Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tyckes vara ganska klart att, ehuru här ej är någon siffra bestämd, så blir väl frågan otvifvelaktig! af bevillningsnatur, om jag säger, att en 4o kannors panna skall erlägga den skatt, som i tarilfen blifvit bestämd för en 38-kannors panna, eller den summa, som der finnes upptagen för en panna af något mindre pannerymd. Jag finner derföre alldeles otvifvelaktigt, att frågan är af bevillningsnatur och således måste underkastas votering, i händelse BorgareSt. ej skulle instämma med de andra trenne Stånden. Hvad åter angår sjelfva frågan om, huruvida voter:s-propos. bör anses förfallen, så fästade jag 22 H. 5 34 Don 15 M ars f. m. mig, i likhet med Hr von Hartmansdorff, vid ordalydelsen i Hr Landtm:s propos., men jag tog för afgjordt, att Ståndet ej kunde besluta annat än för sin del, att voter:s-propos:n borde förfalla, och jag gjorde derföre ej genast någon anmärkn. dervid. Hr Ribbing, Bengt: Så mycket mindre tror jag, att denna fråga hör anses vara af bevillningsnatur, som det är troligt, att, då denna författning blir känd, hvar och en brännvinsbrännare afser hvad denna författning bjuder, på sådant sätt, att, om han t. ex. vill bränna med 4° kannors panna, så beställer han den med kannors pannerymd, efter han vet, att två kannor få afräknas på denna rymd och sålunda rättar lian det alltid efter förordningen. Han förbiser säkerligen ej detta, och således kommer bevillningen att utgöra samma belopp. På sådan grund tror jag ej att denna fråga kan anses vara af bevillningsnatur, utan att den är rent ekonomisk, och att således R, o. Ad. har förfarit ganska rätt, då voterings-propos. ansetts vara förfallen.
Nådiga uppmärksamhet måtte fästas på vigten af ett fortfarande anslag å Carolinska Institutets stat till lika belopp som tillförene, eller 1,600 riksdaler banko årligen, till förenämnde profession; så har Sundhets-Collegium, med åberopande af dess härom, år 1847 afgifna, utlåtande, i underdånighet vitsordat, att den kliniska undervisningen i barnsjukdomarne är ej blott ett oundgängligt behof, för att åt den prak tiska läkarebildningen bereda en tillräcklig omfattning, hvilken, i afseende på nämnda sjukdomar, inom fäderneslandet ej kan på annat sätt än genom denna lärarebefattning åstadkommas, utan ock i väsendtlig mon bidrager att åt läkarne bereda en öfning, som är af stor vigt för deras offentliga embetsmannaverksamhet i de talrika läll, der denna har till föremål bestämmandet af späda barns dödssätt; hvadan Collegium i underdånighet anhållit, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta förnyad Nådig proposition om fortfarande och uppförande på ordinarie stat af det arfvode, stort 1,600 riksdaler, hvilket intill nästa riksdag blifvit för omförmälda ändamål beviljadt pä Carolinska Mediko-kirurgiska Institutets stat. I betraktande af hvad Kongl. Sundhets-Collegium sålunda anfört och vitsordat, hemställer jag underdånigst, det behagade Eders Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer föreslå, att det arfvode, som å Carolinska Mediko-kirurgiska Institutets stat redan blifvit af Rikets Ständer beviljadt åt en Professor i kliniken för barn sjukdomar, fortfarande må å samma stat bibehållas. 16 Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverk. 1880. ll:o Enär det årliga statsanslag af 1,000 riksdaler banko, som vid hvardera af de bägge sednaste riksdagarne blifvit beviljadt, att intill den derpå följande utgå till det i hufvudstaden inrättade och för rikets Apothekarebildnirig bestämda Pharmaceutiska Institut, under vilkor, att
Men ser du att far och Anton, som stå deruppe på bergspetsen, besvara någon signal från båten? Med Guds hjelp är det ett lyckligt tecken. Låt oss nu gå in; vi kunna i alla fall ej mera urskilja något, och vattnet, som stigit så högt upp, går dig öfver fötterna. Du förkyler dig!” ”Ack, det är lappri; jag är ju så rask. Du är också våt om fötterna, Erika; men du talar aldrig om dig sjelf. Se der kommer Anton ner; kanske har han något tröstande att förkunna.” Emellertid sträfvade Birger, som hade satt tvenne af sina raskaste karlar vid årorna, rätt på Pater-Noster-skären, der vraket, efter skeppsgossens beskrifning, borde ligga. Färden var svår; men de djerfva sjömännen tröttnade icke. Hvarje gång de förlorade genom en sjö eller en omväg, ersatte de det med förnyade ansträngningar. De begynte att bland isstyckena märka spillror af fartyget, och det var denna upptäckt de tillkännagåfvo för Haraldson. Här hade en hög af bjelkar sammantrasslat sig, der ett isstycke slingrat omkring sig något takel, och stycken af en mast jemte målade bräder af relingarne dansade öfver vågorna. Skeppsgossen, som hela morgonen varit stum, satt i fören och pekade med uttrycksfulla åtbörder på hvarje förbiilande stycke af den honom så kära skonerten. I hans unga bröst rasade dervid en smärta, närmast lik den, som erfares vid åsynen af ett härjadt fädernesland. Men det var nu ej tid för honom att öfverlemma sig åt blödiga känslor. Han måste söka sin kapten; och hvarje tanke i hans själ, hvarje nerv i hans öga spändes, för att uppfånga någon skymt af den älskade gestalten. Slutligen urskiljdes en punkt bland ismassorna. För Petter Lindgrens trogna öga innehöll den allt; för de andra oredig, liknade den närmast en hafsfogel, öfver hvilken skummet slungade sina vilda hvirflar. ”Det är kapten, det måste vara han!” ropade ynglingen uppspringande. ”Omöjligt!” svarade Birger. ”Ingen lefvande varelse synes till vid Pater-Noster-skären.
Propos., redan uttalat den åsigt, att, i valet emellan de olika hamor, hvilka skulle ingå uti det förslag, K. M. låtit utarbeta och för R. St. framlägga, borde banan emellan Stockholm och Götheborg -hafva främsta rummet; och K. M. har ansett delta vara så klart, att denna riktning axiomaliskt antages vara dea naturliga. Detta synes väl äfven å R. St:rs sida böra påkalla ett bestämdt svar. Jag hemställer ock till en hvar af Eder, M. Hrr! om icke, allt sedan uproärksamheten började riktas på behöflighelen af jernvägar i vårt land, alla hafva synts vara ense 'derom, alt den första åtgärd, som borde vidtagas, vore sammanbindandet af Rikets båda förnäm - 240 Den 23 September f. m sta statler. Det första beslut, sorn i detta afseende af R. St. fattades, angick utförandet af Köping-Hult-banan, och om än i sjelfva beslutet icke, med uttryckliga ord, är omnämudt, att den skulle utgöra en del af den tillämnade stora banan emellan Stockholm och Götheborg,' sa uttalades dock sådant tydligt under ärendets behandling, hvarvid det anmärktes, såsom en af banans förtjenster, att, ehuru den ingick uti planen för nämnde större anläggning, derest en sådan tilläfventyrs framdeles blefve beslutat, den likväl kunde med fördel enskildt utföras, emedan den. äfven i afbidan på systemets möjliga fulländande, komme att utgöra ett helt för sig. Samma åsigler utvecklades jemväl då R.
Riksgälds-sedlars inlösning var afsedt ett belopp af 284,709 R:dr 3 sk. 4 rst. och för koppar-skiljemynts-polletternas invexlande 74,996 R:dr 47 sk. 6 rst. Således har omförmälda contanta behållning, som vid 1844 års början utgjorde 373,638 R:dr 18 sk. 10 rst., genom inlösta sedlar och invexlade poletter efter denna tid minskats med endast 13,932 R:dr 16 sk. Stockholm den 20 Maj 1845. 8 Stats-Utskotteti Memorial, Ii:o 327. till Reglemente för Riksgälds-Contoret. § 7. Riksgälds-Contorets utelöpande Credit-sedlar, eller de sii kallade Riksgci/ds-sedlarnej skola fortfarande, till slutet af innevarande år 1845, af Riksgiilds-Contoret inlösas, enligt det i sådant afseende mellan dessa och Rikets Ständers Banks sedlar stadgade förhållande. På den serskilda räkning, som för nämnde sedlars inlösande föres i Banken, och å hvilken, vid 1823 års slut, upptogs, Riksgälds-Contoret tillgodo, en emot dess då utelöpande sedelstock, kopparskiljemynts-polletterna här under inbegripna, svarande behållning af Fyra millioner tjugofem tusen nittiofem (4,025,095) R:dr, Trettionio (39) skillingar Banco-rnynt, få invisningar för andra ändamål icke utställas. — ^yssberörde så kallade kopparskiljemynts-polletter skola, i den mån de af Riksgälds-Contoret invexlas, till Banken aflemnas.
Prot^Utdrag den 20 December 1862. S. D. Följande, af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet afgifna Betänkande!), blefvo, vid desammas nu förnyade föredragning, bifallne, nemligen: JVS 12, i anledning af väckt motion (JVS 35), om uppbäfvpnde af 84 § i Kongl. Förordningen den 6 September 1842, angående truppers och persedlars fortskaffande; JVS 13, i anledning af väckt motion (JVS 67), om afskaffande af nu brukliga biskopsskrud; JVS 14, i anledning af väckt motion (JVS 137), om förändrad grund för fördelningen af roteringsskyldigheten; JVS 15, i anledning af väckt motion (JVS 6), angående förändring i sättet för uppbörd af augmentsräntorna; JVS 16, i anledning af väckt' motion (JVS 128) om ändring i Kongl. För ordningen den 1 Oktober 1858, angående tillverkning, vård och försäljning af krut; och JVS 17, i anledning af väckt motion (JVS 41), om tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande, JVS 9, med hvilket Utlåtande blifvit till Ståndet återlemnad en utaf Sven Rosenberg från Christianstads län väckt motion om ett tillägg till 17 Kap. 16 § Rättegångs-Balken samt om ändring i föreskrifterna, rörande embetsmannaed och läkareattester, beslöt Ståndet, att berörda motion skulle ånyo till Lag-Utskottet remitteras; kommande lill bemälda Utskott jemväl att öfverlemnas utdrag af det protokoll, deri skälen för den beslu-> tade återremissen blifvit anförde.
Mitt ljusbruna hår var upplagdt i enkla flätor i nacken, benadt i pannan samt vågigt af naturen i små oskyldiga bugter — utan att på minsta vis vara ens tillstymmelse till » lugg ». Min lärare skulle gå med mig, för att jag ej skulle känna mig rädd. Men aldrig har jag varit frimodigare än den dagen, som, redan då den inföll, föreföll mig som mitt lifs största och skönaste dag — som den också blef. Examen gick med glans, jag fick höga betyg • — med undantag af sången dock, som afspisades med » godkänd » — och min lärare var stolt öfver sin elev. Sedan försiggick » profvet » bättre än hvad Och så skulle vi gå hem, der naturligtvis jag vågat hoppas, och derefter kom turen till mina anhöriga längtade att få höra utgången. att visa min skicklighet på piano. Detta var Då vi så skulle passera kyrkan, fick han också min styfvaste sida, och han påstod, att ett af sina infall — som stundom, sanningen jag var en verklig liten virtuos. Det enda att säga, ej hände så sällan. — » Låt oss gå som felade var min handställning, som han upp i kyrkan » — bad han — » och spela så ej tyckte om, och för att jag skulle lära mig ditt vackra examensstycke ännu en gång! » en bättre, så satt han hela tiden och med Hvem kunde neka på en dag sådan som högst egna händer höll mina uppe — för en denna? Och så gingo vi in. Kyrkans hvita oinvigd såg det ut, som när en läkare känner hvalf lyste i solljuset på ett underligt, strå- patienten » på pulsen ». lande, högtidligt s ä t t. Deraf kom det sig, att jag redan från börDå vi inkommo, tog han kappa och hatt jan blef vand vid beröringen af hans hvita af mig, fattade min hand och gick några steg händer, som under tidens lopp på ett märkeframåt den breda gången, under det hans ligt sätt, om ej magnetiserade, så dock bragte ögon på ett högst besynnerligt sätt stirrade mig i ett slags fjuft tillstånd — naturligtvis på mina röda rosor — såväl de i bröstet, utan att ens skymten af en aning om hvad som de, hvilka brunno på mina kinder. det kunde vara, uppstod hos mig.
Som jag i enskilda angelägenheter nödgas afresa frän hufvudstaden, får jag afsäga mig förtroendet att vara suppleant i Bevilln.-Utsk:t, under anhållan att få behålla min riksdagsmannarätt. Sedan denna anhållan jemväl bifallits, anmodades R. o. Ad:s Hrr elektorer att utse en suppleant i Stats-Utsk:t efter Frih. Leijonhufvud, och en suppleant i Bevilln.-Utsk:t efter Frih. Rålamb. 558 Den 18 April e. m. Sedan R. o. Ad. i förmiddagens plenum behandlat och afgjort de tre första punkterna af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 81, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvudtitel, äfvensom Sammansatta Statso. Ekon.-Utsk:ts Retänk. N:o 8, i ani. af väckta motioner om förändringar och indragningar i nuv:de båtsmanshåilet; fortsattes föredragningen i ämnet och förekom nu i ordningen: Sammansatta Statso. Ekon.-Utsk:ts Retänk. N:o 12, i ani. af väckta motioner i fråga om åtskilliga till båtsmansbeklädnaden hörande persedlars anskaffande och underhåll genom statsverket. Gr. von Platen, Baltzar: Utan att vilja gå Ståndets beslut i förväg i afseende på denna motion, har jag blott velat fästa uppmärksamhet derpå, att om man föreställer sig att denna förändring utan ökade utgifter skulle kunna verkställas nu på en gång, vare sig efter en bestämd lösesumma eller efter markegångspriserna, så begår man ett misstag, emedan, att döma efter den erfarenhet man hemtat af upphandlingar af dylika beklädnadspersedlar, det visat sig en skilnad i upphandlingsoch markegångspris, som ovilkorligen måste vålla en ökad utgift. Och som det vore en fördel för det allmänna, om dessa mindre beklädnadspersedlar vore af en bättre beskaffenhet, anser jag mig äfven böra tillkännagifva att fråga just i samma riktning redan förr varit under Styrelsens pröfning. I fall R. St:r skulle besluta saken — d. v. s. i fall det Höglofl.
Ett sådant förfarande är värdigt ett ridderskap och den som eger den betydelsefulla och från fadren arida rättighet som Svenska Ad. nu innehar, den torde hvarken böra nedstiga från sin uphöjda ståndpunkt att alldeles utan annat intresse än sjelfva saken ingripa i fäderneslandets angelägenheter, ej heller betrakta denna dyrbara och afundade rätt såsom en tung börda från hvilken man genom penningens allmakt ifrigt sträfvar att befria sig för att lägga henne på en aflönad arbetares skuldror. Det vackra och ädla i saken förlorar härigenom sin glaus. — Förhållandet är olika med dem som icke äga denna högt aktade rätt att sjelfmant taga Statens värf om händer; men eger man den, bör man vara stolt deröfver och icke söka friköpa sig derifrån för att sedermera bekymmerlöst få tillbringa tiden på sina egendomar eller under lustfärder till angenämare trakter än någon upoffring är säkert, men ganska många bland Svenska Ad. ega ännu en förmögenhet som skulle medgifva denna upoffring och om en eller annan ej skulle anse sig i tillfälle att sjelf upfylla sitt kall, kan hati dertill befullmägtiga en annan för hvars tänkesätt han hyser förtroende, hvarigenom också ulmärkta förmågor icke sällan inträdt på Riddarhuset. För R. o. Ad:s representation genom val, har man egentligen framhållit frenne särskildta orsaker. Man klagar först och främst öfver för täta ombyten bland Utsk:s-ledamöt.erne af detta Stånd. Härvid påminnes man ovilkorligen om det träffande i liknelsen om grandet och bjelken. Hvar och en som setat i Utsk. har säkerligen den erfarenheten alt personalen derstädes äfven bland de valda Stånden är ganska omvexlande. Åtminstone har jag funnit att inom det Utsk., hvaraf jag har den äran att vara ledamot, nästan ingen session försiggått utan att bland de ofrälse Stånden en eller flere suppleanter anmälts till inträde för tillfället.
Det är en löjlig tillgjordhet att vilja väcka uppseende genom uttryck; sådant skall alltid uttydas såsom fåfänga och ogillas. Endast den i själsodling långt framskridne mannen kan det tillåtas, att i afseende på ord och uttryck följa sin egen smak. I fråga om uttalet och den egentliga tonen meddelar jag läsaren följande reglor: Man bör tillse, att talet ej låter vidrigt, icke är hväsande, stammande eller läspande. Man får icke uttänja orden, icke tala genom näsan, icke mumla mellan tänderna, icke tala sjungande, skrikande eller galande, men ej heller doft, ihåligt och liksom ur en tunna. Man akte sig att uttala vanliga ord med en viss vigtighet. Talet bör utan möda kunna förstås af andra. Sällan kan man undskylla sig med ofullkomlighet i talorganerna, ty en sådan kan genom god vilja och öfning nästan alltid förbättras. Tonen bör vara möjligast ren, d. v. s. vara klar och skär. Man läse om morgonen, innan man förtärt någon föda, ofta högt. Detta kan, om nödigt är, ske vid ett starkt buller, t. ex. vid ett vattenfall, vid en qvarn, vid dånet af trummor, vid slamret af vagnar på gatan. Man bör icke hindra barn, när de äro mycket högljudda vid sin lek, utan snarare dertill uppmuntra dem, när dessa lekar förefalla i fria luften. Musik kan härvid på mer än ett sätt vara till nytta. Man anslår t. ex. hvarje morgon en annan ton å pianot, och uthåller den så länge med rösten, tills tonen är jemn och stark. Äfven undviker man allt, som kan förderfva rösten, såsom: upphettning, häftigt skri och tjut, tobaksrökning, förkylning, hetsiga drycker, fet och slemmig föda, utsväfning. Dessa ting äro allesamman förklarade fiender till tonens renhet, och göra rösten hes, svag, darrande, ojemn, sträf och obehaglig. Tonen bör ega nödig fyllighet, d. v. s. icke vara matt, gäll, barnslig, osäker eller vacklande. Genom öfning, helst genom sång, kan man göra tonen fyllig; man öfve sig blott dagligen, särdeles i de djupare tonerna.
Att den Romerska Rätten emellertid kunde medgifva en så sträng panträtt, Afven i afseende på lösören, som förblifva i gäldenärens besittning, torde hafva berott derpå att i sammanhang med bypot.heksrättens utbildning i denna rigtning nya rättsmedel infördes, hvarigenom fordringsegaren skyndsamt kunde komma i besittning af det pantförskrifna godset och sålunda bliiva i tillfälle att sjelf skydda sin pant emot afyttring från gäldenärens sida och på samma gång allmänheten skyddas emot faran att utan vetskap om pantaltalet tillhandla sig panten. Vår tids lagstiftningar, som sakna dessa rättsmedel, hafva i allmänhet ej heller funnit rådligt, att i detta afseende gå i den Romerska Rättens fotspår. Ehuru hypothekssystemet, såvidt det rörer fast egendom, öfverallt mer och mer utbildat sig, har det deremot i afseende på lös egendom i flera länder antingen icke erhållit eller ock i sednare tider förlorat sin ofvan anförda ursprungliga betydelse. I Frankrike, Belgien och Holland medgifva lagarne numera icke något aftal om hypothek i lös egendom, ehuru tysta förmånsrätter i dessa länder lika så väl som annorstädes, kunna i vissa fall göras gällande äfven i sådan egendom. Enahanda förhållande eger rum i Österrike och Preussen, hvaremot i åtskilliga mindre Tyska stater det Romerska hypotheksväsendet tillämpas äfven i afseende på lös egendom. I Sverige hade genom 1600-talets lagskipning den praxis utbildat sig, att genom pantaftalens intecknande kypotkeksrätt ansågs vara vid dem fästad, hvilket äfven af åtskilliga allmänna författningar, såsom Kongl. Resolutionerna den 11 Maj 1665 och den 20 November 1688 erkändes, och sådana inteckningar bibehöllo sin verkan ända till dess densamma genom Kongl. Förordningen den 11 November 1730 inskränktes till debitorens fasta egendom.
Då sådant icke ansetts motverka det med regleringen åsyftade allmänt nyttiga ändamål, och då frågan, angående den rotehållarne tillerkända enahanda rätt äfven, i händelse af bifall till Utskottets yttrande, kommer att underställas Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, så får Utskottet, oagtadt de häremot framställda anmärkningar, förnya sin i berörde hänseende gjorda hemställan. Stockholm den 7 September 1840. STOCK HO L M , ECKSTEINSKA HÖK TRYCKERIET 1840. Stats-Utskoltets Utlåtande, IV-o 3i4• 1 N:o 314. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Sept., kl. t e. m. Utlåtande, i anledning af anmärkningarne vid Utskottets Betänkande JY;o i5o, angående vilkor en för det till staden Wenersborgs återuppbyggande beviljade lån. (Rgs Afd.) De inom Högvördige Preste-Ståndet och Välloflige Borgare-Ståndet framställda anmärkningar emot nyssnämnde, af Högloflige Ridderskapet och Adeln bifallna, Betänkande, afse hufvudsakligen Utskottets afstyrkande af Rikets Ständers bifall till de föreslagna nedsättningarne i den för ifrågavarande lån vid sisla Riksdag bestämda ränta, äfvensom i det då fastställda belopp, som, efter anståndstidens slut, skulle å låne-capitalet årligen afbetalas. Med afseende å de, i sådant ändamål, förut anförda och i Betänkandet upptagna skäl, hafva de fleste ledamöterne af förstbemälde 2:ne Stånd, hvilka yttrat sig i detta ämne, förklarat sig instämma i förslaget om räntans nedsättande från 5 till 4 procent; och hafva åtskillige talare derjemte yrkat de årliga capitaloch ränte-inbetalningarnes förminskande till 6 procent, hvaremot andra ansett dessa inbetalningar, oagtadt ränte-nedsättningen, böra utgöras med det af Rikets sistförsamlade Ständer stadgade belopp, eller 8 procent å primitiva capitalet.
Sältet och utvägarne att afhjelpa de olägenheter, som härvid uppenbara sig för realiserandet af frihandeln, måste studeras i hvarje lands särskilda egendomligheter, och taga statsmannens och national-ekonomens beläsenhet och skarpsinnighet i anspråk. Hvad särskildt vårt land beträffar, hafva vi många hinder för frihandeln —för produktion och utbytet. Utom de naturliga i läget och klimatet, så antecknar jag: l:o, Penningeoch kredit-väsendets invecklade och antiqvariska beskaffenhet. Hvilket väsendtligt inflytande på produktion har icke förlags-kapitaleta belopp och ränta? 2:o, De ojemnt fördelade skatterna, tryckande egentligt jorden hos oss. 3:o, Maskinväsendets outvecklade skick och maskinverkstädernas oförmåga att producera, synnerligen lör godt pris. 4:o, Kommunikations-anstalternas tunga och dyra beskaffenhet hos oss. Hvilket inflytande transportkostnaden har på produktion, inses lätt deraf att en famn ved 4 å 5 mil från lastplats eller alsättningsort har i närv.de intet värde. Innan vi hinna i jemnhöjd med andra länder i produktions-priset, så hafva vi en lång väg att vandra och behöfva till dess ett väl lämpadt skydd, hvilket bör vara olika för olika länder, och grundadt på special-traktater — olika för olika länder. Den 8 Februari f. m 415 Vårt sätt att förfara härutinnan med en och lika tull-tariff för alla länder är derför ett bedröfligt faktum af en missförstådd handelspolitik. Detta skydd för befrämjandet af frihandeln bör mindre bestå i höga tullafgifter, än i premier och tullrestitutioner, hvartill begagnas det öfverskott i tullmedlen, som frihandeln skapar. Vi ha ännu icke kommit ens till tanken derpå; Frankrike skyddar i denna rigtning sin industri med 75 millioner francs för för lidet år, utom alla anslag till jernvägar och kanaler m. m., hvilka äro mycket stora. Sedan jag nu framlagt de theorier, hvarpå Irihandeln grundar sig, och derifrån hänvisat på tillämpningen af densamma hos oss, så återstår för mig att betrakta det sätt. hvarpå regeringen härvid gått tili väga, för att eftersinna i hvad mån hon fyllt dessa fordringar.