Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s prot. ina fä tryckas pä enahanda sätt, nemligen med tala stilar och förkortningar af ofta förekommande ord, i häften af 20 å 30 ark hvardera, dock så att intet pleni-prot. stympas, utan till slut intages i häftet, äfven om berörda antal ark derigenom minskas eller öfverskrides. Derjemte får Direct. äran anmäla, att, genom nu ang:de ifrågavarande tryckning afslutadt coulract, ej allenast kostnaden för hvarje tryckt ark, hvilken vid sednaste riksdag var betingad tili 16, blifvit nedsatt till 15 r:dr b:co, under förutsättning alt upplagans storlek blifver densamma som vid de sednaste riksdagarne, nemligen 500 exemplar, utan ock, enligt aflemnadt proftryck, hvarje ark, i följd af smalare men likväl lika lättlästa stilars användande, kommer att inrymma lika mycket som vid sista riksdagen trycktes å 1-J ark. Stockholm den 26 Juli 1844. U. Koskull. Fredr. Boije. J. K. Cederstråle. J. A. Tornérhjelm. G. Brakel. j.libert Munck. Föredrogs och remitterades till LagUlsk. R. St:s Juslitia;- Ombudsmans d. 11 sisth Juli afgifua berättelse lill R. St. vid denna riksdag. Justerades pleni-prot. för d. 27 och 31 sisth Juli. Hr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande: Den utelöpande Bancooch Riksgälds-sedelstocken , dertill räknade alla af Banken och Riksg.cont. utgifna och oinlösta sedlar, och sålunda äfven de, som af hvarjehanda orsaker förkommit, utgjorde vid 1831 års slut 31,639,862 r:dr 32 sk. 9 r:st. vid 1834 års slut 30,344,804: 26.
Destillerar den bränvin, som lill destillering icke är berättigad, eller verkställer någon destillering under tid. dä sådan icke är för honom tillåten, eller utöfvas destilleringsrätt, som på 18 eller 19 § grundad är, under tid, hvarför anmälan till bränvins tillverkning ej skett eller tillner kniv gsafgift ej , blifvit erlagd, eller varder sådan destillering, hvilken enligt 20 § idkas såsom särskild näring, utöfvad under tid, hvarför anmälan till destilleringen ej skett, eller öfverträdes förbud, som i 23 § gifvet är; bote den, som destillering sålunda olofligen utöfvar eller olagligen förfar, frän och med 100 till och med 1,000 R:dr. Den, som till destillering, hvilken på grund af 19 eller 20 § utofvas, använder redskap af annan rymd eller beskaffenhet, än han uppgifvit och till begagnande hvaraf hail är berättigad, bote från ock med 13 R:dr 16 sk. till och med 133 R:dr 16 sk., erlägge ock skilnaden emellan den afgift, han erlagt, och den han erlägga bort, dock för minst en månad och, i fall destilleringen än längre fortfarit, för tvä, tre eller flera månader, tiden beräknad på sätt i 67 § föreskrifves. § 76 (68). Apothekare, som för pharmaceutiska behof nyttjar destilleringspanna af större rymd, än medgifven är, eller destilleringspannor utöfver tillåtet antal, böle från och rned 13 r:dr 16 sk. till och med 133 r:dr 16 sk. § 77 (69). Öfverläder bränvinstillverkare det förbud, som i 2 § sista mom. gifvet är, mot mäskberedning samt bränvins tillverkning från klockan tio om aftonen näst före söneller helge-dag till klockan tio om aftonen å sådan dag'; gälde den tillverkningsafgift, som mot en dag svarar, och bote afgiftens dubbla belopp.
Jag har underställt min åsigt Ridderskapets och Adelns bedömmande, Hvad Musikaliska Academien beträffar, har jag mine uppgifter från pålitelige källor. Långt ifrån aft Academien befordrat Orgel-byggnadskonsten, har den snarare förstört densamma». Och jag år öfveftygad att om Academien, för hvilken man nu vill på Rikets Stat uppföra ett årligt anslag — ett anslag, hvartill sålunda äfven torparne i Norrland mäste bidraga, ville ta befattning med att perfectionera deras lurar och deras bockhorn, så skulle också dessa snart finna sig sjn njutning berÖfVade: Vetenskaper och Konster tåla ipke några förmyndare j __ en hvar vill skapa och njuta sjelfj men sorn sagt år, hittills åro Storkholmsboerne de enda, sorn haft erfarenhet af Musikaliska Acadeintens tillvaro. Alltid fordrar man bidrag för Konsterne och Ve, tenskaperne. Det finnes likväl icke något Land i Europa, der ett Folk, så; fattigt sorn det Sven ska, gjort så mycket för Yeteuskaperne, Det yore önskeligt att desse gjort lika mycket tillbaka för Folket. Jag förnyar min anhållan örn återremiss af Betänkandet, och yrkar, att det ifrågaståldte anslaget åtminstone icke må törns på ordinarie Stat, utan på sin höjd medgifva* blott till nästa Riksdag. Den | Julii t. nu Herr Cederschjöld., Pehr Gujlaf'. Jag anser mig bura vördsamt upplysa, att Orgel-bygg* nadskonsten verkeligen blilvit under de senare åren uppmuntrad i så måtto, att en och annan person blifvit på allmän bekostnad skickad Utrikes, för att låra hvad som i detta yrke ej kunde låras inom Landet. För närvarande lärer också åtminstone en sådan person ännu vistas Utrikes. Herr von Hartmansdorff: Ingen kan mera än jag erkänna, huru stora bidrag Svenska Folket och Sveriges Konungar enskilt gjort för Vej tenskapernas befrämjande inom detta Land,i och jag har äfven i början af denna Riksdag väckt fråga om en båttre organisation och jemnare för^ delning af de i berörde ändamål anvista inkomster.
Och jag sade fångamen all Herrans ord, som han mig vist hade. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, du bor ibland ett ohörsamt folk, hvilke väl ögon hafva, att de se måtte, och vilja dock intet se; öron, att de höra måtte, och vilja dock intet höra; utan äro ett ohörsamt folk. Derföre, du menniskobarn, skicka dig som du ville färdas, och drag din väg om ljusa dagen för deras ögon; du skall bortfara ifrå ditt rum till ett annat rum för deras ögon; om de tilläfventyrs märka vilja, att de ett ohörsamt folk äro. Och du skall hafva din tyg framme, lika som du färdas ville om ljusa dagen för deras ögon; och du skall draga din väg om aftonen för deras ögon, lika som man bortfar, då man vandra vill. Och du skall bryta dig genom väggena för deras ögon, och gack der ut igenom. Och du skall tagat uppå dina skuldror, för deras ögon, och när mörkt ordet är, din väg draga; du skall binda om ditt ansigte, att du icke skall se landet; ty jag hafver satt dig Israels hus till ett vidunder. Och jag gjorde såsom mig befaldt var, och bar min tyg fram, lika som jag färdas skulle om ljusan dag, och om aftonen bröt jag genom väggena med handene; och som det var mörkt vordet, tog jag det på skuldrorna, och bar det ut för deras ögon. Och om morgonen bittida skedde Herrans ord till mig, och sade: Du menniskobarn, hafver Israels hus, det ohörsamma folket, icke sagt till dig: Hvad gör du? Så säg till dem: Detta säger Herren Herren: Denne tungen gäller Förstan uppå i Jerusalem, och hela Israels hus, som der är. Säg: Jag är edart vidunder; lika som jag gjort hafver, alltså skall eder ske, att I måsten färdas och fångne förde varda. Deras Förste skall bortförd varda på skuldrom i mörkrena, och måste gå ut igenom väggena, den de bryta skola, att de skola draga derigenom; hans ansigte skall förskylas, att han icke med något öga ser landet.
S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottels nedannämnda Betänkanden: N:o 37, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående förmyndare-vården. Hvad Utskottet i detta Betänkande hemställt och tillstyrkt, blef af PresteStåndet godkändt. N:o 38, Prot.- Utdrag den 18 Juli 1860. 537 N:o 58, i anledning af väckt motion om ändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-balken och andra Författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan lill gäldenärs egendom. §§ 9 och 18 återremitterades. § 15 ansågs, till följd af Ståndets vid behandling af Lag-Utskottets Betänkande N:o 55 fattade beslut, böra helt och hållet uteslutas. Öfriga delar af förslaget lomnades ulan anmärkning. S. I). Föredrogs ånyo meddeladt Utdrag N.o 5(»G af Hederv. Bonde-Ståndets Protokoll den 14 dennes, med inbjudning lill de öfriga Biks-Stånden alt förena sig uti Bonde-Ståndets nämnde dag lättade beslut, att ål Rikets Ständers redan utsedde Deputerade borde uppdragas alt. förfalla den underdåniga adress, hvilken de vid Deras Majestäters förestående kröning i Norge komma alt å Rikets Ständers vägnar öfverlemna, äfvensom i sammanhang dermed Expeditions-Utskottets Memorial N:o 11, lill följd af ålerremiss å Utskottets förslag lill underdånig adress i anledning af Deras Majestäters kröning i Norge, ålföljdt af Utskottets förnyade förslag N:o 99 i samma ämne.
Indebetou, Law, Åkerman och Jenssen höllo omsorgsfullt paraplyerna öfver sina hufvuden, men Björnberg var alltför ifrig för att fråga efter litet regn. Det var han, som förde ordet, och de andra herrarne måste tysta på honom, när han skrek och dundrade alltför högljudt och fick de förbigående att vända sig om för att se, hvad som var på färde. – Vet någon af herrarne, ifall det ännu är öfver för friherrinnan? frågade Björnberg. – Nej, det är det inte. Jag talade just nu med Dubben, svarade Indebetou. – Artar det sig till en svår barnsäng? – Visst inte. Dubben var alldeles inte ängslig. Han beklagade sig blott öfver att han omöjligen kunde reda sig med John Hall, som lär vara alldeles oresonlig och springer ut och in och besvärar den arma friherrinnan och gör henne inquiet, när hennes far med sina roliga historier försatt henne i godt kurage. – Ja, ja, sade Björnberg, det är ej lätt att tala förstånd med John Hall under vanliga dagar, men en sådan här dag finns det nog ingen annan råd än att taga honom i kragen och ruska honom spak. – Bror Björnberg får honom nog dit, han vill ha honom, antingen han stretar emot eller inte, anmärkte Jenssen. – Ja, ja. Jag brukar, skam till sägandes, drifva igenom min vilja, svarade commercerådet skrattande. Björnberg var vid ypperligt lynne i dag. Herrarne hade nu kommit fram till Sillegatan och gingo direkt upp på contoiret. Det fanns ingen tambur eller förstuga till det yttre contoiret, där bokhållarne sutto, utan herrarne pälsade där af sig, sparkade från stöflarne de hårda galoscherna och spände upp de drypande paraplyerna till tork, medan handelsbetjänterna menande sågo på hvarandra, ty ingen hade någonsin sett commercerådet Björnberg på det Hallska contoiret. Blott en af bokhållarne såg icke upp från sina böcker, utan fortsatte med sina räkenskaper, och denne ende var David Carnegie. Men när Björnberg fått af sig rock och galoscher, stöflade han rakt fram till Carnegie och sade till honom:
Jag har bär flere gånger hört anföras, att vi hafva att lacka våra skulder före 1S09 för det nuvar. förhållandet, d. v. s. de skulder, som ådrogos Riket af en Konung, hvilken ansågs mycket stor på sin lid, nemi. Gustaf lil, ehuru jag gör mig ett helt annat begrepp om en stor Konungs storhet, än att den skulle kunna vinnas, under det han för sin 5 H. 58 458 Den 18 December f. m. egen äras skull uppoffrat sitt lands välstånd oell vid sin bortgång lemna landet nära nog ruineradt. Man liar ansett denna mannen mycket stor, och han tiar blifvit mycket prisad och många stora parentationer hafva blifvit hållna öfver honom; men då ett folk först en tid efteråt får ett sant uegrepp om den verkliga storheten, sä vela vi äfven först nu hur det hänger tillsammans med Gustaf lilis. Ihågkomma mäste vi i alla fall, huruledes det var han, som började med att hemligen skuldsätta Rike!, under det ingen mer än hans invigde agenter visste hurudan Bankens ställning var, emedan ”secretessen” hvilade då deröfver; huruledes han, när de utrikes lånen icke förslogo, och när creditcn började brista, uppfann det ypperliga medlet att hjelpa sig fram med Hiksg.- cont. och lät en ström af sedlar derifrån löpa ut, som genast åstadkom skillnaden emellan dessa båda myntslag. Det var han, som lemnade efter sig denna lendeus till enskild skuldsättning, lill enskilda corporalioners uppkomst, som fingo tillstånd arbeta till egen vinst pä Statens bekostnad, till tullarrenden, societeter, till bränvinshränningssocieteler, till bancodiscont-arende-societeter, o. s. v., det var han som såmedelst lärde de läraktiga att fiska i grumligt valten. Alla desse anstalter voro mycket lönande inrättningar. Hvarföre? Jo, emedan de skuldsatte folket; folket, som icke hade något begrepp om verklig capilalbildning, lät förleda sig och var jubilerande lydigt sin store Konung.
Vid öfvervägande af detta allt och ehuru gesällen Engmans uppgift, det honom tillhörig lösöre-egendom skall varit, till gäldande af de i ofvannämnda mål honom ådömda höler, i mät tagen medelst Öfverslålhåilare-embetels kanslis försorg, blifvit vederlagd genom exekutions-betjenlernes öfver en sådan utmälnings-förrältning den 12 April 1839 afgifna intygande, att Engman icke ägde någon tillgång, som emot bötesbeloppet lill del ringaste svarade, hvarmed äfven instämt det til! Kämnersrättens protokoll ilen 9 April 1840 gjorda lillkännagifvande, att vid de af rättens betjente i samma ändamål anställda utmätningsförsök all tillgång hos Engman saknats; hade jag likväl funnit Kämnersrättens öfverklagade åtgärd anmärkningsvärd i afseende å det hufvudsakligen till grund för klagomålet åberopade oell behörigen styrkta förhållande, att, sedan Kongl. Majlis utslag uppå Engmans underdåniga besvär och nådansökning den 19 December 1838 meddelats, Engman ytterligare den 7 Mars 1839 till Kongl. Maj:t iulemnat underdånig ansökning att af gunst och nåd njuta eftergift af ådömda bötesansvaret, men att sistnämnda ansökning icke varit af Kongl. Majit i nåder pröfvad och afgjord, då, i följd af Kämnersrättens nyssnämnda dag den 9 April 1840 fattade beslut om böternas förvandling till sju veckors långelse, Engman blifvit redan samma dag lill fängelsestraffets undergående i rådhushäktet inbragt. Det kunde nemligen ifrågasättas, huruvida denna verkställigbetsåLgärd, då Engmans ytterligare nådansökning b vilade oafgjord, varit behörig eller icke, och del borde i sednare fallet utredas, om vederbörande, hvilka det tillhörde att bestraffningens verkställighet ombesörja, ägde eller saknade kännedom om nådansökningen och den då ännu återstående pröfningen deraf. I förra hänseendet innefattade väl Kongl. Brefvet den 4 Juli 1811 den allmänna föreskrift, att sedan för brott dömda personer hos Kongl. Maj:t sökt nåd och Kongl. R. St. Just.
Visserligen är det en tillfredsställelse att se den omsorg som nu egnas åt fångvården i allmänhet och fångarnes förplägning isynnerhet. Ingen kan deråt mera fägna sig än den, som är styresman i ett län. Hvad fångarnes utspisning beträffar, lärer väl kostnaden derföre understiga den för indelta soldaten beräknade stat, och detta bör den äfven; men att den är bättre än den frie arbetarens vanliga kost, är en sanning som jag kan vitsorda. Jag har nemi. gjort ett mål i cellfängelset vid ett inspectionstillfälle och der ätit en soppa med tillhörande rotsaker, hvilken varit så god att man svårligen någorstädes kan med skäl begära den bättre. Utspisningen är sådan, att den i sanning icke träffats i armodets koja och icke ens hos den öfvervägande mängden bland de /^delar af Sveriges befolkning. Likväl är det visst icke för att klandra hvad som, enl. mitt omdöme är ett glädjande förhållande, som jag begärt ordet, utan derföre att jag noga känner den förtrytelse som, särdeles Den 1 Juli f. m. 399 i aflägsna orter, må vara till följd af bristande kännedom, råder emot den öfverdrifna välvilja som man tror visas mot fångne brottslingar. St. vid sådant förhållande fästa en allvarlig uppmärksamhet vid frågan och ingå till K. M. med en und. skrifvelse i ämnet, skulle jag tro sådant verka fördelaktigt, just med afseende på den oriktiga föreställning om saken som de sä benämnde :delarne af Svenska folket och måhända äfven flera bland öfrige klasser om saken hysa. Jag skulle derföre önska att man icke måtte underlåta att i enlighet med StatsUtsk:s tillstyrkande, egna en särskild uppmärksamhet åt ämnet. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att blott med några få ord få förklara hvarföre jag talat om soldaten under tåg och marsch. Det är derföre att det endast är den som revisorerne afsett. Sidan 392 i berättelsen, der denna fråga förekommer, talas ej om annat än om indelta soldaten under tåg och marsch men icke under andra förhållanden. Hr von Troil, Emil: Jag skall för tredje gången söka göra mig förstådd af Hr Gr.
Jag har sett henne tillsammans med fattigt folk och mottagande enkedrottningen af Danmark, oeh hon var alltid sig lik. — Hon neg djupt för drottningen, men icke för de fattiga gamla gummorna, det var den enda skilnaden. Hennes väsen, hennes röst, hennes uppriktighet voro desamma, därför att hon aldrig kunde förneka sig själf. Hon tänkte godt och humant om alla och ville gifva en hvar allt det goda hon kunde. Hon var aldrig förlägen, aldrig orolig, därför att hon aldrig önskade att visa sig bättre eller för mer än hon var. I sin dräkt var hon bland de enklaste, och hon hade uppfunnit ett särskildt snitt på sina klädningar, som klädde henne utmärkt, och efter hvilket hon äfven klippte de dräkter, hon bar, då hon ibland var ute i stora världen. Det var ett bluslif med nedhängande skulderstycken, ärmarne sutto i ett särskildt underlif, så att hon med stor lätthet kunde röra armarne. Hon påstod, att alla andra klädningar stramade henne i ärmhålet, och jag minns, hur hon visade, hur de flesta damer buro sig åt, när de t. ex. skulle taga ned något från en hög hylla; längre än till armbågen blef icke armen fri. På klädningskjolen bar hon aldrig garneringar eller draperier, huru moderna än vexlade, utan hade den slät nedhängande med skärp om lifvet, stängdt med ett spänne. Då det i denna dräkt alldeles icke var något påfallande, gick hon med den hela sitt lif. Man sade om henne, att hon var allt för enkel, men aldrig att hon såg besynnerlig ut. Hon rörde sig och befann sig bäst i denna dräkt, den kostade blott litet, och hon ville använda det minst möjliga på sin egen person. Men för oss var ingen vackrare än hon, då hon kom i sin tarfliga, svarta klädning, och när vi sågo henne i högtidsdräkt, som t. ex. vid ett bröllop, då hon var klädd i hvitt med en krans på håret, fördunklade hon i vårt tycke alla eleganta och modernt klädda damer, som voro närvarande. Hon undervisade oss » små » i skrifning och teckning, vissa tider i handarbete och modersmålet.
Februari, täckts från och med innevar. års början tillägga aflidne Landtmäteri-fiscalen M. G. Segerstedts efterlemnade barn, sönerne Gustaf Maximilian Robert, född den 3i Maj 1823, och Nils Christian Julius Albert, född den 21 April 1828, samt döttrarna Olivia Gustava, Ida Amalia Mathilda, Laura Iduna och Lovisa Margaretha, i anseende till deras fattigdom, en årlig pension af sextio (60) riksdaler banco uti femte classen af Civil-statens allm. enkeoch pupill-fond; alltså, och uppå K. M:s vår Allernådigste Konungs och Herres vägnar och befallning, har Directionen härmedelst, och i kraft af detta öppna bref, velat försäkra dessa pensionstagare, sönerne, til! dess de uppnått tjuguett års ålder, samt döttrarna, så länge de lefva ogifta, och de lili torftiga omständigheter sig befinna alt förenämnda pension 60 rtdr om året gemensamt åtnjuta —- — Stockholm den 14 April 1838. M. Rosenblad, (Sigill.) J. C. af Billbergh. Slrich Chr. Landgren. S. A. Munthe. Gust. Öijer, C. Limnell. Pensions-bref för afl. Landtmäteri-fiscalen N. G. Segerstedts barn uppå 60 riksdaler årligen uti femte classen af Civil-statens allm. enkeoch pupill-fond. Rätteligen transsumcradt betygar U. J. Segerstedt. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller blott att få fästa mig vid ordalagen i StatsUtsk:s tillstyrkan, under önskan, att de icke mätte blifva begagnade af R. St. ifall sjelfva sakon bifalles. Det står nemi., att "då K. M. i afseende på ”reglerln af detta verk, gått R. St:s önskningar till mötes, "medelst förslagets öfverlemnande till deras pröfning etc., har "Utsk., godkännande de af K. M. anförda skäl för den äskande tillökningen, funnit sig böra tillstyrka’’ etc.
N.o 36. vember månad 1824 ultagits från Dockan, der det undergått förbyggnad samt blifvit förnyadt, i åtskilliga delar reformeradt och under byggnaden försedt med helt Capell; att Construetions-Departements-Chefen, Öfversten af af Borneman ”ansett detta vackra oell goda Skepp icke annorlunda till sitt värde, än som ett alldeles nytt Skepp af samma Certe och Dimensioner att Befälhafvande Amiralen, som i öfrigt framkastat flera betänkligheter mot vidare försäljning af Örlogs-fartyg, yttrat, det Skeppet Gustaf den Store verkligen vore ett nytt Skepp, fast med något slitna inventarier, samt Camilla, ensam bland de större Fregatterna, fullkomligt god; att H. E. Herr General-Amiralen medgifvit, det Skeppet Gustaf den Store befunnes, till skråf och inventarier, i godt stånd, oaktadt dess construction skall varit förfelad, men att H. E. deremot bibehållit tystnad öfver uppgiften om Fregatten Camillas beskaffenhet, utan att deraf försöka någon vederläggning. Enär nu trovärdighet måste lemnäs åt vederbörande Local-Autoriteters och Tjenstemäns, af Herr General-Amiralen antingen obestridda eller svagt vederlagda omdömen och viltsord, anser, för sin del, Constitulions-Utskollet Herr Stats-Rådet Grefve Cederström icke. hafva, i rådslagen öfver Conslilutions-Utskottets Memorial. N:o 36. 9 ifrågavarande allmänna mått och steg, nog vårdat sig om Rikets sannskyldiga nytta, då han, med frånträdande af den för skeppsförsäljningen antagna princip, tillstyrkt, att ett förbygdt eller nytt Linie-Skepp och den enda fullkomligen goda Fregatt måtte Flottan afhändas. 4:o Emot Stats-Secreteraren Arnell t behandlingen af målen, rörande dels f. d. Expeditions-Secreteraren Lindgrens anhållan om afskrifning af hans skuld ti i 1 Passevolance-fonden, dels den af General-Majoren m. m. Friherre von Schulzenheim sökta och vunna befrielse från yrkad accordsersättning.
RiksgäldsContoiret må hålla Styrelsen öfver StuteriInrättningen tillhanda penninge-förskolt af högst Trettiofem Tusen Riksdaler ntt, i mohn af behofvet, lyftas, dock alltid i jemna jooo Riksdaler-tal, under villkor, att Styrelsen aÖemnar dess till RiksgäldsContoiret ställde, uti StatsContoiret annoterade förbindelse, att de Jyftade Summorne med löpande fem procents årlig ränta utaf Statsanslaget återgälda, i sådant förhållande, att hvad som t. ex. lyftes år i83o, återbetalas till J;dcl jemte upplupne räntan, hvarje af de nästpåföljande fyra åren, hvad som lyftes år i83i, likaledes till *- hvarje af de näst påföljande åren o. s. v. så alt alla de lyftade Summorne äro med ränta återguldne senast år 1834» hvadan utaf Stats-anslaget bör innehållas och till R:g:sContoiret afieranas hvad sorn hvarje år i Capitalmedel och ränta erläggas bör, enligt den uppgift Betänkanden, N:s 377, 378. 353 derå, sorn från R:g:sGontoiret varder StatsGontoiret meddelad. Det enda, i min tanka betänkliga skäl emot antagandet af detta förslag, som jag inom Utskottet hört yttras, är, förutsatt fara af ett prejudieat för hypotiserandet eller anticiperandet af Stats-anslag. Jag tror likväl att detta motskäl bör förfalla, då man betänker att RiksStaten är uppgjord för fem år,'och att således den föreslagne åtgärden endast innebär enahanda förhållande, som om man vid ett års början uppbar hela årets anslagssumma, i fall Staten vore för blott ett år bestämd. Jag är doek ingalunda böjd, att som allmän regel hylla principen, men tror att en god hushållning någon gång klafver undantag, och att ett sådant i förevarande fråga skulle leda till Stats-oaeonomisk fördel. Hr Öfverste Lefrén, Ur Prosten Ostberg samt Hr Lagmannen Stahle hafva uti förestående Reservation instämt.