Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla Bankens vid slutet af det år, då kreditivet tager sin början, ägande fordringar mot inteckning i jordegendom, (fastighetslån) inom det Distrikt den kreditivtagande hypoteksföreningen omfattar, skola jemte å dem uplupen, men ännu ogulden ränta och låne-påkostnader, på hypoteksföreningen transporteras, dock utan rätt för nya innehafvaren att begagna den Banken i reversalen förbehållna upsägningsrätt, för mer än förfallna kapitaloch räntebetalningar. Skulle sammanräknade beloppet af hvad, som sålunda på någon hypoteksförening öfverlåtes, icke upgå till fullt hundra r:dr utbetales skillnaden kontant af Banken. Motiv: Då innehafvaren af ett Bankolån tryggas mot all upsägning af den blifvande fordringsägaren och således mot honom kommer i bättre ställning än till Banken, är det öfverflödigt att göra den förBan - 334 Den 14 April. ken så vigtiga öfverflyttningen, beroende af hvarje gäldenärs samtycke. 4:o För hvad enl. föreg:de mom. af Banken öfverlåtes på någon hypotheksförening, skall full valuta af denna, efter närmare bestämmelse af Bankofullraägtige, öfverlemnas i föreningens till innehafvaréu stälda med 4 proc. löpande obligationer, att infrias på så sätt, att ungefär 2 proc. af sammanräknade beloppet årligen infrias under de första 20 åren, och 3 proc. under hvardera af de nästföljande 20 åren. Motiv: Dessa obligationer blifva för Banken i händelse af behof, mera användbara än dess närvarande fastighetsreverser, särdeles om upsägningsrätten å dessa ej får begagnas. Afven vinnes genom formen för de här föreslagna obligationer, att de hypotheksföreningar, som ej uptagit utländska lån, kunna göra en början med utgifvande af obligationer endast betalbara inom en längre tid. 5:o Kreditiven beviljas för ett år men kunna förnyas. Inom November månad hvarje år äga de hypotheksföreningar, som vilja sig af kredivrätt begagna, derom med ansökningar till Bankofullmägtige inkomma och styrka sin behörighet, ägande Fullmäglige att inom Dec. månad emellan de hypotheksföreningar, som fullgjort de föreskrifva vilkoren fördela fonden. 6:o
Det innefattar nemligen ej bestämning om tiden eller tillfället för de beslutade uppköpen; och då meningarna härom äro delade i så måtto, att några anse uppköpen böra ske först då missväxt inträffat eller är att befara, i hvilken händelse Utländsk Spannemål nästan alltid måste påräknas, men andra deremot hålla före, att dessa beslutna uppköp böra verkställas i go - Den i5 Mars f. m. da år af inhämsk Spannemål, och vid tillfällen af missväxter hållas till handa, hvilket äfven, utan upplifvande af några Magazinslnrättningar på gamla foten, kan verkställas, så skall följden häraf blifva den naturliga, att Styrelsen, hvilkendera meningen än följes, vid lyftningen af Creditivet alltid ådrager sig missnöje af den andra meningens förfäktare, och den förebråelsen, att icke hafva iakttagit Rikets sanskyldiga nytta. Jag anhåller alltså om bifall å Betänkandet med det af Herr Munck af Rosenschöld föreslagna tillägg, att af Kongl. Maj:t må bero när ifrågavarande uppköp böra göras. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställde proposition på bifall till StatsBankosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens ofvanberörde Betänkande N:o 113. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence funnit, Ja öfverröstat Nej, berörde Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Munch af Rosenschöld; Som jag tyckt mig höra några Nej bland Ja till svar å Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å Betänkandet, anhåller jag att nu få framställd proposition å mitt Den i5 Mars f. m. »'9 förslag, och begär votering i händelse den ej skulle med Ja besvaras.
Hvad åter detaljerna deraf angår har jag visserligen vid ett och annat åtskilligt att anmärka, åtskilligt att föreslå, såsom t. ex : att det arfvode af 500 r:dr, som är anslaget till undervisning i praktisk astronomi åt Kadetter och Underofficerare vid Stockholms station måtte uphöra såsom obehöfligt mer för den ena, än de 2:ne andra af Flottans stationer, synnerligast, som jag erhållit uplysning, att den undervisning för hvilken arlvodet utgår, icke ifrägakommer; att Båtsraans-kompanierna icke mätte erhålla mer än en Underofficer hvardera, således det med ett motsatt förhållande förena de anslag icke beviljas. Deremot tillstyrker jag alt korporalerne vid flottan, de må tillhöra Båtsmans-, Matroseller Kanonier-kompanierne, erhålla lika aflöning, som den af mig för landtarméen föreslagna eller hvar och en 40 r:dr årligen; äfvensom alt vice korporalerne och Artilleri-båtsmännen erhålla hvar och en 20 r:dr; att portionspriset om bord och i land måtte bestämmas till enahanda belopp, eller till 10 sk. per portion, brödet inberäknadt. Att Den 11 Januari. 117 nämnde summa motsvarar behofvet, har jag medelst en redan aflenjnad och till StatsUtsk. remitterad ”kostnads-beräkning” ådagalagt. Deremot föreslår jag att flottans manskap måtte, då de till tjenstgöring äro upfordrade, erhålla s. k. tobaksskilling, i likhet med manskapet vid landtarméen; alt någon sönderdelning af Bataljonsläkare-graden lika litet vid flottan som vid landtarméen mätte förekomma, således ej heller något anslag i detta afseende beviljas; att lönerne för reserv-stalen måtte sålunda bestämmas, att de lemna en nettobehållning, motsvarande den pension, hvartill individen vid afskedstagande! är berättigad.
BondeSt., som har mesta olägenheten af förhöjningen från 18^ till 10, motsatte sig ieke inom Utsk. densamma. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Rrih. Tersmeden: Hr Printzensköld har sagt, att afkortningar å mantalspenningarna skulle efter Utsk:s förslag icke kunna äga rum. Huru dessa afkortningar skola verkställas, visar likväl en ännu gällande författning, och jag tror likväl icke att de förekomma i fråga om mantalspenningar utan endast i fråga om bevillning. I afseende på frågans behandling, hemställer jag, att då Utsk:s förslag icke afser någon B.. Stms åtgärd, detsamma måtte läggas till handlingarna, såvida icke R. o. Ad. finner lämpligt att återremittera det. Då nu Hr Gr. o. Landtm, föfst hemstälde om R. o. Ad. ansåge förevar:de punkt icke erfordra annan åtgärd än att läggas till liandlingarne, ropades Ja och Nej; och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om de gjorde anmärkmne ansågos föranleda till återremiss, utföllo svaren med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter förstmde propos. förnyades och, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en sålydande voteringspropos. : Den som anser den punkt af StatsUtskus Utlåt. N-.o 33 Litt. D, som angår beräkningen af den minskning i Statens inkomst utaf mantalspenningarne, som -skulle föranledas dels af Utsk:s i samma Utlåt, gjorda förslag och dels af den nya myntberäkningens tillämpning vid denna afgifts utgörande, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder föremde punkt, på grund af deremot gjorde anmärkmr af R. o. Ad. återremitterad. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Sff Hen i Mar* f. m.
Ständer godkändt* ä'4 28 Stats-och Besviirs-TJtskottens Betänkanden1 den af Hemmanen i berörde Härad för Rote» friheten hittills erlagde Spannemåls - afgift blifvit i beräkning tagen; så finna Utskotten sig äga full anledning tillstyrka Riksens Höglofl» Ständer, det må, äfven sedan de om Kungsgårdarne och. Kronolägenheterna i meranämnde Härad afslutade Arrende-Contract gått till ända, Rotefriheten för Häradet få fortfara emot fullgörande af de vilkor, som derföre redan Stadgade äro; hvarom, i händelse af bifall till detta Utlåtande, som Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamligen underställes, Riksens Höglofl. Ständer torde hos Kongl. Maj:t böra underdånig anmälan göra. Stockholm den 15 Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts gemensamma Utlåtande 'öfver Herr Gyllenrams, C. Memorial om Pen sioners anslående till understöd för Embetsoch Tjenstemän sorn hafva flera Barn. Uti till Höglofl. Ridderskapet och Adeln in» gifvit Memorial, hvilket till Statssamt Ali» manna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens åtgärd blifvit remitteradt, har Herr Gyllenram, C. A.t framställt angelägenheten deraf, att då Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, ehuru vid sista Statsoch Fesv"drs~XJtskottens Eetänkanden. 1429 Riksdagen förhulpne till någon med tidens fordringar enlig Lönförbättring, likväl finna sig £ den ställning, att sakna nödige tillgångar för sine barns uppfostran, när de med flere sådane äro försedde, Staten måtte åtaga sig att bidraga lill ett för Samhället så vigtigt ändamål; i hvilket afseende Herr Gyllenram föreslagit, att den.
De hitintills kända förslagen i afseende å denna fråga åsyfta ganska bestämdt, att de föredragande Statsråden skulle vara ministrar; att ministrarne skulle vara depart.chefer; att i deras departementer eller rättare expeditioner skulle finnas embetsman, som voro chefer för hvarje af de detaljer, som tillhöra expeditionen, och som sällan äro mindre än två, men väl tre. För krigsoch sjö-förval 1 ningen, civiloch militär-expeditioner, för näringsoch handelsoch inrikesoch drätsel-ärenden, huru de ock indelas, äfven minst a:ne i hvardera o. s. v. Om detta af mig antydda förhållande icke saknar all grund, så torde det ursägtas mig, om jag icke förstått meningen med den ifrågakomma lill blott enhet bestämda exped.chefsplatsen. Då Just.ministern nu blifver chef för Just.revision, så synes mig revisionssecreterarne nu, likasom förr, vara de ende exped.- chefer, sorn här kunna komma i fråga; och jag kan svårligen föreställa mig, att R. Sits afsigt varit att genom Statsrådets nya organisation medelst förhöjda löner, och genom nya tillskapade, förr ej behöfliga til! höga lönebelopp uppförda nya platser, blott öka folkets tunga genom ett ökadt utgiftsbehof, som ingalunda synes vara påkalladt ifrån någon annan, än .ifrån statsluxens synpunkt. Jag anhåller att StatsUtsk. täcktes taga i betraktande, att buieaueller exped. chefernes antal blifver vida större, än det föreslagna antal af sex exped.chefer, och att dessa nu så oskyldigt föreslagna platsers inrymmande i statshestyret skulle oförtöfvadt framkalla förhöjda löneanspråk för det dubbla och måhända tredubbla antalet embetsman, med samma rätt till löneförhöjning, som den föreslague exped.chefen. Hvarje departement är redan till fullo försedt med sina revisionseller expeditionsoch protocolls-secreterare; och mig synes, att den nu ifrågavar. departenientai-organisationen bör tillvägabringas genom de medel, hvilka redan inom Den 8 April e. ra. 169 inom hvarje expedition äro förhanden.
Proposition, om SlatsVerkels tillstånd och hellof, lörekomne Allmänna frågor. (U.-A.) Uti i:a Punclen af berörde Betänkande har, med anledning af K. Mits Nåd. framställning om nödvändigheten, att, såsom en Allmän grund för SlatsUtgifternes bestämmande, Myntvärdet skulle genom R. St:rs åtgärder vid denna Riksdag bevaras från ytterligare försämring, Utskottet yttrat den Öfvertygelse, ”att, då en Myntbestämning ännu icke blifvit afgjord, och i alla fall åtskillige omständigheter medverkade* att verkställigheten deraf icke genast kunde följa , förutsättningen deraf för närvarande icke kunde såsom grund för StatsUtgifternes bestämmande antagas.” Enligt från RiksStånden ankomne Protöe^lIsUt drasr, har hos II. B. o. A. Hr Grefve von' Schwerin. /tild : F. B., under åberopande af sin emot Utskottets Bc , .„ :9all 711 i rJflJRVb’. J/Swft •, tänkande afgifne reservation, loreslagit: alt Utskottets Fiirslas, till ökade Stilist!t feif ter icke matte företagas till sluteligt afgörandej förr än den väckta frågan om värdet af det gångbara myntet blifvit af gjord ^ hvilken motion, deruti andre Ledamöter, Ilrr von Hartmans - , v Stats-Utskottets dorffj Angust, oell Tham, IV, instämt, blifvit till Utskottet remitterad; hvarjemte Y. BorgareStändet uppskjutit pröfningen af Utskottets ofvanberörde yttrande, intill dess Statsoch Banco-Utskotten inkommit med Utlåtande i frågan om Myntbestämning, och beslut, i anledning deraf, blifvit fattadt; men deremot II.
Begagnas icke de privilegier, sorn sökas, så Den 3o Jun i i e, m. i83 mätte åtminstone ej den Kongl. Theatern dymedelst blottställas genom någon för densamma farlig täflan. Herr Grefven anför, att Kongl. Theatern bär sig blott genom den knappaste hushållning. Jag tror det äfven, och är långt ifrån att påstå, att anslagen till Theatren äro hvad de borde, hvad de måhända till och med kunde vara. Men relatift äro de stora nog; det vill säga jemförde med öfriga anslag till Statsbehofvens fyllande; jemförde med det sätt, på hvilket allmänhetens rättsenliga fordringar af Theatern hittills blifvit uppfyllde. Kanske saknas också ej all harmoni mellan den knappa hushållningen och den torftiga anrättning, som på Theatern uppdukas nu för tiden. Herr Grefven yttrar, att den Theater, der det grofsta ovettet och de värsta personaliteterna vankades, skulle blifva den mest besökta. Publiken skall visserligen, som sig bör, hålla Herr Grefven räkning för denna nya compliment åt Hufvudstadens allmänhet. Herr Grefven upplyser, att inträdesafgiften på Parterren i London utgör omkring 6 R:dr B:co; finner denna afgift hos oss mycket för låg; men hemställer huru det skulle gå, derest man höjde den till likhet med den Engelska? Detta föranleder mig till en framställning, som törhän - i84 Den 3o Ja nii e. m. da ligger utom gränsen för min omdömesförmåga, men torde förtjena att af sakkunnige begrundas. Skulle man nemligen ej kunna belt och hållit borttaga vår så kallade Parterr, och i stället utvidga Amphitheatern ända fram till Orchestern, samt på detta sätt till femte raden hänvisa en del af dem, hvilka Herr Grefven i ett föregående Plenum så naift satte i bredd med Södertelges innevånare. Derigenom vunnes det dubbla ändamålet: en ökad inkomst för Theatern, och Södertelge-publikens förvisning till den rätta och lämpliga platsen, i närheten af taket.
Men detta är ock, i hans nu ifrågavarande supplik, det enda allvarsamma; med allt det öfriga åsyftade han blott att framlocka ett bifallslöje, der Konungen dock i sjelfva verket roades på sin egen bekostnad och träffades af en satirisk udd, som framsticker temligen synbar 94. Det må vara tadelvärdt, att han, i likhet med Kexél, gjorde ett i grunden högst bedröfligt föremål till ämne för blott skämt. Men säkerligen begär man förmycket, om man fordrar, att han skulle betraktat saken såsom en djupsinnigare statsman, än Konungen och den af Frankrikes physiokrater fostrade Scheffer. Den nyaste behandlingen af Bellman från samma håll rättar sin fördelning af besagda ansvar på det vis, att det numera utsträckes äfven till en tredje part: nämligen ”Mössorna, som år 1765 återupplyftade Bränvinet till en makt i samhället”; hvarigenom således ock skuldbördan af Bellmanska sångmöns förförelse så till vida blifvit vältrad på dem, att de gåfvo henne ”första rigtningen” åt ett skaldskap, hvilket ”Gustaf III sedan uppmuntrade af interesse för sin bränvins-grosshandel” 95. Märkvärdigt yttrar den författare, hvars ord vi här anfört, blott få rader efteråt (och således nästan i samma andedrag), att sjelfva ”Nykterhetens härolder ha ej varit grymmare mot det supande slägtet, än Bellman var”, och ej kunnat bittrare, än han det gjort, ”begabba Bacchi adelsmän”; hvilket jemväl på ett annat ställe, i anledning af tidningsbladet ”Hvad Behagas”, utan afprutning erkännes 96. Men om så är (som här läses), att ”ingen har djupare bespottat drinkarne, än Bellman”: till hvad upplöser sig då hela det förunderliga påståendet? Eller hvad hafva då Mössorna och Gustaf III, i denna hänsigt, egentligen förbrutit? Förledde de honom till en annan skalderigtning, än den, hvartill Naturen sjelf honom förledt?
Direction,med åberopande af dess till Banco-Utskottet förut afgifna Berättelse ansett sig böra omnämna, såsom ett ytterligare bevis, att, efter den vid sista Riksdag beslutade nedsättning i Räntan och Straff-räntan, utlåningens öafbrutna underhållande på ett ändamålsenligt sätt är och blifver en omöjlighet, med annat vilkor, än att utlåning och återbetalning ställas i det förhållande, att de någorlunda motsvara hvarandra, och att följaktligen, utan en förändring i nu gällande antingen ränteeller afbetalnings-vilkor, en tillökning i sjelfva utlånings-fonden blefve endast ett palliativ, som väl för en tid kunde bereda tillgång till bifallna Låns utassignering utan uppskof, men som i längden skulle ännu mer förvärra ställningen. Under den tid af i3 år, som förflutit, sedan, vid förloppet af den för enskilde Banco-Utskottets Betänkande IV.-o 72. 21 delegare meddelade i5:åriga Octroy till deltagande i Discont-rörelsen, denna rörelse började med den 2 Julii 1816 att för Bankens räkning allena skötas och förvaltas, har ingen afskrifning af osäkra fordringar egt rum, utan hafva dessa förblifvit i Lån-balancen qvarstående och ökat numerairen af Yerkets beräknade förmögenhet.
Det är likväl icke ett ovigtigt åliggande, som Pröfnings-cornite'- ens ledamöter fått sig uppdraget, emedan comiteen skall bestämma huruvida den debitering, som blifvit den skattskyldige påförd, är rättsenlig eller icke. Det har ofta här i Stockholm inträffat, att af Pröfnings-comiteens ledamöter blott ftdelar och stundom blott hälften varit tillstädes af den anledn. att de sagt: ”vi kunna icke lönlöst uppoffra vår tid för ett sådant arbete.’’ Af sådan anleda., och då jag tror att det verkligen skulle lända till förmån för den skattskyldige, får jag föreslå, alt ledamöter af Pröfnings-comite'en i Stockholm, lika sä väl som ledamöter af denna comité' på landet och i andra städer, måtte erhålla arfvode, hvilket jag får föreslå mätte bestämmas till r rtdr 16 sk. b:co för hvarje dag, som ledamöterne i comiteen Ijcnstgöra, och alt detta arfvode mätte utgå så, att, i stället för J proc. af den taxerade bevilln.summan, 1^ proc. finge till kostnaderna användas. Jag tror att ett sådant stadgande skulle för Stockholms stad medföra stor nytta, och begär derföre proposition till bifall på detsamma. Frih. Nauckhoff: Det har blifvit sagdt, att inga olägenheter försports derigenom att besvärstiden hos Pröfningscomiléen varit utsatt till kl. 12 samma dag sammanträdet sker. I strid dermed får jag nämna, att jag icke erinrar mig någon Pröfnings-comite' — och jag har likväl öfver - 23o Den 10 O c to ber f. ni. varit åtskilliga — eler ieke ganska väsendtligt! olägenheter uppstått derigenom, att denna tid varit utsatt till kl. 12; ty i följd deraf har comiteen under sitt sammanträde före denna tid alltför litet kunnat sysselsatt sig med sina egentliga göromål, just i saknad af de besvär, som kunde inkomma och inverka på besluten. Jag förenar mig således till alla delar med de ledamöter, som begärt att besvären måtte inlemnas åtminstone dagen förut.
Bankens creditiv till Riksg.cont. uppgår endast till en million rldr, och statsintraderna utgöra en vida större summa. Om dessa ej blifva insatta i Banken, utan deremot lemnäs i Riksg.contls vård, hvar är val då den vinst för Banken, som man vill tillskynda densamma medelst ifrågavar. förbehåll, att Bancofullmägtige må kunna Uppsäga creditivet? Att då Riksg.contls medel, som blifvit insatta i Banken, för en eller annan månad kunna vara så medtagna, att Riksg.cont. har behof af att begagna sitt creditiv, tillåta Banken att uppsäga detta creditiv, vore detsamma som att Jemna i Bancofullmägtiges skön att hindra styrelsens gång. Detta låter icke göra sig 1 ett väl ordnadt samhälle, och de, som tillstyrka sådant, handla lättsinnigt. Jag skulle tro, att i en fråga af det allmänna interesse, sorn denna har, emedan den kan medföra rent af en rubbning i samhällsordningen, får man icke tala om den stora nyttan af att verka på allmänhetens opinion. 10 H. 45. Den 51 ~3 111 i c. m Samhället står i första rummet, och statsverket kari ej skiljas från myntväsendet. Det kan ske i ord, men icke i sak; ty så länge staten skall vara stat och äga mynt, måste de hänga tillsammans. Det låter icke tänka sig att isolera det ena från det andra; ty de konna ej upprätthållas annorlunda, än genom hvarandras samverkan. De reglementen, som komma att stiftas, och hvartill detta betänk, blott uppger grunderna, måste innehålla flera stadganden, som skola underställas K. M:s sanction, och dertill hörer denna punkt i första rummet; ty om R. iSt. skulle besluta, att Bancostyrelsen skall kunna uppsäga Riksg.conl:s creditiv, kan K. M. ej tillåta, att statsmedlen blifva insatta i Banken, emedan det ej går an alt äfventyra Styrelsens paralyserande genom ett Bancostyrelseus beslut, möjligen faltadt i en tid, då Styrelsens verksamhet behöfver vara som kraftigast. Hr Hegardt, Christ. Bernh,:
Invalidlmsfondens hemmansränlor; Då Prot.-Utdra", den 26 October i844' 249 Då Utskottet lillkännagifvit sig blifva i tillfälle alt i serskildt utlåtande vidare utveckla de skäl, sorn, efter Utskottets förmenande, tala förupplösning af Invalid-inrättningen å Ulricsdal, beslöt Ståndet, att afgörande! af detta moment skulle hållas öppet intill dess Utskottet med nämnde utlåtande inkommit. 2:o Indeldta Arméen: a) Cavallenoch Infanteri-regementena1 l:sta och 2:dra punkterna gillades; 3:dje punkten: Ulskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer mätte såsom arfvoden lill 20 reserv-läkare å stat uppföra 6,000 R:dr: Återremitterades; Likaledes hlef Utskottets hemställan, att något serskildt anslag till rese-stipendium för balaljons-läkare och garnizons-sjukhusets sjukhusläkare, icke måtte af Rikets Ständer beviljas: Återremitterad; 4, 5 och 5 punkterna gillades; b) Militiae-boställs-cassans reserv-hemmansräntor: Gillades; c) Exercis-squadronernas underhåll: Återremitterades; d) Om anslag till underhåll af Instruclions-compagnier m. m.; J te/ remitterades ; e) Möleskoslnader och f) ersättning för utgående högre betalning till inqvarleringsgifvare för dagportioner vid indeldte regementenas mar cher lill och ifrån mölen: Gillades. 3:o Värf vade Arméen: De under denna punkt förekommande moment a), b), c), d), e), f), g), li) och i), blefvo samtlige gillade. 4:o Beväringen: De under denna punkt förekommande anslag godkändes. 5:o Materiel: De under denna punkt förekommande moment a), b), c), d), e) Uih. till R. St. Diverse anslag:
Den hellenisk-vesterländska verldsåskådningen är således utvecklingens. Från det minnesvärda 1789, då hellenismen framträdde fullvext på arenan, föres kampen å ömse sidor fullt medvetet om afsigterna och målet. Reaktionen vill lyckliggöra menniskoslägtet genom att återföra det till en omyndig barndom. Hellenismen vill göra slägtet myndigt, emedan detta är dess bestämmelse, och hon ser dess sanna lycka i intet annat än uppfyllandet af denna bestämmelse. Vi lefva, andas och hafva vår varelse i striden mellan dessa motsatta riktningar. Det arbete, jag tillegnat dig, min vän H., är en återblick på en tid, som i många hänseenden var lik vår egen – som hon, framställande en tragisk kamp mellan tvenne verldsåskådningar, i hvilka vi igenkänna desamma som nutidens, om än till vapendrägt och lösen dem olika. Jag föreställde mig, att en återblick på antikens undergång och kyrkans första stora triumf skulle kunna blifva lärorik i en tid, då striden mellan de begge stora partierna är icke minst liflig på det kyrkliga området. De tecken, som der för våra blickar uppenbara sig, äro i sanning förtjenta af all uppmärksamhet. Å ena sidan den subjektiva riktningen, hvilken är densamma som den helleniskvesterländska, företeende sig uti kampen mot auktoritet och samvetstvång; i ett sträfvande till ren andlighet, hvilket afskyr formelväsendet som en afgudatjenst; i ett bemödande att förverkliga uti lefvernet det religiösa idealet. Å andra sidan ett förtvifladt försök att med förtviflade medel rädda, betrygga och stärka kyrkans myndighet. Man slår den otrogna verlden i ansigtet med en ny dogm om Jungfru Marias obefläckade aflelse, man upphöjer till rang af evangelium en uppenbarelsebok, som härflutit ur en nunnas genom onaturlig ensamhet orenade fantasi. Man talar i de protestantiska länderna med ökad tonvigt om „den rena läran“, om en „stark bekännelse“, man vill skapa ett heligt presterskap, ett medlareembete mellan Gud och menniskan, och man försöker med hocus pocus att uppfriska tron på djefvulen.