Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt har Hr von Hartmansdorff fullkomligt rätt, då han säger, att man icke här har att inlåta sig uti frågan om sjelfva ärenderna, som äro i fråga att öfverflyttas. Deri har han fullkomligt rätt. Frågan är helt enkelt den: Ar det lämpligt eller icke, att, sedan ett grundlagsändrings-förslag blifvit hvilande, hvilket bestämmer, att vissa besvärsmål skola afsöndras från Regeringen, för att öfverlemnas till en serskild RegeringsRätt, men att genom en af K. M. och R. St:r gemensamt stiftad lag skall bestämmas, hvilka af dessa besvärsmål böra afsöndras, är det då lämpligt att hos K. M. anhålla, att han täcktes fram - Den 18 Oktober fm - 317 ställa förslag till en sådan lag, alt han ville säga, hvilka raal K. M. vill behålla och hvilka sorn skola öfverflyttas? Ar det lämpligt att göra en sådan begäran eller icke? För min del tror jag det vara lämpligt och hoppas äfven, att R. o. Ad. är af sådan tanka, så mycket mer som R. o. Ad., när fråga var om det föregrde grundlagsförslaget, ansåg lämpligt, att hos K. M. begära utarbetande af ett förslag till civil-lag i ämnet. Propos. till bifall å förevandé Mern. blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff och Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes lill justering och godkändes följande votens-propos.: Den, som bifaller Coust.Utsk:s Mern. N:o 56, löstalja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde Mern. af R. o. Ad. afslaget. Vid den sedermera anställda voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med 27 Ja emot 18 Nej. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få reservera mig mot det Högh Ståndets beslut, emedan det innefattar R.
Palmstjernas förslagen förlust skulle uppkomma för Staten är det mig alldeles omöjligt att inse hvaruti denna Den 9 September f. m. 175 förlust skulle beslå. Icke kan det vara för regementet, hvilket i st. f. dagsverkena af allmogen, enl. förslaget skulle af Staten få en penningesumma, motsvarande den nytta bostället förut haft af ifrågavar:de tjenslbarheter. För regementet blefve det hädanefter möjligt, att använda det sålunda tillkomna anslaget der det häst hehöfdes och icke uteslutande till underhållande af boningshusen å Näs kungsgård och af en sådan frihet kan jag icke inse någon den ringaste skada så vida man icke skulle vilja antaga alt regementet använder medlen på ett mindre nyttigt sätt; ett antagande, som man icke gerna kan göra. Då är det väl gifvet att regementet icke det ringaste förlorar deruppå att det får penningar frän Staten i st. f. liernmansboernes tjenslbarheter endast att det förra motsvarar hvad hemmanen hittills utgjort hvilket i Frih. Palmstjernas förslag är föresedt och förutsatt. Hr Sandströmer: Det lärer föga tjena till något att i denna sak tvista eller att söka öfvertyga sine motståndare, då de synas icke vilja taga skäl. Men då man framkommit med oriktiga uppgifter anser jag mig likväl böra visa rätta förhållandet. Man har påstått att kommitterade icke haft något annat skäl för det väckta förslaget än för att införa enkelhet i räkenskaperna och att detta vore ett allt för obetydligt ändamål. Innan man framkommer med sådana påståenden torde det dock vara lämpligt att man gjorde sig mödan genomläsa det betänk, man klandrar. Jag anhåller att få uppläsa hvad kommitterade verkligen sagt.
Jag förbigår äfven de ofta upprepade skäl för och emot sjelfva den skyddsprincip för inhemska industrien, som BevillningsUtskottet erkänt; men i afseende på Utskottets förslag om principens tillämpning, får jag vördsamt anmärka, att det är omöjligt, att utan den noggrannaste undersökning om de mångfaldiga omständigheter, som inverka på varors productionskostnad i serskildta Länder och vid serskilda tider, genom en i förväg för alla bestämd procentberäkning, bereda hvad man kallar ett lämpligt skydd emot främmande täflan. Den ziffra, hög eller låg, som för en del varor innebär ett monopol åt inhemska tillverkaren, vållar för andra, att deras frambringande inom Landet icke kan ske utan förlust, och måste upphöra. De afgifter, som under en tidpunkt lemnat erforderligt skydd, kunna snart, i följd af förbättrade productionsmedel eller förändrade författningar i andra Länder, blifva alldeles otillräckliga för det ändamål, man åsyftar. Önskligt hade måhända varit, om alla de konstlade åtgärder, som tid efter annan blifvit vidtagne för inhemska näringars uppmuntran samt produclionskrafters och capitalens riktning till vissa föremål, ifrån början ansetts endast såsom inventionspremier, meddelade på bestämd tid för bestämda vigtiga företag. * Den jg Jun i i e. m. 33 r Nationerne skulle då gerna hafva underkastat sig en tillfällig uppoffring för en beständig fördel, och ingen skulle hafva klagat deröfver, att de konstiga stöden undanrycktes, då byggnaden var färdig.
Maj :ts och kronans hus och byggnader innebo lie, att köpebref om tomten den 26 Juni 1818 blifvit upprättadt med Landskamreraren C. M. Thalin, men att Magistraten i Umeå förklarat sig hvarken kunna lemna afskrift af nämnda köpebref eller uppgifva tiden, när uppbud och fasta å tomten må hafva meddelats, emedan intet derom förekomme i Rådstugurättens ofullständiga protokoll för åren 1818-1824, äfvensom att icke heller någon upplysning i detta hänseende kunnat inhemtas af de hos Kongl. Svea Hofrätt befintliga lagfartsprotokoll från Umeå Rådstufvurätt, hvilka jemväl befunnits ofullständiga., men att dock ingen anledning syntes förefinnas dertill att sjelfva tomten skulle tillhöra kronan, dels, i afseende på förhållandet med eganderätten till gamla fängelsebyggnaden, att, sedan innevånarne i Westerbottens län, hvilka från längre tider tillbaka, och innan länsindelningen verkställdes, gemensamt med innevånarne i Norrbottens län uppbyggt ett länshäkte i Piteå, i anseende till detta fängelses aflägsenhet från Umeå af icke mindre än 23 mil, öfverenskomma att på egen bekostnad låta uti Umeå uppbygga ett nytt länshäkte, men detta genom en i Februari månad år 1818 uppkommen eldsvåda alldeles nedbrunnit, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, med anmälan att länsinnevånarne saknade medel till uppförande af nytt länshäkte, hos Kongl. Majit anhållit om anslag af allmänna medel till ny fängelsebyggnads uppförande, så hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 23 Januari 1819 förklarat, att, ehuru genom Kongl. Bref den 29 Juni 1814, i anledning af länets innevånares då gjorda erbjudande att vid Landhöfdinge-residenset i Umeå låta uppföra ett nytt fängelse, samma erbjudande blifvit antaget och faststäldt, och Kongl.
Iicsv.~ o. Ehon.-Utskoltcls Betänkande N:o 35. hafva, såsom de si" ock uti ol!t rätta böra efter hvad lagen om främmandes handel föreskrifer; dock skola icke desse vara förbundne till någon viss tid, utan måge här vistas och qvarblifva, så länge deras omständigheter det fordra; Meri skulle någon af desse främmande köpmän och expediter åstunda att sig här i riket nedsätta och burskap vinna, så förhålles dermed efter lag och handelsreglemente, då de sedan hafva att åtnjuta de dem derefter tillkommande förmåner.» Att, oaktadt utländske mäns friheter i åtskilliga andra hänseenden tid efter annan blifvit utvidgade, ofvanberörda stadganden beträffande deras handelsrätt likväl ännu måste anses gälla till efterrättelse, är klart deraf, att de icke blifvit upphäfda, och bekräftas af ett Kongl. Bref till Kommerse-kollegium den 23 Februari 1838, deruti, med anledning af begärd förklaring i afseende på utländska handlandes ifrågavarande rättighet, Kongl. Majit yttrat sig finna »de vilkor, hvarunder utländske undersåter må här i riket utöfva handel, bestämdt utstakade och bland annat grunda sig på stadganden i allmänna lagen, hvaruti ändring utan Kikets Ständers medverkan icke kunde ega rum.» I denna del måste likväl vår lagstiftning anses hafva stadnat på en ståndpunkt, som tidsandan längesedan öfvergifvit. De åsigter, af hvilka nyssberörda stadganden öro uttryck, tillhöra en förgången tid, hvars statsekonomiska läror den närvarande förkastar. Också hafva, efter förebilden af de nationer, hvilka sökt och funnit medlen till industriel förkofran uti en frisinnad handelslagstiftning, nästan alla civiliserade folkslag i större eller mindre mån anslutit sig till dess grundsattser och i samma mån blifvit delaktiga af frukterna.
Hr Frih. o. L-audlm. yttrade, att då, i denna motion förekornme , dels alt den Roma.remaltt, sorn handlagt. tryckfrihetsmålet emot Assessor Crusenstolpe, jiegå 11 et,t, pr imen 1 sesse ma jes ta t is, dels pitt samina domaremal, t dömt efter godtycke; och motionären derjemte .yrkat, att R. St., gepom att i önsluiingsväg ltos K. M. anhålla om amnesti för en för politiskt brott anklagad och dömd, längre ned i motionen likaledes til! namnet bestämdt utmärkt, Svensk undersåte, på detta sä 11, inför opinionen mätte tillkännagifva ett offentligt ogillande af att Sveriges grundlagar af sjelfva dess domaremakt blifvit öfverträdda och Svensk medborgare olagligen blifvit beröfvad sin frihet, ansåg Hr tandla!., till följe af go §:n RegF:n, propos. till remiss af denna motion icke kunna frarnställai; Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag anhåller få fästa Hr Frih. o. Landtm:* uppmärksamhet derpå, att längre ned står, att jäg vill förbigå allt detta; alltså lärer det icke till motionen höra, Vid förnyad föredragning af StatsUtsk;s den.,7 dennps e. m. på bordel lagda.utlåt. l(N:o 6 g, i. anleda. af yrkad befrielse från .skatt för iijtägterna ^.allmänningen Stöpen inom Suntetorps, speken af Skaraborgs län, ,blef samma utlåt, ånyo lagdt på bordet, uppå, begäran, af Hrr Palmcrantz, Joli an Mauritz, saint v o 11 H a r t in a n s d o r f f, Augus t. Hr M u. nck af Rosenschöld, Nils Rudolph, som under uppläsningen af rubriken å StatsUtsk:s utlåt. N;o 6g anmält sig att tala, uppropades nu och yttrade; Då jag icke kan instämma i den tydning, s,om Hr. Frih. o.
Man hör så ofta hårdt och kallt dömas: » De och de unge männen sitta till sent på nätterna och dricka och hvad de för öfrigt kunna taga sig till! » Det kan ej skada, att du söker taga reda därpå, men icke för att döma dem, men för att en gång klart inse, att här finnes ett gränslöst ondt, som kräfver hjälp, och att ingen har rätt att draga sig undan helt egoistiskt inom sitt lilla skal, därför att det en gång i tiden proklamerats: » Kvinnan skall icke bekymra sig om annat än sitt hem, man och barn! » Jag har hört en ung man vid järnvägen klaga: » Det är omöjligt att behålla sig ren och oförderfvad vid järnvägen. » Och likadant är det öfver allt, där en mängd unga karlar äro tillsamman utan familjelif och utan tillfällen till några bättre och förädlande tidsfördrif. Ty glöm icke, att den unga människan ej endast kan nöja sig med att arbeta, hon har behof af att vara glad, att lätta på vingarna och röra sig i frihet och ungdomsglädje. Men har hon nu icke tilllfälle till sådan af oskyldigt och verkligt vederkvickande slag, nåväl, då mättar hon sig af det som finnes, och hvem kan förebrå henne därför! Åtminstone icke de, som ej räckt ut ett finger för att hjälpa henne i striden! Ty säg själf, hvad tror du, att man skulle göra, om man liksom mången ung man hade ett litet ensamt och kulet ungkarlsrum, utan vana vid något slags handarbete, som kan skingra en ensam stund, utan någon slags trefnad, som kan fästa vid hemmet, utan vana ens vid hemlif. Ty i de flesta fall blefvo dessa unga män som gossar skickade ur hemmet i skolan vid så tidiga år, att de ännu ej hade lärt sig behaget af ett sådant. Hvad skola de göra? Man får ej begära för mycket, ej att skörda, där man icke sått! Skulle ej bär nu vara ett fält för kvinnan? Skulle ej du, moder, som kanske har egna söner att släppa ut i den snärjande världen, vilja tänka på att göra något för andras sö- ner?
De skäl, hvarpå Utskottet grundade sitt afstyrkande, voro förnämligast, alt, enär antalet af utestående dylika lån å 200 R:dr och derutöfver lill 500 R:dr vid 1852 års slut utgjorde 2,577 stycken, skulle, genom bifall till förslaget, en betydlig del af de mindre jordegarne uteslutas från möjligheten att begagna della, för dem särdeles fördelaktiga lånebiträde och nödgas att anlita låneunderstöd, som, i anseende till de dermed förenade återbetalnings-vilkor, kunde komma att öka i stället för att minska deras skuldsättning; att dessa lån vore för fastighetsegare i allmänhet förmånligare än de, som lemnäs af Hypotheks-föreningarne, hvarföre, om frågan betraktades från synpunkten af den enskildes fördel, ifrågasatta öfverllyttning af Bankens fastighels-lånerörelse torde komma att mera skada än gagna; att det jemväl vore tvifvelaktigt, huruvida.förändringen, såsom möjligen medförande en utsträckning af Hypotheks-föreningarnes utlåning, skulle leda till vinst för det allmänna; att framställning om anvisande af kreditiv å Banken till nämnde föreningar blifvit vid föregående riksdagen gjord, men lemnats utan afseende; att Hypotheks-föreningarne genom den åt deras obligationer tillerkända belåningsrätt i såväl 12 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. Banken och Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, som Rikets Ständers Riksgäldskontor, kunde på kortare tid förskaffa sig medel för tillfälliga behof; samt alt svårighet för Hvpotheks-föreningarne icke borde möta att försälja sina obligationer, i den mån medel till utlånings-rörelsens bedrifvande erfordrades. Dessa, med liera då anförda skäl åberopar
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, ätt Instructionen jemte hds - Formulairet för Banco Utskottets Ledamöter, sadane d,sse Åcter vid de trenne sistförflutna Riksdagarne varit till innehåll och lydelse antagna, matte af Höglofl. Ridderskapet och Adeln godkännas, samt att de al Herr Cederskjöll uti Instructionen föteslagne ändringar må>te till Banco Utskottet remitteras samt med de öfrige Riks Standert eommuniceras j hvilket bifölls* Upplästes Siats-Utskottets Memorial af d. f dennes, deruti ti 11kännagifves att då, enligt 2“7 § i Riksdags Ordningen, Riksdagens början räknas ifrån den dag Kongl Maj ts NåMgä Proposition om Stats Verkets tillsrånd och behof till Riksens Ständer ellef deras Stais - Utskott öfVerlemnäs Stats Utskottet, som den f denries fått emottaga Högstberöfde Nådiga Proposition, till Riksens nu församlade Ständer sådant i nämde afseende anmält, äfven som att Utskottet, såsom förr skedt. iåter till Trycket Serskildt befordra samma Proposition, för att hvarje Ledamot af Riks Stånden meddelas; öfverlemnande Utskottet vördsämt rill Rksens Höglofl. Ständer att hos Kongl. Maj:t i under - Deri 6 Decembeh dånighet anhålla om befallning tiil Vederbörande, sorn besörjer Riksdags utgifterne * ätt tryck'* nihgs-köstnaderhe betala; hvilket Stats - Utskottets Memorial i i afseende på den deri föreålagne tryckning * jemte medlen dertill, uppå gjord Proposition 3 äf Ridderskapet öch Adelil bifölls.
Lastpenningar lill Kongl. Maj:t och Kronan utgöras af Svenska fartyg med Tolf och af fremmande fartyg, du annorlunda icke är öfverenskommet, med Tretiosex skil lingar Banco för hvarje läst, beräknad efter Svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång håde vid inkommande och utgående; dock om ett inhemskt eller med inhemska lika berättigad t fremmande fartyg, under loppet af ett calender-år, gör liera resor emellan Sverige och utrikes ort, erläggas för utgåendet dessa umgälder allenast första resan och vid inkom mandet endast, när fartyget innehar last. §• 7. l:o Å inkommande varor, som enligt Taxan förtullas efter vissa procent af värdet, eller för hvilka olika lutt efter olika värde eger mm, bör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assnrance, frakt och all annan derå använd kostnad, intilldess de lill lossningsorten anländt, och å utgående varor deras partipris i lastningsorten. — Godsegarens angifnings-inlaga å inkommande sådana varor bör styrkas af factura och conoissement, äfvensom assurance-räkning då försäkring tagen är. Vid saknad af factura, förliålles, enligt 31 §. af Seglations-Ordningen; och bör, då Placat-stämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, elter hvilket tull värde varan blifvit förtullad. 2:o När en vara blifvit sålunda till förlullning angifven, skall, genast efter besiglningen, anslag å Packhusdörren ovilkorligen ske, då hvar, som i110m fyra söcknedagar, angifningsdagen inberäknad, är högstbjudande, ege att varan inlösa, såvidt anbudet uppgår lill minst det angifna värdebeloppet, med tillägg af tio procent, samt med vilkor, att summan genast i Tull-cassan contant nedsätles.
1 fråga slutligen angående den genom Chefen för Statens jernvägsbyggnader hos Kongl. Majit i underdånighet gjorda framställning om tillåtelse att för räler och aunan jernvägsinateriel af Svensk tillverkning, till uppgifvet belopp, erlägga betalning efter pris, som med vissa procent öfverst ege den samtidiga noteringen i Engelsk hamn med frakt och omkostnader, synas, af det sorn handlingarna derom innehålla, hvad härstädes tillverkade jernvägsskenor vidkommer, desamma, åtminstone till en början, möjligen ej kunna erhållas till priser, som, efter vigt räknadt, icke öfverstiga kostnaden för Engelska räler. Derest sådant vid härefter ifrågakommande inköp af skenor för Statens banor skulle inträffa, och dervid visa sig att det pris per ton, som af inhemska producenter fordras, är till beloppet högre än det, för hvilket utländska vid samma lid kunna anskaffas, utan att kostnaden för de förra kan, antingen genom fullt motsvarande minskning of rälernas vigt per fot, eller derigenom att det högre inköpspriset för de inhemska skenorna till alla delar uppväges af dessas större varaktighet i jemförelse med utländska och bättre egenskaper i öfrigt, öfverhufvud taget med visshet beräknas till fullkomlig likhet med kostnaden för utländsk vara, torde, enligt hvad Utskottet för sin del ansett, med afseende å fördelen att inhemska tillverkningar vid allmänna arbelsföretag tillgodogöras, samt angelägenheten att användbara skenor för Statens banor framdeles må vara inom landet alt tillgå, någon anledning för Rikets Ständer till erinran icke förefinnas deremot - Stats-Utskoltets Utlåtande M 156. J7 emot, att, tili en början, ett i någon lindrig män förböjdt pris, till belopp, som, efter pröfning af förekommande omständigheter, finnes skäligt, för jernvägsskenor af inhemsk tillverkning medgifves, i fall att en dylik ökad utgift af giltig orsak befinnes för den inhemska industriens befrämjande oundgängligen nödig. Dock, som anskaffandet af den för Statens jernvägar erforderliga materiel och dermed förenade bestyr äro åt den af Kongl. Maj:t i nåder förordnade Jernvägs-styrelsen öfverlemnade, torde Rikets Ständer anse sig ej nu böra med denna fråga omedelbar! taga befattning.
Fattighjonet, förre Lagmannen, understöd! Hur mycket bjudes? Tystnad. Och nu den sista posten jag har här att ropa utbjudes till den minstbjudande för att njuta socknens Intet bud! Tystnad. FEMTE AKTEN Första, andra och tredje gången? Intet bud! Hör Du, ingen vill ha Dig! Nå då skall jag ta Dig! och befordra Dig till välförtjent straff! LAGMANNEN böjd: Fins ingen försoning? DEN ANDRE. och stena honom! efter Mose Lag! Någon annan lag känner icke Lagmannen! Ut med honom! Ridå: Jo, straff är försoning! Ut med honom i skogen Folket kastar sig öfver Lagmannen och knuffar ut honom. »Väntsalen.» Samma sceneri som i Fjerde aktens andra scen: En kitteldal med höga svarta berg omsluten. I fonden en stor våg, der nykomna vägas. LAGMANNEN OCH LAGMANSKAN sitta midt emot hvarandra vid ett litet bord. LAGMANNEN stirrar framför sig som i en dröm. på mig... och jag känner ändå ingen smärta... Tyst jag drömde något! Man kastade stenar derpå blef något svart och tomt ända tills nu... börjar jag höra igen... och känna. Nu käns det huru länge det varat kan jag icke säga... Men nu som om man bar mig... hu så kallt, man tvättar ADVENT mig, tror jag... Jag ligger inne i en sexhörning mig och det ringer i en klocka... vänta nu, nu som i en bicell och det luktar snickare... man bär åker jag, men icke i en spårvagn fastän det ringer drunknade... bom, bom, bom, det bultar tre slag före... och nu sjunga gossarne... Hvad är detta oupphörligt... Nu sjunker jag ner, ner som om jag i taket... och så börjar lektionen... magistern läser för slag Och så bultar det igen i taket, oupphörligt... bom bom bom bom bom bom bom... Tyst och slut! Vaknar upp. trångt! Är det Du? Hvar äro vi? Hvems är bysten der? Hvar är jag?
Hos Longl. Nsj:l dar Dess ocd Ilidets Lrigs-Lollegium, uli 'sdrikvelse lien 6 sistlidne niänsd, i underdänigdet snmslt, slt, säsom följd dels sk prisens stegring ä provisnt-persedlsr oell lsgsrdslnr tili Dsvsringsmsnsdspels 1889 ärs vspenökninxsr, dels oell derks, slt ett större sntsl Levsrings-^nglingsr ssnini» Ar dlikvi6 ekler underzLngeit approdstion, i vapen ökvsde, doslnsderns kor ärels nrölsn oed ruör.slringgr, rus reder oed sjudvZrd, rv. rn„ derunder indersdnsde, uppgått till » . Oed enär därtill endast varit slt används: 5. dsr sn drist vopslZtk, slör . - r k:dr 22,889: 19. till Irvars delsedsnds kör tillkället tlvllsgiurn
Så för exempel finnes uti förfaUningarne rörande bränvins tillverkning infördt stadgande derom, att bränvin från detta års början skall vid handel i större partier ega en från 49 till 50 procent förhöjd styrka; hvarigenom för bräuvinstillverkaren åstadkommits en skatteförhöjning af 5 öre per kanna, vidare tillkommer förlusten deraf, att det af Kontrollören omedelbart efter tillverkningen afprofvade och utmätta bränvinet, innan det hinner föras i marknaden, undergår en ej ringa förminskning både till styrka och volym, så att lillverkningsskatten å det i handeln verkligen utlemnade bränvinet uppgår till ett förhöjdt belopp af minst 66 öre per kanna. Å andra sidan deremot hvad beträffar importen af utrikes tillverkadt bränvin bör man ihågkomma: dels alt t. ex. i Preussen vid tillverkning af bränvin, skatten icke såsom hos oss utgår med viss afgift för hvarje kanna af tillverkningens verkliga belopp, utan deremot bestämmes efter hvad sorn i ett kar anses kunna mäskas. Och då tillverkningen nästan alltid dubbelt och än mera öfverstiger hvad sålunda varit beräknadt, inträffar att skatteafgiften i verkligheten icke uppgår till ens hälften af hvad som skulle betalas, dels alt dersammastädes bränvinsproducenten vid utförsel af bränvin får tillgodonjuta en drawback af liela skatten, eller rättare skattens dubbla belopp, enär drawback erhålles för hvarje kanna, som exporteras, då deremot skatt betalas i verkligheten endast för hvarannan kanna, dels ock att genom det sätt hvarefter enligt tullstadgan till förtullning anmäldt bränvin hos oss uppmåtes eller genom de fyllda kärlens vägning och afdrag af en ända till 20 procent af brutlovigten afgående tara, iuilafgifterne varda med ett icke obetydligt belopp nedsalta, och delta än mer, då tarans inflytande är högst betydligt olika på sprit af olika styrka. Af hvad sålunda är vordet andraget vill det synas att del ofvan antagna förhållandet emellan skatt och lull eller såsom 60: 110 i verkligheten varder mycket förändradt samt delta ensidigt endast och uteslutande lill den utländska Importörens fördel.
3 I sammanhang härmed torde Utskottet böra anmäla hurusom, efter hvad Högvördiga Presle-slåtldets protokoll för den 15 November sistlidne år gifver vid handen, i anledning af en utaf Herr Biskop Fahlcrants väckt motion om åtgärder för beredande af själavård ät det vid allmänna arbeten sysselsatta manskap, hvilken jemväl till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade motion blifvit särskildt behandlad, Herr Biskop Thomander andragit den önskan att förbudet emot arbete å Söndag måtte upplifvas, enär, såsom mången borde hafva sig bekant, särskilda anledningar lill utfärdande af ett sådant förbud ingalunda saknats; uti hvilket yttrande Herrar Biskop Björck och Doktor Sandberg instämt, Utskottet har tagit detta i öfvervägande samt tillika inhemtat att till främjande af Sabbalhens helgd finnas följande lagbestämmelser: