500 R:dr — 3,500 Secreterare!! hos Under-Styrelsen, arfvode för trä- gen och ansvarsfull befattning — 200 Kamereraren i Cassa-Afdelningen d:o för d:o 200 1 Tredje Tjenstegraden. Tio serskilda arfvoden för trägnare göromål, ä 100 R:dr 1,000 åtföljande nedannämnde befattningar, nemligen: Inom Sedel-Contoiref. • 1 Bokhållare-syssla för förslitna smärre sedel-valeurers emottagning och fördelning. 1. - Transport — 7~55Ö 136 j 103,390 Banco-Ulskoltets Betänkande} 2Vo 44. 19 1. Transport 1 Bokhållare-syssla för Credits-bokföringen och prickningen al de fyra högstu sedel-vaieurérne al nya sorten, jemte åtföljande Extract-arbete. Inom Deposit iöns-Afdelningen. 3. Så val de 2:ne nuvarande Bokhållare-tjensterne derstädes, sorn den, hvilken vid Kainererären Wäsström* afgång tillkommer. (O ts. Af dessa arfvoden kommer det. som åtföljer den af Kamerer,iren kVåsstroms innehafvande tjenst icke att utgå förr ån efter dennes afgång eller befordran.) Inom Låne-Afdclningen. 1 Bokhållare-syssla vid Guldoch Silfver-belåningen. Inom Lånc-Canzliet. 1 Regislratorstillika Actuarie-syssla. Inom ControIIoch Revisions-Åfdelningcn. 1 Bokhållare-syssla vid Yecko-afslutningen m. m. 2 Bokhållare-sysslor för controllen mot Depositions-Afdelningens Kamererare. lik Fjerde Tjenslecjraden.
Ögonen slocknade, de skrynkliga kinderna blefvo åter gula, och armarne föllo matta och liflösa ner efter hans sidor. » Jag visste det, » suckade han, » jag visste det. Så är det alltid. Vägen blir aldrig färdig, aldrig. » Katten hoppade upp i spisen, satte sig där midt bland mynten och såg stinnt på sin herre, som ännu låg på knä framför eldstaden. » Hvad vill du, » sade juden; » tror du, att jag ångrar m i g? » Han sköt undan katten och plockade mynten, ett efter ett, tillbaka i skrinet. Det hade nu blifvit nästan skumt i det lilla rummet, men sedan han gömt undan sin skatt, satte han sig åter på sin trefot vid fönstret och beledsagade liksom förr — kanske litet mindre hoppfullt — sitt arbete med den gamla sången: » Ebenezer, Ebenezer snart till Palästina reser. » * * * Redan följande dag kom timmermanshustrun tillbaka för att lämna åter ett guldmynt, som hon funnit bland silfverslantarne. Soeietetsskvaller. En betraktelse från ett småstadsfönster. För Idun af J. F — lm. ika litet som man bryr sig om själfva ursprunget för moderna, lika litet frå- gar man efter, hvarifrån societetsskvallret leder sitt ursprung. I förra fallet är man nöjd, om det tar sig bra ut, i det senare — ja, detta var det vi nu skulle komma till. Att källorna i båda fallen ej äro de renaste, därom kan man emellertid vara tämligen förvissad. Med eller utan skäl hafva nu en gång för alla våra småstäder blifvit stämplade som platser, där skvallret rent af betraktas som ett slags lifselexir, hvaraf en om än aldrig så liten dosis uppväcker liksom nytt lif. Att endast klandra denna smakriktning är här ej meningen, blott helt varsamt skärskå- da densamma med den pietet, som en dylik fråga kan vara värd. Förmildrande omständigheter ursäkta det jämförelsevis oförargliga skvallret i allmänhet och småstadsskvallret i synnerhet. Det lilla samhället är så hänvisadt till egna krafter i fråga om nöjen och tidsfördrif. Man har ej roligare, än man gör sig.
Plötsligt hördes en kort, skarp knackning på dörren ut till salen, den öppnades utan afvaktan på något: » kom in », och ett långt, magert fruntimmer på femtio år inträdde, bä- rande en bricka med glas och buteljer, som hon ställde på bordet borta vid fönstret. — Inom glas och ram skulle hon gjort heder åt den ärevördiga samlingen på väggarna; det behöfdes icke mer än att mungiporna, som nu hade en dragning nedåt, vinklades uppåt en smula; annars var allt, som det skulle vara: samma ögon med sin stilla, runda blick under de tunga ögonlocken, samma gustavianska näsa, samma låga panna med det gråsprängda håret nedkammadt öfver tinningen, så att den bildade en likbent triangel. Men ännu så länge hade det sig icke så lätt att sätta faster Kristiana inom glas och ram; med långa, tysta, ograciösa steg ströfvade hon från morgon till kväll genom huset, och skramlet af nycklar gick före henne och bebådade hennes ankomst; då gällde det att passa upp och styra rätt kurs, så vida man inte ville bli öfverseglad, ty faster Kristiana hade sitt eget, gammaldags sjökort, hon; men småbåtarne höllo sig gärna i hennes farvatten, ty det hände icke så sällan, att det där skramlet af nycklar bebådade skaffning, och höll man sig då framme, kunde man lätt få sig en näfve russin eller ett par sviskon eller några andra godsaker. Det var tradition inom huset, det, och faster Kristiana höll på traditionen; äfven utom glas och ram gjorde hon heder åt de gamla på väggarna. » Nå, faster Kristiana. hur är det? » G-lädjebrasan slocknade för ett ögonblick, och blicken blef spörjande, orolig. » Jo, nu sofver hon. » » Sofver hon? Det är väl bra det? » » Om det är bra, ja, du kan ju fråga doktorn, efter som jag inte begriper någonting, » kom det med ett halfhögt mullrande. Doktorn reste sig upp och svarade på den spörjande blicken med ett: » Ja, visst är det bra. » » Nå, men » han » då? » » Jo, han sofver också. » Det började åter på att dra i mungiporna, och så stod brasan på nytt i full låga.
Jag anhåller att få förena mig med Hr v. Troil, oell ber Hr Estenberg återtaga sitt yrkande, på det att vi måtte få åtskiljas. Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af den framställning som blifvit gjord, finge hemställa om It. o. Ad. till ett följande plenum behagade upskjuta öfverläggningen om K. M:s ifrågavide Propos., ropades starka Nej jemte några Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen om denna Kongl. Propos. fulländad; hvilken hemställan besvarades med starka Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarjemte Hr Hjerta anmälde sig och yttrade: För den händelse att öfverläggningen skall anses böra afslutas i qväll, så att det förnekas mig att i ett efterföljande plenum afgifva mitt yttrande, nödgas jag, ehuru ogerna, anhålla om ordet, för att få anföra hvad jag aktar nödigt. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, såsom han upfattat Ståndets mening, hade ^Ståndet önskat att få förev:de fråga afgjord i afton, och att öfverläggningen må vara fulländad, med undantag för de talare, som redan anmält sig; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, anhöll, att Hr Hjerta nu mätte fortsätta sitt anförande. Hr Hjerta: Som tiden nu framskridit nära till midnattstimman, så, ehuru Hr Gr. o. Landtm, nyss upmanat oss att under detta plenum afgifva de yttranden, hvarmed vi önska beledsaga den Kongl. Proposm vid dess remiss, anhåller jag likväl att för det niirv:de få afstå från ordet och en annan gång få framkomma med de anmärkmr, hvartill icke så mycket den Kongl. Proposm som fastmer ett emot densamma här afgifvet yttrande gilvit mig anledn.
Det fans ingenting af egoism i det ansigtet, ingenting af allt det, som finnes hos de menniskor, hvilka skola lefva; men dess uttryck af godhet var så starkt, att det tycktes stråla likt en ampel, upplyst inifrån. Det stenkolssvarta håret var struket slätt öfver den bleka pannan med de fina blå ådrorna; de grå ögonen tycktes så onaturligt stora mot de infallna kinderna; de tunna händerna lågo som elfenben på det mörkröda sidentäcket. »Så roligt att du kom», sade hon med ett leende. Han drog en länstol fram till sängen och satte sig; och han satt der länge. Fadern och systern kommo och gingo ljudlöst ut och in. Genom fönstren lyste ett blekt solsken, som spelade i granarnes gröna barr och öfver brysselmattans mönster. De talade om gamla minnen; det ena efter det andra togs fram med varsam hand, och till sist hade de samlat en stor bukett, som skänkte dem båda samma vemodiga glädje. Talrikast voro minnena från barnaåren, ljusa i färgen och med en doft som af nyslagen äng; varmast i färgen stod ett ungdomsminne med doft af violer. Men det var förbi. Källossningens blyga blomma hade vissnat för längesen. Och lifvet skänkte icke violer mer än en enda gång. Han såg henne in i de stora grå ögonen, och det var som såg han der sin egen tanke återspeglad. Då sträckte han ut sin hand och strök den smekande öfver den magra kvinnohanden på det röda sidentäcket. Det led mot afton, och skymningen föll. Den sjuka hade hvilat sig några timmar på eftermiddagen, men nu hade hela familjen åter samlats kring hennes bädd. Hon låg der med glänsande ögon och röda kinder; vid solnedgången kom alltid febern öfver henne. »Spela litet, Max», bad hon. Pianot var flyttadt ut i salen. Max reste sig tyst och gick ditut. Det hördes en smäll när klaffen lyftes upp, några pröfvande löpningar öfver tangenterna — och så började han. Dämpadt och stilla kommo tonerna dallrande in i rummet; men der var så tyst, att icke en nyans af föredraget gick förlorad.
Fru Ebbas och de ungas nit för konungens sak hade nu väckt Welams tankar på, att det ju dock egentligen var emot konungen han skulle tjena, och när nu flottan skulle ut att strida emot konungens sak, kanske mot hans person, så fann han att han borde bestämma sig antingen för den ena eller den andra sidan, och han valde den, der hoppet att få äga Katharina vinkade honom. Hvilket parti han utan henne skulle slutit sig till, vet man icke. På skeppet Blå Falken hölls gästabud. Glasen klingade hurtigt, och muntert förde gamle Amiralen Peder Stolpe ordet. Nu steg han opp och sade: ”En skål, mina herrar, för Hans Furstliga nåde, Svea rikes regent och fäste! Lycka och framgång åt hans företagande och må hvar och en, som sviker honom, dö en förrädares död!” Härvid fäste han blicken på Welam de Wyk, och ynglingen, ovan vid svek och list, och som nu ej kunde undgå att tänka på i hvad ärende han var stadd, vexlade färg, men hemtade sig snart åter då Amiralen tillade: ”må vi här, der endast trogna hjertan klappa, höja ett lefve! för rikets föreståndare och vår sanna lutherska religions beskyddare.” Nu uppstämdes ett skallande hurra, och den gamle Amiralen, liksom i ett anfall af öfverdådig fröjd, ryckte rocken af sig, slängde den ut genom kajutdörren och ropade: ”Åhoj, åhi, och gör som jag. Stryk flaggorna, J stolta örlogsmän alla, för hertigen vår herre och furste.” Och skrattet och stojet tog öfverhand och rockarna kastades alla utom dörren. ”Nå, de Wyk, unge herre, vill J skämma ut gammalt folk och visa er klokare än de. Hvad har ni på hjertat? Jaha, si så der, nu äro vi alla flinka och fria i skjortärmarne. Si så. Skål nu för alla vackra, unga tärnor i Svea land. Åhi, åhoj, salutera, salutera, mina herrar, skorna af, ut genom dörren.” Nya bålar, nya glas, nya skålar; glädjen allt högljuddare.
Antages ej denna inbjudning och Väl - ao Banco-Utskottets Memorial N.o 120. lofl. Borgare - Ståndet icke eiler numera skulle finna för godt att biträda meningen, om summans nedsättande från 60,000 till 40.000 R:dr; då kommer omröstning att ske; hvartill föreslås följande Proposition: Den som vill, att den högsta summa, för hvilken en och samma persons namn må kunna antagas i Upplånings-Disconten, bestämmes lill 20,000 R:dr såsom Låntagare, och 20,000 R:dr tillsammans, i hvad annan egenskap det vara må; samt att, i följd deraf, en och samma persons tillhopa beräknade ansvarighet vid de Irenne Discont-Contoiren samfäldt, i hvad fall som helst, ej tillätes öfverskrida Maximi-beloppet af 40,000 R:dr, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej , så är beslutadt: att den högsta summa, för hvilken en och samma persons namn må kunna antagas i Upplånings-Disconten, bestämmes till 20,000 R:dr såsom Låntagare, 20.000 såsom Invisnings-gifvare geller förskrifnings-utgifvare), och 20,000 R:dr såsom Acceptant (eller Löftesman); samt att, i följd deraf, en och samma persons tillhoparäknade ansvarighet vid de Irenne Banco-Utxkotlets Memorial N o 120. a t Discont-Contoiren samfäldt, ej tillätes öfverskrida Maximi-beloppet af 60,000 R:dr. Förslaget pag. c)3, (Uti. N:o 82) alt ringare Län ej mä erhållas än 1,000 R:dr, samt derutöfver jemnt ioottal, är bifallet af,Högvöi diga Presle-Ståndet, men Höglofl.
Det skall vara en sång, som fäster sig i minnet, som icke är för lång, där ord och melodi smälta samman till ett helt, som värmer hjärta och sinne, och som, om äfven omedvetet, griper oss helt och fullt, en sång, som vi sjunga hemma och i skolan, i högtidligt lag och i hvardagslag, vid vårt arbete och vid våra fester, som blir oss kär, därför att den är vår, vår egen, vårt fosterlands sång. Det skall vara en sång, som lockar tårar i våra ögon, när vi efter lång frånvaro från hemlandet få höra den, en sång, som i en blink ställer fram för vår inre syn en bild af vårt gamla, ärorika, fattiga och dock så högt älskade fädernesland. Hafva vi en sådan sång? Vi sutto länge och sprakade, och hon bad mig stanna kvar till teet. Jag kände knappt igen mig i det hemmet; där hade blifvit liksom mycket varmare och trefligare. Sofie » — sten *. Hafva vi någon " folksång "? Ja, vi hafva den, och hvad mera är, vi hafva länge haft den. Då och då har den sjungits, än af studenter, än af folkskolebarn, ibland på någon konsert, ibland vid någon fest, men mycket, mycket sällan, endast undantagsvis och utan att man mycket fäst sig därvid. Men så hände sig, att en af våra yppersta sångare — » den härligaste stämma i Europa i det väldigaste fodral i Sverige, » som en utländing en gång yttrade — att denne sångare tog upp den enkla visan på sin repertoar och sjöng den med brinnande värme, med de skönaste toner af sin härliga röst. Det är icke så längesedan, men vi hafva för hvarje gång vi hört den sången lärt oss mer och mer älska den. Och huru och hos hvem den tanken fcrst uppstod, veta vi ej — i alla fall icke just nu — men småningom började här och där höras röster, som förvånade utropade: » H ä r ha vi j u den saknade folksången! » Mina läsarinnor ha säkert redan förstått, hvilken sång, som här afses, men låtom oss till yttermera visso upprepa de få raderna. Det, som skall sägas, blir då lättare sagdt o c h lättare förstådt.
Åren 1831—35 i medeltal » 1836—40 d:o >, 1841—45 d:o År 1846 För Handel. Af elen släden tillhörige jord liar bebrukningen så förbi! tira Is, att jordens värde, sedan nästföregående Femårs-berättelse afgafs, anses hafva stigit omkring 25 för hundrade. Allmänna undervisningen besörjes dels genom stadens äldre lärdomsskola, hvarvid 3:ne lärare äro anställde, dels genom folkskolan, som i förening med förut varande vexelundervisnings-skola blifvit bandbafd af en lärare, men till hvars biträde ytterligare en lärare kommer att anställas. Helsovården handbafves af 2:ne stads-läkare, jemte den i staden stationerade provincial-läkaren. Fattigvården beslrides på. förut öfligt sätt medelst fattighjonens ulpensionering på landet, hvilket erfarenheten visat vara å ömse sidor fördelaktigare, än det direkta fatligunderhållet i staden, såsom det i äldre tider ägt rum. Bland den till arbetsklasserna hörande befolkning har fattigdomen dock i allmänhet tillväxt och della, i förening med det stigande antalet af förbrytelser mot allmänna säkerheten och äganderätten, som anses förnämligast härleda sig från lättja och dry.ckenskapsbegär, utgör i orien allmänt föremål för klagan och bekymmer. Kongelf: Stadens folkmängd, som år 1822 utgjorde 728 och år 1841 813, har under de påföljande 5 åren ytterligare ökats lill 865, af hvilka voro mantalsskrifne 499 och mantalsfrie 366. Bebrukandet af donations-jorden, som utgör icke mindre än sex mantals ägovidd, har såsom tillförene bernit stadens förnämsta näringsmedel. Nordre-elfs grunda utlopp har fortfarande varit hinder för en större skeppsrörelse, och sjöfart har derföre icke idkats annorlunda, än med ett par smärre öppna båtar, som användls till transport-fart emellan denna siad och Götheborg. Men handeln med kringliggande landsbygd har blifvit iifligare och handtverkerierna hafva betirifvils med ökad idoghet.
Majrts Nådiga Proposition om inrättande af Allmänt Arbetsoch Corrections-hus i hufvudstaden, m. m.; om yrkadt öfverseende af Författningarne angående Markegångs-sättningar; i fråga om dispositionen af Recognitions-Skogarne; i anledning af väckt motion om undersökning af de Civile Läro-Yerkens liu varande beskaffenhet; och om lefverering af Krono-Tionde och Afrads-Spannemålen för Listers och Bräkne Härader. Statsoch Serskildta Utskottens: I anledning af väckt fråga om CanzlieStyrelsens upplösning. B ev illn ings-Ut skottets : Med förslag till en ny Chartae Sigillatae Författning; med förslag till en ny BevillningsFörordning; och i afseende på yppade skiljaktigheter rörande Fullmagters ock LysningsSedlars förseende med stämpladt papper. Den 21 December e. m. 34* Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens : I anledning af väckt fråga, att Salt och Sill måtte få tullfritt införas.
Ehuru, säger Grefve Björnstjerna, detta antal af införskrifna ädlare hingstar på en tidrymd af 50 år, för ett helt rike icke kan anses betydligt, borde det likväl hafva gjort större nytta, än som skett, om den rationela hästkulturen varit mera känd i Sverige, och raeernas fortplantning verkställts mera systematiskt; men i stället att söka Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 121. 310 erhålla en eller få goda konstanta racer af dessa med stor kostnad införskrifna och till en del ganska ädla hingstar, hvartill ston af samma ädelhet nödvändigt skulle erfordrats, blefvo, i brist på tjenliga ston och genom en oförståndig eller illa förstådd croisering, racerna med sämre blod så uppblandade och sins emellan så förblandade, att ej en enda ädel konstant race mera återstår. Agent-racen är utgången (med undantag af en deraf härstammande hi-race, Godsvenska) äfvenså Bogislawska, Drumel-, Mohrenkopfs-, Woiwods-, Tamerlans m. fl. s. k. racer, hvilket bevisar, att stamstuterierna icke förstått deras rälta åliggande, som är tillskapandet af en konstant ädel inhemsk normal-race, hvarmed landets öfriga afvel efterhand kan förbättras och förädlas. Så skref Grefve Björnstjerna år 1828, och jag anhåller vördsamt, att, så vidt jag förmår, få fortsätta teckningen af stuteriernas verksamhet för hästafvelns befrämjande i riket efter denna tid. Som ofvan är nämndt, inköptes år 1813 af framlidne Herr Hofstallmästare!) Ehrengranat, måhända den snillrikaste och kraftfullaste man i sitt fack, som Sverige egt, från Ryssland 30 beskälare af de ädlaste racer. Med de ston, som då stodo honom till buds och med den ovanliga insigt i sitt kall, som han egde, bildades under hans ledning vid Flyinge stuteri en hästrace, hvilken på sin tid stod i högt anseende och som hade till ändamål att blifva en konstant, ädel, inhemsk normal-race.