Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläpgningen ansetts härmed slutad, framställdes först propos. på bifall lill den fiirev:de §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§ 34-37. liilöllos. § 38. Gr. Sparre: Den sista meningen här: »Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för mothevisnings åstadkommande, » är alldeles öfverflödig, ty derom kan ingen tvekan uppstå. Den hör till dem, som äro hemtade ur Tyska lagen. Den kan vara oskadlig, säger man, men så är icke förhållandet. Vår lag utesluter nemi. icke i allmänhet motbevisning. Om nu i ett särskildt fall säges, alt något icke utesluter molbevisning, så kan man deraf sluta, alt då sådant icke uttryckligen tilllåtes, motbevisning icke får förebringas. Jag får således anhålla att detta sista mom. målte utgå ur §:n. Hr Olivecrona: Jemte det jag instämmer i Gr. Sparres yttrande, att en lag icke lior innehåIlin något onödigt eller öfverflödigt. tror jag att denna § äfven af andra orsaker hör förkastas. Fiirst talas det om att »Sjöförklaring, som inom riket afgilves, bör skriftligen aflatlas, af fartygets befälhafvare undertecknas, och, sedan den vid domstol blifvit uppläst, af honom till rigtigheten med ed bekräftas.» Att hvarje till domstol inlemnad skrift inför rätten skall uppläsas, är en så känd och erkänd sak, att någon påminnelse derom sannerligen icke behiifver gifvas i sjölagen. liela stadgandet härom är alltså helt och hållet öfverflödigt. Vidare lyder 2:dra mom:t: »Domstol eger ock,fi händelse så skäligt prölvas, till hörande inkalla öfriga besättningen och andra personer, som må kunna i saken meddela upplysning.» Afven detta är alldeles öfverflödigt, ty det kan ju icke bestridas, att domstol, i händelse af tvist eller af annan anledning, eger, enligt allmän lag, inkalla alla de personer, som i saken kunna lemna upplysningar.
Den kapitationsbfgift, som, jemlikt Ridderskapet och Adelns under 1856—1858 årens Riksdag lättade och vid de derpå följande Riksdaearne förnyade beslut, skall med ett från En R:dr Banko till Fem R:dr R:mt förhöjdt belopp tills vidarr erläggas af hvarje Adelsman, som för lön eller förmögenhet betalar bevillning, har under de tre sista åren, enligt kassaräknlngarne, influtit med tillsammans 38,433 R:dr 9 öre, hvarförutan Riddarhusreparationslonden, till hvilken dessa medel ingå och af räkenskaper lör åren 1861, 1862 och 1863 ett sammandrag finnes på vanligt sätt denna Berättelse bifogadt, erhållit en ytterligare inkomst af 3,437 Riksdaler 50 öre, såsom hyresersättning af Riksdagskostnadsmedlen för Ståndets klubboch samtalsrum under sista Riksdagen. Dessa inkomster hafva blifvit använda dels till bestridande af de reparationskostnader och andra utgifter, som under tiden förekommit, dels ock till afbetalningar å fondens skuld till andra under Direktionens förvaltning stående kassor, så att denna skuld, som vid tiden för sista Riksdagsberattelsens afgifvande uppgick till ett kapitalbelopp af 42,500 R:dr för det närvarande utgör endast 11.000 R:dr jemte ränta derå från innevarande års början, under det att fondens tillgånd består utaf en i Banken innestående summa af 1,654 R:dr 41 öre, hvarmed kostnaden för en nyligen verkställd reparation å en del af gårdsbyggnaderna jemte andra smärre utgifter under tiden till årets slut, enligt Kamererarens uppgift, lärer kunna bestridas. Det kan följaktligen med säkerhet antagas, att de kapitations-afgifter, som under nästa år komma att inflyta, blifva fullt tillräckliga för att gälda nämnde återstod af den betydliga skuldsättning, som Fonden till följd af den kostsamma omläggningen af Riddarhutets grundmurar sig åsamkat, men då det fortfarande torde vara angeläget, att
Maj:t i underdånighet anhålla om tillstånd att begagna ett års till folkscholorna anslagna halfva skyddsafgiften till en contubernii-byggnads uppförande, och ehuru församlingen insågo den stora nytta en sådan byggnad skulle medföra för de mindre bemedlade af landets innevånare, så nödgades de dock, i anseende till församlingens stora fattigdom och i betraktande af de stora utgifter folkscholans inrättande inom socknen kräfver, och för det närvarande vägra oftanämnde medels användande till contubernii-byggnaden, men lofvade att framdeles, sedan folkscholan inom socknen blifvit ordnad och något öfverskott i schol-cassan då förefinnes, med nöje efter sin andel deltaga i kostnaden till oftanämnde contubernii-byggnad. In fidem N. S. Edlund Uppläst och erkändt, intyga på församlingens vägnar Erik Svensson i Nygård Nils Svensson i Häggesta Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 4 october 1846. S.D. Till följe af Konungens befallningshafvandes kungörelse rörande markegångssättningen, voro nu socknemännen efter skedd pålysning, samlade i sockenstämman, för att utse deputerad vid pris-courantens uppgörande å Gärde gästgifvaregård i Brunflo socken den 14 uti innevarande månad, kl. 9 f.m. varvid socknemännen fattade det beslut, att denna gång, liksom ofta tillförene, förena sig om samma deputerad som Liths socknemän, i berörda afseende utvölja, förklarande Häggenås socknemän sig fullkomligen nöjde med hvad denne fullmägtige dervid gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 1 januari 1847.
För dessa upplåningars relativa storlek till Grundfonden, eller dess qvarvarande behållning, har ingen föreskrift blifvit lemnad och således skulle kunna hända, att en Bank lånte upp emot lägre och åter utlånte emot hegre ränta lika stort eller större capital, än dess egen teckningssumma. Då skulle kunna hända, derest vexling minskat contanta casssan och ”behållningen’* alltså sjunkit, att, efter dea nu föreskrifna beräkningsgrunden, det ej tilläts Banken hålla ute ens så mycket creditsedlar, sorn svarade emot dess cassa. Exempel: Å Grundfond insatt 5oo,ooo. i Hypotheker D:o D:o Soo.ooo. i Confanter 1,000,000. Om Banken ej idkar uppoch utlåning, skulle den få utgifva ytterligare 5o proc. creditsedlar ^°0,000* i ,5oo,000» Men genom vexling kan ingå 3oo,ooo, hvarmed Cassan minskas till noosooo och behållningen på det hela till 700,000. Oin nu Banken idkat depositions-rörelse, hvarföre enligt §:n bör ske afdrag . 600,000. så blir Saldo 100,000. Och då kommer man till det besynnerliga resultat, att, ehuruväl, enligt paragrafens första period, sedelstocken skulle få vara 3oo,ooo R:dr mindre än i ,5oo,ooo, d, ä. 1,200,000, så blir den genom den stigande upplåningen och dess afräkning begränsad till i5o,ooo! l Upplåningssumman 600,000 har således en mer än aritmetisk, ja nästan magisk inverkan på sedelstocken, ehuru upplåningen kunde vara för Bankens sedelrörelse ganska oskyldig, t. ex. om Banken suceessive på 6 månader upplånat Bancosedlar eller silfvermynt och, utan att derpå grunda sedelemission, blott emot högre ränta åter utlånat dem på 6 månader.
— Genom att ångans begagnande nu skulle, enligt Gr. Hamiltons förslag, medgifvas emot 100 proc. förhöjning i den skatt, hvartill verkets dass bestämmer den, så skulle dessa veik hädanefter hörande lill 3:dje classen, men, med förhöjning för ånga, efter hans förslag, ej skatta mera än 36o r:dr b:co. Detta vore då en betydlig minskning. Efter 1 sk. b:co skulle det göra 720 r:drs skatt, efter 2 sk. b:co dubbelt. Den 9 November e. ra. a65 belt. I)å så stridiga opinioner bär bafva böjt sig för och emot det högre skattebelopp, Söril jitgj i enlighet nied BorgareSCs fa linde beslut, liar tillstyrkt, oell det sorn Gr. Hamilton framställt, hvilket i min lanke är alltför lågt, ehuru jag fattat de skäl, som Grefven anfört; så hemställer jag, 0111 Gr. Hamilton och de, som, lika med honom, önska en låg skatt, skulle på sin sida vilja jemka sig uppföre, och jag skulle då för mili del vara böjd att jemka mig så till vida utföre, att jag i det fallet ville instämma i Gr. Horns förslag. Skulle deremot Gr. Hamilton och de öfrige herrarne ej finna detta lämpligt, så är jag natuligtvis skyldig att vid contra-propositionens bestämmande vidblifva de 2 sk. koln jäg redan yrkat. ’ Hvad för öfrigt angår de skäl, söm äro anförda, så kan j ig visserligen ej upptaga dem alla; men här har blifvit anförd t, att man genom antagande af dessa 6 rist. hoppades kunna vinna majoriteten i alla Stånden. Erfarenheten har visat, att det varit omöjligt att inom alla Stånden vinna majoritet för någon förhöjning eller förändring i en författning sådan som 1835 års, hvilken uteslutande är till förmån för dem sorn bränna.
Förvaltningen af Sjö-Ärendena framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit* Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majlis. Joh. Carl Widus. Referent. umderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. KREUGER. C. G. Warberg. G. E. Lundstedt. Stockholm den 9 Mars 184a. Fr. Hullström. mi 291 SSii Direktionens öfver Armeens Pensions Kassa u nderd. Utlåtande, angående Revisorernes Berättelse om förvaltningen af statsanslagen till nämde Kassa, Stormäktigste Ållernådi0ste Konung! Genom Nådig Remiss af den 23 sistlidne Februari, har Eders Kongl. Majit, med infordrande af Direktionens olver Armeens PensionsKassa underdåniga Utlåtande, öfverlemna! ett transumt af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 1841 förrättade Stats-Revision, i hvad densamma angår förvaltningen af statsbidragen till Armeens Pensions-Kassa, för pensioner ingen utaf afskedade, pensionsberättigade militäre och civile embelsoch tjenstemän från Armeen, samt redogörelserna öfver anslaget till pensionerande af militäre embetsoch tjenslemäns samt under-eflicerares med vederlikars i fattigdom efterlemnade enkor och barn, för åren 1838 och i83cy Och får, lill åtlydnad häraf, Direktionen, som af Rikets Ständers Revisorers Berättelse inhämtat, alt vid granskningen icke någon anmärkning uppkommit, hvarken vid den lemnade redovisningen för statsbidragen till Armeens Pensions-Kassa , eller vid redogörelserna öfver statsanslaget till militär-enkors och barns pensionerande, härhos endast, med hänseende lill den af Revisorerne, uti Berättelsen omförmälda, äskade fullständiga redovisning för förvaltningen af alla de under
Fråga har väl inom Utskottet' blifvit väckt, att såsom vilkor för Låns erhållande af Riddarhusets Cassör stadga någre serskilde föreskrifter i afseende på sättet, huru värderingen skulle vara inrättad, men Utskottet har ansett 6å mycket, mera betänkligt, att sådant tillstyrka, som dessa föreskrifter, utan att äga gällande kraft af lag, icke kunna till efterlefnad förbinda vederbörande, sorn borde de samma vid värderingsförrättningen iagttaga, hvarigenom en Lånsökande möjligen kunde blifva ur ståndsatt att fuPgöra de vilkor, som för lånets erhållande sålunda voro föreskrifne; och det har dessutom synts Utskottet mindre äfventyrligt, att; följs ea från längre tid gällande bestämd fjät Den 3 Octobcr e. ni. fattning, som erbjuder rtminstone några fasta stödjepunkter för bestämmandet af en egendoms värde, ehuru samma Författning kan till äfventyra i andra delar linnas ofullkomlig, än att genom en utsträckt beräknicgsgrund för värdet, lemna rum för en alldeles godtycklig behandling, som ehvad correctiv deremot än må föreskrifva», svårligen kan upptäckas, och hvarigenom osäkerhet för Cassan måst® i större mån uppkomma. Då sednare tidens erfarenhet visat, att svårighet ofta uppstår, att genast kunna utlåna influtne penningar emot säkeihet af första Inteckningen eller Inteckning näst Banken, har Utskottet trodt det blifva nödvändigt, att nu lemna Directionen rättighet, att i nödfall äfven bevilja Lån på andra Inteckningen eller emot särskildt hypothek eller borgen.
Den 3 Maj blef jag af CliefsEmbetet vid Armeens Flotta, såsom varande äldst i tur till sådan lön, uppförd på förslag till erhållande af den Lieutenants-lön, som blifvit ledig i successionen efter Capitainen på Stockholms Escaders stat Libern, hvilken dog d. 27 April 1824. Vid Flottans nya organisation d. 2 Nov. 1824 blef jag det oaktadt uppförd på dess extraoch expectance-stat endast med TJnderLieutenants-lön, och på den underdån, ansökning, som jag till K. M. ingifvit om sådan rättelse härutinnan, att mig i Nåder måtte tillerkännas på Flottans expectance-stat, till fyllnad i Lieutenants-lönen, iooPitdrs tillökning utöfver den UnderLieutenants-lön, jag på nämnde stat uppbar, har K. M. d. ig Mars 1831 i Nåder resolverat, att, enär jag, vid den med Flottan för sig gångna nya organisation, endast innehade UnderLieutenantslön på stat, och jag, i följd deraf, med sådan lön blifvit å extra och expectance-staten förflyttad, samt den af mig dessförinnan verkställda deposition af Lieutenants-accord vid sådant förhållande icke gaf mig bättre rätt till erhållande af Lieutenants expectance-lön, K. M. så mycket mindre fann skäl att till min underd. anhållan lemna bifall, som K. M. under d. 21 nästföregående Dec. afslagit en af Capitainen Sjöbohm gjord lika beskaffad ansökning. Då å ena sidan jag måste finna, att detta Nåd. beslut öfverensstämmer med författningarnas strängaste tolkning, och att således K. M. ej kunnat i detta ämne annorlunda besluta, helst då en förhöjning i de uppgjorda staterna derigenom skulle komma i fråga, vågar jag å andra sidan anhålla och hoppas, att R.
Järta uppnått hvarken den ålder eller de tjenste-år, Författningarne bestämma såsom vilkor för rättigheten, att, vid afskedstagandet, i Pension åtnjuta större eller mindre del utaf Länen; Men Biksens Ständer hafva ansett ett undantag i detta afseende böra ega rum för f, d. Landshöfdingen Järta, hvars patriotiska åtgärder och utmärkta Embetsmanna-förtjenster både blifvit af E. K, M. vitsordade och af Riksens Ständer erkännas; Hvadan alltså Riksens Ständer bifallit ifrågavarande Pension, 2000 R:dr Banco om året, sålunda, att den nu må uppföras på AU - Underdåniga Skrifvelser, 7*7 manna Indragnings-Staten, intill nSsta Riksdag,' och af f. d. Landshöfdingen åtnjutas, men att i det fall han skulle derförinnan varda af E. K. M. i Nåder utnämnd till något Embete i Staten, med motsvarande Lönevilkor, samma Pension kommer alt besparas och indragas; Hvilket, till svar å E. K. M:ts Nådiga Proposition, Riksens Ständer få i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 251, Uppl. O. god k. hos Ridd, o. Ad. d. 23 Oct. 1883.' Preste-Ståndet d23 Borgare-Ståndet d. 24 •—• •—- Bonde-Ståndet d, 24 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl, Maj.ts Nådiga Remiss uppå RiksdagsFullrnägtigens för Hernosands Stad underdåniga ansökning, angående Landshöf dinge-Residence-huset derstädes, S. A. K. Sedan Riksdags-Fullmägtigen för hernösands Stad, Commerce-Rådet M. Lindström, å Borgerskapets derstädes vägnar, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att, efter det nämnde Stad, 50m år 178a förbundit sig, att åt E. K.
Aid de stunder, då församlingen bör, befriad från verldsliga bestyr, odeladt egna sin andakt åt betraktande af Guds ord, enligt Rikets Ständers åsigt, hafva ett menligt inflytande på det sannt religiösa sinnet, och det dessutom synes mindre lämpligt att sålunda sammanblanda förkunnandet af religionens läror med underrättelser 0111 timliga \ärf och förrättningar, ofta nog af den mest underordnade art, hafva Rikets Ständer af sådan anledning och till förekommande derjemte af det missbruk, som, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, på fle - Expeditions-Utskettels Förslag till lind. Skrifvelse, Nr o 121. 215 re ställen eger runi-, eller att afgifter för kungörelsers emottagande och uppläsande vederbörande affordras, för sin del beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom, med ändring af 2 kap. 5 § kyrkolagen samt 32 § af Kongl. Maj:ts resolution på Presterskapets besvär den l():de Mars 1719, stadgas, dels att, med undantag af bönedags-plakat, hvilka, såsom varande i religiös egenskap, efter predikan och näst efter bönen ”Fader vår” må uppläsas, alla andra Kongl, förordningar och auktoriteters samt enskilde personers kungörelser skola omedelbart efter gudstjenstens slut från predikstolen af presten uppläsas i den ordning, som hittills är vorden föreskrifven,- dels ock att, för kungörelsers emottagande, uppläsande och förseende med bevis derom, någon betalning icke må af vederbörande uppbäras. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 26 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri i\ Preste-ståndet den 22 Borg.ire-ståndet den 22 Bonde-ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande rörande tiden > då damlucka skall vara öppnad.
Det var som om han kufvat en blinkning vid ett hugg, och kring munnen satte sig ett leende så träaktigt hårdt som en grimas. — Detta leende retade henne alltid till nya hänsynslösheter. Själfva Casimir tyckte ibland, att det gick för långt. Det hände till och med en gång, att han upphof sin röst och sade, hackande af förtrytelse: »Inte — inte ska’ man tatala så till sin man! Wollsioe är » Han hade ämnat säga, att svågern var alltför beskedlig, men hon afbröt honom: »— inte någon man utan en station!» Det var en stående elakhet, att hon hånade sin man för hans själftagna namn. Hon hade upptäckt, att det fanns en järnvägsstation i Skåne, som hette Vollsjö, och från den stunden fick han ingen ro för namnlikheten. Till omväxling kallade hon honom ibland »Pettersson». Emellan Casimir och Gerda fanns ingenting af den gamla förtroligheten kvar. I sitt stilla sinne tog Casimir alltid svågerns parti, fastän han icke öppet vågade uttala sina sympatier. — Maria och Gerda bemötte hvarandra med en kylig förbindlighet och undveko alla stötestenar, men i hemlighet pinades de af hvarandras sällskap. Särskildt efter det Eric kommit till Aspinge, hade det vaknat inom Gerda någonting liknande ett gammalt agg emot Maria — hvarför, visste Maria icke. Men hon led både af detta och af förhållandet mellan de båda makarna, som hon led vid åsynen af allt sjukligt och abnormt; framför allt gjorde det henne ondt i hjärtat, då hon såg denna mor så känslolös gentemot sina barn. Det hände någon gång, att Gerda tog sin yngsta dotter till sig. En sådan stund var en högtidsstund för barnen, och de slöto sig då alltid till hennes sida, medan fadern stod på respektfullt afstånd och betraktade gruppen med strålande ögon — han vågade icke närma sig, han visste, att hon skulle möta honom med en sarkasm. Vid ett sådant tillfälle sade Eric en gång: »Om Rafael valt Gerda till modell för sina madonnor, skulle han bestämdt aldrig förmått inge någon speciell andakt för kallet att vara mor.» Hon bleknade, och hennes ögon blefvo alldeles svarta, men hon sade ingenting.
Och han talade med henne om allt: sitt arbete, sina planer, sina högtflygande, fantastiska drömmar; han lade icke band på sig, han tänkte högt och visade, att han njöt af att se detta lilla, allvarliga ansigte, som i sitt vexlande uttryck följde hvart hans ord, dessa strålande, skiftande ögon, som hörde. Omedelbart kände han, att hvar fiber i hennes själ sympatiserade med hans, att hon, under hans inflytande, såg med hans ögon och förstod med hans hjerna. — Har du då intet nytt att säga mig Något om dina vänner, chouanerna, som Fouché så gerna underhåller mig med? Eller om ditt gamla ideal, «vi, med Guds nåde»? — Har han skrifvit igen? frågade hon hastigt. — Nej, gudskelof! Jag svarade honom då tydligt nog i somras. Nu går Fouché bara och väntar på, att han skall svara mig! Edmée hade åter satt sig ned — intresserad — och lät honom knäppa upp kappan. Den föll tillbaka öfver stolskarmen, och med sitt hvita silkefoder bildade den en skimrande bakgrund till hennes lätta drägt. Slöjan slog hon sjelf från pannan — den hängde löst, som en spansk mantilla, öfver det en smula oordnade håret. Utan att längre tänka på tiden, som gick, slog hon sig ännu engång till ro. — Den klenmodiga Joséphine, återtog Förste Konsuln efter en stund, utan öfvergång, liksom drifven af en tankeförbindelse. Hon lefver i ångest, att jag skall stiga för högt, för att kanske engång falla lika djupt. Hon tror — der gick ett obeskrifligt leende öfver Bonapartes ansigte, der han nu, i godt humör, gick fram och tillbaka på golfvet och snurrade snusdosan mellan fingrarne — hon tror och önskar, att jag skall bekväma mig till att återkalla Bourbonerna! Det är icke längesedan hon nästan låg på knä för mig för att beveka mig. Kan du begripa — han stannade framför Edmée — hur i all verlden man kan finna på att fordra något så onaturligt af mig — något så dumt? Det nya Frankrike, det, som jag redan nu, monumentalt och praktfullt, ser resa sig ur revolutionens blod och spillror — det är mitt verk!
Till Stats-utskottet’. af Matts Pehrsson från Stockholms län, angående vissa förändringar i afseende på lotsväsendet; al Tobias Lind från Götheborgs och Bohuslän, angående skyddsafgiftens användande för fattigvården; af Johan Pehrsson och Pehr Olsson från Upsala län, Gustaf Pettersson från Östergöthlands län och Johan Johansson från Örebro län, om förändrade grunder för jordens beskattning; af Pehr Nilsson och Nils Andersson från Skåne, om lösningsrätt, under vissa vilkor, af tionde-spanmål; af Petter Pehrsson från Jönköpings län, om förlängning af vakanskontrakterne vid Smålands hussar-regemente; af /jars Wennander från Götheborgs och Bohuslän, om beviljande af räntefria lån till åtskilliga socknar inom samma län för socknemagasiners inrättande; af Adolf Fredriksson från Upsala län, om ersättning till nämndemän för syneförrättningar å boställen för kronans räkning; af Petter Gabrielsson från Kronobergs län, om ersättning åt nämndemän för biträde vid vägsyner; af Carl Magnus Engström från Calmar län, om landttogsgärdens m. fl. räntors upphörande; af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohuslän, om befrielse från roterings-skyldighet för veekodags-hemman; af densamme, om tiden för leverering af kronotionde från Oroust och Tjörn; af Bengt Petter Skantze från Hallands län och Christen Andersson från Malmöhus län, om rättighet till skatteköp af annexoch mensalsamt stomhemman; af Pehr Mattsson från Vester-norrlands län, om utarrenderande af Carl Gustafs stads gevärs-faktori. 1 'ill Lag-utskottet; af Ingemund Odin och Christen Pehrsson från Gottlands län, angående rättighet för egare af husbehofs-qvarnar på Gottland att utan Prot.-utdrag den SS December 484-7.
St. allena vid allmän riksdag, — hvaraf icke kan följa rättigheten att upphäfva skatter, en rätt, den Svenika lölket aldrig ägt. Det har blifvit yttradt, att man önskat, att R. o. Ad. skulle besluta rörtde en underställning till K. M. af beslutet 0111 Nummer-lotteriets upphörande; jag tror icke, att 11. St. 1111 kunna besluta någon ändring uti Ulsk:s utlåt., förrän det blifvit till Utsk. återremitteradt. Utsk. mäste då, såsom jag hoppas, finna af de anmärkningar, som vid dess utlåt, blifvit gjorda, att det nödgas inträda inom grundlagens gränser och veta att uppställa ett återkommande utlåt, så, att det må kunna inom Stånden till bifall framställas, hvilket nu icke är förhållandet. Jag skulle för min del helt och hållet bestrida ett sådant R. o. Adis beslut, och betvifla!', alt Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna framställa propos. om, att R. o. Ad. mätte besluta, huruvida en fråga skall underställas eller icke. Detta finnes redan bestämdt uti grundlagen och dervid får intet R. St. beslut mellankomma, ty en framställd propos. derom kunde möjligen medföra ett negativt svar, hvilket vore grundlagsstridig^ Ett sådant beslut kan således icke enligt riktig ordning framställas.t Den siste talaren har jemväl yttrat sig om den grannlagenhet, sorn borde iakttagas, och derom han vöre lika män, sorn någon annan, samt derjemte sagt, att K. M. borde blifva befriad från en mängd små bestyr och sanctioner, hvilka borde från hans befattning aflägsnas, såsom orden föllo sig. Jag skulle tro, alt 0111 den värde ledamoten ville taga kännedom om våra grundlagar och deras anda, såsom en borgen för deras rätta förstånd; så skall han få ett rent och klart begrepp om det samband, som emellan Konung och Ständer bör öga rum. Blifver delta samband rubbadt, Dc 11 8 A pril f. ra. så att R. St. aflägsna* från K. M:s så kallade små-bestyr, skola vi icke vidare behöfva några sanclioner.