Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han grubblade mycket ofta på fästmön, hvarför hon ej skref och dylikt. Men det bekymret gled också af honom om en liten stund. Han slog genast bort ifrån sig alla bedröfliga tankar. Ingrid tänkte, att bra kunde han väl ej bli på detta sätt. Han måste en gång tvingas till att tänka, till att se in i sig själf, som han nu ej vågade. Men hon tordes ej tvinga honom därtill, hvarken hon eller någon annan. Om han kunde komma till att tycka litet om henne, tänkte hon, att hon skulle våga det. Hon tyckte, att de nu för det första allesammans kunde behöfva litet lycka. Det hände just vid den här tiden, att det dog ett litet barn i Råglanda prästgård, där Ingrid hade blifvit uppfostrad. Och så skulle dödgräfvaren göra i ordning en graf åt det. Karlen gräfde grafven helt nära platsen, där han förra sommaren hade kastat upp graf för Ingrid. Och då han kommit några fot ned i jorden, råkade han blotta ett hörn af hennes kista. Dödgräfvarn kunde ej låta bli att småle litet för sig själf. Det var ej utan, att han hört, att den döda, som låg i den här kistan, skulle ha gått igen. Hon skulle ha hunnit med redan på begrafningsdagen att skrufva upp kistlocket, stiga upp ur grafven och visa sig i prästgården. Nå prästfrun var ej så väl tåld just, sockenborna hade tyckt om, att ha något sådant att berätta om henne. Dödgräfvarn tänkte, att om bara folk visste hur väl förvarade de döda lågo här nere i jorden och hur väl kistlocken ... Han måste afbryta midt i tankegången. På det hörnet, som han just fått fram, låg locket litet snedt, och en skruf var ej tillskrufvad. Han sade ingenting, tänkte ingenting heller, men för en stund höll han upp med gräfningen och hvisslade igenom hela Vermlands regementes revelj, ty han hade varit soldat. Så tänkte han då, att det var bäst att gå igenom den här saken ordentligt. Det gick ej an för en dödgräfvare att ha några tankar om de döda, som kunde komma igen och bli mäktiga i mörka höstnätter. I all hast gräfde han undan mer jord. Så började han hamra på kistan med skofveln.
Det gläder mig, att Utsk. ej velat be strida det de af motionären föreslagna åtgärder skulle på ett verksamt och fruktbringande sätt befordra den inhemska konstens och litteraturens utveckling; men jag måste så mycket mera beklaga det slut hvaruti Utsk. stannat. Orsaken till afstyrkandet upgifves vara, att så många och stora anslag redan blifvit af Utsk. för hufvudsakligen enahanda ändamål tillstyrkta. Den nyss afgjorda vote - 730 Den 24 November e. m. ringen visar dock, att Utsk:s vänliga afsigter icke alltid vinna det afs:de, Utsk. ansett dem förtjena; oell i de nyss afslagna 15,000 Rdr visar sig alltså en oväntad tillgång utöfver hvad Utsk. beräknat. Jag tror dock icke, att man, äfven med den lifligaste kärlek för vetenskap oell konst, bör alldeles obetingadt bifalla Hr Lalierstedts motion. Han föreslår nemi. 23,000 lidi' att användas till pris och resestipendier. Hvad de förra, eller pris för inhemska författare på skönlitteraturens område, angår så vill jag icke understödja delta förslag. Genom sjelfva arbetenas försäljning i en mängd af exemplar torde dessa slags skrifställare vinna sin tillräckliga upmuntran. Ater i fråga om resestipendier för utmärkta litteratörer, tror jag det vore R. St:r värdigt att, dertill anslå en lämplig summa, ungefär till det belopp, motionären föreslagit; eller om man hellre så vill: 2,000. Vi böra erinra oss, huruledes, t. ex. i Danmark, Staten genom meddelande af dylika stipendier åt män sådana som Oehlenschläger. Andersen, Hanell m. fl., enl. hvad desse författare sjelfve medgifvit, i betydlig mån vidgat deras blick öfver lifvet, samt medverkat till den rika utveckling, den högre flygt, deras sångmö vunnit.
Men han började äfven visligen besinna, att han varit allena med patronen, att ingen tredje hört hans bekännelse, och att, kunde han bara komma ur dennes klor, så kunde han äfven neka till alltsammans; och nu var hans största fruktan, att patronen skulle få rätt på Rönn, och äfven få sanningen ur honom, och som Olle förmodade, att patronen skickade efter Rönn, lika som visste han af ingenting (ty Rönn hade några gånger varit behjelplig med mindre maktpåliggande murning, hvaruti han fuskade något), så var nu Olles ifrigaste önskan att slippa ut och kunna få förekomma, att Rönn någonsin kom fram till Grantorp, ty all annorstädes trodde Olle, att Rönn vore fri för annan åtgärd af patronen, än genom lagen, och för den kunde man nog värja sig, menade Olle, medelst ihärdigt nekande. Han såg sig om, och upptäckte snart och med stor fröjd, att han genom fönstret ganska lätt kunde skaffa sig ut, medelst ett tåg, som händelsevis befanns i rummet, helst detta ej låg särdeles högt från marken, fast Olle var en stackare i hoppning, lika som i allt annat. Inom några ögonblick, dock icke utan en viss hjertebank under den korta hängningsprocessen, var Olle på terra firma, och på två fötter, hvilka aldrig voro så snabba, som när de voro stadda på flykt för någon fara.
Här har Utsk. uteslutit den sednare delen af § 72 i den förra författningen sä lydande: ”Egande komitéerne, att, sä länge denna stadga, enl. R. St:s beslut och R. F., länder till efterrättelse, årligen medelst höjning eller nedsättning jemka egendomsvärdet till närmaste möjliga inbördes likhet, dock alltid med noga iakttagande deraf, att den för hvarje län i tabellen fasställda minimi-summan icke understiges; och böra skälen till alla förändringar alltid i prot. omständligt anföras”. Afven här anser jag det vara till skada att Utsk. borttagit det gamla stadgandet, att egendomsvärdena skola jemkas till närmaste möjliga inbördes likhet. Om denna regel icke iakttages, och stadgandet härom uteslutes, befarar jag, att derigenom upstår en orättvisa, emedan, på sätt anmärkt blifvit vid 50 §, man måhända tager sista försäljningspriset till grund och icke jemförligheten mellan hemmanens värde i ett län. Jag kan icke inse någon grund hvarföre Utsk. borttagit de sista orden i §: ”Skälen till alla förändringar böra alltid i prot. omständligt anföras”: Om det icke sker och någon klagar huru skall Kammar - 402 De n 14 Maj e. m. rätten, som i alla fall måste pröfva besvären, förfara. I brist på skäl måste den öfverklagade åtgärden fasställas, om hon än vore aldrig så obillig, ty vill man vidtaga rättelse, så är man ej befogad dertill, då man icke kan upgifva skäl, pä hvilka, enl. lag, hvarje beslut skall grundas. Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville återremittera denna §. Gr. af Ugglas, Ludv.: Här har man efterfrågat orsaken, hvarföre Utsk. borttagit den sista punkten ur den gamla §. Jag får härtill svara, att orsaken varit den, som föranledt uteslutandet af sista punkten i 50 §. Läsas dessa båda §§ tillsammans, är det för en Taxerings komité ganska lätt att förstå, hvad med denna höjning och nedsättning menas nemi. att bringa egendomsvärde inom länet lill en samstämmighet med minimi-labellen.
Deremot tror jag, att om teckningssumman bestämmes till åtminstone en million, eller ännu hellre om endast 3 privatbanker funuos i landet, en i norr, en i söder och en i vester, och dessa voro tecknade hvardera till 2 millioner, sä skulle de icke riskera några påkänningar, och de behöfde då icke hafva sä stora summor inneliggande i contanta penningar. Af dessa skäl täger jag mig friheten tillstyrka bifall till Utsk:s förslag, med den ändring, att antalet af baucobolagens aclieägare bestämmes till minst 20. Ilr von Hohenhausen: Frih. Palmstjerna, som y7rkat, alt antalet af bolagsmän mätte kunna få inskränkas ända till 5 och att teckningsssumman mätte nedsättas till f million, har likväl erkänt svårigheten att val sköta en mindre bank. Det var des^sa svårigheter, och erfaranheten af huru ofta dessa små banker fa i lierat, som i England föranledde en mängd reslrictiva åtgärder emot dem uti Peels bill, bland hvilka reslriclioner jemväl var, att de icke fä utgöras af ett ringa antal personer. Deremot är uti hela Peels bill ingen inskränkning gjord i de stora districtsbankerna, och våra provinsbanker, med den utsträckning flera af dem äga, kunna jemföras med dessa districtsbanker. Jag får äfven göra den anmärkning, att numera är det icke provinsen, som utgör ett helt för sig, derest den icke utgör ett län, ulan länen utgöra de administrativa enheterna, och bekantskaperna sträcka sig dä äfven utom provinserna. Vi se nu, alt Örebro bank har en utgrening i Westergöthland och Smålands bank omfattar 3 län. Af dessa förenade skäl ser jag icke någon anledning till alt göra någon förändring i hvad Utsk. föreslagit. Både teckningssumman och antalet af delägare äro grundade på den erfarenhet man äger om behofvet att hafva större ({voler för båda delarne. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Hjerta: Ehuru jag tror, att det antal af 5 ledamö ter, såsom minimum för en privatbank som Frih.
Den ar djup som eii kalla och döljes af bergmassorna, tills liiilii konin-~er alldeles inpå densaniina. Jag tog genast en bkt och beguf mig lit på sjön i siillskap nied ett par särdeles tystlåtne roddare, eii eiigelsmaii med indiantyp, makligt utsträckt i fören, och en ungm beiywsare, som nog haft l i k att prata, bara han Imde haft ii %gon, soiii \ .ille svara. Det föll sig inte sh lätt, (1 % jag, som satt bakom Iioiioin längst ut i aktern, var alldeles föi~sjaiilceii i isyiien af den storartade, hemska taflan omkring oss. D&amp; och d&amp; föll en rä&amp;idroppe och krpsade sakta deii ljiisgi %na spegelii. Hade jag inte stiiiidoin sett upp mot deii allt nier inörknalide Iiinileii, skiille jag trott mig fara p % en u~iderjoïdislc sjö, så instaiigd k#iicle inaii sig bland dessa iiiö~lra fjiilljiittar. J a g önskade eiidast, att askan skulle Ila ghtt, och tyckte ' mig iiastaii Iiöra det tiisenfaldiga ekot åter och ater kastas tillbaka frfin klippväggalm. Plötsligt tyckte jag inig bland bessa vaggar känna igen Besseggen, som jag hört s % mycket talas om. Bergensaren ryckte till ocli smftlog, d % jag utan någon som lielst inledning fragade:, var det Bar, som Peer Gynt red på renbocken? » Hans tankegiiiig hade varit af samma slag, ocli jag njöt nu af att lia fått tag i nag011, som delade niina egna djupsinniga idéer om norsk litteratur och so111 inte heller talade något slags, utländskab, utan a det rene skandinn - Kl. var 9 p&amp; kralleii, när vi koinino fram till det lilla twist hotellet Gjendesheiin.
Tillika får Utsk., i anseende (ill Hr von Hartmansdorffs förmenande, att åtskilliga gamla riksdagsbeslut och andra äldre handlingar torde förvaras i kistor i de fuktiga hvalfvén, uplysa, att de ifrågavar. handlingarne icke numera äro utsatte för fukt, utan omsorgsfullt dels inbundne dels inlagde i serskilda trädlådor, eller i kartonger af papp samt inneslutne i tvenne kistor, för hvilka utrymme finnes uppe i Rtddarb.kansliets rum; oell torde Utsk. vid den serskilda anmälan, ang:de ordnandet af Riddarhus-archivet, hvarmed Utsk. har för afsigt att lill R. o. Ad. inkomma, dä jemväl få afgifva sitt utlåt, öfver Hr von Hartmansdorffs hemställan, alt vissa, nu på Riddarhuset förvarade handlingar måtte öfverflyttas till Riksarchivet. § 3S (gamla 39 och 44). Emot borttagandet utur denna § af nuvar. stadgande, att Ridd.Sekret, skall i allmänhet befordra Riddarhusets gagn och bästa, har anmärkn. blifvit framställd af Hr Gr. Lagerbjelke, med hvilken Hr von Hartmansdorff sig förenat, jemte tillägg af den önskan, att en sådan föreskrift stadgas för Riddarhusets öfriga tjenstemän. Utsk., som icke föreställer sig, att, vare sig Sekret, eller någon Riddarhusets tjensteman kan undgå att sjelfmant inse sin pligt att befordra allt som länder till Riddarhusets gagn och bästa, hyser deremot fortfarande den åsigt, att ett stadgande härom uti Instruktionen endast utgör en fras, som icke innefattar något mera än den moraliska förbindelse, Riddarhusets tjenstemän i detta fall redan ega, och hvars uraktlåtenhet, så vidt den icke innefattar någon försummelse i tjensten, föga lärer kunna förekommas genom en i Instruktionen dertill införd upmaning.
D&amp; vi i föregkende häfte meddelat SH väl det niii gallaride vigselformuläret som handbokskomiténs förslag till ett nytt, torde det intressera våra läsare a t t kasta en blick tillbaka p&amp; den svensk-lutherska kyrkans första vigselformulär af &amp; r 1529. Professor A. Winiot säger i sitt * nyligen utkomna arbete om äktenskaps ingkende (Lund 1893 *) aatt sjiilfre vigseln länge efter reformationens genomförande i Sverige fortfor att hafva samma karakter som förut. » Det första protestantiska vigselformuläret rar för vartland det som intagits i den af Olaus Petri, 1539 förf. och ntgifna kyrkohandboken. I sjalfva verket ä r det ett af de iildste! inom hela denlutherska kyrkan, oin ej det allra Udsta. Lutliers eget vigselritizal ar f r h 1534 och kan sáledes ej liafva tjänat till förebild. De källor, som begagnats, äro i hufvudsak den äldre inhemska ritnalen. bearbetningen är för öfrigt i %tskilligt gjord med ganska stor sj2eEfstiiodighet~. Enligt 1529 krs ritual bestod vigseln likasom förut af en benedicerad trolofning ntanför kyrkodörsen och brudmiissa, med ty atföljande v&amp;lsignelse öfver bruden, uti kyrkari. D » Välsignelsen vid trolofningen:, sages pïof. Winroth,:, rar dock ej längre en viilsignelse öfver ringen, utan öfrer briiden, som skulle bara ringen. Äfvenledes hade före ringens iisktiande intagits ett utbyte af äktenskapslöften per verbs de pmsenti. Genom denna atgard kom den svenska vigselrituden att för framtiden furete egendomligheten af dubbla äktenskapslöften, afgifna, det första E form af svar p % prestens fragor, det andre i smnnaiihang med ringens leninande efter förestaf vande af honom.
671 Verk, som af dessa bägge Ministerdepartemenfcer komma att ersältas, åberopar Utskottet hvad ofvanföre rörande Inrikes Departementet blifvit yttradt. Ecclesiastique-vården och Uppfostringsverket tarfva, efter Utskottets tanka, likaledes deras egen Föreståndare. Då en del a£ den befattning, som i andra Länder tillhör Ministern för den allmänna upplysningen, £ Sverige redan utöfvas af HofCanzleren, tror sig Utskottet böra föreslå, att dentie Embetsman äfven öfvertager det öfriga, och såsom Minister ansvarar för beredningen och utarbetningen af alla mål, som röra den Allmänna Upplysningen, Litteraturen, Uppfostringen. och EcclesiastiqueVerket. CanzliStyrelseti blefve då öfverflödig, och dess göromål bor* de fördelas efter deias olika natur på Utrikes och Inrikes Ministerns samt HofCanzleirens Departementer. Då desse nu uppräknade Ministrar eller Chefer komma att, hvar i sitt Departement, låta i Contoren eller Bureauerna bereda de till dem öfverlemnade saker, för hvilken åtgärds ofelbara vidtagande de blifva specielt ansvarige, så bör äfven Allmänna Ärendernaa Beredning, såsom en då mera öfverflödig och endast tidsutdrägt förorsakande inrättning* upphöra. I dess ställe skulle en StatsRådsBeredning kunna förordnas, bestående a£ StatsSecreteraren, som kommer att [ föredrga rle utredda målen inför Konungen, samt da 5tatsRåd, som icke öfvervarit samma mål i JSihar-g till Prat, i3*7‘*8i8i 8><h Sami, Äf;r 85, 3$, I 673 Serskildta Utskottets Betänkanäert. Dcpartemer terna. En KrigsBerednirg leunda Konungen jemväl efter behag tillsätta.
4a sin början, att I Banken emot Silfver tillvexla sig Sedlar, efter den i 1 §. stadgade grund, såsom ock att med Silfver, efter samma grund, skuld till Banken godtgöra. §, 4. Alla liqvider och betalningar kunna håi2 danefter, såsom hittills, i Banco-Sedlar fullgöras, dec ej annat förbehåll gjordt är, §• 5* Innan ännu allmän vexling kan egä rum, »tande det hvar och en fritt att, på en i Banken serskildt inrättad deposilions-räkning, Silfver eller Guld insätta, och för Silfver, efter den i §. 1. stadgade grund, samt för guld, efter bestämdt förhållande till Silfver, erhålla Sedlar, tillika med Attest öfver insättningen, som berättigar innehafvaren att det insatta beloppet Silfver eller Guld, för ett deremot svarande belopp Sedlar, åter uttaga, på sätt och med de vilkor Bånco-Reglementet bestämmer. §. 6. De säkerhetsmått , sorn funnits nödiga till betryggande af Fordringsegares rätt emot Bih, till Riki-St. Prot. i8r8_i83o, 9 Sami, 4, y.dje B',det, y.dje Iht, 50 Prof. Utdrag, den u Januarii i85oi Banken, sedan utvexling af Silfver' tagit sin början, äro i serskild Lag stadgade. S. D. När nu å nyo föredrogs Stats, Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 28, till svar på de inom samtlige Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid det af Utskotten, under Nto 16, afgifna Utlåtande, med förslag till Lag för Rikets Ständers Bank , beslöt Bonde-Stlndet att, med förkastande af den af Utskotten föreslagna redaction, antaga följande Lag fur Rikets Ständers Bank. §. 1.
Jag skrifver för de unga, som vilja framåt, för dem, hvilkas tankar jag kan fånga och som skola förstå, hvarför jag skrifver just så som jag gör. — Nej bevars, intet öfverdrifvet beröm! Ä ’ vi några storheter kanske? Vi skrifva som paddor, tycker jag. Ha vi fått några smådrag ur verkligheten, så ä ’ vi genast nöjda och glada. Nej, paddor ä ’ vi. Läs Turgeniew, skildra samtidens karakter så som han gjort det Då ä ’ vi inte paddor längre. Men vi sträfva dock och knoga — och det vilja vi ha erkändt » Med anledning af något som passerat kort innan brefvet skrefs, yttrade samma medlem af de gröna: » Jag kunde ge mer än ett exempel på hur olika synpunkter kritiken har. Tänk på Bååths sista deL Bååth skrifver på vers, och derför får han skrifva som han skrifver. Han är väl frisinnad och realist och så modern som helst Inte skräder han ord och inte håller han inne med sin tanke. Han är en bra skald. Men komme någon af de andra och skrefve samma saker och skrefve dem på prosa, på konstnärlig prosa, hur tror du det.skulle upptagas? Skulle någon allvarlig högertidning gifva honom sitt bifall? Aldrig i evighet! Hade han än rifvit ut sitt hjerta och vändt sin själs insida ut för verlden, hade han dragit fram sina doldaste känslor, blottat sin bästa sträfvan — han skulle mött iskalla miner, hånleenden, öfverlagsna blickar. Man skulle sagt om honom hvad man sagt om andra, talat om brist på innehåll, om obetydligt innehåll, sport hvad slika utkast tjena till, talat om ’ hoprafsade dagboksblad ’ och om ’ det vanliga käbblet ’ angående samhällsklassernas inbördes ställning etc. Men när det skrifves på vers och af Bååth, då möter det en helt annan kritik. Tänkom oss att till exempel Geijerstam skrifvit stycket ’ Ståt ’ på prosa. Jo, han skulle ha mått bra efteråt! Eller att Levertin tecknat den lilla präktiga genren ’ Sonen är student ’ som en spaltlång skizz. Hur ’ obetydligt ’ och ’ innehållslöst ’, troligen också ’ talanglöst ’ hade det ej varit!
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till votenspropos. : Den sorn i fråga om 20:de punkten af StatsUtSk:s utlåt. N:o 242, antager det af Frih. Palmstjerna i utbyte emot nämnde punkt framställda förslag, voterar ja; den det ej vill voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. förslaget att de till tjenstemäns aflönande anslagne indelta räntor och kronotionde skola, i den nion nuvande innehafvares dispositionsrätt upphör, uppbäras och redovisas i sammanhang med kronouppbörden. Då härefter voteringen skulle företagas, lillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att en ledamot begärt att ännu en gång få höra votensproposm, och att Hr Landtm, derföre finge låta ånyo uppläsa densamma. Sedan denna uppläsning försiggått, anmälde sig och yttrade: Hr Cederschjöld: I min tanka är contrapropos. ganska oredig. Jag har åtminstone icke kunnat fatta annat än att ja-propos:n borde innefatta bifall till Frih. Palmstjernas förslag, och nej-propos:n afslag derå, ty jag har icke hört alt något annat förslag blifvit framstäldt, emedan det förslag som Hr von Hartmansdorff begärde propos. på, försl framställdes af Hr Gr. o. Landtm, och efter min uppfattning besvarades med nej. I annat fall förmodar jag också att Hr Gr. o. Landtm, icke hade framställt propos. på något annat förslag förr än man fått veta huru svaret på den första propos. blifvit uppfaltadt. Hr Gr. o. Landtm, erinrade alt voler:spropos:n redan blifvit af R. o. Ad. godkänd och således numera ej kunde undergå ändring. Hr von Hartmansdorff: Jag får för min del förklara alt jag anser »e/-propos:n vara ganska riglig, ty derigenom äro både Utsk:s förslag och Frih. Palmstjernas förslag afslagna om nej-propos:n vinner. Hr Cederschjöld:
Smålands Enskilda Bank: 217.000 blank, sedelpapper Wermlands Enskilda Bank: 45,000 blank, sedelpapper 387.000 „ d:o k 7: 50. 1,627: 50. Ofvan intagna råkenskapssammandrag utvisar, att vinsten af bruksrörelsen yinstm af under år 1862 utgjort Knnt R:dr 15,656: 2 8.bruksrörelsen. Om härtill lågges minskningen under året i brukets bokförda tillgångar, som vid årets början balansei-ades med R:dr 567,400: 9 8. och vid dess slut med 547,172:_20,228: 62. så återfinnes det belopp, som, enligt den tryckta öfversigten af Bankens hela ställning vid 1862 års slut, bruket lemnat till Banken utöfver erhållna förskott, eller R:dr 35,884: 90. § 72. Såsom Revisorerna redan omförmålt, har emot förvaltningen af bruket någon Omutvidgninanledning till anmärkning icke förekommit. Deremot har det icke kunnat undgå 3e”saf„^^' Revisorernas uppmärksamhet att de resurser, som den fullständiga fabriken och ^ ningen m. m. tillräcklig arbetspersonal lemna, icke åro använda så att de åstadkomma den största möjliga tillverkning. Då likväl de pappers-sorter, som af åtskillige handlande under sednaste tid reqvirerats från Tumba, vunnit bifall, och tillverkningen deraf lemnar någon vinst, ehuru ej jemförlig med den, som hemtas af sedel-pappers-till verkningen, har det synts Revisorerne, att åtgärder borde vidtagas för att ännu mera sprida Tumba bruks papper uti den inländska handeln, så att, i följd af en större efterfrågan, tillverkningen måtte kunna ökas. Dymedelst borde det mindre fördelaktiga Revisor emes Berätt. ang. Bankoverket. 8 — 58 — Värdet af tillverkadt papper. Afskrifning a brukets bokförda värde. resultat, som hemtats af Tumba under år, då sedeloch ståmpel-pappers-tillverkningen år ringa, kunna förbättras.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer funnit, att de inom Jemtlands Län befintliga hemman, hvilka genom afvittringarne utrönts brista i egor, jemförelsevis emot skattetalet, och ej erhållit emot egobristen svarande fyllnadsjord, obestridligen äro berättigade alt, i förhållande till egorne, undfå nedsättning så väl i mantal som i ränta, och att förmedlingen i afseende å onera tillgodonjuta, utan afbidan på den tid då nyhemman, efter tilländalupne frihetsår, ingå i skatt och kunna öfvertaga den genom förmedlingen försvunna räntan; och då, vid det förhållande, att en del af räntorne äro åt löntagare anslagne, Rikets Ständer ansett nödigt, att ersättning, genom anslag af Statsmedlen, dem beredesmen beloppet af detta anslag, som kommer att minskas i den moa nyhemman i skatt ingå, för närvarande ej kan bestämmas, enär det icke ännu blifvit lagligen pröfvadt, i hvad nion förmedling är af nöden, eller utredt till huru stor del densamma drabbar på lön anslagne räntor, haf Bih. till RSt. Pre t, 1834. 10 Sami. t Afd. 48 378 Expeditions-TJtskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.-o 211. vä Rikets Ständer beviljat ett förslags-anslag af 4oo R:dr årligen, att af Åttonde Hufvud-Titeln, under benämning indelningsbrist i Jemtland, för nyssberörde ändamål utgå.