Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den xo Julli e. m, '1 2l5 Tidens tecken äro betydelsefulla; det torde nu vara af vigt att gifva ett efterdöme af den lugna värdighet med hvilken ett fritt Folk. njuter en Lagbunden frihet, det torde vara af vigt att högtidligen ådagalägga, det i vår lugna vrå af verlden , Regering och Folk utgöra ett enda odelbart helt, och att om vi å ena sidan efter våra Lagars föreskrifter, med en enskilt Domares noggranhet undersökt Konungens Rådgifvares handlingssätt och rådslag, så hafva vi å den andra, vid dessa rådslags slutliga bedömmande, med Statsklokhetens ledning förfarit i stort. Då de nu varande Konungens Rådgifvare under en lång följd af år i vigtiga och omsorgsfulla värf redeligen t jent sitt Fädernesland och under ett förtjent bifall genomgått Statens förut innehafde Embeten, så är det för mig icke tänkbart, att de nu ställde, så till sågandes i hela Nationens åsyn skulle hafva handlat mot hvad de ansedt rätt och nyttigt; jag är således för min del fullt öfvertygad om deras afsigters renhet, och då dertill kommer att Högloflige Utskottet i öfrigt yttrat att Konungens Rådgifvares handlingssätt och rådslag under nästförflutne Femårsperioden, allmänne-r ligen och öfver hufvud bära stämpeln af redligt nit, sorgfällig omtanka och oafbruten verksamhet, så får jag för min del tillstyrka , Sitt de anmälte anmärkningarne må förfalla. Den io Julli *e, m. N:o 3. Grefve Horn, Claes Fredric; Då jag vid Riksdagens början, i föreskrifven form till ConstitutionsUtskottet uppgaf åtskilliga anmärkningspuncter mot Regeringen» organer, var detta steg föranledt , dels af den erfarenhet sist förflutne
Enhet min tanka, hade regeringen gjort klokast, att icke taga initiativet uti den nu för handen varande fråga, ty dels kan det med skäl anses mindre höfligt att den ena statsmakten förklarar den andra oduglig; dels torde en försigtig eftertanka hafva kommit regeringen att inse, det försöket från dess sida att omintetgöra den bestående formen för den andra statsmakten, lätteligen kan blifva ett prejudikat för denne att å sin sida göra fordringar, som sätta regeringen i förlägenhet. Ehvad än utgången må blifva, så har regerings-makten derpå intet att vinna, ty faller förslaget, så är fara värdt, att det stöd. regeringen hittills funnit bos den förkastade delen af nuvarande representation, betydligt minskas. Antages det deremot, så skall i minnet alltid qvarstå hos den nya representationen detta regeringens försök att ingripa i den andra statsmaktens enskilda angelägenheter, och ju friare institutionerna lör denna blifva, desto angelägnare skall den (inna för sin säkerhet nödigt att för framtiden värna sig mot dylika försök. Jag vet alltförväl, att regeringen stödjer sitt förfarande på Borgareoch Bonde-St:ns adresser, och på de petitioner, som inkommit från landet. Men enär de 2 Ståndens begäran icke afsåg mindre, än att köra ut den andra hälften af representationen, hvilken hälft, enligt Konungens egna ord, »icke förverkat sin rätt», så svnes det mig, sorn regeringens tjenst villighet gått längre än aktningen för sekelgamla, icke förverkade rättigheter kråft. Och de påtryckningar, regeringen lått vidkännas af de så kallade petitionerna, hade sannolikt icke framkallat ån - Den 18 Mara f. m. 227 gestropet »försent», om regeringens tid medgifvit henne att undersöka petitionernas ursprung och petitionärernes oskuldsfulla medvetslöshet i allmänhet, i hvad som rörde deras egen uttryckta begäran. Om äl ven genom mångåriga agitationer den nuv:de reformfrågan i och för sig lått ett utseende af en national-önskan, så torde sjelfva frågans natur anvisat regeringen den ställning af medlare, hon bort intaga; ty att uppträda såsom omstörtare kari en regering endast då göra, när hon har i sin makt att bestämma öfver framtiden.
Vid kronoskjutsupbådandet skulle uplysning alltid meddelas allmogen om det högsta belopp cubikfot hvar och en kunde tvingas köra på ett par hästar. Det upgifna accordspriset, som Kronan skulle erbjuda, r sk. 8 r:st. B:co per cubikfot, är grundadt på den af Ekonomiutskottet upgifna tariffen af 34 sk. B:co för hästparet, samt den upgift jag erhållit, att någon författning, hvilken jag dock ej sett, skall stadga 16 cubikfot såsom det högsta lass en skjutsande kan tvingas taga på ett pär. Är denna upgift origtig, så må ziffran derefter ändras. Jag åsyftar, att då Kro - Den 19 Febr tiar ii f. m. 177 Kronan för 16 cubikfot med Kronoskjuts för ek betalte 34 sk. B:co, skulle bon pä beting blott betala 26 sk. 8 rist.; hvilken betydliga skillnad skulle göra för flottans öfverstyrelse lätt och oundvikligt, att controllera vederbörande, om tillfället till accord blifvit försummadt. Detta tillfälle ligger egentligen deri, att transporterna äro utställda till lämplig årstid; så snart detta bar skett, är det otvifvelagtigt, att mångå accördsspeciilanter infinna sig, särdeles sorn man i godt före måtte kunna köra 3ö cubikföt och deröfver på hvart pär, då man får ställa sig derefter. De af skjufslaget, som bade goda hastat-, skulle således troligen täfla öm att angé sig, häldre än att sedan få skjutsa för lägre betalning. Derigenom skulle man då vinna fördelen, att med förmon för Kronan förvandla en för allmogen nu förhatlig tunga till en för densamma indrägtig entreprenade. Alltsammans berodde på, att transpor terne utställdes vid godt före, Skedde detta ej, så vore dock följden ej värre, än genom EkonomiUtskottets närvarande förslag; — men troligen skulle tiden sedermera mycket noggrannare påpassas, just genom Kronans penningeförlust, ifall accorder göras omöjliga.
Dec. Dec. 1777 och den U78- >772- Reso 772> - Banco-Utskottets Resö lution d. 8 Sept. Hrr Fullmägtiges lutioner d. 19 Dec. d. i3 Mars i775 )chd. 1 Julii 1802 sam. Apr. 1779, 7 års B.evisions-Reglem. Hrr FullmägtigesÄeso - lution d. 20 Jan 7 §. i 1780 års 1780, Revi sions-Reglemente. B:coUtskottets Resol, d. 8 Sept. 1772. xoo 100 i,5oo 3a Reqvireras qvartaliter och insätles på FrimurareBarnhus-Directionens Yexel-Banco-Råkning. Uttages en gång om året genom Ombud. Reqvirera* årligen af Konungens Befallningshafvande, till hvilken medlen öfverskickas. Dito dito. Barnhuset i Carlshamn. Comministern i Botkyrka-och Salems Församlingar. Enkan M. M. Lindbeck. Undervisning i Christenclomskunskapenåt Tumba Bruks-arhetares Barn. Enahanda vilkor. Fall ifrån en ställning under sitt arbete vid Banco-huset Sommaren 1817, hvarigenom lion albrutit båda sina armar och blifvit urstå näsa tt att förrätta något arbete. Utjår så länge hennes arkets - oförmögenhet fortfar. Transport Banco-Utskottets Resolution d. 8 Sept. 1772. 32 §. i Banco-Utskottets Reglemente d. 26 April 1810. Hrr Fullmägtiges Resolution d. 6 Nov. 1817 £> U All m cl Stockholm ilen 11 N. Kol tu 0 cl i n. Uttages vanligen för flera år på en gång , och har nu, icke blifvit lyftadt sedan år 1824, då det uttogs för åren 1821, 1822 och 1823.
Detta är dock endast möjligt i det fall, att omständigheterna tillåta anskaffning af en materiel, nog stark att föra icke allenast hvad sorn under nuvarande förhållanden anmäles till befordran utan äfven allt, som billiga fraktpriser och en deraf uppmuntrad industri ytterligare kunna framkalla. Enligt Trafikstyrelsens underdåniga berättelser utgjorde antalet vagnmil för hvarje tillrygga lagd tägmil: år 1862 af personvagnar 5,0 af godsvagnar 6,8. Enär å Statens jernvägar ända till dubbla det förestående antalet vagnar kunna medföras af hvarje bantåg, utan annan tillökning i utgifter, än den, som förorsakas af större konsumtion af brännmaterial samt af vagnarnes underhåll och smörjning, så synes äfven häraf huru mycket det måste ligga i jernvägens intresse, att genom en starkare Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 47, 33 starkare materiel och lägre frakter framkalla en större mängd fraktgods och dymedelst åstadkomma ett större antal vagnar i hvarje tåg. Styrelsen torde emellertid, för att på förhand bemöta den anmärkningen, som härvid möjligen skulle kunna göras, nemligen den, att man genom att minska tågens antal skulle öka vagnmängden i desamma, böra upplysa, att tågens antal varit och ännu är det minsta möjliga. Det bör ej heller förbises, att genom så väl anslutningen af flera bibanor som fullbordandet af de under byggnad varande nya stambanorna, både person och godstrafiken på de äldre banorna otvifvelaktig! kommer att betydligt, tillvexa, samt att en ytterligare anledning till förökadt behof af materiel redan under nästkommande år förefinnes i den till samma år ulsatta, internationela konstoch industri-expositionen i hufvudstaden. Till följd af den mängd materiel, som under det nästlidne sommar pågående allmänna landtbruksmötet i Malmö upptogs för personoch varutransporter till och frän mötet, mäste flera ordinarie tåg inställas å de nordligare linierna, och samma utväg måste väljas med anledning af de nyss förut verkställda trupptransporlerna i och för öfningslägret vid Axevalla. I allmänhet, så snart omständigheterna fordra någon förhöjd verksamhet åt ett visst håll utöfver den vanliga, blifva inskränkningar i tågens gång å andra håll nödvändiga.
Febr. 1689 föreskrifva: ”hvar gemen Soldat och Sventjenare eller Ryttare, så ock Båtsman, skall gifva sin Kyrkoherde årligen, uti ett för allt, tolf öre Silfvermynt, eller Irenne dagsverken, ståndandes dock uti Soldatens, Sventjenarens och Båtsmannens fria val, hvilket thera han heldre vill förnöja Kyrkoherden, anten med penningar, eller i thes ställe prcestera bemälde trenne dagsverken: utom thetia häfver Kyrkoherden ingen rättighet alt prastende ra - Allm. Besv.- och Öeeon.-Utsk. Besiänkande N.o 07. ra eller uppbära, under hvad namn det vara må; dock thella väl förstående så länge soldaten, sventjenaren och båtsmannen vistas hemma i landet och icke uti fält, eller på Kongl. Majus eommenderingar stadde äro; under hvilken tid the alla för tbesse 12 öre silfvermynt, eller dagsverken skola vara frie och ledige”; och har delta blifvit ytterligare bekräftadt genom Kongl. Resolutionen den töOclober 1723, der det heter, att ryttare, knektar och båtsmän, utom nämnde dagsverks-skyhiighet, ”ej skola betungas med påsk-, vigsel-, dop-, hustruns Kyrkogångsoch begrafnings-penningar, eiler något annat dylikt.”
M. för 3 är sedan updrog åt en af sjö-officerare sammansatt Komité alt företaga en närmare granskning af de för sjö-krigsundervisningen i vårt land gällande föreskrifter; att denna Komité, efter en noggrann pröfning af frågan rörande landt och sjökrigsskolornas förening, ansåg fördelarne af en sådan förening vara så öfvervägande, att de enhälligt tillstyrkte »sjö- och landkadetternas upfottran vid Krigsskolan på Carlberg». Denna, af uplyste och sakkunnige män enstämmigt yttrade åsigt visar således, att Hr Gr. Anckarsvärds bestämdt tillkännagifna förmening åtminstone icke delas af alla. Den värde talaren har yttrat, att »Svenska Arméen egde mycket kunniga Officerare innan någon Krigs-Akademi fanns». Kan det verkeligen vara hans mening att begagna denna reflexion såsom ett bevis för en krigsskolas obehöflighet? På grund af detta argument, kunde man ju såsom lyx-artikel betrakta hvarje bildningsanstalt, ty under alla tider och i alla länder hafva itpträdt kunnige individer, oberoende af lärdomsskolornas antal och skick. Men jemförelsen emellan desse »mycket kunnige» Officerares antal inom Svenska Arméen, före Krigs-Akademiens tillvaro och nu, gifver vid handen ett förhållande, som jag är öfvertygad att sjelfva talaren måste kallas lyckligt. Och dessutom, hvarifrån härledde sig desse omnämnde, fåtalige men kunnige Officerares vetande? Jo, dels från en upfostran i sjelfva kriget, dels från resor i främmande länder och begagnandet af dervarande militära läro-anstalter. Talaren tyckes för dessa tider hysa en viss förkärlek då han föreslår, att, i stället för vår krigsskolas bevarande inomlands, använda dess anslag till 160 Den 28 Januari f. m. rese-stipendier utomlands. Utan någon skola i Riket, der de militära elementerna theoretiskt och praktiskt kunde inhemtas, skulle de få ynglingar, som kunde komma i åtnjutande af nämnde rese-understöd, framstå för utlänningen, föga underbygde, och blotta en brist i våra militära bildnings-ansfalter, som jag befarar att talarens ekonomiska välmening icke förmådde skyla.
I fall det vore fråga om en verklig beskattning, som en Norrsk embetsman skulle undergå till Konungariket Sveriges stalscassa, så skulle jag, lika med Gr. Cronhjelm, linna den afgift, som 10 § i stämplade pappersförordningen innehåller, vara orättvis; men alldenstund sjelfva titeln på denna § uttryckligen innehåller af hvad beskaffenhet afgiften är, så synes det mig, som en Norrman, lika litet som en Svensk eller hvilken nations medlem som helst, har rättighet att klaga deröfver, att han får betala lösen för en handling, som han med sin egen vilja ifrån ett Konungens cancelli erhållit. Derföre att de fordna sportlerna ingå till statsverket, som i det stället utbetalar motsvarande lönetillökning till Cancelliets tjenstemän, så hafva de, i min tanka, likväl icke förändrat deras primitiva natur; och för det att inom Konungariket Sverige den anstalt, såsom befunnen ändamålsenligare, blifvit vidtagen, att göra sportlerne till en statsintrad i utbyte mot bestämda löner, så ligger väl deruti alldeles icke Den 15 Mars. 371 något skäl att nu anse sjelfva afgiften mera orättvis ån tillförene. Jag skulle till oell med vilja gå ända derhän, att anse R. St. icke äga rättighet att vidtaga någon åtgärd till minskning eller förhöjning af de chartaeafgifter, hvilka motsvara ifrågavarande sportler. De äro ej någon bevillning, som R. St. sig åtagit. Sländerne hafva således med dem ingenting att skaffa. Sjelfva charlan, som innefattar bevillningcn, omtalas i 5 §; och om dem äga R. St. att besluta. Betänker man detta, så skall man ovillkorligei). komma till det resultat, alt, de 150 eller 200 r:dr b:co, som här omtalas, alldeles icke äro af beskaffenhet, att böra blifva föremål för R. S(:s pröfning. Jag tillstyrker således vördsamt, att afgifterne måtte få qvarstå oförändrade, och att, om frågan skulle fortfarande behandlas från den synpunkt, hvarifrån den af Frih. Palmstjerna här blifvit uppfattad, man måtte öfvergå till 5' § i nu gällande författning.
Sof godt, Salmen Ukko, sof godt på er födelsedag, men kom ihåg, får stugan ej stöd, när hon är öfverårig, så faller hon, faller till jorden! Ella gick. Gubben blef ensam derinne. På gården var det nu lif och rörelse. Inom inhägnaden mjölkades korna af pigorna och yngsta värdinnan, och de äldre qvinnorna kommo från bastun, skämtande och glada, eldröda i sina ansigten. Utan att i ringaste mån genera sig öfver den fullkomliga bristen på hvarje beklädnad gingo de med sina barn på armarne upp på loften, män och hustrur, pigor och drängar om hvarandra, alla i paradisisk oskuld, nakna som Adam och Eva och utan tanke på ormen, som i kunskapens träd kanske sätt och lurade på tillfället. Ella såg som i drömmar framför sig. Här hade han blifvit född, här vuxit upp, här arbetat, här gift sig efter faderns val med en förmögen hemmansdotter, som han älskade lika mycket som de kor hon medförde, här hade hans lilla dotter efter 12 års äktenskap blifvit född, här hade hon dött, den stackars hustrun, här hade han lefvat en hel mannaålder, tills han nu slutligen känt uppvakna inom sig denna känsla, som aldrig dör hos lynnen sådana som hans, här hade han känt kärleken, denna farliga, sena kärlek, som gör af mannen en dåre, och här, här hade han tänkt sig att få lefva med henne, den älskade! Men allt skulle han således nu lemna ... för hennes skull, denna qvinnas, som icke älskade honom så, som han ville, så som han älskade henne. För hennes skull! Ty hon hade ju, ehuru motvilligt, gifvit honom sitt ja-ord. Och dock, henne skulle han ha, kosta hvad det ville! Henne och ingen annan. Han hade dessutom redan gått för långt; hela socknen visste, att han gick i friareärenden till Toimila, och att Hedda skulle besluta sig för Ella, tog man för gifvet; han var välbergad och kunde föda en hel familj; det var bara gubben, som var i vägen, och han skulle väl dö snart, annat kunde man ej vänta sig. Ella stod der och stirrade utåt fälten, blind och döf för allt omkring sig.
I fråga om lämpligaste sättet för ärendets behandling uti förevande fall, hade Hr Landtm, yttrat sig innan någon hade begärt att hela frågan måtte uppskjutas och Hr Landtnäs förslag hade derföre varit lämpadt efter frågans dåvar:de skick, men sedan en sådan begäran blifvit framställd, trodde Hr Landtm, att R. o. Ad. kunde derom besluta och genom bifall dertill säkrast skulle förekomma det invecklade förhållande, som i annat fall kunde uppstå; ty om man vore förvissad att icke någet annat förslag till ändring i hvad Utsk. föreslagit, än Frih. Palmstjernas, skulle ifrågakomma, så kunde man visserligen förfara, såsom här blifvit föreslagit, att man voterade om bifall till Utsk:s förslag eller ock afslag derå, med rättighet att sedermera likväl antaga Frih. Palmstjernas förslag, men det kunde hända att någon annan modifikation af Utsk:s förslag, än den af Frih. Palmstjerna ifrågaställa, blefve under discussionen yrkad, och i sådant fall vore del icke möjligt att anställa en votering om contraproposm till Utsk:s förslag, emedan dertill skulle förekomma dels afslag, med förbehåll om framdeles skeende pröfning af Frih. Palmstjernas förslag, dels ett förslag, hvarigenom, derest det antages till contrapropos. och sedermera vid voteringen om hufvudsaken bifölles, Frih. Palmstjernas förslag blefve förkastadt. Hr Landtm, trodde derföre, att då icke någon visshet funnes, att Frih. Palmstjernas förslag blefve den enda ifrågakommande modifikationen af Utsk:s förslag, frågan svårligen kunde afgöras i afton, samt att det följaktligen vore bäst att uppskjuta hela punkten tills Frih.
Den upmärksamhet, som komme att fästas på de Akademiske lärarne, kunde icke undgå att på dem utöfva en lifvande inverkan. Då kunde de offentliga föreläsningarne icke mera nedsjunka till den obetydlighet, som nu stundom är fallet. Enär läraren icke på förhand kände hvilka personer, som komme att afhöra hans föreläsningar, utan han der möjligen kunde motse besök af landets yppersta män, skulle han otvifvelaktigt finna sig sporrad, att på utarbetandet af föreläsningarne använda större ansträngning, än nu, då de besökas endast af examinandi. Vidare, då uti samma vetenskap funnes flere lärare, skulle sådant säkerligen föranleda en ädel täflan dem emellan; äfvensom det umgänge, hvilket komme att ega rum emellan vetenskapernes idkare och männen uti det praktiska lifvet, icke kunde annat än hafva ett vigtigt intresse för båda parterne. Den större rikedom på föremål och förhållanden, en stor stad företer, skulle för ynglingen underlätta valet af vit® genus; äfvensom anlag skulle väckas, hvilka nu ofta till följd af bristande incitament förblifva ständigt begrafne. Det umgänge, som komme att ega rum emellan de vid Universitetet qvarvarande ynglingar och deras redan i det praktiska lifvet ingångne äldre kamrater, icke hafva annat än en fördelaktig inverkan på de förre, enär desse af sina fordne kamrater kunde få underrättelser och uplysningar rörande sitt blifvande yrke, som nu ofta icke stå att vinna vid våra nuvarande Universiteter. Och då skulle det icke vidare blifva så ovanligt, som det nu är, att studierne fortsattes äfven sedan kursen vid Universitetet var afslutad. Universitetets säte i hufvudstaden skulle bibringa dennas innevånare en mer eller mindre ytlig kännedom om föremålen för Universitetets arbeten och sträfvanden. Och då vetenskaperne, liksom allt annat stort och ädelt, endast behöfva blifva kända, för att Den 5 November. 7 9 skattas och värderas, så skulle de veta, att snart hos hufvudstadens innevånare för sig väcka aktning och intresse, hvilket ifrån hufvudstaden kommne att utbreda sig öfver hela landet.
Banko, som, enär någon annan mera lämplig tillgång icke kunde af Eder föreslås, borde utbetalas af Stiftets kassa-emeritorum, hvilken väl egentligen vore att påräkna för Skollärares behof, men dock syntes kunna för ifrågavarande ändamål anlitas, enär Konsistorie-notarien destomindre kan anses såsom för skolslaten främmande, som han å denna stat, i egenskap af Ephori Sekreterare, njuter sin väsendtligaste aflöning samt är räkenskaps-förare och redogörare för Läroverkens betydligaste kassor; hvartill komme, att ifrågavarande kassa härtill äger full tillgång, enär den_, enligt sednast afslutade räkenskaper, äger ett kapital af 10,437 R:dr Banko, och några utgifter i och för det med nämnde kassa närmast afsedda ändamål icke äro att snart emotse, då ingen bland Gymnasieoch Skollärarne ännu uppnått högre ålder; förmälande J vidare, att då Kongl. Majit, vid Prosten Gustafssons år 1833 i nåder skedda utnämnning till Kyrkoherde i Atlingbo, med anledning af hans underdåniga anhållan, att med nämnde beställning få förena Konsistorie-notarietjenslen, i nåder förklarat, att Kongl. Majit ville låta på Eder ompröfning ankomma, huruvida Guslafsson må tills vidare och så länge han dertill äger förmåga, samma ijenst bestrida; så tillkommer väl Eder en ompröfnings-rätt härutinnan, af hvilken J likväl icke ville
Den, som med säljaren å Lag-Utskollels Ullålande N:o 32■ fäderne skyld är, må dock ej börda hans möderne-jord, ej eller den, sorn å möderne skyld är, haus fäderne-jord; och vare börd ej eller tillåten, der jord siiljes till bördeman. § 3 mom. 1. Ar jord till annan än bördeman sald och tvista män om företräde till börd deraf; vare den närmare att lösa i börd, sorn närmare är att taga arf allt efter sorn i 2 och 3 Kapitlen Arfdabalken sagdt är. B) en författning af följande innehåll: Allt hvad lag eller särskilda författningar innehålla, angående rättighet att i börd lösa såld, bortskiftad, pantsatt eller genom testamente gifven fastighet i stad, varder härigenom till ali kraft och verkan upphäfdt; kommande dock lösnings-rätt till försåld eller pantevis uppbuden fastighet för viderboende eller nabo ej att ega ram i de fall, dä säljare och köpare eller pantgifvare och pantinnehafvare äro med hvarannan i det skyldskaps-förhållande, som i 6 Kap. I § J orda-balken sägs; och blifva de i 7 Kapitlet 1 § och 9 Kap. 5 § nämnde Balk meddelade bestämmelser i afseende å liden, inom hvilken viderboende och nabo ega att såld eller pantsatt fastighet i stad lösa, sålunda ändrade, att viderboende eller nabo, i de fall, då han Lill lösen är berättigad, åligger att sin talan derom i laga ordning instämma, dä lösning s-an språket angar hus eller tomt, derom köp egt rum, sist inom fjorton dagar ifrån den, dä tredje uppbudet ä köpet meddelades, och, dä fråga är örn inlösande af pantsatt hus eller tomt, sist inom lika tid ifrån det egarens rätt att del pantsatta återlösa tilländagält; samt C) dels följande Författning angående hvad i testamente gifvas må; så ock om gåfva af fast egendom.
Brandel icke hafva ägt någon i för fa tillingarne grundad rättighet att, sedan han sin i Manufactur-Discont-Contoret innehafda Kammarskrifvaretjenst frivilligt från träd t, under aftjenandet af vacanceoch nådårs-besparing å Kammar-Råds-lönen den nyssnämnde Kammarskrifvare-syssla åtföljande lön bibehålla. I afseende å den af Rikets Ständers Revisorer år 1835 framställda anmärkning, rörande det f. d. Fristads-Directören, Öfversten J. A. Palm å Manufactur-Discontfondens vinst-medel anvisade s. k. expectancearfvode af 900 R:dr B:co, hafva Revisorerne bort anmäla, att detta arfvode äfven under åren 1835 och 1836 oafkortadt utgått från nämnde Fond, som likväl derför årligen erhållit ersättning af anslaget till Manufacturernes befrämjande; hvarvid Revisorerne endast velat erinra, att ifrågavarande utgift synes för detta anslag vara lika främmande, som för Manufactur-Disconten. Beloppet af Manufactur-Discontens osiikra fordringar, som, enligt sista Revisious-berättelsen, vid 1834 Ars slut utgjorde 146,172 R:dr 3f> sk. 9 r:st., ökades under loppet af år 1835 till 148,468 R:dr 17 sk. 7 r:sL och uppgick vid slutet af år 1836 ända till 170,755 R:dr 13 sk. 8 r:st. Denna tillökning härleder sig från de förstnämnde år inom Norrköpings Fabriks-Societet yppade betydligare fallissementer, utur hvilka dock redan säkerhet erhållits för större delen af Fondens i dem ägande fordringar, äfvensom, efter deras slutliga utredning, återstoden förmodas komma att från concurslistan utgå.