Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen i underdänighet ansäg winna styrka deraf, att wid ett annat förhällande Sterbhusdelägare skulle, i anseen» de till de afgifter,som enligt allmänna Lagen, samt serskildle Författningar höra af Jnventarii-summan betalas, stanna i ett betydligt lidande, om deruti beräknades äfwen den Egendom, hwari de, genom det timade dödsfallet ej erhållit någon rärt och om Enka eller Enkling, hwilken innehade sä beskaffad Egendom, som berördt är, skulle hwarje gäng ägtenskapet genom dödsfall upplöste, belastas med de Bouppteckningen ätföljande afgister för en sädan desi enskildte, utan förändring innehafde Egendom. Men för Sterbhus, där ej Man eller Hustru, efter* lefwa, fann Högste Domstolen i underdånighet det wara owilkorligen och tydeligen uri 9 Cap. Ärfda. Balken föreskrifwit, att all den aflidnas egendom, af hwad natur och beskaffenhet den wara mä, bör bäde upptecknas och wärderas. Widkommande äter sadan i Sterbhus befinte* lig egendom, som annan Man tillhör, såsom länt, legdt, pantsatt eller förtrodt gods, eller morgongäf. wa, som Enka i jord innehaft, samt lifstidsförläningar, sä ansäg Högste Domstolen i underdänighet, sä beskaffad Egendom wäl böra för ordning och redig. Den s Zebrukrii. Lighet uki Upteckningen upptagas, men ej wörderås, sä mycket haldre som gods, hivilket enligt ra Cap. z §. HandelsBalken uti tillflurne eller förseglade ki« stor, stäp eller packor blifwit annan
Krigs-Kollegium reqvirerals endast i tvänne poster hvarje år, haft, vid de tider, då dessa reqvisilioner skett, under sin vård ganska betydliga summor; och då det icke syntes nödigt, enär utgifterna blifvit endast succesivt och i mindre poster bestridda, att lillgångarne lill -hela sitt belopp inucstodo hos Redogöraren, hafva Revisorerne ansett lämpligare, alt de för hvarje år öf - Slals-Utskottels Utlåtande N:o IS. 35 verblifna behållningarne äfvensom de å anslaget Ivftade summor, i den män de icke behöfde användas till omedelbart förestående utbetalningar, insattes på räkning hos Rikets Sländers Bank, hvarifrån de för utgifternas bestridande erforderliga medel kunde, i mån af behof, reqvireras; — men som Utskottet af den underdåniga förklaringen inhemta!, att det föreslagna sättet för ifrågavarande medels förvarande och utassignerande till förefallande utgifter skulle medföra flera svårigheter och under en stor del af året blifva overkställbar!, då hvarken Chefen eller någon af Korpsens officerare funnes närvarande för alt underteckna assignalionerna, anser Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande anmärkning må förfalla. Styrelsen för allmänna Fugoch Fallenbyggnader. § 36. (Rev.-ber. pag. 141. Förkl. pag. 287.) Uti ofvannäinnde Styrelses räkenskaper för begge.revisionsåren balanserades, under rubriken ”oredovisade anslag," eli belopp af 4,891 R:dr 18 sk., utgifvet till f. d. bolaget för slussanläggning vid Dejefors och Forshaga; oell hafva Revisorerne om förhållandet med detta anslag och lill dess redovisning vidtagna åtgärder meddelat en utförlig framställning, för hvars innehåll Utskottet ansett sig i korthet böra redogöra. Till utförande af slussanläggningar vid Dejefors och Forshaga, för att derigenom sammanbinda båtlederna vid Clara eif, anvisades genom Kongl. Brefvet den 16
Summa 1,653,752: 14, Uti redogörelsen för Halmstads hospital utbalanseras till år 1862 underrubriken »jordskyld af obefintliga hageplatser» 179 R:dr .il öre; och inhemtas utaf den vid räkenskapen liggande balansförklaringen, att nämnda balanspost blifvit bildad under loppet af ungefär 50 år på så sätt, att årligen uppdebiterats ett belopp af circa 3 R:dr 70 öre, utgörande jordskyld eller tomtören för hageplatser inom staden Halmstads område, men hvilket belopp, vid det förhållande, att icke kändt vore, hvarken hvarest dessa hageplatser hade sitt bestämda läge eller hvem desamma innehade, icke kunnat indrifvas och derföre såsom fordran blifvit balanserad. Hå ett sådant fortsatt balanserande ingalunda är med god ordning öfverensstämmande, hafva Revisorerne härå velat fästa uppmärksamheten, på det att förhållandet med ifrågavarande hageplatser må vinna nödig utredning och den balanserade posten, derest giltigt skäl dertill förefinnes, i vederbörlig ordning ur räkenskapen afskrifvas. Af fondens räkenskap, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning och icke heller från Revisorernes sida föranledt till någon erinran, inhemtas följande: (Röuuowska testamentsfonden.) Debet. Uppbörd: Utgifter: Balans till år 1862: Kontant behållning ... 102: 8. Vid besök å det nybyggda hospitalet för sinnessjuke vid Konradsberg hafva Revisorerne visserligen funnit det önskvärdt, att åtskilliga denna byggnad nu vidlådande olägenheter, såsom felaktigheter i anordningen för luftvexling och vatienaflopp, genom mera förutseende och omtanka vid dess uppförande undvikits, men dock kommit till den åsigt, att hospitalet i det hela är på ett ändamålsenligt sätt anlagdt och anordnadt. Angående den kurativa behandlingen af patienterna hafva Revisorerne ej kunnat bilda sig något säkert omdöme. Kongl. Lazaretts-direktionen. Af räkenskapen, sorn i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, inhemtas följande: Debet. Balans från år 1860:
Mj a (08 Klintin & en. Sid. Kan skuldfordran hos omyndig förklarad person gälla, der hans skuldsedel icke gäller? (tillägg till sista berättelse) 1. Bestraffning af våld, hvarmed våld styres (tillägg till sista berättelse) 3. Försvar för advokatur och advokater 6. Omröstningarne i Konungens Högsta Domstol 8. Ar lagsökning icke anhängig mot gäldenärens sterbhus, när den vid hans dödstima var anhängig mot honom sjelf? 9. Hvad en vadinlaga eller underd. deduktion behöfver innehålla, för att kunna upptagas 11. Kan testamentstagare hafva att fordra vederlag för jord, som han ur testators qvarlåtenskap ej kunnat utbekomma ? 12. Huruvida rättigheten till nedläggande af allmänt åtal må anses vara af högsta lagskipningen erkänd eller ej 14. Fordringsägare, som genom ackord med gäldenären eftergifvit hälften af sin fordran, kan likväl dömas att erhålla hela fordringen 15. Redovisning för åtal anställda emot 1) Länna skeppslags Tingsrätt om orätt förvandling af böter 16. 2) Magistraten i Wisby för orätt ådömdt ansvar 17. 3) Rådstufvurätten i Norrköping för dröjsmål med utslag öfver häktade personer — 4) Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län för förfarande vid kronobrefbäringens reglering 19. 5) Tillförordnad Borgmästare i Upsala för långsamhet i göromåls handläggande — 6) Tillförordnad Domhafvande i Wadsbo härad för orätt förvandling af böter 20. 7) Konungens Befallningshafvande i Malmöhus län för en fånges oskäliga qvarhållande i straffoch arbetsfängelse — 8) Tillförordnad
I följd af den ändring uti 73 % Bevillningsstadgan, som blifvit vidtagen med hänsigt till den, genom Kongl, förordningen den 27 April 1846 jernbiuken medgifna obegränsade, smidesrätt, oell enär värdet af de bruk, som af nämnde rätt sig begagna, skall uppskattas efter samma bruks tillverkningsbelopp under nästförflutna året, är det ock nödigt att, i formuläret till kalkulativ-uppgift för bruken egaren eller disponenten af bruk med obegränsad smidesrätt lemnäs anvisning till formen för den uppgift honom åligger att till taxerings-kommittéen afgifva; och torde början af nämnde formulär i sådant hänseende böra erhålla följande lydelse: Kalkulativ uppgift för N N bruk, till taxerings-kommittéen uti N N Socken af N N Län för år 18 Banko. Undertecknad: eger (disponerar) N. N. Bruk, privilegieradt på hammarskatts-smide för året vågfördt recognitions-smide . Skepp:d 000: 000: Summa Skepp:d 000. ä 00 R:dr N. N• Bruk, hvarest, med begagnande af obegränsad smidesrätt, tinder nästlidne år tillverkats . Skepprd 000: 000 ä 00 R:dr 000 Afgår: Tillverkningskostnad o. s, v. (lika med nu gällande) Bih. till R. St. Pr. 1847 & 1848, 5 Sami. 1 Afd. 26 Haft. t 2 bevillning!-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon. Utskottens Memorial, N:o 34.
Jag anser derför att en sådan anmälan, som Hr Fahnehjelm föreslagit, är tillräcklig, isynnerhet som det i 10:de punkten är särskildt stadgadt, ang:de sådan handtverkseller fabriksrörelse, som kan medföra skada för lif eller helsa, hvarför jag anhåller om bifall till Hr Fahnehjelms förslag. fc Frih. Stael von Holstein, Otto Wilhelm: Då de, som äro af motsatta åsigter med mig, påstått, att konseqvensen ovilkorligen skulle fordra, att man bifölle Utsk:ts hemställan i denna punkt, får jag fästa uppmärksamheten på att det är en väsendtlig skillnad emellan handels och närings utöfvande. Såsom skäl för en dylik föreskrift i handelsordningen anfördes, att det icke vore rådligt att i lagen borttaga alla hinder för en vanfrejdad person att öppna bod och derigenom sätta 224 Den 13 Juni e. m. sig i beröring med allmänheten, hvilket denna icke kunde undvika. Det var då icke så lätt att vederlägga detta skäl, men nu, när det är fråga om handtverkare, är det af ingen betydenhet, ty det kan väl göra hvar och en detsamma, om den, som tillverkar varan, är välfrejdad eller icke. I fängelserna tillverkas ju en mängd varor, hvilka hafva en ganska god afsättning. Vidare innefattar Utsk:ts förslag, i fråga om förändring i handelsordningen, en lättnad mot de förhållanden, som hittills existerat. Detta är icke förhållandet med dess förslag rörande handtverksordningen. Enligt nu varande handtverksordning, finnas större friheter, än uti den af Utsk:t föreslagna. Bland annat vill jag fästa uppmärksamheten på det stadgande i handtverksordningen, som säger, att man är berättigad att antaga gerningsmän och att K. M:s Befh:de skall allenast derom hafva underrättelse. Något sådant undantag finnes icke här, utan äfven gerningsmän lära, på grund af denna §, få söka tillstånd hos K.
lag för min del hyser stora betänkligheter vid att fortgå såsom Stats-Utsk:t föreslagit, så mycket större som vi alldeles icke få föreställa oss, att dessa 40 eller 60 millioner äro de enda, som utgöra statens skuld, — ty sedan vi vidtagit den enligt min tanke besynnerliga åtgärden, att staten ställt sig som kautionist för hypoteks-inrättningarnes och alla andra bankers lån, derigenom att dessa lån icke få upptagas utan styrelsens begifvande, kan man nästan betrakta dessa lån som statens egna. Jag beder eder, Mina Hrr! hafva den godheten alt taga i öfvervägande att vid slutliqviden blir det den synliga förmögenheten, som får sota för sin stora medgörlighet att icke betänka något. Om regeringen beklagligen icke funnit några anledningar att. fästa representationens uppmärksamhet på dessa förhållanden och att för sin del åtminstone något hejda farten vid fortgången på denna bana, så kommer det säkert derifrån, att regeringen är mer i tillfälle att bedomina desamma och att anse ingen fara vara för handen. Det är möjligt att det så kan presentera sig från höjderne, men för oss nere i dalen kan det synas annorlunda, och det är representantens pligt, att när han hyser 152 Den 9 Me] f. m. farhågor, öppet uttala dem. Jag vill således för min del ingalunda deltaga i striden om det eller det understödet för den eller den jernvägsanläggningen, om man skall gå öster eller vester om Sigtuna-fjärden, om man skall fylla den vackra Mälaren med bankar, icke heller om frågan att med mångå millioners kostnad underminera Stockholm genom tunnlar och att genom jernvägen afskära förbindelsen för staden — allt detta lemnar jag åsido; jag vill blott säga att jag instämmer i Frih. llaabs motion, och sammanfattar mina åsigter sålunda: Att medel, under nästkommande statsregleringsperiod, i och för jernvägsbyggnader, endast måtte beviljas, för fullbordande af södra stambanan, med 10,150,000 rdr; och att härtill företrädesvis böra användas, hvad som af stadsmedel under statsregleringsperioden kan blifva tillgängligt, så att bebolvet af utländskt lån, i och för detta föremål, måtte blifva inskränkt till det minsta möjliga.
St. vid denna riksdag beviljat 1800 r:drs lön för hofrättsråderne. Jag kan likväl ej inse att detta kan leda till lika förhållande inora de öfriga Statens verk; men i händelse delta anses rättvist och billigt, sä skall jag visserligen icke för summans skull vägra min röst lill denna löneförhöjning. Hr Westfelt, Nils: Jag tager mig friheten lill Frih. Cederström hemställa, huruvida förhållandet verkligen är lika i collegierna och för embetsmännen i Riksg.cont. I detta sistnämnda verk hafva embetsmännen ej mer än en tjenst, då ibland raderna i collegierna det åtminstone finnes en, som, efter hvad jag bestämdt känner, äfven är departementschef i tullverket och uppbär full lön på begge ställen. Under sådant förhållande hemställer jag, örn icke denne tjensteman är lika väl lönad som en commissarie i Riksg.cont. Hr von Hartmansdorff: Här hafva i afseende på Riksg.conlts tjenstemän exempel blifvit anförda, huruledes de erhållit befordran i Statens verk. Jag torde dertill få lägga några exempel ifrån Banken. Under nuvar. riksdag har advoeatfiscalen derstädes blifvit, med bibehållande af denna befattning, prot.secret. i Justitiedep:tet. Förut har det händt, alt en advocatfiscal i Banketi blifvit först justitieråd och sedermera president i Svea Hofrätt. I afseende på sättet huruledes StatsUtsk. vid denna riksdag behandlat Statens embetsmän i jemförelse med Riksg.contrs, torde jag först Den 3 April f. m. 129 först få åberopa förhållandet med Kammar-colhm. Råden der hafva endast 1600 i;dr. INär det var fråga om förhöjning af deras löner, eller egentligen 0111 adjunctionsmedel, så blef detta anslag i möjligaste måtto förknappadt. En statsconimissarie liar ej heller mera än 1600 r:dr b:eo i lön. Ilan mätte dock val vara att jemföra med en commissarie i Riksg.cont., som nu skulle få 2000 r:dr.
Possessionaten och öfrige ståndspersoner sjelfve ägna åt egendoras-förvaltning, hafva, i förening med de tillfällen till fördelaktig afsättning, som uppkommit genom åtskillige nya hamn-anläggningar och i följd deraf utvidgad handelsrörelse, synbarligen upphjelpt jordbruket inom Länet och i synnerhet har åkerns brukningssätt gjort ett betydligt steg framåt, genom odling af klöfver och andra artiliciela foderväxter, hvilka nu mera, så väl vid herregården som vid bondens hemman äro nästan allmänna och intagit sin rätta plats i cirkulationer med sädes och rot-växter. Rågen, Länets hufvudsakliga vintersäde, har under under våta åren 1840 och 1841 å åtskillige orter slagit ' O O fel. Hvetes-odlingen, som är vanskelig, drifves icke ens till ortens eget behof, och sällan utskeppas något deraf till andra orter. Korn deremot och bafre utgöra ortens hufvudsakliga handels-artikel, i synnerhet tvåradiga kornet, hvilket allt mer och mer uttränger det sexradiga, af orsak att det trifves buttre, både på hård och lös jord, gifver mera afkastning både i qvantitet och qvalitet, är mera efterfrågadt i handel och betalas högre. Den förmodan att tvåradiga kornet skulle utsuga jorden allt för mycket och lemna mindre tjenlig halm till utfordring, anses af kunnige och erfarne jordbrukare ogrundadt. Rapsat och hvilbete-odlingen har, i synnerhet i närheten af släderne, fortgått, dock har den förra minskats hos allmogen, som icke kan undvara fodertillgång ecb för närvarande fortsattes odlingen af hvitbeter i större skala endast i närheten af Landskrona, hvarest sockerberedning af hvitbeter ännu pågår. Lin och hampa odlas betydligt i skogstrakterne, men å slättlandet icke till innevånarnes behof, utan uppköpes från andra orter. Odlingen af humle förekommer sällan.
Dit skickades en äldre prestman, som föroch eftermiddagar höll bibelförklaringar, samt tillika gaf tillkänna, att han vore att tillgå för hvar och en, som möjligen kunde önska att enskildt samtala med honom. Det är verkligen Dell 21 Juli f. m. högst intressant att läsa berättelsen om lians verksamhet, att se huru ifrigt man omfattade tillfället att höra ordet framstäldt i sin sanning, och huru manga personer förklarade, att dessa enskilda samtal voro de lyckligaste ögonblick i deras lif. Visserligen blefvo icke de omvända, som redan omfattat en mot vår statskyrkas bekännelse stridande lära — och sådant var icke heller afsedt —, men de, som vacklade i sin tro och' voro upfylde af andligt bekymmer, kände sig upbyggde och styrkte. Denne prestman verkade inom en ort med 9,000 innevånare, af hvilka måhända icke mera än 5 å 6 tusen varit i tillfälle att höra honom: men om icke mera än T/io af alla dessa haft någon nytta af hans besök, månne det icke ändå var skäl att göra någon upoffring för att vinna ett sådant ändamål? Det har med den K. Propos:u ingalunda varit afsedt att tillsätta nya prester, som skulle sändas omkring i landet såsom resepredikanter, utan blott att, der ett verkligt behof af biträde för själavården förefinnes, och det i församlingen tjenstgörande ordinarie presterskapet icke kan åläggas att betala sådant biträde, K. M:t icke af brist på medel skall vara urståndsatt att fylla detta behof. Man har sagt, att den begärda summan, 10,000 rdr om året, skulle vara alltför obetydlig, men så är icke förhållandet, då man nemi. påminner sig att ändamålet är endast att anskaffa tillfälligt biträde på sådana punkter, der behofvet deraf visar sig mest trängande. Kostnaden för det särskilda fall jag nyss omnämnde, besteg sig inalles till omkring 800 rdr, och således skulle anslaget räcka till sådant extra biträdes användande 12 gånger om året, hvilket jag tror blefve någorlunda tillräckligt.. Hvad nu beträffar Utsk:ts framställning i ämnet, så kan med skäl deremot invändas, dels att det icke är i grundsats riktigt, att B.
Skäderne as Första Clasen: Norrköping, Carlscrona, Gefle, och af Andra Clasen: Upsala, Malmö, Calmar, W'stenvik, Westerås, Uddewalla och Wisby, hw a edera Twa; sae't ella öfriga Städer, jämte Fahlu Bergslag . b warder» en Fuflmägtiq. Bi iswer iiagon Stad til Andra eller Första Clasen upstyttad, nju:e ock rätt, art sända kwänne Fullwägtige. Alla Städer af de twänne högsta Clatzerua ware förbundne att sällda tiiiust En Fgllmagcig, men af de öfrige, kunna Twa, högst Tre, der dem sa godtsynrs, söre na - Deir 21 December. na sig om en Herson, hwilken dock mäste wara til! Riksdagsman wald för de» Stad, dcr han sjelf Magistrats person eller Borgare är. Ingen mä för SräVerne kill Riksdagsman utses, som cj minst Tre är warit Magistratsperson eller Borgare i Staden, ej eller någon för Fahln Bergslag, svin icke lika lid warit derstädes brukande Bergsman. §. i§. Allmogen i hwart Härad wälje, efter Hemmantistel till Riksdagsman af Bonde Ständct en inom Hä« rådet boende och besutten Krono, Krono.-Skatteeller FrälseSkatte Hemmansägare, hwilken icke tilförene hort till annar Riks,Ständ, eller näqon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft. Wilja flere Harad sörena stg om en Fullmägrig ware sadant dem oberagit. §. i6. Underläter något Prosteri, Stad eller Härad att ställa Fullmägtig, ware förfallit till dek wile Stan, det pröfwar ffäligt Utsätta, och som swara kan mot ben omkostnad, som ett jämlikt Prosteri, Stad eljer Härad, pä sin Riksdagsman göra waste; skolandes, ett sädant wits uti S indtts Cafla inflyta.
Stats-Utskottets Memorialer, Betänkande!! oell Utlåtanden: — N:o 281. med förslag till de stadganden, som i Riksgälds-Kontorets Reglemente böra införas, rörande under nuvarande Riksdag beviljade och till utgående från nämnde verk anvisade statsutgifter. XI. B. 427, 435. A. 437- — N:o 282. angående de i Regerings-Formens 63 § föreskrifna kreditiv-summor. XI. B. 427, 435. A. 437. E. 445. — N:o 283- i anledning af väckt motion örn vedergällning åt vice Häradshöfdingen Möller för en af honom verkställd öfversättning. XI. B. 427, 435. A. 437. — N:o 284. med förslag till stadganden i Riksgälds-Kontorets nya Reglemente, angående anslagen för folkundervisningens befrämjande och de ordinarie stats-regleringen tillhörande utgifter samt kreditiverna. XI. B. 427, 435. A. 437. — N:0 288. angående medels anvisande lill odlingslån åt enskildta personer. XI. B. 441- A 443- — N:o 289. med förslag till voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståudens skiljaktiga beslut ifråga om lönevilkoren för Riksgälds-Kontorets tjenstemannapersonal och vaktbetjening. XI. B. 428. A. 435 U. 462, 466.
Men när riddaren, såsom ofta hände, tog sin son, den lille Erland, i famn, lät honom rida på sitt knä eller smekte och kysste honom; då qväfde Sorgbarn snyftningar, men lät tysta tårar rinna, ty tårar höras icke, och mörkt var hörnet, der Sorgbarn satt. Så kom den tionde dagen af Sorgbarns vistelse på Ekö slott. Riddaren hade rott ut på sjön att fiska; Sorgbarn gick till skogen. När riddaren återvände från fisket och satte sig till middagsbordet, var Sorgbarn icke tillstädes. Hans plats var annars bakom riddarens stol, ty han betjente sin herre äfven vid måltiderna. – En påpasslig tjenare och en ifrig botgörare, denne Sorgbarn! sade riddaren. – Ve hans arme faders själ, om icke andra öfverloppsgerningar än denne sons kunna lösa henne ur skärselden! Men riddaren hade knappt uttalat dessa ord, förrän Sorgbarn inträdde. – Kom hit, ropade riddaren, hvars vrede var väckt, det är svårt att säga af hvilken orsak; – är du min tjenare, så må du ock passa på din tjenst, du lilla spökelse! Och med dessa ord slog riddaren Sorgbarn så häftigt i ansigtet, att han föll till golfvet. Fru Helena gaf sin stränge man en förebrående blick för denna grymhet; men Sorgbarn steg upp, aftorkade en fuktig glans, som fruktan, sorg eller smärta frampressat i hans ögon, och upptog ur sin lifrock ett skinande smycke, det han med blossande kinder räckte åt riddaren. Det var Mariabildens gyllene krona, för tio år sedan röfvad ur klostret af det främmande folket. Riddaren igenkände henne och häpnade; fru Helena fattade kronan och utbrast i ett glädjerop. Den lille Erland, som satt bredvid sin fader, sträckte armarne efter henne, ty hennes glans fägnade hans ögon. – Hvar har du funnit kronan? frågade riddaren. – I skogen, svarade Sorgbarn. – Har du funnit allt? – Nej, men om tio dagar skall jag finna mer och om hundra dagar har jag funnit allt; så talade min moder. Riddaren teg och fortsatte sin måltid.
Dessutom skulle det troligen hända, att den debiterande, för att trygga sig och staten, i allmänhet debiterade för högt; och då Kammarrättens tjenstemän ej gjorde anmärkning vid för hög debitering, blefve följden, att de skattdragande, som till stor del ej torde förstå att sjelfva uträkna och klaga, finge betala mera för mindre och således förlorade på denna förmenade förbättring. Mig synes det således klart, att Utsk. rätteligen uppfattat ämnet; och det skulle vara besynnerligt, om R. o. Ad. ville gilla en oriktig uppfattning af saken. Slutsatsen blir väl genom afslag alldeles densamma; men för R. o. Ad. är det icke likgiltigt att godkänna motsatsen af hvad rätt är. Gr. Cronhjelm: Frih. Cederström gjorde i sista plenum samma anmärkning, som Hr v. Hartmansdorff nu gjort rör:de de ordinarie skatterna; men då sådant ej är af motionären framställt, kan jag ej taga motionen i annan mening, än den jag redan omtalat. Dessutom är det ej så, att R. o. Ad. genom ett afslag skulle godkänna, hvad oriktigt är. Hr v. Hartmansdorff, mening synes gå ut derpå, att om en tjensteman debiterade orätt, skulle sådant träffa den skattdragande flera år efter. Detta anser jag icke riktigt, emedan den embetsman, som slarfaktigt förfar, må binda det vid sitt ben, då han försummar sig, men ej den Svenska skattdraganden. Vi hafva bevis på, att sådana anmärkningsmål kunna draga ut hela 22 år. Jag bar vid sista riksdag visat ett sådant exempel och huru många af de skattdragande, mot hvilka anmärkningen blifvit ställd, redan hade med döden afgått. Sådant anser jag icke riktigt. Man tror, att det vore en ren vinst för den skattdragande, emedan han i annat - D c ii 12 Maj f. m. 9 nät fall blefve för högt debiterad; men man bör ihågkomma, att debiteringen för bevillningen sker efter taxeringscommitte'ernas beslut, och att de ordinarie skatterna alltid äro bestämdt lika och endast variera genom förvandlingen efter olika'års märkegångar. Jag tror, att utlåt, bör afslås.