Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men vi för vår del begagnade detta tillfälle, der vi, en objuden passagerare, såsom författare alltid äro, osedda följde med bakpå slädans medar, för att luta oss fram och kasta en nyfiken blick på fruntimret. Och vi sågo, omslutet af pelsbrämets mörka rand, ett litet näpet "förlofvadt land"', vi möttes nämligen af två leende blå ögon, som gladt tindrade fram ur den bädd af skära rosor, hvilka den friska vintermorgonen framkallat på den vackra resenärens ungdomsfriska anlete. Det var en glad syn, dessa vackra vinterrosor, och den gjorde ett behagligt afbrott i denna tysta vildmark af snö och köld. Men länge förblef det icke tyst. Bakom de resande dånade plötsligen galopperandet af talrika hästar. Förskräckt vände sig körsvennen om. I yrande fart ilade bakefter våra fredliga resande och utför den backe de nyss passerat ett fyrspann frustande hästar. De drogo ett stort heltäckt åkdon med tätt tilldragna läderförhängen framför de framtill anbragta glasfönstren. Det var en så kallad "vosock". Ekipaget omgafs af fyra ryttare på hvardera sidan. Deras långa lansar och brokiga drägter utvisade att de voro militärer. "Kosacker!" utropade drängen, hvars namn, i förbigående nämndt, var Johan, förskräckt, och försökte att köra åt sidan af vägen så mycket som möjligt. Just då den besynnerliga kavalkaden passerade våra resande var dessas släda nära att stjelpa, och så gick det också, ty den modige Johan vek ytterligare åt sidan för de framilande kosackerna. Det unga fruntimret kunde icke undertrycka ett utrop af förskräckelse då slädan vältade ikull. Vår lilla sköna beskref också alldeles plötsligt en liten luftresa och befann sig vid dess hastiga slut djupt inbäddad i den mjuka snön vid vägkanten bredvid sin äldre kamrat, som dock icke fallit alldeles ur slädan. Der satt unga fröken nu, en rodnande ros midt i den hvita snön. Kosackerna uppgåfvo ett ljudeligt gapskratt och tittade skadeglade på den ofärd de beredt. De hade nu något, dock icke mycket, saktat farten, ty vägen bar åter uppför på den finska sidan af bron.
Beträffande anslag till nya Lärare vid Gefle Gjmnasium. Emot delta genom 2:ne rösters pluralitet tillkomna beslut, reserverade sig Doctor Agrellj som ansåg de af motionären anförde skäl vara tillräckligt talande för bifall till hvad hegardt blifvit. Gefle Gymnasium är i afseende - StUts-V tshottets Utlåtande, N:o 8*. 17 de på Järnrnes skicklighet fullt jern förligt med Rikets öfiiga Gymnasier, och livad angår gymnasisternes antal, är väl delta mycket varierande, men stiger dock stundom lill 5o och derutöfver, så alt. frequencen vid detta Läroverk är lika stor, om icke större, än vid flere andra. Billigheten tyckes alltså fordra, att Gille Gymnasium, som är öppet för ynglingar ej endast inom Gefleborgs Län, utan ock från angränsande orter, måtte, i anseende till lärarepersonalen och dess aflöning, sättas i likhet med andra Gymnasier.* Häruti instämde Herr Prosten sihl qvist och Herr Valley. Vid 4;de punkten litt. d. Rörande anslaget till Linköpings Gymnasii-Bibliolhek. Af Herr Schartau: "Siats-Utskottets beslut, alt, med anledning af enskild motion, tillstyrka arvode af Statsmedel till en Bibliothekarie vid Linköpings Gymnasium, kan jag <j biträda, på den grund, att jag anser Statens mellankomst i fråga om vården af mer eller mindre utsträckta communala Institutioners samlingar icke vara pi sitt ställe, eller kunna tillämpas å vissa enstaka orter, ulan föregången undersökning på andra dylika ställen, hvilka möjligen skulle kunna befinnas i ännu större behof af understöd, ehuru desamma tillfälligtvis saknat förespråkare.’' Härmed förenade sig Herr Valley och Gustaf äppelqvist från Blekinge Län. Af Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län: ”Emot Stats-Utskoltets beslut, hvarigenom ett förhöjdL anslag blifvit tillstyrkt för Bibliolhekarien vid Linköpings Gymnasii-bibliolhek, får jag anmäla reservation, enär jag anser detta beslut innefatta ett farligt piaejudicat, att
Då arbetens utförande öfverlemnas till menigbeler, bolag eller enskilde, böra dessa alltid genom kontrakter förbinda sig alt, efter fastställd plan, desamma fullborda, utan alt kunna af staten påräkna något ytterligare bidrag; börande sådane vederbörligen afslutade kontrakter, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer meddelade föreskrifter, hos fullmäktige företes, innan medlen af dem anordnas. 7:0 Menigheter, bolag eller enskilde, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa af Kongl. Maj:t pröfvad och godkänd säkerhet så väl för återbetalningen af låneunderstöden, med derå stadgad ränta, sorn för fullgörandet af de kontrakter, hvilka, i afseende på arbetenas verkställighet, upprättas; och skola förbindelserna för de statsbidrag, sorn i egenskap af lån utgå, granskas af fullmägtige samt, tillika med handlingarne angående den af Kongl. Maj:t för ej mindre samma förbindelser än kontrakterna godkända säkerhet, i Riksgälds-kontoret förvaras; dock böra dessa säkerhetshandlingar, uppå •anfordran, vederbörande embetsmyndigheter tillhandahållas, då desammas begagnande af dem kan ifrågakomma. 8:0 Den af Kongl. Majit fastställda arbetsplan bör, så framt ej Kongl. Majit, uppå derom gjord anmälan, skulle förändring medgifva, oförändrad följas, vid det äfventyr, alt, i annat fall, Kongl. Majit eger inställa ali vidare utbetalning af statsmedlen samt återfordra hvad deraf redan blifvit uppburet, alt på en gång eller suceessive betalas inom den lid, Kongl. Majit kan bestämma, dock må längre anstånd ej ega rum, än intill nästa riksdag, börande de statsbidrag, som sålunda varda återfordrade, liksom alla afbetalningar och räntor .å utgifna lånesummor, till Riksgälds-kontoret aflemnas.
Komma ej eller någre af honom utsedde Gode Män, då kalle Landtmätaren tvänne ojäfvige män af Nämnden, att såsom Gode Män, å hans vägnar, förrättningen öfvervara. §. 8. ,1 Ätnöjas jord-egare och vatten-verks-egare med Landtmätarens och Gode Männens utlåtande, kommer dervid att bero, då fråga ej är om boställe, eller Kronan eljest tillhörigt vattenverk, i hvilken händelse Landtmätarens och Gode Männens utlåtande bör, genom KonglMaj:ts Befallningshafvande, åtföljdr af dess yttrande, Kongl. Majus Nådiga pröfning underställas. Kun. Förslagl na jord-egare och vattenverks-egarö ej åsämjas J har jord-egaren. alt saken till Domstolen instämma, sist inom Fyra månader från den dag, Landtmätaren och Gode Männen sitt utlåtande afgifva, vid pålnljd, att den af jord-egaren då väckte fråga eljest anses förfallen. Uti den pajordegarens begäran sålunda å vatten-verks-egaren utfärdade stämningen, skall Domaren utsätta saken till syn på stället, och dertill kalla landtmätaren och Gode Männen, som undersökningen förrättat, annan Landtmätare, kunnig Byggmästare, så ock allmänna Ombud, der deras hörande nödigt finnes; och varde saken, otn( det så ske kan, å stället afgjord. Sträcker sig vattendrag, som synas skall, längre, än genom en Domsaga, förordne HofBätten, pa sökandens anmälan, serskild Domare , att med ' UthäradsNämnd sälten upptaga. Ar saken genom vad kommen under Lagmans-flättens pröfning , och finner Rätten nödigt, att på stället inhemta närmare upplysning; skall dervid, äfvensom i anseende till sakens fullföljande från Lagmans-Rätten , förfaras på sätt, som genom Kongl. Förordningen den 26 October 174.0 stadgadt är. §. 9.
I detta hänseende före - Den 11 Maj. ?27 nar jag mig också rätt gerna med Frih. Raab i hans yrkande att bränning må vara tillåten under alla sex månaderna. Hvad Frih. von Schulzenheim för öfrigt sagt om Hartmansdorff, afser icke alls det hvarom vi här tala. Hvad jag motsätter mig är att göra denna handtering till ett monopol för städerna. För öfrigt är det verkligen, som Frill. Sprengtporten sade, besynnerligt att tala om frihet för en näring, som man gör allt för att binda. Jag vidhåller min åsigt och förenar mig med Frih. Raab. Frih. v. Schwerin, Jules: Vid 1840 års Riksdag, då jag första gången hade den äran att deltaga i R. o. Ad:ns öfverläggningar, hade en del af Adelns ledamöter ett enskildt sammanträde för att öfverlägga om de förslag, som kunde vara nyttiga för bränvinsbränningen, och jag föreslog redan då att bränvins bränningen skulle drifvas fabriksmessig!. Man afrådde mig dock att framlemna motionen, emedan man ansåg att den icke skulle gå igenom. Det måste således fägna mig att man nu kommit ifrån dessa fördomar och på allvar upptagit den stora frågan att drifva bränvinsbränningen fabriksmessig!. Man har sagt att en fri bränvinsbränning skulle vara skadlig för jordbruket. Detta tror jag icke, och ber att härför få anföra de skäl, jag hemtat såväl i vårt land som Pommern och Preussen. Så har det visat sig i Preussen, att för hvarje steg jordbruket gått framåt, försvunno brännerierna alltmera från landsbygden. I Pommern fanns för 40 år sedan en mängd brännerier; de aftogo och jordbruket gick framåt. I Skåne har på samma sätt jordbruket förkofrats och äfven ladugårdsskötseln. Dessa exempel torde visa att bränvinsbränningen icke står med dem i sammanhang. Om hvar och en får sköta sig sjelf som honom godt synes, vinna alla derpå. Man har framhållit det ryska mjölet såsom ett spöke, men Sverige exporterar i stället råg till ett belopp, som fullt motsvarar det ryska mjölet.
Det är alltså under en oskrymtad hyllning åt det steg, den Värde motionären tagit, äfvensom åt dess afsigter, då lian gifvit det snart sagdt första exemplet, huruledes förvaltande verk böra öfvergå lill enkelhet och öppenhet, från ett misstänksamt hemlighållande inom läs och nyckel, som jag täger mig friheten uppmana honom, i fosterlandets namn, att framhärda på den öppnade banan, ehvad motstånd han än må röna af andra Presidenter och kamrater i cmbelsmannaclassen. Motionens halfofficiella natur må ännu giira dessa kamrater ovilliga, eller åtminstone tvehogse, huruvida de derom höra förena sig eller ej; men kraftig medverkan frän andra bäll hoppas jag framdeles icke skall tryta, blott lika mycken ihärdighet visas ä ena sidan som ä den andra. Vid företagande granskning af sjelfva motionen, kan jag icke neka mig det nöjet att här helt och hållet afskrifva den perioden af motionen, deri ”grundskatternas förändrade reglering sii ges vara af behaj vet högst jidkallad”. Den lyder sä: ”Hvad sorn gör denna i allmänhet tunga slatsbörda för en stor del af de skallskyldige högst tryckande, består i dess ojemna fördelning oell sättet alt skatten utgöra. Flere slags hemman äro efter sin natur antingen till en del eller helt och hållet från grundskatten fria. Det är ej sällsynt att träffa hemman, sorn drager lika skatt med andra i grannskapet liggande hemman af samma natur, hvilka äro dubbelt bättre både till jordrymd och bördighet, oell skatten beslår hufvudsakligen i spanmäl och andra persedlar, hvilka, ifrån början beräknade efter hemmanets afkastning, nu mäste utgöras antingen in natura, ulan af1 II. 21 162 Den 14 Augusti f. m. seende på bättre eller sämre årsväxt, eller i penningar lill ett efter det gångbara lämpadt markegångsvärde, alltid högre ju mindre årsafkaslningen iemnar”. Hvilken mängd af sanningar innehålles icke i dessa rader! Ingen skulle med skäl kunna förebrå Presidenten i Statscont.
VIII. B. 49. A. 118. — N:o 2. i anledning af väckt fråga om Rotehållarnes på Gottland befriande från skyldigheten att anlägga Båtsmanstorp. VII. B. 133. VIII. 28. A. 32. E. 153. — N:o 3. i anledning af väckta frågor, dels alt Slaten måtte öfvertaga kostnaden för kronobrelbåringens fullgörande, och dels att Postverket måtte samma kostnad bestrida m. m. VII. B. 133. VIII. 32. A. 56. U. 596. — N:o 4. i anledning af väckta frågor, om befrielse för åtskilliga Pastorsoch Komministers-boställen från utgörande af rotering, eller om åtnjutande af ersättning derför m. m. VII. B. 133. VIII. 32. A. 56. E. 153. — N:o 5. i anledning af väckt fråga, om förändradt sätt för Landtmätares allönaude nr. m. VII. B. 133. VIII. 32. A. 56. — N:o 6 i anledning af väckt fråga, att all inom Appelbo och Malungs socknar belägen skogsmark måtte fördelas på jordegarne inom nämnde socknar. VII. B. 133. VIII. 32. A. 56. — N:o 7. i anledning af väckt fråga om ny organisation af LänsStyrelserne. — N:o 8. i anledning af väckt fråga om berättigande för stamrole vid bålsmanshållet, ali utom planpenningarna, af slrörolarne njuta ytterligare ersättning för lemnad åker, äng, mulbete, vedbrand och stdngselvirke. VII. B. 133. VIII. 32. A. 56. — N:o 9. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till ersättning för under gängse smitlosamma boskaps sjukdomar nedslagtade kreatur.
Sedan dess har han varit med i alla möjliga och omöjliga tidningar; — de senare icke minst, — och £1 af pressens frivillige medarbetare ha väl varit så outtröttlige som Wallenberg. Han förmådde ej hindra indragningen af privatbankernas femkronesedlar. Efter dem följa väl snart nog tiokronorna och kanske hela sedelutgifningsrätten; men detta andra nederlag förskonades han från att upplefva. Ofver hans graf skall väl bankernas tretioåriga krig slutas med en ny westfalisk fred, sedan &lt;dla äro trötte och der ingen blir nöjd. Men dagens strider skola en gång förgätas och svedan läkas efter såren, som de gåfvo. Under det Mälarens vågor sjunga sin vaggsång för den trötte sjömannen der ute på Loföns strand, skall då minnet af hans lifs gerning stå fram i klarare dager, och de stora felen förgätas för de ännu större förtjensterna.Antropologiska och penitentiär-kongressen i Rom. Bref till Dagens Krönika af Juris D: r Alfredo Mazza. (Öfvers. frän italienskan af H. Sandström. Tredje antropologiska och penitentiär-kongressen, som nyligen egde rum i Rom, var af en ovanligt stor betydelse, ej sa mycket for de beslut, som der fattades och hvilka till större delen voro af underordnad vigt, som fastmer på grund af den klara ställning, den sä kallade Scuola penale positiva * dervid for första gången intog, samt i följd af den nya riktning, hvari studierna i straffrätt hädanefter komma att bedrifvas. En vetenskap, och särskildt straffrätten, som till sitt ursprung är helt ung, kan ej annat än hafva ett stort utbyte af en öfverläggning, der samma grundsatser forfaktas, hvarpå hon sjelf stöder sig. Den straffrättskola, som är allmänt gällande, leder sitt ursprung, särskildt i Italien, från Beccarias arbete » Brott och straff » (Dei delitti e delli pene). Hvarken romarne, som äro så framstående å det civil rattsliga området, eller medeltidens erfarne män hade förstått höja kriminalrätten till värdighet af filosofiskt system.
Den 19 Februari e. m I sammanhang härmed och då i anseende till de flera tillägg och förändringar, som under de sednare riksdagarne blifvit af H. R. o. Ad. beslutade uti Ridd.-Direktms ofvanberörde instruktion, densamma synes Utsk. vara i behof att omtryckas och jemväl i flera delar synes erfordra en mera ordnad uppställning, hemställer Utsk.: att Ridd.-Direkt:n må erhålla uppdrag att låta öfverse den ifrågavar. instruktionen i dess helhet, samt vid nästa riksdag genom Ridd.Utsk. ingifva ett förslag dertill, för att, efter Utsk:s deröfver afgifvande utlåt., af H. Ståndet pröfvas. Efter sålunda meddeladt utlåt, öfver Ridd.-Direktms berättelse samt i öfrigt skedd granskning af dess vidtagne beslut och åtgärder, har Utsk. ansett sig uppfylla en angenäm pligt, då Utsk. tillstyrker: att H. R. o. Ad. måtte förklara Ridd.-Direktm sin tillfredsställelse och belåtenhet öfver det sätt, hvarpå Riddarhnsoch stifts-ärendena blifvit sedan sista riksdag af Direktm förvaltade; hvilket dock allt vördsamt öfverlennäs till II. R. o. Ad:s egen ompröfning. Stockholm d. 15 Febr. 1848. På Riddarlms-Utskoltets vägnar, G. E. Frölich. IV. F. Dalman. Sammandrag af alla de tinder H. Ridd.-Direkt:ns vård ställde kassors och fonders räkenskaper för tiren 1844, 1845 och 1846. Debet: Honorarier till Hrr Direktörer 3,600: Aflöning till Riddarhusets tjenstemän och betjening 10,635: 3. — Pensioner och gratifikationer 56,945: 33. 7. Stipendier 9,309: 1. 2. Kadetten underhäll 2,968: Arfvoden 2,986: 43. Ränta för Thamiska donationen till K.
Bancofullmägtige beräLligas, dock endast under tiden från den 15 November lill slutet af April, att vid inköp af silfver lill leverering inom den 1 nästpålöljande Augusti lemna förskott till högst trefjerdedelar af silfrets värde åt utländske män, hvilka ställa fullgod säkerhet för de med dem afslntade conlraclers fullgörande”; tiO och 61 §\ biföllos; 62 §, bifölls, med den förändring, att efter ordet ”bemedla” skulle införas orden: ”underhandlingen om”; 63 §, skulle erhålla följande lydelse: ”Jemte de åtgärder Bancofullinägtige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska cassa, ega Fullmägtige att, när Bankens ställning i öfrigt det påkallar; a), minska utlåningen genom Handelsoch Närings-disconterne och afslå ansökningar om nya creditiver; b), samtidigt härmed: antingen emot betalning i Banco-sedlar försälja inneliafvande obligationer; eller upptaga lån emot räntebärande förbindelser, ställde på viss tid eller uppsägning; e), alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller min dre del af utlåningen på namn och reverser med omsältningsrält genom Banco-disconten och Låne-conloren; samt d), genom vägran af nya lån, efter hand minska öfriga grenar al Bankens lånerörelse, den på fastigheter dock i sisla rummet;" Börande desse för metalliska cassans bibehållande, medelst förminskning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning, de här ofvan äro uppräknade”; 64 §, bifölls.
Så väl vid 1856—1858 års, som vid 1862 och 1863 års riksdag, bar Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer gjort framställning derom, att medel måtte anvisas för inrättande af ridskolor, hvarest det vid Kavalleriet och Artilleriet äfvensom vid Generalstaben inträdande befäl kundo ega tillfälle att förvärfva nödig färdighet i ridkonsten och der äfven passande elever skulle kunna utbildas till beridare och stallmästare vid regementena. Vid förstnämnda riksdag föreslog Kongl. Maj:t sådana ridskolors tillvägabringande i Malmö och vid Strömsholm; men vid sistförflutna riksdag inskränkte Kongl. Majit förslaget till endast en ridskolas inrättande på det sednare stället. Rikets Ständer hafva likväl icke, hvarken vid det ena eller det andra tillfället, beviljat de äskade anslagen härtill; och hafva Rikets sednast församlade Ständer anfört, att ehuru det förr eller sednare torde blifva nödigt att tillvägabringa en lämplig anstalt, der Kavalleriets befäl kunde erhålla undervisning i ridkonsten samt tillfälle till nödig utbildning i hästdressyr beredas dem, som egnat sig åt stallmästarebefattningar vid kavalleri-regementena, hade det dock visat sig, att meningarne om det lämpligaste sättet att åstadkomma en dylik anstalt vore särdeles skiljaktiga; och då uppenbart vore, att endast vid Strömsholm en ridskola kunde inrättas och underhållas för det af Kongl. Maj:t äskade anslagsbelopp, hvilket, med skolans ordnande på annat ställe, utan tvifvel skulle blifva otillräckligt, ansåge Rikets Ständer, att med ridskolans inrättande borde anstå intill dess åsigterna om lämpligaste stället för densamma blifvit sammanjemkade och en tillförlitlig beräkning af de framtida underhållskostnaderna kunnat ega rum. Sedan Kongl. Majit derefter åt den tillförordnade Kavalleri-komitéen uppdragit att i det ta ämne sig yttra, har bemälda Komité den 1
Nu har Oskar genomskådat våra förhållanden... Har han? Nåja än se'n, hvad gör det? Jaså, du vill så ha det! Du vill att Oskar skall anse mig för en megära! Du vill ... ah! (snyftande) Du gjorde det med flit, det visste jag! Du är det... det mest beräknande odjur jag känner! Fastän jag inte vet hvad beräkning vill säga! Åh du! . .. Jag menade ... (hastigt afsides) Herre Gud! Jag skulle ju inte förarga honom! (högt i ombytt ton) Jag är rädd för, att jag å min sida också var oförsigtig i mina förtroenden till Oskar, men han är min slägting och barndomsvän. Hvad kommer åt henne nu då? FRUN. HERRN (afsides). FRUN. HERRN. FRUN (förbittrad). HERRN. FRUN. Emellertid är följden, att Oskar inte törs gifta sig! Nå så kan han lefva ändå! Du är...! (hejdar sig) Åh gubevars! Före äktenskapet tala herrarne alltid om att ta lifvet af sig. Kommer du ihåg den der lilla kristallflaskan med blåsyra, som du alltid bar på dig, innan jag hade sagt ja? FRUN. HERRN. 32 HERRN. FRUN. HERRN. Ja visst; den skulle vara så bra för tandvärk. För...! oh! Ja visst! Tandläkaren sålde den åt mig, men det var bara bedrägeri. Det var således inte blåsyra! Du bedrog mig redan då! Men jag säger dig ju, att det var tandläkaren! Och jag som trodde, att du åtminstone då hade en smula samvete i behåll. Jag som... Så der ja! (halfhögt) Rädde sig nu, den som kan! Han går! Ack, hvarför skall det vara så svårt att tiga! (högt) Jag ... jag ... ville tala med dig om Oskar, men du är så ... d. v. s. jag är så ... nog af. Hvad tror du, att hans fästmö kommer att säga, om vi bli skuld till en brytning...? Hva' nu? Unnar du inte henne att få behålla sina illusioner?
Slutligen, då Hr Justitieombudsmannen fullföljt serskildt påstående om öfverträdelse af 58 § Regeringsformen, derföre att fråga om KabinettsKassans 328 meranämnde borgensförbindelse ieke blifvit af mig framställd vid Kongl. Majrts, sistlidne Riksdag aflåtne, proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, får jag härutinnan blott anmärka, att 58 § Regeringsformen icke igenfinnes bland de i Ansvarighetslagen den 10 April 1810 uppräknade stadganden, för förbrytelse emot hvilka, påföljd i nämnde lag föreskrifves, och att vid sådant förhållande anmärkningen i förevarande del icke, emot 6 § i merberörde lag och 106 § Regeringsformen, utgör föremål för åtal inför RiksRätt, eller kan till någon ansvarspåföljd föranleda. För att till öfverflöd visa äfven detta åtalets obefogenhet i sjelfva saken, får jag vördsamt hänvisa, till hvad som af mig, dels i min första förklaringsskrift, dels ock vid detta tillfälle blifvit ytlradt angående KabinettsKassans rätta egenskap, samt om orsakerne, hvarföre icke Kassans ifrågavarande borgen erfordrat att för Rikets Ständer uti propositionen om Statsverket uppgifvas. Slockholm den 1'7 Januari 1842. G. A. STIERNELD, genom Alb. Ihre enligt fullmakt. Uti förestående förklaring, i hvad angår det, jemväl emot mig, fullföljde åtalet angående förment åsidosättande af 58 § Regeringsformen, instämmer jag för egen del. Stockholm som ofvan. ALB. IHRE. Till Höglofliga RiksRätten. I anledning af Rikets Ständers JustitieOmbudsmans till Höglofliga RiksRätten aflemnade slutpåståenden får jag, för de mig rörande punkter, dels vördsamt åberopa de skäl och omständigheter, som mine öfver Hr Justitieombudsmannens anmärkningsmemorialer afgifne förklaringar innehålla, och hvilka jag icke anser vederlagda eller försvagade genom Hr JustitieOmbudsmannens mer och mindre tvungna slutledningar, dels ock instämma uti hvad de öfrige i saken delaktige f. d.