Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre i sin reservation framlagt, vara egnadt att förlika de stridiga åsigterna; och bördsrätten, på detta sätt inskränkt, bör icke vara särdeles vådlig, då inga andra blifva bördemän än de, mellan hvilka ett så nära familjförhållande är rådande, så att t. ex. om en person, som har barn eller syskon, ämnar sälja en ärfd fastighet, dessa, åtminstone i ganska många fall, komma att köpa fastigheten, innan den hunnit föryttras till någon oskyld. Jag tror för min del, att kärleken till fndernes jord är lika stor nu som förr; och man må f) p n 13 Juni. saga om bördsratten hvad som helst, sa ligger dock en vacker idi till grund derför. Att testameutsfriheten vid sednaste riksdag ut* vidgades, innebar ett ytterligare stöd för min åsigt. Om t. ex, eu onaturlig far borttestamenterar af sin egendom till oskylda, hvem år då närmare än testators barn att komma i besittning af den borttestamenterade hälften. Denna rätt biet' dem afhand i och nied detsamma bördsratten uphäfdes. Man talar aldrig om bördsrättens goda sidor, utan blott om dess missbruk; dessa äro dock föga farliga, om den så inskränkes som Gr. Sparre föreslagit. Dessutom är ju lagfartstideu ingalunda lång; oell bördstvisterua äro i allmänhet äfven af så enkel beskaffenhet, att de afgöras vid första tinget, och om de sedermera i mänga år uttänjas, hvarige* norn egendomen kommer att vanhäfdas, bör sådant icke tillskrifvas bördsrätleu eller bördemannen, utan köparen, som tredskas att afträda jorden. Det enda fall, då jag kan finna att bördsratten kan anses innebära en obillighet, är om köparen af en egendom icke lagfar densamma förrän flera år derefter och egendomen under tiden alltför mycket stigit i värde; men i sådant fall får lian också skylla sig sjelf, som ej i rätt tid lagfarit med köpet.
Då denna författn. blifvit så nyligen utfärdad, att det icke kan hafva visat sig, att densamma, i afseende på tillämpningen, medför så stora olägenheter, att stabilitetens grundsats derföre bör tillintetgöras, förenar jag mig med dem, som yrka afslag på Utsk:ns förslag. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Så vidt jag förstår, har diskussionen hufvudsakligen hvälft sig om en fråga, som, enl, min tanka, icke blifvit af Utsk:n till R. St:rs pröfning framställd. A ena sidan hafva de talare, som yrkat bifall till Betänk. åberopat såsom skäl för hemmansklyfningens vidare utsträckning, att sådant vore öfverensstämmande med eganderätlens helgd och allmänhetens nytta m. m. d.; hvaremot å andra sidan de talare, som yrkat afslag, framställt de skäl, som tala för vådan af en ytterligare utsträckning i afseende på hemmansklyfningen. En hvar, som icke läst Betänk., utan endast afhört diskussionen, skulle således komma lill den föreställning, all Utsk:n, föreslagit liberalare grundsatser i afseende på hemmansklyfuingen, som, til) följe deraf, skulle få sträckas till mindre del än hittills egt rum. Men så är dock alldeles icke förhållandet, ty i de §§ uti 1853 års författn., hvilka omtala huru hemmansklyfningar ske, är icke någon förändring föreslagen. 2:dra mom. af lista §:n lyder så: ”vill man klyfva hemman till mindre delar än i allmänhet för orten är stadgadt, då skall dervid undersökas, huruvida hvardera af de sålunda till ntklyfning ifrågakorane mindre delarne må kunna medföra besutenhet.” Uti detta mom. är ingen förändring föreslagen, men i afseende på det 3:dje morn., som har följande lydelse: ”sker sådan klyfning, som, enl. nästföreg:de morn., skall till undersökning föranleda, genom köp, skifte eller gåfva af hemman, som med egande-rätt Den 24 November.
De felslagne skördarne hafva inskränkt tjenstehjons antal och minskat tillfällena lill arbetsförtjenst, hvarigenom arbelslönerne oskäligen nedsatts i förhållande till varuvärdena. De förra hafva vanligen bestigit sig sommartiden till i R:dr 8 sk. för häst och karl, 32 sk. för en karl och 20 sk. för en qvinna, samt vintertiderne 36 sk. för häst och karl, 20 sk. för ett karldagsverke och 10 sk. 8 rst. B:co för ett cjvinnodagsverke, allt på egen kost; men i de aflägsnare orterne, ända till 25 å 33^ proc. lägre. 3. Näringar. J or dbruk. Delta utgör med rätta kustlandets egentliga Iiufvudnäring, ehuru inkomsten deraf, under de fem ifrågavarande åren, varit mycket otillräcklig för odlarens behof i allmänhet, hvilket härrör af de förut angifne orsakerne eller missväxter, föranledde dels af tidiga froster och dels af oljenligare utsäde och mycket af åkrarnes dåliga häfd och svaga begödsling. 1 Norrbottens climat ligger det för jordbrukaren mycken magt uppå, att växtligheten hastigt befordras, och delta kan ej annorlunda åstadkommas än genom jordens tillräckliga bearbetning och begödslande; i annat fall uppehälles växten alltför länge, så att frostnätterna hunnit inträda, innan säden nått någon mognad och derigenom vunnit någon consistence, hvarförutan den alltid är, synnerligast vid lugnt väder, högst ömtålig för kyla. Derigenom att hemman klyfvas i allt för små lotter, hvaraf händer, att de med tiden öfverbefolkas, är ägaren nödsakad, att utvidga sitt åkerbruk; men då höbordet, och i följd deraf ladugården, i allmänhet, är allt för inskränkt och ringa för alt lemna tillräckligt gödningsämne, och artificiel gödselberedning försummas, inträffar, alt utsädet måste 5 tilltagas betydligt drygare och att drifningen går alldeles för långsamt.
Det finnes ändock ett någorlunda gammalt constitutionelt land, som heter England, der blott den äldste sonen i en Adelig famille blir Representant, och de öfrige sönerne få söka sig in uti 23S ven 11 October f. m, Näringarne, hvarföre man ocks! dageligen ser, huruledes desse Näringsidkare, enär den äldste brodern fallit undan, träda upp ibland Lorderna i Parlamentet, och må hända är det just denna af mången kanske öfversedda omständighet, som mer än något annat verkat ej allenast denna Adels och dessa näringars ofanteliga rikedom och förkofran, utan ock StorBrittanniens makt. Sluteligen har man sagt, att Svenska Adeln dageligen^ blifver fattigare. Detta är beklagligtvis sannt; men Adelns medlemmar äro måhända sjelfve skulden dertill, dels derigenom att de misshushållat, och dels genom beslutet af år 1809 ett beslut, som jag skulle önska, att det icke vore förhastadt. Men sedan olyckan en gång •*r skedd, bör man söka afhjelpa den; och jag frågar, om det är ett sätt att hindra detta ändamål, om man bereder Adelns söner tillfälle att inga i näriragsyrken, der man, såsom bekant är, vanligen ökar sin förmögenhet, och således äfven finner den utväg till representantlifvet, som anses så nödvändig. På dessa skäl tillstyrker jag bifall till JRiddarhusUtskottets förslag. < Herr Riben'. Jag arnar alldeles icke att uppträda såsom försvarare af den Arislocratiska principen; men Herr Lefrén har yttrat ett missnöje , hvilket jag ock anser ganska rigtigt deröfver att Adeliga ynglingar för närvarande lockas in på en bana , der de hafva mycken svåiighet att erhålla sin bergning; och jag vågar, i anledning häraf, hemställa om icke Vtn ii. OctoberJ. m, *37 det förslag, hvilket Herr Lefrén försvarat, hvilar på samma felaktiga grund, som den anstalt han klandrat.
som jag ville, men hvarken Per eller Anna Karin Så takt de fick en lära sej. Och nog kunde hade en vitten för egen del. Kläder väfdes och axlarne värka å handlederna svullna, men de extisyddes ju hemma af alla slag, både åt karlar och mera en inte, å inte ville vi kvinnfolk heller, att kvinnor, och något annat än mat och kläder bepojkarne skulle få veta ' t å få något att grina åt. höfdes inte. Det enda jag kan minnas att de fick Ja, så hade vi ladugården å kreaturen att sköta var hvarsin tolfskilling, som bond ' spendera på dem, förstås, det fanns minsann inga kogubbar, som skötte när de liksom annan ungdom reste in Vaksalagrofsysslorna den tiden inte, utan kvinnfolken gjorde lörda ' n på distingen. allt själfva. Vatten bar vi från brunnen till la ' gåln (Forts.) med så eller ämbar, och i snödrifvorna klef vi om vintrarne, så att vi va ' våta till knäs, eller till dess kjolarne styfva å skarpa af is stodo som tunnband kring benen på oss. Jag har nog hört talas om från landet, att när en piga nu tar tjänst, ä ' hennes första fråga, om svart, hvitt Siden-Damast. f r. pr robe. kr. sjukgymn. Prospekt p å begä- ran. A d r e s s: Stockholm, Mästersamuelsg. A l l m. (S. T. A. J L J. aaclie? Häft 40 öre. af E C. R o d h e. Häft. 75 öre, fint kart. 1 kr, klotb. fl. Ett kristligt familjelif, inflytandets makt. Don Ifil * Han äkta makar och föräldrar af d r Häft. af G. Everard. Häft. 60 öre, kart. 85 öre, klotb. Häfc. 50 öre, kart. iui u d y. a ^Tand 2: Santalmissionens Broken Crangre P e k o e å 6: 4 0 pr kg. Drygast. Märk! V i sälja denna prima sort oblandad 3 ä 4 kr. billigare pr kilo än vissa andra firmor. P e k o e å 5. Mindre aromrikt.
St. Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Eäft. 15 98 StatsUtslcottcts Utlåtande N:o 139. inspektörer i det stift, hvarom (råga vore; alt inspeklörsbefallningen äfven skulle kunna sökas genom derom gjord skriftlig anmälan hos landslaget, som dervid egde pröfva, huruvida den sökande kunde uppföras på förslaget eller ej; att folkskoleiuspektörerne, hvilka icke skulle )å vara anställde i någon annan statens tjenst, skulle undfå förordnande för hvarje gång på högst fem år och åtnjuta i årlig lön 5,000 R:dr jemte 1,000 R:dr för resekostnader; och att om landstinget af förekomne anledningar pröfvade rättvist alt efter fem års förlopp skilja inspektören från hans befattning, landstinget borde ega magt dertill, i hvilket lall landstinget äfven borde genast upprätta nytt förslag till tjenstens återbesättande; att alla ledamöter i skolstyrelsen måtte utses och väljas af kommunalstämman, hvarigenom pastors i församlingen hittills sjellskrifna ordförandeskap måtte upphöra, hvilket deremot af kommunalstämman borde få uppdragas åt den af skolstyrelsens ledamöter, som dertill ansågos mest lämplig, och att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett anslag af 10,000 R:dr att användas såsom premier för goda läroböcker åt folkskolan, med särskildt fästadt afseende på de tvänne läroäm nena, naturlära och statskunskap; samt att för beredande af tillgångar för de förökade utgifter folkundervisningen, sålunda ordnad, komme alt medföra, mätte i främsta rummet få användas hela den personliga skyddsalgiften och att hvad som derutöfver kunde erfordras finge tagas af bränvinsskalten; af Per Östman från Wester-Norrlands län, hvilken (i motion N:o 213) fästat uppmärksamheten å den vanlottade belägenhet, hvari Hemsö kapellförsamling inom Gudmundrå pastorat i ofvannämnde län sig befunne.
Den lika arfsrätten med mannnen, rätten att blifva myndig och, slutligen, den lika myndighetsåldern för kvinna som man beteckna de viktigare milstolparne på denna frigörelsens bana i vårt land. Det finnes land, hvarest man nått större praktiska resultat af kvinnorörelsen än hos oss; men vårt lands kvinnoemancipation har utförts m e d sans och måtta och under mindre stötande former och missriktningar än i månget annat larid, och detta lämnar ett godt hopp om framgång för vinnande af de berättigade sträfvanden och önskningsmål, som ännu förefinnas. Tydliga tecken till en inträdande reaktion hafva dock nu under det nittonde seklets sista årtionde gifvit sig tillkänna; en reaktion, som jag skulle vilja tro vara mera konstlad än verklig och egentligen blott produkten af en sensualistisk skönlitteratur. Men det har dock inträdt en stagnation i kvinnorörelsen, ett slags paus, under hvilken det förefaller mig, som visade sig medaljens frånsida i en dager så ogynnsam som aldrig förut. Och fastän jag i det stora hela ser denna viktiga rörelse i optimistens ljus, så finns det dock ögonblick, då jag frågar mig själf, om våra dagars unga kvinnor i karaktärens ädelhet och sjä- lens förfining hunnit ett fjät före sina mormödrar och dessas mödrar. Den nyligen hållna kvinnokonferensen lämnade visserligen en vacker exposé såväl af kvinnogärning som kvinnolater. Värdighet, sans och moderation voro drag, som genomgående präglade denna kvinnoförsamling. Men den unga kvinnan, hon, som företrädesvis fått tillgodogöra sig frukterna af kvinnorörelsens sträfvanden, hon, som fått vandra de bäst banade vägarna, var emellertid anmärkningsvärdt fåtaligt representerad i denna samling. De äldre kvinnornas antal var mera talrikt; men huvudbeståndsdelen, den beståndsdel som gaf konferensen dess färg, tillhörde medelåldern. Det var emellertid våra yngre kvinnor, särskildt de unga flickorna, hvilka de nyss omnämnda betänkligheterna egentligen gällde. T y huru gärna jag än önskade dela de stora och glädjande förväntningar en A n n a Sandström och flere med henne uttalade öfver kvinnosakens betydelse för kultur och framåtskridande, mig synas saker och ting icke så lofvande.
Antingen min åsigt är riktig eller oriktig har jag ansett det vara min pligt att uttala den och så länge jag hyser den kan jag icke annat än afstyrka bifall till hvarje förslag sådant som det förevtde. Många föreställa sig att tvingande omständigheter påkalla en ändring i RiksAktens stadgande om InterimsRegeringens sammansättning. Ehuru jag för min del icke inser hvaruti dessa tvingande omständigheter bestå, vill jag icke motsätta mig att, såscm en opinionsyttring i detta hänseende, ärendet blir. på sätt som åtskillige yrkat, till Coust.Utsk. återremilleradt. Det är en vanlig sak att den som lider af något ondt öfverskattar det onda och icke tvekar att begagna hvilket botemedel som helst, om ock derigenom ett ännu värre ondt skulle upkomma. Att ett sådant handlingssätt är oklokt torde likväl böra medgifvas och i få ord uttryckes häruti mitt motiv för bifall till Utskts nu klandrade memorial. Frih. von Salza, Carl Anton Philip: Då den Kongl. Propos:n redan är afslagen i två Stånd, så är det gagnlöst att dermed uptaga R. o. A:s tid. Hågkommande hvad jag vid ett föregående tillfälle yttrat: att jag icke älskar begagnandet af ord 472 Den 18 Februari e, m. när dermed icke något kan uträttas, skulle jag ej heller nu hafva uppträdt, så vida jag icke varit medlem af Const.Utsk. och tillstyrkt det mern., som här af flera ledamöter blifvit klandradt. Det är således min skyldighet att, så vidt på mig ankommer, försvara detta mera. Då jag efter ett vistande på landet återkom till hufvudstaden och inträdde i min befattning såsom ledamot af Const.Utsk. var Kongl. Majtts Nåd. Props. redan föredragen, dagen förut behandlad, och beslut derom fattadt på skäl, hvilka jag icke vidare hade att discutera.
Drengen, hvilken fattade dessa ord såsom en fråga, uppsteg och sade: – Ångra det? nej. Fast derigenom all möjlig jordisk skam och vanära komme öfver mig, ångra det skall jag icke. Hvad är det korta lifvet; några andedrag, ett intet emot evigheten, som alltid varar och emot Guds kärlek! Erik förstod det nu så väl, huru Gud fröjdar sig öfver en syndare, som sig bättrar, då äfven han, en blott menniska, fröjdade sig så! – Skall jag gå ange mig för verldslig domstol? Säg, pastor, hvad är nyttigt? Hade Ortman nu gifvit blott en liten vink derom, så hade i sanning denne man sannat sina ord, att han icke fruktade all jordisk skam och vanära, för att icke försaka den eviga glädjen. Men Erik besinnade, att om äfven mannen ginge att angifva sig, vore dermed ingenting betjenadt. En menniskas sjelfangifvelse, der bevis saknas, är icke nog att fälla honom och om äfven så mycket bevis kunnat kombineras, att mannen blifvit fälld, så hade dessa bevis helt säkert dock icke hunnit till att fälla sjelfva förledaren. Ännu en gång hade ordspråket blifvit besannadt: de små skälmarna hänger man, de stora låter man gå. Eriks religionsbegrepp voro icke rätt klara och afgjorda i den punkten, huruvida en förbrytare, för att komma i fred med Gud och sitt samvete, måste utsätta sig för menniskors dom och offentligheten. Och denna fråga som verkligen är af större vigt och dess rätta besvarande svårare, än för hvarjom och enom möjligt vore att gå i land med, vilja vi helst lemna obesvarad. Alltnog ... Eriks medlidande uppreste sig äfven emot en sjelfangifvelse af drengen. Kanske var det dessutom ett visst omedvetet element (som icke bör fördömas ens hos en prest, fast det bär ett namn, sådant som klokhet och försigtighet) hvilket löpte i samma strömfåra, i samma skrufgängor som hans medlidande.
Upplästes Kongl. Maj:ts i dag ankomna Nådiga Proposition, angående understöd för Hjelmare Slussverk och Skrifvelse om förändrade 'bestämmelser i afseende på leverenngen af hö och halm samt angående en fri Victualiehandel; af hvilka deri förra remitterades till Stats» och Banco-Utskotten och den sednare till Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Utskottet, som ej lärer underlåta påkalla Uag Utskottets biträde, om det i något) del anses nödigt; skolande ue öfriga Respectiva Stånden härom erhålla vörd. sam och vänlig underrättelse. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. v>edan det af Riksens Högloft. Ständer förordnade Särskildta Utskott fått sig, bland annat, uppdraget, aft ensamt upptaga den väck. ta frågan örn upprättande af ett nytt Reglemente för de i Riket vistande inedlemmar a£ Judiska Nationen, tjär Allmänna Besvärsoch,Oeconomie-Utskottet, till hvilket Hedervärda Bon* de Ståndet, den 14 sistlidneApril, remitterat Irenne i ämnet afgifna Memorial af vice Talmannen Hyckert samt Riksdagsmannen Jacob Ersson Elfstadius från Stockholms och Erik Svensson - 394 lim 2 5 Maj.-. son fran Bohus Län, jemte skrifvelse af nästliden dag, sona upplästes, dessa a:ne Memorial till Ståndet återl empat; och blefvo de samma alltså nu till Särskildta Utskottet remitterade. Ut supra. Ex Prorocollo ■ Olof Werlin,A S. D. Enl igt ankommet Protocolls Utdrag för den 22 i denna månad hade Höglofl. Ridder, skåpet och Adeln, i afseende på Riksdagsärendernas fortgång. beslut it anmoda Stats-Utskottet, att med möjligaste skyndsamhet inkomma med deri under utarbetning varande Finance plan, så vä! som förslaget till Stats-regleringen ; éfter uppläsande hvaraf Hedervärda .
St. besluta att hos K M. underdånigst anhålla om utfärdande af nådig kungörelse, att Kronans och öfriga publika verks räkenskaper kumma ätt, så fort sig göra låter, föras efter den myntenhet, och benämning, som nu af K. M. oell R. St. antages, samt besluta, att Bankens och Riksg.cöntts räkenskaper från samma tid komma att föras på enahanda sätt, det då blir riktigt. Hr von Hartmansdorff:: Då Ståndet har bifallit de föregående punkterna uti detta utlåt., med hvilka den förevar. står i fullkomlig öfverensstämmelse, kan jag, för min del, icke finna någon betänklighet för oss att bifalla denna punkt, sådan han är. Det nu föredragna mom. blef af R. o. Ad. bifallet. Att R. St., i händelse Utsk:s ofvan framlagda förslag till nytt myntsystem antages, anmoda deras LagUtsk. att inkomma med förslag til Ide lagförändringar, hvilka till följd deraf kunna anses be hofi ig a. Hr Lefre'n: Detta har afseende derpå, att Utsk. har föreslagit namnet krona; men då R. o. Ad. antagit, att rayntet skall hela r:dr courant, torde det vara mindre nödigt att fästa afseende på denna punkt, emedan 1776 års förordning af d. 27 Nov. bestämmer, att handelsböcker skola föras efter r:drsräkning, och namnet r:dr är bibehållet. R. o. Ad. lade det nu föredragna morn. till handlingarna. Frih. Cederström: Mig synes, att ett yttrande af Utsk. i detta utlåt, blifvit förbigånget, som fordrar Ståndets beslut. Utsk. säger nemi. pag. 16: ”På grund af hvad här ofvan äranfördt, och med förnyande af Utsk:s redan yttrade åsigt, såväl att bestämmandet af en myntenhet för hela landet är ett lagstiftningsämne, hvilket af båda Statsmaglernas afgörande beror, som ock att, enligt 1111 gällande Reg.F., R.
Neel snledning bärek, oob etter utveoliling gfsliälen till det sersbildte, nu t'ör benden verende, körbäl lendet, ett k^llendet et' en eller ennen b.edemot8-^>Iets molte svärigbeter, clem kollegium ej körmädde undenrödje, oelitedt liunsliejler oell dugligbet ll08 Lollegii tjenstemenne-sle, sonel ingetunde sebnedes, — ett körbällende, som, elter Lollegi! ökvert^gelss, vore en följd ek ibärdigt lortsette, längt utsträolite, indregningsooll b«8j>erin»s-älAärder, öbedterbete törLollegii minsbeds tjenstemenne-jlersonel, sebned lön-lörbättring oell utsigt tilt bekordren, vegredt erbetsbiträde genom srersonelens tillöbning oob ändtligen nelied rättigbet ät 6ollegii eml>et8- neli tjen8temän ett viel ujljlbunne 65 är erbälle »ksbed, mell Ltnjutende ek okörmiuslied Iöne-i»Iiom8t, säsom pension; bede IxemmerLoltegium i underdänigbet gnbällit, ett Kongl. Ugj:t mätte i käller berode, 8ä80m ek bögste nöd vändigliet släkelledt, ett äiligt extre ensleg, bverigenom utväg linnde blikve »tt i de kell, dä sjubdomskörbinder blend Kemmer-Lollegii embetsoell tjenstemenne-personel inträlke eller elje8t oundgänglige bebok äro kör bsnden, vedergälle det biträde, bvertill endre säsom vioerier ujl^llvttes eller körordnes; bemställsnde Lollegium, ett nämnde ensleg mätte be8tämm98 till Kern lusende kibsdeler ärligen, under vilbur, »!t bverje sersbildt bebel' ek iless envändende sbell bu8 Kongl.
Enär Kongl. Majus till Rikets nu församlade Ständer, aflåtna nådiga Proposition med ty åtföljande bilagor, angående Statsverkets tillstånd och behof, gifver vid handen, icke allenast att en vidtomfattande omorganisation af både landtoch sjöförsvarsväsendet är^förestående, utan äfven att minskning i personalen vid detta sednare lämpligen kan ega runi; så och enär det måste vara med Statens väl och bästa destomera förenligt, att besparingar iakttagas, der sådana utan olägenhet kunna ske, som derigenom beredes utvägar för utgifters bestridande i mera magtpåliggande hänseenden, samt enär detta ändamål kan i någon mån vinnas, om några af de till Flottans i Carlskrona station hörande, derifrån mera aflägse varande båtsmans - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 259. 375 kompanier ställas på vakans, så länge och intill dess deras återuppsättande kan blifva af behofvet påkalladt; vågar jag alltså härmed vördsamligen föreslå: att Rikets Ständer måtte besluta samt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Hallands båda båtsmanskompanier må tills vidare indragas, emot det att rotehållarne erlägga skälig vakansafgift. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag slutligen anhålla. Stockholm den 15 November 1865. Garl Ifvarsson, från Hallands län. Härmed förena sig: And. Gudmundsson, B. C. Börjesson, från Hallands län. NiO Af Lars Magnus rarlsson från Stockholms län, om andag till lön åt distriktläkaren vid Tumba pappersbruk. Behofvet af en läkare inom Svartlösa och Öknebo samt en del af Sotholms härader i Södertörns domsaga har i denna folkrika trakt från längre tider varit kännbart. En okänd välgörare donerade derför i början af detta sekel ett kapital för dettä välgörande ändamål, hvaraf årliga räntan, Etthundrafemtio Riksdaler, skulle utgå till aflöning åt en läkare, hvarjemte en del af kommunerna i förening med Rikets Ständers Banks pappersbruk Tumba hafva uppbyggt bostad.
S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets den 7 dennes på bordet lagda memorial N:o 1, om arfvoden för Utskottets Kansli. Från Högv. Presteståndet. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande i Ståndet af nedannämnde dess Ledamöter väckte motioner: l:o Kontraktsprosten Tegnér, angående utfärdande af ett sammandrag af gällande förordningar, hvad Gesäller och andre icke bofaste personer af arbetande klassen hafva att iakttaga, då de vandra genom landet, samt att enahanda föreskrifter måtte blifva gällande 22 Prot.-Utdrag den 11 December 1850. så väl i Norrige som Sverige för förpassning af ofvannämnde personer från det ena riket till det andra. 2:o Samma Motionär, om gemenskapens vid inteldta och värfvade arméen till lands och sjös, jemte båtsmanshållet skyldighet att till församlingarnes fattigvård bidraga med den afgift, som af mantalsskrifne personer dertill kommer att utgå, tillika med i anledning deraf afgifne yttranden. 3:o Prosten Setterblad, om en förhöjning af Komministrarnes löner, så att dessa komma att utgöra minst 45 tunnor spannmål, jemte i Ståndet med anledning dera! afgifne anföranden; 4:o Samme Motionär, om en undersökning, hvilka Ecclesiastika tjenstemän ännu njuta förhöjd tjensteårsberäkning och om löneanslag i dess ställe, der behofvet så brafver; samt 5:o Prosten Arosenius, angående ändringar i Kongl. 1' attigvårds-stadgan den 25 Maj 1847.