Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar derföre, att det åberopade K. förbudet ännu måtte förnyas å denna vigtiga vara. Enahanda öde önskar jag, enligt mitt omdöme, äfven måtte drabba pulveriserad rhabarber. 5:o Sprit, under rubriken brännvin, för beredning af luktvatten eller för apothek a res behof, anser jag helt och hållet ur tulltaxan böra utgå, emedan apothekare och luktvattenstillverkare nästan i alla fall och för det Den ii Mars f. m. Gi mesta begagna den Svenska spriten. Jag anser tillika skäligt, att, ifall under denna riksdag någon revolution kommer att äga rum i brännerisystémet, en återblick af vederbör, då kastas på art. brännvin i tulltaxan. 6:0 Art. berberisrötter fanns specificerad i 1856 ,års tulltaxa, bar deremot nu blifvit tullfri genom hänförandet till apotheksvaror. Jag får tillfälligtvis upplysa, att denna artikel föga eller, rättare sagdt, alldeles intet begagnas i medicinen, utan i stället lill saffiansberedning, hvarföre jag anser en tullafgift derå bör tillämpas. 7:0 I i836 års tulltaxa finnas under rubriken oljor, s. k. flygtiga eller essencer till en förtullning af 10 proc. af deras värde. I den nu föreslagna uppskattas de till ett gemensamt tullvärde af 1 r:dr pr få och 5 proc. tullafgift. Mig veterligen lära högst få essencer kosta mindre än 3 a 4 r:dr b:co pr få, de flesta 6 å 10 r:dr; och det finnes dem, som kosta äfven 100 r:dr b:co pr få. I afseende härå yrkar jag, att samma förtullningsprinciper, som i 18'36 års tulltaxa, må fortfara. Detsamma anhåller jag äfven måtte få tillämpas å medicinska salter. Detta är det jag flygtigtvis kommit att observera i den föreslagna tulltaxan. Mycket annat anmärkningsvärd! har jag förbigått, under förhoppning, alt genom dessa få anmärkningar möjligtvis gifva II. Utsk. en ledtråd till flera dylika förseelser af Ilrr comiterade. Jag har goda skäl att gifva
I sammanhang med frågan om förvaltningskostnaden, förekommer jemväl, att sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 6 November 1834, N:o 184, angående regleringen af utgifterne under 3:dje Hufvud-Titeln, bland annat, och i afseende å den af Kongl. Maj:t, i — 75 — Dess Nådiga Proposition, för Kongl. Krigs-Collegii Nya Stat äskade lönefyllnad af 497 R:dr 3 sk. 2 r:st. med 1631 Tunnor Spanmål derunder, beviljat uppförandet af penningebeloppet å Krigs-Collegii Stat, med det förbehåll, att de arfvoden, som af serskildte Cassors medel till KrigsRåden hitintills utgått, dädanefter icke skulle dem tilldelas, så har Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse af den 24 Januari 1835 förklarat: ”att enär ”desse arfvoden endast blifvit tills vidare beviljade, samt med Kongl. ”Maj:ts obestridliga rätt att förordna om Cassornes förvaltning äfven följ”de den att bestämma om kostnaderne dervid, ville Kongl. Maj:t vid ”förefallande ledigheter af Krigs-Råds-Embeten taga uti öfvervägande, ”huruvida omförmälte arfvoden borde fortfarande tilldelas eller icke”; •—• Och hafva Revisorerne inhämtat att, jemte det Rikets Ständers vid sistl.
Jag ber att få åberopa ett yttrande i ett annat Fransyskt arbete, »sur Fart de la fortificalion», af en mycket känd förf., M:r Bousmard, hvilket i få ord innehåller, att så länge vi hafva städer med annan befolkning, än garnisoner, är deras befästande fåfängt. Denna förf. säger ytterligare: »jag önskar att man aldrig måtte befästa våra städer och göra uem till fästningar.» llr Nordenfelt har emot mig anmärkt synnerligast, att jag icke skulle upfattat värdet af vårt indelningsverk. Denna anmärkn. har icke träffat mig; ty, såsom jag tillförene förklarat, anser jag indelningsverket bestå i rustoch rotehållet, i jordegarens åliggande alt hålla häst och karl; men ingalunda i befälets aflöningssätt Långt för delta är förkastelsedomen uttalad öfver delta aflöningssätt, och jag tror icke, alt det är möjligt, att deruti få någon reda, utan en genomgripande förändring. Bostads-boställen åt de tjenstebefaltningar, der de kunde behöfvas, skulle ganska väl kunna åstadkommas och inrättas, utan att dermed någon skada vore skedd, och min innerliga öfvertygelse är, att sådant kommer att ske och måste komma att ske. Hr Nordenfelt har gjort en anmärkn. emot ett uttryck af mig, som jag möjligen skulle kunna underlåta att besvara, nemi. att »ockra på dyr tid»; men jag ber den värde talaren ursäkta örn jag förklarar, att det icke kan vara honom obekant, huru härmed tillgått. Jag lemnar derhän, om det varit Regementsskrifvare, som lil H. 14 210 Den 28 Januari e. m. förökat de räntegifvandes tunga med hög markegång, eller rättare med låg, då de icke löst räntepersedlarne, utan helalat dem in natura; men jag säger, att då räntegifvarne icke ansett sin fördel vara, att lemna spanmålen in natura, hafva de då icke mångfaldiga gånger fått betala flere R:dr mer än markegången varit vid vintern? Eljest skulle de hafva fått forsla spanmålen på långt afstånd, någon gång blott en tunna flere mil.
I anseende till donationens uråldrighet saknas all upplysning om hemmantalet på den jord, staden nu 38 innehar; varande den dock i sednare tider ansedd svara emot 5 mantal, och utgöres den af 64 tunnland 14 kappland öppen åkerjord, 410 tunnland 8 kappland ängsmark och 1,115 tunnland 8 kappland skogsoch betesmark. Lika med Borås idkar Ulricehamn reseoch gårdfarihandel, som äfven utgör egentliga grunden för stadens bestånd, i öfrigt beroende af vanlig stadsmannahandel samt fabriker och handtverkerier jemte något jordbruk. Stadens folkmängd är sedan sista berättelsen afgafs minskad med 155 personer. Detta härleder sig deraf, att större delen af den handelsbetjening, som varit af stadens handlande använd vid rese-handels bedrifvande, utflyttat från staden för att idka den hemmansbrukande allmoge på landet tillkommande gårdfarihandel för egen räkning. I någon mån äger samma förhållande rum i Borås, allt i följd af Eders Kongl. Majrts nådiga Förordning den 19 Januari 1847, hvarigenom, på sätt ofvan är antydt, åt den gårdfarihandlande allmogen blifvit förunnade icke till fullo, men nära nog enahanda förmåner, som städernes resehandlande enligt förra författningar ägt. Då de sednares betjening sällan varit, såsom desse författningar föreskrifva, boende och effektivt i tjenst hos sine husbönder, utan endast der skattskrifne, har nämnde Kongl. Förordning, långt ifrån att leda till någon minskning för ifrågavarande handelsnäring i det hela, endast reglerat densamma till ett naturligare förhållande. Stadens öfriga handel är mindre betydlig och handtverksrörelsen ringa samt jordbruket, som annars med omsorg skotes, ej heller af särdeles mycken betydenhet. Tillförseln af spanmål, egentligen frän Skaraborgs Län, och af viktualier från den staden kringliggande landsort är mer än tillräckligt svarande emot behofvet för staden; dock tryter det oaktadt icke afnämare, emedan stor del af invånarne inom de tillgränsande häraderne, som hafva rättighet till gårdfarihandel och den utöfva, årligen köpa spanmål.
4 § De flesta av ledamöterna skall vara överens innan lån beviljas. 5 § Vid alla utlåningar dras räntan, ½ %, genast av för hela lånetiden, som är 6 månader. Låntagaren måste kunna lämna godtagbar säkerhet. Undantag är säkerhet i fastigheter, metaller och aktier i Göta kanalbolag. 6 § I anseende till den inträffade förlägenhet i penningrörelsen, har man funnit betänkligt att intill 1820 förbjuda de förut brukliga omsättningarna av lån med viss avbetalning. 8 § För lån, som inte inom åtta dagar efter förfallodagen blivit betald höjs räntan till 1 % till hela lånet är betalt eller indrivet. 9 § Vid verket skall finnas en med alfabetiskt register försedd matrikel över alla lån och ordentlig dagbok över alla inbetalningar. 10, 11 §§ Ombudsmän skall skriftligen erinra låntagarna om lånets inbetalning. Dröjer betalningen 1 månad lagsöks låntagaren. De skall också föra dagbok över brevväxlingen i ärendet. 12 § Alla inbetalningar antecknas på en attest, som förvaras i en järnkista med två lås och uppvisas vid direktionens nästa sammankomst 13 § Lånedokument och hypotek förvaras under 3 lås. 15 § Huvudboken skall föras efter bankostil utan koncept och genast renskrivas. 16 § Till årlig revision utväljs 4 revisorer, en från vardera ståndet, som den 1 mars sammanträder i banken. De skall granska alla handlingar, räkenskaper och hela förvaltningen och efter befunnen riktighet ge direktionen ansvarsfrihet. 18 § Skulle bankofullmäktige på direktionens framställning i avseende på tillämpningen av detta reglemente vilja ha närmare förklaring eller tillägg skall de göra anmälan hos Oss. Stockholms slott den 7 februari 1816. CARL Kungörelse angående av Kongl Maj: t i nåder vidtagna stadganden till förekommande av brist på små almanackor och därpå stegrat pris. Stockholm den 12 februari 1816. Entreprenören för tryckning av almanackor har ökat priset med 32 skilling. Detta har medfört brist i Kronobergs län där allmogen klagat. De har bundits in i färgade pappersband till dubbel kostnad och mer. Kongl Maj: t har förordnat innehavaren av Vetenskaps Akademins uteslutande privilegium att trycka almanackor. Han betalar vite av 100 riksdaler för varje gång det saknas almanackor till det fastställda priset av 2 skilling.
Han önskade på samma gång, att de kunskapsfrön, som han hade utsått, hos mig måtte bära herrliga frukter. Och om jag stadigt bevarade och efterlefde den fromma tro, till hvilken jag vid denna konfirmation bekänt mig, och framhärdade i min barnsliga kärlek till min goda moder, så lofvade han mig framgång här på jorden och evig lycksalighet i lifvet efter detta. Jag känner ännu i denna stund, huru mitt hjerta röres vid minnet af den ädle själasörjarens varmhjertade ord och förmaningar. Och jag tyckte vid det ifrågavarande tillfället, att förr skulle solen kunna slockna, ja, himmel och jord förgås, än jag svika min fromma barnatro. Ja, förr skulle de fått taga mitt unga lif, än jag skulle kunnat förneka ett ord eller en bokstaf utaf hvad den ädle herden lärt mig att tro och bekänna. O, jag var så uppfyld af tacksamhet emot honom, att jag skulle ha velat fallit på knä inför honom och betäckt hans händer med mina kyssar. Min ömma moder gret, hon kunde ej finna ord för sina känslor och kunde af tacksamhet ej på länge släppa hans till afsked framräckta hand. Snart fingo vi ytterligare bevis på kyrkoherdens trogna omsorg om mig. Det var naturligtvis ej utan afsigt, som han vid konfirmationen lät mig inför hela församlingen framlägga mina ovanliga kunskaper, ty på nästa kyrkostämma vände han sig till socknemännen med ett förslag, att församlingen borde taga tillfället i akt och försäkra sig om min verksamhet inom samhället genom att mot skälig ersättning anställa mig som tillförordnad skollärare, hvarvid han på det högsta berömde den flit och de kunskaper, jag ådagalagt under den tid, jag af honom åtnjutit undervisning, och på hvilka kunskaper de ju alla vid min konfirmation med egna öron hört de mest lysande prof. Församlingen var också straxt villig att antaga mig som lärare, och det enda, hvarom det nu, liksom alltid, uppstod någon disputation, var lönens storlek. Kyrkoherden ville, att den skulle bestämmas till 150 riksdaler om året, men församlingsborna mente, att jag vid så unga år gerna kunde låta mig nöja med 100 riksdaler.
En kronoqvarn vore ett oting, om Kronan icke ägde damfästet; och när fråga aldrig varit väckt att qvarnen icke är af krononatur, så följer deraf att Kronan måste äga damfästet, äfven om sådant icke står uttryckligen utsatt i karle-beskrifningen. Det är i öfrigt af domstolarnes utlåt, tydligt, att arfvingarne under en tid af iner än hundrade år aldrig sökt göra någon rättighet till damfäste! gällande; och det är icke tank - Den i5 Augusti, f. m. bart, att, derest de trott sig äga en sådan rättighet, de icke skulle sökt göra den gällande, då fråga är om en egendom af mer än fyra tunnor gulds värde. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Jag har icke tagit någon närmare kännedom om beskaffenheten af detta ärende, och jag hade derföre icke heller ämnat att yttra mig deruti. Hvad jag nu anför, afser ej sjelfva saken, utan endast den princip, som jag här hört förfäktas af åtskilliga talare, hvilka påstått, att R. St. icke skulle äga rättighet att bifalla StatsUtsk:s ifrågavar. betänk., emedan K, M:s dom, hvarigenom Lemkeska arfvingarne förklarats hafva förverkat arrendet, då icke hölles i tillbörlig helgd, utan derigenom förändrades och tillintetgjordes. Detta är efter mitt omdöme ett fullkomligt misstag. Om beskaffenheten af de domslut, hvarigenom Lemkeska arfvingarne blifvit frånkände arrende-rättigheten, kunna R. St. icke ingå uti någon öfverläggning eller pröfning. Men häraf följer ingalunda, alt bifall till StatsUtsk:s betänk, skulle innefatta någon olaglighet. Ty likasom K. M., då en brottsling, som t. ex. genom Hofrätts utslag blifvit dömd till lifvets förlust, söker nåd, kan förklara, att, ehuru Hofrättens utslag är lagligen grundadt, K. M. likväl, med afseende å särskildt förekomna bevekande omständigheter, vill den brottslige från lifvets förlust befria, så kunna äfven R. St. uti ifrågavar. fall förklara, att ehuru
Då Hr Reuterskiöld nu inskränkt sig till att begära anslag endast till fourage-magasin och hö-förrådshus, eller ett belopp af 44.000 rdr i st. för 81,000 rdr, såsom i K. Mits Propos. för ifrågavide ändamål äskats, kan jag icke finna billigt eller med god hushållning förenligt att till framtiden uppskjuta med uppbyggande af de nödvändigaste af de ifrågaställa magasinsbyggnaderna å Ladugårdsgärdet, och får derföre tillstyrka R. o. Ad. att bevilja det nu äskade anslaget af 44,000 rdr. Frih. Liljencrantz, Johan: Söm här blifvit anmärkt, att den omständigheten att fourage-magasiner och höförrådshus icke finnas uppförde å Ladugårdsgärdet skulle för Statsverket medföra ökade kostnader, torde det kanske icke vara ur vägen att beräkna, till hvad belopp dessa ökade kostnader uppgå. Jag har af en person, som genom mångårig praktik eger stor erfarenhet i dessa förhållanden, fått mig meddelad den uppgiften, att, om ett möte beräknas räcka under dagar, det är tillräckligt, om fourage utköres från staden hvar dag med par dragare, och att, då forlönen vanligen icke uppgår till mer än rdr för hvart par dragare, omkostnaderna således icke böra öfverstiga rdr. Då nu för fyllande af Statsverkets behof medel vanligen npplånas och räntan å det kapital, 44,000 rdr, som för ifrågavide ändamål blifvit äskadt, uppgår till 2,000 rdr, skulle man således för att vinna rdr upplåna medel och å dem utbetala en årlig ränta af 2,000 rdr; detta är en ekonomi, som åtminstone jag icke kan förorda. De ifrågastälda förrådshusen äro väl egentligen afsedda att begagnas af Lilregementets-dragonkorps under dess vanliga årsmöten, ty för andra trupper, som möjligen för en eller annan gång inrycka på Ladugårdsgärdet, kunna väl icke sådana hus vara behöfiiga, men enligt min tanke kunna de utan större olägenheter undvaras äfven af nyssnämnde regemente. Jag yrkar bifall till Utskits hemställan. Hr Rosensvärd:
H. M. bade i anledn. deraf behagat förklara, att dä K. M., med afsecde å de stora kostnader en riksdag medför, ingenting högre önskade, än att den nu pågående mätte ju förr desto hellre afslutas, så ville K. M. likväl icke, alt R. St. Den 4 Januari f. m. 5 skalle åtskiljas förrän de vigtigaslc riksdagsärendena blifvit slutligen behandlade, såvidt detta vid denna riksdag kunde ske. K. M. hade derföre täckts tillåta, alt riksdagen forlfore afven under II. M:s vistande i Norrige, hvarifrån H. M. ämnade återkomma under första hälften af April månad, och skulle riksdagen innan dess kunna afslutas, så ville II. M. vidtaga sådana åtgärder, att dén kunde aflysas äfven i II. M:s frånvaro sä alt deraf icke måtte förorsakas dröjsmål; men för det fall att Sländerne vore tillsammans, dä H. M. ålerkomme, så hade, pä Borgareoch BondeSt:s Talmäns framställning och enträgna anhållan, K. M. täckts utsätta en viss dag till riksdagens afslutaude, och dertill behagat bestämma den 21 nästkommande April. Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 28 och 30 sisth Dec. på bordet lagda utlåt. N:o 101, i anledn. af ifrågaställde förändringar i föreskrifterne angde likvidations och bokföringssället m. m. af brandskadade städer beviljade byggnadslån, blef detta utlåt, punktvis företaget lill pröfning. lista punkten, innehållande hemställan, att den af /?. St.s Revisorer gjorde framställning om solidarisk ansvarighet för ifrugavar. lån icke mutte bifallas. Bifölls. 2:dra punkten, innefattande förslag derom, att icke något låns capita/belopp må öfverstiga hälften af den derför intecktiade egendoms brandförsäkringsvärde. Hr Bråkenhjelm, Pehr Beinhold: I delta Utsk:sbctänk. pag.
I beti aktsncle barak oeb clä clet ystridigt är ak vigt, att Kusvsrigbets-Dagarne kör R. 8t:rs 1'ullinägtige oeb 280 Stats-, Laneaoel, Lag-Vtskottens Oirecteurer äro i öfverensstämmelse med ej mindre allmänna rättsgrunder, än den i Liket gällande Rättegångsordning, tro Utskotten, i liki,st med den at' K. lVIaj:t lVädigst yttrade åsigt, en förändring erfordras nti I,vad Littils i förenämnde afseende varit stadgadt ocl, föreslaget, men kalva, vid jemförelse af 9 §. uti lknsvarigLels-Lagen för L. 8t:rs krulln,ägtige i Lanken samt io §. af den för L. 8t:rs Lullmägtige i Liksgälds-Lontoiret med 5 §. af lKnsvariglrets-Lagen för Direeteurerne vid fjiseont-dontoiren, den 8 ^kpril 182^, trott denna ändring lampeligast kunna vinnas pä det sätt, att vid 9 §. i lKnsvarigLets-Lagen lör It. 8t:rs LuIImägtigs i Lanken oell io §. uti den för LnIImägtigs i Liksgäldstäontoirel, tilläggas orden: oc/r «//rä//e sr'g ttMrr/rre/ Drr//- //rägtrg /La/r rrtö/nr/rge/r -r/" sr/r /-e/irttrrr/rg^ r'/rtr//c/ess /rrr/r ö/r/ärtt ge/ro//r /-rg-r ^err/tvrrrr/rc/r e/o//r ^rr^äncD samt att i ^ §. af ^Knsvariglrets-Lagen kör DiscontDir eeteurerne orden "intill dess Hok-Lä tten i frägan döuit," andius till: rrrtt'// e/ess e/e/r tt//trr/rrr/e /-///-rvt geno//, /agrr ^rrr/tnrr/r/rc/r e/o//r //-/Hr/.
Äfven Sjömanna-Sällskapcts tackel-skola har tillkommit, der barn och ynglingar, som egna sig åt sjömans-yrket, undervisas dels i de ämnen, som röra det praktiska af yrket, och dels i läsning, skrifning och ritning. Iiostnaderne för denna skol-inrättning samlades jemväl genom enskildes gåfvor, mern fi ån och med 1839 och tills vidare erhålles ur den under Sjömanshus-Di - i? reklionens förvaltning varande national-kassan ett ärligt bidrag af 500 R:dr Banko. Den allmänna sjukvården bestrides på ett tillfredsställande säll, och de fattige åtnjuta understöd, dels frän allmänna fattigförsörjnings-inrältningen af uttaxerade medel till belopp af omkring 20,000 R:dr Banko årligen, och dels ur enskilda sällskapers kassor och genom testamenten, hvaribland må nämnas sällskapet ”De Fattiges Vänner,” Lesseska dönations-fondejl, Sernslrömska dito, Holtermanska dito, Jansenska dito, Lewgrcnska dito, Sjömanshusets fatligfond och Tyska kyrkans falligfond. Önskligt vöre dock, att alla desse särskilde betydliga stiftelser vårdades af en och samma Direktion, för att vara i fullkomligt samband med hvarandra, tili vida större nytta för det allmänna. Kongl. Direktionen öfver Götheborgs hamnoch elf-arbeten har verksamt ombesörjt förbättringar i segelleden oell hamnen. 2.3,637 kubikfamnar mudder har blifvit upptagen och upplagd på länd, samt arbeten af hvarjehanda slag utförde i enlighet med uppgjord plan. Uddevalla. Folkmängden i denna stad har ökat sig, så att den, från att i sista Femårsberättelse!! hafva utgjort 3,237 personer, år 1841 uppgått till 3,389 personer, deraf 1,994 varit mantalsskrifne, deribland varit 35 handlande och 113 handtverkare och borgare i öfrigt.
Såsom medel derför haiman föreslagit en stigande och fallande Tull, hvars belopp skulle rättas efter tillgången och priset i eget land, samt productionen i andra länder. Om man nu tar för afgjordt, att detta förhållande bestämmes riktigt, ensamt i afseende på Finland, eller ensamt i afseende på andra Stater, så måste också deraf följa, att om en fix tull antages, passande för öfriga Stater, utom Finland, passar den icke för detta land; tager man åter en, som passar ensamt för Finland, så uppkommer ingen verldshandel, emedan uppköpen då måste inskränkas till Finland. Hvad åter beträffar att göra ett försök på vestra kusten serskildt, så blir förhållandet derstädes detsamma, när det är lika öppet för Finnarne, som andra handlande, att gå till vestra orterna af Riket. I alla fall blir det i min tanka ett missförhållande, att liafvä två Tullsystemer i ett land. Man har anfört såsom något mindre fördelaktigt, att Finska tractalen ligger i vägen för enskilta speculationer. I det fallet har jag en liten erfarenhet af verkan utaf denna tractat, och tror, att sådan den sednast uppgjordes, är den högst förmonlig för Riket. Man skall sakna ali kännedom af förhållandet, för att tro oss kunna vara de Finska producterna förutan. När man ärfar, att innevånarne i Skåne och på Gottland requirera smör och Den i Juni i. 35 Victualier från Stockholm, och att tillförseln från de öfriga provincerna, ej mindre af Victualier, än hufvudsakligen af Ved. icke svara, emot hufvudstadens behof, huru vill man väl då umbära införseln från Finland. Det går också icke an, att betinga sig fördelarna bara på ena sidan. Nu är det en så hög Tull på alla Finska producter, att sjelfva den inhemska producenten måste erkänna, att han är skyddad genom denna Tull på alla slags varor. Jag ber dessutom få fösta uppmärksamheten derpå, att genom genom denna tractat äro våra fabriker och Ilandtverkerier i tillfälle att på Finland afyttra en mängd tillverkningar, för hvilka detta land ifrån början varit den hufvudsakligaste afsättningsorten.
Denna olägenhet torde likväl kunna förebyggas, om alla arbeten, som dertill lämpade sig, ställdes på beting, om sådane kontroller, hvilka i sjelfva verket äro ingenting annat än skenbara, borttoges och om man lemnade så fria händer som möjligt åt verkställaren. 2:o att i en stat, sådan som Sverige, med få och otillräckliga pensions-inrättningar, skulle möjligen en stor del af den vid jernvägarne anställde personal, komma att bestå af afskedade tjenstemän, åt hvilka platserna anförtroddes, icke derföre att innehafvarne voro dertill lämplige, men derföre, att man ville sörja för deras framtida bergning. En sådan tillsättning vore utan tvifvel särdeles menlig, ty icke blott många menniskolif, utan hela jernvägens kredit kunde derigenom sättas på spel. Men äfven denna olägenhet Den 28 December f. m. 125 bör kunna förekommas, om alla med jeruvägarne befattning egande personer från den högste till den lägste kunde af öfverslyrelsen utan angifvande af skäl tilloch afsätlas. Erfarenheten visar dessutom, att i det land, der kanske den största ordning råder vid jernvägarne, i Preussen, har styrelsens inverkan på personal-tillsättningen medfört ganska helsosamma följder. b) Då Staten anskaffar medlen (är förläggare) men öf~ verlemnar utförandet ål entreprenörer emot på förhand bestämd och i mån af arbetets fortskridande skeende betalning. Slaten är då ifrån början egare af banan och har full visshet (så framt entreprenörerne äro vederhäflige), att det beräknade kostnadsbeloppet ej kommer att öfverskridas. Utförandet verkställes vanligen med drift, men detta sätt erfordrar noggrann kontroll till undvikande af svekfullt arbete. c) Då både anskaffning af medel och utförande ombesörjes af bolag (ineller utländske) eller enskilde entreprenörer, emot vissa förmåner, — vanligen bestämd räntegarenli under ett visst antal år. Staten är dervid frikallad från besväret att anskaffa det nödiga anläggnings-kapitalet Och om öfverenskommelsen träffas med ett utländskt bolag, som eger att förfoga öfver betydliga medeltillgängar och öfver fullt skickliga ingeniörer, sker utförandet vanligen fort och ändamålsenligt.