Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl, om vi sjelfva börja inse huru det förhåller sig. Men med sädane tänkesätt hos männerne, hurudana mödrar, hurudan afföda kan man vänta! Afven styrelsen tyckes numera hafva fästat sin uppmärksamhet härpå, då i den nåd. proposm om statsverkets behof jemväl förekommer det om årligt anslag för inrättande af en ”normalskola till bildandet af lärarinnor för fruntimmers undervisning”. En stor tänkare har sagt, att det är på mödrarne som det beror, om de unga, som utgå i verlden, skola blifva hennes plågoris eller välgörare, och otvifvelaktigt är, att ända från modersskötet måste härledas orsakerne till mensklighetens fall och förhoppningarne om hennes upprättelse. Emellertid måste faderlig vård, undandragen i barndomen, också ofta beröfva barnet den moderliga. Bådas samverkan är hvad som fordras för en god uppfostran. Denna blir icke rätt förståndig utan faderns råd och biträde. Den blir t icke kärleksrik utan moderns. Bibehåller han icke henne såsom maka, så stänger han äfven för sig vägen till barnets hjerta, och fruktlösa torde derefter försöken från honom sjelf blifva, att genom förnuftskäl återföra det af föräldrarnas exempel vilseförda barnet. — Det var en tid af lättsinnighet i de högre af vårt samhälles kretsar, hvilken, med skimret, som lag öfver Gustaf den lll:s dagar, spridde sig till de lägre klasserne. Otrons och lastensi läror gynnades och infördes i landet genom tryckta skrifter och sinnliga afbildningar med den då moderna franska litteraturen. Med likgiltighet för sedeoch Gudaläran följde äfven missaktning för dess budbärare, icke nog nedsatte genom de redan anmärkte allmänna författningarne; man säger att deras embeten äfven såldes för kontant. Förtjensten och det sanna nitet utestängdes med penningar och sedan prestembetet pä detta sätt blifvit förnedradt, fick man äfven på svenska läsa skrifter, sådana som Thorilds, med öfverskrift: ”Höra presterne under den allmänna granskningen?” — en fråga, som nogsamt utmärkte huru de voro aktade. Det vore i sanning underligt om icke sådana grundsatser, läror och exempel skulle bära frukt.
Ridderskapet och Adeln den 29 sistlidne December remitterat till Lagutskottet, som na har att sitt utlåtande i ämnet afgifva. Utskottet anser sig dervid först böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Motionens form, Motionairen har, i allmänna ordalag, yrkat granskning af alla lagförändringar, som emellan 1786 och 180g blifvit gjorde, utan Rikets Ständers bifall ; men hvarken har han antydt ändamålet, hvartill granskningen borde syfta , eller ens bestämt sin mening med uttrycket lagförändringar. Örn man lik väl kunde hafva anledning att antaga, det Motionairen yg2 KagXJtsköttets Betänkande N:o 34J 27 lat med detta uttryck utmärka ej blott ändringar och förklaringar af förut existerande lagar, utan äfven sädane under den uppgifna tidrymden utan Ständernas bifall utfärdade nya stadganden, genom hvilka någon äldre lag hvarken blifvit ändrad eller upphäfven, så lärer man deremot hafva så mycket svårare att göra sig reda för Motionairens afsigt med den yrkade granskningen, sorn Motionairen sjelf, i ett af sina anföranden, uttryckligen förklarat, det hans mening icke är, att de ijrägasqtte Fårfattningarne skola nu pä. en gang tillintetgöras, utan tvärtom, att de md std och gälla till dess Rikets Ständer kunna nu eller framdeles pröfva, om de äro tjenlige eller ej. Hvari skulle väl, vid sådant förhållande, den åtgärd bestå, som Motionairen af Utskottet äskat och till hvilken följd skulle den leda ? Utskottet har ej kunnat besvara sig dessa frågor. Att granska och utarbeta remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminaloch Kyrkolag, det är, enligt 33 §• Riksdagsordningen, LagUtskottets bestämmelse 5 men att granska redan existerande lagar eller lagförändringar, dem man åtminstone för det närvarande , hvarken vill Jiafva ändrade, förklarade eller upphafne — en så beskaffad sysselsättning finner Utskottet ingenstädes vara sig ålagd. a8 LagUtskoitets Betänkande N:o 34.
Hr von Hohenhausen ansåg nemi. ”hvarken uti motionen eller uti Ulsk:s förslag fullt giltiga skäl vara anförda till förändring uti nu gällande stadgamlen, synnerligen som, under det olägenheter skulle genom förslaget i ett fall afhjelpas ökade svårigheter deremot kunde uppslå i händelse flera ombyten till samma tjenst emot slutet af fardagsåret komme att inträffa.” Jag delar med Hr von Hohenhausen denna öfvertygelse. De befarade svårighelerne äro val af honom icke närmare uppgifne, hvilket bade varit önskligt om det skett, så alt det blifvit fullt åskådliga; men jag föreställer mig dem hufvudsakligen bestå deruti, att om t. ex. en miliiär varder befordrad till en tjenst vid den tid, då ännu 1 eller 1 ^ år återstå innan han får tillträda det boställe, som med denna befattning är förenadt, men samma militär blott en eller annan månad före tillträdesdagen, ånyo befordras till annan tjenst, och delta sker under sådana omständigheter, att han genast är berättigad att tillträda det boställe, som åtföljer den sistnämnde tjensten, så skulle häraf, genom antagandet af Ulsk:s förslag, följden blifva den alt denne tjensteman finge tillträda 2:ne boställen pä en gång, hvilket icke lärer vara meningen och just derföre att icke sådana förhållanden, som äro vigliga och stridande mot den rättighet, vederbönde efterträdare böra hafva lill löneförmåner, måtte uppkomma, har lagstiftaren stadgadt den föreskrift som nu är gällande. Det är bättre att en tjensteman, som genom befordran alltid vinner en fördel, kommer i någon mistning af de löneförmåner han skulle hafva åtnjutit i den lägre ijenstegraden, än att man skall gynna honom genom att i författningen göra förändringar, hvaraf sådana förhållanden uppstå som de 2U6 Den 2 September. pä hvilka jag nii haft äran fästa R. o. Adis uppmärksamhet. Jag tillstyrker derföre alt hvarken Utskms betänk, eller Hr Hedenstjernas reservation mätte gillas ulan att hela saken mä förfalla och författningen qvarblifva i oförändrad! skick. Frih. Cederström, Jakob:
I anledning af väckt motion inom Högvordiga Prest-Standet, har Stats-Utskottet genom Remiss, så väl derifrån, som ifrån Höglofl. Rid-* derskapet och Adeln, blifvit anmodadt, att närmare granska redovisningen öfver Statens förskott till tryckning af Eiks-Siåndens Protokoll vid 1S15 års Riksdag med dertill hörande Bihang, samt att besörja, det de Exemplar deraf, hvilka vid skeende redovisning icke äro försålde, skyndesammeligen må blifva till Riksens Ständers disposition äflemnade. Efter det Stats-Utskottet om förhållandet nu inhemtat nödige upplysningar, får till Riksens Höglofl. Ständer Stats-Utskottet afgifva följande utlåtande. Sedan Riksens Höglofl. Ständer vid 1815 års Riksdag fattat det beslut , att så val RiksStåndens Protokoll sorn Bthanget dertill, skulle pä Statens bekostnad tryckas, med undantag af Stats-Ulskottets Eetankandenl 443 Högvnrdige Preste-Ståndets Protokoll, som Siandet beslutit ait låta trycka utan att med utgiften dertill besvära Stats-Cassan, så anhdllo hos Kongl. Majit Riksens Höglnfl. Ständer i underdånig skrifvelse af den 1 Maj samma år , det Kongl. Majit i Nåder måtte å den till Riksdags-Utgifterne anslagne Summa anordna ersättningen for den till tryckningen af de 3:ne Öfrige Riks-Standens Protokoll, jemte Bihanget, åtgående kostnad till utbetalning i Stats-Contoiret månadtligen, efter räkningar bestyrkte af dem, åt hvilka Ståntlen omsorgen, rörande Protokollstryckningen, uppdragit; och hvad Bihanget anginge verificerade af Expeditions-Utskottets Sekreterare. Tryckningens ombesörjande af Riks-Ståndens Protokoll uppdrog Höglofl.
Riksens Ständers Bewillnings - Utstött nch med ömt afseende ä desi lika längwanga som mödosamma arbeisstunder, tror jjag, att desi nysi tili flut afhandkade wlgtiga ämne liksom mänga andra, framstälda under loppet af Letta Riksmöte kunna betraktas ur olika synplm, crer, hwaröfwer ingen bör undra, men aldrig stall fag tillåta mig det kika löjeliga fom wägsanima Högmodet, att med fördomar gransta eller omildk lbedöma någon medborgares enstildta princlpe, än mindre fleras för fostrrlandetS behof sammanstäm» mande betänkande. Drl nya betvillmngs-förslsgel, fom drn zo sist, lidne Den 3 Augusti» 467 tidnc Inlii uppenbarades i Riksens <ZtäNderS plena, tyckes wistigen smara mot silk ändamål, nem, ligen alt minna en säkrare utsigt för framtida upfyllandet af statSbchofwen. Grunderna för denna nya bemillning synas wät dck wara fattade pä billighets principer, men wid deras aNwändande och fältet af fördelningen, fyneS deremot i alla hänseenden ej wara iakttagit den a» sigt, som bör fästas PS hwst och ens förmäga att Utgöra de för staten nöowändige medel, ej ben fullkomliga Noggranhek som i detta fall ar sä nödig. Äldeles icke Med egenkärlek, att tro nägrä Mi» Na anmärkningar af betydlig wint, beder jag öd mjukast, att fä underkasta dem, Högloft» Ridderstapet och AdelnS uplysta pröfning i:o. Der strider mot Min öfwenygclse om tättwisa, att man stall betala för hwad man icke äger, och säledes önskade jag, att ä den egendom, der progrepiva afgiften kommer i fräga, äkminstone alla inteknade skulder afräknades det wärde soM taxerlngsmän ä egendomen behaga bestämma» 2:0.
Derjemte tror jag, att det vore alldeles omöjligt alt sätta en förändring, hvilken som helst, i verket under år 184 * - bSt:s underd. skrifvelse måste först inkom - Den a8 A p r i 1 f. m. ma, K. M. deröfver infordra vederbörandes ullåt., detta lil låt. beredas och afgifvas, och dertill fordras sannerligen ti<l i ett så vigtigt samt i allmanna och enskildta förhållanden så ingripande ämne som delta, och sorn står i sammanhang med så manga andra näi bcslägtade författningar. Då ärendet en gång blifvit fullkomligen beredt, fordras äfven någon lid för K. M. att delsamma afgöra. Allt detta kan omö'|ligen medhinnas hvarken inom slutet af bruksåret j34c eller af det 2 månader längre calender-året. Jag skulle således för min del tro, alt någon beräkning omöjligen kan göras på verkställigheten af någon blifvande förändring, förr än ifrån oell med slutet af bruksåret 1842, kanske t. o. in. ej förr än 1843. Mitt vördsamma tillstyrkande skulle således vara, att R. o. Ad. åtminstone i denna del förenade sig med BorgareSt. Jag vill icke längre sträcka mitt yrkande, ehuru jag tror, att författningen ej borde kunna komma alt gälla förr än den första JNov. år 1842. Då i ötskls första betänk, frågan om den fria kolhandeln varit vidrörd, och derjemte en värd ledamot bär i sitt skriftliga anförande yrkat, att frågan oin en ny smidessladga ej borde behandlas förr, än fråsan om den fria kolhandefu vore afgjord; torde det måhända ej vara öfverflödigt alt vördsamt upplysa R. o. Ad. örn i hvad skick denna fråga sig för det närvar, befinner. Den har af K. M. — jag minnes icke under hvilket datum — blifvit remil terad till Bergscollegii underd. utlät., efter vederbörandes hörande.
Vid utlåtandes afgifvande öfver hvad Riksdagsmannen Kils Håkansson sålunda andragit, anser Utskottet sig böra vördsamligen anmärka, att genom 34 §. uti Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär, den 29 November 1756, blifvit stadgadt, det Allmogen, med vissa villkor, tillätes, att på Skatteoch Krono-ägor uppbygga och förbättra F.r.hladiga Sågar till husbehof, dock utan rättighet till afsalu, och hvilka sågar skulle vara frie från ali afgift; äfvensom att desse Husbehofs-Sågar finge, emot skälig vedergällning, fritt och obehindradt tjena grannarna deromkring med söndersågande af den skog och det virke, som de till husbehof kunde behöfva, så framt derin - till Dm 17 April. till liggande gamle skattlagde Odal Sagar derigenom icke lede mehn och förfång: att, hvad skattlagde Sagqvarnar angar, den afgift, hvartill de uppskattas, bestämmes af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kongl. Kammar Collegium efter författningarnas föreskrifter 6amt skattläggnings methodcma, och om en sadan afgift skulle vid något tillfälle utsättas till så högt belopp, att Sågqvarnens ägare icke tror sig den kunna utgöra , är honom då obetaget att antingen hos Kongl. Majni underdånighet söka ändring i skattläggningen, innan densamma vinner laga kraft, eller ock sedermera äska formedling i Såg-afgiften: att uti 46 §. i Skogsordningen af den 1 Augusti 180^ föreskrifne böter och ansvar för öfverträdelse af lofgifven sågfrihet, der den samma inskränkt är, blifvit stadgade till förekommande af skoga ines förstöring: att, enär någon hemmansägare vill ny mjölqvarn anlagga, dermed bör förfaras på sätt 20 Cap. 4 §■ Byggninga-Balken bjuder: att föreskriften i Kongl. Brefvet den 20 Juni 1805, det någon ny Mjölqvarn, sorn icke kan i det ringaste indraga fyra tunnor Spannmål i tull otn året, ej må tillåtas, haft till syftemål, att förekomma så väl Kongl. Maj:ts och Kronans, sorn enskildte ägares till skattlagde qvarnar lidande, att deremot, jemlikt lag och gällande författningar, det hvarken kan eller bör betagas den Hemmans - innehafvare, sorn å sina ägor har lägenhet till Mjölqvarnars anläggande, och begagnandet af en slik förmon sig i behörig ordning anmäler, att sådan qvarn uppbygga, så framt tredje mans rätt deri ge - • 60 T) en 17 ’'Aprili genom leie förnärmas, och flera qvarnar ej anläggas,
I afseende härå har Ståthållare-embetet anfört, att, då, efter det vattenledningen i hufvudstaden numera blifvit färdig, det icke kunnat undfalla Ståthållare-embetets uppmärksamhet, att genom densammas införande i Stockholms slott ej allenast en för den Kongl, ekonomien och öfriga behof erforderlig lättare tillgång på vatten skulle erhållas, utan ock möjlighet beredas att få slottets närmaste omgifningar under den hetare årstiden öfverspolade med vatten, hvilket hittills ej kunnat behörigen verkställas, dels ock isynnerhet att fullständigt trygga slottet för eldfara; och att, då det äfven visat sig, att under den mörka årstiden den yttre upplysningen af slottet icke vore tillräcklig eller ens jemförlig med den, som egde rum å kringliggande allmänna platser, Ståthållare-embetet, som ansett sig icke böra underlåta att i anledning deraf vidtaga de på embetet ankommande åtgärder, låtit genom sakkunnig person uppgöra kostnadsförslag så väl för vattenlednings införande i slottet, som för åstadkommande af ökad gasupplysning utom detsamma, enligt hvilket förslag, som blifvit granskadt såväl af tillförordnade Hof-intendenten, Professoren Scholander, som af Ofverste-löjtnanten Leyonancker, kostnaden skulle uppgå för vattenledningen till 20,975 R:dr och för tillökning i gasledningen till 3,100 R:dr eller tillsammans 24,075 R:dr Runt; hvarförutan skulle för vattenoch gasledningens hållande i gång erfordras årligen en summa af 1,254 R:dr. Då nu hvarken det för slottets årliga underhåll starkt anlitade anslag eller anslaget till brandväsendet och den yttre lyshållningen vid slottet lemnade någon tillgång till bestridande af dessa kostnader, har Ståthållare-embetet hemställt, att särskilda anslag måtte för ändamålet äskas; och har Riks-marskalks-embetet, under åberopande af de skäl, hvilka sålunda blifvit anförda, i underdånighet förordat bifall till Ståthållare-embetets berörda hemställan.
— Hm, jag tror Anna glömmer att ta in kaffet, sade konsuln efter en paus. — Det, kan nog hända, sade konsulinnan utan att se upp från sedeln, den der bondkaninen har ett riktigt hönsminne. Vill du vara snäll och ringa ett slag. Konsuln lät den lilla silfverklockan på bordet pingla. Och efter en lång stunds väntan kom pigan med kaffebrickan. — Hvarför passar du inte på? sporde konsulinnan och spände ögonen i den vackra sextonårs tösen. Jag .har ju tydligt sagt ifrån, att kaffet skall stå inne på frukostbordet. — Men konsuln har förbjudit mej att ta in kaffet förr än han satt sej till bords, sade pigan. Ingen kan tjena två herrar! Dermed gick hon och smälde dörren igen efter sig. På konsulinnans läppar låg en fråga: — Hvem skall befalla — du eller jag? Men hon hejdade sig och utbrast i stället: — Det är bra vackra sedlar Skånebanken har, min gubbe lille! — Hm — ja — hm, mycket vackra, sade konsuln och slog upp en kopp kaffe. — Men — det var en gräslig lukt af tjära! utbrast frun och ryckte på näsborrame — hvar kommer den ifrån? — Hm — vet inte, mumlade konsuln och undvek hennes blick, hm — vet inte, hm — när tänker du köpa den der kappan? — Strax! — Strax? Men hufvudvärken? o — Ah, den har gett med sig — underligt nog! — Var det inte det jag sa ’, utbrast konsuln leende. Guldägg äro ett universalmedel, som hjelper för alla sjukdomar — både inbillade och verkliga — både andliga och kroppsliga. Han tömde koppen i små klunkar. — Ar du nu färdig? sporde konsulinnan, när han satte den från sig. — Ja, nu är jag belassen, som tysken säger, utbrast konsuln och, reste sig från bordet. Han knäpte ihop händerna öfver den trinda magen, lyfte ögonen mot taket, mumlade några osammanhängande ord och bugade sig djupt. — Adjö så länge, sade konsulinnan, som med otålighet afvaktat den der ceremoniens slut, gaf honom
O. celi Hierta, C. G., samt Biskop Annerstedt jemte Broslarne Tellbom och Ljunggren, hvilka åberopade Utgifls-afdelningens förslag, så lydande: ”Vidkommande yrkandet om ersättning lill vederbörande för de kostnader, hvilka blifva en följd af den ökade tjenstgöring, som mäste uppkomma genom ubsträckningcn af bcvärings-manskapcls vapen-älhingar, tinner Utskottet denna framställning håde billig och förtjent af uppmärksamhet, hvadan Utskottet tillstyrker att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, del Kongl. Maj t läcktes, liil beredande af en dylik ersättning, anvisa de besparingar, sorn möjligen kunna uppkomma genom från regementet afgående Officerares löner, eller, om sådant icke kan ske, utaf del å Biks-stalcn uppförda förslags-anslag lill bcvärings-manskapels vapen-öfuingar för ifrågavarande ändamål använda det belopp, motionären uppgifvit dertill vara erforderligt, eller 2.215 H:dr 50 öre Riksmynt.” m tili R. St. 4 Sami. i Afd. 4 Band. 9 Hafi 1 STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Stals-Ulskaiiets Utlåtande A:o 232. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Jan. 1858, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett årligt förslagsanslag å 450,000 R:dr för att användas till ersättning åt Statens Embetsoch Tjenstemän för ökade utgifter i följd af den förhöjda skjutslegan. (U. A.) Från Ridderskapet och Adeln har Ståts-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälde Riks-Stånd den 17 Oktober förlidet år af Grefve Taube, Ii. E., med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen väckt motion, deruti, efter en kort redogörelse för de forändringar skjutslegan sedan år 1844 undergått, motionären, med föranledande af Rikets nu församlade Ständers hos Kongl.
Om man antog en prasscriptionstid af 5o år efter Författarens död, skulle förhållandet blifva olika allt Den 29 Januari i f. m. 317 efter som Författaren lefde längre eller kortare tid, eller om Boken ulkom efter lians död. Ibland skulle den verkliga praescriptionstidcn i afseende på sjelfva skriften, kunna blifva 100 år, en annan gång endast 4o år, eller mindre. Derföre är ej Författarens död, utan den tid då Boken upphörde att vara tillgänglig i Bokhandeln, det moment, hvarifrån man bör räkna prasscriptionstiden. En obegränsad' äganderätt har den olägenheten, att vissa skrifter icke mera kunna fås för penningar i Bokhandeln, såsom t. ex. Ihres Glossarium m. fl. Det är derföre icke rådligt att låta äganderätten vara alldeles obegränsad. Jag förnyar, i följe deraf, min anhållan, att skrifter måtte tillåtas omtryckas sedan de icke på i5 år funnits i Bokhandeln. Hvad den invändningen angår, att det är omöjligt bevisa när en skrift utgått ur Bokhandeln: så blefve det den nya utgifvarens sak att förse sig med betyg från alla Bokhandlare i Riket; men då funnes åtminstone en möjlighet att få sådane Böcker ånyo utgifne. Friherre Cederström_, Jacob: Jag kan ej annat anse, än att en skrift skall vara en författares fullkomliga och uteslutande egendom, och ingen äga rätt att besluta huru lång tid äganderätten skall fortfara. Först då, när slägten är utdöd, och inga lag - Den 2g Januarii f. 111. liga arfvingar således finnas, ina skriften blifva Kronans egendom eiler Dana-arf, som Staten då kan afstå, och hvarigenom det kan blifva hvarje Svensk mans rätt alt utgifva densamma; men dessförinnan vore en sådan åtgärd ett intrång i äganderätten. Om praescriptionstid skall utsättas, så bör den blifva först sedan Författarens eller Öfversättarens slägt utdöd t. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer i den mening, att äganderätten till en skrift bör uteslutande tillhöra Författaren och hans arfvingar.
R:dr 74 öre och dels genom den förut omnämnde öfverföringen till annan räkenskap af det vid årets slut återstående kapitalbeloppet, 3,247,600 R:dr, utaf 1855 och 1861 års fonderade statslån, för hvilkas liqviderande, så till hufvudstol som ränta, särskilda, till amortissementsfonderna för desamma ingående, årliga anslag blifvit af Rikets Ständer anvisade. Med tillägg af dessa 2:ne poster, hafva de Riksgälds-kontorets kapitalräkning för år 1862 tillgodoförda inkomster samt kapitaloch räntevinster jemte besparingar m. m. uppgått till ett sammaBlagdt belopp af R:dr 10,738,077: 39, hvaremot denna räkning under samma år påförda, af Rikets Ständer utan återbetalningsskyldighet beviljade, statsanslag samt riksdagsoch förvaltningskostnader m. fl. utgifter uppgått till » 5,547,047: 83. Beträffande de skulder samt fordringar och andra tillgångar, sorn, till följd af derom fattade särskilda beslut, tid efter annan blifvit förda inom linien i Riksgäldskontorets räkenskaper, så hafva de sålunda bokförda skulderna under sistlidet år endast ökats med 686 R:dr 55 öre, eller med de från Kongl. Stats-kontoret ytterligare aflemnade depositionsmedel; och uppgingo desamma vid årets slut till ... R:dr 14,701.922: 20. — 45 — De fordringar och tillgångar, som vid nyssnämnde tidpunkt funnos upptagna inom linien, utgjorde nära enahanda belopp eller R:dr 14,589,753: 36. och hade äfven under året något ökats till följd af då förskottsvis verkställd utbetalning af anslaget till betäckande af kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys förvaltning. Jemte den uti bifogade sammandrag ur oftanämnde hufvudbok (Tab.
Den afsågs ifrån början att blifva en förmedlande länk mellan köpare samt arbetsgifvare å ena sidan och sådana arbeterskor, hvilka ej egde någon afsättningsplats för sina arbeten, å den andra. Bland dessa befunno sig medellösa fruntimmer af snart sagdt alla åldrar, af hvilka många fordom sett bättre dagar, men nu ej egde annat försörjningsraedel än nålen. Bristande färdighet och öfning gjorde dock, att de visst icke kunde täfla med vana sömmerskor. För att afsätta sina arbeten, som ofta voro af ganska underhaltig beskaffenhet, måste de endera själfva eller genom ombud gå från dörr till dörr för att bjuda ut dem; stundom sökte de ock realisera dem genom lotterier. Några kvinnor i lyckligare ställning ömmade för detta beklagansvärda förhållande och, efter åtskilliga förslag till dess afhjälpande, beslöto de att genom öppnandet af en försäljningslokal för arbeten af denna kategori bereda dem tillträde till den allmänna marknaden. Den kornité, som bildades för att genomfora denna plan, bestod af 12 damer, och genom enskilda bidrag ordnades till en början och uppehölls under de första åren den nya försäljningslokalen, som man kallade BIKUPAN. Det märktes strax, att den fyllde ett länge kändt behof, ty arbeten tillströmmade genast. Allmänheten visade sig ock gynsamt stämd för företaget, så att omsättningen blef större än man vågat hoppas, nnder första året uppgående till en summa af kr. Som denna anstalt hade till uppgift att underlätta själfhjälp, hoppades man, att äfven den med tiden skulle hjälpa sig själf och fördenskull bestämdes en försäljningsprovision för att betäcka omkostnaderna. Denna sattes att börja med så lågt som till 6 %, men måste efter någon tids förlopp höjas till 8 % och slutligen till 1 0 %. Men denna inkomst förslog dock ej till bestridande af utgifterna, oaktadt Bikupans ekonomi sköttes med synnerlig omsorg och sparsamhet. Också smälte små- ningom det lilla, från början insamlade organisationskapitalet tillsammans, och, i anseende till ombyte af lokal och andra ogynsamma omständigheter, var Bikupans existens allvarsamt hotad under åren 1883 — 85.