Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» V i hafva j u ej talats vid förtroligt en enda gång under hela min härvaro, » tillfogade hon. » Jag står till din disposition, så länge du önskar, » svarade grosshandlaren. » Jag skall blott säga till, att jag ej tager emot någon menniska. » Och dermed gick han ut i den yttre kontorsvåningen. Samtalet egde nämligen rum på hans enskilda kontor. Gunilla satte sig i en soffa och öfvertänkte, huru hon bäst skulle kunna komma fram, med hvad hon hade på hjertat. D å Viktor återvändt, satte han sig bredvid systern och sade vänligt: » Det var en riktigt god idé af dig det här att skaffa oss en liten téte-å-téte. Eller är det kanske något särskildt, du har att förkunna? » » Ja, » svarade Gunilla dröjande, » det är ej så utan, det. » Och så tystnade hon. Detta tveksamma sätt var så olikt den annars så bestämda systern, att Viktor med någon förvåning frågade: » Nå, hvad är det d å? » Hon afskakade nu sin obeslutsamhet och vände sig tvärt till brodern med utropet: » Du vet, att jag alltid tyckt mest om att gå rakt på saken, och jag vill göra det äfven nu, ehuru den fråga, jag har att framställa, verkligen är en af de brydsammaste. Men du får icke anse mig ogrannlaga, om jag beder att få veta, hur det är mellan dig och Nina? Äro ni fullkomligt lyckliga? Förlåt mig, snälla Viktor, » fortsatte hon, då brodern gjorde en häftig rörelse, » men jag hyser verk» Se, nu är du åter framme med » deras » ligen allt för stor ömhet för er båda, att jag ej skulle vilja hjelpa, om det står i min förplaner, öch hvad » de » tänka och göra. Vet du, kära, kära Viktor, hvad jag tror vara eu måga. » betydlig orsak till alla dessa ledsamheter? Den unge mannen satt en lång stund tyst Det är just ditt sätt att identifiera Nina med och yttrade slutligen sakta: » Jag hade hoppats, att du ej skulle märka hennes mor.
Lät ock wara at dessa grunder i sakens föränderliga natur icke moro för band, sä är likwäl hela den fördärfwade Allmänheten i den öfwertygelse, at sä är, och at äktenskap i dessa forbudna leder är en stor afwikelse frän ratt och sedlighet, positiva Lagar och Regenters Handlingar utan uppenbar objectiv grund förmä aldrig ihwarken bota eller skapa förbindelsen i Garnwetrt: man känner den olyckeliga wärkan af de Författningar, hwilka omkring Zo är sedan stadgades til förekommande af Barnamord ; och hwilka Lagstiftaren hittils funnit rädUgt at icke ändra af frugtan at förorsaka ett wärre ondt, ingen mä kalla denna Allmänhetens öfwertygelse en fordom, sä wida alla utan egen pröfning och utan insedde skäl antagne satser, äfwen de mäst wälgörande, icke stola fä namn af fördöma : werl - 1248 Den 24 Augusti. iver!den styrd af exempel och fördomar: och jag skulle anse för en förgripelse emot Majestätet, den önskan inom mig, at se i best Magt en rättighet, at omedelbart Dispensera Lag at för nägon Dest handling möjeligen kunna falla i en Allmänhets omdöme, det at hafwa tillätit sig ett Beslut emot Naturens och Sedlighetens Lag. Ett af twänne stall i sädant fall, hända: antingen stall Konungens Majestät eller Lagens som intetdera bör, i Folkets tankar förlora, och elt förstörande Sedeförderf inbryta. Lpckeliga äktenskap skulle blifwa mer och mer sällsynta; hägen för detta heliga band förswinna: böje!, sen förnöjas pä bwad sätt som hälst, Staten blifwa Folkfattig och wanmägtig. I öfrigt anförde Herr Borgmästar karkman , at hwad anginge Projcctet detsamma jäf af styldstap och Swägerlag, som enligt iz Cap. i §. och i / Cap. 7 §.
13 uppkommande öfverskott varda genast till Riksgälds-kontoret levererade; och har bemälde Riksdagsfullmäktig dessutom, till förenkling i möjligaste mätto af Riksgälds-kontorets göromål och verksamhet, framställt det förslag: att ”uppbörden af alla öfriga, till detta verk nu direkte ingående, ordinarie inkomster, såsom: afgift för stämpling af spelkort och tidningar, observationsmedel, skatterättsmedel och lösen för ekeskog, måtte till Kongl. Statskontoret öfverflyttas’’. Genom bifallande af hvad sålunda blifvit föreslaget, skulle, enligt motionärens förmenande, utom den derigenom förorsakade förenkling af uppbördsväsendet och redogörelseverket, åstadkommas en betydlig besparing i de till 35 å -10,000 Rdr årligen uppgående kostnaderna för Riksgälds-kontorets förvaltning, helst, i sådant fall, större delen af tjenstbefattningarna vid detta verk borde kunna indragas, utan att deremot någon synnerlig tillökning i Statskontorets tjenstemanna-personal skulle komma att erfordras. Sedan en mängd af Bondeståndets ledamöter, vid remitterandet af denna motion, yttrat sig i motsatt syftning mot hvad deruti blifvit föreslaget samt i stället förordat det vid föregående riksdagar af Borgareoch Bondestånden fattade beslut, att ej allenast allmänna bevillningen, utan äfven öfriga bevillningsafgifter borde till Riksgälds-kontoret inlevereras, har samme motionär förklarat: att hela bevillningen lika gerna kunde ingå till detta verk, som till Statskontoret, — hvadan och då afsigten med ifrågavarande motion vore att åstadkomma ordning och enkelhet, han ville göra densamma så till vida vilkorlig, att alla bevillningsmedlen måtte ingå antingen till Statskontoret eller till Riksgäldskontoret.
Då nu denna form för oflanämnde afskrifningars beviljande, i förening med Rikets Ständers egen granskningsrätt, innebure all erforderlig garanti för vården om statens härunder beroende rätt samt, med afseende å fondens egenskap af låneanstalt, vore den mest lämpliga, ansåg Kollegium densamma jemväl för framtiden böra bibehållas; hvadan Kollegium alltså uti förevarande underdåniga utlåtande hemställt, att Kongl Maj:t läcktes förklara, det Kongl. Majrt, angående afskrifningars verkställande, ville hädanefter likasom hittills, uppå Kollegii skeende anmälan, sjelf i nåder förordna Slats-Utsk:s Utlåtande, il7:o 161. 13 Ofvan åberopade Kongl bref af den i Oktober 1817 innehåller: att på det Kommers-kollegii räkenskaper, enligt Rikets Ständers vid 1815 års riksdag yltrade afsigt, måtte på en gång befrias från den onyttiga vidlyftighet, hvartill upptagandet af länge förgäfves utsökte och tydligen aldrig utfallande ford ringsbelopp föranledde, och på det Manufaktur-diskontens samt öfrige till allmänt gagneliga ändamål bestämda fonders rätt måtte bevaras, med hänsigt till sådane fordringar, för hvilka, åtminstone till någon del, ersättning möjligen vore att förvänta, hade Kongl. Maj:t ansett härvid böra läggas den grund, att alla kapitaloch ränteskulder, åsamkade af personer, hvilka antingen aflidit eller ock, inom eller utom riket, lefde vid hög ålder och i torftiga omständigheter, utan sannolik utsigt att något ärfva eller förvärfva, fingo utur fondernas räkenskaper afskrifvas, hvaremot alla skulder, för hvilka sådane personer häftade, som dels egde någon, om än obetydlig, förmögenhet eller inkomst, dels ock förmodades med tiden kunna genom arf eller egen arbetsförmåga och industri försättas i tillstånd att afbörda sin gäld, borde i räkenskaperna än vidare balanseras. Lika med revisorerne, anser Utskottet angeläget, att ett bestämdt stadgande, angående behandlingsoch pröfnings-sättet af Manufaktur-diskonten rörande afskrifningsfrågor, varder till framtida efterrättelse meddeladt.
Då emellertid Ölands innevånare enhälligt vägrat att åtaga sig något bidrag till de ersättningar, som i förevarande hänseende kunde färjeplats-innehafvarne tillerkännas, samt öns innevånare icke heller syntes kunna emot sin vilja förpligtas till någon betalningsskyldighet härutinnan, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hemställt, att det för ändamålet erforderliga belopp af tillhopa 1,500 R:dr R:mt årligen måtte af statsmedel beredas, helst denna utgift å Statsverkets sida vore af underordnad betydenhet i jemförelse med de vigtiga fördelar, sorn genom regleringens tillvägabringande på föreslaget sätt skulle för det allmänna uppkomma. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, hvad först angår frågan om upphörandet af vitesförbudet för obehörig fraktfart emellan ifrågavarande kuststräcka på Öland och staden Calmar, i underdånighet yttrat, att enär detta förbud först tillkommit genom Kongl. Kontjl. MajHs Nåd. Proposition N:o 88. 11 Resolutionen den 13 Juli 1824, hvarförinnan denna fraktfart varit fri, — enär orak erna till detta förbud varit, att en utsträckt transporträttighet kunde föranleda till hvarjehanda oordningar, betaga vederbörande möjligheten att hålla nödigtillsyn derå, att de trafikerandes säkerhet till lif och egendom icke äfventyrades samt försvåra den Krono-betjening.en åliggande kontroll emot kringstrykande af passlöst folk, men sednare tiders erfarenhet på andra orter visat, att dessa förhållanden lika väl kunna förekommas utan de inskränkningar, som för färjefarten mellan Öland och Calmar nu ega rum; — enär genom § 1 af Kongl.
Utskottet för sin del en förändring och reduction af Hemmansräotorne uti de Län, der desamma nu finnas uti ett större antal persedlar utförde, leda tili redighet och enkelhet i synnerhet i de speciella Räkenskaperne öfver Statens intrader och en lätthet för de skattskyldige i öfversigten af Utskyldernas rätta belopp. Denna reduction är dock mera af omständigheterne påkallad uti en ort än uti en annan, och såsom ett vilkor för densammas införande måste de skattdragandes fördel och lättnad alltid förutsättas, i synnerhet som den olikhet i skattläggningen och den skiljaktiga tillämpning af Skallläggningsgrunderna, förnämligast hvad JordeboksRänlau angår, som förefinnes ej allenast serskilte Orter-, utan äfven Härader, Socknar, Byar och uti dessa enskifte hemmansegare emellan, gifver åt detta arbete en så vidstiäckt omfattning, att några större ändamål, än blott beqvamligheten vid Jordskatternes utgörande uti ett mindre antal persedlar , bör sökas. Ibland desse räknar Utskottet ett föregående Stadgande derom, att Markegångsprisen å Spannemål och de öfrige Räntepersedlurne i hvarje ort bestämmas efter medium af de Betänkan den, N:o 323. g föregående fem åren och icke för år utan för ett visst tidskifte, äfven t. ex. af feni år, under hänsigt ej mindre på de Skattdragandes lindring, än på en säker beräkning af Statens intrader. Ett sådant stadgande skulle ock medföra den rättvisa fördel för Räntegifvarne, alt missvexter och olyckor, som nedsätta eller helt borttaga afkastningen af hans jord och frugten af hans arbete icke må hädanefter som hittills blifva dubbelt tryckande eller förstörande derigenom alt hans skattebidrag ökas i samma mohn som olyckan drabbar honom, och leda till bibehållande af den jemnvigt i synnerhet i spannemålspriser, utan hvilken Statens inkomster och skattebidragen undergå nästan ständiga förändringar och hvarvid det vigtiga ändamål till både Statens och de skattdragandes fördel snart kunde vinnas, att dessa hufvudsakeligen uti penningar skulle kunna utgöras; äfvensom
Det är derföre, efter min tanke, nödvändigt, att de åt embetsverken för närvarande öfverlemnade förvaltningsärenden fortfarande besörjas af serskilda Auktoriteter, i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som af Kongl. Maj:t varda dem meddelade och alt således Departementscheferne dermed icke taga annan befattning, än utöfvandet af den tillsyn öfver behörig verkställighet af nämnde föreskrifter, som jemlikt Grundlag och serskilda stadganden dem åligga. Huruvida förutnämnde auktoriteter böra vara kollegialt organiserade eller ega Chefer med allena beslutande rätt, blir en serskild fråga, som på hvarje olika förvaltnings beskaffenhet måste bero. I afseende å kollegierne bar klagan länge varit förd öfver vidlyftigheten och långsamheten af der förekommande måls behandling samt den betydliga tidsutdrägt, som förorsakas, då förvaltningsärenden, erfordrande Regeringens afgörande, måste blifva föremål för kollegiernas handläggning. Alt den kollegiala behandlingen, i allmänhet, skall i någon mån medföra större uppehåll, än vid ärendenas afgörande af en embetsman, som ensam har beslutande rätt, ligger i sakens nalur, men till en ganska betydlig del bero likväl de anmärkta olägenheterne icke af den kollegiala institutionen, utan dels af det arbets-sätt, som utbildat sig, dels ock af den omständigheten, att kollegierne, ehuru utgörande Regeringens närmaste förvaltningsorganer, stått alldeles isolerade och icke med Regeringen egt annat samband, än genom skriftvexling, hvarigenom de småningom förstelnat och deras ställning blifvit helt annan, än den borde och kunde vara. Deraf har ock uppkommit den följd, att de upplysningar, som vid de hos Regeringen förekommande ärendens handläggning erfordras, i de fleste fall måste inhemtas genom infordrande af kollegiernes skriftliga utlåtanden, som vållat mycken tidsutdrägt samt att Departements-cheferne varit förhindrade att med närmare uppmärksamhet följa nämnde embets-verks åtgärder.
Ständer för det de till landets frälsning utgåfvo 10 millioner r:dr i sedlar utan motsvarande valuta eller hypothek. Man Den a8 Juli c. m. 309 insåg redan i8i5, huru nödvändigt det var att icke vidare öka sedelstocken och liar alltsedan följt denna princip; och då man nu, såsom man väl borde tro, på allvar talar om att återföra stadga och ordning i vårt myntväsende, är det i sanning bedröfligt att höra påyrkas sedelemissioner utan motsvarande fonder eller realisabla säkerheter. Jag har för min del medgifvit att öka sedelstocken emot panter af exportabla metaller, dels emedan en sådan lånerätt redan varit gifven, dels emedan dessa panter äro snart realisabla samt lånen lemnäs på korta tider af högst 9 månader m. m. Men örn man skulle utsträcka sedelutgifningsrättigheten obegränsadt på fastighetslån, creditiv, som löpa från riksdag till riksdag o. s. v., hvad blefve då väl af vår realisation? Jag åtminstone måste yttra min sorg deröfver;, att man nu vill bölja denna realisation med just detsamma, som var den förras bane. Jag måste altså häremot anmäla min högtidliga protest, äfvensom mitt missnöje öfver delta Utskts sätt att, utan anförande af några skäl, framsmyga ett förslag, som skulle inleda oss på en så vådlig bana. Jag fortfar att begära propos. å det förslag, jag afgifvit. Hr Stråle, Wils Wilh.: Vöre det endast fråga om ulsläppning af nya sedlar, i ock för sig sjelf betraktad, som nu skulle afgöras, så vore det visst likgiltigt, 0111 denna punkt bifölles eller icke; ty efter all anledning skulle det ifrågavar. förbehållet verka derhän, att cassan blefve så starkt anlitad, att den icke komme att stå högre än 1—5. Men stadgandet väcker misstroende mot Banken; man fruktar, att den skall utsträcka sin rörelse för vidt.
På grund af sådant allt hafva Rikets Ständer godtfunnit för sin del besluta, det må Kongl. Förbudet den 22 Augusti 1682, angående dueller och slagsmål, jemte de, i anledning deraf, utkomne tillägg och förklaringar, upphäfvas, samt en Förordning emot envig utfärdas, så lydande: Den, sorn sjelf eller genom annan utmanar någon till envig, eller sådan utmaning antager, straffes, ändå att det ej till envig kom, med fängelse från Tre till Sex månader. Nu hafva två, efter aftal, sig i envig med hvarannan inlåtit: sker deri ej skada till lif; straffes hvardera med fängelse från Sex månader till ett år. Får någon i det envig sår eller lyte; plikte gerningsmannen derför serskildt efter lag. Hvar, som dödar annan i envig, miste lifvet. För delagtighet i envig eller utmaning dertill vare straff, som i allmänna lagen för delagtighet i missgerningar utsatt är. Hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Februari 1841. Bih, till R, St. Prot. 1841. to Sami. t A/d. 69 546 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skr ij veise, N.o 23g. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den io Febr. 1841. Preste-Ståndet den i3 Borgare-Ståndet den i3 Bonde-Ståndet den i3- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , i anledning af väckt fråga, om allmän frihet till hemtning af tjäruved å Kronans skogar i Rikets norra Län. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Uti. N:o 126.) S. A. K. Hos Rikets Ständer liar blifvit yrkadt, att den rättighet att å Kronans skogar hemta tjäruvirke, hvilken E. K. M. den 6
Hr von Knemers farhåga, att ett i breflåda nedlagdt bref ej ko mute att afgå, om dess vigt något obetydligt öfverskjöte den, för hvilken frimärken vore påsatta, hvilar på ett misstag, ty det är redan föreskrifvet, att i sådant fall brefven skola afsnridas, såvida ej den öfverskjutande vigten öfverstiger en hel portosats. Det blir då mottagaren, sorn får betala skilnaden. Hvad Ater beträffar frågan om nedsättning af portot från 12 till 10 öre, sa får jag först, med anledn. af Gr. Mörnersyttrande, nplysa, att Poststyrelsen vid den tid, då det Uuiforma medelportot skulle införas, aldeles icke tillstyrkte att bestämma detta til! 6, utan till 5 sk. bko. DA det sedermera blef afgjordt, att Posten befriades tran sitt förra åliggande att till Statsverket årligen betala 1 25,000 Rdr, så nedsattes portot till 4 sk. bko, och det gick då ganska vid ihop. Det lärer väl icke kunna med fog påstås, att 12 öre skulle vara för högt såsom medelporto; i nästan alla andra länder är det högre, såsom i Ryssland, Frankrike, Preussen och hela den Tyska Postföreningen. En nedsättning från 12 till 10 öre skulle komma att minska Postverkets inkomster med ’/6. De upgå f. n. för den inhemska korrespondensen till ungefär 800,000 lidr. Bjettedelen deraf är 133,333 lldr, och en sådan förlust tål icke Posten vid, oaktadt dess ställning icke är så dålig, som åtskilliga velat p°stå. Att utgifterna ett eller annat år öfverstigit inkomsterna, har härledt sig från särskilda större omkostnader, men för de löpande utgifterna hafva inkomsterna ständigt varit tillräckliga. Ena året ökades lönerna med 70,0 00 Rdr, ett annat år skjutsen med 100,000 Rdr. Till följd af sådana förhållanden visar år 1858 ett öfverskott af endast 7.500 Rdr, hvilket är ganska ringa; för det sista året beräknas det approximativt till 16,000.
Ehuru jag visserligen är af samma tanka, som Frih. Palmstjerna uttryckt, nemi. alt en hvar förut fattat sin opinion i denna fråga, sä ber jag likväl om ursäkt, om jag nödgas uppehålla II. o. Ad. några ögonblick med besvarande af Hr Hjertås yttrande i detta ämne. Ilan har först yttrat, att de personer, hvilka önskat nedsätta minimivaleuren på privathankssedlar, icke dervid uppgifvit några skäl. Om lian tillåter, skall jag åtminstone åberopa ett skäl, som torde vara det mest talande, nemi. det factum, att privatbanksrörelscns capital lill mer än hälften har utgjorts af sedlar under denna miniinivalenr; hvarföre det sålunda lärer vara ett factum, ali om denna valeur af 6 r:dr 32 sk. skulle fastställas, sä skulle hälften af rörelsen derigenom indragas. Den jemförelse han, likasom flera andra talare, har tagit ifrån andra länder, är fullkomligen falsk. Man har ofta hört åberopas de Engelska privatbankerna och att Sir Robert Peel förhöjt minimivaleuren å privalbankernes sedlar. Denna valeur har verkligen äfven blifvit upphöjd ifrån 1 till 2 £; men den Engelska banken utgifver ingen mindre sedel än på 5 £, således 2| gånger större iin privatbankerne. Hr Hjerta har åberopat den Franska banken, jag tror i Bordeaux. Jag vet icke, om den är en privatbank, men den lärer utgifva sedlar på 50 francs, under det alt den Franska Statsbanken icke utgifvit mindre sedlar än på 500 francs, hvilket belopp numera blifvit nedsatt till 250 francs, således i alla fall 5 gånger större än den omnämnda privatbanken. Hurudan! är deremot förhållandet hos oss?
N:0 81. 4$ att Kongl• Maj:t, efter förutgången under* sökning om Läkarevårdens nuvarande till• ständ i Provincerne samt behofvet af för• bättringar derutinnan, täcktes låta upprätta ett förslag till en allmän reglering af Provincial-Läkarevården öfver hela Riket, hvilket förslag, sedan vederbörande autoriteteter deröfver hörde blifvit, torde i Nåder varda öfverlemnadt till Rikets Ständers vidare åtgärd vid nästinfallande Lagtima Riksmöte', oéh på det under tiden, eller intilldess fen sådan allmän reglering af Läkare*Perso» nalen kan hinna pröfvas och fastställas, tillgångar icke måtte saknas att, genom extra Provincial-Läkares tillförordnande uppå obestämd tid, uti sådane delar af Riket, som af tillökadt Läkare-biträde äro i största behof, afhjelpa de mest grundade bland de mångå klagomål, hvilka hos Rikets Ständer i detta afseende nu anförde blifvit; hafva Utskotten vördsamt skolat föteslå, att en Summa åf 1,200 R:dr årligen må, intill nästa Riksdag, till Kongl. Majus Nådiga disposition för detta ändamål af sättas. Hvad slutligen beträffar Herr Grefve Hamiltons gjorda hemställanden, dels om utdelning ?f Jönköpings Läns Lazaretts-fond 4 6 Stats• samt Allm,Besv.o.Oec.~Utsk. ZJtl. N'.o 21. och Cassa till Östbo och Westbo Härader för uppbyggandet af ett Lazarett vid Wernamo, dels ock om dispositionsrätt, till för. mon för sistnämnde nya Lazarett, af den Lazaretts-afgift, som nu af dessa Härader utgöres; anse Utskotten Herr Grefvens Motion i (lenna del innefatta ämnen, deröfver Jönköpings Läns Innevånare ega att, i föreskrifven Ordning, sjelfve öfverenskomma och besluta, och hvilka frågor, vid sådant förhållande, icke kunna blifva föremål för Rikets Höglofl Ständers pröfning. Emot förenämnde årliga Anslags-Summas nedsättning från alternativt projectera» de 2,000 R:dr till endast 1,200
Kyrkorådets förfarande i delta afseende icke kunna såsom lagstridigt anses, lill följd af nämnda §:s förändrade lydelse i Kongl, kungörelsen den 25 Januari 1855. änskönt denna icke blifvit till stöd för berörda förfarande åberopad; och Domkapitlet pröfvade förthy skäligt att låta anmärkningen förfalla. Vid andra sammanträdet den 43 Oktober 4860, då Kyrkorådet för uteblifvande pliktfälde ej mindre klaganderne än ock Egendomsägarens omyndige son, oaktadt Konungens Befallningshafvande skriftligen meddelat, att klaganderne, i anseende till företagen utrikes resa, icke kunnat kallas, på sätt Kyrkorådet begärt, har Justitie-Ombudsmannen ansett Kyrkorådet hafva i flera hänseenden lagstridigt förfarit.
Instämmande med Ridderskapets och Adelns beslut 0111 en TacksägelseAdress till Hans Maj.t Konungen och Hans Kongl. Höghet KranPrinsen. Gillande af Förslaget till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t angående mått och steg i afseende på f. d. Konungen och hans efterkommande. Gillande af Förslaget till TacksägelseAdress till Hans Majt Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen. Af den t3:de Mars. Instämmande i PresteStåndets Beslut, att genom Talmannen hos Kongl. Maj:t underdånigst hemställa, om icke Kongl, Maj:t i Nåder skulle täckas gifva Riksens Ständers, uti TacksägelseAdressen , högtidligt förklarade tänkesätt af underdånig tacksamhet, undersåtlig kärlek och orubblig tillgifvenhet för Hans Kongl. Höghet Kronprinsen , samt Rikets besvurna Grundlagar, all nödig publicité, både inom och utom Riket, på sätt Hans Maj:t i gin vishet för godt finnér, Den 4 April. 7 Gillande af BancoUtskottets Instruction. Af den i5:de Mars Remiss till BancoVtskottet af Riksdagsmannen Wessings Memorial, angående inskränkning af friheten att utgifva Assignationer. Remiss till StatsUtskottet af Riksens Ständers till Stats-, Bancooch RiksgäldsVerkens öfverseende tillförordnade Revisorers Berättelse om Allmänna MagazinsDirectionens förvaltning för år 18to. Af den seide Mars. Remiss till StatsUtskottet af Riksens Ständers till granskning af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken valda Revisorers afgifna Berättelser: 1:0 om de under CommerceCollegii dis position stående Manufactur-, Spinnhus, och Allmänna Arbetshus . Fonder samt Eskilstuna Fristadsmedel; 2:0 om den under samina Collegii förvaltning ställda Manufactur-DiscontFond ; 3:0 om StatsVerkets tillstånd och förvaltning åren 1810 och 181 »i samt 4:0 om