Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 5o8; 26 H. 3 i8 D e 11 i Juni. N:o 543, ang:de reparation af det till local för Riksg.- cont. nu anvisade hus. Vidare föredrogs StatsUlsk:s den 2g sistI. Maj på bordet lagda utlåt. N:o 54o, i anledn. af K. M:s nåd. propos. angtde villkoren för nedläggandet af Norrtelje gevärsfactori. Hr af Dalström, Gustaf Jac.: Det är egentligen med afseende på kolräntorna till Ortala bruk och deras afbändande ifrån Kronan för alltid, som har gifvit StatsUtsk. anledn. att afstyrka bifall till den K. proposm. Då det är kändt, att på R. St:s önskningar K. M. redan vidtagit flera åtgärder för att bereda möjligheten af en annan förenklad liqvid för Kronans räntor, så anser jag visserligen att StatsUtsk. rättvisligen har förfarit; men då det ar af högsta nödvändighet att iakttaga all den hushållning med kronoräntors disponerande, som kan vara möjlig, äfvensom af mycken vigt för gevärsfabrikalionens fullständiga bedrifvande, alt detta Norrtelje gevärsfactori nedlägges, synnerligen som Carl Gustafs stads factori genom ett förändradt arbetssätt nu kan tillverka ett så stort antal gevär, att Norrtelje factori blifver obehöflig!, då jag tror mig känna, alt i den upplysning, som Stats-cont. lemnat, åtminstone en vink blifvit gifven om möjligheten af en liqvid med factoriägaren i afseende på kolräntorna, och då det äfven är v ig t ig t, att icke dessa räntor afbändas Staten, hvarigenom den på sätt och vis skulle binda händerna på sig vid framdeles uppkommande frågor af enahanda beskaffenhet, eller om liqvidationssättet för Kronans räntor: så anser jag det vara lämpligast att återremittera detta förslag lill StatsUtsk., och anhåller om propos. derå. På begäran af Hr Lefren, Joli. Pehr, upplästes Frih. Sprengtporten reservation. Hr Le fr tfn:
Men sedan han satts i tillfälle att pröfva Helens intellektuella ståndpunkt, beslöt han att göra ett försök. Afsikten därmed var icke endast att för henne eventuellt möjliggöra inträdet till universitetet, utan tillika att bereda henne tillfälle till ytterligare utveckling genom umgänget m e d seende och hörande kamrater samt att öfver hufvud IDUN 248 öfva hennes förmåga alt reda sig bland normala människor. Dessa synpunkter böra fasthållas, om man vill rätt förstå såväl Helen Kellers personlighet som gången af hennes utveckling och hennes ledning. Genom de summariska framställningar i ämnet, hvilka någon gång varit synliga i pressen, kunde man få den föreställningen, att den då knappt sjuttonåriga unga flickan redan varit en fullfärdig Harvard-student. I oktober 1896, efter sommarferierna stärkt till krafterna, som synas kort förut ha varit något angripna genom en tillfällig sjukdom, gjorde Helen Keller, åtföljd af miss Sullivan, vid höstterminens hörjan, sitt inträde i skolan. Under ett och ett hälft läsår delade hon kamraternas lif i studier och sysselsättningar, lekar och promenader. Om morgnarna lämnade hon tillsammans med miss Sullivan hemmet (internatet), såsom de andra, för att återvända samtidigt med dem. Det var mr Gilmers önskan, att hon i allt skulle lefva kamraternas enkla, lugna lif, ostörd af deltagande i större bjudningar och sällskap. Med sin sällsynta förmåga att vinna människor synes Helen Keller äfven i denna skola varit så väl lärares som kamraters favorit. Ej blott de senare lärde sig att snabbt samspråka med henne medels fingerspråket, utan äfven flere lärare gjorde detsamma, för att mera direkt kunna meddela sig med henne, och framför allt föreståndaren själf, som senare vid examina tjänstgjorde som hennes öga. Resultatet af första årets arbete har mr Gilman sammanfattat i en intressant artikel i novemberhäftet 1897 af American Annuals of the Deaf, hvari i detalj redogöres för såväl de alla förväntningar öfverträffande studierna själfva som för de lyckligt genomgångna preliminära examina i engelska, tyska, franska, latin och historia. Mr Gilman stafvade in i hennes hand de från universitetet sända förseglade uppgifterna, hvarpå Helen, inom samma tid som kamraterna, medels skrifmaskin afgaf svaren, antingen mening för mening, eller i längre sammanhang. Hennes skicklighet att begagna skrifmaskinen är fuUändad.
Vidare i afseende på 3 Art., i frågan om Landt-Tulls-ersättningen, anförde Herr Kongl. Hof-Predikanten följande: 5,Sedan 350 -De.n 2 Juli'. ”Sedan jag hort en värd Ledamot af He-i dervärda Bonde-Ståndet högt klaga öfver förment orättvisa mot detsamma, genom det sätt, sorn blifvit stadgadt för Tull-ersättningens utgörande, har jag, som aldrig yrkat sådana Bevill» nings-grunder, hvilka varit partiska eller menliga för något särskildt stånd, trott mig böra förklara, 1:0 att hvarje Ledamot af Hedervärda Bonde-Ståndet, som nu betalar denna ersättning ined tio, förut betalt den med 13 —:dels skilling, att deröfver, till åtta R:drs Bevillning, lindringen är ännu mera märkbar, och i allmänhet , att Utskylderne för det Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit i ett ökadt förhållande mot andra Medborgares nedsatte. Anfagom, att en. Bonde å ett Hemman af 2000
som genom denna lag kiinde uppstii, och slutade med att uttrycka som sin isigt, att man heldre borde tills vidare stanna vid det gamla an antaga ifrågavarande förslag. Försla@ försvarades af justitieradet HersIm, hvilken erkande, att förslaget icke tagit steget fullt ut, men a u det likval erbjöde den g i h qvinnan en betydligt förbtittrad ställning - sanit af vice häradshöfdingen 0. A. Beckmon, som ansag, att mhnanskapet ovilkorligen mikte bibehllllas, emedan derfllrntaii männen skulle inom atenskapet blifva nollor. Major u. Koch ansåg, att man nu borde nöja sig med hvad man a t t, enär han trodde att förslagets brister snart skulle framkalla ett nytt lagstadgande, genom hrilket steget kanske komnie att tagas fullt ut till det m91 föreningen föresatt sig. Fniarne BiII~hum - och Dahlsfriin~ uttalade sig för egendomsgemenskapens upphafvande och den senare rrkade dessutom uin~hafvandet af mannens m5lsnian~ E ~, afskatiandet af skap. ; ifviin orköranden, frih. uien a n s h ändock. att llacberednineens förslag I&gt;orde understödja;, ' hrilkcn iiie~ing äfve " justitiehdet ~ e G l o w biträdde. J ' S grefve Haniiltons förslag beslöts, att den förda diskussionen skulle anses utgöra föreningens uttalande i fr3gaii. KyrRos / iitt~it~~ni i Dttnkers fjrrnml. i Södcrninnland har tagit det vackra och efterföljansvrda heslutet att betala inträdesoch arsafgifter i Södermanlands sjukhjelpsförening för samtl. sm9skoll~rarinnor inom försanil. samt att, för beredande af Iifranta vid 55 ars Slcler för hvarje smbkollarariinia, i Iifranteniistalt h l. insätta I o kr: 119 det vilkor, a n lärarinnorna sjelfva lidroge med minst lika stor summa.
Då abbén predikade moral för henne, skrattade hon, och då han blef ond på henne, slingrade hon häftigt sina armar kring hans hals, smygande sig till hans bröst, under det han med fasa sökte befria sig från en omfamning, som emellertid kom honom att genom-bäfvas af en ljuf känsla, som i hans hjerta uppväckte denna längtan att bli far, som slumrar inom hvaije manligt bröst. Och då han gick vid hennes sida öfver faltets gångstigar, talade han med henne om hennes Gud. Men hon ville alldeles inte höra på, utan betraktade himmelen, gräset och blommorna med en lefnadslust, som jublande lyste fram ur de stora ögonen. Ofta sprang hon bort för att fånga någon fladdrande fjäril, och då hon återkom med sitt byte, ropade hon åt honom: » Se onkel, se, så vacker den är, jag har riktigt lust att kyssa den! » Detta behof att kyssa ochsmeka hvaije insekt, hvarje blad och knopp oroade och förargade presten, som äfven i detta återfann denna outplånliga ömhet, som gror och frodas i hvaije qvinnas hjerta. En dag berättade med mycken försigtighet klockarens hustru, som skötte abbé Marignans hushåll, att flickan hade en älskare. Han var nära att qväfvas af förargelse, der han satt och rakade sig med ansigtet betäckt af ett tjockt lager tvål. Då han återfått förmågan att tänka och tala, utropade han: » Det är icke sant, du ljuger, Mélanieb Bondqvinnan lade handen på hjertat: » Gud vet om jag ljuger, herr kyrkoherde! Jag kan bedyra för Eder, att hvarje qväll, då Er syster gått och lagt sig, råkas de vid flodstranden. Ni behöfver blott gå dit mellan klockan tio och tolf! » Han slutade raka sig och gick med häftiga steg fram och tillbaka, så som han hade för vana att göra, då han var häftigt uppretad. Då han åter satte sig vid spegeln och fattade knifven, skar han sig tre gånger mellan näsan och örat.
I ett och annat bolag utom landet tages ock försäkring af större verkstäder mot eldskada äfvensom lifförsäkringar, hvarom äfven ofvannämnde Skandia-bolaget är anlitadt, ehuru sistnämnde slag af försäkringar äro långt ifrån allmänna. Länets i förra berättelsen omförmälde år 1839 stiftade Nödhjelpskassa fortfar i föreskrifven verksamhet att söka lindra oförvållad nöd bland allmogen i 22 af länets socknar, der klimatets inflytande oftast åstadkommer skada å grödan, och att i mån som tillgångarne kunna medgifva, afhjelpa de svåraste verkningarne af så beskaffade allmännare olyckshändelser, samt bland allmogen sprida upplysning och kunskap, såsom verk - Stora Kopparbergs län. Helsö- och sjukvård. 17 samma medel till sjelfförsörjning, och befrämja en ändamålsenlig uppfostran för barn, som eljest skidle sakna behörig vård. Vid 1860 års slut utgjorde beloppet af de under Nödhjelps-Kassa-Direktionens vård och förvaltning ställde särskilde fonder ett sammanlagdt belopp af 101,104 R:dr 48 öre, och utgifterne under året uppgingo till 2,303 R:dr 30 öre Rmt. Den genom framlidne Landshöfdingen Lorichs försorg år 1853 stiftade pensionsinrättning för Länsmäns inom länet i fattigdom efterlemnade enkor och barn hade vid 1860 års slut en kapitalbehållning af 4,841 R:dr 18 öre Rmt, och hade under året till 5 pensionärer utgifvit 75 R:dr Rmt. I och för sjukvården var länet indeladt i 3 Provinsial-Läkare-distrikt och 1 extra Provinsial-Läkaredistrikt, hvarförutom Provinsial-Läkare-vården inom Vester-Bergslags fögderi bestriddes af der anställd, af orten aflönad Bistrikts-Läkare. Länets offentliga sjukvårdsanstalt, ett i Falun inrättadt Lasarett och Kurhus, är försedd med 80 sängplatser. Lasaretts-Läkaren derstädes är tillika Stads-Läkare i Falun. I Hedemora är den der stationerade Provinsial-Läkaren tillika Stads-Läkare, och i Säter en der bosatt Militär-Läkare.
Derföre har ock resultatet blifvit, att man beräknat spannmålen till 7 a 8 R:dr tunnan. Verkan synes i synnerhet i de Skånska Provincerna, der tilldelningarne utgå i penningar efter kronovärdi, och hvarest man bortarrenderat Boställen, och ia8 Den 5 October f. m. troligen icke får mera än omkring 5 R:dr tunnan, ehuru eller förslaget man finge den till godo beräknad efter 7 a 8 R:dr. En Löntagare med stort boställe kunde der få ge ifrån sig mer än allt hvad han får af bostället. Det är derföre alldeles oundgängligt, att gifva en rund summa, eller ytterligare de 18,000 R:dr, som Kongl. Maj:ts Proposition innehåller utöfver Utskottets Utlåtande, och att till Kongl. Majit öfverlemna regleringen, utan att ingå i specialiteter, olämpliga för Ständer att bestämma. Huruvida det nu bör ske, beror naturligtvis på de tillgångar Staten äger. Jag skall i detta afseende utbedja mig att få upplysa förhållandet, äfven med fara att blifva tillrättavist af en talare straxt bakom mig. Stora brister hafva uppkommit i våra tillgångar genom en 20-årig oordning i myntväsendet. Jag hyser visserligen ingen farhåga, om äfven för regleringen fordrades tillökningar utöfver närvarande beskattning, ty vi kunna t. ex. på Bränvinet oell flera andra artiklar ulan känning lägga icke obetydliga Consumtions-afgifter. Hvad som brister för våra Canal-anläggningar, skulle jag äga ingen betänklighet att fördela, ej blott på 5 år, utan på 20; men Utskottet har fattat den plan, att icke föreslå högre skatter än nu, och att icke göra skuld. Att nu improvisera en helt annan finance-plan, än den, hvarefter allt är utarbetadt, kan ias Den 5 O c tober f. in. 129 jag ej godkänna. Utskottet har tillstyrkt* alt en summa af 40,000 R:dr måtte afsältas för att användas till ersättning under så* dana år, då spannmålen uppgår till högre belopp, än hvad här blifvit beräknadt.
Lag och laga stadgar döma. ‘ Lagstiftningen i frågor rörande Rikets Allmänna Hushållning, eller grunderne för allmänna Inrättningar af alla slag öfverlemnades åt Konungen ensam, (dock med rätt för Ständerne att anmäla föreställningar och önskningar')', tillämpningen i dessa ämnen tillädes Rikets Collegier, Landtregeringen med flere Verk och Embetsman, under åliggande att förvalta deras sysslor och värf, enligt de instruetioner, reglementen och föreskrifter, som redan gifne äro eller framdeles kunna gifvas. Högsta instancen i de förstnämnda frågorne blef Konungens Högsta Domstol, i de senare Konungen i Dess StatsRåd. För de oförmodade fall, att Konungens Högsta Domstol af egennytta, vråingvisa eller försumlighet så orätt dömt, att derigenom någon emot tydlig Lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära och egendom, eller om någon af Konungens Rådgifvare uppenbarligen handlat emot RegeringsFormen, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af Den io September f. m. 29 andra Rikets gällande Lagarp eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, stadgades tilltal inför en RiksRätt, men rättigheten att anställa ett sådant tilltal, samt formen och vilkoren för dess begagnande, inskränktes inom strängt bestämda g rans or Deremot infördes i 90 §.: att under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke i något annat jall, eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifva-, komma frågor om Regeringsoch Domare-magternes Beslut, Resolutioner och Utslag, enskilta Medborgares och Corpor ationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, och i 29 §.
Men kyrko|ags-comite'cns särskildt afgifna och R. St. meddelade förslag tili förordning om sockenstämmor och kyrkoråd, utgår från den synpunkt, att kyrkorådet skulle bibehållas, med bestämd verkningskrets i fråga örn kyrkotukten; och jemte det comite'en i detta förslag afsöndrat allt, sorni 1817 års Den i April. 0 års förordning, §§:ne i3 och 14» förekommer om vitén, jäfoch parter o. s. v., såsom of.ö renlig t med de begrepp comitden gjort sig om en ecclesiastik inrättning, finnes äfven, att comiteen från dess förslag i i3 §:n, eller om sockenstämmans befattning, uteslutit de församlingarnas gemensamma angelägenheter, som ej kunna hänföras lill hvad comiteen kallat kyrkomål och ärenden. Detta förslag torde således anses böra omfatta allenast kyrkliga angelägenheter, oaktadt sådant ej är uttryckligen tillkännagifvet; men, äfven med slik begränsning, lemnar förslaget rum för åtskilliga anmärkningar, nemi.: § i. Föreskriften att sockenstämma skall hållas i sockenstuga eller å annat lämpligt rum, synes innefatta förbud mot dess hållande i kyrkan, hvilket dock någon gång måste ske, och på en del orter nästan alltid sker. § B. 2 mom. Att, då fråga uppstår om personliga bördor, rösträtten skall för hvarje röstberättigad beräknas lika, kan väl endast böra gälla, när bördan är lika; men uär, t. ex., en person skall bidraga med 20 r:dr, och en annan allenast med 12 sk. i penningar för något visst gemensamt ändamål, kunna de icke skäligen äga lika rösträtt i frågan derom. Måhända menas med personliga bördor endast sådana prsestalioner och afaifter, som utgå lika af alla personer; men i så fall är nödigt bestämma, huruledes rösträttigheten bör få utöfvas i hänseende till bördor, (utskylder, onera) som träffa personerna olika. § 10.
Ständer uttala sina egna åsigter rörande detta ämne; hvarvid Utskottet anser sig böra erinra, hurusom nästan alla de rikets län, hvilka icke äro belägna invid hafskusterna, tid efter annan blifvit dermed sammanbundna genom vatten-kommunikationer, hvilkas anläggnings-kostnader till allra största delen äro utaf allmänna medel bestridda. Inom rikets mellersta och sydliga delar är numera Kronobergs län det enda inuti landet liggande höfdingedöme, som saknar en dylik kommunikations-led för sina produkters transporterande till de vid hafskusten befintliga handelsoch stapel-orter. För detta län torde derföre en efter lokala förhållanden och beskaffenheten af ortens hufvudsakligaste effekter lämpad utfartsväg äfven böra beredas medelst beviljandet' af dertill ovilkorligen erforderligt bidrag från det allmännas sida, helst den genom ett sådant bidrag åstadkomna transport-led, enligt Utskottets öfvertygelse, bör medföra väsentligt gagn icke endast för den vidsträckta landsort, hvars rörelse och industriela verksamhet derigenom ofelbart komma att i märkbar mån upplifvas och förökas, utan äfven för åtskilliga andra orter genom dit underlättad tillförsel af en mängd, förnödenhetsvaror, likasom för hela landet genom det ökade antalet och beloppet af de för rikets exporthandel tillgängliga och användbara artiklar. I fråga om medels anvisande för oftanämnde kommunikations-företags utförande, anser sig Utskottet dessutom böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å följande härvid förekommande förhållanden: det vidsträckta län, midtigenom hvilket den föreslagna 10 mils långa segel-leden skulle beredas, eger, med undantag af de spridda och från hvarandra afskiljda större eller mindre sjöarne, för närvarande icke något annat kommunikations-medel, än de vanliga landsvägarue. Visserligen kommer den stambana mellan Malmö och Jönköping, hvars anläggning på statens bekostnad vid sednaste riksdag beslöts och derefter påbörjats, att genomgå en del af detta län, men i anseende till densammas aflägsenhet från de orter, som omgifva nu ifrågavarande kommunikations-led, lära dessa orter icke komma att åtnjuta någon omedelbar fördel af sagde jern vägs-anläggning, med mindre de genom längre och kostsammare bibanor erhålla förbindelser med sagde stambana.
Af sådan anledning och för att undanrödja de olägenheter, hvilka af ett hastigt påkommet förfall för en af Deputerade, kunde uppstå, bar Utskottet, med frångående af Banco-Fullmägtiges förslag, tillstyrkt, att ifrågavarande befattning måtte öfverlåtas åt 3:ne Deputerade, af hvilka 2:ne, utan afseende på hvilket Stånd de tillhöra, ovilkorligen böra utses bland Banco-Fullmägtige, och den tredje inom elier utom Banco-Verket. UiskoLtet har föreslagit att Deputerade måtte tillåtas, att sig emellan fördela göromålen efter öfverenskommelse, på det att bestyret med verkställigheten hvarje postdag må kunna besörjas af en eller 2:ne af Deputerade; hvarjemte Utskottet ansett nödigt lästa uppmärksamheten derå att Deputerade, för mera lätthet och skynsamhet vid förekommande ärendens behandling, böra fastställa vissa reglor för transactionerne. Val till Deputerade torde böra årligen och med slutna sedlar förrättas. Då det enligt Utskottets nu afgifna förslag, kan inträffa, att alla tre Deputerade äro Ledamöter af Banco-Styrelsen, har Utskottet ansett, att, enär af de öfrige 9, två tredjedelar eller 6 äro derom ense, en eller flere Deputerade kunna skiljas från det den eller dem lemnade uppdrag. Till undanrödjande af all tvekan om den ansvarighet, som bör drabba Deputerade, i händelse af bedrägligt förfarande, vårdslöshet eller afvikelse från gifna föreskrifter, har Utskottet uppgjort stadgande angående så väl desses, som Fullmägtiges ansvarighet, i och för utöfningen af ifrägarande göromål.
Jemte erinran, att den af föregående Revisorer anmärkta ofullständighet i Kongl. Förvaltningens af Sjö-Ärenderne hufvudböcker, att desamma ej innefattade en så fullständig redogörelse för de af Kongl. Förvaltningen och Flottans stationer, samt Lotsverket bestridda utgifter, att deraf kunnat utrönas, i hvad mån desamma öfverensstämde med anslaget för sjöförsvaret och de från föregående år deraf reserverade eller eljest disponibla tillgångar, äfven förefunnes i räkenska - Slats-Vlskoltels Utlåtande, JYs 30. 15 perne för nu ifrågavarande revisionsår, hafva Revisorerne tillika anmält, att upprättadt förslag till nytt hufvudboksformulär vore på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende. Sedan, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Majit under den 4 sistlidne December i nåder fastställt berörde förslag till nytt hufvudboksformulär, lärer Revisorernes ifrågavarande erinran icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 25. (Rev.-Ber. pag. 06. Förkl. pag. 227.) Derjemte hafva Revisorerne erinrat, att så väl Stationernes som Lots-verkets Hufvudböcker sakna inventarieeller material-konti, ehuru dessa voro desto mera behöfliga, som det utan dylika konti ej blefve möjligt att utröna verkliga kostnaden för verkställda byggnader elier andra arbetsföretag, jemte det att af sådane konti vunnes icke allenast vida fullständigare kontroll å sjelfva bokföringen, utan ock den fördel, att värdet å behållna inventarier och materialier vid hvarje års slut blefve uti räkenskaperne synligt; hvadan Revisorerne ansett det vara angeläget, att efter verkställd värdering af de Flottans stationer och Lotsverket tillhöriga inventarier och materialier, värdet derå uti Hufvudböckerna till redovisning å behöriga konti uppfördes. Ehuru Kongl.
Reglemente för 9iifSgälbs*©ontoiret är af föl* jan^e Ipbelfe: ”Rifcts ©tanber Rafina uppdragit åt Rifsgälbs Sånet, i ftäiiet för att upptagas på en gång, fomine att upptagas fuccesfiwe i mindre finnmor, afpajjabe efter be bcljof, f)martiii 8åne*meblen flPola attmänbas; od) fjmaban Jj?er SOirectionen öfmer Sappmarfs ©ccleftaflif Rifsgälbs*©ontoirets Obligationer med 5 procent ränta, till be* talning förfallne år i836 . .40,000. tillhopa 33:co R:br 67,184: 87. 2. å hmilfct belopp, font uti innemaranbe års RäfenfFaper femmer att upptagas cdj rebomifas, jemlift 54 § i i835 års Reglemente, font procent årlig ränta (Falt till Äongl. ©tatS*©ontoirct inbetalas. SReb anledning af Rifcts ©tänbers gifne bifall till ferrat ^ullmäftiges hemflällan om tillåtelse, att i penningar förmanbla be Sapptnarfs ©ccleftafliffon# t n* PSnct för 3pr* odj fBJfä Snrdttnin* gernus upps pjetpanbe. OapptmirB (Eccleftaflif* Sonteit. 4 bett tillhöriga 2änes$5anfettö £>bligationer'ocb intecfnabe ©fulbfebtar, ^afroct npfjs nämbe Obligationer biifmit bortmejrlabe, fantt, utaf be intecfnabe ©fulbfebtartte, 5200 Di:br reaiiferabe, bmatmib be tili (iquibationsbagen ttpplupne räntorna btif* tvit SiifsgälbösQfontoiret gobtgjorba.
Maj:t i detta regementes anslag till kokinrättningskostnader, för närvarande uppgående till 800 R:dr, äskat en förhöjning af 900 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, som härutinnan åberopa hvad i nästföregående punkt blifvit aniördt, å Riksgälds-kontoret anvisat det äskade beloppet, 900 R:dr, att för år 1867 utgå. 10:o. Svea Lifgarde. För detta regemente, hvars nuvarande anslag till kokinrättnings-kostnader utgör 1,500 R:dr, har E. K. Majit begärt förhöjning i samma anslag med 500 Riksdaler. 6 Expeditions-(Jiskotlets Förslag till underd. Skrifvelse. Och hafva Rikets Ständer jemväl på det sätt bifallit denna nådiga framställning, att beloppet 500 R:dr såsom extra anslag å Riksgälds-kontoret anvisas. 1 1:o. Andra Lifgardet. Jemväl för detta regemente har E. K. Majit begärt ett med 250 R:dr ökadt anslag till koki.nrättnings-koslnader, så att detta, i stället tör 2,250 R:dr, komme att utgöra 2,500 R:dr; hvilken begärda summa, 250 R:dr, Rikets Ständer beviljat att år 1867 från Riksgälds-kontoret utgå. 12:o. Svea, Göta och Wendes Artilleri-regementen. a) Till löneförhöjning åt verkmästaren vid Svea Artilleri-regementets tygstat har E. K. Majit äskat ett belopp af 2,000 Ridr; Hvilken framställning Rikets Ständer icke funnit skäl att i vidsträcktare mån bifalla, än att åt bemälde verkmästare, för hvilken vid 1856—1858 årens riksdag aflöningen blifvit bestämd till 1,000 Ridr, beviljas en löneförhöjning med 1,000 Ridr. b} Vidare har E. K. Majit under denna titel föreslagit uppförande af ett årligt anslag å 4,000 Ridr till resestipendier åt ar ti! leri-officerare.