Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En omständighet, som anses hafva i sin mån bidragit dertill, att elementar-läroverken icke af allmänheten blifvit omfattade med det intresse och förtroende, de verkeligen förtjena, är den, att styrelsen af desamma, äfven i enskildheterna varit öfverlemnad uteslutande åt statens tjenstemän, och att lärjungarnes föräldrar stått i ringa eller ingen beröring med läroverket. Detta har ock, under nuvarande förhållanden, åtminstone hvad lärdomsskolorna och gymnasierna angår, icke saknat allt skäl, då undervisningen inom dessa läroverk egentligen haft till syftemål att anskaffa ämnen åt embetsverken,: och staten naturligtvis kan föreskrifva, huru den vill hafva de män bildade, hvilka skola inträda i dess tjenst; men i samma mån som anspråken på kunskaper allt mer och mer sträcka sig äfven til! andra samhällets klasser och dessa med rätta vänta att kunna få sina fordringar i denna del uppfyllda, äfven inom de allmänna läroverken, klafver billigheten och undervisningens sanna gagn, att föräldrarna eller sådana personer, som med dem dela intressen, äfven få någon delaktighet i den närmaste ledningen af lärovetkens angelägenheter. Det är ock säkerligen utur denna synpunkt, som Stockholms samtlige elementar-läroverk blifvit ställda under en särskild styrelse, till en del af municipal beskaffenhet, och som för åtskilliga apologistskolor i landsorterna särskilda direktioner blifvit af Kongl. Maj:t förordnade, hvartill ledamöter blifvit utsedda bland i orten bosatta personer, utan viss ijenstbefattning. Erfarenheten har också i allmänhet visat, att läroverken under en sådan ledning vunnit i förtroende och att lärjungarnas antal ökats. Då med de förändringar i undervisningen, som nu föreslås, en af hufvudafsigterna är att bereda tillfälle för de olika anspråken på bildning att få sina önskningar tillfredsställda_, torde det således också vara skäl att till samtliga elementar-läroverken utsträcka hvad redan för några varit antaget. Det är på dessa skäl jag vågar i underdånighet föreslå, dels att konsistorierna må skiljas ifrån befattningen med elementar-läroverken, och att dessa inom hvarje stift ställas under en särskild eforalstyrelse, dels att för hvarje skola må inrättas en särskild lokalstyrelse.
Då ersättningsfrågan kommer att af K. M. i Statsrådet afgöras, så Synes verkligen detta nya stadgande vara af så menlös beskaffenhet, att jag icke tror att R. o. Ad. skulle äfventyra något genom att låta det förslag, som BorgareSt. antagit, hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hvarken skulle statscassan genom detta stadgande blifva särdeles betungad, eller skulle någon alltför stor utsträckning af tryckfriheten derigenom befrämjas. Hi' Rosenblad, Bernh.: Då 81 §:n Reg.Ftn stad gar som villkor för grundlagsförändringar att de böra vara högst, nödiga och nyttiga, så anser jag mig böra instämma med 11. PresteSl. i fråga om den nu ifrågavarande. I vår speculalionsrika tid skulle det kunna hända, att det blefve en ail speculalion, alt föranstalta en tillverkning af skrifter utaf den beskaffenhet, alt man kunde förutse alt de skulle blifva åtalade, men förklarade obrottsliga, för att derigenom komma i åtnjutande af den ersättning, som det af BorgareSt. antagna mom. i sådant fall medgifver. För att förekom - Den 24 April e. m. ma dylika försök, och då man icke hort öfverklagas några misshrnk af den förra författningen, får jag tillstyrka att R. o. Ad. ville förklara såsom sin gemensamma tanke hvad PresteSt. i denna del beslutat. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag (örenar mig med Hr Hjerta och anhåller atl R. o. Ad. ville instämma i BorgareSt:s beslut. Då Hr Frih. o. Landtm., efter upptagande af de olika anmärka:)' och förslag till gemensamma tankar, som emot Ulsk:s förslag blifvit gjorda, började framställa propos. om antagande af samma beslut, som PresteSt. fattat till R. o. Ad:s gemensamma tanke, anmälte sig Hr Hjerta och yttrade: Måhända Hr Frih. o. Landtm, täckes framställa propos. på hvartdera af Utsk:s förslag särskildt, eller på det första alternativet först och på det andra sedan.
Utskottet jemväl vara i högsta behof af öfverseende och förbättring, och tillstyrker derföre, att Comitén äfven dertill erhåller uppdrag.. Det blifver nödigt att vid befordringar till tjenster förebygga i möjigaste måtto inflytandet af enskilta considerationer och gynnares förord. Utvägar böra sökas att försäkra skicklige och flitige Tjenstemän, att, då de söka beställningar, hvartill de äro Cornpetente, icke varda förbigångne af oförtjente personer. De Embetsmän, som utgifva vittnesbörd till sina underhafvande, böra för rigtigheten deraf ansvara, hvarefter inga ensidiga tillägg äga ruin. Utskottet hoppas, att Comitén kan finna utvägar att göra sådana grunder gällande, att känslan för kraft, skicklighet och förtjenst icke kommer att utrotas. Utom den försäkran om skälig belöning under Tjenstetiden, som genom den förutnämda löneregleringen blefve för hvarje Embetsoch Tjensteman lemnad, är dessutom billigt, att desse Statens tjenare erhålla utsigt till nödig bergning pä deras ålderdom, eller när bristande helsa nekar dem att vi - tfflz ' Serskildta Utskottets Betdnkandén. dare egna det allmänna deras tjenst. Ut» skottet anser det vara i sin ordning, att hvarje Civil Embetsman, likasom vid Miliiairen sker, erlägger något af sin lön tili en Pensionsinrättning, till framtida understöd antingen för sig sjelf eller för en efterlemnad familj. Utskottet har visserligen erfarit, att Kongl. Majit mer än en gång behagat i Nåder vidtaga anstalter till verksamt befrämjande af en så nyttig inrättning, och förordnat högre Embetsman att dermed taga befattning ; men huruvida någon åtgärd i anledning deraf följt, är åtminstone hittils obekant.
Den. ni tygel af naturen, såsom vigtig och god , birde icke 9akna sitt stöd uti yttre Lag; att d it just är behofvet att t i 1J ägtenskap söka Konungens lof , som ålägger syskonebarn , att i de förtroligare förhållanden, slägtskapen dem emellan alstrar, uppföra sig så , att de blifva den Kongl, tillåtelsen värdige och kun. na hoppas dess erhållande. Lagstadgan vij. magthåller på en gång slägtskaps-förbindelsen och skyddar sedligheten utan att hindra äg» tenskaps byggande” — Hos Hogvårdige PresteStdndet: ’’Att försvaret för förbjudna leder ligger i sjelfva den Christliga menskliga naturen; att förbudet för giftermål mellan syskons barn, ehuru på ett vida afstånd från den ömtålighet, som i detta hänseende eger rum mellan syskon, dock synes vara nyttigt och i naturen grundad! såsom ett slags förskansning eller förmur för helgden af sjelfva syskon-förhållandet. Förbudet, ehuru det kan dispenseras, vore dock en påminnelse , att gränsen af det heliga, det okränkbara , vöre hardt nära, en erinran, sorn väl torde behöfvas för Religionens och sedernas vård. Borttagen vore ock ej denna påminnelse derigenom att Kyrkans synliga Öfverhufvud på fullgilltiga skäl, i synnerhet hemfade af företedde bevis om blodsfränders oklandrade frejd, stundcm lossade Lagens stadgade band.’! Bil. till LagUtskottets Betänkande N;o n, 53 — Dessutom anfördes i bägge de nämnde Stånden betänkligheter mot en partiel Lagförändring, som står i sammanhang med många andra stadganden i vår ännu gällande Lag, såsom t. ex. med 1 §. i5 Cap. RättegånpsBalken om jäf emot Domare och 7 §. 17 Cap. samma Balk om jäf emot Vittnen, m. fl., hvilka §§. i sådant fall äfven tarfvade ny redaction — en åtgärd , som utan skada synes både kunna och bora uppskjutas till den allmänna granskningen af dels redan utarbetade, dels förväntade förslag till ny både Civil-, Criminaloch Kyrkolag m. m.
I andra länder lägger man fästningarne på gränserne, dels för att hindra fienden att öfvergå desamma, dels för att bereda honom ett anfall i ryggen, om han detta oaktadt lyckas göra det. Hos oss deremot afbryter man till och med de befästningar, som skulle skydda den nära kusten belägna hufvudstaden, med allt det dyrbara den innesluter, mot åtminstone en surprise; låter befästningarne af Gefle, Calmar, Carlskrona, Malmö, Landskrona, Halmstad och Götheborg dels förfalla, dels raseras, raserar till och med den i strategiskt hänseende så vigtiga Christianstads fästning och upbygger i stället ett slags Sveaborg i hjertat af riket, dit ingen fiende kan komma, förrän han dessförinnan gjort sig lill herre, öfver hela Sverige. Har dock denna olycka inträffat, hvad skola vi väl då med Carlsborg? Hvilken är väl då frukten af de millioner, som blifvit utgifna för tillfredsställandet af en blott och bart militärisk fantasi. Att man i rikets medelpunkt, å ett ställe med fördelaktiga kommunikationer, beslutar sig anlägga en hufvud-depöt, äfvensom att den så tillvida befästes, alt 3 H. 8 114 Den 11 Januari. man blifver i tillfälle bevara de sammanbopade förråderne mot okunniga tilltag, deremot bar jag intet att anmärka; men detta är icke på långt när hvartill man inskränkt sig vid Carlsborg.
Rörstrands utställning af kakelugnar är utan tvifvel den vackraste kollektion i sitt slag, som någonsin förekommit å en svensk utställning, men äfven B. H. Lundgrens kakelfabrik, Stockholm, utställer förträffliga arbeten inom denna branch, som förtjäna att uppmärksammas så väl för sin prydlighet som för sitt relativt billiga pris. Lampor och ljusstakar, kronor och kandelabrar utställas af Gusums bruk i den vackra guldglänsande messingeD, som en tid hållit på att trängas undan af andra metallegeringar, men som nu synes komma till heders igen, hvilket den väl förtjänar. Det är i synnerhet en billig och vacker lampa, hvars kupa är försedd med en jordglobskarta i färger, som slagit oerhördt an och som å utställningen funnit köpare i tusental. Vackra samovarer och tekök samt kaffeoch tekannor finna vi äfven å Gusums monter. V. Wiklund, Stockholm, har äfven utsökt vackra arbeten i denna branch såsom lampstakar, lamphållare m. m. samt en hel del lockande arbeten i cuivre poli. Han kan dessutom förse oss med vackra och praktiskt inrättade tvättställ, badapparater, gasapparater för kokning och belysning m. m., som icke få förbises af den, som går i bosättningsfunderingar. En särdeles rik utställning af spisar, kokapparater, kaminer och allehanda handelsgjutgods, som är oumbärligt för ett hushåll, bjuder denna utställning på, så rikhaltig att man väl kan stanna i valet och kvalet, vare sig det gäller att välja den utställare, med hvilken man vill göra afiär, eller blott att bilda sig ett omdöme öfver utställningsalstrens företräden. BoUnders mek. verkstad intager väl ändå hedersplatsen och vid sidan af den Huskvarna och Ebbes bruk. Bolinders inventiösa kokspisar med deras besättning af praktiska kokkärl kunna ej undgå att slå au på hvarje husmoderligt sinne. Det är arbeten, som i alla afseenden äro first class. Alla de tre nämnda firmorna hafva dessutom en rik uppsättning af spisar och kaminer, praktiska, välgjorda och — hvad särskildt kaminerna angår — af en fulländad finish i utstyrseln, som starkt närmar sig den rena lyxen.
Vidare bär Kongl .Majit begärt rättighet att, vid de tillfällen, då stegradt pris på proviant-artiklar gjorde den föreslagna förböjda portionsskilJingen otillräcklig, la, af det på 4:de hufvudtiteln uppförda anslag till durchmarch-kostnader, disponera det belopp, som erfordrades till fyllnad i idelar af den portion, som för sjökommenderadt manskap vore fastställd och hvartill det varit afsedt att genom den nu äskade tillökningen i anslaget, böja portionsskillingen. Äfven till denna nådiga framställning tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 86. 15 15:o. I afseende pä det serskilda anslaget af 9,000 r:dr till båtsmännens förseende med köjer och tucken, liar Kongl. Maj:t täckts förklara, att, då medel för dylika utgifter vöre under rubriken ”förrådsförstärkning” af Kongl. Majit inberäknade uti det till flottans materiel äskade extra anslag, förstnämnda serskilda anslag icke erfordrades, utan borde från staten uteslutas.
Den gamla, med hvilken du brottades, och som icke utan knep kunde vinna en half seger öfver dig, är ålderdomen, som besegrar den starkaste. Nu skiljas vi åt, och jag önskar icke att se dig mer som gäst, ty du blir farlig för oss alla. Men kommer du, så är jag mästare nog i trollska konster för att kunna med sådana värna min borg.» Efter dessa ord försvann Fjalar. Tor och Loke återvände till Asgard. Från en senare tid förtäljes denna sägen så, att icke blott Loke, utan äfven Tjalve och Raskva, Egils fosterbarn, följde Tor på färden till Fjalar, som i den berättelsen kallas Utgardaloke, samt att Tjalve bar Tors matsäck, tills de första natten lade sig att hvila i Skrymers vante. Under natten inträffade den af Skrymers snarkningar orsakade jordbäfningen. Då Tor fram mot morgonen gick ut och fick se jätten, ville han slå ihjäl honom; men denne vaknade i detsamma och frågade, om Tor ville hafva honom till reskamrat. Därtill jakade Tor. Skrymer föreslog, att de skulle förena sin vägkost, och då Tor därtill samtyckte, lade Skrymer all maten i en påse och bar den på ryggen. Sedan vandrade de tillsammans hela dagen och lade sig om kvällen att hvila under en stor ek. Skrymer somnade. Tor tog då matpåsen och skulle öppna den, men kunde icke få upp knutarne. Då vredgades han, grep sin hammare och slog Skrymer i hufvudet. Skrymer vaknade och frågade, om ett blad fallit ned på honom. Därefter somnade han åter. När Tor vid midnattstid hörde honom snarka, tog han hammaren och slog honom midt i hjässan. Skrymer vaknade och frågade, om ett ollon fallit ned på honom. Sedan han fram på morgonen åter börjat snarka, sprang Tor upp, svingade hammaren, slog jätten i tinningen och märkte, att hammaren sjönk ned ända till skaftet. Skrymer vaknade och förmodade, att något ris fallit ned på honom från trädet. Därefter åtskildes de, sedan Skrymer utpekat vägen till Utgardaloke och sökt skrämma Tor för de farlige kämparne därstädes.
Sammankomsten för sådana ändamål må tillhöra andra länder, icke oss, ty efter Svensk lag kunna de åtalas, om någon fiscal sig dermed vill befatta; de som tillställa dem äro popularitetsjägare, som söka alt vinna folkgunst, utan afseende på de för samhällets bestånd vådliga följder, som dylika olagliga sammankomster skulle kunna medföra, och det grymma ansvar, som 8 H. ' 10 74 Den 10 Mars e. m. i händelse af åtal derpå följa skulle. Jag bestrider föröfrigt, att Hr Ekholms förslag, som blifvit af Const.Utsk. afslaget, här må komma under öfverläggning Med samma skäl skulle en ledamot här kuuna uppstå och extemporera hvilket representationsförslag som helst, t. ex. att hvarje Svensk menniska skulle vara lika valbar, utan afseende hvarken på ärlighet, bildning eller förmögenhet. En annan skulle kunna uppstå och säga, vi vilja ingen representation alls hafva. Hvart tager det vägen om man tillåter öfverläggning om sådana förslag, hvilka icke på den i grundlagen bestämda form blifvit utarbetade? Jag protesterar emot upptagande af något annat förslag, än sådana som hålla sig inom det af Const.Utsk. uppgjorda förslag. Denna fråga är af en besynnerlig vigt i den mån man söker afvika från grundlagens bud, ty hon innebär då revolution; hon är af helt vanlig beskaffenhet så länge man håller sig inom formerna. Ty om då ett förslag blir mer eller mindre väl uppgjordt af ett Const.Utsk. och blir antaget eller förkastadt af en kommande riksdag, så är det temmeligen likgillligt, ty samhället lefver icke för fem år utan för tiden, och hvad som icke sker på denna eller nästa riksdag, kan ske på den hundrade härefter. Må man låta reformerna mogna af sig sjelfva till dess alt alla sansade och förnuftiga menniskor erkänna att de medföra ett bättre. Men derföre att ett förslag är nytt, är det icke bättre. Vi hafva haft åtskilliga statsorganismer sedan år 1634, men hade vi i stället behållit den, så skulle Sverige nu stå på en helt annan punkt i område och utveckling än det nu gör. Slutligen ber jag att få yttra några få ord i afseende på Utsk:s förslag.
Betänk, är således i denna punkt of två Stånd bifallet. Jag tror mig ej behöfva ytterligare utveckla de skäl, hvilka jag anser tala för nödvändigheten of denna harnns bibehållande. Den är, såsom jag i den upplästa berättelsen haft äran nämna, den enda hamn, der krigsfartyg \ Den ap Mars f. m. möjligen kunna inlöpa, sedan nu anslaget till Höganäs är afslagel. För den lilla obetydliga handel (jag nödgas medgifva del), som Landskrona sjelf drifver, är hamnen visserligen tillräcklig. Det är således ej för della samhälle, som jag begär ifrågavarande anslag, utan derföre, att jag anser denna hamn vara högst nödvändig för Staten. Det är äfven ur denna synpunkt, som jag tillstyrker antagandet af samma beslut, som de två andra Stånden fattat, nemi. ett anslag af 25,ooo r:dr till utbetalning af statsverket med 6,5oo r:dr 0111 året i 4 år. Det är äfven ur denna synpunkt jag anser, att då man har något, som är i sig sjelf verkligen brukbart och godt, så bör man ej genom underlätet underhållande deraf låta det förderfvas. Hvar och en, som är något bekant med ifrågavar. kust, känner alltför väl, alt hvarje år en mängd lippgrundningar ske, och att således denna hamn med hvarje år blifver svårare att iståndsätta. Det är således, för att förekomma ett framtida behof af ett större anslag för detta ändamål, som jag tillstyrkt, att ett föregående arbete till vidare uppgrundningars förekommande borde göras. Jag tillstyrker således, alt R. o. Ad. ville förena sig lili hvad Presteoch BorgareSlm hafva beslutat. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Med Gr.
Det årliga anslaget till löner för föreståndare och lärare, till underhåll för eleveroch lärlingar samt för bibliothek och samlingar är af Kongl. Maj:ts Befallnings hafvande föreslaget till enahanda belopp, som i dessa hänseenden användes vid Ultuna, eller 18,000 R:dr R:mt, emot erhållande af hvilket anslag läroverket skulle tillförbindas att emottaga 24 friläi lingar och 28 elever, hvaribland 4 icke betalande. Då bebofvet af ännu ett högre
Län, för ombesörjd inqvartering af qu a ra lita ine slie va k n ings-m a n ska p„ 3:o samme Ledamots-motion, angående bidrag af Statsmedel lill alio - 38 Trot. Ut dr. d. A 5 Mars 1834* nande af den för Ingelstads och Jerrestads Härader i Christianstads Län serskildt antagne Provincial-Läkare, 4:o Thomas Nilssons ifrån Christianstads Län motion, angående prasmiers anslående af allmänna medel för uppförande af gråstensbyggnacler u landet, 5:o Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län motion, angående löntillökning för Lectorerne vid Carlbergs Kongl. Krigs-Academie, 6:0 samme mans memorial, angående en ny hammarskatls-taxering af jern-verken i Småland, 7:0 Samuel Jönssons och P§r Jonssons ifrån Öland anförande, angående förhöjning uti de åt Krono-fogdar, Häradsskrifvare och Länsmän derstädes anslagne löne-förmoner, 8:0 Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län motion, angående anslag, för den allmänna sjukvården och Lazaretten, 9:0 samme Ledamots anförande, angående rättighet för indelta arrn ceus Civil-Stat, att, lika med den milita ira, få sina utgifna accord ersatte, 10:0 Kongl, Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående frågan 0111 lindring uti den, Hemmansegare i Jemtland åliggande roteringsoeh rustniiigs-skyldighet, tillika med ett utaf Anders Mårtensson och Erik Niisson ifrån nämnde Län, uti samma ämne ingifvet anförande, 11:0 Olof Lindbecks ifrån Hallands Län motion, angående förändradt sätt för de under namn af gevinst inbegripne jordeboks-persedlars debitering och förvandling i penningar, 111. m., 12:0 Anders Olssons ifrån Stora Kopparbergs Län memorial, angående upphörande af Kongl.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förklaring angående beståndet af de å Sockne-allmänningarne befintliga intägter. Uti ett hos Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, har Herr Friherre Jacob Cederström yrkat, att en förklaring öfver Kongl. SkogsOrdningen och Kongl. Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär, rörande delning af allmänningarna inom Skaraborgs Län, måtte utfärdas, hvarigenom beståndet af de å sådana allmänningar i behörig ordning tillkomna lägenheter skulle tryggas. En slik förklaring vore så mycket mer af behofvet påkallad, som Domstolarne endast skola tillerkänt innehafvare af till skatte köpta intägter orubbad besittningsrätt, ehuru skatteköpsbrefvet förmentes icke medföra vidsträcktare rätt än ett i laga ordning vunnet åboskap. Motionairen har, på grund häraf, föreslagit: att, vid skogars delning , i Författningsenlig ordning tillkomna, under frihetsår för odling Bihang till R. St. Prot. 1834. 7ide Sami. %dra A/d. 4 l '26 Lagsamt Allm. Bese.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande A7:o if. brukade eller skattlagdtt hemman och lägenheter* ehvad de äro skatteköpta eller icke, skola orubbade förblif va och af skogen, i mon af hemmantal eller beskaffenhet för skogsfång och bete, dervid njuta skogsajrösning. Om, såsom Motionairen synes förutsätta, ifrågavarande lägenheter i behörig ordning tillkommit, lära vilkoren, hvarunder bosättning eller edlin" å socken-allmänning skett, böra oförkränkta iakttagas.. Ar åter förhållandet motsatt, torde vederbörande Interessenters anspråk möjligen kunna förtjena uppmärksamhet. Huruvida innehafvaren af en dylik lägenhet eller egaren till allmänningen har bästa rätt, det synes emedlertid vara en rättsfråga, hvars utgång beror af den bevisning, hvardera parten förmår åstadkomma, och hvars bedömande, efter Utskottens tanka, tillhör, icke Rikets Ständer, utan Domstolarne. Och på grund häraf anse Utskotten sig böra tillstyrka, att motionen må utan afseende lemnäs.
Vid förehafd profning af väckt fråga om förändring af stadganderne uti 17 Cap. 2 § Rättegångf-Balken samt Kongl. Förklaringen den 15 October 1810, angående den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver bandel och köpenskap, hafva Rikets Ständer funnit denna fråga böra belragtas ur tvåfaldig synpunkt. Å ena sidan framstår nemligen det egna föi hållande, att ett fordringsanspråk, grundadt allenast på anteckning i en utborgningsbok, kan, sä vida denna bok icke framter någon yttre oordentlighet oell säljaren är i åtnjutande af vanligt medborgerligt anseende, göras inför domstol giltigt och förbindande, blott genom säljarens egen ed, hvil* ken från lagens allmänna villkor för bevisning afvikande rättighet ansetts vara, icke blott i anseende till sin omedelbara verkan på andras rätt, vådlig, utan äfven för det allmänna välståndet menlig, i så måtto, att den öfver höfvan gynnar och underlättar benägenheten för skuldsättning. Å den andra sidan åter har klagan öfver denna lagbestämmelse blifvit förd med afseende på dess verkningar och följder i allmänna rörelsen, enär varu-utborgningar på tid nu allmänneligen betingas och bevilj.s, utan att köparen vill underkasta sig skyldigheten att genom skriftligt godkännande af räkningen eller skuldebref lagligen förpligta sig till skuldens betalning å öfverenskommen förfallotid, hvarmedelst icke allenast stridigheter om beloppet ofta uppkommit, och föi smidighet vid skulders betalning tagit öfver hand, utan äfven säljaren gatt i mistning af förmånen att för andra uppköp och omsättningar använda de Valutor, som af hans på tid gjorda varuförsäljningar uppkomma. Till stöd för den nästan ovillkorliga be visn ingsta! t, sorn i lag blifvit tillagd handlandes böcker, då de med ed fästas, åberopas vanligen den nyt - Exp ditions-Utsk ttets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 208. 3yi ta, utborgningen i den dagliga rörelsen medför, och nödvändigheten vid en sådan af verkligt behof utstakad rörelse, att bokföringen eger det största möjliga vitsord.