Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje karakterens förtjänst, hvarje dygd, som vi uppfostra oss till, är ett ädelt fruktträd, planteradt i mänsklighetens stora trädgård Tänk nu på släkterna Wiedes och Mincks traditioner, tänk på, hur det låg kärlek och dygder i luften därnere på Norrbyholm, tänk på hvad det betyder att ha vuxit upp i ett sådant hem» — han sänkte rösten, och tonfallet blef andaktsfullt, — »och med en sådan mor som hon tror du då inte, att Maria måste blifva just den kvinna, hon är, just så god, så trofast, så känslig, så kärleksfull som hon är?» Jo, Eric trodde det nog. I det hela taget voro de innerligt öfverens, de två. Det fanns ingen meningsskiljaktighet, därför blef samtalet ingen diskussion — det var blott som om de båda tänkt sina tankar högt. Den ene hörde icke heller alltid, hvarmed den andre slutat, därför blef det också ibland språng i tankegången. — Nu var det Eric som talade: »Hur omedvetet en kvinnas känslolif alltid utvecklar sig! Det liknar en växt, det knoppas och blommar — och det beror kanske endast af en slump, hvilken man som vinner henne! Han behöfver blott vara någorlunda sympatisk och befinna sig i grannskapet, när knoppen öppnar sina blad.» — Han teg en stund; därpå tillade han sakta: »När Maria var i Paris, hade knoppen ännu icke slagit ut. Jag gjorde ett klumpigt försök att öppna den; det misslyckades naturligtvis! Det där måste komma inifrån.» Alfred Johnson nickade ut i mörkret: »Och så kom hon hit, och blomningsstunden var inne — och du var inte här. När du kom, var det för sent; då stod hon brud. Men det fanns ett annat kvinnohjärta, som öppnade sig för dig. Det kunde du inte taga emot. Men det fanns en liten löjtnant, som skulle ha gett många år af sitt lif, om han därmed kunnat köpa just det, som du icke ville taga emot. Nå, han blef ju ändå far till hennes barn, fast han aldrig ägt hennes kärlek. Men det fanns nog en eller annan liten prästgårdsfröken, för hvilken den lille löjtnanten var allt! — Sådant är lifvet!» Eric fortsatte hans tankegång, drömmande:
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtelse af Kronan tillhörig jord lill hamnanläggning vid JVadstena Slott i Östergöthlands län. (/. A.) Af högstberörde, från samtlige Riks-stånden till Stats-utskottets behandling remitterade proposition, (till sin helhet intagen under N:o 34 i bihanget till Riksståndens protokoller,) inb em tas, att, sedan Direktionen i det bolag, som blifvit bildadt för att tillvägabringa en hamnbyggnad invid staden Wadstena, underdånigst begärt, att till utrymme härför få begagna, jemte grafvarne omkring Wadstena slott, äfven någon del af Kongl. Majits och kronans derintill belägna mark, innefattande, enligt ett af numera aflidne Öfversten Guslaf Lagerheim år 1838 uppgjordt förslag, på södra sidan 100 alnars, samt på östra och vestra sidorne 70 alnars bredd eller tillsammans omkring 5A tunnland, och bestående af dels gräs vall, börande till fordna så kallade slotts-trädgården, nu lydande under Starby kungsladugård och dels den i vester och norr utmed slottsgrafven ledande väg, hade Kongl. Maj:ts och rikets Kammar-kollegium, jemte häröfver infordradt underdånigt utlåtande till Kongl. Majit öfverlemnat dess Refallningshafvandes i Östergöthlands län underdåniga yttrande samt arrendatorns af Starby kungsladugård, Krigs-kommissarian E. G. Lallerstedts och Magasins-förvaltaren G. Wallerstedts underdåniga förklaringar, äfvensom påminnelser, hvilka bamnbyggnads-direktionen derefter afgifvit; och inhemtades af dessa och öfriga dithörande handlingar, bland annat, att Krigs-kommissarien Lallerstedt, på uppgifne vilkor, hvaribland att han under hamnens byggnad icke blefve afstängd från nyttjandet af en lastageplats vid Wettern, som förmenades vara Starby tillhörig, förklarat sig villig att Stats-Ulskoltets Utlåtande, N:o 121.
Men si, Herren skall förderfva honom, och skall slå hans magt, som han på hafvena hafver, så att han skall vara lika som den med eld uppbränd är. När Askelon det får se, så skall han förskräckas, och Gaza skall fast bekymrad varda; dertill skall Ekron bedröfvad varda, då han detta ser; ty det skall vara ute med Konungenom i Gaza, och i Askelon skall man intet bo. Uti Asdod skola främmande bo. Alltså skola de Philisteers prål utrotadt varda. Och jag skall taga deras blod utu deras mun, och deras styggelse midt utu deras tänder, att de ock vårom Gudi igenblifva skola, att de måga vara lika som Förstar i Juda, och Ekron lika som de Jebuseer. Och jag skall besätta mitt hus med krigsfolk, de der ut och in draga, på det plågaren icke mer skall öfver dem komma; ty jag hafver nu sett derpå med min ögon. Men du, dotter Zion, fröjda dig storliga; och du, dotter Jerusalem, gläd dig. Si, din Konung kommer till dig, en rättfärdig, och en hjelpare; fattig, och rider på enom åsna, och på enom ungom åsninnos fåla. Ty jag vill taga bort vagnen af Ephraim och hästen ifrå Jerusalem och stridsbågen skall sönderbruten varda; ty han skall lära frid ibland Hedningarna; och hans herradöme skall vara ifrå det ena hafvet intill det andra, och ifrå flodene intill verldenes ända. Du utsläpper ock genom dins förbunds blod dina fångar utu kulone, der intet vatten uti är. Så vänder eder nu till fästet, I som uti ett hopp fångne liggen; ty ock i dag vill jag förkunnat, och vedergälla dig det dubbelt. Ty jag hafver spänt mig Juda till en båga, och tillrustat Ephraim; och skall uppväcka din barn, Zion, öfver din barn, Grekeland, och vill sätta dig såsom ett hjeltasvärd. Och Herren skall synas öfver dem, och hans pilar skola utfara lika som en ljungeld; och Herren Herren skall blåsa i basun, och skall gå lika som ett sunnanväder.
Att annorlunda skett, har äfven jag anmärkt, och deruti föreslagit rättelse. I anledning af Herr von Qvantens anmärkning, att Häradshöfdingarne hafva så goda inkomster genom sina Vicarier, får jag hänvisa till hvad jäg förut yttrat, att om så är, är det ett missbruk} som fej bör komma uti beräkning vid frågan oin stiftandet af nya, eller vid en riktig tillämpning äf äldre författningar. I afseende på hvad Herr vort Hauswolff yttrat, ätt, då en Häradshöfding sjelf kunde bestrida en del af tjensten och lönade en Vicarius för bestridandet af de befattningar iian ej sjelf kunde fullgöra, den förre icke borde kunna tvingas att lemna sin tjenst, derom skal! jag yttra mig i deri motion jag i anledning häraf utber mig få göra i frågan om skyldighet för Embetsman, som icke förmår förrätta sin tjenst, alt elfer en viss tids förlopp densamma lemna. I den författning, Sorn härom skulle blifva gällande, borde ock be. Den rr Jula c. m. stämmas vissa undantag, då Embetsman till någon del kunna förrätta sin tjenst, och få det öfriga besörjdt genom antaget och godkändt biträde, utan Statens gravation. Men ehvad en sådan rätt anses tillkomma Häradshöfdingarne eller ej, bör det dock vara deras rättighet, att då de hellre vilja lemna ali befattning, än i en viss inon underkasta sig ansvaret lör tjenstens förvaltning, kunna på ålderdomen få en skälig pension och komma i lika cathegorie med andra Embetsman af lika vigt; och jag förenar mig i detta afseende gerna med hvad Herrar Gyllenheim och von Hauswolff anfört, att de kunna jemföras med Secreterare och Kamererare uti Collegierne. Jag föreslog Assessorer, emedan jag trodde en större förmon åt Häradshöfdingarne derigenom beredas, hvartill jag ansåg dem berättigade. Herr von Hauswolff: Det år blott i an ledning af Herr von Qvantens anförande, som jag begärt ordet. Jag skulle önska, att han ville, äfven som jag uppmanar honom att namngifva de
På grund af allt detta, och då för öfrigt sådana förändringar, som kunna leda till förökning uti de skattebidrag, hvilka af ålder blifvit af hemman utgjorde samt grundlagt de värden, hvarefter afhandhngen om hemmanen egt rum, icke utan de mest giltiga och ostridiga skäl böra till vägabringas, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att, vid numera utredda förhållande, skäl till indragning af de Bergslags-privilegier, Heds och Gunnilbo socknar af ålder åtnjutit, icke förekomma. Vidkommande åter Skinskattebergs socken, så och då det finnes behörigen utredt, att skyldighet att blåsa tackjern af ålder ålegat hemmanen uii denna socken, fastän densamma, dels för visse ibland dem af serskilda orsaker upphört, dels af andra obehörigen blifvit åsidosatt; få Rikets Ständer, med hufvudsakligt instämmande uti hvad Kongl. Bergs-Collegium, i afgifvet, utlåtande, rörande denna del af frågan, yttrat, i underdånighet anhålla, att de uti berörde socken varande hemman, hvilka ännu äro till deltagande uti Expeditions-ZJtskottets Förslag till und. Skrifvelse, ffi.o l3f. 255 tackjernsblåsning skyldige, måtte antingen, på sätt en delegare sig erbjudit, lill blåsning å vissa masugnar indelas, eller ock, derest giltige hinder deremot möta, åsättas en ständig skattejerns-afgift, motsvarande den nedsättning uti onera efter Landslag, som hemmanen genom Bergslags-fr ilie ten kunna anses tillgodonjuta. Hvilket, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Remiss, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 November 1840. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 4 Nov. i84o.
Riksdag hvilande förslag till partiella ändringar » uppgift å de af samtliga Riksstånden vid denna Riksdag godkände förslag till ändringar Kongl. Maj:ts Nådiga Svar Se vidare Regerings-formen, Riksdags-ordningen och National-representationens ombildning. Grundräntor, deras fördelning och nedsättning » förenkling af, se skatte-förenkling. Gråda Kanal, rifning af kaj-dammen derstädes Gråå, C. W., arfvode till Gudstjenst, om upphäfvande af förbud för Lutherska undersåter att bevista andra trosbekännares gudstjenst Guldoch Silf'verpanter, öfverskott å försålda dylika öfverföres till Fullmäktiges deposi tions-räkning Gödecke, C. A., se Eftergift. Götha Kanal, uppsigt och kontroll öfver dess vidmakthållande Göthberg, A. G., se Eftergift. Götheborg, Jernväg deremellan och Mölndahl, se Jernväg. » utbyte af en derstädes för Götha Artilleri-regemente upplåten tomtplats C/J o N:o g 3 a* Ko K 3 3 O o. CD CD "* N:o | Sid. Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. Preste Ståndet. Borgare Ståndet. Bonde Ståndet. Kongl. Proposit. eller Skrifvelse. Samling. Afdelning. 1 eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Kidd. o. Adeln. Riks-Stånd PresteStåndet. ens Beslut. BorgareStåndet. BondeStåndet. Underdånig Skrifvelse. | Riksdags-Beslut. N:o N:o Sid.
St:rs Riksg:sKont., blifvit betingad till 12 i st. f. 15 r:dr b:co, som viri de sednaste riksdagarna utgjort betalningen för både tryckningen och papperet, och, då endast ett häfte är under tryckning 4, men så snart 3 häften på en gång kunna tryckas, 8 tryckta ark i veckan skola af boktryckaren aflemnas. Stockholm d. 29 Nov. 1850. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., upläste en så lydande motion: Under den längre tid de sednare åren jag haft tillfälle vistas i Danmark och serdeles dess hufvudstad, liar jag icke kunnat undgå, att fästa min upmärksamhet uppå de liera goda och ändamålsenliga stadgar och inrättningar, som derstädes finnas till ernående af god ordning. En sak i delta hänseende, hvarvid jag synnerligen fästat mig för den nytta dermed vunnits efter en snart 20 års erfarenhet, anser jag mig böra till Rikets nu församlade Stas uplysta bedömande och behjertande framställa, helst den utgör en förbättring, lätt att införa och ändamålsenlig för alla länder: detta är s. k. Tjenstehjonsböcker, eller Skudsmaalsbog for Tjenestetyende, som i Danmark existerat sedan d. 1 Januari 1833. Dessa böcker likna till en del de hos oss, enl. sednaste nådiga förordning, ang:de gesällvandring, påbudna gesällböcker; hvarföre införandet af dylika, äfven för tjenstehjon, således ej skulle blifva någon för allmogen, på landet isynnerhet, samt den tjenande klassen svårfaltlig, hinder och motvilja mötande nyhet. I likhet med de Danska Skudsmaalsbogerne, af hvilka jag, genom Polis-Direkören i Köpenhamn, Kommendören m. m.
Yttrandet i afseende å 19:de punkten, i fråga om förhöjd pension till Kommerserådet B. H. Santesson. Lades till handlingarne. Yttrandet i afseende å 21:sta punkten, i fråga om godtgörelse, å allmänna indragnings-staten, åt förre t. f. Kanslisten A. Ekman och förre t. f. Kammar-skrifvaren C. A. Forssberg för dem frångången aflöning. Med vidblifvande af sitt förra beslut, i anledning af nämnda punkt i Betänkandet N:o 74, lade Borgare-Ståndet detta yttrande till handlingarne. Framställningen i afseende å 24:de punkten, om pension för Kansli-rådet J. D. Valerii enka. Lades till handlingarne. Yttrandet i afseende å 25:te punkten, att 400 R:dr årligen måtte tilldelas Professoren W. F. Palmblads enka, såsom bidrag till hennes tre barns uppfostran och underhåll. Afslogs. Yttrandet i afseende å 26:te punkten, om pension till Hofgravören D. C. Forsells enka, och 28:de punkten, om enahanda förmån åt enkan efter Konrektorn /. E. Lyth. Lades till handlingarne. Yttrandet, som afser 32:dra punkten, om pension åt aflidne Rektorn vid f. d. Elementarskolan i Gefle, C. F. Vierecks, två efterlemnade döttrar. Bifölls; i följd hvaraf Stats-Utskottets yttrande, rörande denna punkt i Betänkandet N:o 74, förföll. Yttrandet i afseende å 36:te punkten, i fråga om pension åt Stads-läkaren i Lidköping P. J. Ekmans enka.
Utom de i sista Berättelsen omnämnda donationer af Enkan Catharina Godhe och Fabrikören Carl Fredrik Spångberg, hvilka till kapital icke undergått förändring, har en ytterligare donation, stor 2,413 R:dr 32 sk., al aflidne Hofpredikanten O. Win ter blifvit till Kyrkorådet öfverlemnad, deraf räntan tills vidare tillfaller en af gifvaren nämnd person. ee) Fonder, som förvaltas af Jacobs och Johannis Församlingars FattighusDirektion, utgöras dels af åtskilliga till pensioner testamenterade medel, till beloppp af 17,475 R:dr 43 sk. 9 r:st., dels af Kansli-Rådet Noréens Pensionsfond. som år 1847 utgjorde 32,933 Rxlr 16 sk., och af hvilken enkor och döttrar efter civile och militäre Tjensteman samt Borgare, till ett antal af 80 personer, erhöllo understöd med 8, 16 u 24 Rxlr, hvardera. ff) Under Maria Magdalena Församlings Fattigvårds-Styrelse ställda donationsmedel utgjorde vid 1847 års slut 8,369 Rxlr 26 sk., deraf räntan utdelades till 9 personer. gg) Pauliska Donations-fonden, ställd under förvaltning af Direktionen för Norra frivilliga Arbetshuset, ägde år 1847 en fastighet, värderad till 45,000 Rxlr, och i kapital 70,399 Rxlr 26 sk. 7 r:st., eller tillsammans 115,399 Rxlr 26 sk. 7 r:st. Inkomsterna uppgingo till 5,685 Rxlr och utgifterna till 6,922 Rxlr 18 sk. 9 r:st, hvaribland till pensioner och sjukvårdshjelp 4,308 Rxlr 16 sk. Understödstagarne voro 160, deraf 94 enkor samt 63 faderoch moderlösa flickor boende i Stockholm. hh) Sällskapet de fattigas vänner.
Jag anser denna sats högst betänklig i conslilutionclt afseende, emedan jag tror, alt man ej bör annat än i högsta nödfall [»åkalla det kungliga veto. R. o. Ada bestämmelse såsom Stånd är, efter min öfvertygelse, den, att om möjligt söka undanböja den verkliga riksvådan af alt framkalla Konungens veto. Det är på grund af denna constitulionella princip, som jag åtminstone med min röst skall bidraga dertill, att R. o. Ad. icke från träder den vigliga röle, som de bestämdt äga i sin organisation, — den nemi. all såsom ett conservativt element inom Staten söka, så mycket möjligt är, att vara en motvigt emot det demoeraliska, på Konungamakten ständigt påträngande elementet. Det är af högsta vigt vid detta tillfälle, dä vi alla äro sysselsatta med lanken på en representationsförändring, der den största svårigheten består i att finna eu mellanlänk emellan representationen och Konungamakten, att R. o. Ad. inför samtiden och efterverlden visar, att den insett sin bestämmelse. Att här mola ett intrång på Konungamakten är numera R. o. Ad:s ensak, ty R. o. Ad. har, efter min tanke, helt och hållet ombytt den röle, som tillkommer dem alt utöfva i ett ponsti lin innell samhälle, sedan 2 af vära Stånd åtminstone öfvergått pä en bana, der fråga mäste uppstå om intrång på Konungamakten. Jag tillstyrker på denna grund, just i följd af den värde talarens yttrande, att man icke borde förundra sig om Konungen icke bifaller Ständernas förslag, att R. o. Ad. vid detta tillfälle söker afböja det principvidriga påkallandet af Konungens veto. Härefter hördes åter ganska starka rop på propos. Hr Ribbing, Bengt: Man bar sökt på bästa sätt och till det aldra yttersta förlöjliga denna titelsjuka, och man har deruti icke gjort orätt, ty den är verkligen löjlig. Jag vill likväl icke fortsätta della, utan jag ser saken allvarsamt. Jag ämnar votera för förslaget, derföre att jag anser, att utdelande af titlar demoraliserar nationen.
Transport tillverkningen sedermera förbättrats, den i beskattningen beviljade nedsältningen borde upphöra, sedan orsaken, sorn vällat densamma, försvunnit; dock att, då en hastigare återgång till den före nedsättningen utgående afgift skulle kunna kännbarare än som vederborde drabba tackjernstillverkarne, ifrågavarande afgift från och med 1849 intill dess den vid påföljande riksdag blifvande statsreglering komme till verkställighet, skulle förböjas med endast 50 procent utöfver dåvarande nedsatta belopp; hafva Rikets Ständer, ehuru, vid sådant förhållande och med afseende derå, att konjunkturerne fortfarande varit för tackjernstillverkningen gynnsamma, fråga nu skulle kunna uppstå om tionde-afgiftens återgång till sitt fordna belopp, likväl ansett tiden dertill ännu icke vara inne, då i betraktande lages den mindre gynnsamma ställning, hvaruti bergshandteringen i sin helhet sig för närvarande befinner, samt en afgift lagd på tackjernet egentligen drabbar den redan förut hårdt beskattade stångjernstillverkningen, hvilken länge befunnit sig i en föga vinstgifvande belägenhet; hvadan Rikets Ständer beslutat, att nu ifrågavarande afgift må fortfarande intill nästa statsreglering utgå med samma belopp, hvartill den vid sistlidne riksdag bestämdes, och har alltså tionde-tackjernet, i enlighet med hvad E. K. M:t föreslagit, upptagits Lill 12,000 skeppund, hvilka efter ett värde af 5 R:dr 32 sk. skeppundet, utföras med hvarjemte Rikets Ständer fa hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K. M:t, efter utredning af förhållandena i afseende å bergshandteringens ställning, samt efter nådig pröfning, huruvida tionde-tackjerns-afgiften skulle kunna till sitt förra belopp förhöjas, täcktes till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet. Beträlfande åter hammarskatts-, stångoch ämnesjernet, hvilket vid sednasle statsreglering beräknades till 3,552,220: 08,000: Transport 3,620,220: 732 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Sedan hon; fatt sjnkliuset i New York i @ ng, hade Ntarie Ztakrzemska följt den uppmaning som staldes till henne att inratta nilgot liknande i sjtilfva Boston. Hur mycken möda detta kostat, det blir latt nog bortglömdt nu d&amp; man ser den stolta byggning, som b h namoet New Z n g l a ~ d Hossita2 fog * Women. Den framgång som M. Z. haft var s&amp; mycket markiigare som bon var en f r h m h g och i i a e t afseende haft andra foretraden A m - för vanliga emigranter an sin egen personlighets. Bon hade, inrim hon kom till Amerika i sina tankar " idealiserat landets frihet och 3 synnerhet kvinnans stallning. " " Hade jag vetat bvad jag nia efter flera &amp; rs vistelse i landet vet, skulle jag troligtvis tanke mig för tv&amp; ganger, innan jag emigrerade; ty till och med den idealiserade frihe ten har förlorat en del af sin tjusningsförmAga, d % jag betanker hurm ~ c k e t blttre den kunde vara. ' Icke fh sorgliga historier har N. Z. att beriktta om ungs landsmaninnor af god, ja t. o. m. framstilende familj, som hon förgafses sökt radda frhn det sorgliga öde de dragit öfver sig genom sin okunnighet och ofömaga att st8 p&amp; egna ben. Sjalf var hon af annar taga. I den stund hennes medel taga slut och hon inga patienter k a r fh, slir hon sig p&amp; affarer, köper ullgarn för sina sista styfrar, psnt siitter sin klockkedja för att f&amp; pengar till att annonsera efter arbeterskor och ger dessa i uppdrag att förfardiga en modeartikel, for hvilken hon skaffar afsattning hos köpmännen. D&amp; denna vara en tid efter kommer ur bruk, griper hon sig an med en alldeles ny, livillien liksom den första skaffar henne och hennes lilla skara arbeterskor pengar.
Sedan dess hade dessa orepresenterade klasser väsentligen heller icke hunnit längre, än att de fått representationsrätt inrymd i presterståndet för ett par lärda institutioner,i borgareståndet för ett par dittills orepresenterade kategorier och i bondeståndet för vissa jordegare utom den egentliga odalmannaklassen. Men under hela denna tid af mer än ett halft århundrade hade dock frågan om allmänna val utan ståndseller klassåtskilnad ständigt stått på dagordningen. Hon hade mer eller mindre konseqvent utförd gått igen i alla de mera betydelsefulla förslagen till representationssättets ombildning. Hon möter redan hos 1810 års konstitutionsutskott, hvilket såsöm vilkor för valrätten endast satte i fråga betingelserna bofast, oberoende, fullmyndig, och hon kommer till baka i det Richert-Anckarsvärdska förslaget af år 1830 lika väl som i konstitutionsutskottets bekanta förslag af år 1840 och konung Oscar I: s reformförslag till 184J — 48 årens riksdag. Under hela denna långa tid hade man gjort sig stora förväntningar om de allmänna och samfalda valens frukter. Och när så dessa val ändtli-gen blefvo till en verklighet, utföll deras resultat nästan från första stunden rakt emot all förväntan! Detta är förhållanden, som man icke får lemna ur sigte, då man vill söka för sig klargöra anledningen till att motståndet mot landtmannamajoritetens visserligen ensidiga och egoistiska, men dock från en viss historisk häfd utgående anspråk kunnat från detta håll blifva så förbittradt som det blef. “ Intelligensen “ blef, kuriöst nog, ett partinamn, och denna intelligens, som kunde sägas vara förher-skande inom den mera betydande delen af pressen och snart fick framstående målsmän inom representationen, hade äf-ven allt ifrån början en kraftig bundsförvandt i det med henne för reformen så ifrigt kämpande penningeväldet. Att det rörliga kapitalets män, som redan så länge med tillhjelp af sina stora materiela resurser öfvat ett oemotståndligt inflytande på de flesta af samhällslifvets områden, icke i alla tider skulle kunna lugnt åse, huru ärfda privilegier i det sociala lifvet reste oöfverstigliga skrankor mellan dem och en annan högre stäld kast, var naturligt nog.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla den af BorgareStåndet antagne, och af BevillningsUtskottet tillstyrkte, förändrade redaction. Ropades Ja. Om chartering af Testamenten till fromma Stiftelser. Herr Hjerta, Gustaf: Ilittils har man aldrig funnit någon sådan föreskrift af nöden, och jag skulle icke anse opassande, att Staten åtnjöt något bidrag af testamenten till fromma stiftelser, helst något så billigt, som den ifrågavarande Charta-Sigillata. Jag anhåller derföre om proposition, att Ridder - Den 17 Augusti e. m. derskapet och Adela må förblifva vid sitt redaa fattade beslut. Herr Tham, Wollrath: Jag hulla lier om Ridderskapets och Adelas uppmärksamhet derpå, att testamentea till fromma stiftelser äro fritagaa från bevillning. Det är på denna grund Utskottet äfven föreslagit frihet från Charta-Sigillata. Jag anhåller derföre om proposition å Utskottets tillstyrkande, emedan en contradiction i annat fall kunde uppkomma, då Rikets Ständers beslut i ena fallet skulle innefatta ett åliggande, och i det andra en befrielse. Herr Hjerta: Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att det ena, eller sjelfva Bevillningen utgår af den inrättning, soin erhållit disposition af medlen. ChartaSigillata åter erlägges af den, som gör sjelfva dispositionen. Således existerar här icke samma förhållande; och då man i allmänhet vet, huru dylika dispositioner merendels ske genom öfverlalande, torde det icke vara obilligt, att Staten åtminstone kommer i åtnjutande af Charta-Sigillata. Her r von Hartmansdorff: Det är så myckel säkrare, att de fromma stiftelserna sjelfva nödgas betala Charta å Testamenten, som jag vet, att Riddarhusets Pensionsfonder fått vidkännas dylika afgifter. Det synes dock vara billigt, att icke förminska den skärf, 38 H. ifi D en 17 Augusti e. m. sorn skänkes åt så välgörande ändamål.