Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om taxan tager sin början sned den i Maj, torde detta blifva en tillräcklig rättelse för nästa års förtullningar, emedan, utom ifrån Nederlagen, högst få ske innan den tiden; och då Rikets Ständers Utlåtanden om Tullförfattningarna troligen icke kunna till Regeringen ingå före December månads utgång, synes den af StatsSecreteraren för Financerne föreslagne tid för Taxans och Författningarnas utarbetande icke vara för mycket tilltagen. Lades på bordet. Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 3o sistlidne October under N:o3i5 aflåtne, och samma dag eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut i några delar af Statsregleringen. I anledning af Utskottets berättelse, angående RiksStåndens skiljaktiga beslut i frågan rörande medel till haslafvelns förbättrande, föredrog Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nu Herr Ribbings, Arvid, den 21 sistlidne October e. 136 Den 3 November e. m. m. på bordet lagde hemställan, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att instämma i Ridderskapets och Adelns den 14 i sistnämnde månad f. m. fattade beslut, att underdånig anhållan borde bos Kongl. Majit framställas derom, att Kongl. Majit täcktes vid nästa Riksdag låta för Rikets Ständer i nåder framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptoge det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven hvilka åtgärder Kongl. Majit kunde anse böra för framtiden följas, tili vinnande af de i ekonomiskt och militäriskt afseende så diögst vigtiga ändamål, som med dessa anstalter åsyftas. Friherre Cederström, Jacob: Jag har ingenting emot den föreslagne inbjudningen; men anhåller att få göra den anmärkning vid ordalagen i Ridderskapets och Adelns beslut, att ordet plan må utbytas emot ordet berättelse. Man kan icke göra upp en plan, huru hästafveln för närvarande befinner sig; men väl en berättelse derom, hvarpå man sedan grundar en plan för framtiden.
Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad, den 7 Juli Jiögvörd, Prest-Ståndet den 7 Vallöf]. Borgare-Ståndet den 10 _ Rederv, Bonde-Ståndet den 7. Vördsamt Memorial! Enär det af Lag-Utskottet den g nästlidne Maj afgifna vördsamma Betänkande, rörande åtskilliga föreslagna ändringar uti nu gällande Concours författningar, hos Höglofl. Ilidd. och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda - 8i* 3m 7 Juli. da Bonde-Ståndet till pröfning förevarit, hafva flera anmärkningar dervid blifvit gjorda, som föranledt att berörde Betänkande är vordet till Utskottet återremitteradt, i följe hvaraf det nu åligger Utskottet att öfver nämnde anmärkningar aflemna utlåtande. Dervid har Utskottet ansett sig först böra fästa uppmärksamhet vid den af Herr Friherre Mannerheim gjorda hemställan, om icke nu , då en Comité är förordnad till Dagarnas Öfverseende, och der fräga om förändring af Domstols-inrättningen blifvit väckt, hvarmed förändringar i Rättegången nödvändigt'mäste följa , det vöre nyttigare att låta hela förrberörde ämne hvila till dess Comitéens arbete är färdigt, heldst andra principer då torde finnas påkalla annan behandling. I afseende härå tror Utskottet sig böra narn* na, att ehuruväl , vid frågans förehafvande, det icke undfallit Utskottet, att onekligen en mera all* män förbättring och förändring af Coneours-författ» ningarne kudde vara nödig , än den Utskottet, som för sitt yttrande funnit sig begränsad af hvad till dess åtgärd är vordet hänskjutit, blefve i tillfälle att|föreslå, äfvensom att denna förbättring, med större omfattning och noggranhet, skall kunna verkställa^ vid den af Dag-Comitéen förehafvande omarbetning af omförmälta Författningar , har dtfick
Detta kapital kan dock icke pä en gång erhållas, enär egendomarnes nuvarande utarrendering förorsakar, att desamma blott småningom eller med en tretiondedel i medeltal lör äret blifva till försäljning disponibla, och i allt fall en samtidig försäljning icke torde vara ändamålsenlig, dä jordvärdet sannolikt skulle derigenom ganska väsendtligt nedtryckas. Dä emellertid den ifrågasatta försäljningen af nämnde egendomar är en fråga af sä vigtig beskaffenhet, att, innan Rikets Ständer för sin del deruti fatta beslut, fullständigt förslag, angående sättet och vilkoren för en sådan försäljning torde efter vederbörande cmbetsmyndighetcrs hörande, böra upprättas; och då vid förra riksdagen endast tvänne Riks-Stä::d hade tillfälle att sig yttra öfver det af dåvarande Stats-Utskott framställda förslag om frågans öfverlemnande till vidare utredning hos Kongl. Maj:t, får Utskottet, som anser en sådan åtgärd vara den för tillfället lämpligaste, tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig Skrifvelse anhålla det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och för nästkommande Ständer framlägga förslag, dels om de vilkor och det sätt, 4 Siatn-JJtskottets Utlåtande N:o 95. hvarp st en försäljning af de för Statens räkning utarrenderade egendomar kunde i större eller mindre utsträckning tillvägabringa. ®, dels om de förberedande åtgärder, sorn för detta ändamål kunna anses erforderlige. Stockholm den 1 Maj 1860. Reservationer : af Herr Montgommerie-Cederliielm. som ansåg den närvarande tidpunkten olämplig för vidtagande af någon åtgärd, ledande till försäljning af Statens egendomar; häruti instämde Herr Friherre Åkerhielm, Herr Gripensvärd och Herr Fåhreeus; af Biskop Annerstedt, Prosten Malmstedt, Doktor Nordström, Prostarne Källström och Arrhenius, Doktor Gumcelius. Prostarne Tellbom, Berlin och Ljunggren saint Riksdags-fullmägtigcn S. Bosenberg frän Christianstads län, hvilka alla åberopade Inkomst-afdelningens förslag, så lydande:
Lindforss frånstulna och sedemera i tidningarne efterlysta assignationer, den ena å 16 R:dr 38 sk. 8 r:st, och den andra å 6 Pi:dr; äfvensom att Lindforss’s rättsinnehafvare senast år 1837 bos Fullmägtige anhållit om återbekommande af den deponerade säkerheten; men hvilket Fullmägtige ansett sig icke kunna bevilja, enär någon bestämd praescriptionstid, i afseende på dylika assignationers gångbarhet, icke vore stadgad och omförmälde först utfärdade 2:ne assignationer, derest de, emot ali förmodan, ännu vore utelöpande, således måste vid uppvisandet infrias. Dock som nära 50 år förflutit, sedan dessa assignationer förkommo och i allmänna tidningarna efterlystes, så och med afseende å ej mindre beloppets obetydlighet, än osannolikbeten af assignationernes framtida företeende tili inlösen, får Utskottet, på det att ifrågavarande skuld icke må behöfva fortfarande i Riksgälds-Contorets räkenskaper upptagas och balanceras, vördsamt tillstyrka, att Fullmägtige måtte varda berättigade att densammas belopp tili Commissarien Lindforss’s rättsinnehafvare utbetala. 12:o Angående en förändrad form för de öfversigter af RiksgäldsContorets ställning j hvilka från trycket utgifvas. (1839 års Rev. Ber. pag. 2.) Utskottet instämmer i Revisorernes åsigt, att de, lill upplysning för allmänheten om Rikgälds-Contorets ställning genom trycket offentliggjorda utdrag af detta Verks räkenskaper icke, i sin nuvarande form, motsvara det afsedcla ändamålet och, lika med Revisorerne, anser Utskottet en mera enkel och lättfattlig samt således äfven mera ändamålsenlig öfversigt af Rik.sgälds-Contorets penningerörelse under hvarje år samt dess verkliga ställning vid årets slut, böra uppgöras och från trycket utgifvas.
I bolrens elfte upplaga finnes intaget ett foreta1 slirifvet till den engelskn upplagan af verket och imeh5illanrle en kort historilr bf ver de tre gr~~udbest&amp;ndsdelarnti i Eaglands b ~ olkning, f hvillr en bdrager att f6rlzlasra oi: snlre~: nn till den brittislra nationens storh.et. Utrym~net tillIttw ej eu mer detaljernd framstiilluing sf det liirorilra och intressainta verket, l~villcet Llaad aindrn goda egensliaper ocksg har den att vara skrifvet pB ett Irlai: t, l&amp;ttfnttligt, och. dock lroncist och vetenskapligt siitt. Esquisse d ' une Philosophie de In religion d ' aprks 1.a psychologic et l ' histoirc par Azu-pste Sahatier. Donna bok har viickt ett ntomordentligt uppseende i sitt Immland och iifvan tanfo for Franl~rikes gr8nser. SZi t. es. liar den borjat ofvorsattas pi % vart spr&amp;k af pastorn vid svenska lryrkan i] ?ark, Nathan SoderbZom, som mppgifver, att det varmt religiosa och straagt vetenskapliga verket bidra.git till den nuverande rtirelsen inom det lratolslra Frankrilre och till flere lratolska prgsters ofvergang fr&amp;n p&amp;fvekyrIran till protestantismen, hvarom vi last i vBra ticlningnr.
Denna fråga lärer hafva synts mången ganska ömtålig och grannlaga, och man kan äfven i sanning säga att den i vissa afseende!) till sin natur så är. Sådant bör dock icke, efter min öfvertygelse, afhålla representanten från att deröfver fritt uttala sin tanka, ej eller komma honom att förbise hvad i detta hänseende grundlagens anda innebär och hvad man af framtida förhållanden möjligen kan hafva att förvänta. Sveriges Reg.F:m handlar icke synnerligen mycket om Prinsarne. Det tillägg, som man i denna riktning dervid velat göra, har som man vet, nyligen blifvit af representationen afslaget. Hvad som f. n. är stadgadt återfinnes i Reg.F:ns 43, 44 och 45 §§, och handlar om ordförandeskap i Regeringen under vissa förhållanden, om vilkor af Konungens samtycke för ingående af äktenskap samt om förbud att besitta lifgeding eller innehafva fcivilt embete. I Reg.F:n talas deremot icke om några andra liof, än Konungens eget, hvarföre också i 48 § stadgas, att »Konungens hof står under Hans enskilda styrelse; kommande Han häruti förordna som Honom godt synes.» Att samma förhållande äfven bör äga rum i afseende å Hans höga familj, synes verkligen hafva varit lagstiftarnes mening. Ur Svenska Statsrättens synpunkt, eger nationen icke någon förpligtelse att fylla andra behof än Statens och till dessa hörer obestridligen att underhålla Konungen och gifva tillräckligt anslag till Hans hofhållning; men att härvid ytterligare ingå i specialiteter, så väl med afseende å saker som personer, synes mig icke särdeles lämpligt, enär man derigenom emellan Konungen och medlemmarne af Hans familj uppdrager gränsskilnader, hvilka ur konstitutionell synpunkt svårligen kunna försvaras. Undantag härifrån bör, enligt flere skäl, hvilka af motionärerne anförts, göras lör thronföljaren och efterlefvande gemål efter honom och Konungen; men längre torde dessa undantag icke böra sträckas. Det Regerande husets medlemmar, betraktade såsom sådana, äro och böra icke vara föremål för nationens och representationens omsorger emedelbart, utan endast genom Konungen, deras chef.
Jag har sett eu Fransysk parodi på de nya klemiga lagstiflningsgrunderna, hvarest dessa ord förekomma: ”Les crimes sont abolis, il n'y a plus que des passions. ” Nästan så synas våra lagstiftare hafva tänkt sig saken. Det är dessutom förgäfves, att borttaga ärelösheteu ur lagen, så hinge allmänna tänkesättet hi helia iler den för ljufven oell förlälskaren. Lagen må försöka att göra honom ren; det allmänna omdömet stämplar honom med vanära. Man hör akta sig att antaga en lag, sorn icke har sin grund i folkets tänkesätt, ty han varder förbisedd och föraktad. Hvad kroppsstraffen angar, så yrkar jag visserligen icke, alt de skola bibehållas sådana de varit hittills, eller, rättare sagdt, före 1841; men jag anser oriktigt, att man alldeles borttagit dem. De böra qvarstå för vissa läll, der de ulan tvifvel äro nödvändiga. Man tyckes i den nya lagen hafva utgått från den egna lankan, ali alldenstund kroppen slår under själens herravälde, sä är det själen, som är den brottslige, och således hon, som skall straffas. Della sätt att förfara, är efter min tanka förvändt, emedan kroppen eller sinligheten har del i de flesta förbrytelser. Han bör således äfven späkas. Det är, ulan tvifvel, denna tanke, sorn ligger till gruud för kroppsstraffen. En 184 Den 26 April e. ra. hvar, som känner folket i våra landsorter, vet, att det i allmänhet icke anser några andra straff än skammens och kroppens vara fruktansvärda. Ar det då icke ett förhastande alt borttaga dem. Ont kroppsstraffen bibehållas; så behöfva de icke ske med sådan offentlighet, att den afstraffade derigenom objelpligen vanäras för sin framtid. Kroppsstraffen inom militären gör god verkan, utan att verkställas på torget. Så kunde de tilldelas äfven andra förbrytare än deni, som fallas af krigsrätt. Om man borttager kroppsstraffen ur allmänna lagen, huru skola de dä i öfrigt kunna bibehållas?
Hvad i 1 och 2 §§ stadgadt är gälle ock, om der sagda brott föröfvas vid gudstjenst, som dem tillåten är, hvilka till främmande lära sig bekänna. Åstadkommer man hos dem, vid annat tillfälle, förargelse genom gäckeri med deras troslära; straffes med böter. 4 §. Störer man griftefrid, i ty att man olofligen upptager eller eljest misshandlar lik, som i graf lagdt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. Misshandlar man obegrafvet lik; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 5 §. Gör man våldsgerning å annan inom Konungens slott i hufvudstaden eller annorstädes i slott, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der 20 Lag-TJtskoltets Betänkande Jtä 35. Rikets Ständer eller deras Afdelningar eller Utskott församlade äro, eller inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt Embetsverk; vare lag, som i 1 § sägs. 6 §. Åstadkommer man å ställe, som i 3 § sagdt är, förargelse genom svordom eller oljud, eller annorledes; straffes efter ty i 2 § skils. 7 §. Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligl vapen vid gudstjenst, som i 1 eller 3 g sägs, eller å sådant ställe, som i 5 § omtalas; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter, ej under femtio Riksdaler. B §.
De sedan år 1809 äro de minst vigtiga, ty de äro redan tryckte; men de vigtigaste äro de gamla handlingarne från 1G00- och 1700-talen. Herr Ceder - 342 Den 14 Februarii. schjöld sjelf har en stor förtjenst, hvarför man ej kan hålla honom nog räkning, deruti nemligen, att han meddelat allmänheten åtskillige handlingar om 1719 års Riksdag oc h B a ron Görtz. De gifva oss begrepp om hvad som finnes i de gamla handlingarne, och huru angeläget det är att forska i dem. Följaktligen anhåller jag oin återremiss af Utlåtandet; men tror, oaktadt Motionairens eget medgifvande, frågan ej böra hvila, intilldess förslaget om ett gemensamt samlingshus för de ofrälse RiksStånden blifver afgjord. Detta förslag är remitteradt till RiddarhusUtskottet; och ehuru Utskottet ännu ej deröfver afgifvit silt Utlåtande, tror jag dock icke någon synnerlig profetisk förmåga fordras, för alt kunna med någorlunda visshet säga, attingen af Ridderskapets och Adelns närvarande Ledamöter upplefver den tid, då en sådan byggnad blifver uppförd. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot StatsUtskotlets ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 28 sisllidne Januarii under JN:o 5i afgif - Den 14 F e b r u a r i i. 343 ne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande angående uppförande af ett Lazarettshus på Gottland. Friherre Cederström, Jacob: Det ämne, hvarom SlatsUtskotlels ifrågavarande Utlåtande handlar, är äfven föremål för Allmänna Besvärsoch EkonömiUtskottets handläggning; och dess 3:e afdelning har redan derom fattat sitt beslut, som kommer att StatsUtskottet meddelas, och hvilket icke öfverensstämmer med förevarande Utlåtande.
Mot denna räntenedsättning skola cassör och procentarens interesse göra invändningar; men antingen måste landet uppoffras, dess vanmagt fortfara ännu några sekler, eller skadliga interessens inträde nedsättas. Patrioten har icke svårt alternativ för sitt val. Vissa cassör kan tillerkännas ersättning af Bankens vinst; dessutom måste cassornas utlåning alltid bära högre ränta, emedan deras inteckning nedflyttas och Bankens utlåning stadnar vid en viss pant af ett lågt värde. Tillgång på capita ler, på förlag mot lindriga vilkor, är enda tänkbara sättet att uppbringa näringarna till samma höjd inom vårt land, som de äga i andra civiliserade länder; och i näringarna igenfinna vi vår Mexicanska silfverådra. Måtte då denna igenstoppade ådra ständigt hållas öppen med 3-proc:s-lancettenJ 3:o Lån utgifves endast på jord, såsom oförstörbar valuta, under afdrag af allt, sorn kunnat ingå i jordtaxeringen, såsom byggnader, m. m„ Anmärkning: För den, sorn vill förneka säkerheten af ifrågavar. valuta, emedan den icke anses rörlig, harman 6 H. 21 iGa ' Den 5 Maj e. va. icke elt onl ntt spilla, då just denna orörlighet, i förening med dess oförstörbarhet, utgör stämpeln på säkerhet. 4:0 Ingen uppsägelse äger rum å Bankens sida, da lane vil koren uppfyllas. Låntagaren äger ensam denna rätt och äfven amorteringens, om så anses nödigt, ro. m. 5:o Bankens säkerhet består i första inteckningen, hvilken inteckning aflemnas till Banken kostnadsfritt, när lån b e k o m m e s. 6:0 Alla tysta för m ån sr ä t tig he t er vika för Bankens säkerhet. 7:0 Af 3 procts ränta ingår i proc. till Banken och proc. användas till b e v i 11 n i 11 g e n s a fkortande, till cassors ersättning, till a r ro e é n s passevolance och till bildande af en krigscassa. Anmärkning. Bankens ändamål är icke att accumulera rikedom för egen räkning; den mäste rikta landet derigenom, att den lattar skattebördor och lifvar industri af rörelse.
Ty vid hvad som anförts rörande handelsflottan och det tillräckliga antal sjöfolk derutur, som man beräknat skola, då krig utbryter, genast stå till buds med att låta förhyra sig till örlogstjenst, torde icke få förbises att nämnde flotta äfven under krig är ganska vä! i behof af sina besättningar, såvida man ej anser att all Sveriges handel och sjöfart i och med ett sådant komme att afstanna. Åtminstone torde det ej kunna förnekas att. en på förhand genom krigsmanna-ed dertill förbunden och i Kongl. Maj:ts flotta redan enrollerad korps i alla händelser är säkrare att kunna påräkna vid ett sjökrigs utbrott, än hvad af handelsflottan möjligen då kan undvaras. Erfarenheten har dessutom äfven utvisat det lättheten att erhålla folk till örlogstjenst icke just brukat vara så särdeles stor, då man ofta nödgats vidtaga åtgärden att “pressa®, d. v. s. att med våld fasttaga och tvinga medborgare till sjötjenst. Att således i allmänhet förlita sig uppå, det krigsmän stå alt erhålla, genast en fara hotar, för de möjliga besparingar man under freden kunnat göra genom att då ej anskaffa dem, torde vara en farlig grundsats, och jag har icke kunnat instämma i Utskottets uttalande af en sådan. Då jag äfven för öfrigt hyser den åsigt, att, på den grund motionären angifvit, en i framtiden stor och vigtig tillökning i våra försvarskrafter kan byggas på ett, som det mig synes, lika enkelt, som nära till hands liggande sätt och med en obetydlig kostnad mot den vinning fäderneslandet deraf kan draga, har jag ansett att Utskottet till en början bort tillstyrka Rikets Ständer: att bevilja 7,500 r:dr r:mt under 3:ne år till det af motionä ren angifna ändamål.® Herr Montgomery, Robert, anmälte, att han uti beslutet icke deltagit. S Sammansatta Stalssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 40. Ank. tilt Exp.-Utsk. d. 10 Dec. 1857, kl. 2 e. m.
Öfverhufvud skall man ock. vid närmare betraktande af saken, finna att den klagan, som ftgt rum, men som jag tror, numera har till'någon del uphört, om man undantager rätlegångs-mål, ägt sin anledn. mera i sjelfva de ekonomiska författningarne än i Embetsverkens organisation. Jag vill blott taga ett exempel, hvilket torde ligga nära till hands för den värde talare sorn yttrat sig om I in ialen, såsom varande President i BergsColhm. Om i förra tider, då BergsColhm var under sin gamla organisation, och 1803 års SmidesFörfattn. ännu gällde, en bruksägare önskade att öka sitt smide med ett par hundra Skepp.-d, — kunde han då gå in till BergsColhm, för att få detta beviljadt? — Nej, han måste gå till K. M.,som remitterade detta mål till BergsColhm, hvilket ej heller kunde direkt afgöra det, utan aflat en skrifvelse till Bergmästaren i orten, med förordnande för denne, att hålla undersökning, huruvida sökanden hade tillräcklig koltägt. Till denna undersökning skulle alla grannarna kallas tillräckligt lång tid förut, för att kunna vara beredde på sina invändningar. Sedan undersökningen blifvit verkställd, hade Bergmästaren naturligen en rund tid på sig för att skrifva sin berättelse derom; och när saken sålunda återkom tili Colhm med digra protok:r och protester, remiflerades denna undersökning till AdvokalFiskalen. När den åter hunnit derifrån, kunde Colhm möjligen finna, att ett formfel blifvit begånget, till följd hvaraf ärendet ånyo remitterades tillbaka till Bergmästaren. Sedan saken således gått fram och tillbaka, skulle Colhm slutligen afgifva sitt underd. utlåt, till K. M., innefattande tillika en recit af stor vidlyftighet om hvad som passerat. Först härefter förekom frågan i konseljen. Härpå utfärdades en K. Resolution samt Bref till BergsColhm, som nu ändtligen fick meddela det äskade privilegiet, hvilket slutligen äfven skulle af Bergmästaren inregistreras.
Jag underställer då Ridderskapet och Adeln, om en undersökning af saken och huruvida de af Ständerna stadgade vilkor blifvit följda, bör vara likgiltig. Grefve Posse har förebrått mig, att jag här ingått i yttrande om sjelfva saken och talat om Embetsmännens sjelf-' myndighet, innan undersökningen för sig gått. Ja! jag har sagt, att, jag befarat det så förhåller sig. Jag kan ej tro, att det förhåller sig med Skaraborgs Läns undsättnings-åtgärder på samma sätt som med Wermlands, der ingen brist blifvit förspord. Och af den Kongl. Propositionen har jag ingen anledning att tro, det fiåga är alt gifva anstånd med, och till och med förlora, dessa 180,000 R:dr, för att hjelpa Possessionater och Köpmän, utan synes man deri antyda oss, att frågan är att skänka dem åt sådarie fattige, som ej kunna återbetala. Är förhållandet så, äro ej vilkoren, som Ständerna stadgat, efterföljde. Friherre Cederström har förklarat oformligt, att jag yrkat, det hvar och en i fattigdom stadd inom Skaraborgs Län, skulle ersätta sin undsättningsSpannmål tunna för tunna. Då man ej sjelf vållat olyckan, på god tro mottagit undsättningen och ej anat felaktiga åtgärder hos de Embetsman, som blanda sig med bestyret; synes det ej vara oformligt, att man slipper med alt återgifva detsamma, som man emottagit. Det var Den 9 Mars e. m. 63 Spannmål, —* alltså må menigheterna återlemna Spannmål, och contanta bristen sedan genom laga dom träffa den, som vållat densamma. Detta måtte ej vara hvarken juridiskt eller moraliskt origtigt; och politiskt origtigt är det än mindre.