Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och på frågan: » Hvad gjorde a n d r a flytande kolväten, samt vaselin ochparaffin, två af mina mest svårtillfredsställda inackordendu då under d e n långa sommaren? » svarar h o n: fasta dylika. Vaselinen h a r d e n förtjänsten a t t ter kommo till mig, sedan de fått egna hem, » Jag spelade och sjöng. » — » Nå, så dansa nu! » hvarken härskna eller torka in. Af paraffinen S — m. den e n a som gift d e n andra » kamrathem », och tillagas ljus. frågade: » Hur kunde d u åstadkomma hvad du Af stenkolstjära produceras äfven d e t fasta gjorde m e d våra tillgångar? » och » Sur kunde du kolvätet naftalin, som malfördrifningsmedel sä- u t h ä r d a m e d alla våra orimligheter? » Deras erkerligen öfverträffadt af tjärpapper, samt Icarbolfarenheter h a r omskapat d e m till m i n a bästa syra. Vid tjärdestillering utgöres destillationsvänner från att förut h a varit mina varsla anåterstoden af beck, hvaraf fås asfalt och briketter. tagonister. Allmänna egenskaper hos kolvätena äro brännbarhet och beständighet, hvilken senare egenskap — g — gDoktor Astrid Cleves föreläsningar på Stockholms gör dem lämpliga som konserveringsmedel. Kol— - — * högskola. väten smältas ej af magsaften, d. v. s. k u n n a icke ätas. * Huslig ekonomi. - * Jsfär dubbelfönstren skola in. fter a t t hafva påmint om, a t t med förbränt ning vanligen menas ett ämnes kemiska förening m e d syre u n d e r värmeutveckliug med eller u t a n ljusfenomen, allt efter syrsättningens liflighet, påpekade doktor Cleve under tisdagens före„ s l e r n i!
De egendomliga uttrycken, som äldre lagstiftare med synnerlig fyndighet och frihet begagnat, lemna en oskattbar upplysning om både lagstiftares tänkesätt, och äfven folkets föreställningar och seder, samt hafva på den, som är begåfvad med ett rätt historiskt sinne, en verkan, sorn lättare kan erfaras än beskrifvas; de liksom meddela honom den längesedan förflutna tidens anda, och derigenom gifva honofn förmåga att begripa de äldre lagarnas rätta mening, inse sammanhanget mellan dem och de sedermera stiftade, samt klarare fatta orsaken, hvarföre dessa sednare tillkommit, och i följd deraf jemväl huru de böra förstås och tillämpas. Äfven våra förfäder, som i allmänhet torde kunna haft mer historiskt sinne, än nutidens styrande män, hafva insett vigten af ett sådant studium af källorna till lagfarenheten, och derföre låtit verkställa åtskilliga samlingar af äldre författningar och lagar, hvarom den, som det åstundan, kan erhålla någon upplysning i våra läroböcker, t. ex. i 96 § af lista delen af aflidne Professoren Fredrik Schrevelii lärobok i Sveriges allmänna nu gällande civilrätt, tryckt 1851. Men dessa äldre författningssamlingar hafva tyvärr icke utgifvits med den diplomatiska noggrannhet, som för en säkrare uppfattning af lagstiftarens mening, och synnerligen för språkforskningen, är högst nödig. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 179. 423 Förvånande prof på den frihet, hvarmed man i detta afseende under äldre tider handlat, skall enhvar lätt finna, som gör sig den mödan att jemföra de tryckta verken med originalskrifterna, såvidt dessa äro i behåll. Bland den stora massan lätt tillgängliga bevis härpå, må nämnas ”Sekreteraren vid Kongl. Maj:ts och Riksens Archivum, ” den välbekante And. Anton von Stiernemans företag att i den år 1747 tryckta första delen af sin på Kongl.
Hr Printzenskölds tillägg anser jag vara rigtigt, och det har jemväl af Hr Braunerhjelm blifvit tillstyrkt. Hvad Hr Stråles tillägg be - Den 9 Augusti f. m. 147 träffar: så har jag ingenting emot att för Stockholms stad ett undantag göres i afseende ,pä upbörden. Det är likgiltigt hvem som emottager penningarne. Flufvudsaken är, att betalningen erlägges på förhand och att-det sker i flera terminer. För min del skulle jag tro, att, då så många omständigheter här äro att bemärka, vore det bäst om R. o. Ad. ville återremittera punkten, i st. f. alt afgöra honom nu genast, då jag befarar att alla vederbörliga vilkor icke blifva riktigt iakttagna. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit nlfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Raab: Jag får endast tillkännagifva, att jag afstår ifrån min begäran om bifall lill Utsk:s förslag, och instämmer i Ur von Hartmansdorffs begäran om återremiss. Hr Printzensköld: Afven jag instämmer uti den af Hr von Hartmansdorff framställda anhållan om återremiss. Då nu öfverläggningen förklarades våra fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt, sedan Frih. Raab afstått från sitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag och instämt i yrkande på återremiss, endast 2:ne meningar sökte göra sig gällande, nemi. dels Hr Braunerhjelms förslag, att §:n måtte erhålla följande lydelse: ”Kannetals-agift, för minuthandel med eller utskänkning af bränvin skall för hvarje halfår förskottsvis erläggas och inbetalas, i Stockholm till Stadens Drätsel-kommission samt å öfriga orter till den, som eger krono-utskylderne upbära”.
Härefter företog3 pröfning af förslaget till förordn. om kyrkostämma samt kyrkooch skolråd. \U Den 9 Oktober. Efter det H. Exc, Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att det från BorgareSt:t ankomna prot.-utdr. rör:de nämnde Stånds beslut öfver ifrågav:de förordmsförslag ej innehöll någon inbjudning till MedStai att samma beslut biträda, anmälte sig och yttrade Hr von Koch: Sedan prot.-utdr. ang:de BorgareSt:ts be slut i denna fråga ankommit, anhåller jag, att det måtte för hvarje § varda upläst. Häruti instämde Gr. Mörner. § 1. Tillkännagafs vara antagen af MedStrn och bifölls. § 2 enl. Utsk:ts förslag. Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit <§:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med ett vid slutet deraf fogadt tillägg af följande lydelse: , »Från kyrkostämmas handläggning må frågor, som angå folkundervisningen och dit hörande anstalter, kunna skiljas, då kommunen finner sådant lämpligt.» Hr Dalman: Jag röstar för bifall till BorgareSt:ts inbjud ning. Hr Tersmeden, Per Beinhold: Äfven jag får så till vida instämma i det af den siste värde talaren gjorda yrkandet, att, ehuru någon inbjudning här icke skett, R. o. Ad. dock måtte instämma i BorgareSt:ts beslut. Då den princip gjort sig gällande, så val i vårt som andra civiliserade länder, att undervisningen, hvarken den högsta eller den elementära, bör stå under kyrkans förmynderskap, så vet jag icke något skäl, hvarföre den primära skall göra det. Det är visserligen sannt, att 2 Stånd antagit, hvad Utsk:t föreslagit; men jag kan icke finna något skäl häruti för B. o. Ad. att göra sammaledes. Dessutom torde B. o. Ad. påminna sig, att 43:dje §:n i det första förordningsförslaget blifvit så väl af detta som af Presteo. BorgareStm bifallen.
— N:o 227, angående uprältadt nytt reglemente för Riksgäldskontoret, IX. 660. — N:o 228. med den nya Riks-staten. — N:o 229. angående förklaring öfver 2 mom. 5 §. af Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843. i fråga om grunden för röslrättighetens beräknande. — N:o 230. om ändring i expeditions-laxan. IX. 660. — N:o 231. angående sättet, ordningen och vilkoren för utbetalning af anslag och lånebidrag lill befrämjande af allmänna arbeten. — N:o 232. i fråga om ändring uti vilkoren för den af Rikets senast församlade Ständer lemnade garanti, i afseende på anläggningskostnaden för en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern, samt om utsträckning af denna jernvägsanläggning till Köping. — N:o 233. angående granskningen af de i Stats-rådet förda protokoll (ej expedierad; — jfr. Expeditions-Taxa, angående förändringar i nu gällande. Expeditions-Utskottets ledamöter. Se Lista. Expeditions-Utskollets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 1. angående ökadt Kansli-biträde m. m. I. B. A. 24. — N:o 2. angående uplagan af Bihanget till Rikets Ständers Protokoll. I. B. A. 24. — N:o 3. i fråga om prenumeration å Bihanget till Rikets Ständers Protokoll. I. B. A. 24. — N:o 4. till Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers RiksgäldsKontor, angående Rikets Ständers beslut i fråga om upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll samt prenumeration derå. — N:o 5. i anledning af erhållen anmodan om införande i Riks - ( 51 ) dags-beslutet af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, angående åtskilliga föreslagna lagförändringar.
Voteringen inom Utsk:t gällde beloppet, och icke något annat. Jag delar för öfrigt Hr Wrangels åsigt, att det icke medför någon praktisk olägenhet, om ordet «af - 301 D en 29 Angnst! f. m. skedad» qvarstår, eller icke; men då det kan vara af nytta, att det står der, tror jag att derom icke är mycket att tala. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad och dels bifall dertill, med den förändring, ' att orden »från Arméen och Flottan afskedade» skulle utbytas emot orden »i Arméen och Flottan qvarstående eller derifrån afskedade»; framställde H. Exc. propos. på bifall till Utsk:ts förslag utan förändring, och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 8:de punkten. Hr Cederschiöld, F’redrik August: Då jag väekte förev:de motion, rörande pensions-rätt lör arméens läkare, utgjorde hufvudskälet dertill, att sednare tider ådagalagt det stora behofvet af en väl ordnad läkarekorps inom arméen. Det har nemligen visat sig, att den största dödligheten i krigstid icke är en följd af kulor osli krut, utan af sjukdomar. Under sådana förhållanden föreställde jag mig, att det skulle vara nödvändigt att inom Svenska arméen så ordna militär-läkare-vården, att, i händelse af krig, arméen skulle i detta hänseende vara fullkomligt betryggad. Frågan är således, huruvida genom det af mig framställda förslaget det åsyftade ändamålet må kunna vinnas. Jag hade trott, att då militären vid 5 5 års ålder är pensionsmessig, så är orsaken dertill, att man ansett deras krafter då vara så medtagna, att de icke skulle kunna i allmänhet uthärda de stora ansträngningarne under en kampagne.
Denna minnesvärda tilldragelse skulle hafva passerat 1886 — 7, då hr H. i tidskriften Framåt skref n&amp;gra essays öfver Bourget, Maupassant, Huysmans, Richepin, och hr H. finner det mycket ffegnesamt, att jag efter fyra års begrundande af dessa essays i den samman med hr v. Hei dens tam för fattade broschyren Pepitas Bröllop gjort, hvad hr Hansson med tysk förbindlighet kallar, den » mögelftrgadé upptäckten » att fran * ska literaturen » vuxit ut öfver Zola ». Och hr H. är vänlig nog att supponera, att när jag åter i fyra år reflekterat på hans sista uppsats i frågan (i Dagens Krönika 1890), jag på nytt möjligen skall hinna upp honom och hans sista monumentala ideer om fransk literatur. Ehuru det i sjelfva verket är tämligen likgiltigt, hvem som har prioritetsrätten på att hafva omtalat författarne i fråga, vill jag dock meddela några upplysningar om saken, dels af en viss respekt för fakta och data dels ock företrädesvis för att få nöjet att en smula illustrera hr Ola Hanssons på sista tiden onekligen i hög grad » intressant-modernt-komplicerade psykologi ». Hvad var det nämligen hr H. gjorde, då han den gången år 1886 — 7 i Framåt skulle införa den moderna franska literaturen i vårt land? Han skref till sin vän undertecknad och begärde upplysningar om de respektive författarnes arbeten, önskade att få låna deras verk o. s. v., och sökte jag göra, hvad jagkunde för att stå honom till tjenst. Att hr H. just vände sig till mig, var kanske heller icke så öfverraskande, å&amp;jag redan år 1884 — 5 i en följd längre uppsatser i Aftonbladet, sålunda dryga två och ett halft år före hr H. sjelf behandlat just de ifrågavarande författarne. Så gick det till, när hr Ola Hansson upptäckte den » nyfranska, efberzolaiska literaturen ».
Ty att det icke blott är tuberkulokänna ens sin egen ålder. Jag anför detta som sen hon vill åt, det märker man ju snart vid ett bevis på föräldrarnes intresse för barnens utveckling just inom den klass, hvarifrån Ave genomläsandet af hennes uppsats. hämtat sin bild. Hvarför varnar hon annars endast för folkskolan? Är det då inte möjligt, att tuberkulosen Oftast är det väl — det medgifves — inte K * kan spridas genom andra undervisningsanstalter? bristande intresse, utan bristande tid, som är orHvarför vill hon döma endast folkskolans barn saken. Föräldrarne hafva båda sin tid så upp0 7 att åtnöja sig med den undervisning, farmor kan tagen, att ingen blir öfver att syssla med barnen. lämna? Menar hon, att den kan vara god nog För att nu inte längre taga tidningens utrymme w, åt den mängd af Sveriges barn, som äro hänvioch dess läsares uppmärksamhet i anspråk vill d sade att erhålla sitt mått af vetande i landets jag sluta med att uppmana Ave, att hon nästa 3 U folkskolor? Eller menar hon kanske, att i andra gång hon vill gå » raka vägen » till ett mål, hon undervisningsanstalter bättre sanitära anordnindå också verkligen gör detta och inte för att &gt; gar förefinnas; ja, då har hon ju delvis rätt. hinna målet tager sig före att som nu gå omO o Folkskolan har länge behandlats som styrbarn i vägen att nedsvärta folkskolan; det händer nämJA jämförelse med andra offentliga undervisningsligen då lätt, att hon förirrar sig och icke hinanstalter inom vårt land. '; Fast det hvarken kan ner fram till målet, som inte hade varit så svårt O f o eller bör förnekas, att så väl statsmakterna som att nå, om hon verkligen, som hon bort, gått w » raka vägen ». — och detta i synnerhet — folket, kommunerna, i Skånsk folkskollärare. på senåre tiden gjort storartade och erkännansvärda ansträngningar för att åstadkomma tidsenliga folkskolelokaler.
En Ledamots Reservation bifogas. Stockholm den 16 Julii i834- Beservation af Herr von Hohenhausen: ”Såsom reservation får jag hos Rikets Ständer anmäla en anmärkning mot formen i behandlingssättet af denna fråga och alla som äro i samma cathegorie, hvilka stundom på ena handasätt blifvit behandlade af Bevillnings-Utskottet och i Riks-Stånden. Så länge icke uti Grundlagen är införd en serskild föreskrift för behandlingen af motioner, innehållande förslag till oeconomiska inrättningar, såsom förslaget i Betänkandet om eurhus-afgiften m. m., till hvilkas bekostande bidrag genom bevillning föreslås, måste, i afseende å bekostandet medelst bevillning, frågan behandlas på grund af 71 §. Reg. F. och §. R. Ordn. Alltså, för att icke onödigtvis inveckla ämnet, synes mig BevillningsUtskottet höra, då det tillstyrker en sådan bevillnings utgörande, vid gemensam handläggning af motioner med Oeconomie-Utskottet, .göra det reservationsvis, att sjelfva saken af Rikets Ständer bifalles, och likaså, när det afstyrker en sådan bevillnings utgörande, göra det reservationsvis för så vida Rikets Ständer icke skulle, emot Utskottets förslag, bifalla först oeh främst sjelfva saken och sedan äfven det föreslagna bekostandet genom den i motionen föreslagna bevillning. Bihang till R. St, Prot. 1834. 5:te Sami, %dra Afd <&:de Håltet. Bevillning»- och ©eeanomieUtskottens Utlåtande JS:o f. Denna form i framställningssättet af sådane Belänkanden anser jag derföre nödig, alt Grundlagen föreskrifver en betydligt skiljaktig form för Eeviltningsfrågors afgörande emot hvad den stadgar för oeeonomiska mål. 71 §. uti R. F. stadgar: ”Bifalla 3 Stånd hvad emot Bevillningsutskottets förslag i en eller annan del anmärkt blifvit, varde förslaget i dessa delar förkastadt. Af slå 3 Stånd hvad ett serskildt
Låtom oss för ett ögonblick antaga detta, ehuru vi ofvanför anfört ett fall, som bevisar, att ministern, stundom åtminstone, hade mer att säga i styrelsen, än monarchen, således att Aftonblads-regeringen var stäld „på en bred, demokratisk bas„ , der Fursten „regerade men icke styrde„ – alltså ju, som det bör vara i en väl inrättad stat? Men antagom, som sagdt, att Rådgifvarns befattning med tidningen icke varit vidsträcktare än så, så är redan detta tillräckligt att ådraga dess utgifvare ett svårt ansvar. Vi vilja bevisa det. Ehuru, såsom vi hört, Hr Hjerta ej lärer göra anspråk på att mycket förstå sig på litteratur, så kan han dock omöjligen vara okunnig om, att litteraturen är en nations dyrbaraste och vigtigaste egendom. Det är i första handen böckerna, systemerna, som gifva rigtning åt en nations öfvertygelser i religion, sedelära, politik, konst, med ett ord, åt hela tänkesättet och bildningen. Tänkarens åsigter, sanna eller falska, populariseras snart af andra, sprida sig småningom, genom lättlästare skrifter eller den muntliga traditionen, mer och mer utåt och nedåt, upphämtas omedelbart eller medelbart af tidningsskrifvarne, och utportioneras derefter, mer eller mindre modifierade, af dem styckevis till allmänheten, som slutligen bildar sig en opinion, utan att veta, „huru och hvarifrån hon fått dessa öfvertygelser„, gemenligen inbillande sig, att hon kommit dertill genom egen eftertanke. Om så är förhållandet, så kan ej den litterära kritiken med nog samvetsgrannhet besörjas, och en sådan förbindelse borde vara mest helig för en tidning, hvilken, såsom A.B., länge haft en så godt som exclusiv inflytelse på den större, halfbildade och obildade publiken, och enär dess hufvudredact. i dessa ämnen sjelf egde föga bekantskap, var hans pligt desto större, att vara ytterst noggrann i valet af den person, åt hvilken han anförtrodde det litterära departementet.
Maj:ts Nådiga Proposition om medels anskaffande för fortsättning af Statens Jernvägs-byggnader, i hvad den angår Banko-Vinstens användande till uppköp af Stats-Verkets Obligationer: lil. 147. —, vid nästa Riksdag, angående Instruktionen för-: B. XI. 289, 313, A. 313. Banko-Utskottets Notarier och Kanslister, angående arfvoden till-: B. I. 116, A. 116. — Berättelse angående förrättad revision af Banko-Diskout-Verkets räkenskaper och förvaltning för år 1859: B. VIII. 91, 160, 223, A. 224. — Ledamöter: se Lista. Banko-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1, med hemställan om arfvoden till Notarier och Kanslister: B. I. 116, A. 116. — N:o 2, med öfverlemnande af Banko-Fullmägtiges till Utskottet afgifna berättelse: B. I. 17 5, A. 175. — N:o 3, i fråga om afskrifning af åtskilliga från låne-kontoret i Götheborg utgifna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån: B. II. 412, 448, A. 448. — N:o 4, i fråga ora afskrifning af feni särskilda från låne-kontoret i Malmö utgifna diskontlån: B. II. 412, 448, A. 448. — N:o 5, öfver Verkmästaren vid Tumba bruk, F.
Den andra inskränkningen i Hr von Hartmansdorffs förslag skulle efter min tanke vara den, alt om ett lagförslag vore under öfverläggning och icke medhunnes under ett plenum utan fortsättningen uppskjöts till ett annat, sä borde öfverläggningen derom icke afbrytas. Delta anser jag angeläget. Med dessa inskränkningar tror 2 1 H. i4 Danö Mari f. sa. jag att förslaget är godt, och hvarken betager B. o. Ad. dess grundlagsenliga rätt att för tillfället annorlunda besluta ?ller att fortsätta öfverläggning om ett betänk., som under föreg:de plenum icke inedhunnits att afsluta, utan hinder deraf att något sådant mål, som i förslaget omnäsanes, emedlertid inkommit. Med sådana inskränkningar finner jag icke skäl hvarföre man skall vägra att antaga Hr von Hartmansdorffs förslag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Frih. Cederström har i min tanke så fullständigt utredt denna fråga, att jag skulle anse otillständigt att vilja tillägga något i sjelfva hufvudsaken; men det har icke kunnat undfalla min och förmodligen äfven flere andra ledamöters uppmärksamhet, att ingen utaf de värde talare, hvilka yttrat sig öfver Hr von HartmansdorfFs förslag, har med ett enda ord sökt vederlägga Frih. Cederströms framställning i ämnet. Man talar om vigtiga och mindre vigtiga mål. Frih. Cederström har, såsom herrarne hört, i afseende på vigten classificerat målen uti lagstiftningsoch financiella frågor. Det är möjligt att riksd.tactikens fordringar hos en viss fraclion kunnat påkalla att söka befrämja den ordning, att blott de fiuanciella frågorna voro afgjorda, kunde lagstiftningsfrågorna åsidosättas och PresteStts inbjudning derigenom befordras till verksamhet, nemi. att innan Maj månads utgång få riksdagen slutad; men jag tror att man äfven på vanliga vägen kunde komma till samma mål; och då vet jag icke, hvarföre man skall bryta den gällande ordningen. Jag är icke ibland dem, som i något fall önskat vägrad propos. af Hr Frih. o. Landtm.
Att Eder Kongl* Maj:t i Nåder skulle täckas anbefalla Dess Befallningshafvande i Länen att igenom Kiono-Betjeningens åtgärd insamla och Tabell-Kommissionen meddela de årliga uppgifterne om utsädets och skördens förhållande, då Presterskapet , som nu har sig denna befattning uppdragen* kunde derifrån befrias utom hvart femte år: och 2 Att Presterskapet, emot en sådan befrielse, kunde i stället åläggas en vidstraktare och noggrannare klassifikation af Folkmängden efter Näringarne, samt mera detaljerade uppgifter i af. seende på hälsovården. Underdåniga Skrifvelseri 485 Till det förra Förslaget lärer Tabell-Kom^ missionen hafva hemtat anledning af den Hand-1 Hogarne bifogade underdåniga inberätteise ifrån Eder Kongl, 3Vfaj:ts Befallningshafvande i Upsala Län rörande den åtgärd, han härutinnan för Länet vidtagit. Meja, vid granskningen af denna åtgärd samt öfrige medföljande uppgifter, befinnes först, att icke blott genom Krono-Betjeningen, utan ock under hand, så småningom och i enskild väg, de summariske anteckningarna blifvit samlade, och för det andra, att han föreslagit ifrågavarande utväg icke med upphäfvanda af det nu anbefallda sätt till Tabellernes upprättande i denne del, utan endast såsom en kontroll för hvart tredje år å Riks-Tabellen, efter förra vanligheten författad. Riksens Ständer kunna icke inse hvilken fördel denna förändring, i och för sig sjelf alltid vådlig, skulle medföra. De af Kongl. Tabell-Kommissionen uPPgifna och allmänt kända lunder för uppgifternes säkerhet och fullständighet, liggande i Allmogens fördomar pch farhåga för ökad beskattning, skulle troligen icke häfvas,' må hända snarare tilltaga, genom Krono-Betjepingens direkta tjenståtgärd, hvilken kunde hos en icke fördomsfri allmänhet gifva saken ett ännu obehagligare anseende. Riksens Ständer tro derför det vara med ändamålets möjliga vinnande mest förenligt, att Presterskapet hädanefter som hittills, med biträde af Sexman och Rotmästare, årligen besörjer desse uppgifters insamling och anteckning.
Hortense vågade icke gå fram och trösta henne; hon stod skälfvande vid dörren, när Duroc kom in igen. — Gå in på ditt rum, Hortense, sade Bonaparte något mildare. Du hade gjort bäst i att hålla dig der hela aftonen. Tack, Duroc! Vänta mig deruppe, och kommer der någon kurir från Moreau, så låt mig få veta det strax. Duroc och Hortense gick. Förste Konsuln blef ensam med Joséphine. — Seså, min kära Joséphine, låt oss nu talas vid. Det är hög tid, om vi skola få det afgjordt, innan jag reser. — Åh, Bonaparte, förlåt mig! Jag försäkrar dig — hon tog näsduken från ögonen och såg bönfallande upp på honom — der är intet, intet af det du inbillar dig ... — Jag inbillar mig aldrig något, afbröt han kärft. Åhjo, förresten — den gången jag gifte mig med dig, hade jag dock visst ett helt förråd inbillningar. Men nu! Åh, du har mästerligt förstått att plocka dem ur mig! Han talade lågt, men med en stämma så laddad af vrede, att hon ryste. Nå — det skall vi nu icke tala om, jag älskar dig icke mer och är helst fri för din kärlek. Men inbillar du dig, att det går an att trotsa mina befallningar, så ... Hur kan det falla dig in? Jag fordrar framför allt respekt för mitt namn, som nu är det första i Frankrike — ja, i Europa. Dessutom — när ett fruntimmer är fyrti år och har en vuxen dotter, borde hon vänja sig af med den sortens narrstreck. Joséphine blott snyftade, hon vågade icke mer se upp. Han stod framför henne med händerna på ryggen och vaggade bredbent fram och tillbaka med kroppen. — Nu har jag då med eklat kastat din skötehund på dörren — liksom jag i sin tid gjorde med Fortuné, som du också fordrade, jag skulle afstå min sängplats till. Hela Paris sladdrar om det i morgon, men det kan inte hjelpas! Du har sjelf sörjt för att ge denna historia en utbredning, som ... Visar han sig på Tuileriernas grund medan jag är borta, förskjuter jag skoningslöst både dig och dina barn.