Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar icke afslag å Utsk:s utlåt.; men då Utsk. säger: ”Då emellertid Utsk. för sin del icke kan inse behofvet eller nyttan af denna särskilda kassas tillvaro, utan deremot hyser den åsigt, att de med militie-boställskassan afsedda ändamål skulle likaväl kunna uppfyllas samt derjemte en icke obetyd - Den H Mars f. m. 113 lig nedsättning uti de med den särskilda kassaförvaltningen förenade dryga aflöningskostnader beredas, derest de kassan åliggande utgifter komme att af statsverkets medel direkte bestridas”. Så får jag dervid göra den anmärkmn, att hvarhelst en sådan administration förlägges, antingen hon ligger qvar i krigs-collmi, der den från ålder legal och dit den rätteligen hörer såsom en militärstaten tillhörig åtgärd, eller hon förflyttas till ett annat förvaltande verk (vare sig kammar-colhm eller något annat); så kommer hon på alla ställen att medföra samma besvär med och af uppbärandet af räntorna, och i tidernas längd medföra kostnader, som man nu förespeglar såsom obehöfliga. Jag får upplysa, att det är icke allenast kassans förvaltning, sorn utgör det hufvudsakliga besväret med denna admistration; utan att det är sjelfva boställenas underhåll och förseende med karaktersbyggnader, som utgör den ganska besvärliga och makt påliggande delen af denna gren af förvaltningen. Vi hafva boställen lill ett antal af 338, som skola på denna kassas bekostnad med byggnader förses. Af dem hafva vi 218 bebyggda, och de öfriga 120 obebyggda, för hvilka nu till arméen betalas inqvarteringspenn ingar. Hr von Hartmansdorff: Då presidenten i krigs-colkm ej gjort någon invändning emot denna punkt, så vill jag ej heller göra det. Men jag vill göra en anmärkn. i afseende på framtiden. Af Utsk-.s betänk., likasom af den K. propos:n kan inses, alt kassan ej förslår till sitt ändamål. Likväl lemnar man henne ej den lindring, som K. M. äskar. Hvad skall följden deraf blifva?
Under det jag nu endast får den äran betyga min erkänsla för den af Utskottet patänkta meikoäen at föra Fångar sjöwägen, hwilken jag tror kan blifwa af ännu »vidsträcktare nytta, da de flera tilänmade Lsnaler och Oommunicakioner emellan Rikets Insjöar en gäng blifwa färdiga, torde jag äfrven fä er. indra at man i England funnit utwäg äfwen at föra dem Landwägen pä ett sätt, som med sakens natur synes alldeles öfwerensstämmande. Det är at läka ärrett-inrer gä til fots emellan twänne Soldater, som pä witza Strkioner aflösa hwarannan. Detta torde ätmindstone hafwa den förman ar hos Delinguenrea mindska lusten at wandra öfwer hela Riker. Jämte detta torde jag äfwen fa hemställa om icke Jägeri-Betjeningen, som pä de flesta ställen sa litet uträttar til Landers fredande för odjur, kunde wid detta tilfälle blifwa satt k werkfamhet för at ätmindstone bidraga at mindska Bon. dens answarighet. Jag öswerlemnar til Högloflige Ridderskapets och Adelns eget ompröfwande huruwida saken i defia bäda afseenden förtjenar at ater remirrersr til Oeconomie - Utskottet för at deröfwer inkomma med sir krojeÄ; men som Med allt delta, ändamalet llkwäl «j torde blifwa upfyldt, fär jag än widare hemställa, om 4»7 icke denna sak, svm^cksa kan anses som en Lagfråga, äfwen bör blifwa til Lag, Utskottet remikrersä, pa det at detta Utskott marle förestå de förändringar t Lagens rum, hwarigenom saken til sin »verkställighet ansenligen skulle blifwa lättad.
Då likväl något stadgande angående priset, som skulle af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bestämmas, icke i kontraktet influtit annorlunda, än att föreskrift derom skulle efter sig företeende omständigheter meddelas, och upplysning af här befintliga handlingar ej kunnat erhållas hvarken i nämnda hänseende, eller huruledes korlralienten emot allmogen fullgjort sina åtagne förbindelser, kan något på facta grundadt omdöme ej stadgas om nämnde anslags ändamålsenlighet och verkningar. 29 Hvad åter angår det år 1832 beviljade betydligare anslag af tillsammans 40,000 R:dr Banko, lemna tillgängliga handlingar full upplysning i nämnde afseende. Af de 2000 R:dr, som af dessa medel skulle få till de fattige och behöfvande ulan borgen eller annan säkerhet utlånas, utdeltes på sådant sätt 1,928 R:dr 40 sk. 4 rst., hvaraf omkring i sedan blifvit återbetald och omkring | afskrifvits enligt derföre stadgade grunder. Då de personer, som af denna utdelning kommit i åtnjutande, saknat både penningar att köpa och kredit att borga behöflig spannemål, har utdelningen, sorn för de flesta varit alt betrakta såsom en allmosa, icke förfelat den verkan sådane gåfvor vanligen medföra, och kan alltså, på detta sätt betraktad, anses hafva varit ändamålsenlig. Anses del åter, att staten hvarken bör såsom sådan åtaga sig fattigförsörjningen inom de serskilde kommunerne, eller utöfva något detaljförmynderskap i afseende å den enskildes hushållning, ilian, då sådan nöd inom någon ort inträffar, att dervarande vanliga fattigförsörjningsanstaller icke förmå fullgöra sina åligganden, böra inskränka sin hjelp lill det ytterst nödvändiga, så torde en så beskaffad hjelp icke böra lemnäs 1111 ifrågavarande klass af ortens innebyggare såsom lån, hvars återbetalning vanligen hvarken af Slaten eller den enskilde låntagaren påräknas, utan heldre i födoämnen utdelas såsom vedergällning för arbete, äfven 0111 delta, i följd af årstid eller annan orsak, blefve i det närmaste inproduktifl.
Då dessutom den nuvarande redaktionen af denna §: “I öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, vare bränvinsutdelning äfven utan betalning förbjuden," lärer, enligt Utskottet meddelad upplysning, föranledt till olika tolkning, har Utskottet äfven i detta förhållande funnit anledning föreslå förändrad lydelse af denna §; hemställande Utskottet, att det uppgjorda förslaget må af Rikets Ständer bifallas. § 41. Vid denna § är yrkadt: inom Ridderskapet och Adeln af Herr Granfeldt, A. F. (motionen N:o 88), att § måtte erhålla följande lydelse: “Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfva! rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flore köpare fördelar bränvin, straffas med fängelse i högst ett år eller böter," samt att §:s sista moment måtte upphöra att vidare gälla; och inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Jons Andersson från Malmöhus län (motionen N:o 31, i hvilken Åke Andersson från samma län och Anders Persson från Christianstads län instämt,) att ansvaret för oloflig bränvinsförsäljning måtte blifva, första gången böter från och med 30 Riksdaler till och med 60 Riksdaler, andra gången böter från 60 till och med 120 samt tredje och följande gånger fängelse från och med två månader till och med ett år, således samma ansvarsbestämmelser, som för närvarande äro stadgade för förbrytelsens upprepande andra, tredje och fjerde gångerna. De skäl, hvilka till stöd för dessa yrkanden uttalats, hafva hufvudsakligen varit det förändrade förhållande, som genom nya strafflagens mildare bestämmelser rörande böters förvandling inträdt, i följd hvaraf den, som saknade tillgång till gäldandet af honom ådömda böter, endast finge umgälla sin förbrytelse med några få dagars fängelse vid vatten och bröd, ingalunda tillräckliga för att afskräcka honom och andra från försöket att utöfva oloflig handel med bränvin; hvarjemte äfven anförts, att straffet drabbade högst olika, enär den, som egde tillgångar, måste utom böterna erlägga minuthandelseller utskänkuingsafgift.
Jag är hufvudsakligen af den mening, som i reservationen finnes uttryckt; och tror det ofta nog vara nyttigt om denna uppbörd besöyjdes genom kronobetjeningen ; men jag anser ‘tiga lun - Den 9 November c. m. 17» lunda nödigt, alt begära en allmän författning, som föreskrifver att så skall ske. Brandstodsföreniugarne utgöra cojnmunala föreningar; de dithörande göromålen må de således på egen bekostnad besörja. Det kan icke med fog åläggas någon Statens tjensteman att åtaga sig sådant. Icke eller kan man föreskrifva en viss betalning, som öfver hela Riket skulle vara lika för detta ökade besvär, ty då, efter hvad jag tror mig veta, denna uppbörd i vissa län besörjes af s. k. uppbördsförvaltare, emot ingen, eller någon derföre ulan tvifvel redan bestämd vedergällning, sä blefvc förändringen på dessa ställen hvarken önskad eller nödig. Mången skulle få för mycket, andra för litet. Sådant beror pä olika omständigheter, oell bör derefter rättas. Jag anser alldeles tillräckligt, om hvarje brandstodsförening i sådant fall vänder sig till landshöfdingen i länet, och denne till K. M. R. St, torde derföre icke böra befatta sig dermed, hvarföre jag hemställer, att R. o. Ad. mätte afslå betänk. II r F åhrotus, Olof Immanuel: Jag är i denna fråga hufvudsakligen af samma mening, som den siste värde talaren. Det är visserligen ostridigt, att de länsvis inrättade brandstodsbolagen i flere hänseenden äro att föredraga framför de smärre, häradseller socknevis ingångna föreningarne, och det må derföre gerna medgifvas, att de förre framför de sednare förtjena alt underlättas med de medel, som kunna synas tjenliga och möjliga; men jag hyser likväl stora betänkligheter emot antagandet af det nu under öfverläggning varande förslaget. Till en början må man göra sig den frågan, huruvida en Kronans tjensteman, redan med fullmakt försedd, må anses rättsenligt kunna lillförbindas, att emot sin vilja åtaga sig ett bestyr, som är enskildt och icke Kronans?
Jag började njuta af lifvet i fulla drag. Man sade, att jag var glad som en galning. Så blef jag kär. » Med en hastig rörelse lägger hon handen öfver ögonen, som om dagern bländade henne. » Förlåt mig, Märta, det plågar dig, men detta måste vi två tala till slut med hvarandra. Det var första gången jag hade varit i närmare beröring med en ung flicka. Hon var mycket vacker. Jag tror, det var hennes skönhet, jag förälskade mig i. Hennes närvaro berusade mig, jag gick som i yrsel. D å berättade man mig en dag, att hon var förlofvad. Det är åtta långa år sedan, Märta, och jag har hunnit med mycket sedan dess. Men det var en tung tid, då först. Bedan då, medan sorgen var ny, kunde det dock komma underliga tankar om framtiden. Det var, som om något väntade på mig, och som om jag måste skynda mig att frigöra tankar och sinne för något, som skulle komma. Och så kommo sträfsamma, arbetstunga dagar, och minne och sorg skötos undan, och år följde på år. Jag blef en man, som någon gång med vemod mindes ynglingens första dröm. Längst inne i mitt hjärta fanns där dock nu en annan dröm. Jag kunde gå och längta efter att en gång råka en kvinna, en verklig kvinna; jag hade sett nog af dessa eleganta dockor, som trängas på baler och promenader. D å råkade jag dig, Märta! Jag kan inte kalla det att älska om igen, detta har jag aldrig känt för någon kvinna, du är den enda. Står nu det förflutna emellan oss? » Det blir alldeles tyst omkring dem. Hon ser på hans bleka, upprörda ansikte, och hon känner, att hvad han gifver är fullt och helt, och att det som varit icke tagit något ifrån henne. » Förlåt mig, Ivar, » säger hon stilla. » Min — för alltid. » Han kysser det blonda håret och de l å D g a mörka ögonfransarne. Uppmanen edra väninnor att oförtöfvadt förnya prenumerationen för det n y a året, emedan de eljes löpa fara att gå miste om de först utkommande numren. E n i sänder. Af A v e.
Proposition om Götha Canal-arbetes befrämjande, hvilken fråga , såsom erfordrande de betydligaste Summorne, ostridigt intager första rummet bland dem, som beträffa de för Rikets Ständer möjligen till anslags beviljande tillgänglige Fonder; afgifva ett till alla delar fullständigt utlåtande; Men Utskotten hafva icke destomindre trott sig, så väl med tillbörligt under - Stats-LJtskottets Betänkanden. 4^5 dånigt afseende å den anmaning oftanämnde Kongl. Majrts Nådiga Proposition innehåller, som i hetragtande af ögonblickets ovedersägliga kraf och ärendets särskilda beskaffenhet höra utan uppehåll stadga, och tili Rikets Ständers upplysta ompröfvande särskildt öfverlemna, sina tankar öfver Götha Canal-Directions härofvan berörde anhållan, i hvad den rörer det för innevarande år inträffade särskildta förhållande. I detta afseende hafva Utskotten inhemtat, att, genom Rikets Ständers åren 1815 och 1818 fattade Beslut, rörande fortgången och befrämjandet af Götha Canal-arbete, blifvit i egenskap af vilkor, hvarförutan det såsom Byggnads-biträde från Banken beviljade anslag af 3oo,ooo R:dr årligen, till och med 1820, eller det år, då nästa Riksdag derefter infölle, icke för något år finge af Canal-Directionen, å Bolagets vägnar, lyftas, stadgadt, att den förrättade Revisionen dessförinnan skulle hafva för det näst föregående året intygat Byggnadens fortsättning med full drift efter den faststälde planen, samt derjemte att af det tecknade Actie-Capitalet blifvit, i den ordning Reglementet föreskrifver, infordrade de insättnings-proCent, hvilka för hvarje år af Rikets Ständer blifvit bestämde, på sätt, att sista io.‘de delen af ActieCapitalet borde infordras år 1823.
Vid uppackning af de mystiska lårarne befunnos de innehålla för dam garderoben så godt som oskattbara artiklar: klädningar och rober af tjockaste siden och dyrbaraste sammet samt kappor med pälsverk och snörmakerier — i få ord allt hvad den moderna och eleganta damvärlden kan önska sig. Också hade vid auktionen infunnit sig en mängd damer, liksom våra mest framstående modeaffärer dit sidckat ombud. För Auktionen inbragte dock på det hela taget en spottstyfver, ty de dyrbara klädespersedlarne voro värderade till omkring - 40,000 francs, då auktionssumman uppgick till endast 3,000 kr. Grefvinuan Murossy skall i ett olyckligt äktenskap hafva varit förenad med en stenrik ryss. Hon hade dock vunnit skilsmässa; men på väg att söka friheten o c h lyckan hade hon plötsligen aflidit — och detta skall vara anledningen till, att hennes tillhörigheter kommit på villospår. * Den ena af » SörmlandsflickornaT&gt;,lrm$m Karolina Jansson, har efter uppnådda 70 lefnadsår den 15 d:s i Upsala skattat åt förgängelsen. I förening med en efterlefvande syster, Charlotta Jansson, idkade den aflidna redan pä 1850 talet en af dåtidens ungdom väl känd tillverkning af bakelser och strufvor. Man frågade ej efter, alt lokalen var liten och anspråkslös, utan man gick dit, väntade till det blef färdigt, åt och var belåten. Då det visade sig, att affären ej lämnade den peKuniära behållning, som för existens var nödig, blef den öfvergifven, och de båda systrarna, hvilka inom studentkåren buro namnet » Sörmlandsflickorna », slogo sig på matlagning och inackordering. Rörelsen gick med lif och lust. Mången af dem, som nu äro » män i staten », torde från studiitiden erinra sig » Sörmlandsflickornas » bostad som ett godt matställe och ett välvilligt, gästfritt hem.
när han räknade ned sina långa kolumner och införde resultaten i de tjocka och konstiga, kontorsböckerna. Man kanske kunde hafva skyllt uervositén på brådskan, ty klockan gick fortare, än den egentligen hade rättighet till, och man skulle väl inte sitta uppflugen på en kontorspulpet hela julhelgen heller. Man är väl ingen hedning, för att man råkar vara kontorist, och släpar gör man minsann så grundligt hela året, att julen borde kunna få vara ett litet undantag i det fallet. Emellertid misstager man sig, om nian tror, att han riktade hela sitt merkantila snilles rika resurser på att så snart som möjligt få sitt arbete undangjordt och sig själf till en fri och oberoende medborgare. Ty midt i sina funderingar öfver tara och rabatt, eller huru de nu heta, dessa köpmansskråets listiga råttfällor, kunde han sticka pennan i munnen och ihärdigt stirra i väggen midt emot, till dess någon yttre tilldragelse återkallade honom från fantasiens världar. Sanningen att säga, var det just intet allvar med hans rastlösa arbete denna förmiddag, och detta därför att han just vid debiteringen för en tunna slosill (märket S. S. S.) tyckte sig se ett par varma blå ögon betrakta sig och just i kontokuranten för Eriksson och Lundbergs trämasseleverans för november tyckte sig märka skymten af en hvit nacke med lustiga, små blonda lockar krusande sig rundt omkring. Han tittade segerstolt på sina kamrater — lättsinniga ungkarlar, som lefde för stunden och Ii vars egoistiska mål var att själf va hafva det så bra som möjligt. Han själf hade — Gud vare lof — hunnit längre och fått en sannare syn på lifvet — i själfva verket hade han ej ägt dessa: vidare vyer » förr än kl. 9 på morgonen, då han fått det bref, som han ibland förstulet drog fram under läskpapperet för att betrakta med en min af ljufvaste sällhet. Men med » jaet » — det härliga jaet — hade han tagit ett godt stycke mot det mål, som enligt Boström heter en » legitim etisk monogami », men som hr Höök själf nöjde sig med att kalla » ett kristligt äkta förbund ».
Lördagsoch söndagskvallar sainlas eleverna i förestindarens helil, livilket för öfrigt alltid star dem öppet .. Så verka ocli arbeta Sveriges kvinliga folkliögskolor under somiiiareiis. korta tre inånader, den » 90 dagars varneplikt)), som landtniannens dotter s i val beliöfver. Titania. - En kärlekssaga af Axel Lznzc7eg&amp;nt Under de senaste areii liar det i v %rt land varit en verklig brist p&amp; niera utarbetade, psykologiska Hvarje inlieinskt arbete inom detta oiiir8de borde därför lialsas ined glädje af deii svenska allinanlieteii, som iilest får tillfredsstalla sin läslust ined utländska roinaiier och öfversättiiiiigar. Författariie liafva i allinanliet valt iiovellocli skissfornieii för sina skildringar; ofta äro dessa käckt nedkastade på papperet, inen föga utarbetade, endast tillfalliga stainiiingsbilder eller realistiska Iivardagsstiidier. Efter iiidignatioiislitterati~reii, soni onekligen undanröjde mycket ogräs, liar iiii fältet liksom legat i trade väntande pk de arbetare, soni skola plöja iiya fåror och bereda nya skördar. Axel Lundegårds senaste bok Titmzia är ett arbete i flera lian seenden vardt att beakta. Författaren liar diiri vågat sig iii på ett sh svårt psykologiskt problem soni att skildra eii kviiinokarlek af eii så oändlig iiiteiisitet, att liela personliglieten diiri iippghr och diiraf förklaras. Föreniilet för denna hangifvenhet utan gräns är en man, som i intellektuelt &amp; h inoraliskt hiinseende ej endast är henne iiiiderlagseii; iiej, lians begåf' ning står rent af på den lägsta grad som ar möjlig för en civiliserad människa i nutiden.
BorgareStåndet till LagUtskottels behandling öfverlemnat, har Herr Olof Wijk gjort den framställning, alt vid de tillfällen, då bodmeii-långifvare och skeppsbesättning cöncurrerat, för att ur fartyg och gods erhålla betalning för bodmerilån och skeppslön, hade utgången af anställde rättegångar visat, alt i Lagen all säkerhet vore beredd åt den förre, men icke tillräckligt skydd lemnadl lill betryggande af den senares, eller skeppsbesättningens, rätt. Det hade nemligen handt, att, då fartyget, efter tecknaclt bodmeri tili skeppets fulla värde, i barlast återkomnrit lill den ort, hvarifrån resan blifvit börjad, hade besättningen gått förlustig betalning för sin innestående lönefordran, derföre, alt i 17 Capitlet 7 §. IlandelsBalken stadgas, alt om någon har sådant bileller bodmeribref, sorn i Sjölagen besk rifves, han eger förmonsrätt i skeppet, så ock i godset, då skeppsfolk belaldt är, såsom i föregående 5 §• blifvit sagdt, hvarest orden lydar ”af gods i skepp tages först sjöfolks lön.” Häraf uppkom således den orättvisa följd, att en besättning, sorn under en längre lid på flere år åtföljt eli fartyg, hvilket ifrån den ena orten till den andra gäll på frakt, vid resans slut ej egde något alt med säkerhet påräkna för sitt arbete och sin möda. Sistnämnde Lagrum föranledde dessutom ännu en anmärkning, den nemligen, att, ehuru; fartyget gjort flera fraktresor, sisla godsegaren likväl måste hila sina varor gå lill liqviderande af folkets atla innestående hyror, helst, enligt Skipmannabalkcn och 1748 års. Kongl.. Coopvaeidic-rcglemente, besättningen icke är berättigad,att ä hvarje aflastningsort dess upplupne löner utbekomma..
Herr Grefve Skjöldebrand. Stats-Rådet, Grefve Löwenhjelm. Undertecknad Hof-Cantzler uppläste en, på Nådig befallning, författad Skrifvelse till Rikets Ständer, om valet af ett hemligt Utskott; Och täcktes Kongl. Maj:t, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, samma Skrifvelse, sådan den vid detta Protocoll finnes bilagd, i Nåder gilla, saint befalla, att den, af undertecknad Hof-Cantzler contrasignerad, skulle på vanligt satt, till Rikets Ständer öfverlemnas. Ut supra, in fidem G. af Wetterstedt. Proposition om ett Hemligt Utskott. 343 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om valet af ett Hemligt Utskott; Gifven Stockholms Slott den 14 Februarii 1823. t öfverensstämmelse med 54 $. Regerings-Formen och 28 §. Riksdags-Ordningen, äskar Kgl. Majit af Rikets Ständer, att de utvälja det Hemliga Utskott, om hvars sammankallande Kongl. Majit, i Sitt Tal vid Riksdagens öppnande, gaf Rikets Ständer Sin afsigt tillkänna. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer, med all Kongl. Nåd och ynnest, städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt, Nio 19. Utdrag af Protocollet hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 19 Februarii 1823. Närvarande: Herr Stats-Ministern för Utrikes Arenderne Grefve von Engeström. En af Rikets Herrar, Stats-Rådet Herr Grefve Rosenblad. En af Rikets Herrar, Stats-Rådet Herr Grefve Fleming. B44 Proposition om Rikets Pennin ge-Verk. En af Rikets Herrar Hof-Cantzleren Herr Grefve cf Wettérstedt. En af Rikets Herrar Stats-Radet Herr Grefve Cederström.
Ståndet uppskjuta besluts meddelande öfver hvad Utskottet i l:sta punkten å sidan 38 hemställt, intilldess Utskottets förväntade Utlåtande i anledning af de återremisser, som vid pröfningen af förevarande betänkande egt rum, kommer att behandlas; hvad åter i 2:dra punkten å nyssnämnda sida blifvit hemställdt, bifölls. Den 14 Juli. Från Hågv. Preste-Slåndet. S. D Föredrogs ånyo utdrag, Jtä 325, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 8 dennes, innefattande dels bemälda Riks-Stånds beslut vid behand - Prot.-Uldrag den 14 Juli 1863. 463 ling af Stats-Utskottets Utlåtande, J\s 121, i anledning af väckta motioner om grundräntornas kapitalisering, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut biträda. Preste-Ståndet, som afslagit berörda utlåtande, förklarade sig vidhålla detta beslut och lade protokolls-utdraget till handlingarne. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Lag-Utskottets Betänkande, M 35, i an ledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner angående brottmålslagstiftningen. I detta plenum förehades till handläggning femtonde, sextonde, sjuttonde, adertonde och nittonde Kapitlen af det vid nämnda betänkande fogade förslag till Strafflag, dervid, utan anmärkning root rubrikerna af dessa kapitel, Ståndet, med här nedan omförmälde undantag och ändringar, i öfrigt godkände de i samma kapitel föreslagna paragrafer. Till följd af Ståndets, i fråga om dödsstraffets afskaffande, förut fattade beslut, återremitterades: §§ 5 och 12 i femtonde Kapitlet, § 3 i sextonde Kapitlet samt §§ 1, 7 och 11 i nittonde Kapitlet.