Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru länge en fattig Föreståndare skall blifva vid sysslan; behöfver icke eller blifva föremål för Lagstiftningen, så länge detta Församlingens förtroende anses för en heder, hvilket ingen gerna afsäger sig utan desto vigtigare skäl, och der detta förhållande upphörer, kan ju Församlingens Ledamöier dela detta, likasom ett annat gemensamt onus sig emellan. Nödvändigheten att underställa Consistorierne och Landshöfdingarne ett ■af en Församling öfverenskomma FattigvårdsReglemente, inser jag icke, och förändring i röstberäkningen vid fråga om fattigvård hafva Utskotten sjelfve afstyrkt. Det vilkor, att Församlingens föreskrifter till sine FatfigFöreståndare ej skola åtlydas, u. tan att de finnas öfverensstämma med grunderne i denna nu fores!agne stadga, anser jag alldeles för mycket ingripande i Församlingens rätt, likasom att Styrelsen skall pröfva deras behof, som anmäla sig till fattigvård. Denna rätt har Församlingen sjelf för alltid utöfvat. Åndtligen hafva Utskotten skolat förtydliga Committerades Lagförslag i fråga om forum i fattigvårds»)ål vid visse förhållanden; men, efter hvad jag kunnat finna, uttryckt en annan mening, samt misstagit sig deri, att då Comitén äfven afsett den händelse, att flere Län sammangränsa uti och sig emellan dela en Socken, hafva Utskotten uppfattat det såsom meningen enkelt varit, att Socknar voro belägna inom Den 5 Augusti e, m, 79 olika Län. Att Fattigvårdsmål tillhöra Konungens Befallningshafvande, känner man redan, och de löreslagne stadganderne, huru en tiggare äger att processa med Församlingen, och dertill Fritt använda sin vederpurts (Församlingens) FattigCassa, samt hafva rätt att fordra pastors biträde att åt sig uppsätta Besvars-skrift, hänvisning m. m. dylikt, lärer icke finnas hälsosamt att antaga. Herr Anckarsvärd, Auguft: De Kongl.
Sdcbjc b:o (Bdacblåfarc, t f$'ctit (5lafcr: •Jycrfta (STafen . ?lnbra b:e ^rebje b:c 5y jerbc b:c premie b:c 41 33:co9t:br 20 13 n // // // // // // // // r/ 10 6 4 2 8: G: 4: 5: o* jnfpectorcr, Sactorer, datorer, lofhållare cd) bein t 27 §. masmåftarc, Syggnmftare cd) •^ainmarfmeösmaftare, mcb flere embret arfcetåfcveflåitbare leib S3ruf’ cd) Söcrgtocrf, i Sire Glaf ev: g-crfla Clafjen 83:co9t:br « Slnbra b:o .. Srebje b:o .. mjölnare, fe Cara ma v. målare leib fyabrifer cd) efrida inrättningar, i fyen! Små ölafjer: -5'örfta ötafjcn 9(nbra b:o llppfyntngamän mfb ©rufmor, i Sve ölaficr: $örfta (Staben 3(nbra b:o . Srebje b;o 2:o Hebanftåenbe erlägga afgift till beftämba belopp, nemligen: ©ieponentcr, (Bruftve*, font af ©rufme (Befäller »eib fy abril’er ecb öfrige tnrättni §• u tTUfterfwenner // // // // tgar, lifa uteb ©efäller i ©täberna, 23:co9f:br 1: 16: E) B e to i 11 n i n g af Qwarnar o c l) flera Inrättning a r. §. 50.
De skäl, som tala derför, äro hufvudsakligen: att för denna jernvägsanläggning redan är bildad! ett bolag, som tecknat */s af kostnadsbeloppet och alt 15 proc. af denna tredjedel skola, enligt inlressenternes beslut, inbetalas före nästkommande April månads utgång, så att Staten har full garanti för företagets utförande enl. det kontrakt, som kan komma att uprättas, om låneunderstödet blir beviljadt; att vestra stambanan sannolikt redan nästa höst blifver färdig för trafik till 2 mil öster om den punkt, der bibanan skulle möta densamma, och att Den 24 Januari. 77 således den konkurrens om arbetare, som skulle uppstå om båda banorna på en gång vore under arbete i hvarandras närhet, nu icke kommer att utöfva något särdeles inflytande hvaremot i närheten af denna bana en mängd arbetare finnas bosatte, hvilka under de förflutne åren vid vestra stambanan förvärfvat arbetsskicklighet, men sannolikt ej kunna förmås, att följa Statens arbeten på längre afstånd från sina hemorter: att en utförlig kalkyl öfver trafiken på och inkomsterna af banan är upgjord, och af nästan alla bolagsmännen å bolagsstämma förklarad vara lågt beräknad i anseende till inkomsterna, sorn utvisar, att de ärliga inkomsterna af banan, beräknade efter det antal resande och det gods som f. n. fraktas till och från Borås och dess omgifningar och som skulle komma att taga denna väg, komma att upgå till 285,000 R:dr r:mt. Om man antager kostnaden för banans underhåll och trafikens skötande till 125,000 R:dr för år, som torde vara mer än tillräckligt, blir netto revenyen 160,000 R:dr r:mt för år eller öfver 6 p:ct på anläggningskapitalet, hvarjemte på denna bana minst 150,000 Sk:?X. gods och omkring 20,000 passagerare komma att tillföras Vestra stambanan, hvilka qvantiteter, om den ifrågavarande bibanan ej kommer tillstånd, till större delen komma att gå andra vägar.
Jag ber likväl, att man behagade något närmare draga sig till minnes hvad som, med hänseende till denna fråga, lörelällit. K. M:t hade vid sisth riksdag lörklarat, att han ansåg den dåvarande tulltaxan ega åtskilliga brister och behöfva i flera afseende!) omarbetas, och R. St:r instämde i denna åsigt samt anhöllo om en komilés tillsättande för sådant ändamål. I sjelfva hufvudfrågan voro således begge slatsrnakterne ense. I afseende på sältet lör arbetets utförande, är det visserligen sannt, alt den instruktion eller anvisning, som K. M:t meddelade komilén, ej öfverensstämde med de åsigter, som R. St:r, i mer protektionistisk syftning, uttryckt Men lör alt rätt bedöma, huruvida en sådan afvikelse från R. St:rs mening — som väl icke här i landet är någonting särdeles ovanligt — vid detta tillfälle kan anses hafva varit otillbörlig, eller ens oväntad, är det nödigt att erinra sig, att R. St:r, allt sedan 1823 års riksdag, i samråd med regeringen —• ehuru oftast sjelfva tagande initiativet — gått steg lör steg framåt på banan af en friare handelslagstiftning, och alt de ännu vid samma 1862 års riksdag, genom det vigtiga beslutet om alla exporttullars borttagande, faktiskt uttalat ett gillande af dessa friare grundsatser. Jag frågar eder då, Mine Hrrl om del under sådana förhållanden kan anses hafva varit anledning för K. M:t, att, endast på grund af några allmänna uttryck i R. St:rs skrilvelse, frångå ett system, hvarom begge statsmakterna så länge varit eniga, som med framgång blifvit tillämpadt, och som K. M:t fortfarande ansåg riktigt? Åtminstone har jag icke troi t, att tillstyrkandet af ett sådant beslut skulle vara en skyldighet för en konstitutionel rådgifvare, angående hvars pligter jag nu vill öppet tdlkännagilva mina åsigter. H. II. 29 450 Den 8 Febrnarf f. m.
December sislherörde år, att omförmälda å de olika hemmanen på Öland, fördelade utmark mätte, på statens bekostnad, underkastas ny besigtning och skattläggning, hvarvid borde iagttagas att för sådan mark som vore af beskaffenhet att endast lill bete kunna användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken egt betesrättighet, och således icke genom en dylik marks tillskiftande vunnit större fördel, än de tillförene åtnjutit, blefve från all skatt befriade, hvaremot för odlad eller odlingsbar jord rubbning uti räntan icke borde ega rum, så framt ej densamma funnes åsatt till högre belopp, än som kunde anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom egandeoch fri disposilions-rätts förvärfvande vunnits, samt alt utbetalningen af utmarkskatten måtte, intill dess nya skattläggningen försiggått, fortfara, men för den nedsättning, som vid nya skattläggningen åsattes; återbäring, beräknad från och med år 1841, af statsverket utgå: förmälande Rikets Ständer härvid i undeidånighet, att ehuru genom den, efter Kongl. Majt:s nådiga förordnande, år 1835 i orten verkställda undersökning syntes utred t, att eganderällen till ifrågavarande utmark icke varit vid de äldre skatllägguingarne tagen i beräkning, hvadan ock den, i följd af utmarksfördelningen, hemmanen åsätta särkilda spanmålsränta icke kunde såsom en olagligen tillkommen eller dubbel beskattning anses, det likväl numera vore tillförlitligen upplysL, att den del af utmarken, som blifvit å hemmanen fördelad och särkildt skattlagd, vore af svag beskaffenhet, så ait odling derå icke kunde med fördel verkställas, utan marken ännu, likasom tillförene, till största delen lage öppen, emedan kostnaden för hägnad och stängsel ansåges öfverstiga fördelen af markens infredande, i följd hvaraf någon synnerlig förmån icke tillskyndats hemmanen genom fördelningen af denna utmark, hvarå betesrättighet af ålder varit hemmanen medgifven.
gon allmän indragning af Uandt-Tulls-iBevaknin? gen; men då det är utrönt och af erfarenheten styrkt, att denna Tu!l-3}evakning är på ganska många ställen i Kiket af ingen nytta, utan endast medförande kostnad för Staten samt onödigt hinder och uppehåll för traftquerande och resande, har Utskottet trott sig böra hemställa , örn ic^e Riksens Ständer kunde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes afskaffa ali sådan Bevakning, så väl på alla de ställen i Riket, hvarest Sjö-TullsKamrar finnas, sorn ock på sådana, der den, i afseende på ofvanbprörde controll samt till behöriga förpassningars uttagande och uppvisande, icke kunde anses vara alldeles oumbärlig*; för hvilket sednare ändamål Betjäningens antal likväl skulle kunna inskränkas till en högst 2 personer i hvarje Uppstad eller Tullplats, och det sä mycket heldre, som Landt-Tulls-Betjeningen för det närvarande är så talrik , att den , efter de Utskottet meddelade uppgifter, årligen kostar Staten en summa af icke mindre än 54,072 R:dr 12 sk., utom hvad sorn åtgår till Tullhusen och deras underhållande. Beträffande sluteligen vice Talernannen Jon Jonssons anhållan, att Tull - Betjeningen i de Städer, der Fästningar eller Casteller äro anlagde , Kiåtte förbjudas att af hvarje till sådana Städer an - Den 5 Juli. ankommande vedlass (aga vedträd; så enär, efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst , Tull-Betjeningen icke för egen räkning eller på eget bevåg utkräfver en sådan vedskatt, utan sådant sker för Comniendanternas räkning, hvilka skola hafva sig den rättighet tillagd , att af hvarje vedlass, som till Staden införes, för att säljas, erhålla ett vedträd , under namn af Garnizonsved j kan Utskottet härvid icke föreslå någon annan åtgärd, än blott hemställan, om icke Riksens Högloft.
Man har sedan velat förklara dessa hemman vara af lika natur med allmänna frälset; men alla de stadganderi, jag nu haft äran anföra och i minnet återkalla, torde likväl gifva vid handen, att med de ifrågavarrde hemmanen ett undantagsförhållande egde rum. Utsockne-frälse-hemman existera icke annat än i de eröfrade provinserne Skåne, Halland och möjligen Blekinge samt Röhus län. Hvad de Skånska utsoekneffälse-hemmaneri beträffar, så har man varit så nogräknad, att man icke ålagt dem någon rotering, annat än i mån af deras egares eget frivilliga medgifvande och samtycke dertill. Hvad de Halländska utsockne-frälse-hemmanen beträffar, så har deras serdeles svaga beskaffenhet gjort, att hemmans-egarne, då denna fråga framställts, tagit tillfället i akt att vid besvarandet af dylik framställning, frisäga sig på den förmenta skyldigheten till utgörande af eh sådan tunga. Det är detta hemmaus-egarnes förfarande, som man stämplat nu och tillförene med namn af obehörigt, envist trots o. s. v. Detta måtte likväl icke så vara. Man kan icke gerna tänka sig, att Sveriges Regering och Sveriges R. St:r skulle under sekler hafva gjort så mycket afseende på dessa hemmans-egares framställningar om de endast utgjort ett obefogadt trots. Under dessa långa tiders förlopp hafva hemmanen äfven mångfaldiga gånger gått i arf och i köp. Deras nuvande egare hafva förvärfvat dem bona fide, öfvertygade att deras Den 23 Mars e. in. 449 deras från fadren ärfda eller sedermera lagligen förvärfda rätt skulle respekteras. Hela provinsen, såväl possessionater som allmoge, alla menniskor, rikare och fattigare, med ett ord, äro inom Halland af den öfvertygelsen, alt det icke är med billighet öfverensstämmande, att ålägga de af dels frälsedels ofrälsemän numera egda utsockne-frälse-hemmanen ordinarie rotering.
Ingen skollärare kunde undgå att, när han begynde undervisa ett större antal lärjungar, snart erfara att, för att lyckas i undervisningens svåra konst, det icke blott fordras, att med säkerhet, reda och klarhet bibringa ungdomen elementerna af vissa läroämnen, utan ock att ett väsendtligt afseende dervid måste göras på lärjungarnes olika ålder, anlag, lynnen o. s. v. Kommitterade hade derföre föreslagit, att lärare-kandidaten, efter genomgången seminariikurs vid universitetet, skulle vid något af Statens elementarläroverk rinder ett års tid följa undervisningens gång och äfven sjelf, under erfarne lärares ledning, deltaga i densamma. Han borde dock icke, såsom hittills varit fallet, genast och på eget ansvar öfvertaga en tjenstgöring lika trägen som den, hvilken ålåge den redan erfarne läraren, utan endast sjelf undervisa högst 8 timmar i hvarje vecka, och det i de ämnen, hvari han sedermera såsom ordinarie lärare ville söka anställning. På detta sätt skulle han få tillräcklig tid öfrig, för att bättre bereda sig sjelf till hvarje lektion, och såväl derigenom, som genom den Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 37 uppmärksamhet han vore i tillfälle att egna åt undervisningen i allmänhet, småningom vinna den pedagogiska insigt och erfarenhet, som vore ett vilkor för framgång i lärarekallets utöfning. För att förebygga att ett alltför stort tillopp af lärare-kandidater vid något visst läroverk skulle kunna derstädes störande inverka på undervisningen och den disciplinära ordningen, hade Kommitterade hemställt, att antalet lärare-kandidater vid ett och samma läroverk ej finge öfverstiga 4, samt att, efter gjord hemställan al lärare-kandidaten sjelf, vederbörande skulle bestämma den skola, vid hvilken han komme att genomgå sitt profår. I afseende å kostnaderna för elementarlärare-bildningens ordnande enligt förestående förslag, hade, hvad först anginge lärare-seminarierna i Upsala och Lund, Kommitterade för de ordinarie professorerne, hvilka der skulle blifva föreståndare och ledare, icke beräknat särskilda arfvoden, öfvertygade att de derförutan villigt skulle åtaga sig en omsorg, som afser studium af de vetenskaper, hvilkas målsmän de äro.
Och, om än en medfödd värdighet och en naturlig takt aldrig kunna ersättas genom former, så är och förblir dock » konvenansen » till stor fördel, nytta och behag vid umgänget människor emellan. ÖDA. » VANDRAREN ». E EN FANTASI. N Ä N D L Ö S, öde slätt, hvaröfver himlen spände sitt stjärnströdda hvalf och snön bredde sitt mjuka täcke. Endast tystnad, omätlig tystnad rådde där. Öfver denna slätt k o m i den snöklara natten en ensam vandrare gående med snabba, men ljudlösa steg på en obanad, knappast skönjbar stig. Han kom ifrån mörkret långt bortifrån, och hans väg ledde åter ut i det ogenomträngliga dunklet vid synranden. Det var en gammal man med en något lutande gestalt. Midt på slätten stod ett gammalt vindvridet pilträd, det enda som kunde skönjas så långt ögat nådde. Där stannade han, och i det han stödde ryggen mot dess stam, vände han det starkt fårade ansiktet uppåt mot de tallösa tindrande världarna däruppe. Och tallösa som de voro ock hans tankar. Det var hela det förflutna, som i nattens stillhet kom stormande in på honom. Han lefde lifvet o m igen, ända från gossårens sorgfria dagar och ungdomens rika, förhoppningsfulla tid till mandomen, med dess oaflåtliga allvarliga kamp, dess oupphörliga herkuliska ansatser och lika talrika felsteg, missräkningar och mörka stunder — och så återigen nya ansträngningar och nya motgångar i oafbruten kretsgång Här och där en ljusglimt, en skenbar framgång, och dock — på det hela — hvad hade han hunnit m e d? hvad hade han väl nu i behåll? Med en missmodig suck och ett halfhögt utrop, som gaf eko i tystnaden, affärdade han såsom värdelöst hela sitt föregående. » A h! att få börja på nytt! » » H v a d så? » k o m en allvarlig röst ur det aflagsnaste dunklet. » H v a d? Ä c k, jag skulle då lefva ett bättre lif. Med riktad erfarenhet, med full kännedom o m de väntande svårigheterna skulle jag från första början taga en kraftigare ansats.
Oxenstjerna har yttrat, att ledamöterna inom nämnde Direkt, icke hafva intresse för denna angelägenhet; jag tror deremot, att detta intresse finnes i hög grad hos den nuv;de Riddarh.Direktm, och att således dess ledamöter sjelfva bäst kunna afgöra antingen de vilja utse en Komité af främmande personer eller inom sig sjelfva, och, ehuru jag icke vågar föreslå honom, finnes dock här en person nära till hands och hvilken jag tror är ganska lämplig för denna sak. Jag får fördenskull fortfara i min anhållan, att till Riddarh.- Direktms förfogande måtte för det ifrågasatta ändamålet ställas den begärda summan af 400 Rdr Bko. Den 13 Maj e. m. 333 Frih. Stjernstedt: Med anledn. af Gr. Oxenstjernas yttrande ber jag att få erinra derom, att i min motion står icke någonting som antyder att den ifrågaställda granskningen skall omfatta tiden före Gustaf I. Jag har endast yttrat: »att förrän en sådan tryckning kunde ifrågakomma, ett nödvändigt och oundvikligt arbete borde föregå, nemi. nämnde tabellers noggranna och omsorgsfulla granskning ej blott i afseende på fullständigande af de, särdeles för äldre tider, deri befintliga många luckor så väl af biografiska data sorn bristande ätteledninaar, likasom rättande af många väsentliga misstag i biografiska och genealogiska upgifler, hvilka ännu för 17:de och 1S:de århundradena förefinnas.» Detta häntyder blott derpå, att, på sätt äfven reservanten upfattat min motion, granskningen hufvudsakligen skall verkställas i afseende på de genealogier som omfatta tiden efter Gustaf I, men att, om några källor finnas att tillgå, före denna tid, man äfven då bör begagna sig af dem.
Majit gillade likaledes den för östra stambanan af kommittéen utstakade rigtning från Katrineholm på vestra stambanan, öfver Norrköping, Linköping och Tenhult på södra stambanan, med bibana från Tenhult till Jönköping. Norra stambanan ansåg Kongl. Majit böra läggas öster om Sigtunafjärden; och för denna sträckning, likasom för det derpå följande antagandet, att liniens fortsättande rakt på Gefle vore mindre lämpligt, anfördes de hufvudsakligaste af Öfverste Ericsons skäl i dessa afseenden. Men beträffande norra banans fortsättning från Upsala, så, ehuru Kongl. Majit godkände ett system, som afsåge att från Upsala öfver Sala draga nämde jernväg dels norrut mot Gefle-Dala-jernbanan, dels ock vesterut mot Örebro, och särskildt en bibana till Mälaren vid Westerås för upptagande af trafiken med tyngre varor, ämnade att från sistnämde stad sjövägen fortskaffas, ansåg Kongl. Majit likväl, då lokalundersökningar endast blifvit förrättade för vägen från Upsala till Sala, banan blott böra definitivt bestämmas att framgå till sistnämde stad, men att afgörandet af frågan om denna banas utgreningar derifrån borde bero på den ytterligare utredning af ämnet och de tekniska undersökningar i orterna, som dittills ej kunnat företagas eller afslutas, men likväl för en definitiv behandling af denna fråga, äfvensom för reglering af framtida förhållandena mellan staten och Köping-Hults jernvägsaktiebolag, torde vara af nöden, i hvilket afseende Kongl. Majit ville oförtöfvadt låta anställa de erforderliga tekniska undersökningarna, samt under tiden lemna öppet för de i saken intresserade att inkomma med de framställningar och statistiska upplysningar, hvilka för ärendets utredning kunde anses tjenliga, hvarefter Kongl. Majit ämnade till Rikets Ständer aflåta nådigt förslag rörande denna del af hufvudfrågan. Lika med kommittéen ansåg Kongl. Majit en sammanbindning sbana melian Örebro och Askersund blifva af väsendtlig nytta och således böra bland rikets stambanor upptagas; hvaremot Kongl.
Ståndspersoner åliggande skyldigheter i anseende till hushållningen med Bergsmanshemman , sorn af dem uppköpas, icke funnit någon anledning tillstyrka bifall till Biksdagsmannen Pehr Pehrssons i ofvanberörde måtto gjorda 74 Den 2 Juli. gjorda anhållan ; helst hvar och en delägare i ett Hyttelag är öppet lemnadt, att, å ort och ställe som vederbör, till laga rättelse anmäla sådana af Ståndspersoner föröfvade förbrytelser, som Hem Pehr Pehrsson uti dess Memorial ölverklagat, och hvarpå laga ansvar följa bör. Dock varder detta till Piksens HöglofL Ständers eget ompröfvande vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 29 Juni 1815. På Högloft. Piddersk. och Ad. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Väl loll. PorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Fredin. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Nils Månsson. M. H. Rosbeck. Uppläst hos Hoglofl. Ridd. och Ad. den 2 Juli. Högvörd. Pr*st-Ståndet den 1 Vallöf], Borgare-Ståndet den 3 — Hederv. Bonde - Ståndet den 2 — Vördsamt Memorial! Sedan Kongl. Maj:t uti Nådig Skrifvelse af den 24 nasti. Maj till Piksens JLöglofl. Ständers gemensamma Utlåtande öfverlemnat ej mindre den af Hedervärda Bonde-Ståndet vid 1809 och 1810 årens Piksdagar genom dess Talmän anmälte Den i Juli. 75 anmälte underdåniga anhållan att, till vinnande af ömsesidiga fördelar bade för Kronan och Rentegifvare, Hö och Halm, när de utgöra Rentepersedlar, må elter en viss vigt få leve* renis, än äfven den af Högloft.
3. eller med ytterligare afdrag af 20 sk., som under denna titel varit i Riks-staten för ringa beräkuade, rätteligen 5,5(54 R:dr 11 sk. 3 rst., blifvit af Rikets Ständer uppfördt för Svea Hofrätt, med derunder lydande Juslilie-stat 90,059 R:dr 39 sk. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 118. 227 7 rst., leir Götha Hofrätt mod underlydande Justitie-slat 89,800 R:dr 11 sk. 1 rsl., samt för Hofrätten öfver Skäne och Blekinge med derunder hörande Juslitie-stat 38,510 11:dr 23 sk. 2 rst., äfvensom för samtlige Hofrälternes lägre tjenstemän saint betjening 12,000 R:dr. 2:o. Enär länsoch kronohäktena numera vore ställda under fångvårds-styre]sens inseende, äfven i afseende ä dera erforderliga reparationer, har det synts E. K. M:t icke vara lämpligt, att den andel af anslaget åJ7:de hufvudtilein lill reparationer af kronans lius och byggnader i landsorten, som för dessa fängelsers underhäll, med 4,000 R:dr ärligen, utbetaltes lill fångvårds-styrelsen, vidare qvarstode å nämnde hufvudtitel, i följd hvaraf E. K. M:t i nåder föreslagit, att detta belopp derifrån måtte uteslutas, för att inbegripas under del för fångars vård celi underhåll beräknade förslags-anslag.; men Rikets Ständer hafva ieke funnit skäl bifalla denna nådiga framställning. 3:o Med ledning al förhållandet, angående utgifterna för fångvården under de sednare åren, har E. K.
I öfrigt får Utskottet upplysa den värde Motionnairen att, vid efterseende i förra Riksdagens Constitutions - Utskotts Handlingar, Stats-Råds-Protocollet för den 12 November 1816, innefattande tillstyrkan af Nådiga Ordres om krutförsäljning från Kronans förråd, befunnits vara läset, icke på Division, utan in Pleno den 6 Martii 1818 ; hvarjemte, i anledning af Friherre Boyes yttrade farhåga, för den misstanka bland Allmänheten, att alla Protocoll, hvilka tilläfventyrs innebära föremål för anmärkningar , kunde öfverlemnas åt en Division mer tillhörande Ministéren än de öfriga, och i sådan händelse Fem Ledamöter läctligen utgöra pluralitet, Utskottet bort erinra att Afdelningarna ej ega besluta om Anmärkningars framställande eller nedläggande, men att dessa in Pleno uppgfvas afLedamöterne aldelesindividuelt, i GhronologiskOrdning, — att Af - Constitubions-Utskottets betänkanden, 15 dejningarne, formerade genom lottning, på samma gång läsa hvarje särskildt StatsExpeditions-Protocoll, tertial efter tertial, i den nion Arbetet fortskrider samt att Divisior.ernes Ledamöter ej äro andre än Utskottets, hvars sammansättning åter ankommer på det förtroende, som grundat valen. Stockholm den 18 Martii 1823. Utdrag af Protocollet, hållet i Riksens IJöglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 20 Martii 1823. S. D. Vid justeringen af Utskottets , under datum af den 18 dennes, till Högloft.