Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af gjorde anmärkningar, vid detta Utskotts förra Betänkande, rörande ett närmare bestämmande af AfvittringsBetyg. Ridd. 0. Ad. Prot. IV. B. I. Frän Allmänna Besvärsoch Oeconomi a: - Ut skot tet: Angående Jemkning af Roteringen i Tossbo och Wedbo Härader af Elfsborgs Län: Af den 2 Martii: Om Återremiss af StatsUtskottets Betänkande angående yrkad Lånerättighet i ManufacturDisconten; äfvensom af samma Utskotts Memorial, i frågan om aflöning för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Cancellier och Yaktbetjening. Från Hedervärda BondeStåndet: Af den 2 sistledne Februarii: Innefattande gillande af ExpeditionsUtskottets Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående: 1:0 StatsCommissarien Widegrens ansökning om Förskott å Arfvode. 2:0 Kostnaden för upplåtandet af Kungsholms Krono-BränneriByggnader till Curhus, och 3:o Fortfarande Stats-anslag för Fattigvårdsinrättningen i Carlskrona. Af den i3 sistledne Februarii3 innehållande: 1:0 Bifall till StatsUtskottets Utlåtanden, angå - Den 2 Martii. 147 ende förbättring i LandtRäntmästarnes Löningsvilkor. Angående föreslaget x\rfvode för Herr ÖfversteLieutenanten Warberg. Angående Segelleden genom BaggensSundet och Södra Stäket.
Genievre, Holländsk: 1 skepp:d 1 2 6 2 — - af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 3 - — deröfver alla andra slag, odisti Herad t ell kanna 1 I 2 ler distilleradt af till och med 10 graders styrka (förbudet till införsel) för hvarje överskjutande full grad ökas tullvärdet med 6 sk. och tullen med 2 sk, per kanna (förbudet till införsel) 1 kanna — 32 — i F ri tt Bombasine, se Väfnader Halfsiden-. Bombasin lustre, se Väfnader, Halfylle-. Bomullslärft, se Väfnader, Bomulls-. Borst , se Hår. Bouteiller, se Glas. Bredoch Plattfisk, se Fisk, torr, Bresilja, se Färger. Brodérduk, Marle och Stramaille, se Väfnader. Bronz, se Metaller, sammansatta. Brynstenar, se Sten. Expeditions-TJIskottets Furslag till und. Skrifvelsej JV;o 377. 865 | Tullvärde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. K:dr S. r. Bränvin och sprit: af frugt: Cognacj Fransk: R:dr s. r. R:dr s. r. 2 af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 3 — - deröfver andra slag 1 kanna 1 \ 2 — af till och med 10 graders styrka (förbudet till införsel) 1 kanna 32 j för hvarje öfverskjutande, full 1 grad ökas tull varde t med 6 sk. S och tullen med 2 sk. per kan[ na (förbudet till införsel) .
Hr Brakel, Mauritz Gustaf: Olägenheterna af koppar mynt bestå i tyngd, ovighet och deraf följande svårighet, att i någon mängd kunna transportera detsamma. Alla dessa olägenheter undvikas genom antagandet af det utaf Utsk. föreslagna silfverskiljemynt. Men, säger man, vid delta silfvermynt äro vidhäftade andra olägenheter, som äro större än dem kopparmyntet medför, nemi. litenheten, hvarigenom det lätt borttappas, och att genom dess gångbarhet i allmänna rörelsen detsamma blir snart utslitet. Hvad först angår det föreslagna myntets litenhet, så får jag uplysa, att jag under resor i åtskilliga delar af Finland sett silfvermynt å 5 kopek, hvilka mynt äro mindre än det af Utsk. föreslagna 6 sk. stycket. I dessa 5 kopeks stycken är silfret finare än i det Svenska myntet, så att ehuru de gälla mer än 6 sk., dess storlek likväl är något mindre. Jag har ett mynt här i min hand, om någon af H:rr:ne behagar se det. Under mina resor i Nyland svarade mig skjutsbönder på mina frågor derom, att de voro serdeles belåtne med detta mynt, ty det var icke, sade de, svårare alt handtera än ett 10 kopeksstycke, och de hade icke varit blottställde för faran att borttappa detta lilla mynt. Inom Tavastland har jag rest, och der äro 6 sk. för den fattige bonden, redan ett mynt af högt _värde, kanske ungefär som 24 sk. för den Svenske bonden. Afven här svarade man på mina frågor: Nej, Gud bevare oss, alt tappa bort så mycket, det hafva vi icke råd till. Den person, för hvilken 6 sk. häfver något värde, borttappar icke sådant mynt, men deremot den, för hvilken detta belopp icke har något värde, slarfvar dermed, och således ligger orsaken till mynts borttappande icke i myntets litenhet, utan deruti, att man icke sätter värde derpå. Hvad åter angår slitningen, så medgifver jag, att denna slitning är större på det mindre myntet, men denna slitning har äfven sin gräns. Kanten och präglingen borlslites, men dermed är äfven slut.
Direktionens förvaltning ställde medel en summa af 644,758 R:dr 42 sk. 7 rst. B:ko och voro deraf utlånte: l:o emot inteckningar i fast egendom 376,167: 27. 4. hvaraf 1,000 löpande med 6 proc., 339,267: 27. 4. med 5 proc., 35,000 med 4£ och 900 R:dr med 4^ procents ränta. 2:0 emot låntagares personliga skuldsedlar, försedda med borgen och löpande med 6 procents ränta 191,091: 15. 3. 11 3:o emot räntebärande obligationer 77,500. deraf 30,000 I$:dr löpande med 5 procent och 47,500 med 4^ procents ränta. Uti det af ltiddarhus-Kamereraren Kammarherren J. L. Bogeman hos Kongl. Maj:t fullföljde mål, angående den af RiddarhusDirektionen emot Bogeman förda talan om ersättning för den Riddarhusoch Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassorne tillskyndade förlust genom i Riddarhus-Kontoret natten till den 10 December 1850 föröfvad stöld, har Kongl. JM a j: t genom Nådig Dom af den 8 December 1854 förklarat, att som upplyst vore att de ifrågavarande medlen blifvit stulne efter föröfvadt inbrott i det rum, som efter Riddarhus-Kamererarens instruktion varit för honom anvisadt såväl till arbetsrum som till förvarande af de penningar, honom i tjensten kunde anförtros, samt det icke kunnat visas att Bogeman vid vården af de bortstulne penningarne och obligationerne åsidosatt någon honom till efterrättelse gifven föreskrift, eller eljest dervid förfarit med sådan uppenbar vårdslöshet och vangömmo att skadan genom hans försummelse kan anses vållad; alltså pröfvade Kongl. Majit rättvist, att med ändring af Domstolarnes beslut, ogilla det emot Bogeman i denna sak framställda ersättnings-påstående och blefve till följd deraf rättegångskostnaden parterne emellan qvittad. I sednaste Riksdagsberättelse bar
Hvad vidare tackjernets befrielse från utförseltull beträffar, kan jag icke heller dela deras mening, hvilka, i händelse en sådan skulle medgifvas, anse den svenska jernhandteringens framtid betänkligt hotad, då numera af de nya tillverkningsmethoder för stål och stångjern, hvilka sedan några år tillbaka varit under utarbetning, redan en eller annan vunnit det erkännande, att icke blott på flera ställen sådane blifvit införda, utan äfven 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 49. inom den närmaste framtiden en ganska genomgripande förändring i hittills varande förhållanden är att emotse. De fördelar, hvilka den s. k. Bessemerska methoden, sådan den här i Sverige blifvit förbättrad och tillämpad, tillförsäkrar vår jernhandtering, äro af den beskaffenhet, att det skydd, sorn man hittills velat finna i export-tullen på tackjern, hvarken kan eller bör vidare ifrågakomma. Ty då denna tillverkningsmethod just afser att direkt ur malmen frambringa den förädlade produkten, och det icke torde länge dröja, innan det gamla tillverkningssättet af tackjern hufvudsakligen kommer att ega rum med endast sådane malmer, hvilka för en finare förädling äro mindre lämpliga, finnes, i min tanke, intet skäl, hvarför icke detta sämre tackjern skulle få till utlandet fritt utföras. Och då härtill kommer, att den oftanämnda Bessemerska methoden icke sällan lemnar ur samma smälta och under alldeles samma yttre form både de mest förädlade produkter och äfven sådane, hvilka äro närmast hänförliga till vanligt tackjern, torde det blifva så mycket svårare att för de sednare bestämma en tullafgift, hvilken icke äfven komme att träffa de förra, som emellan dessa båda slag af produkter äfven flera mellansorter finnas, hvilkas hänförlighet till det ena eller andra slaget det icke för en tulltjensteman är möjligt att afgöra.
Men förmodligen skulle vår Regering icke gifvit något tillfälle till ingrepp i vår suveräna värdighet, ehuru eljest mycket traktaten är af oss efterlängtad. Skulle vi någonsin, som denna traktat likväl tyckes förutsätta, medgifvit Ryssland rättighet till inblandning i våra förhållanden? Det vore antingen att karakterisera det system, som under en följd af år då måtte vunnit burskap, eller, om så icke är, en förnärmelse mot vår politik, mot fosterlandskänslan och vår sjelfständighet. Denna traktat med Frankrike och England gifver anledn. till den förfrågan: hvad väg ämnar vår Regering beträda vid den händelse dessa begge makters förbund skulle komma att uphöra, såsom allt mera och mera visar sig tydligt. Att ett nytt allians-system för Europas stormakter är oundvikligt och i gölången, måste erkännas. Frankrikes stora intressen kunna omöjligen frodas vid sidan af Englands. Denna sednare makts ofantliga marin, som beherrskar håfven, skulle på en gång samtidigt kunna blockera alla Frankrikes hamnar och eröfra dess alla kolonier. Franska politiken måste söka sig en motvigt mot England, och denna motvigt kan det endast finna i Amerika och Ryss land. England söker sig en fastlands-stat i Österrike och Tyskland. Så gruppera sig ånyo de Europeiska intressena omkring England och Frankrike. Men hvar skola vi ställa oss? Ar valet tveksamt? Jag har, mine Hrr, visat Eder, att Frankrike behöfver Ryssland. Sådan var Napoleon den stores politik, sådan är Napoleon den 3:djes. Den 24 Mars. 37» Sådan måste den vara. Napoleon den 1:ste upoffrade oss, Napoleon den 3:dje skall så äfven göra, när hans intressen fordra det. Sveriges intressen kunna ieke förlikas med Rysslands. Huru skall ett förbund med Frankrike, huru nationelt det må låta, huru stora sympathier vi må äga för Fransmännen, vara under sådana förhållanden möjligt? Vår olyckliga politik 1848, i de Danska angelägenheterna, har nu burit frukt. Danska helstats-författningen är Rysslands verk emot Englands vilja; och arfföljden i Danmark, och helstats-författningen af år 185,2, äfven ett verk af Ryssland, hvartill vi bidragit, är den mest skärande motsats till våra sanna intressen.
Jag vet väl att en dylik specialitet blifvit antagen i en af de sist tillkomna constitutionella Regeringarne; men detta skedde vid en fullkomlig omskapning af hela Stats-systemet, och jag tror vårt lands Grundlagar äga en vida mer Monar - Den i Martu, l5i kisk syftning än StätsFörfattningen i det land der denna och andra förändringar timat. Riksens Ständer hafva äfven alltid erkänt principen af Konungens ensamma rättighet i afseende på allt hvad till Diplomatiska ärenderna hörer; och ett kraftigt bevis derpå är just det anslag för MinisterStaten, hvilket i rund summa blifvit till Hans j\:laj:ts fria disposition öfverlemnadt. Hvad den andra frågan beträffar, huruvida förslaget i allt fall vore lämpligt i afseende på den allmänna politiska ställningen, vädjar jag till Högloft. Rid der skåpets och Adelns upplysta bepröfvande, om tiden, sättet, omständigheterna nu vöre väl valda. I ett allmänt tillstånd af oro och ovisshet om dels anade, dels förborgade öden; under ständigt växlande farhågor och förhoppningar, sprittande rörelse och skenbar hvila; med brytning af tänkesätt hos Folken och skiljaktiga interessen emellan Staterna, är det omöjligt att bestämma hvarest bedrifvandel af vårt Fäderneslands angelägenheter, är eller blifver vigtigast. Konungen kan det ensamt. Ögonblickets betydenhet är icke alltid störst på det betydligaste stället; och det är icke alltid (fastän oftast) med de mägtigaste Stater, som de mäst maktpåliggande värf måste underhandlas. Mycket vore härvid att tillägga: men skälen som återhålla ifrån all utveckling, äro lätt insedda. Flar jag i detta hänseende icke redan lyckats att fästa Flöglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, skulle den ut - fou t förligaste uppställning af politiska hypo thesen föga yerka på dess öfvertygelse, Slutligen återstår att utreda tredje frågan, eller huruvida den föreslagna indragningen v o-, ye passande, i anseende till Sveriges särskildta förhållanden.
Under utarbetandet af den här ofvan omförmälde Tabell, har Utskog tet funnit, hurusom uti nu gällande Stadga dinnes föreskrifven en förhöjning i Chartaebeloppet för aldra, Jtdje och följande arken af ansökningar eller inlagor, som aflemnas till en del Embetsverk ; då deremot en dylik förhöjning i Chartae-afgiften för lika beskaffade handlingar, ingifne till andra Autoriteter, eller till Kongl. Majit i andra ämnen, än egentliga rättsfrågor, icke eger rum; och då ett vidlyftigt skrifsätt, ofta icke påkalladt antingen af sakens vigt eller af en nödig ve. derläggning mot vederparfens skäl, synes böra allestädes medföra ett lika afseende och en proportionerlig! lika beskattning; har Utskottet ansett sig böra föreslå den uti Tabellen vidtagna förändring, rörande ansökningars och dermed likartade handlingars charterande. Burbref. Den större skillnad i förmoner och förhållanden, som eger rum emellan Handlande i Stockholm och Götheborg, och deras vederlikar i de öfrige Rikets Städer, tror Utskottet vara tillräckligt skäl till den uti Chanse-beloppet å Burbref för Grosshandlare och öfrige handlande 1 förstnämnde BevillningsUtskottets Betänkande N:i» i j. y Städer föreslagna förhöjning, visserligen icH lee öfverstigande billighetens gräns.' Certificater. Genom Nådig Proposition till Pikets Höglofl. Ständer den 26 Novemb. sistlidet ar, har Kongl. Maj:t föreslagit de ändringar uti nu gällande Förordning om bruket af stämpladt Papper, dels, att chartering i Certepartier eller HyresContracter om Fartyg, som begagnas för varutransporten emellan inrikes orter, måtte alldeles upphöra; och dels, att den härigenom minskade inkomst kunde ersättas genom förhöjning å Chartas-beloppet för Sjöpass. I sammanhang härmed har ock Herr Stahle, uti ett från Välloll.
Jag hemställer nu, 0111 det icke i följd häraf blir nödvändigt för Konungen att söka så länge, till dess han finner ministrar, sorn äga majoriteten inom representationen; ty Konungen kan lika litet regera ulan anslag, som utan ministrar. Kär man på delta sätt logiskt upplöser satsen, så blir talet om Konungens allena-styrelse af ingen vigt; utan hufvudfrågan blir den, att kunna organisera vår representation på det sätt, att den besitter tillräcklig upplysning uti politiska och andra ämnen, att med kraft, men med sans och lugn, kunna samverka för att gifva Konungen de bästa råd; ty om Representationen i de stora samhällsfrågorna, i de egentliga principoch lifsfrågorna fattar kloka och för landet nyttiga beslut, så blir regeringsbördan betydligt lättare, om nemi. dessa beslut aktas och tjena lill ledning; ministrarnes verkningskrets blir då endast att yrka tillämpning af sådana beslut; och det blir då en lycka och glädje för en god Ko nung, som vill sitt lands väl och sora anser ”folkets kärlek ”såsom sin högsta belöning,” att rätta sig efter dessa råd 84 Den 5 Augusti f. m. och anse Folk-representationens beslut såsom hade de varit fattade af Konungen sjelf. Gr. Horn: Det förundrar mig icke, att Hr Lefrén, hvars stränga monarkiska grundsatser äro nogsamt kända, fästat sig vid en värd talares yttrande om nödvändigheten alt, i följd af folkets stigande politiska upplysning, folket äfven måste tillvälla sig en makt, sorn naturligtvis skall i samma mån minska konungamakten.
»Hon plägar», säger sagan, »på så sätt dränka män och skepp: med händerna fattar hon tag i det ena skeppsbordet och böjer sedan stjärten ned under kölen och upp på bordet å andra sidan; därefter hvälfver hon skeppet kring, så att dess köl vänder i vädret och det sjunker i djupet.» Hon lyfte sig alltså upp emot konung Olofs skepp och »med bistånd af djäfvulens kraft fick hon händerna upp på det ena skeppsbordet.» Men när konungen det såg, grep han sitt svärd, sprang utmed däck, och just i det ögonblick, då hon snodde stjärten upp på den andra sidan, högg konungen händerna af henne; och hon gaf ifrån sig ett högt och fasansfullt läte. Därpå kastade hon sig baklänges och slog därvid sönder sina käkar, och hennes skri växte. Då vaknade konungens män bestörta, och han bad dem skydda sig med det heliga korsets tecken. Och sjötrollet sjönk ned i djupet på samma ställe, där det stigit upp. Sedan hade man icke mera något men af henne. Därpå lät konungen bryta upp dessa hedningars offerhög. Denna kallades så, enär man å den bragte offer till de ifrågavarande väsena. Dit bar man äfven mycket gods, som lades i högen, innan man drog därifrån. Där erhöll konungen en oräknelig mängd egodelar, som hans folk förde ned till skeppen. Sist red han själf, och han såg sig ständigt om för att om möjligt få se något mera märkligt där i trakten. Medan hans män redo hastigt åstad, vek han in på en upprödd plats i skogen och öfverlade där med sig själf, om han skulle följa männen till skeppen eller icke. Då hörde han ett väldigt brak i skogen — det kom från alla håll. Där kom galten löpande med sin grisflock, och de fyllde helt och hållet platsen! Rytande kom han med gapande tryne och ondsinta later. Han var så stor, att konung Olof ej tyckte sig hafva sett ett sådant lefvande väsen förr, ty hans borst räckte nästan upp öfver de högsta trädens grenar. Konungen hoppade genast af hästen för att till fots skynda undan, men då fortade galten sitt lopp, och snart lade han trynet och tänderna upp på hästens sadeltäcke; men då svängde kungen sitt svärd och högg trynet af honom.
»Så var det också i forntiden med ångkraften, elektriciteten och så mycket annat, men vår tid har likväl öfverglänst alla föregående tidehvarf.» Efter konsertens slut var Aromasia inbjuden till en fest som gafs till hennes ära och dit man äfven bjudit fröken Fotorup för att ägna denna sin hyllning. Aromasia hade med stor beredvillighet mottagit bjudningen och infunnit sig i festsalen, en af Tivolis fem hundra festsalar. Men fröken Fotorup syntes icke till, något hvaröfver man uttryckte sin förvåning och ledsnad. Man firade de bägge damerna med en stor festmåltid, men det var icke någon af forntidens måltider som efteråt tyngde kropp och sinne. Det var ej ens en måltid af samma slag som den, med hvilken bankdirektören Giro undfägnat sina gäster, utan ett gästabud fritt från hvarje forntida födoämne, vare sig naturligt eller konstgjordt, men öfverflödande af hvad man fordom kallade andlig spis. Så långt hade man kommit i Köbenhavn. I äldre tider var det vid danska festmåltider brukligt, att en skål föreslogs och ett tal hölls mellan hvarje rätt. Sedermera fann man, att på det sättet icke lemnades tillräckligt tillfälle för hvar och en att uttala sig. Yttrandefriheten hade alt för många skrankor. Då började man hålla tal och föreslå skålar äfven under förtärandet af rätterna. Men då talmekaniken ytterligare utvecklades, insåg man, att ätandet och drickandet vore alt för hinderliga för det fria ordet, och man afskaffade både mat och dryck vid festmåltiderna samt lemnade festtalen helt och hållet fria tyglar. Då uppstod den seden, att hvar och en af deltagarne i den ännu s. k. måltiden höll flera tal samt att många, stundom hela sällskapet, samtidigt föreslogo skålar med konstnärligt utförda festtal. Men skålarne tömdes endast i inbillningen, ty man hade icke något att dricka och kände ej behof däraf. Det var till en sådan festmåltid som diafot-upptäckarinnan och lukt-konstnärinnan inbjudits.
Riksdagens första månader att afhöra de interessanta debatter, som då rörande detta ämne föreföUo; jag vili derföre na blott i korrthet yttra mig ötver denna fråga, eftersom den är den egenteligen preliminaira. och efter som, oagtadt jag på det hala instämmer med Utskotten i afseende på saken, skälen dertill äfven i mina egna ögon äro af en serskild art, och sådana, att jag aldrig skulle förlåta mig dem, om icke det förevarande målet vore en creditfråga. Riksdagsmannens hufvudskyldighet är nemligen vanligen helt ovilkorligt den , att blott följa sin egen öfvertygelse och opåkallad medger jag, och begär tili mia säkerhet , då eti gång alla yttranden i ö*ssa ämnen skola blifva - Den 28 Junii e, m. va underkastade allmänhetens och framtidens pröfning, att nu få till Protocollet förklara, att jag har ansett sjelfva denna realisationsåtgärd, som jag afstyrker, så väl lämplig som möjlig. Frågan är likväl af den besynnerliga art, att jag icke tvekar, att afstyrka samma åtgärd, just derföre och endast derföre, att den af så många bestrides. Vid sista Riksdag hade jag tillfälle mer än en gång yttra mig i financefrågor, och var då liksom flere andra, afgjordt öfvertygad om olämpligheten att då vidtaga några steg till realisation eller silfverutväxling. Den plan, eller rättare tendens (ty icke vill jag åtaga mig att uppsöka conseavens i den kedja af åtgärder jag här menar,) som vid 1812 års Riksdag förbereddes genom diverse reactioner mot de förra besluten, och 1815 inträngde i Financegebietet genom stadgandet, att Banken hädanefter för egen räkning skulle drifva en den betydligaste del äfven af landets lånerörelse på namncredit, denna tendens hade före 1818 ännu ej framträdt i full dag: under Riksdagen var det ännu oafgjordt, hvad resultat det våldsamma störtandet af FilialDisconterne skulle komma att få} och möjlighet fanns ännu, att söka bibehålla det gamla , eller återställa det, innan någon betydligare vådlig följd af rubbningen uppstått.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades nej, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte förklara Sekreteraren i Landtbruks-Akademien, Johan Theophil Nathorst berättigad att, vid afgång från nämnde befattning, på Allmänna Indragningsstaten under sin återstående lifstid upbära en årlig pension af 4500 rdr, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 42:dra—44:de punkterna. Utskrts bemställanden biföllos. 45:te punkten. Gr. Lagerbjelke: Det är en af StatsUtsk:t erkänd grundsats, att man i allmänhet icke bör retroaktivt betrakta pensionsstaten utan synnerligen talande skäl. Det är också gifvet att så måste vara, enär om pensionsstaten vid hvarje riksdag skulle omregleras, R. St. då säkerligen finge vidkännas alltför dryga kostnader. Om således en redan gifven pension skall förändras, så måste derför synas särdeles afgörande skäl. Eör min del kan jag icke rätt förstå, hvilka skäl som i nu förevarande fall föranledt Utsk:t att afvika från den eljest följda grundsatsen. Icke lärer det väl vara mannens utmärkta förtjenster, ty i afseende derpå är händelsen den, att han qvarstod på sin plats 10 år längre, än han behöfde, på det han skulle komma i åtnjutande af pension. Visserligen är det saunt, att om han tagit afsked förr, Den 29 Augusti f. m. 319 så hade staten fått pensionera honom; men icke kan väl det anses såsom någon särdeles stor förtjenst, att han qvarstannade vid sitt embete tilldess linn uppnått den höga ålder, som fordrades för rätt till pension. Dessutom är icke uplyst, huruvida enkan gjort sig förtjent af högre pension, utan blott att hon är medellös. Men om alla, som äro medellösa, skulle hugnas med höga pensioner, torde R. St. i längden icke komma ut dermed.
Ehuru olikhet i läge, i näringsfång och i tillgången på byggnads-ämnen, medförer för en plats behof af vissa föreskrifter, som ej äro nödiga eller lämpliga för en annan, så finnas dock vissa gemensamma reglor, som gälla för alla redan anlagda släder och köpingar samt vid anläggning af nya; och då en Byggnads-ordning, innehållande dylika allmänna och öfver allt tillämpliga bestämmelser i afseende på byggnadssätt och tomt-reglering, hvarigenom prydlighet, renlighet, luft-vexling och säkerhet kunna vinnas, otvifvelaktig! skulle i flera afseenden verka välgörande; få Rikets Ständer härmedelst i underdånighet anhålla, att allmänna bestämmelser för bebyggandet af städer, köpingar, samt sådana platser å landet, der, till följd af jernvägs-anläggningar, granskapel till andra större kommunikationsleder eller ock af andra orsaker, stader eller köpingar synas komma alt uppstå, inå, af E. K. Majit i nåder utfärdas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Januari 1860. Expeditionsfjtskollnts Förslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Jan. 1860. Presle-Ståndct den 28 Rorgarc-Ståndel den 28 Bondc-Slåndel den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående rättighet för tjensteman att utan särskild Kongl, tillåtelse vistas å utrikes ort under den tid han är lagligen permitterad.