Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. 1836 8; 1837. 3 Sami. 2 Afd. 8 Haft. 1 2 Bev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Elion.-Utskottets Memorial N o G. derom, att den, enligt tredje momentet i § 13 af gällande förordning, Häradsskrifvare tillkommande ersättning med 16 skillingar banko för bevis öfver gjord anmälan till bränvins-tillverkning, uträkning å tillverknings-afgiften samt påskrift å stämplings-beviset höjdes till En R:dr 50 öre riksmynt, har blifvit afslagen af Bonde-Ståndet, som fortfarande ansett, att nämnde ersättning endast borde bestämmas till En R:dr Riksmynt; men då Presie-Ståndet bifallit Utskottets berörda förslag, och tre Stånds mening i denna fråga utgör Rikets Ständers beslut, lärer Bonde-Ståndets skiljaktiga åsigt böra förfalla. § 20. Bonde-Ståndet har godkänt den af Ridderskapet och Adeln samt PresteS tände t, vid behandlingen af Betänkandet N:o 2, beslutade samt af Utskottet i Utlåtandet N:o 5 tillstyrkta lydelse af första momentet i § 20, hvaremot Borgare-Ståndet fortfarande ansett att bränvins-distillering i stad, såsom särskild näring, borde få utöfvas under alla tider af året. Då emellertid tre Stånd nu mera äro ense om, att den i 20 § städernas innevånare medgifna distilleringsrält skall vara inskränkt till de månader af året, då bränvins-tillverkning icke är tillåten, äfvensom om ifrågavarande lagstadgandes lydelse, samt tre Stånds mening i denna fråga, som är af reglementarisk beskaffenhet, utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet ansett sig endast börjj, sådant anmäla. § 35.
Lemnell åt Edie barn, Edie efterkommande i stundande tidehvarf, de tänkesätt, hvilka höga och fasta , som våra fjällar — rena och fria, som den luft den andas, tillhöra redelige Svenske Män; Visen dem efterdömen af della förtroende till Regering och Medborgare — detta lugn i öfverläggningarne — denna noggranna rättvisa i besluten —• denna fasta föresats, att för Konung -— Fri - Den 12 November f. m. 29 het — Fosterjord hafva, om det fordras, alt ospardt, och J skolén i MedStänders gemensamma deltagande finna mödorna lättade —■ i Edi e egne samveten tillfredsställelsen; och när, efter slutade värf, J återvänden till Edert hem — Edi a Makar—Edre Barn—Edre omgifningar, emottagas af deras glada välsignelser, och med dem under samma helgedomens hvalf, hvarest stoftet af Edra bortgångna Fäder njuter hvilan och lugnet, der, hvarest J sjelfve första gången upptogos i kyrkans förening — der Eder andägtiga böuer så ofta nedkallade den Ilögstes hjelp och välsignelse i belt vmrens stunder, — eller Edre glade lofoffer hemburos för njutne allmänna eller enskildta välgerningar, dela deras lifligaste glädje, skörda samtids och efterverlds välsignelseroch slutligen, då vid lifvets afton Edre grånade hjessor nedtyngas af samlade år, J gån att betala naturen alla dödligas gärd, och göra Eder sjelfva redo för Edra handlingar, —- då skolén Edre lugne samveten, på frågan om hvad sorn utgjordt föremålet för Edre bemödanden, trösterikt svara Eder — Fosterlandet och Dess väl. Må det blifva allas vår lott, så visst som J kunnen vara öfvertygade att i viljan alt handla rätt,—att idka det goda,— att verka det gagnande, J alltid skolén finna hos Ridderskapet och Adeln de säk - 3o Ben 12 November f. m. raste stöd, de fastaste biträden.
Jag må äfven tillstå, att jag, helt och hållet okunuig i japanska språket, icke kan afgöra, huruvida de japanska » sångerna » (utas) äro rigtigt öfversatta. Deremot anser jag mig vara tillräckligt hemma i svenska språket och dess behandling i bunden form för att om de öfriga dikterna våga det omdömet, att de på fa undantag när låta som mödosamt gjorda öfversättningar från japanesiskan. Se här ett prof: Ljusdunkel. En ensam lampa brinner I stora vida kyrkan, Dess matta sken ej hinner Till rummets halfva yta, I ljaset några sitta, Och der dess strålar bryta Sig emot mörkret, spritta Ur sömnen andra, flera 1 dvallik slummer dväljasLängst bort, der blott en strimma På afstånd genom töcknet Kan solgångsdunkel glimma. Här har sättaren med god urskiljning och ett tjockt » mellanslag » beredt oss tillfälle till andhemtning, hvarefter vi med upphvilade krafter fortsätta: — Men ingen dock så fjerran, Så helt i mörker bida Du ser, att ej en aning Af ljus sig kunnat sprida Till ögats hinna närmst af mörker omkringgjuten, Så tror du, och du trygg omkring dig skådar Och mängden varsnar uti villor sluten, En marionetthop, rörd af någras trådar. Ar det icke, som om man hörde ångvälten släpa sig fram öfver ny lagd makadam? Och der dess strålar bryta (paus) Sig emot mörkret, spritta (paus) Ur sömnen andra, flera (paus) I dvallik slummer dväljas. Hvar och en, som har om också bara ett rudiment till versöra, måste känna detta rudiment ömma af smärta, då han hör slik poesi. Att på det sättet åtskilja nära sammanhörande ord har hittills icke varit brukligt i allvarsam vers. Ingen gymnasist eller femteklassist, som är det ringaste mån om sitt rykte, riskerar att komma med något så vanskapligt; han skulle, om han gjorde det, ohjejpligt förstöra sitt tilläfventyrs vunna skaldenamn och aldrig mer kunna ha någon förhoppning att bli vald till ordförande i den literära skolföreningen. Men herr Ring gör öfverallt sådana fel med den lugnaste min i verlden. Låt oss ej söka utgrunda meningen med denna djupsinniga dikt.
Visserligen tages det med som ett nioment i utvecklingen af liemes ohyggliga personlighet, men icke som det centrala, den £örsta ocli egentliga grunden till det tragiska nedktgaendet i hennes sjal ocli den tragiska utgången af hennes lif. Därför är det väl ocksa, hon synes dem så gåtfull, så föga verklig, de förstå henne blott glimtvis - eller alls icke. Det fius ju föi.hillanden, där en nian aldrig fiillkoinligt förstkr en kvinna och tvärtom. Detta gäller ej det allmänt mänskliga, utan - som naturligt ar - det för det ena eller andra könet sarskildt utmärkande. Sålunda är, enligt vkr uppfattning, i livilket äktenskap som helst kvinnan mer beroende a.f den inan hon gift sig med an han af heiine. Och i ett olyckligt äktenskap står alltid för heiine - och för henne ensam - en punkt soin det svåraste af allt: saiiilifvet nied en man, som hon icke älskar. Detta är nggot soin liar sin grund i kviniians natur, och son1 blott kan lända henne till heder. Men just därför ar dekockså som Ibsen nu liksom griper oss i arinen, liårdt och häftigt, så att det gös ondt. Bort nied bindeln från edra ögon, I kvinnor! I som, nar I dansat eder trötta., låten försötja eder af den maii, som erbjuder sig. Sen litet nogare efter litet djupare iii, laren att mata vinst och förlust efter det iniiersta i manniskosjiilen, dess dyrbaraste egendom, perso1dig7ieten; och betanken dock hvad det ar för vederlag I måsten gifva! Hedda Gabler har dansat och koketterat sig trött; det vill saga, lefvat det ungdornslif, som säkra,st ödelägger all naturlig, sund omedelbarhet och renhet i en nng flickas sja1 och tankar. Efter mogen öfverlaggning finner hon nit, att det Tore ganska förstiudigt af henne att gifta sig med Jörgen Tesiriaii, &gt;en lovende ung inand i en anseet stillinga. Hon vill se folk hos sig, lysa, roa sig. Skulle hennes och .Jörgen Tesinans smak.
Vidare torde arbetet böra, så vidt möjligt, omfatta sådana bandelar, sora äro minst till sin rigtning omtvistade, — och kan man få någon tjenlig ändpunkt på inre sidan för arbetets fortskridande, för denna gång, bör sådant äfven tagas i betraktande. I detta hänseende företer sig, hvad den nu förevarande 6:te punkten beträffar, möjligheten af att, genom fortsättande af den började banan från Götheborg och dess förande fram till Orebro, vinna det resultat, att under 7 månader, således den större delen af året äga lättad förbindelse mellan Götheborg och hufvudstaden. Ett i sanning ganska vigtigt och eftersträfvansvärdt mål! Denna farled blefve ej beroende, såsom trafiken å Götha-Kanal, af herraväldet i Östersjön; den ginge helt och hållet genom det inre af landet. Tager man för åstadkommande häraf, den genaste, kortaste, måhända äfven lättast bearbetade leden, den som tillika genomskär Nerikes fruktbaraste trakter och som vid en framtida förbindelse roed brödrariket kan med största fördel ingå i den emellan Stockholm och Christiania åsyftade Jernvägssträckning, så torde, med ledning af JernvägsKomiténs beräkning af kostnaden, ett belopp af tretton millioner Rdr blifva möjligen tillräckligt för ändamålet, i det arbetet fortginge från den punkt, det nu upnått, rakaste vägen fram till Örebro. Den borde då, såsom nyss antyddes, icke gå öfver Hallsberg, utan öfver Svartå, ty afståndet från Hjulö till Örebro är i förra fallet 6^ mil, men i sednare 5J mil, således vinner man medelst den genare vägen ej obetydligt i anläggningskostnad, blifvande frakt m. m. — Jag anser det jemväl vara af vigt, att R. St:r fatta sitt beslut i möjligaste mån öfverensstämmande med det R. St. vid sednaste Riksdag fattade, konseqvens i handlingssätt är, synnerligast vid ett företag af så stor omfattning och betydenhet, icke att förakta.
PresteSlåndet efter Utskottets inbjudning instämt i V. BorgareSländets fork la rande att de skola beräknas efter gamla Staten, vid hvilken H. BondeSlandet rörande StatsRådens Jöne-vilkor i det hela förblifvit, sålunda äro till i5oo R:dr, för hvardera, bestämde. Dock har, till Undanrödjande af allt tvifvelsmål i denna del vid RiksStatens uppgörande, Utskottet likväl skolat detta R. Strrs vidare bepröfvande vördsamt underställa. Utlåtande, i anledning af verkställd Revision af StatsVerkets räkenskaper och förvaltning för år 1826. (I.-A.) Sedan R. Strrs senast församlade Revisorer afgifvit yttrande öfver StatsVerkets räkenskaper och förvaltning för åren 1824 och 1825, har påföljande eller 1826 års enahanda förvaltning och räkenskaper, jemlikt Grundlagens stadgande, varit föremål för Utskottets granskning. Betänkan den, N:o 318. 583 Utskottet, son» icke anser behöfligt att nn framlägga Resultaten af nämnde års Räkenskapsförhållanden, enär desamma igenfinnas dels i den till trycket befordrade och med officiella Tidningen utdelade Capital-iåkningen med Bilagor till 1826 års Rikshufvudbok och dels uti K. StatsContoirets vid K. M:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof bifogade underdåniga Berättelse, och till hvilka Handlingar Utskottet fördenskull i berörde hänseende hänvisar, öfvergå»’ genast till de 2tne omständigheter, som vid dispositionerna af Statsmedlen under samma år, fästat Utskottets uppmärksamhet. Härvid förekommer först den under loppet af år 1826 fortsatta utbetalningen af medel till verkställande af den å Svea LifGardes-Cassern nödig ansedda större reparation. Utom de 2000 R:dr till detta ändamål som, i följd af K. Brefvet den 2 Mars 1825, utgått af de lill oförutsedde Militaire-utgifter på 3:dje HufvudTiteln afsatte medel, har K. M:t, genom Nåd.
Majit anmälda önskan om införande vid båtsmanshållet af ett för såväl det allmänna som de rustningsoch roteringsskyldige mera fördelaktigt och äfven i öfrigt lämpligare beklådnadssått, ån det hittills följda, har sedermera denna angelägenhet efter föregången utredning af dermed gemenskap egande förhållanden samt rustoch rothållarnes hörande blifvit, i öfverensstämmelse med flertalets bland dessa åsigter, genom Kongl. Förordningen den 22 December 1848 sålunda ordnad, att, på deri stadgade vilkor, anskaffningen och underhållet af båtsmånnens beklädnad, med undantag af deras kappsäckar och s. k. småpersedlar, eller skjortor, strumpor och skor, öfvertagits af Kronan, samt detta beklådnadssått derefter småningom vunnit det erkännande hos de rustningsoch roteringsskyldige, att numera af hela båtsmanshållet återstå endast några få nummer, som icke derpå ingått; hvarefter, uti underdånig skrifvelse den 31 Oktober 1863 angående reglering af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvudtitel, Rikets sednast församlade Ständer anhöllo, att E. K. Majit måtte täckas vidtaga nödiga åtgärder, hvarigenom rustoch rotehållarne vid båtsmanshållet kunde på enahanda grunder, som uti ofvanberörda nådiga förordning angående båtsmansbeklådnaden finnas antagna, befrias från skyldigheten att anskaffa och underhålla kappsäcken och de s. k. småpersedlarne; och sedan en för utredningen af denna fråga särskildt tillsatt komité i ämnet afgifvit förslag, deröfver Förvaltningen af Sjöärendena inkommit med infordradt underdånigt utlåtande, har E. K. Majit uti särskild nådig Skrifvelse den 21 December nåstlidet år till Rikets Ständer öfverlemnat bemålda komités förslag, deri komitéen tillstyrkt den ifrågasatta förändringen på grunder, som finnas uti berörda nådiga Skrifvelse omförmålda. Jemte tillkånnagifvande att komitéens förslag, såsom fördelaktigt för såväl Staten som de rustningsoch roteringsskyldige samt båtsmännen, af E. K. Majit till hufvudsaklig del gillades, har E. K.
LAGMANNEN. här. Ty numera fruktar jag intet. Intet! LAGMANSKAN går. Gå efter tändstickor bara så skall jag klara det Jaja. Kommer Du ifrån det här med lifvet, så... LAGMANNEN. Tyst Du! Tyst Du! TREDJE AKTEN DEN ANDRE stiger fram bakifrån ett fat. Nu ska vi tala enskildt. LAGMANNEN skrämd. Hvar kommer Ni ifrån? DEN ANDRE. Det rör Dig inte. LAGMANNEN rätar på sig. Hvad är det för språk? DEN ANDRE. Blåser på Lagmannen, hvars mössa lyftes af och faller till golfvet. Det är ditt! Af med mössan! skilja hvad Den, hvars namn jag icke får nämna, Hör på nu hur domen afkunnas: Du har velat har förenat. Nu skall Du varda skild från din ålderdoms stöd och ensam skall Du löpa ditt gatlopp; ensam skall Du lida den sömnlösa nattens qval. LAGMANNEN. Är det barmhertigt det? DEN ANDRE. tand för tand! Evangelium låter på annat sätt, men det vill Du inte höra talas om! Opp och löp nu! Slår med rottingen i luften. Det är rättvisan, det är lagen: öga för öga och ADVENT i form af obelisker, kandelabrar, vaser etc; derunder rosor, stockrosor, digitalis. Midt i, en källa, öfver hvilken lutar sig en jättestor Fuchsia (»Kristi bloddroppar») med blommor. Fonden en gul rågåker i ax med blåklint och prestkragar; i midten en fogelmed bokskog och ruiner af riddarborgar. götisk stil. skrämma; längst i fjerran vinberg och klippor af ljusgula skiffrar Landsväg löper i fonden; till höger en täckt hvalfgång i Framför en Madonna med Barnet. Erik och Thyra in hållande Lek-kamraten i handen. ERIK. Scenen är en trädgård med Cypresser och klippta Taxus Nej, så vackert! O! THYRA. Hvem bor här? LEK-KAMRATEN. Den som trifs här, är hemma här! THYRA. Få vi gå och leka här då?
Generalpoststyrelsen uppgifver att, om summan af Postverkets portoinkomst för inrikes brefvexlingen år 1851 fördelas på alla under året med posten befordrade, betalde, inrikes bref, så blifver medeltalet af denna brefvexlings portoafgifter 5 ' skillingar per lod, äfvenså att i händelse ett likformigt brefporto bestämdes lägre än till nämnde belopp, måste derigenom för Postverket uppkomma en förlust, hvilken enligt de i Postverket uppgjorde beräkninga me, skulle, under enahanda förhållanden som år 1851, uppgå: med 3 skillingars medelporto till omkring R:dr 187,000: med 4 skillingars d:o till d:o » 98,700: — —- och med 5 skillingars d:o till d:o ...» 12,500: 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 72. hvarförutan införandet af frimärken komme att medföra en ej ringa utgift. Med ett medelporto af 3 skillingar per lod skulle således Postverket icke kunna af sina inkomster hvarken bestrida de mer och mer vexande omkostnaderne och derjemte hafva något öfver för postanstalternes förbättrande eller lemna något bidrag till Statsverket, af hvilket tvertom skulle erfordras ett särskildt tillskott för Postverkets underhållande. Ej heller skulle, med ett medelporto af 4 skillingar, Postverket ega sä tillräckliga inkomster, att, såsom hittills, något bidrag derifrån kunde till Statsverket öfverlemnas. Den minskning äter uti postintraderne, som enligt förenämnde beräkning blefve en följd af medelportots bestämmande till 5 skillingar per lod, synes icke vara af större betydenhet, än ätt Statsverket kunde densamma nu vidkännas och ersättning derför innan kort kunna påräknas genom den årligen tilltagande brefvexlingen. Kongl. Maj:t anser likväl ett sådant medelporto blifva alltför drygt för det betydliga antal korrespondenter, hvilkas brefvexling är inskränkt inom kortare afstånd och sorn nu för sina bref, uppgående till vid pass två femtedelar af hela antalet, betala i porto endast 2, 3 å 4 skillingar.
Den afgift, som för närvarande under form af stämpel å teslimonia academiea måste erläggas af studerande vid akademierna, hafva Rikets Ständer ansett böra, såsom mindre lämplig, upphöra. § 7. Då inneliggande domar och domböcker icke få utgifvas, har stadgandet, att de äro från stämpel fria, ansetts böra, såsom öfverflödigt, ur författningen utgå. Enär missiver för adjunkter att biträda pastorer eller komministrar i embetel, äfvensom förordnanden för vakansoch nådårspredikanter samt vice komministrar för närvarande äro fria frän stämpel, hafva Rikets Ständer ansett förordnanden för vice pastorer likaledes böra från stämpel befrias. Bland de handlingar, hvilka, enligt 7 §, äro från stämpel fria, hafva, för mera tydlighets skull, älven blifvit införda: Skuldebref af alla slag, godkända räkningar, godkända eller protesterade vexlar eller enskilda assignationer, — hvilkas kapitalvärde ej uppgår till 100 R:dr. Expedition.s-Utskotlets Förslag till anderd. Den frihet från stämpel, som hitintills tillkommer sockenstämmo-, kyrkorådsoch sockennämnds protokoll, hafva Rikets Ständer ansett äfven böra medgifvas de genom Kongl. Förordningarne den 21 Mars 1862 tillkomna nya kommunalmyndigheter, hvaremot stadgandet angående sockenstämmooch sockennämnds protokoll blifvit uteslutet. Till följd af det allmänna stadgandet, alt ekonomimål äro från stämpel fria, har föreskriften, att protokoll vid grufve-, hytteoch hammarsmedsstämmor, der Bergmästare eller Grufve-ingeniör förer ordet, äro från stämpel fria, ansetts vara öfverflödigt och följaktligen böra ur författningen utgå. Qvil/enser för omyndiga barns medel äro för närvarande från stämpel fria; men samma frihet hafva Rikets Ständer ansett böra utsträckas till alla slags qvitlenser för de fall, då det möjligen skulle ifrågakomma, att dylika handlingar borde, såsom utgående expeditoner, förses med stämpel; hvadan i stället för omförmalda stadgande, blifvit införd den gemensamma rubriken: ”Qvittenser”. § 8.
Under tiden hafva . nu 1810 års Omslut blifvit af Kongl. KammarCollegiurn aflemnade för Jönköpings, Nerikes och Gefleborgs Län, med tillkännagifvande derjemte, att de för Götheborgs och Röhus samt Elfsborgs och Kronobergs Eän, i anseende till inträffade serskildta omständigheter, icke hunnit afslutas, men vöre snarligen och sist inom denna Månads utgång att förvänta; äfvensom Kongl. Maj ts .Befallningshafvande i Skaraborgs, Upsala, Calmare, Westmanlands och Westerbottens Län insändt de ifrågavarande Omsluten för samma år. Sålunda saknas ännu 1810 års Omslut för Hallands och Kopparberg» Län; hvarförutan i från - StatsUtsk. Betänianden. från ganska få Län inkommit Omslut för de öfrige ifrågavarande åren, till och med år 1814; och sorn hinder härigenom upkornmit för afslu. tandet af de utaf Riksens Ständer vid sista Riksdag nödige ansedde RiksHufvudBöcker, har Stats-Utskottet, med afseende ej mindre å Herr Lagmannen Ullbergs i ofvauberörde måtto gjorde hemställan, än å hvad sist församlade Herrar Be visorer till StatsBancooch RiksgäldsW er-» keris öfverseende i detta ämne föreslagit, trott sig böra Riksens Höglofl. Ständer vördsamligen underställa, örn icke hos Kongl. Majit kunde i underdånighet anhållas, det så kraftiga åtgärder matte vidtagas att verkställigheten af det angelägna och maktpåliggande RiksHufvudBokslutsArbetet icke vidare må uppehållas. Stockholm den 83 Januarii 1818. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Betänkande, angående de i Bor* gäre Ståndet väckte Motioner om Postfrihet för Städernes Magistrater, för deras Embetsbref samt vid afsändande af KronoUpbärden och Räkenskapertie m. m. Hos Wällofl. BorgareStåndet hafva flere Motioner blifvit väckte om Postfrihet för Magistraternes Embetsbref, for KronoUpbörds-medel, som Bihang till Riks-St.
Maji, rörande denna Kronolägenhets framtida disposition, utredt är, icke kunnat undvikas, alltså mäste fyllas af Statsverket, få hos E. K. M. Riksens Ständer i underd. anhålla, att samma brist måtte varda Hofstallet godtgjord utaf den besparing å Första Hufvud-Titelns anslag, hvilken för innevarande år uppkommer, utöfver hvad Riksens Ständer redan disponerat af de för högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottningens Hof-hållning å Stat uppförde jnedel. Riksens Ständer framhärda etc. (Jnderdåniga Skrifvelser. 5o7 N:o 191. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 13 Sept. 1823. Preste-Ståndet d. 16 — —- Borgare-Ståndet d. 16 — —■ Bonde-Ståndet d. 18 • Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anleda ning af Kongl. May.ts Nådiga Proposition, om Stats-Verkets tillstånd och behof uti hvad som rårer Riks-Statens Fjerde Hufvud -Titel. S. A. K. I anledning af E. K. M:ts till Riksens Ständers Stats-Utskott under den 25 sistlidne Januarii aflåtne Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, få Riksens Ständer, uti hvad samma Proposition rörer åtskilliga anslags uppförande på Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel, nu i underdånighet meddela följande beslut: 1:0. Beträffande dels de 70 Tunnor Korn, som, enligt Kongl. Brefvet af den g Augusti 1756, äro Rectorn vid Götheborgs Gymnasium på Lön anslagne, och dels den , genom Kongl. Brefven den 24 Maji 1757 och den 10 December 1787 till Skol-Staternes i Calmar och Wadstena aflöning bestämda Spannemål, utgörande 45
Under de dagar, då Bella var bättre och Hannas sinne icke alltför mycket upptogs af oron för henne, trängde sig tanken på tant Karin allt oftare fram. Hon kände att hon likväl engång skulle bli tvungen att gå till henne, icke af några yttre omständigheter, men af det omutliga samvetets påtryckning, och hon föraktade allt mer sin feghet, ju längre hon uppskjöt dermed. Det låg ej i hennes natur att dröla med något som måste ske. Det enda hon kunde framdraga till sin ursäkt var, att hon icke ville gå med hjertat så fyldt af agg och oförsonliga känslor, som det allt ännu var. Slutligen förmådde hon ej längre bära missnöjet med sig sjelf, utan beslöt att uppsöka fru Meilert, kosta hvad det ville. Det var ej svårt att i en adresskalender få reda på hvar hon bodde och Hanna begaf sig dit en dag utan att för någon omtala sin afsigt. Hennes hjerta bultade hårdt, när hon stod utanför huset, men hon tvang sig att se lugn ut och gick uppför trapporna. Det var låga, beqväma trappsteg, och likväl var hon alldeles utan andedrägt när hon kom upp. Här greps hon åter af ett så häftigt obehag och en så oemotståndlig lust att undfly det, att hon vände om och nästan sprang utför trapporna. Nedkommen på gatan blygdes hon, ruskade upp sig, försökte tänka på Bella och gick beslutsamt tillbaka samt ringde på klockan. En tjensteflicka öppnade. Ja, fru Meilert var hemma. Var god och stig in. Men Hanna stannade i tamburen, medan flickan gick att anmäla henne. Hon kunde se salen derinnanför med dyrbara taflor, växter, mattor och draperier. Om tant Karin icke var lycklig, så var hon åtminstone rik. Det kändes som en missräkning för Hanna och hon tyckte sig mindre än någonsin skyldig att framkomma med några ursäkter. Hennes ovilja vaknade fördubblad, när hon jemförde detta öfverflöd med hennes mors torftiga, illa försedda bostad. Tjensteflickan återkom och bad henne stiga in i ett inre rum. Hon kastade en något ringaktande blick på Hannas tarfliga klädsel.