Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De redan tillgänglige tillgångarne härtill bestodo uti indeldta löner i hemmansräntor och krono-tionde 382,109: 47* 7* De uppskattade Boställenas afkastning 4^0,310: 20. 1. samt det å i8a3 års StatsUtskottet anviste i sitt första Betänkande följande ökade tillgångar nemligen: 1:0 I indeldta Corporalslöner, hvilka i stället skulle ersättas genom Rotelöner 26,470: 22. — Transport 26,470: Den 5 October f. m. io5 Transport 26,470: 22.— 2/0 Nyttpenninge-anslag 24,i65: 42.6. 50}fåQ: jg. g. Sålunda de gamla och nya tillgångarna tillsammans i,o36,5i6: 32. — hvilken sammanlagde tillgång motsvarade summan af de Stater, dem Utskottel ansåg böra äga rum. Bristen, jemförelsevis till hvad Kongl. Maj:t för Löneregleringen äskat, utgjorde således, enligt Utskottets förra Betänkande, 39,096: 32. — S:a [,075,613: 16. — eller en nedsättning, för Cavalleriet af 12,870. och för Infante liel af 26,226: 32.- 39)o96;32._ hvilka Summor igenfinnas uti de jemnförelse-tabeller, som åtfölja Utskottets förra Betänkande. När man nu öfvergår till Utskottets sednare Utlåtande, och betraktar de summor, som der förekomma, så finner man väl deraf, att Utskottet tillstyrkt 1:0 Ett ökadt penninge-anslag af 23,834: 5. 6. 2:0 Har Utskottet upptagit Corporalslönen, högre än förra gången, med 2,263: 5. 8.
Hofrätten, det Konungens befallningshafvande icke bort, på sätt som skett, utöfver deri i ofvannänilida 12 lagens runi stadgade tid, uppskjuta verkställigheten af det Sophia Charlotta Höckert ådömda fängelsestraff vid vatten och bröd; men då Konungens betallningshafvandes klandrade tillgörande syntes hafva tillkommit af missförstånd om rätta tydningen af Kongl. Förordningen den 10 April 1810, ansåg Kongl. Hofrätten annan påföljd icke böra äga rum, än att landshöfdingen och landssekreteraren lörpligtades ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för llöckerts underhåll i häktet frän den 9 December 1842 till och med den 28 April 1843, uppgående, enligt inkommen vederbörlig uppgift, lill fjorton Riksdaler 28 sk. banko; Och ägde Höckert, i händelse hon lunne sig dertill befogad, att i behörig ordning emot Konungens befallningshafvande anställa talan om godtgörelse för det lidande, henne genom obehörigen fördröjda fängelsetiden tillskyndats. Öfver detta Kongl. Hofrättens utslag, dervid jag för min del låtit bero, äro deremot af Konungens befallningshafvande hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär anförda, hvilka ännu icke till pröfning förekommit.
Bedan före dessa Staters oafhängighet funnos der flere Universiteter, hland andra, ett nära Boston, och helt nyligen har ett Universitet blifvit uppiättadf i VVirgiuien. Ehvad tänkesätt rnan hyser om nyttan oell nödvändigheten af publika Karolo ratin ingar, måste man ovilkorligen, medgifva nyttan af sådane puhlika anstalter, som allmänna Bihliotheker, hvilka oundgängligen fordra förvaringsrum, Del hade visst i mer ari ett afseende varit önskc-digt, att Upsala Slott til) ett sådant, för det dyrbara Upsala Bibljothek, blifvit begagriadt, men då så icke skett och den nya byggnaden redan blifvit till betydlig del uppförd, tillstyrker jag på det högsta, ajt dea pu matte fullföljas. Man har anfört, att man borde afbida den enskilta frikostigheten, hvilken pu, likasom fordom, torde visa sig mot Upsala Universitet, men den enda man nu liksom då med fullkomlig visshet kunnat påräkna, har redan bland tillgangarne blifvit upptagen, nemligen Hans Majit Konungens egen betydliga gåfv$ af 30,000 JK:dr Bien. Jag anser för min del de Böcker, förfäders frikostighet och omtanka gifvit Bibliothe&et utgör *3» Ben ig September f. jn. ra ett heligt depositum* sorn yi tiora sorgfälligt vårda, och öfyerlemna |t våra efterkpmmaqdp, I annat fall skölf yl ådfaga oss eq rättyif beskyllning för yandalism. p| för öfrigt
"Uti Riksens Ständers Plena må frågor väckas om förändring, förklaring och. upphäfvande af Lagar och Författningar, som Rikets allmänna hushållning röra; örn sådane nya Lagars stiftande samt om grunderne för allmänna Inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet förvisas. Riksens Ständer äge dock icke magt att i dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan StatsRådet deröfver äfven blifvit hördt, gore det afseende Han för Riket nyttigt finner. Vill Konungen dt Riksens Ständer öfverlemna att gemensamt med honom något afgöra, som Rikets ali - Den 10 Februarii. 5?l manna styrelse rårer, eld fårjares dermed, pd det sätt, som angående Lag-frågor år stadgadt Vidare heter det uti 54:de §, i Riksdagsordningen: "Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottet, sammansatt aj fyratiodtta medlemmar t skall enligt 55:dje och 8yde §. §. RegeringsFormen, samt i anledning af i Stånden våckta frågor, anmärka brister i de allmänna hushållnings anstalterne, och förändringar deruti föreslå, samt upptaga alla hos Riksens Ständer uppkomna frågor om förändring, får* klaring och upphof vande af Lagar och Författningar, si/ni Rikets allmänna hushållning röra', om sådane nya Lagars stiftande, och örn grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de röra Uppfoftringsoch Undervisningsverken, Allmänna Fattigvården, Landthushällningen, Bergverken m. m. Riksens Ständer åge dock endast magtf att i dessa ämnen besluta föreftällningar och önjk• ningar, att hos Konungen anmälas. Vill Konungen något oeconomifkt mål, gemensamt med Riksens Ständer, afgöra, förfares dermed pd sätt, som får Lagfrågor är Jtadgadt.
Lef väl, Rustan, äfven du! Du hör, jag skiljes från dig utan agg och bitterhet. Du har haft mig kär, så mycket en man af din tro kan nedlåta sig att älska en qvinna. Du rår icke för, att religion, uppfostran och vanor oskärat hjertats heligaste känslor. Min far har öppnat mina ögon. Ack, jag trodde, jag oerfarna, då du vandrade vid min sida bland blomstren och i mandel-skogen, så mild, så menlös, att äfven i ditt hjerta brann en ren, kysk, helig låga! Lefväl, lyckliga dröm! Haf tack för den sällhet denna villa skänkte mig.” ”Rustan! Rustan! när jag tänker tillbaka på dessa stunder, så svindlar mitt hufvud, så vet jag ej, om jag rigtigt bör då tro, att du i mig endast sett den blifvande slafvinnan. Det förekommer mig i detta ögonblick så orimligt, så omöjligt. Skulle den sanna kärleken ej vara bekant, öfverallt på jorden, för alla ädla hjertan, fastän de nämna Gud med olika namn, och dyrka honom på skilda vis Skulle detta vara sannt, så vet, Rustan, att min far dröjer några veckor i Bombay, hos köpmannen Willmot. Han skall väl aldrig tillåta sin dotter ett giftermål med en Muhamedan, men jag tänkte dock att kunde du vilja komma för att öfvertyga honom om dina afsigters renhet. En god menniskas omdöme borde icke vara likgiltigt för dig! Och din Fanny skulle, innan hon går till aflägsna verldstrakter, så gerna vilja medföra den öfvertygelsen att hennes väckta känsla engång varit egnad åt en ädel yngling.” ”Lyckliga tanke, hvarföre är du blott en barnslig dröm! Kom alltså, Joli, lilla bevingade brefbärare, kom, innan Fanny alltför mycket förråder sig; mottag detta papper – och flyg åter till din förra herre; dock icke med alltför snabba vingslag, på det vi måtte hafva tid att undkomma.” ”Först nu erinrar jag mig, hvad jag vågar genom detta bref; genom detta erfar han ju några timmar förr vår flykt.
I afseende på ansvarigheten får jag anmärka: 1:0 att ansvarighets-lagen är ingen grundlag, att den således kan snarare förändras än grundlagen, och att, om Konung och Ständer skulle finna för godt att göra den ifrågaställda förändringen, vore det ock lätt för dem att rätta ansvarighets-lagen derefter; 2:0 täger jag mig friheten erinra, att i närvar, ögonblick finnes redan i 3 §:n af ansvarighets-lagen det stadgande, att rädgifvarne skola mista embetet och icke vidare varda nyttjade i Rikets tjenst. Dessa ord tyckas redan innebära förlust af hvarje tjenst; men om en tolkning dertill kunde behöfvas, vore det enklast att ändra ansvarighets-lagen efter grundlagen, och icke göra tvertom. Jag hoppas således, att det H. Ståndet icke af denna invändning later afhålla sig fiån att besluta såsom i öfrigt nyttigast synes. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då, såvida han annars riktigt fattat tvänne ledamöters anföranden, de hade föreslagit, att i 34 §:n Reg.F:n skulle intagas ett stadgande - Den 5 Augusti c. m. i afseende på Jusl.cancelleren, Hr Landtm, finge fästa deras uppmärksamhet deruppå, att äfven, efter den förändring i 34 §tn Reg.Ftn, som vid denna riksdag blifvit antagen af B.. St. oell sanctionerad af K. M., Just.cancelleren icke funnes nämnd i denna §. Hr Lefre'n: Jag får förklara, att jag i allo instämmer i den redaction, som Hr von Troil framställt, hvarföre anmärkntn om den af mig omnämnde Just.cancelleren torde få förfalla. Hr von Troil: Jag erkänner, att jag verkligen i den af mig föreslagna redactionen insatte Just.cancelleren, blott för att icke åstadkomma skiljaktighet mot den mening, som förut var yttrad och var öfverensstämmande med min egen; men jag tror, lika med Hr Frih. o. Landtm., att det vore lättare att icke omtala Jusl.cancelleren, och medgifver således att han må utgå.
Maj:ts Höga och Landsfaderliga omvårdnad i allmänhet för Riket, som särskildt dels för Spannemåls-undsättning för åtskillige behöfvande Provincer, dels för anstånd med KronoSkatternes afbördande, samt för Hans Kongl. Höghet Kronpinsens outtröttliga bemödande att understödja Konungens afsigter, äfvensom för Riksens Ständers glädje deröfver att Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen upphunnit de år, då äfven Han blifvit ett nytt stöd för Svenska Thronen, i3o, 137. — om tryckningen af så väl samteliga RiksStåndens Protocoll, som det till detsamma hörande Bihang, 147- •— om anmodan till RiddarhusUtskottet, att i öfverensstämmelse med 18 §. i Riksdagsordningen författa, samt till Riddarskapets och Adelns pröfning inlemna en ny Redaction af 7 §. i RiddarhusOrd - 162 ningen, 148. — om remitterande till StalsUtskottet af Riksens Ständers till deltagande i ÖfverRevisionen af KrigsRäkenskaperne utsedde Deputerades afgifne Berättelse, rörande så väl 1808 och 1809, som 181 o och sednare årens KrigsRedogörelse och RevisionsVerk, 149* ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om remitterande af Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans afgifne EmbetsBeräHeise till Lagutskottet, dito. — om Instruction och Edsformulaire för BancoUtskottet, i65. — om bifall till RiddarhusUtskottets hemställan, angående
Man invänder, att det skulle blifva svårt att i skolan ordna undervisningen för de ynglingar, som icke läs^ grekiska, men jag kan destomindre fatta vigten af denna invändning, som ju löre 1859 den nu begärda dispensen från grekiskan kunnat utan olägenhet erhållas och varit ganska vanlig samt Kongl. Maj:t genom 1865 års cirkulär medgifvit en slik dispens, ehuru vilkoret) derför eget nog äro sådana, att man deraf icke kan draga någon annan slutsats, än att kontrasignanten af det Kongl. Beslutet önskat, att tillämpningen deraf aldrig skulle komma i fråga. Grefve Hamilton har anmärkt, att det numera vore särdeles svårt att finna tillräckligt antal lärare för skolorna, men detta kommer sig dels deraf att både skolornas och lärjnngarnes antal dagligen ökas, dels deraf att undervisningsämnena mångfaldigas, dels i väsendtlig mån deraf, att lärarnes löner äro alltför ringa. Men icke kan jag begripa, att dessa hinder för erhållande af duglige lärare undanrödjas derigenom, att grekiskan bibehålies som ett tvångsäinne. Jag tillstyrker bifall å Utsk:ts hemställan. Hr Tersmeden, Per Beinhold: Icke utan en viss tve kan uppträder jag här, sedan redan så många lärda, talangfulla och klassiskt bildade talare yttrat sig emot Utsk:ts förslag, talare, bland hvilka en förklarat sin bildning helt och hållet baserad på studium af grekiskan. Men om ock min bildning tyvärr står i samma förhållande till den värde talarens som mina f. d. grekiska kunskaper stå till hans, har jag likväl icke ansett mig förhindrad ait äfven för min ringa del uttala mina åsigter i detta för den svenska elementar-undervisningen så vigtiga ämne. Jag vill icke ingå i frågan om grekiskans högre värde såsom läroämne eller dess omedelbara sammanhang med latinet. Detta är nemligen frågor, som icke synas mig stå i något nödvändigt samband med den nu föredragna punkten, hvilken, om jag rätt lörstår texten, icke handlar om annat än vilkoren för en redan medgifven dispens från grekiska språket vid elementarläroverken.
Dessa hafva varit de orsaker, som föranledt Utskotten att icke för närvarande tillstyrka, hvarken en afskrifning af Statens skuld till Banquen, i enlighet med hvad uti åtskilige remitterade Memorialer blifvit yrkadt, eller inställandet af ali Capualafbetalning .å densamma , ehuru Utskotten, med afseende å Ilandets ställning, och för att bereda medborgare den efterlängtade och . så väl behöflig^ lättnaden af deras bördor, ansett inbetalningen från Stats-Verket till Banquen kunna ytterligare nedsättas till Etthundrade Femtio Tusende R:dr B:co årligen, såsom innefattande en i alla fall tillräcklig summa för ådagaläggandet af Rikets Ständers allfvarliga föresatts, att icke lättsinnigt afvika från äldre förbindelser, och ej allenast bibehålla Ifikets allmänna penningevåsende, hvars beskaffenhet egentligen beror på arten och förhållanderne af Banquens tillgångar och skulder, vid dess Staisoch Banco-Utsiottens Utlåtanden', kxv närvarande ställning, utan ock, så mycket som möjligt, bidraga till förbättring däraf. Men då detta liånebiträde till Staten från början blifvit lemnadt endast uti Banquens egna råntefria Sedlar, hvilka för närvarande af Banquen icke inlösas, har Staten för sin skuldförbindelse icke erhållit annan valuta , än blott begagnandet af en del af Banquens Credit, som åter väsendtligen ej kan vara någon annan än Statens egen , hälst så länge som Banquen icke är i stånd att sjelf oafhängigt vidmagthålla den, utan ännu behöfver att af Högsta Statsmagterna hållas frikänd från sina skyldigheters uppfyllande; Och har det således synts Utskotten i alla afseenden olämpligt att detta förhållande skulle bereda Banquen en inkomst, som å andra sidan endast ännu ytterligare ökade Folkets utskylder för godtgörandet af de Förskott Banquen, under Fikets trängande nöd, meddelat, och gjorde den tidepunkt ännu mera aflägsen, då dessa Förskott kunde anses såsom till fullo godtgjorde.
Jag är alldeles af den tanka som Utskotten, att frågan, huruvida Rikets Ständer kunna och vilja lemna några ytterligare anslag till Götha Canal, icke kan behandlas, förrän Statsregleringen är gjord; ty de egentlige Statsbehofven måste naturligtvis ställas i första rummet. Men då således på ena sidan förskott icke kan lemnäs på ett anslag, som man ännu icke vet, huruvida det kommer att äga rum, och på den andra icke ett ögonblickligt biträde kan undandragas ett arbete, som, efter de förutsättningar jag gjort, förr eller sednare, på ett eller annat sätt, kommer att fortsättas, så framt det icke skall blifva mångfaldigt dyrare; återstår icke annan utväg, än att i låneväg afhjelpa behofvet. Det är otvifvelaktigt, att CanalBolagets Inventarier och tillhörigheter mer än tillräckligt utgöra hy - 46 Den 26 Mars f. m. pothek för 100,000 R:dr, hvilken summa, ehvad utgång ock sedan saken kunde komma att taga, icke synes betydligare, än att Rikets Ständer kunde låta den utgå, för att förekomma en eljest oundviklig National-förlust. Med anledning häraf, och då icke i närvarande stund ett biträde i förskoltsform kan lemnäs, vågar jag vördsamt föreslå återremiss till Utskotten, med föreskrift att uppgifva utväg till ett lånebiträde af 100,000 R:dr för Götha Canal, för att på sådant sätt gå Kongl. Maj:ts i den Nådiga Propositionen yttrade önskan till mötes. Herr Rosenqvist , Fredrik Leonhard, anförde skriftligen: Då det nu kommer att bestämmas, om Svenska Folket ännu ytterligare skall contribuera och låta beskatta sig för ett företag, grundadt på speculationer, hvilka varit lika osäkra, fautiva och odugliga, som de kostnads-förslag, man öfver arbetet upprättat, varit försåtlige, är det verkligen hög tid, att något närmare tänka på saken och icke vidare tro på löften, som man skenbarligt ser aldrig skola realiseras. Mine Herrar! Finnes väl någon upplyst Svensk Medborgare, som, utan andra förbindelser och relationer än dem, hvaruti han står tillttff Fädernesland, icke numera är fullt öfvertygad, alt Götha Canal Den 26
— Sedermera fann Regeringen akt cn allmän Vränwinsbränning skulle wara sörmänligare, om en witz afgift af Hemmanen derfö, re crtades, 06) detta förslag wcrkstaldes genom det os rvantiga Beskattnlngssättet, att tvid Sockne» stämmor derom besiuta. Hwar och cn ägde likwäl rättighet att neka inga häruti, äswen Militaire-Jndelningshafware, mm ingen Officer feck oaktadt sin tour och sina för - Den 4 December. förtjenster, blifwa befordrad kill ctk annat Boställe nian akk derföre erlägga Bränwins afgifren. Wid Igoo ärs Riksdag stadgades siureligen, den nu gällande Författningen, som bland andra brister, äfwsn obilligt fördelar Bränwins afgiftcn, dä mindre hemmans delar betala mera i proportion än de större. Uti det nu förswarande Betänkandet förestås en i alla afseende fri och allman Bränwins bränning, eniot 2 R:dr. afgift pä Hem manck, och särskildt för pannerymden i progressivt förhållande. Bränwins till» werkningen här i landet är egentligen endast en förädling af Spannemal, kill erhällande af Bränwin, som nu mera är en ncdwändighetS wara; men del torde derjemte endast för Jordbrukaren wara ett sätt, att förwandla dest spannemäl i penningar. — Säledes borde efter min tanka, ingen annan äga rättighet att tillwcrka bränwin, än den, som pä egen eller andras jord producerar spannemal. Härigenom winner jordbrukaren bade afsättning pä sitt bränwin och förbättrar sin boskaps skötsel, hwilket bidrager till en bättre utkomst, Landels odling och möjligheten för den arbe» tande Classen att utgöra drygare utffyldcr till Skaten. Till tvinnande as detta ändamål, i den mohn Bränwins bränningen härtill mcdwerkar, behöswcs icke sä stora pannor som Ullkottet förestagit.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har blifvit erinradf, att, då dessa 4 år borde räknas från nu pågående Riksdags slut, som först år 1841 inträffar; samt nästa Riksdag vore utsatt att börjas i Januari månad i845; så kunde den af Utskottet utsatta tidsbestämmelse leda derhän, att Lagförslagen ej komme att öfverlemnas till Ständernas pröfning nästa Riks? dag; hvadan orden; 'Tyra år,” borde andras tili; ’’tre år;" 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o ij5. 4;o att Lag-bereclningen jemväl! jår sig anfcrtrodt att redigera förslag till de serskilda Författningar, som vid och för det nya Lig-verkets promulgation må finnas behof ige att tillika utfärdas. En talare liar yttrat, att det visserligen vore nyttigt, alt sådane förslag uppgjordes; men skulle äfven de på förhand vara färdige; så blefve föremålen för beredningens åtgärder serdeles vidlyftiga. Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anförclt, har Utskottet, i fråga om första anmärkningspunkten,^ funnit sig icke böra frångå .förslaget derom, att Justitiae-Stats-Ministern och två Justitiae-Råd., jemte Justitice-Canzleren och Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman skulle blifva Ledamöter uti ifrågavarande Lag-beredning.
På sätt den siste värde talaren upplyst, har Den 19 April e. m. 201 del icke varit BankoUtsk:s mening atl förminska fonderne för utlåningen. I st. f. de 800,000 r:dr, hvarmed kredilivet för hypoteks-föreningarne blifvit förminskad!, liar manufaktur-diskonten oell fastighetsbelåningen blifvit ökad med ett enahanda belopp, hvaremot en del af fonden för diskontrörelsen öfverflytlats till kassa-kredilivet och utgör, såsom förut är nämndt, 1,800,000 r:dr. Då Ulsk. tillstyrkt R. St., alt småningom öfverflytta hela diskont-rörelsen till en kassa-kreditiv-rörelse, hvilket mål säkrare vunnes derigenom, att allmänheten begagnade kassa-kreditivet, måste Ulsk. beklaga, att den för sådant ändamål anslagna summa är allt för ringa och Utsk. hade önskat atl kunna tillstyrka ett högre belopp. Om R. o. Ad. således, i fråga om denna fond, skulle vidblifva hvad som i detta hänseende förut varit bestämdt, i likhet med hvad som skedde vid frågan om fastighets-belåningen, tviflar jag icke, att Utsk. med glädje skall emottaga ett sådant beslut och höja anslaget till kassa-kreditivet. Man har sagt, att delta anslag skulle hufvudsakligast komma hufvudstadens innevånare och närmast deromkring boende personer till godo. För min del tror jag, att så icke blir förhållandet, ty då en stor del personer, boende i landsorterne, alltid hafva sina förnämsta affärer på Stockholm, åtminstone de i norra och östra delarne af riket boende, tror jag alt den sålunda beredda utvägen komme alt ganska flitigt och med stor fördel begagnas af personer, äfven på längre afstånd från hufvudstaden boende. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte afslå den föreslagna tillökningen. Om det äfven skulle inträffa, hvilket jag dock icke kan föreställa mig, alt några medel icke anslås och belåningen i någon mån blefve minskad, tror jag icke, att en sådan händelse vore ohelsosam för landet.
Icke ett ögonblick tviflade hon på upprigtigheten af hans ånger, men det hade fallit som fjäll från hennes ögon, och för första gången såg hon honom sådan han var, utan den magiska belysningen af hennes kärlek, icke sämre, icke bättre än de flesta, endast lumpen – och det var det värsta. Hvad skulle hon säga? Att han föreföll henne så ömklig, just derför att ett enda ord från henne skulle vara nog att förjaga hans sorg? Att hon kände deltagande, just derför, att hon måste förakta honom? Med morgonrocken löst kastad omkring sig satt hon på sängkanten och betraktade vid nattlampans sken den sofvandes lugna ansigte. Han sof verkligen, sof efter allt detta! En sund, bekymmerslös sömn. Och han var hennes man. Hon log bittert. Och minnen drogo förbi, ett efter annat – välbekanta minnen, nyss så dyrbara – och från hvart och ett af dem rycktes den slöja, hvarmed hennes egen tillgifvenhet kringspunnit det. Nu såg hon dem tarfliga, nakna, och kände sig så arm, så outsägligt arm. Hon egde intet, icke ens det förflutna. Hon tryckte händerna emot sina värkande tinningar. Att kunna glömma, som han – och sofva. Långsamt och tvekande gick hon fram till nattduksbordet, der Chloral-flaskan stod. Några djupa drag, och hon skulle somna utan smärta, somna från förnedring och minnen! – för alltid? Skulle satsen vara tillräckligt stark? Och barnen! Hon ryckte till och drog handen tillbaka. Försänkt i grubbel vandrade hon genom den långa gång, som ledde till sonens rum. Den var mörk, och natten dödstyst, icke hennes egna steg hördes en gång. Luften kändes tung och tryckte på hennes bröst, det var, som skulle det snart gifva vika för tyngden och sjunka tillhopa, krossadt och qvidande. Hvad hon var trött! Var det synd att vilja somna från allt detta? Hon öppnade dörren och gick fram till sonens säng. Äfven han sof. Hon drog undan gardinen, så att sommarnattens sparsamma dager föll på hans ansigte. – Dessa kära drag! – så lika hans, men finare, själfullare. Der låg ett uttryck af trötthet öfver dem nu, och han var blek. Stackars gosse, det lugn, han visat, hade varit dyrköpt.