Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, enär, enligt nu gällande Författningar, den värfvade soldaten icke, lika med andra personer, som egna sig åt Statens tjenst, är försäkrad om rättigheten att genom en längre oförvitlig tjenstgöring kunna förvärfva sig en bättre utkomst, helst dels Corporals-lönerne äro få, dels ock goda soldater stundom sakna fallenhet att föra befäl, samt, i fall nämnde missförhållande ej egde rum, soldaten skulle en längre tid i tjensten qvarstanna, och derigenom landet mindre besväras med afskedade krigsmän, de der ofta öka befolkningen inom Corrections-Inrättningarne, föreslagit: 1:0 att hvarje värfvad krigsman, som tjenat nio år, må i sin aflöning ei hålla en tillökning af En Skilling Banco dagligen;! 2:0 alt, efter femton års tjenstetid, denna förhöjning må blifva 1 § skilling dagligen; 3:o att krigsman, som för fylleri undergått extrajudiciel bestraffning fyra gånger, ej må vara berättigad till dylik löneförhöjning, med mindre lian derefter under en tid af två år sig i tjensten så förhållit, att någon bestraffning icke egt rum; 4:o att opålitligt uppförande och fylleri må kunna bestraffas med förlust af rättigheten till löneförhöjnings åtnjutande under en till tre månader, efter Krigs-Rätts bepröfvande, mot hvars beslut i sådan fråga klagan hos högre Rätt ej må föras; samt 5:o att till en början, och intill nästa Riksdag högst en sjettedel af numerstyrkan inom den värfvade arme'en må åtnjuta ifrågavarande löneförhöjning. — För densamma har motionären, med antagande, att hela värfvade armeen utgör omkring 6,000 man, beräknat årliga utgiften till o,5oo R:dr Banco. Att denna kostnad ej vore så obetydlig, ville motionären medgifva; men han hyste den öfvertygelse, att hvarje utgift, som göres för att bidraga till det godas och rättas uppmuntran, är ett capital, som till samhället återgifver den bästa räntan, — det allmännas båtnad och enskildes belåtenhet.
IJtsk. torde ytterligare pröfva, huruvida det stadgande för bestämmandet af skilnaden emellan den gamla och nya spanmålsskatten skulle behöfvas, som R. St. sisth riksdag föreslog. (Se R. St:s skrifvelser 2 band. pag. ii5, tnom.e.) Jag anhåller, atl denna motion må till StatsTJtsk. remitteras; och får jag tillika fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att om Utsk. skulle finna den i 4;de punkten föreslagna åtgärden betänklig, såsom kostsam och måhända ledande till enskilda tvister med Staten m. m., synes den kunna bortgå, blott allt öfrigt af R. St. nu, såsom Ständernes beslut, blef Konungen meddeladt; emedan medelmarkegången i alla fall sätter R. St. i tillfälle att tio år härefter besluta all räntas förvandling i penningar, efter resultaterna af 10 års medelmarkegång. Den 7 Blars f. m. 6. Den vigtiga frågan om indragning till Kronan af de till militäroch civilstaterna jemte skolstaterna och andra ändamål indelta räntor och kronotiondeanslag, emot anvisning af motsvarande summor på Rikets stat, hvilken har ett nära sammanhang med de regleringar, som åsyfta större enhet, med hänseende till Statens inkomster och utgifter samt löningsförhållandena för indelningshafvare, torde förtjena att närmare utredas, än den hittills blifvit. R. St. ansågo sig väl vid sista riksdag icke böra definitivt besluta något derom, innan medelmarkegångssättningen, räntepersedlarnas förenkling och den då utförda myntbestämning kunnat visa hvad inflytande de utöfvade på spanmålsoch varupriser samt på förhållanden för räntegifvare i allmänhet. Men det synes, som åtminstone myntbestämningens följder i dettaafseende icke mera kunde behöfva befaras. Som man vet, fastställdes myntbestämningsgrunden efter en norm, hvilken då var lill bestämd fördel för penninglöntagare i allmänhet, såsom onekligen drygare än sedelvärdets medium under de nästföregående i5 åren. Och hvad angår de öfriga förhållanden, synas de icke vara för räntetagare vådliga.
Berätt. 1840, sid. 5i.) Tab. C. Sammandrag, som visar, i hvad mon de serskilde Handels-Disconterne, vid omförmälde tider, kunnat till utlåning använda de åt dem anvisade, jemte de i Götheborg och Malmö upplånade, Fonder. Öfverlåten Fond. Öfverlåten F ond. Berätt. i8fo j, sid. 5i.) Decemb. 3i Tillgänglige Fonder. Tillgång för Handelsoch Närings-Disconterne samfäldt Malmö d:o d:o hafva varit Outlånade: Hos Stockholms Handelsoch Närings-Discont , Götheborgs d:o d:o „ Malmö d:o d:o På Upplånings-Räkningen i behåll Tab. D. Total-Samm andra o ver 11 e 5i de hos dem qvarvarande Upplåningsmedel, har den egentliga tillgång, som sedermera varit för detta slags Discontrörelse att använda, utgjorts af Bankens egna medel, anvisade, enligt Banco-Reglementets a3o §., i mon af behof, till hvardera Handelsoch Närings-Disconten, mot vilkor af 3 procents ränteberäkning derå Banken tillgodo, jemte de årlige räntevinster, som å rörelsen uppkommit. Räntan för lån från Handelsoch Närings-Disconterne, hvilken från början af år i836 utgick med 6 procent (Banco-Reglementet §. 211), och af förekomne anledningar, den i5 Augusti samma år, nedsattes till 5i procent, är, enligt Banco-Fullmägtiges beslut af den i5 påföljde September, vorden bestämd till 5 procent, hvarvid den sedermera förblifvit. Handelsoch Närings-Disconten har äfven, efter denna räntenedsättning, serdeles under den senare tiden, varit lifligen anlitad. De, till Lånefondens förstärkande, enligt Banco-Reglementets §. 233, anvisade Räntevinster för åren i83i — i838, utgöra, på sätt den tryckta Revisions-Berättelsen af år 1839 (pag. 45) innehåller, R:dr 140,761: 16. 8.
Doctor Faxe, Herr Professorn Doctor Wijkman Herr Domprosten Doctor Wåhlin, Herr Biskopen Doctor Eberstein, Herr Lectorn Arenander och Herr Professorn Thyselius yttrat sina tankar i ämnet. Pierr Biskopen Doctor Faxe har anfört, stt fordom uti alla Skånska Städer funnits Hospitalet, grundade dels på privata stiftelser, dels på anslag af Krono Tionde, och uti Malmö dessutom ett Barnhus, hvarest fattiga barn intogos och uppföddes. Dessa inrättningar blefvo omkring år 1777 indragna på Konung Gustaf III:s befallning, och i deras ställe ett Hospital inrätta dt i Malmö, som för det närvarande icke är annat än dårhus, och till hvars underhållande knappa medel äro anslagna, Öfverskottsniedlen, som från Skåne utgå till Kongl. SeraphimerOrdens Gillet, skola deremot under 5 års lid uppgått till öfver 50,000 Rd. Banco. Då Herr Doctorn och Biskopen icke lintter någon rättvis, billig, eller naturlig anledning, hvarföre ett visst Län skall bidraga till underhållandet af andra Läns inrättningar med medel, hvilka det för dylikt ändamål sjelf behöfver, har Herr Doctorn och Biskopen förenat sig med Hers 556 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Prosten Säve i hemställan, om vidtagande af sådan åtgärd, att Hospitalsmedlen måtte användas för den Orts behof, hvartill de från början varit ansi agne. Professoin Doctor bVijkman har yttrat, att han så mycket heldre instämmer uti hvad Herr Prosten Säve och Biskopen Herr Doctor Baxe yrkat, sorn Herr Professorn hade erfarenhet deraf, att uti Weckholms Församling af Upsala Stift, donationer blifvit tili en del disponerade både utom Församlingen och Stiftet, och ett sådent förfarande, enligt Herr Professorns tanka, måste medföra den påföljd, att enskilde afhållas från barmhertighets Verk genom osäkerheten af deras bibehållande för bestämda ändamålet.
Den befarade svårigheten att genom afsättning af den spanmål, som under nuvarande förhållanden kan in natura få levereras, bereda tillgång till lösens erläggande, tror ock Utskottet vara föga betydlig, då man erinrar sig, att ej mindre Staten och de indelningshafvare, hvilka annars skulle emottaga spanmål, än de personer, som tillhandlade sig den spanmål, ränteoch tionde-tagarne kunde ega att aflåta, i stället blifva afnämare till den spanmål, räntegifvarne vilja försälja, hvarvid dessa senare icke äro underkastade de förbindelser i afseende å sädens beskaffenhet, hvilka vid leverering till räntetagare, eller dem, som tillhandlat sig deras rätt, borde iagltagas, hvadan ock Utskottet hyser den öfvertygelsen, att de skatlskyldige, emot ernåendet af de högst väsendtliga fördelar, som här förut om förmälde förändringar skulle medföra, gerna skola underkasta sig det derifrån oskiljaktiga besväret att sjelfve draga försorg om försäljning af sådan ränteoch tiondespanmål, som annars kunnat in natura levereras, och alt Utskottet uti denna åsigt icke misstagit sig, synes vara bekräftadt af de yttranden, en betydlig del af Bonde-Ståndets ledamöter afgifvit, då motionerne i ämnet remitterades. I afseende å grunderne för lösningsprisens bestämmande förekommer, att, på sätt här förut är vordet omlörmäidt, en motionär föreslagit, Ståts-Utskottets Utlåtande, iWo jjo. 21 att, efter föregången undersökning, till utrönande af de vid indeldta räntors och kronotiondes lösen under de sist förflutna 10 åren verkligen gängse pris, berörde räntors och spanmåls värde efter medium deraf borde uträknas och detta belopp såsom ständig penninge-ränta bestämmas, hvaremot andre yrkat, att lösningsprisen borde, efter medium af lorflutne io års markegång, antingen årligen uträknas eller för 5 år i sender utsättas.
Jag skulle åtminstone för min del ej tilltro mig, att på kortare tid tilldana skicklige Barnmorskor, utan nödgas lill och med förklara', att Lärlingen måste hafva god fattningsgåfva, så framt hon skall på bemälte lid kunna lära yrket så, att män i hennes händer må kunna anförtro menniskors lif. De, som hafva trögare fattningsförmåga, måste ofta vid Läroverket qvarstannna ännu en termin. Jag tillstyrker derföre bifall å Betänkandet. Friherre Cederström, Jacob: Herr Cederskjöld har hufvudsakligen förekommit mig. Jag får blott tillägga, alt det skulle varit besynnerligt om, såsom Herr Hjerta synes tro, Utskottet saknat nödige upplysningar uti ifrågavarande ämne, helst jag är Ledamot af Utskottet och såsom Landshöfding på Gottland noga känner förhållandet. Då Herr Hjerta nu dessutom blifvit upplyst om, att den bestämda tiden för Barnmorske-yrkcls lärande vid härvarande Undervisnings-anstalt ej är för lång, förmo - i56 Den 9 Januari i. dar jag att Herr Hjerta afstår från sin begäran om återrerniss af Betänkandet. Herr Hjerta: Jag skulle visserligen vara böjd att afstå ifrån den anhållan jag gjort om återrerniss, sedan Herr Cederskjöld upplyst, att så lång tid fordras att rigtigt lära Barnmorske-yrket. Men för min del anser jag, att man bör hafva serskildt afseende på de svårigheter och kostnader, som hindra Gottländskornes ankomst till och undervisning vid härvarande Anstalt för nämnde yrkes lärande, och på den förda klagan öfver Barnmorskornes på Gottland öfverdrifua löningsanspråk. Jag tror derföre, att Utskottet hör närmare påse saken, samt för detta serskildta fall föreslå någon åtgärd till begränsande af dessa anspråk och till lättnad för Gotlländskorne, att lära sig Barnmorske-yrket. Herr Cederskjöld: I anledning af hvad den siste värde Talaren ytterligare anfört, får jag ånyo erindra, att kostnaderne för Gottländskornas resa hit och hem äro så obetydliga, att de ej gerna öfverstiga ä 5 R:dr. Vid Läroanstalten åter äro deras omkostnader numera så godt', som inga.
Dessutom skola, enligt § G7, Bevillnings-beredningarnes ordförande, på kallelse af Konungens Befallningshafvande, vara skyldige att för upplysningars meddelande före och under Pröfningskomitéens sammankomst, infinna sig ä den ort, der komitéen sammanträder; och dä härtill kommer att Kronans ombud, enligt § 66 har sig ålagd ovilkorlig förpligtelse att göra de anmärkningar och framställningar, hvartill han för iakttagande af Kronans rätt finner sig ega anledning, samt de skattskyldige icke heller torde underlåta att besvära sig öfver förment origtig taxering, synes Pröfningskomitéen icke komma att sakna tillfällen att få sin uppmärksamhet riktad på de ojemnheter i beskattningen, hvilka kunna tarfva rättelse, och synes komitéen så mycket* mindre af bristande tid vara urståndsatt att fullgöra den granskning, komitéen åligger, som dess sammanvaro icke genom Författningens föreskrifter är inskränkt till blott några få dagar. Efter öfvervägande af allt detta, har Utskottet icke funnit skäl vara för handen att till den af motionären föreslagna åtgärd tillstyrka bifall. Då i Stockholms stad debetsedlarne skola vara utfärdade innan Pröfni ngskomitéen derstädes sammanträder, har Hr Ditzinger, i sin lörut omförmälda motion, af sådan anledning föreslagit att tiden för denna Pröfningskomités sammanträde måtte bestämmas till Oktober eller November månader; och anser sig Utskottet, med instämmande i motionärens förslag, böra detsamma tillstyrka. § 62. Sedan genom den efter sednaste riksdag utfärdade Kongl. Förordningen om Landsting, en för hvarje särskildt län gemensam representation blifvit bildad, har, med anledning häraf, under åberopande af 57 § Regcrings-formen och på det de skattskyldige mätte kunna sjelfve eller genom sina ombud tillsätta ledamöterne ej mindre i Prölningsän Taxeringskomitéerna, Ilr Stuart i sin motion hemställt, huruvida icke den rättighet, som hittills tillhör Konungens Befallningshafvande, att 28 Bevillnings-Utskottets Betänkande 9. bland de af Taxeringskomitéerna föreslagna personer utse ledamöter i Pröfningskomitéen, borde öfverflyttas på Landstingen.
Då nu, såsom Hr Braunerhjelm uplyst, alla patenter lyda så, att en person fått en bestämd rättighet, utan alla förbehåll för en bestämd lid, finnes likväl eli undanlag i denna ordställning, hvarom Hr Hjärne nämnt. Det står nemi. ganska rigligt i en af dessa resolutioner ”lills vidaremen Hr Hjärne har likväl icke uplysl orsaken, hvarföre dessa ord der kommit att inflyta. Det förhåller sig nemi. så, att sökanden jemte andra personer i hans ort blifvit tilltalade för innehafvande af för stor redskap, och då ansökningen lill K. M. inkom, var målet ännu icke afgjordt. Hade denne man blifvit för sin redskaps beskaffenhet dömd lill ansvar, så hade den under tiden honom medgifna rättighet till pressjäslberedning äfven uphört. Derföre, och sedan detta raisonnement föregått, såsom uttryckande en tvekan, om sökanden borde hafva rättigheten eller icke, har K. M. sagt: tills vidare får han denna rättighet, hvilket utvisar, att orden ”lills vidare'''' icke åsyfta annat, än blott afbidan af utgången utaf det emot honom anställda åtal, i fråga om redskapens beskaffenhet. Jag skulle allt för mycket missbruka R. o. Ad:s lid, om jag här skulle ingå i vederläggning af alla de skäl Hr Hjärne anfört. Jag vill blott med få ord besvara hans yttrande, alt pressjästbered - Den 1 Juli. 35 ning kan ske med fördel, utan att bränvinsbränning dermed är förenad. Den frågan hör lill en början icke hit. Dessa fabriker hafva, enl. min åsigt, en orimlig vinst för det närvar:de, men, såsom nämndt, detta hör icke hit, utan frågan är: äga dessa fabrikanter sådan rättighet, att den icke kan dem afhändas, eller äga de den icke? Vinsten af fabrikerne må vara stor eller liten, men äga de icke rättighet till deras bedrifvande, så bör rättigheten äfven frånhändas dem, eller rättare, de böra förbjudas att utöfva den, och härom är just frågan.
Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Gr. Anckarsvärd, C. H., angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om utarbetande af ett fullständigt förslag till ny Riks-Akt, na. m. (N:o 64 i Bihanget): I. 174, 196, R. 205; R. lil. 511, 521, 623, A. 625. — Hr Anrep, G., att den å Riddarhusets genealogier såsom lefvande upptagna adeliga ätten N:o 1 Lilliehöök af Fårdala skulle förklaras vara utslocknad, och den af Riddarhus-Direktioncn till en medlem af Ståndet utlemnade pollett att för nämnda ätt intaga säte och stämma å Riddarhuset genom vederbörande tjensteman återfordras: I. 4, R. 11; R. II. 6, 47, 83, A. 117. — Frih, Armfelt, M., om antagande af ett lagstadgande rörande klander å arfskifte (N:o 99 i Bihanget): 1. 180, R. 180. — d:o om antagande af ett tillägg till Arfda-Balkens 16:de kapitels 3:dje §, i fråga om inbördes testamente (N:o 100 i Bihanget): 1. 180. R. 180; B. II. 322, 372, 381, A. 397. — d:o om utfärdande af en förklaring utaf Kongl.
Strandbergs förflyttning är af samma natur som Hårds, med den skillnad, att Förvaltn. af S.-Ä. tillstyrkt Strandbergs ansökning. Här är ej fråga om rätt eller orätt; det kunna vi ej pröfva; men af välgörenhet, af medlidande kan Representationen bevilja hvad sökanden begärt och derigenom begagna det sköna prerogativ att möjligen lindra, hvad en medborgare genom en Chefs magtmissbruk kunnat lida, utan att Representationen derföre erkänner det oriktiga i behandlingssättet. Hr Riben: Jag skulle hemställa till Gr. Cronhjelm, om lian kan finna förenligt med en representants kall att påbörda sin motståndare, hvad denne ej sagt. Hän har yttrat, att jag afstyrker remissen, ehuru jag varit föredragande i målet. Jag har förklarat, att jag har en moralisk förbindelse att ej göra det. En skiilnad förefinnes emellan Hr Gr. och mig; men den ligger ej i hvad Hr Gr. föiegifvit, utan deri, att mina upplysningar äro ordagrannt öfverensstämmande med officiella handlingar och Hr Gr:s grundade på anecdoter, för mig alldeles okända och hemtade från en tid, då jag icke var föredragande. Strandbergs egen ansökning af är i832 omtalar dock ej något våld, som emot honom år i8a5 skulle hafva blifvit föröfvadt. Till målets completterande bifogar jag bestyrkta afskrifter af 2:ne Strandbergs egna und. ansökningar och K. Resolution af d. 25 Jan. 1833. (Afskrift). Underdänigste Memorial! Efter tillryggalagd 35 års tjenstetid vid E. K. M:s Flotta, 4 H. a Den 4 Mars f. m. hvaraf ao ar inora Förvaltningen af S.-Ä. och dessutom under denna tid af E. K. M. gagnad vid flera functioner, som min underdånigst vidfogade tjensteförteckning närmare utmärker, befinner jag mig, vid nu upphunnen 58 års ålder, till syneoch minnesförmögenheter så betydligen försvagad, att jag fruktar numera icke kunna fullkomligen uppfylla den plats, dit E. K.
Det var en värd talare, jag tror Frih. Rehbinder, som yttrade, alt han ansåg sig kunna slå Hr Cederschjöld med hans egna vapen. Delta skedde på det säll, att Frih. Rehbinder ansåg, att, emedan de tänkesätt, som nu rådde på Svenska thronell, icke göra den föreslagna lagen behöflig, så borde den icke antagas. Jag tror, att vi såsom domare böra veta, att af alla lagar, äro de, som stiftas för tillfället, leges in casu, de minst passande, och jag tror, att dä det är fråga om stiftande af grundlag, man icke bör stifta den blott för den närmaste tiden, utan för sekler. Man bör icke blott afse de närvar, förhållandena, utan äfven sträcka sig något längre. Vidare antogs, om jag rätt minnes, af samma värde talare, alt det vore nödvändigt, att fåfängan beskattades, och att detta kunde lända mera till fromma, än lill skada. Jag tror, att om fåfängan kan utestängas, så är detta aldra bäst. En riksförsam - 214 Den 5 September. ling bör vara nog högsint, för att icke vilja ockra på lasten. Spelsjukan har nog länge utgjort en inkomst för Slaten, men denna inkomstkälla har nu blifvit hellich hållet förkastad, och lotterierna äro försvunna. Jag tror, att titelsjukan på samma sätt bör upphöra att beräknas såsom en inkomstkälla för samhället, emedan sådana inkomster äro att förlikna vid de osunda vätskor, hvaraf kroppen lider. Man har velat förebrå Hr Cederschjöld, att han begagnat löjets vapen. För min del finner jag icke annat, än att han framställt facta. Om dessa händelser äro till sin egen natur löjliga, så kan man väl icke hjelpa, att de synas så. Detta är deras eget fel, och icke dens, som framställt dem. I afseende pä hvad som nämndes ang:de boställen, så har detsamma redan af en annan värd talare blifvit tillräckligt besvaradt. Slutligen har en talare, hvilken yttrat sig i samma anda som Hr Cederschjöld, beklagat, att åtskilliga tjenstemän icke äga så hög rang, som de förtjena, och ibland dem äfven nämnt häradsliöfdingar.
J ?M®^ * å S lfcJ * o ^Tillverkar ^~^&lt; &amp; Etuier $ 3 * ° Smycken, 3 ^ * ^ Bordsilfver, Schatull, Smyckeskrin, Syskrin, Album m, m. [555] ax $ to. i t! stenografi utlofvas. S v a r t. Y. Z. u p p l y s n fås. [565] S0PH1E BERGLUND Infattar Fotografier. Monterar Tapisseriarbeten. Ramlösa Plantskola. LEDIGA PLATSER. I b o k h a n d e l n finnes att CÄSAR Stockholms MATTEI Elektro-Homöopatien eller Den Nya Vetenskapen. [557] Kurs i klädsömnad PLATSSÖKANDE. O B S. Lärarinna, Bernadina Nicodemi, sällskap. D e bästa rekommendationer kunna företes. Vore det ej skäl att rådfråga ställas. [519] en specialist? — för vår del vilja vi råda er E n u n g, b ä t t r e f l i c k a, v a n att gå att försöka att några månader bortåt taga in en half tesked iehtyol (i vatten) två gånger dagfrun till h ä n d a i husliga sysslor, ö n - ligen. Händerna böra dess utom pudras rikskar sig en d y l i k plats i ett bättre ligt med potatismjöl, när utslaget kommer, och h e m. T). Tag 39° handbad hvarje qväll n å g o t, blott ett g o d t h e m erhålles. under 20 minuter. Öfver nätterna ett väl lagdt förhand med Unguentum Diahyli Hebrm. Se tan, 1 tr. [568] råd till Lisa 21 år i N:o 7. Barnhusgatan 4, 1 tr. u p p öfver g. [135] Landsortsboar k u n n a få hvarjeh. P o s t a d r. Telegrafadr. : Ströms. Stockholm. [300] Maria S t r ö m, född Klochhoff.
Landtbruks-instituten utan sådane anstalter icke kunde i allo uppfylla sin bestämmelse, — den att verka för jordbrukets förkofran; — hvartill ock komme, att undervisningen vid nämnde läroinrättningar skulle vinna utomordentligt genom det tillfälle, som bereddes eleverna att vid försöks-stationerna göra sig förtrogna med sättet för kemiens praktiska tillämpning på jordbruket, jemte andra anmärkningsvärda förhållanden. Af dessa och öfriga anförda skäl hafva motionärerne hemställt, att de till försöks-stationers inrättande vid de begge förenämnda Landtbruks-instituten erforderlige medel måtte af Rikets Ständer beviljas; i hvilket afseende Grefve Mörner begärt dels till uppsättande af laboratorium vid Ultuna 3,000 R:dr och till uppförande af nödiga smärre byggnader vid Alnarp 10,000 R:dr, — att utgå för en gång, — dels ock att till aflöningar m. m. för de två sista åren af instundande statsreglerings-period, före hvilken tid inrättningarna antagligen icke kunde hinna träda i verksamhet eller någon särskild personal behöfva anställas, måtte anvisas åt hvardera anstalten ett årligt belopp af 3,500 R:dr; — hvaremot Riksdags-fullmägtigen Mengel för hvardera anstalten äskat, såsom årligt anslag, utan inskräkning i anseende till tiden, 4,500 R:dr samt för uppförande af laboratorier, för en gång, erforderliga 3,000 R:dr.
Påståendet alt resultatet skulle blifva att valmännen till en betydlig del komme att illgöras af backstugusittare, saknar således efter mitt förmenande all praktisk grund. Man anmärker vidare, att förslaget icke stadgar några högre villkor för valbarheten, än dem som blifvit uppställde för valrätten. För min del skulle jag tro, alt de väljandes förtroende utgör det säkraste beviset pä den valde personens duglighet för det värf, som honom blifvit anförlrodt, och jag skulle tro, alt detta i allmänhet bevisade vida mer än ägande af en något större förmögenhet, som icke i alla fall kunde bestämmas allt för hög, om icke tillgängen alt erhålla personer, passande lill riksdagsmän, skulle blifva alltför inskränkt. Jag tror visserligen icke, att någon synnerlig skada skulle inträffa, derigenom att man uppställde en viss census för valbarheten; men sådant är onödigt, och jag kan ingalunda föreställa mig, ali de väljande skola gä ned lill de lägre classerne, för alt välja obemärkta personer ibland eller under sig sjelfve, helst jag cj förnummit att vänskap för likar i allmänhet är så stor, alt man upphöjer dem öfver sig. Man må visserligen sälla sitt egel obetydliga jag i främsta rummet — kunde de välja pä sig sjelfva, sä skulle de måhända göra det — men då fråga skulle uppstå ali välja en af bröderne i dessa lägre samhällsclasser, sä tror jag ali afunden der skall hafva mera spel, än brödrakärleken, och alt man hellre förenar sig om att taga en nimärktare personlighet ibland de högre classerne, som kan göra districtet heder och landet nytta. Man har äfven anmärkt, att bildningen och rikedomen erhållit sä litet inflytande. Afven denna anmärkning innehåller något, sorn jag icke belärar. Bildning och rikedom utgöra de tvenne stora krafterna, den slöra andliga och den stora materiella kraften, och jag fruktar aldrig, alt de skola underlåta att göra sig gällande. Man behöfver, efter milt förmenande, endast lemna dem vägen fri.