Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet utan tvekan ansett böra antagas, att endast renadt bränvin, hvartill förnämligast bör räknas destilleradt, får till salu hållas, måste destillerin - 6 Särskilda Utskottets Memorial, N:o -H. gen icke underkastas några tvångs-band, sorn, göra henne svår och dyr; inskränkning i tiden, vare sig till några dagar efter bränvins-tillverkningen, eller till de två tillverknings-månaderna, bör således icke komma i fråga. Tvärtom anser Utskottet destilleringens drifvande såsom särskild näring böra vara förbuden just under de för tillverkning tillåtna två månaderna, men endast under dem. Detta torde vara nödvändigt för kontrollens skull, då lön-bränning med en panna, som för destillering hålles oförseglad och i bruk, kan vida lättare döljas, än om sådan panna icke finge vara oförseglad under samma tid. Då fråga blifvit att bestämma, huru rättighet till destillerings-rörelses bedrifvande bör förvärfvas, har Utskottet trott någon annan befogenhet eller åtgärd icke behöfva föreskrifvas, än hvad i nu ifrågavarande förordning är antaget för vinnande af rättighet till bränneris drifvande. Då tillverkare .torde böra, enligt den redan föreslagna 20 §, hafva rätt att, om de så förmånligt finna, destillera, i stället för att bränna, så kunna andra egenskaper och annan behörighet icke anses erforderliga Hos den, som vill drifva destillering såsom särskild näring. Skilnaden bör blott vara, att destillatorn icke får tillverka bränvin, utan endast förädla det; och för säkerhets skull föreslås, att det bränvin, som destilleras, icke får vara under 5 graders styrka, så att det missbruk icke må kunna ske, alt lank eller icke kia-' rädt bränvin förvaras från brännings-månaderna och sedan destilleras, eller under berörde tid tillverkas i mindre bränneri, för att destilleras i större. Sättet att kontrollera, att destillations-rätten icke missbrukas till bränning, är den enda svåra uppgiften; och huru Utskottet tänkt sig dennas lösning, ses af efterföljande.
Äfven jag förenar mig deruti, att, såsom Herr von Hartmansdorff nu yrkat , mitt anförande må anses såsom en ny motion. Friherre Gederftrorn: Jag har svårt för att finna, huru en såsom anmärkning emot Betan-' Den 37 Augusti f. nu tot kandet framställd sak tan, sedan den af Utskottet hljfvit afstyrkt, å ny o väckas och remitteras. Jag instämmer fullkomligen uti hvad Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, att det ej går pn att dela frågan, och tror ej eller, att det är lämpeligt att väcka såsom ny motion ett redan handlagdt ärende 5 men jag skulle förmoda, att då frågan nu för andra gången förehafves, Herr Ribbing är i tillfälle föreslå den bestämda förändring som uti LagUtskottets förslag bör äga Turn, och då kan man få saken på en gång afgjord. Herr von Haetrnansdorjft Jag befarar, att i händelse Batänkandet ej återremitteras, det nu färer svårligen kunna med modificationer afgöras, emedan det fordras en förändrad redaction af en viss Iag§., som ej här torde kunna göras nog bestämd för att genast antagas. Men kan saken hjelpas genom någon Kongl, Förklaring, så tror jag', att Ridderskapet och Adeln kunde instämma i Preste-Ståndets beslut i allmänhet, utan att hålla sig vid ordalagen. Herr Efyrenborgt Mig synes ändringen kunna inskränkas till en allmän efterlysning öfver hela Riket, och jag får i sådant afseende föreslå, att 4 §• i kapitlet GiftermålsBalken må erhålla följande lydelse: ”Öfvergifver och förlöper Mannen af ondMsko oell motvilja sin Hustru, och far utrikes i ’*thet uppsåt, att ej mera blifva och bo med ”henne; håfve ingen rätt sin lott i boet, eller 202 Dm 27 Augusti f. m. ”fasta gods sitt att råda. Viii hustrun från honora skiljas, tage thå Stämning hos Domaren. ”Vet man ej hvar mannen sig uppehåller, före”lägge
Frågan är nu, om af de många skulder, som nationen åsamkat sig till Banken, 4,400>000 Thdr, utgörande resterande krigsskuld, skola qvarstå såsom en skuld till Banken, och en Bankens fordran hos Staten, eller i likhet med de öfriga skulderna afskrifvas. Vilja Rikets Ständer behålla Banken Den 21 October e. m. under vård och garanlie, så måste de väl också söka alt bibringa folket den öfvertygelse, att Banken förmår uppfylla sina förbindelser. Dertill fordras, att hvad qvarstår såsom skuld, må varda ärligt reverseradt, så att Banken ej må behöfva knäfalla och tigga, för att utfå sin rätt. När Kongl. Maj:t och Kronan för sina gods och ägodelar måste svara vid Domstol, ser jag ej hvarföre ett BancoBolag skulle finna sig förnärmadt utaf att, i fall det brister i sina förbindelser, varda dragit inför Domstol. Vill Staten fortfara att vara Debitor till Banken, så bör den ock utgifva ordentlig förbindelse, stäld till Banken eller Ordres. Nu kan BankoStyrelsen icke lagsöka Bankens gäldenär, Staten, emedan fordringen grundar sig blott på ära och tro. Är den behörigen reverserad, så lärer BancoStyrrelsen icke krusa mera med den ena än med den andra försumlige gäldenären. Skola reverser utställas, sä måste de vara räntebärande. Man har föreslagit 4 procent, hvaraf Banken dock icke behåller mera än hvad som erfordras för uppköp af silfver och till reserv-fond , hvars storlek från Riksdag till Riksdag bestämmes af Ständerne. Utskotten hafva trott, att större garantie icke kan gifvas, att Banken aldrig skall accumulera. Det beror af Ständerne, att i detta afseende gifva hvilka föreskrifter som hälst. Jag instämmer med Herr Tham deri, alt Banco - Den 21 O c tob er e. ro. Styrelsen bör förmenas använda dessa Statens Reverser, utan vid tillfällen af våda för Bankens soliditet. Hvad af betalningen å denna skuld beträffar, så beror af Ständerne, att derom förordna. Banken kan det vara likgiltigt.
Om det är en sanning, att wi böra söka ersätta wara krigares underlägsna antal, genom uplifwandet af cnlhousiaöme för det ädla ändamål hwarföre de gä att gjuta sikt blod? Hwilkeu god esprit skall icke dä bihringas armeen af en hop ynglingar, hwars förmögnare föräldrar kunna lemna dem en mera bildad upfostran och derigenom inplanta! hos dem mera förfinade begrep om heder och ära. Slärk Den 5 Maji. izz Stark och blodig blir kampen för en alstad fosterjord ! stor således äfwen afgängen pä befäl! nien hwilken lätkhek stall icke fältherren hafwa att ersätta de Officerare som dödt hjeltedöden. Hwilken upmuntran för soldaten akt se dem kallade att föra honom, wid hwilka han redan är bunden med starka band, nemligen redan delad ära och öfwerständna faror. Han stall ej mera befallas af honom okände ynglingar, nytz mgängne frän academier och gnmnasier! hlokt hans redan älstade wapenbrodcr stalt föra befälet öfwer honom, och större mod och mera förtjenst stola ensamme komma i wägstalan wid befordringar. Skickeliaare pennor hofwa afhandlat detta äm, ne, flere hofwa warit mot legning; andra äter för densamma! alla hafwa talar enligt sin öfwcrkygelse och derigenom gjort bruk af sin ostridiga Riks, dagsmanna rätt. Pä afgörandet af denna fräga beror likwäl, kan hända fäderneslandets tillwarclse! mätte den stränge domaren efterwerlden icke knnna förebrå ost, ait wi till undwikande af mindre wigriga olägenheter hafwa uragtlästr mögligare driffjedrar till wart uprätthällande och derigenom warit wällande till det gamla SwerigeS fall Detze z:ne yttranden blefwo till dek särstilta Ulstotter hänwijade.
Beträffande uppbörden, hafva Committerade ansett den lämpligast kunna anförtros åt samma personer, som verkställa en sådan för den kommun, der kyrkoförsamlingen sig befinner, dock med rätt för församlingen att om annat sätt för uppbördens verkställande besluta., I kommuner, som tillika bilda en enda kyrko församling, synes kommunalnämndens eller drätselkammarens öfvertagandé af denna uppbörd icke kunna blifva med någon svårighet förenadt, och i kommuner, der liera kyrkoförsamlingar finnas, bör uppbördens fördelning på hvarje församlings medlemmar lätt kunna ske. För att slutligen den revision af kyrkooch skolräkenskaper, som enligt gällande föreskrifter tillkommer högre myndighet, ej må anses hafva upphört genom den af kyrkostämman anställda revision, har under § 42 en erinran derom blifvit intagen. IV. Underställning och besvär. Hvad under denna rubrik upptages, utgår till sina hufvudsakliga delar från samma synpunkter, som de, för hvilka redogörelse är afgifven i sammanhang med förslaget om kommunalstyrelse på landet. Det som gäller om kommunen, betraktad såsom personlighet, gäller ock om kyrkoförsamlingen såsom sådan. De olika vägarne för besvärs anförande, i de fäll, der sådana finge ega rum, förklaras genom ärendenas olika natur, och äro för öfrigt i alla alseenden desamma, som uti 1843 års Förordning om soknestämmor finnas bestämda; och då kyrkooch skolrådet LV genom § 52 anvisas att vid sin förvaltning i egenskap af skolstyrelse ställa sig till efterrättelse de angående folkundervisningen gifna stadgar, är derigenom äfven den besvärsrätt öppen hållen, som mot styrelsens beslut kunde ifrågakomma. Förslag till Förordning om Iiandsting. Till de af Eders Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers skrifvelse af den 12 Febr. 1858, åt Committerade gifna uppdrag bör älvan utarbetande af Förslag till Förordning om landsting, eller en länen omfattande kommunalrepresentation, ocb Committerade hafva sökt fullgöra detta uppdrag på sätt bilagda Förslag närmare utvisar. Ifrågavarande institution är i så måtto en nyhet, att den ur synpunkten af formel organisation icke har någon egentlig motsvarighet i vara äldre förvaltningsinrättningar; men önskningarne derom kunna icke sägas vara nya.
Ändamålet hvarföre jag nu uppstigit, är blott att förklara mitt ogillande af den principe, Herr von Hartmansdorff tyckts mig framställa , att nemligen man borde genomgå de offenteliga Läroverken för att erhålla tillåtelse inträda i Statens tjenst. Dessa Verk åro inrättade endast för att lemna 638 Den 21 Martil. ungdomen tillfälle till undervisning , ej för att ' tvinga den att begagna densamma. t Ehuru fullkomliga de publika undervisningsanstalterna kunna blifva, skola naturligtvis med den olikhet i åsigter, som äfven i uppfostringsvägen måste bland tänkande medborgare finnas, flere fäder ej godkänna grundsattserne för den offentliga undervisningen. Om nu dessa fäder, vid förlust af allt hopp för sina barn att kunna vinna inträde i Statens tjenst, skulle nödsakas att öfverlemna dem åt en uppfostran, de icke gilla, så skedde ett våldsamt ingrepp i en af de dyrbaraste medborgerliga rättigheter i fadersValdet, ett ingrepp, som skulle återkalla i minnet Napoleona Lycéer, dit Gensd’armer förde Frankrikes ungdom Må gerna de examina skärpas , hvilka den i Rikets tjenst ingående ungdomen underkastas, men att utsträcka fördrin* gen ända till att föreskrifva huru de pröfvade kunskaperne skola vinnas, det anser jag för min del stridande inot andan af vår fria lagstiftning. Herr Vora Hartmansdorff: Jag bör anmärka, att jag ej uppställt såsom grundsatts, hvad Herr Rosenblad trott mig hafva yttrat* Jag har endast sagt, att om ingen finge antagas i Statens tjenst, som ej genomgått de offentliga Läroverken, så vunnes hvad Grefve Posse åsyftat. Det skulle föra oss utom ämnet att, vid detta tillfälle, afhandla frågan om Statens rätt, att för mottagandet i dess tjenst fordra genomgåendet af offentligen stadgade och godkända undervis - Den 21 Martti. 6% nings-anstalfer, hvarföre jag nu lemmar denna fråga derhän. Herr Mannerhjerta, Ulric Ernanuel:
Om Gustaf också sagt, att han huggit nacken af alla mina höns, så skulle jag ha tyckt att det var vackert gjordt ändå, men när jag blir frisk, så ska jag litet närmare ta reda på den där saken. Det förefaller mig som Det är alldeles solklart, att Villy är förtjust upp öfver öronen i Ester, men inte tror jag, att han får något för de kol han bränner, stackars Villygossen! Det är för konstigt! De borde stämma öfverens så väl, ty när de talar hvar och en för sig, så märker jag, att de ha så lika åsikter i mycket, men ändå låter det presis som när mina flickor spelade på samma piano som barn. Det är samma toner och ändå ljuder det falskt! »Herr Villy ser på lifvet genom förminskningsglas, jag genom förstoringsglas», svarade Ester en dag, när jag frågade henne. »Ja kanske är det däri skillnaden ligger!» Hemifrån har jag haft bref på bref, och där står allt väl till, Gud ske lof, utom det att människan inte rår på köksan, men det visste jag förut. För att rå på tjänstfolk, måste man först kunna rå på sig själf, och det är just hvad människan inte kan. Hon är alltid ond i orätt ände. Jag menar: hon vet alldrig när det bär sig att vara ond eller inte. Människan skref också, att Alida kommer nedsmygandes litet emellan i skymningen och frågar efter »nytt». Det gjorde mig riktigt ondt! Här har jag setat i öfverflöd och yppighet som Lukullus – (Ja, Gud vet hvar han satt! Jag tror det var vid eget bord och åt kräsliga rätter hos sig själf!) utan att ens så mycket som kasta en tanke på henne och hennes ohängda tapetserare! Fy skäm ut dig, Lovisa Petterkvist! Men bara jag får komma ut, så ska det bli annat af, det lofvar jag. Men ve karlen, om jag får fatt i’n. Nu anser jag det som en dubbel plikt att inte lägga fingrarna emellan! Tvillingarna har fått tänder, och min måg numro två har behagat öppna bod i Kyrkbyn (naturligtvis för att stjäla bondhandeln från oss!) och skaffat sig en ny betjänt. Det vete Gud, när den karlen ämnar sluta med att utvidga sig, och allihopa ska min stackars unge passa upp på!
Edmée hade aldrig förut sett Förste Konsulns familj. Med en rodnad så plågsamt djup, att den nästan var i ögon fallande, blef hon af värdinnan förestäld för hans hustru och moder samt för hans svägerska, Madame Joseph — systrarne voro redan upptagna af dansen. Hon fann Madame Bonaparte förtjusande: graciös och älskvärd; och när hon, så fort som möjligt, drog sig tillbaka från hennes närhet, var det med en känsla af så plågsamt missmod, af så häftig och hopplös förtviflan, att hon måste bita sig i läpparne och göra det yttersta våld på sig för att icke brista i gråt. Madame Leclerc och Madame Bacciocchi voro uppe på golfvet och dansade — Madame Murat, som var i hög grossess, hade ej kunnat komma med. Der var en ofantlig trängsel af herrar omkring Madame Leclerc, hon var gifvet balens drottning. Hennes toilett väckte sensation bland damerna och entusiasm hos herrarne. Hon hade håret kammadt à la grecque, med två bandeletter af ett slags dyrbart, tunnt pelsverk, öfversådt med tigerfläckar, prydda med vindrufsklasar i guld — det var en trogen kopia efter en antik kamé, föreställande en bacchant. Klädningen var af sällsynt fint indiskt musslin, nedtill broderad med ett flera tum bredt guldbroderi i form af en vinlöfsranka. En tunika af renaste grekiska fason var draperad öfver bröstet — broderad i kanten med vinlöf och på skuldrorna sammanhäftad med två dyrbara kaméer. Bältet, som gick tätt under bröstet, var af gammalt guld med ett spänne, bildadt af en oförliknelig graverad sten. Hennes hvita, formfulländade armar och händer voro utan handskar, blott prydda med flera armband i guld och kaméer. Hennes ansigte liknade broderns — det var samma förföriska leende i ögonen och omkring läpparne — blott var hon som kvinna mycket vackrare än han som man. Elisa Bacciocchis toilett väckte också uppseende, men blef mindre beundrad än systerns.
Kör vinnande ef dedde mel, uden förnärmande ef slefegernes lagligen sorsekiede rädd oell uden edd äfventyra coloniens lieie deständ ensäg Kongl. Nej:t enne, utväg ej vere för danden, än den ef 6uvernören uppgit>ie, dvilken jemväl dlifvit viddegen för slefvernes digifvande i Knglends colonier, eller edd, äd sletvernes egere lemne en sliälig, om oeksä iolie tull ersättning för den redd, dem denkäncles, oed tilldele de frigifne i döljan nägod understöd dill försörjning oed uppfostran. Nen dä eoloniens inliomster ieke lemneile erfoielerlige tillgånger dertill, återstod endast edd dill Ilikets 8denders dedjerdende öfveilemne, duruvide nägre medel mä vere tor sädend ändamål edd envände. Ned endegende e!' den verderingsgrund, Ouvernören föreslagit, skulle dertill erkdrdres c)^>320 8penske Kiestrer. Knligt sednesde folkräkningen pä 8d. Lerddelem^ vid slutet ef er iL/je, vore väl utröndt, edd det ef tduvernören deräknede enteled ef 5o5 slefver dä nedgedd dill 33 l, Ilverigenom nedsättning i den nyssnämnde ersäddningssummen uppkommit för stefver; men dä i denne förslegssumme ieke något dlifvit edsedt för oundgängligt understöd äd de minderärige oed orkeslöse frigifne, genest efter frigifvended, torde ded dedödige ersättningsoed liostnedsdeloppet för en omedelder frigifning gf elle sletverne ändock kunne skeddes till nämnde summe. ^o/rg/. ^ov/^rr/.>e, ^Vto 62.
Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Jag förenar mig i alla delar med den sista värda talaren och har intet vidare att tillägga; ty han har så tydligt och väl utvecklat ämnet, att jag endast anser mig skyldig nämna, att örn icke någon lindring eller hel afskrifning, efter hvad min önskan är, kommer att äga rum, så blir det, efter min öfvertygelse, omöjligt alt finna någon, sorn vill åtaga sig befattningen att vara ledamot i directtn, och då förlorar Staten i min tanke Den 16 Ja n ua ri e. m. 243 mera än genom afskrifning af dessa några litsén r:dr. Jag anhåller äfven 0111 återremiss. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: StatsUlsk. har icke. trott sig kunna ingå i en sådan tolkning eller förklaring af den åberopade domen, att med det deruti förekommande ordet ”gemensamt” skulle åsyftas, att hvar oell en pro rata parte skulle vara skyldig att godtgöia den balance, som uppkommit i den cassa, hvarom här är fråga. Disk. har således icke ansett det vara formenligt, att, innan det blifvit behörigen utredt, antingen att Capilainen Roos godlgjort sin balance eller att tillgäng hos honom saknas, tillstyrka afskrifningen af ifrågavar. balance; men då Utsk. öfverlemnät till K. M. alt, sedan alla de formaliteter blifvit iakttagna, som ansetts nödiga för att bringa denna fråga i fullkomligen klart skick, vidtaga de åtgärder, som K. M. kauffinna med rättvisa och billighet öfverensstämmande, hvilka uttryck från Ulskts sida, åtminstone efter mitt förmenande, måste innebära alldeles samma andemening , som en afskrifning för nu ifrågavar. ledamöter af spinnhus-directionen i Norrköping; så skulle jag för min del föreställa mig att ändamålet kan fullständigt vinnas, utan att man behöfver tillstyrka en åtgärd, suni på det hela kanske ej kan anses vara .fullt formenlig.
Det är alltså i min tanke en helig pligt att söka bidraga alt göra slut på alla stridigheter, och när striden en gång är slutad, så hoppas jag, att samma lugn skall inträda i detta afseende, sorn efter det realisationen åvägabragtes, till vinnande af hvilket lyckliga och efterlängtade mål man hade så många stridigheter att utkämpa mot alla deni, som fruktade för densamma. I afseende på sjelfva siken instämmer jag i Commerce-collegii förslag, hvilket är afgifvet förr, än jag blef ledamot af nämnda collien, hvarföre jag äfven torde kunna få yttra mina tankar deröfver. Jag godkänner, säger jag, Commerce-collegii förslag utom i en punkt, nemi. den vigtiga deruti, som definierar hvad som är Svensk husslöjd, ty enligt den skulle stora fabriksinrältningar kunna uppslå under namn af Svensk husslöjd. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag instämmer i det af Gr. Posse afgifna yttrande, så väl i afseende på quaistio an, som epiaestio quomodo. Jag anser, att näringsfriheten är af behofvet påkallad; men varsamhet hör användas vid dess införande. Alt sätta en Regering i mellanhand är olämpligt; ehuru Regeringen är, efter min tanke, berättigad och äfven pligtig att vara medlaren mellan de intressen, sorn inom Staten vilja göra sig gällande. Dtsk:s tillstyrkan synes mig ganska larn; jag hade önskat, att den slutats nied Den 17 J u 11 i f. m. 3i3 de olden: "ali K. M matle utfärda en allmän författning, '”hvaraf Ständerne anse nationen vara i flängande behof.” Regeringens verksamhet stimuleras genom tydlighet, bestämdhet och kraft hos Representationen. Jag instämmer i begäran om återrrmiss. flr Hjerta: Jag anhåller att blott fa yttra några ord till imdanrödjande af vidare missförstånd, då jag funnit, att en talare orätt fattat min mening, att Regeringen brhöfde en ledning från Ständernas sida lör alt kunna latta sitt beslut i detta amne.
Man har sammanställt tvenne frågor, hvilka egenteligen icke höra tillhopa, nemligen huru stor andel af jernets värde må af Banken belånas? Och huru hög ränta derföre skall betalas. Och man säger, om högre ränta än tillförene skall erläggas för jernlånen, skall låntagaren få sin skadeersättning derigenom, att han hädanefter får låna 90 R:dr på en pant, hvarå endast 80 R:dr förut erhöllos. Men jag finner icke skäl till en sådan godtgörelse, då jag jemnförer räntan för jernlånen och för andra lån. Ståndet har nyss bestämt räntan på guldoch silfver-lån till 4 procent; hvarföre skall den då vara endast 3 procent för jern lån? Det kan vara Banken likgiltigt, på hvilken pant han lånar, blott han har fullkomlig säkerhet för lånet. I sådant hänseende inser jag icke eller, hvarföre ägaren till jern skulle hafva större anspråk, än ägaren till guld och silf - Den s5 Nofernber f. ni. 49 silfver. Snarare borde det förhålla sig tvertom, emedan de sednare metallerna äro afsättligare, än den förra. Några serskildta Jånefördelar åt jernhandteringen, utöfver dem den redan äger, framför jordbruket eller andra näringar, kan jag icke finna billiga. Då jernbruksägarne kunna utom bruksegendomarne belåna sina tillverkningar, och derjemte i JernContoret få särskildta lån på dess Creditiv i Banken, livad kunna de mera begära, särdeles då deras styrka, att uthålla vidriga skiften, är större, än hos någon annan klass af närings-idkare. När man utgår från denna jemnlikhetsgrund, synes mig all fråga om lägre ränta å jernlån böra förfalla. Då återstår blott att pröfva, huruvida jernet bör kunna belånas högre, än hittills? Jag kan åtminstone icke medgifva det, emedan jernprisen äro i fallande, och afsättningen synes blifva trögare. Att man icke måtte förringa Bankens säkerhet, utan låta belåningsvärdet förblifva sådant det hittills varit, är följagteligen min vördsamma tillstyrkan. Herr Hjerta'.
Han förstod nu, att han sofvit bort fel hos sina lyktor m e d lustigheter. hela julkvällen och julnatten, att det var » Jag skall ha en god lykta, » sade herr morgon, och att folket drog till julottan. Leonard. Nu bröt han brefvet, som han ej orkat » Bäst att vara sitt eget ljus, » sade bonläsa förra dagen. Det var en skrifvelse från den, » men eftersom herrn är så dum och den andra flickans far med en inbjudan att vill ha en, så skall jag inte neka. » tillbringa julaftonen hos dem. » Det skulle inte vara en vanlig lykta Den bjudningen hade han sofvit sig heller, » sade herr Leonard, » utan en sådan, ifrån, men hvad hade ej kunnat ske, om du vet, som man hade i gamla tider för han kommit att g å! Och han kände sig att finna människor. » åter under en stor och vänlig makts beskydd. » Förstår, » sade bonden, » den skall lysa » Det måtte vara gamle fader Jul, som vakar öfver mig, » sade han. Aldrig hade han längre än till håren och tänderna. » » Ä n d a in i hjärtat, » sade herr Leonard känt sig så liten, och aldrig hade han känt och trodde nästan, att bonden på ett masig så nöjd. giskt sätt förstått hvad han önskade sig. Genast hörde han ett muntert bjällrande » Kära hjärtandes, herrn, skaffa sig först ute på gatan och sprang fram till fönstret. en, som lyser upp hans eget förstånd, » sade Jo riktigt, lykthandlaren kom körande med bonden och räckte honom en lykta. sin vanliga fart, men nu stannade han utanI samma ögonblick som herr Leonard för hans port. hade lyktan i sin hand, erfor han en stark Strax därefter knackade det på dörren, lust att sofva. Det var ingenting underligt, och värdinnan kom in. » Å h, se herrn är eftersom han ej på tvänne nätter slutit uppe. I går sof herrn så, att ingen kunde sina ögon till sömn, men för honom var väcka herrn. Men här är en bonde. » det, som o m det utgått från lyktan. Han Bakom henne stod mannen med lyktorna gick också genast hem och kastade sig på och framförde sitt ärende m e d vanlig talsin soffa.