Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tänkte på hans mor, jag, och så höjde jag mitt glas och drack tillbaka. Sedan var det riktigt rörande att se, hur noga han både aktade sig själf och höll efter de andra, att de inte skulle puffa madam (det var jag det!) i ryggen. »Den här Varieten är den anständigaste vi någonsin haft», sa Villy. »Åh, är den», sa jag litet snopet, ty jag erkänner, att jag hade hoppats att få se någonting – åtminstone liten smula – vågadt! Hemma finns det en såkallad »fröjd» på stadskällaren allt emellanåt, men dit får vi naturligtvis inte ens sticka näsan – och ingen vill häller, ty då skulle man bli ansedd som ett lättfärdigt stycke i all sin tid, och hvem vill utsätta sig för sådant! Annat vore, om man kunde komma dit maskerad – som i romanerna! Men det går alldrig till som i romanerna. Ett par herrar började bulta med käpparna, och snart följde minst hundra exemplet. Det blef oväsen af, ska jag säga! Också flög ridån i luften med en fart. Det är för märkvärdigt med det där seniska! Hur bra allt tar sig ut. Det här föreställde en yfvig äppelskog med stora eldröda äpplen, som borde ha varit nedfallna för längesedan, och i fonden var ett vattenfall, eller var det kanske en landsväg? En fet herre i frack och en sådan där väst, som inte är någon väst, utan bara en öppning, steg fram och sjöng. Visst klickade rösten litet just i de där kvintelinfina tonerna, som gör Ödman så gudomlig! (O, Öd)man! Men bra lät det ändå, tyckte jag. Också blef han applåderad, isynnerhet af fruntimren, som satt ensamma. Villy sa, att det var en mycket framstående talang, som halkat utför, just när han börjat klättra uppför. Nå ja, det är väl inte så lätt häller, när man vet hur människorna är efter den, som har den allra minsta röststump. »Näst att vara född stum, är det värst att vara född tenor», säger vår klockare hemma, och han har nog reda på saken, han, ty han är själf ett sådant där ihjälfiradt cheni.
Hvad åter beträffar vexelkursens stegrande oell de deraf följande olyckor, så omtalar Lagerbring i sin historia om den tiden, att det var kursens fall å vårt eget mynt, som framkallade omstörtningarna i landet, och det är just denna myntförsämring, sora äfven hotar vår tid, om köpmannaoch privatbanks-iutresset får taga öfverhand. Ett annat stöd för mina åsigter måste ligga deruti, att då Liljencrants år 1773 öfvertog ledningen af finansväsendet, förbudet fick qvarstå, hvilket en man sora Liljencrants icke tillåtit, om han ansett det skadligt. Nu är frågan denna: Ar det någon likhet med vår finansförvaltning, och den som öfvades på 1740-talet? — Finnes en sådan likhet, så torde vi hafva att motse samma oredor, hvarom Sekreta Utsk:t talar. Bevilln.Ut.sk:ts andra bevis, eller tabeller öfver inoch utförsel af silfver, företer samma ofullständighet, som det föreg:de, enär Utsk:t glömt att bland utförseln uptaga de mångfaldiga milbr, som utgått ur landet genom vexelköp på den mängd af utländska lån, som dels Staten dels enskilda uptagit. Att Utsk:t glömt detta förhållande synes mig bevisa, att Utsk:ts dyrbara tid icke medgifvit en genomläsning af min motion, ty i motsatt fall bör jag väl kunna taga för gifvet, att dessa förhållanden, som i motionen omtalas, i förbigående åtminstone, fått ett rum i Utsk:ts Betänk., och att Utsk:t då icke kunnat påstå att skillnaden emellan utoch införsel af silfver de sednare 20 åren varit »jemförelsevis ringa». Bevillu.Utskit, som rörer sig med gamla urkunder från t. o. m. 1400-talet, har icke ansett nödigt, att ens vidröra de sakförhållanden från vår egen tid, som framkallat motionen, och hvaraf min skrift vidrört åtskilliga.
Derjemte och då, enligt Kansli-ordningen af den 23 Oktober 1809, utskrifning af dylikt registratur skall verkställas af vederbörande tjenstemän inom de särskilda Statsdepartementens Expeditioner, men sådant, efter hvad Utskottet inhemtat, icke lärer ega rum inom alla Expeditionerna, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta tillse att vederbörande tjenstemän inom de Stats-departements Expeditioner, der berörde föreskrift icke iakttages, för fram - ii Slals-Ulskollels Ullålande Jl? 148. (Fortsättn.) liden utskrifva och till Riks-arkivet aflemna sådane handlingar, hvilka böra i nämnde arkiv förvaras. 98:o. Kongl. Majit har vidare hegart, att Rikets Ständer, i likhet med hvad vid sednaste Riksdag egde rum, måtte lör hvartdera af nästkommande 5 år anvisa ett belopp af 5,000 R:dr, eller tillsammans 9,000 Ridr, till fortsatt utgifvande af sådana i Riks-arkivet samt andra allmänna och enskilda samlingar befintliga skrifter och handlingar, hvilka öro af vigt för fäderneslandets historia och offentliga förhållanden. Jemte hänvisande till de upplysningar, Statsråds-protokollet innehåller, angående användandet af det vid sistlidna Riksdag för ifrågavarande ändamål beviljade anslag, får Utskottet, ined afseende å vigten af dylika skrifters och handlingars allmängörande så val för kännedomen om fäderneslandets historia, som för litteraturen, tillstyrka, att Rikets Ständer äfven för nästa statsreglerings-period anvisa en summa af 9,000 R:dr Runt, till utgifvande af aldre historiska skrifter och handlingar, att med 3,000 R:dr årligen utgå. 99:o.
Jag egde deh redan af StatsRådets protocoil den 13 Dec. 1828 j der ingenstädes Negerhandel , men öfverallt den allmännare benämningen Slaf handel förekommer; — vidare eger jag den i Högsta Domstolens Lagförslag, hvilket likaledes öfver allt hyllar förenämde åsigt , och jag går att ur motiverne till detta Lagförslag (sid.' ht 6) anföra ’’Om tillämpningen af de strafflagar, hvilka funnits nödvändiga till fårekqmmynde af en afskyvärd handel med Lagutskottets Utlåtande N:o 4o; menniskor, icke skall inskränkas pd ett sätt, som möjligen kunde förfela det åsyftade ändamålet i dess allmänna omfattning , torde det ock böra iakttagas, att förbud emot sadan handel afser, icke allenast Negrer , utan jemväl alla andra menniskor, som kunna utsättas för sia fveri, hvilken utsträckning, emot hvad Justitia?-Departementets förslag innehåller, Högsta Domstolen jemväl t pd sådan grund, i föregående förslag i allmänhet antagitDen invändning, att något allmännare förbud emot Slaf* handel icke behöfs, då conjuncturerne i den stora verldshandel för närvarande icke gynna någon annan handel med menniskor, än den med Negrer,’ torde föga förtjena någon vederläggning. Hvilken analogie i Norrsk Lagstiftning, Norrska Justitiae-Departementets ofvanåberopade förslag åsyftar , känner jag ej. >— Det vet jag med visshet, att Svenska Lagen ännu saknar straffbestämmelse för Slafhandel i allmänhet. Det vet jag med visshet, att den nu stiftade strafflagens utsträckning äfven till slafhandel i allmänhet skall uti de mest aflägsna tidehvarf, såsom ett ljust och stjernklart minne , qvarstå öfver ji8a9 års Lagstiftning, hvilken derigenom unjj dan slafveri och förnedring sökte rädda , icke en enda, utan alla menniskostammar på jorden. LagUtskottets Betänkande N:o 4l. 41 Jag bar klart uttalat min enskilda öfvertygelse, och jag skall troligen icke derföre misskännas hvarken af samtid eller af efterverld. Mina förhoppningar sträcka sig dessutom efter ett högre , ett varagtigare bifall än jordens.
St:r godkännas eller icke. Jag skulle för 7 H. 24 370 Den 27 Maj f. m. min del tro, att äfven om Hr von Hartmansdorffs förslag antar ges, borde den förövande Bevitln:s-Förordn:n ändock bifallas, emedan det är en sak, som är fullkomligt oberoende utaf Hr von Hartmansdorffs förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag har ingalunda hyst den tanke, som Gr. af Ugglas föreställt sig, att hvarje hemman i ett län skulle blifva lika taxeradt. Meningen med att få länet upskattadt har icke varit någon annan, än att få veta huru stor andel af hela Rikets bevillms-laxering, som på hvarje län bör belöpa. Det är klart, att då hemmanen äro sig emellan olika både till natur, jordmån och förmåner, så måste Komitéerna i hvarje län bibehålla samma befattning sorn hittills, att på ser♦ skildta hemman och lägenheter fördela den minimi-summa, som på länet belöper. Gr. af -Ugglas uprepar beständigt, alt ingen sanning i taxerings-upgiflerna är att förvänta förr än en lägre proc., så väl af jordbruket som andra näringar, blifvit antagen, och att det dessförinnan icke är värdt försöka göra någon rättelse. Det synes som skulle Gr:n vilja använda denna idkeliga vägran till alla andra förbättringar såsom en häfstång, för att genomdrifva sina egna tankar i detta ämne. Det må så vara; men jag tror det är fruktlöst. Om man än icke -får fram sin egen vilja, så bör man väl ändock tillåta att andra förbättringar, hvilka man för sådana anser, måtte få vidtagas. Om sanningsenliga taxeringar aldrig kunna ernås förr än de skattskyldige fått sina skatter nedsatta så mycket de önska, så befaratjag, att denna sannfärdighet aldrig inträder förr än alla skatter blifvit afskaffade. Men då blifver sannfärdigheten öfverflödig. Hr Gr:n hav omtalat huruledes egendomars' värde förändras genom eldsvådor och andra omständigheter; sådant finnes redan i 68: de §:n uptaget, och jag har aldrig talat derom.
Den siste värde talaren må förlåta mig, om jag förklarar, att han begått ett misstag, då han Den 6 December f. ta. 339 trodde att min framställning grundade sig på en villfarelse. Den innefattade endast, att om ifrågav:de förslag antages, skulle Konungen vara nödsakad, att, när han går i fält, medföra samtlige sina rådgifvare, som icke hafva förfall, hvilket jag ansett föga gagneligt så val för krigförandet, som Regeringen hemma. Visserligen har det händt, att Regenten äfven under fälttåg sysselsatt sig med andra än militäriska och diplomatiska ärender. Man påminner sig t. ex. att Napoleon för effektens skull ifrån Moskau utgaf ett dekret om Franska Theaterns organisation; men sådant hör till undantagen. Man har nu påstått, att Ko nungen endast behöfver medföra 3 Stats-Råd utom föredraganden, för att gifva råd vid ifrågav:de tillfälle. 1 8:de §:n R. F. står likväl: »Stats-Rådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning. » Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: Då samhällen, så väl som enskilde, ovilkorligen icke kunna annat än vinna på att handla efter riktiga grundsatser, då Utrikes-Ministern har förklarat, att förev:de förslag är byggdt på en rigtig konstitutionell princip, och då dessutom ingen bestridt detta, så kan jag för min del icke annat än på det högsta tillstyrka, att det hvilande förslaget varder antaget. Frih. Liljencrantz: Frih. Sprengtporten har sagt, att om detta förslag antages, skulle Konungen vara tvungen att, när han går i fält, för förbunds ingående medföra hela sitt StatsRåd. Hvar Frih. Sprengtporten hemtat stöd för denna åsigt, har jag icke kunnat finna. Att han icke gjort det i detta förslag är säkert. Der står nemligen: »Förbund må ej afslutas innan, enligt 8:de §:n, Stats-Rådet deröfver blifvit hördt.»
Vid förnyad föredragning af StatsUfskottets, den 10 dennes, under N:o 328, afgifna och, den ir derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, angående skiljaktiga beslut, i fråga om de serskilde tillgångar, som erfordras, då Riks-Markegångs-priset på den under Lönerne inberäknade Spannmål pfverstiger Sex Rdr Banco tunnan, fann Ridderskapet och Adeln för godt öfverlemna afgörandet af berörde fråga åt Förstärkta Stats-Utskottet, samt godkänna den af Stats-Utskottet i afseende derå förer slagna Voterings-propositjon. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 31 sistiidne October, under N:o 429, afgifna och, den 6 dennes e, m., på borr 76 Fröt. Utdrag den 13 Nov., 1829. det lagda Utlåtande , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nio 6 6, förut meddelade Betänkande öfver väckta motioner örn utsträckning af Arfsrätt för Sidoarfvingar i fjerde och fjermare led, fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla berörde Utlåtande, samt, da Utskottets,' i Betänkandet N:o 122, gjorda Förslag om lika arfsrätt för Man och Qvinna, blifvit, den r r dennes f. m, af Ridderskapet och Adeln afslaget, antaga de i öfverensstämmelse dermed i förstnämnde Utlåtande föreslagna redactioner af Första, Ellofte och Trettonde §§, i 3 Gap. Ärfda-Balken. S. D. Viri förnyad föredragning af LagUtskottets, den 37 sistlidne October, under Nio 124, afgifna och, den 3 dennes e. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af Allmänna Lagens stadganden om Morgongåfva och Testamentsrätt, blef srmma Betänkande af Riddeskapet och Adeln afslaget.
Påbud det i öfrigt kunnat hända, att stadgade förhållanden emellan brott och straff blifvit rubbade , så att ringa och ofta oskadliga förseelser derigenom skolat svårare bedömmas, än uppsåtliga, allmän frid och säkerhet störande brott, har jag af sådane anledningar funnit mig befogad att till rättelse å vederbörligt ställe anmäla ett dylikt Påbud, rörande en i sig sjelf obetydlig händelse, men hvilken, i anseende till de allmänna följder deraf kunna dragas , jag äfven anser mig pligtig att här omförmäla. Genom en den 7 Augusti 1815 utfärdad Kungörelse hade LandshöfdingeEmbetet i Stockholms Ijän, till förekommande af vägarnes förstöring stadgat ett vite af Tretton Riksdaler Sexton Skill. Banco, hvartill, utom böter efter Lag och skadeersättning, den skulle förfallen anses, hvars Svinkreatur anträffas oringade kringstryka ä vägane. Då allmänna Lagen uti 11 Cap. 4 §. Byggn. Balken endast stadgat Två marks löseskilling för hvarje sådant oringadt kreatur, som Brofogde ifrån annans ägor upptager och dubbelt deremot, eller En Dalers böter, då Brofogde nödgas ägaren till Rätta stämma , har jag af här ofvan nämnde skäl desto heldre ansett mig böra , genom Embetsskrifvelse till Kongl. Svea HofRätt den 20 derpåföljde September, göra hemställan om upphäfvande af detta Vitespåbud , som vid jemförelse af den förseelse, hvarom LandshöfdingeEmbetets berörde Kungörelse handlar, med brottet af en Medborgares ofredande i dess e$it hus eller öfverfallantle å JiisttiiaOmbadtm. EmbetsBerdttelser. 249 allmän väg , hvarå Imagen endast stadgat Fyratio Daler eller Tretton Riksdaler Sexton Skill, böter, utom skade-ersältning och serskild pligt för tillfogade slag och lidanden, något jemlikt förhållande emellan desse händelser icke äger rum.
Nådiga vilja oell förtroende liar dock gjort det för mig till en pligt, att härvid åsidosätta egna betänkligheter; men mer än väl inser jag, att en svigtande förmåga mången gång kommer att sätta mig i behof af Ståndets öfverseende, och oskrymtad är derföre min vördnadsfulla anhållan, att R. o. Ad., vid mitt framtida bedömande, i främsta rummet ville se till afsigternas redlighet. R. o. Ad. är af ålder vandt att gå i främsta ledet, då frågan gällt fäderneslandets ära och lycka, vare sig genom strid på krigets fält, eller genom fredens ej mindre ärorika idrotter. Detta arf är stort, det största af alla i ett fritt samhälle; heliga äro ock de pligter, hvilka dermed följa. Genom mogenhet i beslut, kraft i handling, redlighet i sträfvande, genom kärlek till Konung och Fädernesland har R. o. Ad. häfdat sin från fadren ärfda ära. Historien bär derom vittne och skall fortfarande göra det. Under djup känsla häraf förklarar jag nu, att R. o. Ad:s sammanträden för denna Riksdag äro började, samt frambär min vördsamma anhållan, att i R. o. Ad:s vänskap och förtroende få vara innesluten. Hr Gr. o. Landtm, lät härefter uppläsa Stadgan till ordnings vinnande vid R. o. Ad:s sammankomster, med dertill hörande tillägg. Med erinran att det, enligt 39:de §:n Riddarh.Ordn., tillkomme R. o. Ad. att besluta, huruvida främmande åhörare skulle få bevista Ståndets öfverläggningar, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade medgifva, att läktaren i Riddarhus-salen finge under innevarande Riksdag upplåtas åt främmande åhörare samt med utdelningen af biljetter tili densamma tills vidare förhållas på hittils ölligt sätt. Ropades Ja. Sedermera tillkännagaf
Juryns utslag var derfor af oberäknelig vigt, icke i det enstaka fallet, utan såsom en principfråga. Och nu begärde hr Beckman samt några med honom liktänkande, att en samling svenska tidningsmän skulle uttala sin förkastelsedom öfver juryns utslag i det Strind-bergska målet, att publieistmötet skulle begära en hämsko på det fria ordet. Detta vanärande förslag förkastades emellertid med en öfverväldigande majoritet Heder derför åt 1886 års publicistmöte, nu och i kommande generationer !I friden. Menlös betraktelse af Fingal Fingalson. Sämjorna, bröder, och icke slåms; Minnoms Orestes och Pylades och på dem bråms; Hoppoms Och det med skäl, Att när slutadt är vårt lopp, omsider allt går väl. E. Fahlrrcintz. Den erbjöd ett både rörande och upplyftande skådespel, denna frukostmiddag, som fyra af hufvudstadens dagliga tidningar den 11 sistlidne juli gåfvo å Hasselbacken för samtliga deltagarne i nioncle svenska publicistmötet. Iiedan vid sjelfva samlingen, som skedde vid tretiden, uppenbarade sig en. innerligt blid stämning. Af ven de mest notoriska stridstuppar inom publiciteten buro på sina läppar ett fryntligt och gemytligt leende, som tycktes säga till hela verlden i allmänhet och till de politiska motstån-darne i synnerhet: » Du bör ej fruktan bära. Soyons amis! » Det var uppenbart, att de flesta af gästerna på förmiddagen i någon af hufvudstadens kyrkor eller missionskapell upbygt sig med dagens predikotext, » det borttappade fåret. » De voro penitenter, allesammans. Och äktheten af deras sinnesändring uppenbarade sig redan vid bran vinsbordet i en stegrad h jertlighet och godsinthet, som tömde både helan och halfvan utan att fästaminsta afscende vid den politiska trosbekännelsen hos den, som slog i eller sade skål! Under maltidens lopp utvecklade sig omväudelseverket med förvånande fart. Man kunde riktigt se, hur det nya lifvet sköt både blad och blommor.
Revisorerne, hvilka, såsom nyss omförmälts, anställt den vanliga inventeringen Anställda i Riksgälds-kontoret, hafva dervid funnit förseglingen orubbad å det under Fullmäkti inventeringar ges egen vård förvarade konvolut, innehållande Rikets Ständers anordning å den under Riksgäldskontorets rättegängsoch utsökning sär en - den - Decharge. — 94 — sednaste riksdag, enligt regeringsformens 68 §, till lyftning vid infallande krig, ä Riksgälds-kontoret anvisade kreditivsumrna. Under samma inventering hafva Revisorerne jemväl genomgått ofvan omförmälda laneoch säkerhetshandlingar för tillsvidare förräntade medel och dervid funnit desamma omsorgsfullt ordnade och väl förvarade samt till antal och beskaffenhet med de upprättade förteckningarne öfverensstämmande. Jemväl hafva Revisorerne, som vid samma tillfälle inventerat de af Riksgäldskontoret mottagna och under Kommissariatets vård befintliga skuldoch borgensförbindelser för beviljade och ntbetalda byggnadsoch vattenaftappningslån m. fl. dylika understöd, äfvensom de af Kongl, Majit i nåder godkända samt hos Riksgälds-kontorets Kommissariat jemväl förvarade säkerhetshandlingar för fullgörandet af arbetsföretag, som blifvit med bidrag af allmänna medel understödda, funnit samma handlingar i god ordning Likaledes blefvo de hos Kommissariatet jemväl förvarade borgensskrift^!-, rörande bevillningen för erhållna testamenten, genomgångna samt med det öfver dessa borgensskrifter förda särskilda diarium jemförda; och hafva Revisorerne vid denna granskning ej heller funnit något att erinra. Af den berättelse, som af Ombudsmannen i Riksgälds-kontoret afgifvits, angående nämnde verk rörande rättegångsoch utsökningsärenden, hafva Revisorerne erhållit upplysning om dessa ärenden och deras behandlingssätt, Såvidt af denna berättelse kunnat inhemtas, synes Riksgälds-kontorets rätt och talan i afseende på der omförmälda mål och ärenden hafva vederbörligen iakttagits.
Vid det Betänkandet blifvit uti Högvördige Preste-Ståndet föredragit liar åter, på sätt det uti bemälte Riksstånd den st i sistlidne Maji haline Protocoll utvisar, Ståndet, sddan upplyst blifvit, dels att yaliofl. Borgare-Ståndet, i öfverensstämmelse med de af Utskotten nu uppgifna grundsattser redan vid r8i2 års Riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att hvad som genom tidernas förändrade skick kan finnas mindre, nyttigt och lämpligt i sammansättningen af Borgare-Ståndets Privilegier och rättigheter skulle öfverses och förbättras, dels ock att, (Stockholm, iSiSTryckt i Cederlorgska Boktryckeriet, från och med N:r 6$> 66. hag-Vtslottets Betänkanden. 641 Sitt, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, en Committé redan skulle vara med detta ärende sysslosatt, beslutat att afven återremittera besagde Betänkande, med anmodan till Utskotten att sig utlåta, huru i sådan ställning och vid det förhållande, som uti Vällofl. Borgare-Ståndets Proiocolls Utdrag angående lietta ämne af den 21 sistlidne April funnes ornförmäldt, någon underdånig skrifvelse härom ifrån Riksens-Ständer till Kongl. Majit må anses behöflig.
Då härutaf finnes, att Osmunds jernet blifvit ansedt lika med Tackjern, och hvarmed det äfven, enligt Kongl. Brefvet af den 25 Februari 179°, skall, i afseende på dess besalfenhet och var. de, närmast öfverenskomma; och Stats - Utskottet jemväl inhämtat, att i afseende å priset föga skillnadblifvit gjord imellan det valda och ovalda eller så kallade grofva Osmunds jernet; så StatsUtskottets Betänkandet 487 anser Stats-Utskottet, att Osmunds jernet utan. skillnad imellan valdt eller ovaldt, bör vid de årliga Markegång» - sättningarne bestämmas och uptagas till det pris, som uti Markegångs-Taxorne upföres för Tackjernet, samt i de Län, der någon Markegång å Tackjérn icke finnes , efter den af Kongl. Kammar-Colleginm, Kongl. StatsKontoret och Kongl. Bergs - Collegiuin årligen faststäkle Taxa för Tionde Tackjernet inom samma Bergslag. ©m Biksens Högloft* Ständer täckas gilla denna, i Ståts-Utskottets tanka, för prisets bestämmande å Osmunds jernet enda rätta och lämpeliga grund; så hemställer Stats-Utskottet, att Biksens Höglofl. Ständer måtte härom hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan, med hemställan, det Kongl. Maj:t nådigst täckes härom låta förständiga Dess och Bikets Kammar-Collegium, till behörigt iakttagande.. Hvilket allt Biksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamligen underställes. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af Riksdagsmannen Anders Sandståns Memorial, angående Ädelforss Guldverk. Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet har till Stats-Utskottets åtgärd blifvit reraitteradt ett af Biksdagsmannen Anders Sandstén från Jönköpinga. I 4 8 B Stats-Utshottets BetJankanden.
Derförutan är i motionen yrkadt, af Grefve Lewenhaupt, Sten, att omdistillering af bränvin, för hvilket vid tillverkningen pannerymdsafgift redan en gång erlagts, icke må beläggas med annan skatt, än den, som för inkomst af rörelse kan äga rum; af Johan Johansson från Örebro län, att Rikets Ständer må antingen i den eller de författningar, som de för sin del vid denna Riksdag besluta rörande Bevil/n.-, Lagsamt Allm.
Det är icke genom wältalighek, det är endast genom en sann wälmening, genom de enkla utlrycken af ett okonstladt, oegennyttigt och, om det fordras, kraftfullt nlt för allmänt wäl, som jag wägar hoppas att winna Höglosi Ridderssapet och Adelns uppmärksamhet till de tankar jag nu ärnar yttra. — Jag will ej, för att omgifwa mitt namn med den wanssliga äran af ett tillfälligt folkbisall, ej för att utmärka wig ibland ädelt sinnade Medborgare, tillegna mig Vestas kända och consequent ädagaiagda assigtcr, och lälunda göra deras werkliga förtjenst kill min synbara. Jag erkänner derföre och förklarar utan förbelMsamhet, att mina tankar öfwer förewarande ämne äro till en del uppkomne och alle stadgade under redan länge fortsatta öswerläggntngar emellan upplysta Ledamöter af detta Stand, med hwilka jag delot ölweriygelse och handlingssätt t andro mäl af berz högsta allmänna wigt, i frägorna om redan be« wiljgde eltergisttt af Privilegier, vm walet af e» 8oo Den 15 Januari!. för sikt ädelmod och sin själskraft lika aktningswärd Förste till Swcriges Throniöljare, och sist, om ekt werkjamt, med Swensta Folkets fordna anda öfw-rensstämnrande och till dervarande af dest frihet och sjelfständighet owillkorljgen nödigt Natwnaiförsivar. Wi hofwa inseit angelägenheten af en förbättrad National representation; wi hafwa funnit akt den icke kunde winnås utan genom stora uppoffringar of särskilta Stånds-Privilegier, och wi hafwa warit färdige tili desta uppoffringar, sä widt de af wart bifall berodde.