Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifölls N:o 53, i anledning af väckt motion om upphörande af stamböcker och collecter lill kyrkobyggnader; Bifölls; N:o 54, i anledning af väckt motion derom, att de stiftens byggnadscassor hittills anslagne behållna löne-inkomsler under ledighet efter död eller afgången ecclesiastik tjensteman måtte tillfalla Prest-enke-cassan inom det stift, der ledigheten inträlfat: Aj slogs; N:o 55, i anledning af väckt motion dels derom, att vid penninge-remisser på posten endast sedlar öfver Tio R:dr Banco valeur hädanefter må behöfva upptecknas till numer och data, dels om en snar revision af postförfatlningarne: Bifölls; JS:o 56, i anledning af väckt motion om befrielse för kyrkorna från vissa extra utgifter: Bifölls; N;o 5y, i anledning af väckt motion om förändring af förfaltningarne, rörande tiggande fattighjons återsändande med skjuts till hemorten: Bifölls; N:ö 58, i anledning af väckt motion om förbud för godsegare alt Prot.-Utdrag, den g November 1844- 313 hädanefter lägga hemman, som äro med åboer försedda, under eget bruk: Lades till handlingarne; N:o 5g} i anledning af väckt motion derom, att personer från arbetsoch pionnier-corpserne hädanefter endast må förpassas till de församlingar, ifrån hvilka de medfört prestbetyg eller der de sist varit skattskrifne och bosatte: Bifölls; N-.o 60, angående rättelse af Utskottets betänkande, N:o 3tj i anledning af väckt motion om ändring af 16 § uti 1836 års Militiae-boställs-ordning: Bifölls. S. D. Till förnyad behandling förekommo följande Lag-Utskottets betänkanden: N:o ty, i anledning af väckt motion om förändring i 8 Cap. 7 § ÄrfdaBalken:
7 Sami, 1 dfd, 5, iy.de 54 LaeUtsHottets Utlåtande N:o US. och hvila på samma grunder, hvilka Utskottet icke tror förtjena förkastelse blott derföre, att de blifvit af Comitén anförde. Dessa grunder äro långt äldre än både Comitén och dess förslag 5 de äro hemtade från allmänna förståndet och allmänna rättskänslan och hafva länge sökt att göra sig gällande. Utskottet är ock öfvertygadt , att de skola, ehvad öde Utskottets förslag nu , eller Comiténs framdeles, än må röna, i längden icke låta sig afvisas, I följd häraf anser Utskottet sig Icke befogadt att i någon måtto frångå sitt förra Betänkande , hvilket derföre oförändradt å nyo underställes Rikets Högloft» Ständers upplysta pröfning, endast med det tillägg, att Utskottet tillstyrker , det måtte 7 §. i 11 Cap. GiftertmålsBalken, i öfverensstämmelse med de öfrige i Utskottets Betänkande föreslagne Lagförändringarne, erhålla denna lydelse: Häfver man sålt sin hustrus , eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytta ; gifve så mycket igen af odaljord sin. Är den jord till hägge deras nytta Bil. till LagUtskottets Utlåtande N:o 12. 35, sald; fylle dä hvar eif siri jord till hälften hvardera. Ar ej jord till', fylle då af lösören. Tvänne Ledamöters serskilda meningar bifogas. Stockholm den 27 October 182g. Reservationer: 1:0 af Herr Printzensköld : ”Enär de skäl, sorn ligga till grund för Utskottets tillstyrkan om upphäfvande af skillnaden i arfsrätt för arfvingar af olika kön, efter mitt omdöme, icke äro tillräckligt talande förbifall till denna i vårt Lagstiftnings» system djupt ingripande förändring, bär jag ansett mig icke böra med trun röst biträda ett sådant förslag, utafi får emot detsamma mig reservera.
Reservat loner : af Herr Grefve von Fersen, Hans, sora reserverat sig emot den förändring i 162 §., hvarigenom Utskottet föreslär 100 R:dr å de ställen i nu gällande Bevillnings-Förordning, der 200 R:dr finnas bestämde såsom maximum för befrielse från bevillning efter a:a Art., uti hvilken reservation Herr Friherre Boije, Herrar Stuart och af Ekenstam, Herr Domprosten Holmström, Herr Doctor Grevillius, Herr Prosten Hallbäck, samt Herr PFijh jemväl hafva instämt; af Herr Friherre Klingspor, som ansett, att någon lindring i bevillningén icke borde tillerkännas allmogen i Norrbottens och Vesterbottens Län; och hafva med Herr Friherre Klingspor sig förenat Herrar Stuart och Wijk ; af Herr Stuart, emot den af Utskottet vidtagne åtgärd, att till Rikets Höglofl, Ständer nu afgifva serskildt Betänkande, med Förslag till förändringar i 3:e och fcde Artiklarne af Bevillnings-Förordningen, hvaruti Herr Grapengiesser och Eric Pehrsson från Gefleborgs Län hafva instämt; af Herr Domprosten Holmström och Herr Contracts-Prosten Hallbäck, sorn ansett alla dem, hvilka, enligt Bevillnings-Förordningens /±:e Artikel, 165 §. ega rättighet till lindring i bevillningen, när de hafva fyra barn, äfven böra, i likhet med hvad för Torpare och Inhyseshjon i ett senare moment af samma §. stadgas, tillgodonjuta afdrag å bevillning, då de styrka sig haflåtit vaccinera fyra barn ; af Herr Fältprosten Edvall deremot, att Utskottet afstyrkt bifall till Eric Erssons från Gefleborgs Län motion, om lindring till hälften uti bevillningen efter i:a Artikeln för invånarne i Ytter-Hogdals Socken, uti hvilken reservation Eric Pehrsson från Gefleborgs Län och Anders Mårtensson från Jemtlands Län med Herr Fältprosten Edvall sig förenat; af Herr Grapengiesser:
Rikets Ständer hade ansett den lättnad och uppmuntran, som härigenom bereddes landets vigtigaste näringsgren, vara värd den kostnad, hvilken Statsverket derför måst vidkännas. Men annorlunda vore derförutan fallet med skjutsningsskyldigheten, än med dessa grundskatter och andra besvär. Den som det ena året köpte ett hemman, hvilket knappast erfarit någon tunga af den detsamma åliggande skjutsningsskyldighet, kunde ett följande år, genom en förändrad rigtning af den allmänna rörelsen, finna sitt hemman särdeles svårt belastadt af denna skyldighet, medan ett annat hemman, inköpt på den tid stor trafik i orten förefanns, sedermera kunde, i följd af en förändrad rigtning hos samma trafik, lika hastigt finna sig från sina bördor befriadt. De stora nu pågående jernvägs-anläggningarne voro särdeles egnade att medföra sådana vexlingar, som nu omförmälts; och vid bedömandet afen börda utaf denna omvexlande natur borde ej de invändningar gälla, hvilka, vid fråga om en fast och lör alltid bestämd grundskatt, ej kunde frånkännas all giltighet. På grund af allt hvad sålunda blifvit anfördt, hemställde Utskottet att Rikets Ständer måtte besluta, att gästgifveri-, hålloch reservskjutsen samt postskjutsen borde skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten; — och då den befrielse posthemmanen dittills åtnjutit från åtskilliga bördor, hvilka åligga större delen bland landets öfriga jord, grundade sig endast på den skyldighet de haft att framskaffa posten; men berörda skyldighet, genom bifall till hvad sålunda föreslaget var, komme att upphöra, tillstyrkte Utskottet Rikets Ständer att besluta, att, sedan postkemmancu blifvit befriade från postskjutsens utgörande, borde dessa Bih. till 11. St. Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 21. hemman vara skyldige utgöra de onera, derifrån de dittills varit i sin egenskap af posthemman befriade.
Denna framställning af Utsk. är ungefär af samma beskaffenhet, som den, ang:de granskningen af Amiralilets-Krigsmanscassans eller Armeens Pensionscassas räkenskaper, der minsta delen af tillgångarne lemnäs af statsverket, men den större deremot utgöres af enskildas bidrag. Här är blott fråga om ett statsbidrag af 5,000 r:dr. Om Serafimerlazarettet holle vissa sjuksängar för dessa 5,000 r:dr och särskild räkning fördes öfver denna summa, då kunde också dessa särskilda räkningar lemnäs till R. Sl:s Revisorer, för att af dem granskas. Men nu är förhållandet icke sådant, utan medlen användas i ett sammanhang med mycket betydligare summor, hvadan det äfven för Revisorerne bör vara tillfyllest att veta, det de 5,000 r:dr verkligen äro använda för sjukvården på Serafimerlazarettet. Att då, på grund af denna del af det hela, vilja utsträcka sin granskning till allt det öfriga, det är efter min tanka öfverdrifvet. Således har den åtgärd, som K. M. i detta afseende vidtagit, varit riklig, om det må vara mig lil Ist ä ndigt att fälla ett omdöme deröfver. Men hvad iuncbär nu StalsUtsk:s förslag? Jo, ett indirect ogillande af den åtgärd, som K. M. vidtagit, nemi. alt vägra hvad Revisorerne begärt. Jag hemställer derföre vördsamt, alt denna punkt mätte få förfalla. R. o. Ad. afslog 89 §. 90 §. Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 91 §. Hr von Hartmansdorff: Här föreslås, ”att R. St. ville hos K. M. i und. begära, det täcktes K. M. i nåder tillse, huruvida icke ifrågavar. extra arfvoden må för framtiden nedsättas eller upphöra.” Må icke en Direclion kunna meddela ett arfvode af 150 r:dr och andra sådana små utgifter efter omständigheterna, utan att K. M. skall af R. St. anmodas att tillse, huruvida dylika omkostnader icke kunna för framliden nedsättas eller upphöra?
Regerings-Formen, som bjuder att de gjorda anmärkniugarne skola af Constitutions Utskottet, icke af Riks-Ständcn, sammnnjemkas, eller underkastas omröstning i Förstärkt Constitutions-Utskolt, innan förslaget kan, såsom ett Rikets Scänders Utlåtande, förklaras hvilande intill nästa Riksdag: hvadan äfven, enär Constitutions Utskottet icke fogat sig efter Preste-Ståndets gemensamma tanka, att de bägge lill ett helt förslag sammanfogade delarne, angående Indragningsmagten och Juryn, böra åtskiljas, Ståndet icke grundlagsenlig!, kunde företaga sig att sjelft åtskilja dem, antaga den ena och förkasta den andra;” men Ståndet, genom votering med 24 Nej mot 17 Ja, ogillat Talmannens vägran och yrkat den föreslagne propositionen; blef, enligt 55 §. Riksdags-Ordningen, öfverlaggningen förklarad hvilande, och målet förvist till Höglofl. ConstilutionsUtskottet, som ålades att inom fjorton dagar efter delfåendet inkomma med motiveradt och bestämdt Utlåtande öfver frågans stridighet eller en» lighet med Grundlagen. Från N ä 11 o fli g e Bokgare-Ståsdet. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 177, i anledning af återremissen å Utskottets Betänkande, N:o 162, öfver motion om meddelande af bestämdt stadgande, huruvida serskildt ansvar skall ega rum för förnyande af förbrytelse, hvarföre man ännu icke undergått bestraffning m. m. S. D.
Ståndet biträdt; att det ej besinnat folkets redan alltför stora skattebördor; att han hoppas de andra Stånden mera måtte afse de skattdragandes fördel, än den Statsluxe, som behagar magtcn, förbländar okunnigheten och. beviljas af tjenstfärdigheten; att det varit mera voteringsmassorna, än skaij som tagits till grund för öfverläggningarne inom detta rum; att vi anslå medel utan plan; att våra beslut varit stridande emot landels väl, emot vårt försvarsverks behof, och mot den princip, sora bör ligga till grund för en 222 Den 14 October e. m. vis Representations handlingssätt, och mera dylik t. Jag hyser det förtroende till de 3:ne Med Ståndens upplysning, att de veta rätt bedöma, huruvida Herr Hjerta ägt skäl yttra : ”att man gör föga eller intet för folkets ”hildning, trefnad och frihet;” samt hvilket anförande är mest fosterländskt, antingen Herr Crusenstolpes motion angående den nu mera beslutade inbjudningen , eller Herr Hjertås ifrågavarande reservation. I dessa delar, äfvensom i allt hvad sorn rörer sjelfva ämnet, är jag lugn, och vare långt ifrån mig att vilja söka inverka på någons öfvertygelse; men samma aktning, hvarmed Ridderskapet och Adeln under loppet af Riksmötet bemött Herr Hjertås opinion, synes mig Ståndet ägt rätt att förvänta, då, såsom nu är fallet, han ansett sig pligtig bestrida dess vidtagne beslut. I enskildta lifvet är ett af hufvudvilkoren för förtroendet åt ens egna åsigter, det, att bära aktning för andras; huru mycket mera bör ej sådant utgöra grunden för Representantens yttranderätt? Ehuru mycket man skulle kunna ytterligare anföra i detta ämne, vill jag blott inskränka mig att till protocollet förklara, det jag finnér Herr Hjertås anförande sakna den värdighet, grundlighet och rättvisa jag skulle önska utmärkte representantens yttranden, och jag kan således ej annat än detsamma
Dertill kominer ali säkerheten för kassa-kreditiven kunde öfverses i hufvudstaden, af Banko-styrelsen, i fall man icke ville öfverlemna granskningen af handliugarne ensamt till Bankdirekt i Wisby; icke heller behöfver alltsammans på en gång tillhandahållas, enär erfarenheten gifver vid handen, såväl vid RiksBanken, som vid andra Banker inom och utom riket, att den summa, som är lill kreditiv beviljad, aldrig är fullt uttagen. Vi se äfven af de upgifter, som åtfölja betänk, alt uttagningarne på kreditiven icke gått lill mer än högst -J, (i Götheborg något litel deröfver) och samma erfarenhet har man i Privatbankerne. Således vore det nog om af 100,000 r.dr kreditiv-rätt, 70.000 rulr löpande sedlar beräknades som den norm, hvilken Den 14 April. 409 borde gälla för Bankens ntlåning. Della är en grundsats, sorn jag ville lillämpa vid kassa-kredilivers ullemnande i allmänhet, och med det förbehåll, att, om det vid något tillfälle inträffade att uttagningen på dessa kreditiver skulle öfverstiga nämnde proportion, så skulle det överskjutande beloppet tagas på anslaget till Diskontrörelsen, som i sin ordning dermed skulle minskas. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag föreslå återremiss af 31 punkten, på det att Utsk. må taga i öfvervägande erinringar, som vid förslaget äro gjorda, mot hvilket till dess syftning, jag ieke har något att invända. Frih. Raab: Jag instämmer i så måtto med föreg:de talare, att jag anser ön, med hänseende lill sitt afskiljda läge från fasta landet under vintermånaderna, väl behöfva en Bank-inrättning för dess affärer, öfverlygad som jag är, att den skall befrämja öns upodling och innevånarnes förkofran ; men i afseende på det här framställda förslaget dertill, hyser jag likväl åtskilliga betänkligheter.
Derigenom skall Banken gagna icke endast landet, som till en del besparas de dryga provisioner, hvilka drabba isynnerhet de lån, hvarmedelst den större industrien nu för nämligast uppehälles, ulan ock sig sjelf, emedan Banken dymedelst kommer i ett förhållande till deri större omsättningen, som sätter Banken i tillfälle att på denna vinna en infly telse, den Banken nu saknar ända derhän, all Banken nedsatt räntan, ulan att denna nedsättning medfört räntans allmänna fallande, oaktadt Ban keris tillgångar till utlåning varit i jernnt stigande. Ett aktgifvande på dessa förhållanden torde leda derhän, att utväg beredes den större näringsidkaren att af Banken erhålla förlag, dertill tillgången okas i mån som de förut till fastighetsbelåning och försträckningar till filialbankerna använda medlen ingå, och som åtminstone tills vidare dessa låneunderstöd lämpligast lemnäs i form af kreditiv, torde föreskrifterna för k red i t i vrörelsen böra lämpas så, att kreditiv af nyssnämnda beskaffenhet kunna beviljas i mån som tillgångarne medgifva och försigtigheten bjuder; i sammanhang hvarmed kreditivafgifterna och dispositionsrätten öfver krcditivbeloppet böra kunna göras beroende af särskilda aftal mellan Styrelsen och kreditivhafvaren. Då en sådan utsträckning af rättigheten till meddelande af kassakreditiv, som Fullmägtige ifrågasatt, skulle kunna göra alltför mycket intrång på de medel, som böra vara tillgängliga för diskontering och utlåning, har Utskottet icke tilltrott sig att tillstyrka Fullmägtiges hemställan i hela dess vidd; men då meddelandet af kassakreditiv rätt afser att understödja industrien och näringarne, för hvilkas kraftigare och fördelaktigare bedrifvande föreningen af flera enskildes krafter i bolag alltmera blifver nödig, anser Utskottet fullt skäl vara för handen alt lemna föreningar af enskilde enahanda tillfälle till understöds erhållande, som hittills varit medgifvet de enskilde endast hvar för sig; och då Utskottet härvid föreslår uteslutande af enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar och af sådana Bih. till 11. St.
M. tjenligast finner, måtte varda i Nåder anbefald, till utrönande af verkliga orsakerne dertill, att så ringa inkomst af Stuteriet erhållits, samt att E. K. M. täcktes, sedan berättelse derom, jemte Förslag till nödiga förbätt-' ringar, blifvit i underdånighet afgifven, i Nådes låta vidtaga de förlndringar med Stuteriets förr vältning, hvilka närmast och säkrast kunna upp* fylla ändamålet. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrif velger. 5*5 N:o 197. Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 16 Sept. 1S23- Preste-Ståndet d. 18 Borgare-Ståndet d. 18 *—• ■— Bonde-Ståndet d. i5 • Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Bref, rörande Justities-Rådet in. m. J. 21. Bloms Pension vid af skedstagandet. S. A. K. T-Jti Skrifvelse af den 17 sistlidne Jalii, har E. K. M. till Riksens Ständers Stats-Utskotts åtgärd i Nåder öfverlemnat Justitire-Rådet och Commendeuren af E. K. M:ts Nordrtjerne-Orden J, R. Bloms underdåniga ansökning, att, då Nådigt afsked från Justitise-Råds-Embetet varder honom beviljadt, jemväl, för dess återstående lifstid , hugnas med pension, till lika belopp med lönen, jemte åtföljande Taffelpenningar; och hafva Riksens Ständer af de vid högstberörde Skrifvelse fogade handlingar funnit behörigen styrkt, att Justitiae-Rådet Blom är nära 61 år gammal och varit i det allmännas tjenst uti fulla 4o år, samt, i följd af en fö-rsvagad syn, numera är till fortsatt tjenstgöring oförmögen.
Denna upfattning finnes likväl i Gr. Sparres förslag, ehuru icke så bjert framställd som i Utskottets. Då jag således opponerar mig emot detta sednare, nödgas jag äfven hos 11. o. Ad. tillkännagifva mina iuvänduingar mot Hr Nordenfelts, samt anhåller, det R. o. Ad. behagade antaga Gr. Sparres förslag. — Skulle ett val göras emellan de begge förstnämnda, torne Exp.Utsk:ts, såsom mildare i uttrycken, ega föreIV. H. 35 386 0 e il 26 Mars f. m. träde framför Hr Nordenfelts, som egentligen är en troget sammanfattad, något förkortad kopia af Ekon.Utsk:ts ursprungliga Betänk. Men jag har redan tillkännagifvit den åsigt, att här fordras vida större varsamhet och grannlagenhet i valet, af hvart enda ord, än som var af nöden i Bet:det till Ständerna. Ekon.Utsk:t behöfde blott faktiskt utreda ämnet; det har så gjort, förtjenstfuilt och sakrikt. Nu, då dess slutliga hemställanden skola klädas i ord, egnade att inför Thronell och inför brödrafolket befrämja målet, anser jag Gr. Sparres förslag till redaktion bäst förena hofsamhet med värdighet och kraft. Gr. Sparre: Jag anser det för min del hvarken lämpligt eller tillständigt för mig att ingå i något försvar för det förslag, jag framställt och hvars tillkomst jag redan tagit mig friheten meddela. Det är verkligen icke af någon slags klåfingrighet som jag författat detsamma; men hvad jag anser mig vara berättigad att säga, är att, då Hr Printzensköld påstår att icke ett ord om unionsflaggan förekommer i Ekon.Utsk:ts Betänk., så är detta ett för tal. oförklarligt misstag. Erågan om unionsflaggan uptager i nämnde Betänk. pag. 17—22. och således '/6 af hela Betidet, som innehåller 36 sidor. Om jag icke tröttade R. o. Ad., skulle jag upläsa alltsammans. Jag tror således att just denna fråga, som är en ibland dem, som otvifvelaktigt träffat
Jag förlitar mig på BeviJln,Utsk:s rätta åsigt om grundlagen i denna del, då det kommer alt besluta att underställa alla Ståndens bepröfvande ånyo ett försök till sammanjemkning af ett förslag, som är af bevillningsnatur. Sjelfva ordet förbud, derom talar jag icke nu, ty R. o. Ad. har beslutat, med den lätt detsamma sora Stånd tillkommer, icke öfver frågan om förbud utan deröfver alt vissa varuartiklar skulle få införas emot viss lull. Denna tull är bevillning och måste som bevillningsfråga behandlas samt heinslnllas till bifall hos de öfriga Stånden eller lill votering i förstärkt StatsUtsk. Hvad Hr Prytz’s motion angår , har man sagt, att den vore olaglig och oformlig, såsom innehållande en inbjudning från ett Stånd till Irenne andra Stånd, som redan fattat sina beslut '. den frågan, hvarom inbjudningen handlar: den måste dock icke vara så mycket hvarken olaglig eller oformlig, emedan det icke är längre än några pleni-dagar näst före den sista, då precist en dylik inbjudning var ifrån PresteSt. anmäld till de öfriga Stånden samt här föredrogs och besvarades, nemi. inbjudningen att instämma i PresteSl:s beslut i brännvinsbrännings-frågan. Det är en annan sak om nämnda inbjudning bifölls eller icke; men något olagligt måtte icke derutinnan funnits, enär densamma kunde föredragas och beslut deröfver fattas. Jag tror, alt ilen ifrågavar. inbjudningen kan ställas i samma calhegori med ilen förenämnd 1. — En annan fråga blir den, huruvida det är grannlaga eller ledande till eli önskligt resultat, eller b< höi igt eller nyttigt, att låta afgå till MedSlåuden en inbjudning sådan som denna i sin första del. Efter min tanke komma de öfriga Stånden att vidblifva de beslut de fattat, och jag kan för min del ej finna det vara grannlaga att inbjuda MedStånden att frånträda sin en gång fattade öfvertygelse, helst jag tror, att inbjudningen ej lomme att b i fa lias.
Äfven tror jag tullen på utländsk spannmål böra förändras efter det olika årspriset i de mest sädesrika provinser. Utskottet föreslår ett ©vilkorligt förbud mot införsel af Arter , Malt och Hafra. Jag kan icke inse tillräckliga skäl härtill, om missväxt på dessa sädesslag inträffat, och i alla fall torde afpassad men högre' tull än hittills vara tillräcklig. Som bevis på huru lätt man kan irra sig tili, att tro en lillåten import inedföl a ökad utgift för Biket till utlänningen, må det tillåtas mig såsom exempel anföra Haffa; Om detta sädesslag kan hosutlänningen bekommas mot-lågt pris, pä samma tid, sorn inom Bandet är brisiså väl på det, sorn på hö, så skall Riket till och med kunna mindska sina utgifter till utlänningen genom att då köpa Hafra och använda till foder för hästar i stället för hö, som då användes på Kor och Får, hvarigenom mindre Victualier behöfva införas från utlänningen. Jag instämmer med Utskottet, att införseln af Finska produeter bor, sä snart den olyckligt ingång - Den 2o Juli. f. m. »aTractaten det' tillåter, inskränkas, meri jag tror dock icke, att hufvudstadens behof tillåter alldeles förbjuda in örsel al ved Och victualier fran Finnland, men det medgrfver behörig tulls erläggande. Hela Rikets interesse fordrar detta sä val sorn att én noga uppsigt förekommer Ryska produeters tullfria införsel under namn'af Finska. Jag vet nied äkerhet, att mjöl i mattor inför s hit under namn af Finskt, men hvar och en känner, att icke Finnarne, utan enda t Ryssarna röra sitt mjöl i mattor. Särskildta Utskottet har ej antagit mitt förslag, att Nederlag s-a f g ilt en borde utgöras på samma sätt sorn i tingland, så alt frill tull' för varorna vid uppläggandet erlades, och, en del deraf vid utförseln återbekommes, hvarige r, ^ norn man cj risqnerade att sådana vaior tullfritt insmygdes, eller att för litet quantrim uppgafs vid införseln.
Dfet är Utskottet nogsamt bekant att ibland de onera, sorn vidhäfta den oprivilegierade jorden, få drabba ojemnare och .äro i sin natur mera tryckande, än inkvarteringsskyldigheten för tågande trupper, och deras förseende med husmanskost:: att den ersättning, som för provianteringen och fourrage ringen får uppbäras, ingalunda motsvarar de olägenheter och kostnader, sorn med inqvarteringsbesväret äro förenade, helst vid bestämmandet af portionsvärdet af matell, enligt Kongl. Kungörelsen den 27 Aug. 1S16, endast portionens beståndsdelar, men icke dess verkliga värde,sedan den blifvit tillagad, tages i beräkning; och att klagan häröfver jemväl tillförene blifvit vid flera Riksdagar förd samt föranled,t Rikets Ständer att i ämnet aflåta underdåniga skrifvelser, hvarå dock allenast följt den åtgärd, ätt desamma blifvit till Comiterade för utarbetande af en ny Tågordning öfverlemnade. Men, ehuru Utskottet alltså, lika med Motionairen, finner både billigt och rättvist varn, att någon utväg vidtages, till betäckande eiler åtminstone lindring af de förluster, sorn de af inqvarteringen betungade hemmansegare måste vidkännas; anser likväl Utskottet, att det i motionen uppgifne sätt, att till ersättningsbidrag i detta afseende förhjelpa inqvarteringsgifvarne, icke kan tillvägabringas, enär ett dylikt bidrag icke lärer kunna de ifrån inqvarteringsbesväret fri» hemmansåboerne lagligen åläggas, och de försök, sorn, efter hvad Utskottet känner, långt för detta blifvit i Allm. Besv.- och Oecon.-V tsk. Betänkande iV.-o 36. y flere landsorter anstälde, att, genom vänliga öfverenskommelsers uppgörande, vinna samma ändamål, utan framgång aflupit.