Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med de under denna Titel förekommande utgiftssummor hafva Rikets Ständer icke vidtagit någon förändring, utan äro de till enahanda belopp, som vid senaste Stats-regleringen upptagne, dock med smärre iemkningar i en och annan summa, till beredande af jemna Riksdalertal, hvarigenom val en minskning i anslaget på denna Hufvud-Titel uppkommit af t 2 R:dr i3 sk. 3 r:st, men hvilken fullt motsvaras af det qvantum hö, som till Kougl. llof-Stallet levereras in natura utöfver hvad som, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse I\r.o i SS. 2i f vid bestämmandet af anslaget för utfordringen, blifvit påräknadt; och äro således å denna Titel följande anslag uppförda, nemligen: Till E. K. M:s Hofhållning „ H. K. H. Kron-Prinsens dito 170,000. „ II. K'. H. Ki 011-Prinsessans handpenningar —i 30,000. „ Meublers underhållande i Kongl. „ Kongl. Hof-Stailets ulfordring . 3o,ooo. „ Kongl. Slottets Police, Lysoch Renhållning ... — 16,100. Yed och Kol för Kongl. Hofven 20 210. Drottningholms och Svartsjö Slott — 16,000- , Gripsholms dito 1,470* , Ulriksdals dito — 5,5oo° „ Haga Lust-Slott och Park -t3,000. Strömsholms och Kungsörs Slott — 1,470. „ Rosersbergs dito— 2,000. Summa R:dr 718,750- Hvartill kommer: Indelta Räntor, Kronovärde 33 R:dr å 5 R:dr 165. Spanmäl in natura, 6j tunnor a 5 R:dr 335. Tillsammans Banco R:dr 719,250.
Då man vet att ett dylikt förslag, sorn det ifrågavande, vid sisth Riksdag uti förstärkt Const.Utsk. föll med en majoritet af 49 röster emot 29, synes det mig icke vara lämpligt, att Utsk. ånyo framkommer med detsamma, i synnerhet när man tager i betraktande att Utsk. icke bör afgifva andra förslag än de som möjligen kunna gå igenom. Då man vid föregående Riksdag i allmänhet icke gillade, att lärare af annan religion än den rena evangeliska skulle vid universitelerna få anställas, synes mig att Utsk. nu hade bordt undanröjt denna stötesten och framlagt ett förslag sorn kunde vinna allmänt bifall. Detta var också anledningen hvarföre jag tog mig friheten framställa det uti min reservation afgifna förslag, genom hvars antagande man enligt min tanka vinner ganska mycket, hvarföre jag äfven vördsamt anhåller att R. o. Ad. mätte detsamma till grundlagsenlig behandling antaga. Hr Adelborg Anders Otto: Ehuru jag anser att toleransen emot främmande trosbekännare är en af vår tids vackraste kännetecken, kan jag dock icke hylla densamma i afseende på förevar:de fråga. Jag tror att om detta förslag antages, skulle man också i tysthet hafva gillat den grundsats, att de flesta lärare-platserna vid våra universiteter må besättas med utlänningar, och jag vågar äfven påstå vid skolorna, ty då här står andra inrättningar för vetenskap, vet jag icke hvad som hindrar att tyda dessa t ttryck så, att de kunna tillämpas på skolorna, sorn i sjelfva verl.et icke äro annat än vetenskapliga inrättningar. Detta har jag anmärkt med anledning af hvad Hr v. Knorring anfört. Det vackraste mål, som skolan inom ett samhälle eger, är enligt min t inke att Inbringa ynglingarne en sanh fosterländsk Den 12 Juli e. in. 251 rigtning. Jag sätter detta framför vetenskap, ty en vetenskap, det förutan, är af kosmopolitisk natur och kan inhemtas hvar som helst på jordklotet. Instämmande till alla delar uti den af Bisk. Fahlcrantz afgifna, sakrika och vackra reservation, anhåller jag om bifall till den af Hr von Hartmansdorff förordade och emot Utsk:s Betänk, af Frih. Stjernstedt aflemnade reservation.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med utbyte af orden »jerf eller räf» emot orden »eller jerf», hvilken propos. med ja besvarades. §§ 8, 9 och 10. Biföllos. § 11- Hr Ros: I enlighet med hvad jag i min reservation föreslagit, får jag anhålla att R. o. Ad. ville ändra hvad som i denna § stadgas i afseende å rapphönsjagten, så att den endast blir förbjuden från och med den 1 Nov. till den 10 Aug. Frih. Wrede: Den af Utsk:t föreslagna termin, hvarunder jagt på rapphöns skulle vara förbjuden, förekommer äfven i K. M:s Propos.; och skälet till stadgandet, att rapphöns icke skulle få jagas förr än den 20 Aug., är att ungarne icke förr äro matnyttiga. Af denna anledning har Utsk:t vidblifvit K. M:s Propos., hvarföre jag också får yrka bifall till denna §. 14 Den 5 Augusti. Gr. af Ugglas, Ludvig: Det må visserligen vara, att rapphönsen icke äro få fort matnyttige, som de andra foglarne, och att således någon längre tid skulle fordras innan de få skjutas; men jag ber dock få fästa uppmärksamhet derpå, att först och främst gör 10 dagar icke stor skilnad, och för det andra behöfver man icke i afseende å rapphönsjagt befara den slags jagt, som gjort att Utsk:t ansett tiden för skogsfogels skjutande böra framflyttas till den 10 Augusti. Det är nemi. »lock»; och rapphöns kunna icke skjutas annat än för hund. Då således krypskytte icke är att befara, och då det vore en vinst för författningen, om den innehölle så få data som möjligt, hvarigenom hvar och en lättare kan hålla reda på dem och undvika brott mot stadgan, så får jag förena mig med den förste värde talaren i yrkandet att den 20 Augusti måtte ändras till den 10 samma månad.
Af den anledningen sä mänga Hemman för Kronochrefbäringen frän skjutsen befrias, wore at önsta det et annat bruk widtoges, pä sätt alla Hemman i lika förhällande som skjutsen innom hwarje Socken, där Kronobrefbäringen är nödig at fortställas blefwo innom wista är indelte til detta behof och Kronan ärsatte en betalning, swarande emot detta beswär, och desta Hemman sedermera i sin ordning utgöra Kronostjuts lika med Hemman af samma natur. ' kemitteraäeg Lil Almänna Beswärs-och VeconoinieUtstottkt. Herr l^u^1en8tjeiua, hollan Larl, upläste följande: At pälägga Säterier nägre af de Almänna vners. fran hwilka de hitintills warit befriade medför följande betydliga olägenheter: 1:0 Kränkes derigenom äganderätten. — Hwarje ägare af Säteri char wid inköpet eller örfwandet af sädan jord sätt dest förmäner sig heräknade, och destas wärde faller lätt i ögonen, Den 15 Junir. 77Z dä Man conLiösrerar hwad et HeMMllN Säteri äfwen af jämngod äker och äng med et annat betalas dyrare än rikets öfrige jord. — Ägande rätten mätte wara lika helig om denupkommit genom arf eller köp, om den tilkommit i är eller för 100 är sedan. Bonde - Ständets förmodan, at en längre tids besitning af et Säteri innom en slägt skulle redan medförd t fullkomlig ersättning, är derföre falff. Man inwänder förgäfwes.at ägande-rätten kränkes wid all beskattning. Sädant händer först dä, när en folkci»8s belägges med ett ny afgift, utan at de andre päföres'något motswarande: när förmäner dem jag eller mine förfäder köpt i förlitande pä en beswuren Grundlag, mig betagas och dä man bortskänker mer än man sjelf äger.
Det med» gifve.s att allmänna säkerheten fordfar en noggrannare tillsyn, till förekommande af Arrestanters rymmande ifrån Fångförare, men jag gör mig förvissad , att ändamålet lika säkert Vinnes, oin Länsmännen eller Fjerdingsmännen tillhållas att beväpnade, genom deras District följa Arrestanter, som äro häktade för gröfre brott, och dem, vid Listrictets slut, till närmaste Kronobetjent aflemna, man behof af deri nu föreslagne kostnaden i Dagtractarhenten och skjutsnmgskostnader, och hvdka ArrestanterS antal torde blifva nog inskränkt, om denna föreskrift blott lämpades till gröfre förbrytare, såsom Mördare, Röfvare, InbrottsTjufvar, samt Fångar, hvilka antingen rymt ifrån Fästningat eller Fängelser, eller i följd af Domar der komma att insättas, men deremot att vanliga Fäng-i förare - Den 24 Martti, f. m, 321 förareOrdningen, i öfrigt i anseende till andra Förbrytare härefter, sorn hittills, blefiaktt gen, Märkeligt förekommer det, att sedan Utskottet bestämt den stora GevaldigerSkaran, Utskottet likväl frikänner dc-m i 1 rån skyldighet att medfölja Fångar, ej mindre, då Arrestanter innom hvarje Län föras till ransakning, till Krono häckten eller till Straffs undergåen-; de, än då någon Missgerningsman gripes in-? nora Länet, eller lös person ertappas. Utskottets mening är då, att denna kostsamma
(4:o. Hvarje Svenskt barn skall hafva genomgått dessa kunskapsämnen till den lid, då beredelsen till den heliga nattvardens begående bör vidtaga; men lill föräldrars, målsmäns, församlingarnes och deras skolnämnders förstånd och omtanka öfverlemnas alt bestämma, så väl tiden då undervisningen må taga sin början, som huru dess fortgång lämpligast må kunna befordras. i5:o. Slutligen bör såsom en högst väsendtlig grundsats stadgas: att de högst nyttiga, allmänt påbudna husförhören •icke, för det skolor blifvit inrättade, må falla i förgätenhet Utan allvarligen handhalvas. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på e. m. kl. 6. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Ämnets vigt torde måhända opåkalladt medgifva nrsägt att jag upplager liden dermed, sedan redan flere talare före mig så fullständigt utvecklat detsamma. Till en början nödgas jag uttrycka min olika åsigt med Utsk:n i afseende å minimibeloppet af den kunskapsfordran, som Utsk:n bestämt som föremål för folkundervisningen. I detta hänseende hafva mina betänkligheter blifvit något undanröjda genom den försäkran , som en talare på andra sidan gifvit, nemi. alt lian, i afseende på behofvel för folkskolan, icke afsåg något mera än blott innanläsning och christendomskunskap, om jag rätt uppfatta - iG8 D c 11 aa Juli f. ni. de hans yttrande. Jag sträcker mina anspråk något längre, ulan att dock gå så långt som Utsktn. Jag ber att först och främst få förklara, att jag hufvudsakligen instämmer med Hr von Hartmansdorff i allt hvad han i ämnet yttrat, så vidt jag rätt fattat hans mening, och att jag således i största hast skall säga några ord i de frågor han så fullständigt behandlat. I afseende på seminarii-inrättningar i hufvudstaden och de städer, der domcapitel finnas, måtte jag ej riktigt hafva uppfattat
Derest de finna sig bättre belåtne med att föra höet och halmen hit till Stockholm, må orterne sjelfve upbygga eller skafta sig uplagsställen, för alt sedan 122 Den 19 Februarii f. m. göra transporten sjövägen, eller ock verkställa dea landvägen på vagnar. Jag tror derföre EkonomiUtskottets Betänkande kunna bifallas, och all behandling af detta ämne gemensamt med StatsUtskottet vara öfverflödig. Herr von Hartmansdorff , August: För min del tror jag, att detta mål bort, antingen icke komma till någon Riksens Ständers åtgärd, eller ock behandlas af StatsUtskottet. Vore det fråga om någon utgift eller inkomst för Staten, borde det hafva blifvit remitteradt till StatsUtskottet; är det åter ej fråga om någondera, utan blott att räntepersedlarne skulle öfverlemnas till Hofstallet på det sätt, som för räntegifvarne och Hofstallet vore fördelagtigast och beqvämligast, så angår det en öfverenskommelse mellan räntegifvare och tagare, hvilken de, , under författningarnes allmänna iagttagande, må sig emellan uppgöra. Hela detta mål visar, huru föga afseende sådane tillfälliga önskningar som denna merändels förtjenar. Utskottet upplyser, att, under flera Riksdagar motioner blifvit gjorde af räntegifvarne, att få betala räntan med penningar: att Landshöfdingarne uti Länen deruti instämt: och att, sedan det flere gångor blifvit afslagit, Konungen omsider beviljat det år i8a3. Men nu har denna tillåtelse icke varat längre än ifrån sista Riksdag lill den innevarande, förrän räntegif - Den ig Februari i f. m. 123 värne vilja återgå till det fordna förhållandet. Mig synes, att raan med bifall dertill kunde dröja någon tid, åtminstone lika länge som man förut upsköt förändringen, för att se, huru länge vederbörande fortfara i sin önskan. Det kunde eljest hända, att Rikets Ständer kommo för hvarje Riksdag att ingå till Kongl. Maj:t, med motsatta önskningar i detta fall, allt efter räntegifvarnes vankelmod. Jag anhåller om återremiss.
Atal anställdes ock i följd häraf emot då varande Landshöfdingen i Länet samt en tillförordnad Landssekreterare, och sedan Advokatfiskal med anledning af ingifvet betyg ifrån den omförmälda häktade personen, att han icke fordrade någon godtgörelse för sitt lidande, frånträdt anspråk på yttrande i nämnda hänseende, meddelade Kongl. Hofrätten, den 16 Mars 1859, Utslag af innehåll, att då Landshöfdingen under tiden aflidit, åtalet, i hvad det hpnon} kunnat röra, komme att förfalla; men att enär, med anledning af stadgandet i 1 Kap. 2 § Straffbalken, det ålegat Konungens Befallningshafvande att ofördröjligen efter fångens ankomst till häktet, med anmälan derom, hos vederbörande Domare påfordra ransakning rörande honom, samt, om sådant blifvit iakttaget samtidigt med reqvisitionen af den rättsmedicinska undersökningen. Häradsrätten, efter hvad ransakningsprotokollet föranledde, bort kunna, på sätt Advokat-Fiskals-embetet antagit, minst tre veckor förr, än nu skett, meddela beslut om den häktades frigifvande, samt dennes sålunda förlängda qvarhållande i häkte uppenbarligen varit en följd af Konungens Befallningshafvandes fördröjda anmälan hos Domaren, dömdes, vid jemförelse af 9 Kap. 5 § Utsökningsbalken, 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken samt Kongl. Brefvet den 11 December 1766, t. f. Landssekreteraren, som numera ensam borde ansvara för det anmärkta dröjsmålet, att derför böta Tjugo Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan kronan, Wadsbo härad och Advokatfiskalen, samt att ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för den ifrågavarande häktades underhåll i fängelse tre veckor längre än vederbort med Tre Rdr 8 sk. 10TV rst. Banko, eller Fyra Rdr 78 öre Riksmynt. Detta Utslag har icke blifvit öfverklagadt.
N:o 26, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och beslutar för sin del, att R. St:r, i sammanhang med det för Långholmens kronohäktes utvidgning beviljade anslag, må anvisa ett ytterligare belopp af 58,000 rdr, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 67. Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ls den 20 och 24 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 35, i ani. af väckt förslag om öfverflyttning på de enskilda bankerna af landtränteriernas kassaförvaltning. Frih. Rappe, Axel Ludvig: Det Betänk., som nu är föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, behandlar ett af dessa reformförslag, som är så rikt på vackra löften, att det ej kan undgå att i viss mån vinna sympatier. Det lofvar: Statsverket en stor besparing genom samtliga landträntmästare-tjensternas indragning, äfvensom en räntevinst genom att på deposition i enskilda bankerna insätta de i ränterierna inflytande medel; allmänheten ett ökadt rörelsekapital, som i betydlig mån skulle minska tryckningen i penningemarknaden de tider skatterna ingå; och slutligen att de enskilda bankerna häraf skulle draga fördel. Det torde vara skäl att pröfva, om alla dessa löiten äro hållbara och deras realiserande af natur att lända till ett gemensamt, ett allmänt gagn. l:o Räntmästare-tjensternas indragning. Jag behöfver mindre sysselsätta mig med frågan härom, då Utsk:t afstyrkt denna indragning »för närvarande»; men då uttrycket »för närvarande» icke i sig innebär ett obetingadt förkastande af förslaget, torde det ej, utan någon belysning, böra förbigås. Landträntmästarnes generela åligganden återfinnas visserligen uti tiO:de §:n af Landshöfdinge-lnstruktionen af den 10 November 1855.
M. yttrade åsigt om fortfarandet af ofvanbelörde hästvacance-contracter, men hafva härvid jemväl fästat uppmärksamhet derå, att, då de med Rusthållarne vid Andra Lif-Genadieroch Weslgötha Regementen afslutade hästvaoanee-contraet endast gälla för fem år, detta förhållande, i anseende till ovissheten, huruvida dessa contract vid de bestämda terminernes utgång kunna blifva å Kronans sida uppsagda, måste uti betydlig mon inverka till förminskande af värdet utaf de till nämnde Regementen anslagne Rusthållshemman, hvadan en billig omtanka för de rostandes fördel synes fordra, att tiden för dessa contracts gällande kraft må varda ytterligare förlängd. I öfverensstämmelse härmed, och på grund af 80 Regerings-Formen, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt, för deras del, medgifva 30 års prolongation af de med de rustande vid Kongl. Andra Lif-Grenadieroch Westgötha Regementen, Smålands Grenadier-Bafcaillon samt LifRegementets Grenadier-corps afslutade contract om dessa regementens och corpsers fortfarande tjenstgöring såsom Infanteri, emot erläggande af en bestämd hästvacance-afgift. Hvad åter angår den förut omförinälda, af E. K. M. till Rikets Ständer i Nåder öfverlemnade, underdåniga ansökan af Rusthållarne vid Smålands Gre - 686 Expedilions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse j IV.-o 318• nadier-bataillon om lindring i den hittills stadgade hästvacance-afgiftcn; så enär denna afgift till dess nuvarande belopp ingalunda motsvarar de i och för cavallerivapnets tactiska utveckling erforderliga kostnader, hvilka Rusthållarne, i händelse återuppsittning af nämnde corps blefve beslutad, kunde fä vidkännas hafva Rikets Ständer icke funnit giltiga skäl förekomma att bevilja den sökta nedsältningen.
Att för författandet af sistnämnda stämning någon annan betalning ej må fordras än den fastställda lös;n för densamma; och 4:0 Atrde j Lagen staägade Vadskillingar ej må uppbäras till det förhöjda belopp som Förordningen den 3 December 1812, angående Expeditions Lösen, utstalar; — och ehuru I, som ansett köpare både skyldig och, för egen säkerhet, hafva nödigt ;tt , utom det Uppbuds bevis som å Köpbrefvet tecknas, särskildt lösa utdrag af det Protocoll som i ämnet föres då första Upbudet beviljas, förmodat att hvad i öfrigt vore anmäldt i allmänhet af Domare och de personer, hvilka af dessa till Stämningars utfärdande utses, varder akttaget, håfven I, Gode Herrar och Svenske Män dock funnit nödigt att, ge» nom utfärdands af författning eller annan lämplig åtgärd, det må förekommas att vid Lagfart af fast Egendom , Köpare ej må vid andra och tredje Uppbuceu tillskyndas annan utgift än Dm 7 Augusti 251 den sorn för Uppbudsbevisets åtecknande pä köpafhandlingen skall betalas: Att mundtliga Stämningar i sådana mål, när de äro tillåtna, må af Nämndemän obehindradt få verkställas: Att för skriftliga Stämningar högre betalning, under någon förevändning, icke må uppbäras än den för desamma stadgade Lösen: Samt att i Vadpenningar ej mera får tagas än som i Lagen är utsatt5 och om en sådan Författnings utfärdande i unöerderdånighet anhållit. ■ Öfver detta ämne har jag hört Min Högsta Domstol och Mitt StatsRåd ; och hvad först angår den del af Eder Skrifvelse sorn rörer Köpares befrielse från skyldighet att vid Lagfart af Fast Egendom besväras med annan utgift vid andra och tredje Uppbuden, än den som för Uppbudsbevisets åtecknande på köpafhandlingen skall betalas5 så lemnar jag Mitt bifall till Edert förslag. I afseende åter på de öfriga, i samma Eder skrifvelse föreslagna , Stadganden, finner Jag desamma dels i Allmänna Lagen och dels i särskilda Författningar förut gifna, så att hvad emot Eder framställda tillämpning af Lag och Författningar af en eller annan
Ridderskap^ och Adeln pä hans proportion hade beftutit at läta trpcka Ständets 1'rotocoller för Riksdagen är 1789, och han erhällit underrättelse at förläggaren under en gansta osäker utsigt til winst, saknade tilgängar at wäga det dryga förlaget, om han ej pä nägot sätt kunde förwistas at blifwa stades - 616 Den 7 Juni. lös, förefloge Herr Grcfwcn nu, at Mdderffapek vch Adeln wille tilläta prc-iiuinoi-lritti^listors synande pä Riddarcbuset, da man borde hoppas, det snart et sä stort antal sig antecknade, at förläggaren kunde waga ingä i företaget. Herr Grefwen och Landtmarffalken gjorde hara p^o;>o8nion med tillägg at äfwen en p! Lnum?r^; ionxlista kunde läggas pä Ridderffapets och Adelns klubb; hwilket BifvllS. Nidderffapet och Adeln ätffiljdes kl. 2 eftermiddagen. In käem krolocoNi 7ä. 6. Landtmarssalkens Tal til Hennes Maj:t Drottningen den 7 Junit Stormagtigsta Allernädrgsta Drottning! Ridderffapet och Adeln har aldrig uphört at wärdera de cqenffaper, medbwiika Hertiginnan af Södermanland spridt glädjen och sällheten inom Konungahuset; det är ät hesta egenffaper förenade bos Swcriges Drottning, som Ridderffapet och Adeln nu har den näden, at frambära den undersgtliga wördnadcns första offer. Le äro uprikliae, som den kärlek, af hwilken Eders Kongl. Maj ts Gemäl kallades Lil thronen, och de hafwa lange warit förberedde af hwar Swenff Mans vfwertpgelse, at Eders Kongl. Den 7 I"nik. Maj:t, ifrän färsta ögonblicket af sina ödens föremng rneb detta iand, jordista lucka isitbjntas ädla böjelser til wanstap, godhet och wälgörande.
Fångknekten kom in och jag gick, efter ett hastigt afsked från min stackars vän, som inte tyckte sig kunna få mig i väg fort nog, tillbaka till fängelsechefens rum, där jag redogjorde för utgången af mitt besök, utan att han tycktes bli det ringaste förvånad. Jaså, det har brutit ut till slut, sade han endast. Och så ringde han på en af betjäningen och sade: N:o 819 skall genast föras till en dårcell. Tag en tvångströja och några man med er det kan lätt hända att han blir våldsam. Pastor Lahti. Det var lif och rörelse i Anoka, en vacker söndagsförmiddag i början af Juni. Från hvarenda gård i settlementet kommo så många som blott kunde lämna hus och hem, några i båt öfver sjön, andra till fots och de, som bodde allra längst borta, i fyrhjuliga farmarevagnar, till Salmela-gården, i hvars stora sal det skulle hållas bibelförklaring på eftermiddagen. Ända sedan Anoka fick egen järnvägsstation och "staden" begynte växa upp längs banan, hade det varit tal om att skaffa dit en finsk präst och bygga en kyrka, men först nu hade det blifvit allvar af saken. Sedan på våren närapå ett dussin nybyggare kommit till och flera af de andra skaffat sina hustrur och barn öfver, hade nödvändigheten att realisera planen, börjat göra sig gällande. Någon undervisning måste ju barnen få, och de fullvuxna kunde det inte annat än göra godt att någon gång få höra Guds ord, om det så ock bara vore för att hålla karlarna från krogen, medan predikan pågick. Ty krog hade Anoka naturligtvis, och två handelsbodar och postkontor, som var inhyst i ett rum bakom krogen, hvars ägare tillika var fredsdomare, polischef och enda konstapel. Stort besvär med ordningens upprätthållande hade han visst inte, men fredsdomaren Tuhkala kände nog ändå vikten af den mångskiftande ämbetsmanna-ansvarighet, som hvilade på hans skuldror och så ofta tillfälle gafs, gjorde han sitt bästa för att låta också andra få känning af den. Men annars var han en beskedlig karl och kunde tillräckligt engelska för att gå befolkningen tillhanda med ett och hvarje i deras affärer, då de någon gång hade sådana med "utländingar", såsom de kallade alla andra än sina landsmän.