Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. rätt att häfva redan sliflade fidei corn misser, — frän denna stund tror jag det vara förgäfves att söka grunda Adelns oberoende, sjelfständighet och inflytande såsom Riksstånd pä ärfd förmögenhet. Då man nemi. finner, att en större förmögenhet, sorn icke^r af fideicommiss natur, sällan eller aldrig stannar inom samma slägt lärfgre än 2, högst 3 generationer, skall man säkerligen med mig erkänna, alt R. o. Adis sjelfbestånd och anseende i det allmänna icke vidare kan grundas pä dess ärfda förmögenhet, utan att Ståndets inflytande mäste upprätthållas, antingen genom dess enskilda medlemmars personliga egenskaper och duglighet, eller genom förvärfvad förmögenhet; och frän en sådan synpunkt betraktadt, mine Hrr, torde den lika arfsrätten vara lika förmånlig, om icke förmånligare för Adeln än den olika, enär man mäste medgifva, att största delen afAdens förvärfvade förmögenhet tillfaller Ståndet genom giftermål. Men för dem, som ännu tro, att Adelns bestånd kan grundas pä dess ärfda förmögenhet, — för dera erkännes gerna, att den olika arfsrätten kan vara ett palliativ, och jag vill gå så långt i medgifvande, att jag vore färdig alt påstå, att det måhända är det enda, som återstår. För egen del anser jag dock, i enlighet med hvad jag nyss hade äran anföra, delta palliativ, vara af den svaga beskaffenhet, att man derföre icke i något Stånd bör bibehålla olägenheterne af den olika arfsrätten. Men sorn jag, då denna fråga första gängen här förevar, fann en öfvervägande majoritet af Ståndet vara af motsatt öfvertygelse, har jag äfven varit långt ifrån att anse det vara öfverensstämmande med billighet, att denna majoritet skulle af de öfriga Stånden kunna påtvingas en förändring i sina arfslagar, helst dä dessa hittills varit grundade på ständsförhällanden. Detta var också en anledn. för mig att inom Utsk. förorda afseende åt Riksdagsm.
Jag är visserligen ibland dem, som önska bifall till PresleStts beslut, och kan ej förbise de fördelar i fråga om beqvämligiieten, som skulle blifva en följd 0111 bela saken afgjordes i en klump, hvarigenom vi aldra skyndsammast förhjelptes hvar till sitt för att få äta middag, och skulle derföre ej yttrat mig, om jag endast toge denna omständighet i betraktande; men då i 54 §:n Riksd.- Ordn. står, att om under discurserna ett mål skulle skiljas i flera delar, hvaröfver särskilda anmärkn:r göras, då skall, enär sådant äskas, propos. äfven å hvardera delen särskildt framställas, kan jag ej finna annat, än att Gr. Frölich har rätt att saken punktvis bör föredragas. Frih. Sprengtporten: Så vidt jag kunnat uppfatta, finnes ej här mer än arne meningar; den ena, att fullständigt instämma med PresteSt., och den andra, ali fullständigt i alla dess delar, och således jemväl i de modificalioner, som blifvit föreslagna, äfvensom i del tillägg, som Gr. Fiölieh äskat, instämma med bemälde Hr Grefve. Någon slags anleda, alt dela dessa frågor, som bilda ett helt för sig i sina liesläoimelseformer, i flera proposir, för att derigenom förlora tiden, kan jag ej inse. Då Gr. Frölich får Den u j Mars f. m. liela sin mening fullständigt uttryckt i conlra-propostn, följaktligen ufven den åsyftade jemkningen i PresteSl:s beslut, neli vi på andra sidan få fullständig propos. att instämma i PresteScs beslut, så måste all möjlig rätt vara bevarad på ömse sidor. Jag kan således icke instämma i Gr. von Plåtens åsigt, utan anhåller alt i ja-propos:n måtte införas bifall lill PresteScs beslut neli i contra-propostn samina Siånds beslut, med de ändringar deruti, som Gr. Frölich begärt. Gr. Frölich: Efter det förord jag fått af Frih.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottet återförvisat omförmälde Betänkande, i anledning af dervid gjorda anmärkningar: hos Högloft. Ridder skåpet och Adeln: af Herr Friherre Ehrenborgh, Herr von Hartmansdorff, Herr Cederschöld, Herr Dalman, Herr Oxehufvud, Herr Grefve Horn och Herr Friherre Cederström; hos Högvördiga Preste-Ståndet t af Herr Doctor Lindahl, Herr Prosten Mittag, Herr Doctor Elfström, Herr Fält-Prosten Bjursten, Herr Biskop Hedre'n, Herr Biskop Eaxe, Herr Lector Bergqvist, Herr Stats-Rådet Poppius, Herr Doctor Bexell, Herr Contracts-Prosten Nordin, Herr Biskop af Wingård, Herr Professor Grubbe, Herr Doctor Björkman och Herr Biskop Lundblad', hos Hällo fl. B or gare-Ståndet: af Herr Leffler, Herr Holm, Herr Rubin, Herr Cederborg och Herr Hessle; hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Peter Persson från Calmar Län, Johan Wiklund från Vesterbotten, Nils Strindlund från Vester-Norrland, Anders Danielsson och Hans Jansson från Elfsborgs Län, Gustaf Apelqvist ifrån Blekinge, Jacob Kihlbom från Södermanland och Nils Insulin från Stockholms Län. Varandes anfördt och yrkadt; 1:0 atfägtenskapet, såsom till sin natur en religieuse stiftelse och såsom i sina följder egande en oberäknelig inflytelse på samhällets välfärd och bestånd, icke utan högst vigtiga orsaker, och sedan alla försök att genom varningar bringa oeniga makar till försoning, visat sig fruktlösa, borde få upplösas. Med hufvudsakligt afseende å den vigt och betydelse Dom-Capitlet såsom andlig styrelse och vårdare af folkets religiositet och sedlighet förmenas ega, har det ansetts olämpligt att borttaga bemälde auctoriteters rättighet och skyldighet att utöfva ett' medlare-kall, som ofta, der det lägre Presterskapets bemödande varit förgäfves, skall visat ett välgörande inflytande. Det uppehåll, som härigenom vunnes af de stundom långa resor, Bihang till R, St.
Statsverket hittills icke varit i åtnjutande af någon del af kronobonden från Gotland, — utom det att den af Konung Carl XI år 1694 reducerades lill Kronan, derifrån den dock redan följande året återgafs på det skäl, att den af ålder af presterskapet uppburits och för dess aflöning behöfdes, — och giftig anledning således, enligt Utskottets åsigt, icke förefinnes, att vid den nu ifrågasatta regleringen i främsta rummet afse beloppet af den nya inkomst, som dymedelst skulle kunna Statsverket beredas, om Stats-Utskottets Utlåtande N:o 115. 19 hvilken inkomst icke heller fråga varit i annan ordning väckt, än att Kammarkollegium under tvisten mellan tiondegifvare och tiondetagare framställt förslag derom, såsom å Kronans vägnar mellankommande part. Med hänseende till hvad sålunda blifvit anfÖrdt och då Utskottet anser stadgandena i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862 utgöra tillräcklig borgen derför, att icke, på Statsverkets bekostnad, den lindring i pålagor, som genom regleringen kan församlingarne beredas, utöfver skäliga gränsor utsträckes, tillstyrker Utskottet, att Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 22 Maj 1866. t Reservation: af Herr A. W. Björck: »Gotlands befolkning, som år 1864 uppgick till ett antal af 52,743, är fördelad inom 44 pastorater och 91 socknar med egna kyrkor. Af dessa pastorater äro Wisby stadsoch landsförsamling, med en befolkning af 6,199 samt Lärbro och Hellvi med en folknummer af 2,056, prebenden, anslagna åt biskopen. Af de öfriga 42 pastoraten tillhöra 5 första klassen, 29 andra och 8 den tredje klassen, men folknummern uppgår icke i något af dem till 1,700 personer. Pastoraten i första klassen hafva högst 1,500 personer, och i ett pastorat af tredje klassen utgör folknummern 413, i ett annat endast 270.
De jemväl för nästa år, eller det år, ”hvarunder nu började riksdag slutas”, anvisade anslagen till bildande och af - lönande af bemälda lärare Transport 429,618: 42. 3. 1,000: 116,868: 32. 3. 111,673: 37. 4. 1,600: 105 854: 8. — 450 000: 28,471: 2 3. 9. 10,000: 6 000: 25.000 90.000 318: 12. 11. 2000: 9,700: 23. 2* 240: 4,566: 32. — 7,181: 32. — 79,809: 5. 10. 41,100: 1,521,003: 9. 6 samt Stats-Utskottcts Memorialj N.o 2. 25 Transport 1,521,003: 9. 6. samt återstoden af innevarande års anslagssumma för stats behofvens fyllande 425,360: — *— Summa Riksgälds-kontoret ännu åliggande utbetalningar till följd af Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års Riksdagar . f B: lr 1,946,363: 9. 6. hvarförutan Riksgälds-kontoret äfven harsigålagdt att godtgöra kostnaderne för knektekontrakternas samlande och ulgifvande fiån trycket samt ersätta de utgifter för kolonien S:t Barthelemys förvaltning, som icke af koloniens inkomster betäckas; kunnande beloppet af de ersätlnings-summor, Riksgälds-kontoret härför måste utbetala, icke på förhand uppgifvas.
Men det var blott ett ögonblicks stämning hos henne; i nästa sekund sprang hon i ekan, slog sig ner vid årorna, yr som ett barn, och förklarade, att det var hon, som skulle ro, hon hade aldrig i sitt lif tagit i en åra — de hade ju ingen sjö i Hallerum —, men nu skulle hon visa, att hon kunde ro ändå. Erik satte sig på akterbrädet och hade hjertans roligt åt hennes ansträngningar, då hon dök ner med årorna så djupt hon kunde, lade sig baklänges och drog dem till sig med uppbjudande af all sin kraft, för att sedan låta dem beskrifva en väldig cirkelbåge i luften och slå ner i vattnet igen med ett plums. Hur hon bar sig ät, lyckades de emellertid komma ett längt stycke ut på sjön, och det hade icke, trots Eriks olycksprofetior, händt någon malheur vare sig med sjöbottnen eller himlahvalfvet, som han påstod var fruktansvärdt hotadt af årbladen. Då han såg, att hon var upphettad och trött, och att små svettdroppar trängt sig fram tätt, tätt på hennes näsvingar och vid tinningarna, erbjöd han sig att aflösa henne, men det ville hon icke. » Vi ha ju ingen brådska, » sade hon, » och för resten — vet du hvad? Vi bry oss inte om att fara till Adelsnäs. Det är mycket roligare att vara på sjön. Landbacken har jag haft nog af i sexton år. » » Men vi kommo ju öfver ens om att — » Å Nya teatern började den framstående svensktyske skådespelaren Emil, oon der Osten i tisdags » Ja, just derför! Nu ha vi bägge två varit sitt gästuppträdande. Såsom innehafvare af sina alldeles säkra på, att vi skulle till Adelsnäs i gamla glansroller i » Familjens olycksfogel » o c h » Lika mot lika » skördade den omtyckte skådespedag, och om vi nu inte komma dit, så är det laren det lifligaste och mest välförtjenta bifall af något oförmodadt, ett nytt uppslag, nästan som den talrika publiken. en liten händelse. Hvarför skall allting nödVasateatern har hela förra och innevarande vecka vändigt behöfva gå som man har räknat ut gifvit Millöckers nätta operett » Viceamiralen » för det förut?
Exp c di tio n sU (skotte Is Förslag lill underd. Uppläst och godändt hos Ridd. och Adeln den 1 Pec. 1863. Prgslc-Stå lidet den 1 Borgare-Siåndol den 1 Bonde-Ståndet den 2 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag för NationalMuseibyggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader. (Slats-Utsk. Utlåt. N:o 198 samt Mern. N:ris 217 och 226.) S. A. K. Uti cn den 3 sisth Juli till Rikets Ständer allåten Nådig. Proposition har E. K. Majit behagat meddela, alt, sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 Oktober 1860, — jemte anmälan, att till fullbordande af national-museibyggnaden samt till verkställande af den del utaf dess inredning, hvilken i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet borde utföras, en summa af Trehundraåtlatiotusen riksdaler riksmynt blifvit för nu löpande slatsregleringsperiod anslagen — i underdånighet anhållit, det täcktes E. K. Majit åt sakkunnige personer uppdraga att utarbeta fullständigt förslag i afseende på de återstående arbeten, som erfordrades ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar med iakttagande af all den sparsamhet, som kunde stå i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten, och E. K. Majit, med bifall lill denna Rikets Ständers anhållan, under den 12 April 1861 förordnat en komité att uppgöra berörda förslag; så hade nämnde komité den 18
Om detta förhållande i och för sig är glädjande, finnes ännu större anledning till förhoppningar för den juridiska bildningens framtid i det lifiiga intresse denna angelägenhet i jemnbredd med de öfriga universitetsbildningens arter lyckats tillvinna sig. Sednast har detta lifiiga intresse yttrat sig uti två af sakkunnige män i ämnet utgifna smärre skrifter,*) på hvilka jag ej bort underlåta att fästa uppmärksamheten, förnämligast med afseende å hvad de innehålla tänkvärdt i fråga om nödiga förbättringar i de» juridiska undervisningen. Ej tillmätande mig förmåga att uppträda såsom skilje - *) Den ena under titeln: ”Om den juridiska undervisningen i Upsala” m. m. och den andra ”Idéer till en Universitets-reform i helt annan riktning än som för den juridiska faeultetens ombildning blifvit å bane bragt.” 183 domare uti de punkter, uti hvilka de lärde författarne hysa olika åsigter, vågar jag dock i en fråga af stor vigt, om hvilken deras meningar synas sammanstämma, tillägga mitt ord i det praktiska domarekallets namn; det är i fråga om nyttan oell fördelen för den med lagfarenhetens studium sysselsatte ynglingen att under studietiden biträda vid lagskipningsgöromålen. Erfarenheten har visat, att ynglingar, som för bristande tillgångar eller af annan orsak kommit att afbryta sina theoretiska studier och taga del i tingsarbete eller annan praktisk befattning vid Domstolarna, då de sedermera återgått till studierna, hastigare och grundligare förkofrat sig i theoretiskt vetande och derefter haft och visat sig förtjente af en snabbare fortkomst på embetsmannahanan. Detsamma har äfven förhållandet varit med ynglingar, som börjat sin bana såsom biträden vid praktiska Domaregöromål och sedermera lyckats förskaffa sig den theoretiska bildningen vid Universiteten.
För Länens innevånare, sorn sålunda få en af barmhertighets-inrättningarne. utan enskild kostnad fullständigt bisörjd, med rättighet att tili hälsovårdens fullkomnande i öfrigt jelfve bestämma och använda tillgångarjie, färekommes såmedelst ali skälig an ledning till den klagan öfver bristande understöd af Staten i detta afseende, som man ofta försport; och då den till bestämmande, utgörande och användande inom Länen föreslagne afgiften skulle utgå icke af jorden utan af personalen, beredes såmedelst ej allenast en behöflig lindring för jordbrukaren, hvilken de fläste onera enskildt drabba, utan ock ett biträde till meranämnde inrättningars understödjande, jemväl af de perosoner, sorn oftast äro och blifva i behof att anjita deras omvårdnad. Om remiss af detta memorial till vederbörligt Utskott samt dess communication med respective Medstånden, anhåtles vötd-r MOUOaSt, Den 12 Fehr ilar ii. 297 N-0 6, Herr Tham, Wollrath: Vid de af Friherre Sköldebrand och Herr Gripenstedt gjorde motioner, anhåller jag ödmjukast få göra några tillägg. För allmänna säkerheten är det icke allenast högst nödigt, att fängelserna bättre inrättas, så att de som der oumgängeligen skola hållas i förvar, icke såsom nu ofta händer lätt kunna rymma, och så att alla gröfre brottslingar blifva skiljde från allt sällskap och tillfälle, att genom öfverläggningar befästa sig uti Och fullkomna deras skicklighet till utöfvande och döljande af brott. Det är icke allenast nödvändigt, att befria samhället från gröfre brottslingar, af hvilka ingen förbättring kan väntas, utan det är tillika oumgängeligt, att rättegångssätt vid brottmålsransakningar, undergår en fullkomlig förändring. En ransakning öiver den grofsta bof, kan, om han vet att skickligt neka, åklagaren icke nog omtänksamt på en gång samlar eller kan samla alla bevis, eller Domaren hyser minsta böjelse för beqvämlighet och uppskof, räcka flere månader.
Afven i forntiden var det en högtidsdryck för de förmögnare, de högre i samhället; ej en hvardagsvederqvickelse för menige man; det är just det sistnämnda som är angelägnast. Visserligen hafva vi uti några å trycket för några år sedan utgifne hushållnings-skrifter sett åt allmänheten erbjudas alt få lära sig beredningen af bärsaft och bärvin utaf åtskilliga slag, hvilka ur synpunkten af nykterhetsifrande välmening, som alltid förtjenar högaktning, blifvit rekommenderade såsom tjenliga drycker att dermed stärka och förfriska sig, utan äfventyr af berusning och andra af bränvinsförtäring härflytande olägenheter. Men om äfven bör medgifvas, att sådane oskadliga safter äro >ia från ofvansagde bränvinslyten, så invändes med skäl emot deras allmännare begagnande dels att de troligen ej lära smaka den vid helt annat vanda allmänheten stort bättre än klara vättnet gör, och svårligen blifva härstädes begärliga, dels ock att nyssnämnda slags drycker i vårt, under en stor del af året, hårda klimat icke kunnat för den i köld och snö vägfarande eller med arbete sysselsatte vara så vederqvickande, som ett efter konstens reglor och af fnllt tjenliga ämnen tillredt öl. Våra nordiska förfäder voro kraftigare vid sin bägare öl, än deras afkomlingar blifvit vid bränvinsflaskan. Utsk. anser vidare, att ett anslag skulle vara mindre lämpligt, emedan de bidrag, som härtill skulle erfordras, troligen komme att medtaga ganska betydliga belopp af statsverkets tillgångar, så vida icke endast några få tillverkare derigenom skulle gynnas. För min del tror jag dock icke, att någon så stor utgift skulle dymedelst statsverket åbringas; och om äfven endast några få öltillverkare finge understöd, skulle gagnet af en bättre tillverkad dryck tillskyndas massan af folket. På det sätt motionären föreslagit, vore här för det första blott frågan om att med reseunderstöd förse sådane personer, som åtoge sig på utrikes ort inhämta noggrann och tillförlitlig kännedom om tillverkningssättet af ett verkligen helsosamt och Den 30 Juni. 587 välsmakande öl.
Boye i hufvudsaken afgifvit. Frih. Cederström, Jacob: Grundsatserna för denna lagstiftning hafva af reservanterna blifvit bestridda och, såsom mig synes, i flera fall riktigt. Det är nödigt att tillse, det straffen blifva adasqvata med brotten, och man får icke i tull-lagstiftningen förbise hvilka bestämmelser landets lagar i allmänhet innefatta eller utgå från andra och främmande grundsatser. Frih. Leijonhufvud har redan visat huru det tillgått inom Utsk:n i detta hänseende, och jag instämmer med honom deruti, att, äfven om man qvalificerar lurendrejeri och tullförsnillning lika med tjufnad, lärer man dock icke komma längre än till de lagbestämmelser, som gälla för detta sednare brott. Jag antager äfven att dessa förbrytelser äro lika qvalificerade och alt de böra så behandlas, men då får icke heller strängheten i nu förevar, lagstiftning sträckas längre än lill hvad Missg.b:n stadgar för tjufnadsbrott. Utsktn hafva dock galt längre. I afseende åter på de conlroller man ansett nödiga och sättet för deras tillvägabringande, har man, derföre att en författning af samma halt förefinnes, föreslagit att vägafrid och husfrid må störas, på det att man må kunna tillse, huruvida den resande medförer beslag underkastade varor, eller huruvida sådant gods finnes i hans hus, i hans byrå. Man har klandrat att beslagaren borde visa det godset inkommit i huset inom 48 timmar, då det tilläfventyrs legat der i 48 Den i April e. m. 85 år; men jag frågar: Sr det adeqvat till vår öfriga lagstiftning, att en beslagare kommer och anställer husvisitation hos enskild, för brott icke tilltalad eller straffad person? Ilan anträffar der t. ex. ett stycke tyg, sorn legat i huset förvarad sedan husägarens faders eller faderfaders tid, och della gods skall vara förbrntet! och beslagaren utan ansvar! Jag måste säga, att tillämpningen af de bestämmelser Utsk:n föreslagit i detta betänk, är i hög grad immoralisk.
Vänder sig Kompagni-chefen i något fall till befälhafvande Amiralen eller Sjöministern, der reform eller någon genomgripande förändring fordras, så lägges saken ad acta, och flere gånger har det stannat dervid att Kompagni-chefen, som endast anfört de vidunderligaste orättvisor eller inkonseqvenser, som han icke utan att frångå sin pligt kunna lemna oanmälda, fått stränga skrapor för otidigt rapporterarde o. s. v. Och detta af det enda skäl, att alla vederbörarde äro rädda att röra i saker, som de icke förstå, och som om det blefve draget inför allmänheten, skulle framställa en tafla af hundraårigt oefterrättlighets-system, liknöjdhet och vanvård. Häruti, jag vågar mitt lif derpå, är ingen öfverdrift.» Frih. Stjernstedt har sagt, att mitt förslag i fråga om ett förändradt redogörelsesätt är obehöfligt. Jag vet alltför väl att nuvarande Sjöministern deråt kommer att egna sin omsorg, ehuru intet ord förekommer derom i K. M:s Propos. Att en sådan förändring likväl är af högsta behofvet påkallad, derpå ber jag eder, Mine Hrr, att få framställa ett bevis. Veten J Den 15 November f. m. 77 huru många åtgärder, som erfordras för erhållande af en effekt, som icke finnes i något af flottans departementer, t. ex. några skålpund krita. Jag har har en uppgift derpå och dokumentet är verkligen så underbart, att jag icke kan underlåta att uppläsa detsamma. »Uppsats, utvisande den af gällande reglementen och författningar fastställda gången, då en Dep:ts-chef (inom varfvet) behöfver, i och för konsumtion vid någon honom underlydande arbetspost, en artikel, som ej finnes i förrådet. 1. Reqvisition af posthafvande Underofficern med 2. Attest af Dep:ts-chefen (af behofvet). 3. Varfs-chefens resolution å utlemnandet. 4. Förvaltarens utlåtande att varan ej finnes. 5. Depits-chefens begäran om upphandling. 0. Varfs-chefens tillstyrkan derå. 7.
Då frågorna sedan återkomma, behörigen skiljda från hvarandra, står alltid tillfället öppet för dem, söm vilja afslå; men om det nämnda åtskiljandet icke äger ruin, äro de, hvilka icke i båda frågorna önska samma utgång, hindrade från att fritt deröfver få besluta. Deras rätt blir sålunda kränkt, och det är derföre vida billigare, att de, som vilja afslå båda frågorna, afstå derifrån för närvarande, än att de, sorn vilja bifalla en och afslå den andra, afstå från allt tillfälle att åstadkomma ett sådant resultat. Gr. Frölich: Jag kan icke gå in på, att frågan om afslag kan komma med i första Voteringen. Genom den bör något afgörande icke kunna äga rum, utan endast beslutas, örn återremiss skall äga röm eller icke. Derefter, och om återlemissen icke beviljas, återstår1 slutligen afgörandet medelst bifall eller äfslag. Hr von Hartmansdorff: Hr Dalman har både talat och ropat för bifall, och han må väl icke vilja didera både ja-propos:n och contra-proposin? A. II 32 Den 2 O c lobcr f. m. Ilr Silfverhjelm, Carl Adam: Såsom betänk, nu år uppstäldt är det Olämpligt att ställa propos. på bifall eller alslag; ty deras rätt, hvilka vilja bifalla den ena frågan, men afslå den ändra, blir sålunda undertryckt. Jag är således af Hr Dalmans tanka, att återremiss bör äga ruin. Hr Dalman: Jag får upplysa Hr v. Hartmansdorff, att jag icke ropat hvarken för återremiss ellér bifall. Jag tror mig likväl hafva anfort största skäl för återremiss, enär jag visat, ätt Utsk. sammanblandat 2:ne med hvarandra alldeles icke gemenskap ägande frågor. H. Éx. Ilr Gr. 0. Landtm, yttrade, ätt då först propos, gjordes till utrönande, huruvida IL o. Ad. änsåg de anmärkningar, som blifvit gjorda vid LäglTtskrs betänk, A:o 122, föranleda till dess återremitterande, hade IL Ex. trott sig finna, att Ståndet derå enhälligt svarat nej.