Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det Utskottet framför orden ”bryter försegling” tillsatt ordet ”olofligen” samt jemnat det här förekommande lägsta belopp af böter från 450 till 500 Riksdaler, hemställer Utskottet, att, enär det i denna § stadgade bötesbelopp torde innefatta tillräckligt straff för ifrågavarande förbrytelse, den derjemte förekommande alternativa straffbestämmelse af fängelse med arbete från och med två till och med sex månader må ur författningen utgå. § 45. För den händelse att bränvinstillverkare under en termin öfverskrider den största tillverkning § 22 medgifver, har Utskottet trott det innefatta tillräckligt straff, att det överskjutande beloppet dömes förbrutet och tillverkaren älägges att derför utgifva afgift enligt § 19, äfvensom böta ett med afgiften lika belopp; hemställande i följd häraf Utskottet, att, den här förekommande föreskrift om afgiftens förhöjning med en fjerdedel ocb böternas bestämmande till ett med den förhöjda afgiften lika belopp mätte upphälvas. §§ 46 och 50. Af enahanda skäl, som vid § 41 blifvit anfördt, har bötesansvaret i dessa §§ blifvit bestämdt från och med 100 till och med 1,000 Riksdaler; hvilket tili bifall hemställes. § 48. Enär den i § 24 omförmälda förbrytelse, att den, sorn anmält sig till bränvinstillverkning, men försummat att i föreskrifven ordning derför erlägga afgift, det oaktadt handteringen utöfvar, ingalunda är att jemföra med lönbränning, ehuru straffet för begge des«a förbrytelser för närvarande är detsamma, har Utskottet funnit den för förstnämnda förbrytelse stadgade straffbestämmelse böra ändras och föreslår derföre, att densamma må bestämmas till böter för hvarje dag, förbrytelsen utöfvas. motsvarande tillverkningsafgift för en dag. Vidare har Utskottet ansett det för mäskberedning och bränvinstillverkning från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag till klockan 10 om alto - 12 Sammans.
Jag vill hålla mig vid Utsk:s tanka, att ett sådant försigtighetsmått, som 6 §:s första mom. innehåller, hör vidtagas. Det åsyftar, att sedan Riksg.cont. till Banken aflemnat hela sin vinst, så skulle Banken likväl icke vara blottställd för den händelse, att sedermera i behofvels stund ej kunna något deraf återbekomma, ulan vinsten skulle, på sätt Otsk. föreslagit, kunna, under vissa villkor, återfås. Utsk. har likväl icke velat medgifva, att Banken skulle återfå alltsammans, äfven om han det behöfde. Detta finnér jag vara alltför obilligt och stridande emot Bankens grundbref, som säger, alt det blott är Bankens salderade vinst, som må kunna lill det allmännas bästa afhäudas. Jag tror, lika med Gr. Gyldenstolpe, alt icke blott |:delar utan det hela af Bankens vinst bör (illgodokomma Banken, om sä skulle behöfvas; och tillstyrker fördenskull, alt R. o. Ad. måtte antaga den redaction af 1 morn., som Gr. Gyldenstolpe här föreslagit. Frih. Cederström: II. Ex. Hr Gr. Björnstjerna har i sin reservation rätteligen visat det olämpliga äfvensom det onyttiga af den mesure för Bankens consoliderande, som ifrågavarande obligationer skulle medföra; men Ur Gr. Björnstjerna har icke visat del alldeles abnorma deraf, att bancovinstmedel skulle återgå till Banken pä det sätt, att, sedan de blifvit lcmnade till Staten för att användas ad publicos usus, så skulle Slaten genom obligationer i Banken skuldsätta Riket till Banken. Detta är en abnormitet, som står i rak strid emot 72 § Reg.F., som säger, att R. St:s Bank skall förblifva under R. Sl:s egen vård och garanti, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige hvarje Stånd dertill förordnar efter de stadganden och reglementen, hvilka äro gjorda eller af R. St. göras kunna; ägande R. St. allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 131. 259 Genom detta undantagsstadgande betages skogsegaven all rättighet, att freda sina skogsplanteringar från främmande kreaturs förhärjningar, såvida han ej håller dem eller hela skogsmarken inhägnad; — men utom det att inhägnandet af en större skogsvidd medför betydlig kostnad, samt till stängselvirke erfordrar sä mycket yngre skog, att tvifvelaktigt kan vara, om ej derpå, i de flesta fall, uppoffras lika mycket skog, sorn den, hvilken derigenom skulle räddas undan förstörelsen, sä har man dessutom, der inhägnandet af skogsmark i större skala blifvit försökt, inom kort mäst öfvergifva detta sätt, enär det för den, som deraf linner sin fördel, är ytterst lätt, att obemärkt och strafflöst, så skada hägnaden, att kreaturen få obehindradt tillträde till marken och der kunna åstadkomma ganska stor skada, innan ohägnet upptäckes, Vare sig således, att skogsmarken inhägnas eller ej, så blifver dock i båda fallen, en gifven följd af denna medgifna fria betesrätt på annans skog att ärligen inom landet gagnlöst förstöres en högst betydlig skogsmassa; och torde derför ej saknas skälig anledning, att söka förändra detta stadgande i sådan rigtning, att skogshushållningen befrämjas, utan att dervid någons rättmätiga anspråk förnärmas. Rättast och fullständigast skedde sådant utan tvifvel, om hela detta moment utur förordningen borttoges, då den ohägnade skogsmarken komme i åtnjutande af samma skydd som inegornn, men då skogsbetet, pä många orter med mindre utveckladt jordbruk, ännu svårligen torde helt och hållet kunna undvaras, och der så är förhållandet, äfven blefve väl kännbart för många kreaturs egare, att hela sommaren om hälla pålitliga vallhjon för sina kreatur, så torde man tillsvidare böra inskränska förändringen dertill, att betning af annans mark lorbjudes endast under den tid af äret, dä den största skada pä skogen derigenom åstadkommes, eller under våren och början af sommaren.
Fibiger, bagaren med det långa hakskägget och rödbrusiga ansigtet, att han upplefvat flere underliga händelser under sin gesällvandring i främmande land. Att helt och hållet sopa bort ett helt hus ansåg han vara en ren småsak för trollpackorna, och senast samma qväll hade han sett en hel skock af dem flyga bort på postmästarens tak. — Det ordet ha'n I, sapperment, rätt uti, — hväste qvartermästaren och slog stopet i bordet, så att fradgan stänkte högt omkring honom, — nu mins jag, att jag nyss såg det samma, fast Gud bättre mig om jag icke tror att synen vardt förvänd på mig för ett ögonblick. Bäst vi suto der inne och kalkylerade öfver sista hafrelasten, kom der verkligen, som fader Grijs säger, en trollpacka flygande med buller och bång midt igenom tjocka muren. Och fräste och spottade gjorde hon som en katt och skrek: “trå ta' dig, du krämarråtta!” och då såg jag tydligt hur blodet kom frustande ur näsa och mun på honom och stänkte öfver kläderna. — Derefter gaf hon sig i ett flygande i väg upp på taket här midt öfver. — Nyss sade bror, — inföll mäster Fibiger, — att det var mörkt der inne som i en säck? — Ja väl, vän Fibiger, men bror sade sjelf att bror kunde se dem flyga af med postmästarens tak? — Haasenkampf har rätt, skrek ett halft tjog röster öfver hvarandra. — Och jag kan tryggt svärja derpå, fast jag ej var med, — inföll en tjock hedersman med trovärdigt utseende, — ty detta trolltyget blir för hvarje dag allt närgångnare. Hände icke i qväll, der uppe på södra malmen, att en af dem slog en stor silfverklimp i hufvudet på Staffan Sporrmakares lille gosse, så att han dog på fläcken, och när folket, som såg det, skulle taga fast henne, kilade hon af som en liten hvit råtta under stenfoten.
Den 17 Februarii. göres gällande, och då erfarenheten visat, att de nu kraftågande stadganden, enligt hvilka inteck., ning i fastighet år eller icke år säkerhet, allt efter sorn ägaren deraf före inteckningens meddelande var, eller icke var förmyndare, föreståndare eller uppbördsman , hunnit bereda det misstroende hos penninge-innehafvare, att de ej våga gifva lån mot inteckning, äfven når, hvad förmynderskap angår, bevis företes från den Hol-Rått, under hvars doinverjo den egendom är belägen, deri inteckning erbjudes, att ägaren deraf ej sådan befattning i samma ort innehar, emedan lånesökanden i annan del af Riket kunnat erhålla ett dylikt uppdrag, och inteckningen alltså ej medförde den säkerhet, den annars ägde, kan jag ej finna annat, ån att förändring af Lagens stadgande i detta fall ju förr dess hellre, och utan afbidan af den revision utaf exeeutionsLagarne som i öfrigt kan erfordras, bör äga rum, hålst hvarje lidande blir svårare ju längre det fortfar. 17 Cap. 8 § HandehBalken stadgar, attotn någon åger inteckning i Förmyndares, Föreståndares eller Uppbördsmans fasta gods. innan han Förmyndare, Föreståndare eller Uppbördsman blef, inteckningen år gällande, hvaraf följer, att vid motsatt förhållande barnarf hos förmyndare, kyrkors och fattighus fordringar hos deras föreståndare, så och uppbörd i allmänhet äger förmonsrått. Af desse exeptioner synes mig den som lemnar Den 17 Fehruarii. 4i? iemnar förmånsrätt för kyrko och fattighusmedel rtiäist grundlös, sedan sådana medel nu me* ra éj godtyckligt för vältas, utan flere personer, förenade i Commitéer eller kyrkoråd, dermed hafva befattning, Och uppbörden har en 6å närä controll^ att baiance ej äc att befara.
Att tro nödvändigheten deraf, i följd af det antydda riksdagsförbiiIlandet, någonsin inträffa, är enfaldigt; ty inga Ständer kunna så handlöst lemna Staten åt sitt öde oell derigenom utsätta den för olyckor, lika farliga för riksdagsmän enskildt, som för Regeringen och Staten på det hela. Vid en riksdag, der en sådan anda gåfve sig tillkänna, folie Ständernas åliggande alt reglera Staten sig ej så lätt att, inom föreskrifven tid, verkställa, och Konungen hade, med stöd af 109 § Reg.F. och 80 § Riksd.Ordn., sedan en sådan tid utan statsregleringens fullbordan tiiländalupit, rätt att afslula riksdagen och låta den förra bevillningcn till nästa riksdag vara gällande. Prmrogativet att, utan hinder af Ständers beslut, påräkna ordinarie inkomster, skulle således, ulan fara för uppkommande brist af medel för de allmänna behofvens fyllande, kunna till någon del eller helt och hållet af Konungen efterskänkas. Derigenom kunde eli med sant conslilutionel samhällsordning öfverensstämmande bcskatlningssyslem uppkomma, efter hvilket hvarje del af de skattdragandes bördor vid kortare mellantider klefve pröfvad och efter omständigheterna jemkad. Mången lättskrämd torde förfäras af tankan pä en sådan tillökning i Ständernas makt. För den lugna betraktaren bör likväl denna maktlillökning anses lika litet farlig för monarkiens bestånd, som Konungens prerogativ alt, enligt S9 § Reg.F., ensam besluta i allt hvad som rörer rikets allmänna hushållning, hittills medfört någon fara för friheten. En Regering, som ej endast constituerar sig till machinlig verkställare af Ständers beslut, utan äfven sjelf har omtanka om allmänt väl och arbetar på dess befordran, hör till beskattningsgrunderna alltid kunna ge initiativen och ej hafva svårt all vinna önskade resultater.
N:o 169, i ani. af väckt motion om pension för afl. Intendenten Theodor Sandströms enka och barn. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:ls d. 15 dennes f. m. pä bordet lagda Utlåt. N:o 170, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos., ang:de pension för framlidne Landshöfdingen m. m. C. U. Normans enka. Vid föredragning af StalsUtskrls d. 15 dennes f. in. på bordet lagda Utlåt. N:o 171, i ani. af vackt motion om förhöjning af den ryttare och soldater från) Wadstena Krigsmanshuskassa tillkommande pension, yttrade sig Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har, under denna Riksdag, förut fästat li. o. Ad:s upmärksamhet pä obilligheten deraf, att man pensionerar gemenskapen vid arméen så illa, som nu sker, och alt man dessutom frän Krigsmanshus-kassan årligen borttager 5,800 R:dr, som användas till aflöning åt KrigsKolhii tjenstemän. Det finnes väl icke något lämpligare sätt att förbättra pensionerne, än att låta Slaten aflöna KrigsKolhii tjenstemän och använda nyssnämnde kassas medel till pensioner ät soldater. Om man antager att deras pensioner öfverhufvud utgör 12 R:dr, ehuru somlige lära upgå till endast 8 R:dr, så skulle 483 man kunna pensioneras roed de medel, som nu tagas ifrån dem och, såsom jag liar nämnt, användas till KrigsKolhm. Jag anhåller således om återremiss, på det StatsUtsk. måtte komma i tillfälle att taga saken i närmare öfvervägande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag befarar, att en återremiss icke skulle medföra det mål, som llr von Hartmansdorff åsyftar; ty utan att någou motion blifver vackt om förändring uti den Statsreglering, som redan varit föremål för R.
Delta är ett bevis, att på de ställen der fjerdingsman afgålt, och deras boställen blifvit in dragne, men länsmännen belinnas hafva allt för stora districter, så alt de icke utan fjerdingsmäns biträde kunna fullgöra sina mångfaldiga åligganden i afseende på police m. m., kommer Slaten således alt vidkännas större kostnader genom de nya liinsmanslönerne än den fått vidkännas om boställena varit fjerdingsmännen bibehållna. En fjerdingsmans boställe eller lön af 5 å 6 t:r spanmål hade på mångfaldiga stallen varit tillfyllestgörande, dä deremot en länsman har 200 r:dr i lön, hvilket således uppväger den utgift, som kunde belöpa sig på fjerdingsman. Jag anser derföre, alt Gustaf Pettersons motion varit ganska väl grundad, nemi. att lönerne för fjerdingsmännen böra bibehållas, äfvensom de åt dem disponerade boställen i de orter, der sådane finnas. Uti de orter deremot, der dessa boställen eller sådana löner icke finnas, utan der fjerdingsmansbestyret verkställes af hemmansägare, der äro länsmansdislriclerne och till följd deraf deras bestyr icke så vidsträckta. Der kan det troligen fortfara såsom det hittills varit; men på de ställen deremot, der fjerdingsmännen af Staten har lön eller åtminstone boställe, der har fjerdingsmansbestyret varit ett uppdrag åt en verklig tjensteman, hvars afgång måste ersättas genom en annan, som skulle blifva Staten dyrare. Jag tillstyrker således afslag på Utsk:s yttrande i denna del och bifall till motionen, på det sätt, att för fjerdingsmännen odisponerade boställen må för dem bibehållas. Frih. Cederström, Jacob: Jag kan för min del icke instämma i den siste värde talarens tillstyrkande af bifall för bibehållande af boställen eller anslag för fjerdingsmanslöner. I den mångfaldigt större delen af Sverige har fjerdingsmansbe - 358 Den 20 November f. m. styret varit ett municipalbestyr, som gall i tur.
Det är således nödigt, att den af Utsk. föreslagna författnm tillämpas för alla de fall, då någon obehörig tillåter sig att utdela Nattvarden. Detta kan icke ske, om 8 H. 26 402 Den 21 Juni e. m. 2 §:n qvarstår, och derföre åsyftade jag, alt man borde förklara, alt 1 kap. 2 §:u M.B:n icke vore på della fall tillämplig. Således anhåller jag om återremiss i det syfe, alt Lagötsk. måne förklara, det meningen är att lika bestraffa allt slags gäckeri med Gudsljensten, vare sig af lättsinne eller s. k. öfvertygelse, hvilken sednare, enl. min åsigt, icke är något annat än andelig högfärd, den der rättvisligen bör bestraffas, och att Lagötsk. mätte ihågkomma, alt förbrytelsen är lika vederstygglig, anlingeu den sker af lättsinne, eller andelig högfärd. Frih. af Ugglas: Gr. Sparre har endast besvarat den ena af mina anrnärkmr, den nemi., som afsåg olämpligheten af skillnaden emellan dessa straffbestämmelser. Skillnaden emellan Gr:ns och mina åsigter beslår deruti, att hvad Gr:n ansell vara ett svårare brott, anser jag icke vara så. Man kan icke neka, alt ett brott, begånget af lättsinne och skämt, är ett mindre brott än det, som begås af öfvertygelse. Del öfverensstämmer åtminstone med min öfvertygelse, att den sednare af dessa Iva kategorier är straffvärdare än den förra. Dessutom får jag fästa npraärksamheten på, att LagUtsk. icke varit conseqvent vid bestämmande af dessa straff; ty då Lagötsk. föreslagit ett högre straff för den, som utdelar Nattvarden af gäckeri, har Ulsk. icke destomindre för den, som af gäckeri eller af öfvertygelse mottagit Nattvarden, bibehållit stadgandet i 1 kap. 2 §:n M.B:n, som innehåller ett generell bntesansvar eller 16 R:dr 32 sk. eller lika med ötsk:s förslag. Detta i afseende på straffbestämmelsen.
N:o lil, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i tiden för kronouppbördsstämmorne pä Gottland. Frill. Palmstjerna, Carl Otto: Då jag anmält min reservation mot delta beslut, men tiden icke medgaf att affatta densamma skriftligen, tager jag mig friheten alt redogöra för den mening, jag i ämnet hyser. De förenade Utskm anföra sorn skäl för sitt tillstyrkande, alt tillgångarne till liqviderande af kronoutskyIderne skola hemtas ifrån sjöfarten och handeln hufvudsakligen; alt således uppbördsslämmorne å Gottland icke böra äga rum under andra tider af året, än vid öppet vatten, då öns innevånare hafva lättast att förskaffa sig medel. Men denna afsigt vinnes icke, om uppbördsstämmorna skola börja med Maj månad; ty tiden derintill ifrån isbrytningen torde icke vara tillräcklig för att medelst skeppsfarten hafva inbringat penningar. Oin lerminerne för kronouppbörden nu icke inträffa på de för öns innevånare mest beqvämliga tider, hvarom någon annan här närvarande ledamot bättre än jag kail upplysa, och om medlen för utskyldernes afbördande måste tagas ifrån handel och sjöfart, synes lämpligast vara att de uttagas höstetiden för det löpande året, och icke att med inbetalning af ett förflutet års kronoutskylder fördröjes nära inpå hälften af det nästpåföljande. Jag tillstyrker afslag å delta utlät., såvida icke de, som äga en närmare kännedom om förhållandena på Gottland, äro af helt motsatt mening. Frih. Cederström, Jacob: Den ifrågavarande motio nen af Hr Lindström synes egentligen härflyta från önskan af Hrr handlandlande på Gottland att kunna mottaga exportabla effecter af allmogen derstädes på credit, utskeppa dem till uteller inrikes orter, sedermera erhålla penningar derföre och Den ,29 April. 345 salunda utan allt omak kunna uppgöra liqviderna med vederbörande fordringsägare; men statsriikenskaperne böra väl icke rättas efter köpmännens beqvämlighet oell vinstbegär, utan efter det nvttiga inom samhället och ordningen derinom.
Af följande berättelse, afgifven af en af IJr Liljewalchs liufvudombud i norra orterna, täcktes H. R. o. Ad. finna, huru och till hvad resultater hail uppfyllt sitt lika berömliga som hedrande värf. Mine herrar! Den man, som verkat detta för Norroch Vesterbotten, har blott dertill fått i biträde från Staten förenämnda c:a 6,800 tunnor spanmål samt b:co r:dr 5o,ooo contant, utgörande tillsammans ett värde af b:co r:dr 92.000, hvarpå han lär hafva afbetalt något öfver b:co r:dr 50.000. Han slår således ännu i skuld för omkring bfco r:dr 42,000; men jag är öfvertygad, att en hvar, som följt fortgången och resultaterna af Hr Liljewalchs högst ovanliga undsättnings-åtgärder, vill bi11 iglvis erkänna, att det allmänna i stället är gäldenär till honom, ty onekligen har han derigenom besparat åt Staten en många gånger större summa, och derjemte varit måhända den hufvudsak liga driffjädern till införande i norra orterna af den industri, hvarigenom större undsättningar vid inträffande framtida missvextår torde kunna undvikas. Hade Hr Liljewalch endast ordagrannt uppfyllt sitt åtagande och ej varit lifvad af en så fast vilja, att, ulan afseende på egen uppoffring, medverka till vinnande af hufvudändamålet; så fruktar jag, att den nya undsättnings-principen ej så kitt kunnat införas, aldraminst med den allmänna belåtenhet i orten den nu mött. Då det derjemte är allmänt kändt, att Hr Liljewalch, för att nå detta mål, fått vidkännas uppoffringar på nyttiga och nödvändiga anläggningar, på mottagande af mindre säljbara varor af de fattige, hvilka ej annat kunde lemna o. m. d., samt dessutom, att större delen af dess ännu utestående äldre fordringar ej skulle kunna indrifvas utan gäldenärernes totala undergång; så vågar jag föreslå, att R. St. täcktes medgifva afskrifning af Grosshandl.
Befallningshafvandes i Jönköpings och Calmar län särskilda underdåniga Memorial, med öfverlemnande af intressenternes uti en föreslagen jernvägsanläggning mellan staden Oscarshamn och Hvetlanda inom Ostra Härad af förstnämnda län till Kongl. Majit ställda ansökningar, deruti anförts, att hvarjemte sökanderne i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte, för tillvägabringandet af meranäinnda jernbane-anläggning, bevilja ett låneunderstöd af allmänna medel till belopp af 2,666,000 Ridr riksmynt, motsvarande två tredjedelar af den derför, enligt det mindre alternativet, beräknade kostnadssumma; Ehuru ingen tvekan kunde uppstå, att ju ifrågavarande nya kommunikationsleder skulle komma att medföra väsendtligt gagn för de respektive orterna, och särskildt bibanan från Borås efter all sannolikhet borde bereda äfven det allmänna en fördel genom tillförsel af ökad trafik å stambanan, hvarförutan för jern vägs-anläggningen mellan Hvetlanda och Oscarshamn den omständighet talade, all någon statsbana (ill kommunikationernas förbättrande i denna trakt af Riket icke blifvit föreslagen, ansåg dock Stats-Rådet, vid det förhållande att de allmänna medel, hvilka i Kongl. Majits till Rikets nu församlade Ständer afiåtna Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof beräknats såsom tillgångar för behofven under nästa Statsreglerings-period, redan tagits så i anspråk, att några betydliga ytterligare anvisningar derå för lokala eller kommunala ändamål svårligen kunde ega rum, desto betänkligare att tillstyrka Kongl. Majit lione)!. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse N:o 36. 9 Majit aflåtandet till Rikets Ständer af ett ovilkorligt förslag om låneunderstöd redan vid denna Riksdag för ifrågavarande jernvägsarbetens utförande, sorn, derest
Syne-Rätten bör, om det utan Laga hinder kan sse, pa stället afgöra, vmochpahwad färt Wattenwerket stall rubba-, samt i sadan händelse, sedan de Gode Männen och Nämden under Domarens tillsyn ägarens stada warderat, bestämma ersättningen och öfrige willkoren. Alla kvstnader till Landtmätaren, Goda Män och Undersökningen ste för Sökandens räkning. §. n. Den af Parterne, som med Syne-Rättens Utslag ej aknöjes, äger genom Wad i Laga »rdningsin talau fullfölja, hwilket dock, jemte någre Le - Den »8 Julli. Ledamöters särlkilde meningar. Riksens Högloflige Ständers pröfning wördsamt underställcS. Orebro den 17 Julii 1812. Pa Riksens Höglofl. Ständers Lag, samt Allmänna Beswärsoch Economie-Utstottens wägnar. Pä Höglofl. Ridderff. och Adelns lLedam. wägnar. ^ob. lä. O^llenborA. kl. k. Ttrömkelt. Pä Högwörd. Prcst-Ständcts Ledam. wägnar. O. v. Rosenstein. ^oli. Jac. läoären. Pä Wällofl. Borgare-Ständets Ledam. magnar. Olok osieät. ^l. konqvist. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledam. wägnar. Nils Kl Lusson. /^näers darsson. H.. W. ^uIIZren. Utdrag af protocsllet, hället inför Riksens Högloflige Ständers Lag, samt Allmänna Beswärcsch Economie-Utskott wid Urtima Riksdagen uti (örebro den r? Julii i8 lS. S.