Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från det att den gripne är inkommen till häktet och Konungens Befh:de derom fått underrättelse — hvilket han genast får både utål budet, som infört fången, länsmannens eller fogdens rapport ang:de häktningen, och utaf fängelsedirektörens rapport ang:de den inkomne fången — från det att Konungens Befh:de fått dessa underrättelser, sitter fången häktad på Konungens Befh:des ansvar, hvilken icke lär underlåta att så snart som möjligt förhöra honom för att undersöka beskaffenheten af det mål, för hvilket han blifvit gripen, och derigenom skydda sig sjelf från ansvar. Af detta skäl tror jag äfven att det vore öfverflödigt att, såsom en talare yrkat, stadga att den häktade borde inom en viss tid inför Konungens Befh:de förhöras. Hr Olivecrona: Jag vill icke inlåta mig uti någon granskning af den i bjerta färger målade talla, som Gr. Sparre gjort, öfver proceduren vid häktningar. Han har beskrifvit huru den gripne kommer åkande på en kärra till länsmansbostället, och huru länsmannen då skulle vara absulut tvungen att genast säga, om han skall sättas i häkte eller ej. Bekanta (akta lära oss likväl, att det icke alltid går så till i verkligheten, som Gr. Sparre uppgifvit, och att personer ofta varit (lera dagar beröfvade sin frihet, innan de undergått förhör, och kommit i tillfälle att framställa skäl, som verkat att de genast blifvit satta på fri fot. Det tyckes mig derföre icke vara utan giltig orsak, som man nu, vid stiftandet af en ny lag ang:de häktning, borde söka förebygga, att icke någon må kunna beröfvas sin frihet 551 Den 18 Juli. på obestämd tid, under det att en länsman eller kronofogde behagar uppskjuta pröfningen om tillräckliga skäl för häktande förefinnas eller icke. Hr Cederschjöld:
Men i ett så vigtigt mål sorn det närvarande, angående den bördigaste och bäst lottade provins i Riket, om hvilken jag har en 3o-årig kännedom, är jag skyldig att yttra hvad jag vet, då jag kan påstå, att jag så väl som någon känner Wästgötha sädesbygden, ej endast belägen i Skaraborgs, utan ock till en del i Elfsborgs Län. Jag skall då tillåta mig säga, att då man här yttrat, ”att det låter besynnerligt, "det den rikaste bygden i riket först be”höfver understöd,” så blott låter detta, och yttrandet är, jag vågar säga det, endast en följd af en ytlig upmärksamhet på förhållandet och utan att gå i botten dermed; ty det är just sädesprovinserna, som snarast äro i nödvändighet af undsättning. Detta är naturligt, då en sådan sädesrik provins blott bar en enda artikel att föda sig med, som beror af himmelens tilldragelser och således, med de för ögat skö - G8 Den 9 Mars e. m. naste utsigter, totalt kan gå förlorad. Slättboen liar från början ett stort hushåll, åt hvilket han ej kan för andra varor skaffa säd, såsom bergsoch skogsbygdens innevånare kunna. Dessa sednare äro också från början vanda att hushålla, och få, om äfven till något underpris, dock alltid sälja sina varor. När skogsboen sår 4^5 tunnor, sår slätlboen 4o» och då en missväxt inträffar, blir således den sednares behof svårt att fylla. Lägger man nu till öm Westgötha slättboen, ehuru hans land är bäst lottadt, att han säkert i sitt åkerbruk står efter alla andra, så vet jag i sanning intet landskap, som är mera att göra af; ty när på andra ställen ett helt mantal har 5o, Go till 8o tunnland, så har ett mantal på Westergöthlands sädesslätter i å 3oo, ja stundom till och med 6 å 8oo tunnland ren jord, utan rot eller en enda sten, men blott 5 å 6 lass hö. Huru detta land har kommit på denna punkt, att utreda orsa» kerne dertill, behöfves en lång statistisk undersökning.
Läa gjorda ansökning om utbekommande af ifrågavarande bötes-medel, först den n3 October 1825 är daterad, hvadan, och med tillämpning af Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824, sorn bestämmer, att anmälan om fordringars utbekommande hos Stats-Verket bör göras inom slutet af December månad, året näst efter det, hvarunder fordringarne tillkommit, Sterbhuset förlorat rättigheten att medlen utfå; men som härvid, dels bos Rikets Ständer förekommit, att, genom Öfver-Jägmästaren Munthes under tiden inträffade dödsfall, dess Sterbhus möjligen varit okunnigt både om fordringens tillvaro och om tiden för densammas utkräfvande, dels ock , på sätt Kongl. KammarCollegium, uti dess i målet afgifna underdåniga Utlåtande, anfört, det serskildta förhållande sig företer, att, om den händelse inträffat, alt böterne hos de piigtfällde uttagits, för att, genom Krono-Fogden, efter uppgjord fördelning i Saköres-Längden, Öfver-Jägmästaren, såsom ett honom tillkommande Löne-anslag, tillställas, men hvarken blifvit Öfver-Jägmästaren godtgjorde eller i Låndt-Ränteriet insatte, Sterbhuset obestridligen varit berättigadt att för desamma hålla sig till Uppbördsmannen, hafva Rikets Ständer alltså, i betraktande häraf samt af förekomne serskilde bevekande omständigheter, trott sig böra till Eder Kongl. Maj:ts bepröfvande i underdånighet hemställa, om icke Sterbhuset efter Öfver-Jägmästaren Munthe må af medel, som i sådant fall framdeles vid Stats - Exp. Utsi. Försl, till und. Banco utbekomma. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. ho* Ridd. och Adeln d. 6 Febr. 1829* Preste-Ståndet d. 9 Borgare-Ståndet d. 9 Bonae-Ståndet d. 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Marknaders ajlägsnandefrån Kyrkors granskap. S. A. K.
Endast hvad du äger af mig, är lefvande, är alstrande, bär frö, och uppgår i frukt; icke så, hvad du hämtar af dig eller af din egen vilja. Mig tillhör att gifva; dig att mottaga. Fåfängt skulle du försöka att taga, utan att det lände till din skada; det är derom, som detta fagra träd skall påminna dig. Vet föröfrigt, att mitt eget paradis, min himmel, jag sjelf, ej någonsin äro dig fjerran. Om du än icke alltid med samma klarhet, som i denna stund, skådar vår närvaro: så glöm dock ej, att min himmel är öfverallt, såsom alltings Eviga Inre, – i det minsta som i det största, i det lägsta som i det högsta; och alltså tillstädes äfven inom dig sjelf, enär och ehvar du på mig allena rigtar din åtrå. Du skulle skönja det ständigt, om ej en slöja täckte din syn: men hon är tunn, ett skirt flor blott, och kan, liksom nu, när du redligt och ödmjukt det åstundar, i hvarje ögonblick dragas till sides. I dig sammanträffa Naturens ljus och Andens ljus; du är, genom omedelbar delaktighet af all Kärleks Kärlek, gjord till de naturliga och andliga tingens föreningsband: fyll din bestämmelse! älska, njut, stig i lif, – från vishet till vishet, från salighet till salighet”. Visadt har blifvit, huru det af vår varelse ursprungliga, som gör den till en personlig, är den själ, som vi kallat Ursjälen, eller Själen-Modren; äfvenså, huru hon genom eradiationer, hvilkas positiva verkningskrafter framdanat motsvarande former till medel, har först omedelbarligen sammanbildat de ur henne framgående förmögenheterna till en andlig kropp, som dymedelst blifvit Själ i vanlig mening, och sedan medelbarligen, genom dennas art att ytterligare fortsätta eradiationerna, sammanbildat en lekamlig kropp, till ett både för den öfriga själen och sig sjelf gemensamt natur-verktyg.
Den omyndige deremot saknar dessa medel; han mäste anförtro sin egendom åt andra personers vård, utan att sjelf kunna dervid iakttaga någon försigtighet eller omtanka, och då synes det mig också vara en ovillkorlig skyldighet å lagstiftarens sida att bereda honom all den säkerhet, som står i lagstiftarens förmåga alt lemna. Det stadgande, som nu gäller, har existerat i mera än hundrade år; det är först på sednare tider, som man börjat klaga öfver dess verkningar, och måhända bör man söka orsaken dertill, icke i lagstadgandets skadlighet, men väl i den bristande credit, som på sednare tider visat sig. Utsk. har, såsom mig synes, hvad de allmänna cassorna och hvad Kronan beträffar, gått ganska lösligt förbi denna fråga. Utsk. har nemi. sagt, att den förmånsrätt, som Kronan och allmänna cassör äga, är af en underordnad vigt, emedan dessa kunna sjelfva genom reglementen och tillsyn på uppbördsmännen förekomma de förluster, som understundom drabba deni. Man kan visserligen uppställa i ord mycket vackra och för örat klingande saker, men den nakna verkligheten visar likväl ett helt annat förhållande. Den som haft något att göra med uppbördsverket, vet också, att föreskrifter sedan 11 sekel tillbaka icke saknas om controller å uppbördsman. Vi veta också, att dessa föreskrifter blifvit tid efter annan skärpta och utvidgade, men man bar äfven samtidigt haft den erfarenhet, alt, della oaktadt, likväl tillgrepp och försnillning Den 5 Februari e. m. lil af Kronans medel icke uteblifvit. När nu erfarenheten ådagalagt *ett sådant förhållande och således bestämdt vederlägger den supposition, som Utsk. gjort, att man kan genom föreskrifter och tillsyn förekomma de förluster för Kronan och allmänna cassör, sorn understundom inträffa; sä synes mig, som denna erfarenhet borde utgöra ett säkrare stöd för bedömmande af lagens beskaffenhet, än hvad Utsk. i detta fall yttrat.
Sedan nian beslutit att Rörelsf Cjpitalet eller rättare Bancooch RiksgäldsSedélstocken intill nästa Riksda» • r*» ej skall mindskas, sedan man borttagit den för Riksgäldssedlarna anslagna a* mortissementsfonden, sedan Riksens Ständers pluralitet, afslagit den ifråga^tällda Bankens publicitet och sedan slutligen den föreskrift är lemnad, att Banken till stående lån skall utgifva större delen af sina behållna inkomster, med skyldighet att till Götha Canal ined flera utgifter lemna det öfriga, så lärer knappt något för Banco sedlarnes Credit mera vådligt beslut kunna vidtagas än den Discontreglering, som BancoUtskottet nu föreslagit, om man icke ville tillägga att Banken skulle fortfara att ytterligare utgifva nya Sedlar. Då imellertid genom ofvannämnda redan stadgade föreskrifter utsigterna och möjligheten att verkställa en realisation betydligt äro aflägsnade, är vådan så mycket större att utsträcka Discontrörelsen till lika belopp sorn den hittills utgjort. Att Gotha CanalBolagsDiscont ökar sin rörelse, då Octroven för Götheborgs Discont Den 31 Juli e, m• upphör, blir en otvifvelaktig följd, men att samma Bolag tillika skulle öfvertaga Malmö Discontrörelse och såmedelst få en rörelse, lika stor amin den alla 5:ne dessa Dis* conter, till en del emot Reglementer, under dessa sednare åren tili Bankens och Allmänna Creditens skada ägt, är ett tillstyrkande, hvilket i hög grad nu sker, men jag vågar tro med af manga delad förundran. Om Banken icke vill bestrida Malmö Discontrörelse, såsom ett LaneContoir under den blifvande RiksBancoDisconten, hvilket så vidt jag kan finna pitan o lägenhet kunde ske, sä anser jag den utvägen vara bättre att låta denna Discont fortfara intill nästa Riksdag, under de vilkor som Herr Påhlman föreslagit och med de föreskrifter emot de af denna Discont utöFvade missbruk, som i öfrigt kunna lemnäs.
Unberpöb at 25et tttiberfiöb, fyroitfet feban längre tio tittbafa utgått titt eoaitge* tteiffi°rfrämlijfa fprfofamfutibet i SSorbeaur, l)ar fortfaranbe blifroit af Äongl. manbe lanbci.^^.^ ^eroiljabt. @Åfoiit ptörag till loptnabenta för en äitbamåléenlig ftprelfe fig titlbragit febait fifta Siifébag. 99 inrebntng af ©menflMJtorjTa förfamlingeitö faped i ^arié £)ar ett belopp af 1,500 francé anmifaté; Ijroar jemte för famina förfamlings bel)of åtffidiga retigioiiéböcfer blifmit för admättna mebel inlöpta. Std för* mån för bet i Chicago uti Skorra Sluterifa iiträttabe feminarium tilt preflerö od) ffollärareö bitbanbe för be jTanöinaoiffa förfamtingarna i benna merlbébel, f>ar Äoitgl. 3Jlaj:t tillåtit upptaganbet af en fodeft i ada 9iileté fprfor unber fjmartbera året 1861 ecb 1862. Sid uppföranbe af 59 tina Iprfor, tid ontbpggnab, utmibgning^rfoBijggna ber, fottettod) eder reparation af 21, tid tornbpggnab å 16, tid orgelmerf t 8, fanit ftamBois f förmfttter. ttd orgelfa<jaber, altarprpbnaber, prebifftolar od) lättare i 72 fprfot fjafma ritningar blifmit af Äongl. Sdajit ftabfäftabe. Öppna bref om tidfiånb att genom todett od) ftambof infamta bibrag tid fprfobpggna Sdajit låtit utfärba för 51 förfamlingar.
Flere -Ordinarie Syslor blcfwo öfwerflödiga och kunde indragas; men enligt 18V0 ärs Instruction ffulle deras Innehafware fä behälla Loncrne pä Expectant Stat, intill dest de wid Riksgälds-Contoiret eller andre Werk kunde winna cmploij med motswarande Löner eller förmäner. Hemliga Utskottet hade ock till Expectant Statens lättande uti Instruction för Riksgälds-Contoiret förvrdnat, att Herrar Fullmägtige ffulle rekommendera Riksgälds-Contoirets Emdets - och Tjenstemän till engagement uti Riksens Ständers Bank och andre Publigue Werk. — Att Herrar Fullmagtige titt befattningar inom Contoiret först och främst ffulle anmanda CoMoirets Ordinarie Betjening, och ej belasta Contoiret med Extra Arfwoden till Extra Ordinarier eller främmande personer, dä deste befattningar antingen utan eller ock med mindre kostnad kunde bestridas af förstnämde Betjening, sädant fordrade cj mindre Instruckionens föreskrift, än omtanka» att w!d dylika, sä wäl som wid andra tillfällen befrämja Conto!- rets förmän. Nevisorernes meddelte föreskrift, att BokHällare-Commistionen borde npdragas ät nägon ibland Cons toirets Ordinarie Betjening, som med Expectance Lön graperade Staten, har således ej warit någon annan ätgjard, Ln 522 Den 14 April. än att genast befrämja en besparing uti Contoirets utgifter, och hwilken kunde Winnås utan kränkning af någons lagliga rätt, enär, som redan anmärkt är, frffgan endast war om en Commission o ö cj att ffilja nägsn ifrän en Spsla, hwarpä han crhällit ordentligt Constitutorial.
Det var nästan som om Ingeborg skämdes för den. Och en dag tog hon fram den, vecklade först silkespapper om den, lade den sedan i en ask, virade så in asken i skrifpapper, lackade och skref adress på. Men därefter ref hon upp papperet igen och ställde in asken i lådan. Hon kände, att hon inte skulle bli den kvitt, om hon skickade af den på det viset till den rätta egaren. Det fordrades något mer än sä, och hon visste också, hvad det var. Men det var alltför plågsamt, och lika plågsamt var det att behålla den. Om hon ändå aldrig hade sett det där lilla templet! Nu skulle hon snart » gå fram ». Det var en reningens och uppgörelsens tid, men midt i allt detta fick hon ingen ro för skatten i lådans innersta hörn. Den lådde vid henne som en fläck. Hon hade sagt sig själf, att hon var barnslig och dum, som gick och tänkte på den så där. Det hjälpte inte. Hon hade sagt sig, att den där lilla småsaken icke hade det ringaste värde för farbror Örn, och att han icke ens kom ihåg den. Det hjälpte inte. Hon hade ursäktat sig med, att hon var mycket närmare till den än han. Det hjälpte inte heller. Det var i alla fall lika obehagligt att tänka på den där lilla ängeln i lådan. Och att låta bli att tänka på den, det kunde hon inte. Men att gå till farbror Örn med den, skulle vara någonting alldeles förskräckligt. Plan skulle inte förstå henne, bara håna och utskratta henne. Hon kunde riktigt se hans grinande, gamla ansikte. H u då! Hennes afsky för honom var nästan ändå större än förut, ty nu visste hon, hvad hennes föräldrar hade emot honom. Han var en usel procentare, en girigbuk och en blodsugare, som störtat mer än en människa i fördärf och elände, och de hade inte umgåtts med honom på de här två åren. - (Forts. o. slut i nästa na,) Då naturen delade krafterna mellan de båda könen, behandlade hon männen styfnioderligt och gaf dem den fysiska kraften; men sina bättre och mera älskade barn gaf hon makten öfver egna och andras själar. Carl Bernhard. nöta på tänderna, isynnerhet de mindre hårda, såsom man kan se af små tvärslrimmor i emaljen.
Dä wid den stll pröfning framställde Justities Ombudsmannens Jnstruction jag nägre anmärkningar för framställa, anser jag mig fdrst böra fästa min upp; inärksamhct ivid del i Constitutions - Utskottets betänkande gifne tillstyrkande, att Justitia - Ombudsmannens ErnbetsbefattninH ej mä sträcka stg till Utsina, Doniar och Handlingar af äldre Datum än hanö utnämnande.
Stockholm den 19 December 1834- 6 Banco-Utskottets Betänkande A":o Ji. Reservation af Herr Falhem'. ”Sedan jag inför Höglofl. Utskottet, i likhet med. hvad jag inom Räkenskaps-Afdelningen framställde, nemligen att vid BanDiscont-Verket den anstalt måtte vidtagas, att låntagare, som uti Vexel-Banken insatt penningar för Verkets räkning, må berättigas att för de insatta medlen blifva crediterade under den dag, som attesten till Discont-Verket aflämnas, och icke såsom nu sker nödgas afvakta den dag, då Directionen har sitt sammanträde; hvilken hemställan likväl Höglofl. Utskottet, uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden framställd proposition, afslog; och då denna anstalt inom Höglofl. Utskottet ansågs oförenlig med det Reglemente och Arbetsordning, som inom Discont-Verket nu är vidtagen, så hemställer jag till Höglofl. Rikets Ständer, om orden uti Betänkandet den större eller mindre ordentlighet, hvarmed förut utgifne lån inbetalas eller omsättas — i kunna vara på sitt ställe oller rätt lämpliga, och utan att jag dervid för närvarande kan se, huru någon rättelse deruti skall ernås, har jag dock ej velat underlåta att framställa detta factum, såsom ett stöd för dem inom Representationen, som uti Real isa tions-frågan ansett Bankens Discont-rörelse icke allenast oförenlig med Bankens sanna functioner, utan äfven bevist, att den varit skadlig för jordbruket och] näringarne. ” N:o 71. Antom till Exp.-Utsl. d. 22 Nov, Retänlcande, i anledning af Herr Hallings motion, om utfärdande af allmän Kungörelse, till underrättelse om det gamla Si Ifver myntets gångbarhet i allmänna rörelsen. Från Vällofl. Borgare-Ståndet är till Banco-Utskottet remitterad en af Herr Halling3 med åberopande af 56 §.
Uti S:de punkten hade Utskottet tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte förklara, att de aflönings-anslag, som vid innevarande riksmöte blifva beviljade för de under Andra Hufvud-titeln lydande embetsverk och stater, med undantag af Krigs-hofrätten samt Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-inrättningar, skola på ordinarie stat definitivt uppföras; — och är detta Utskottets yttrande af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallet, men, hvad beträffar Justitiestatsoch Justitie-kanslers-expeditionerna, afslaget af Borgareoch Bonde-Stånden, hvilka tvänne Riks-stånd, för sin del, beslutit, att aflönings-anslagen för nyssnämnde båda afdelningar af Kongl. Maj:ts Kansli skola uppföras endast provisoriskt under nästa statsreglerings-period; — och får, i anledning häraf, Utskottet, för frågans afgörande genom omröstning, föreslå följande proposition : vDen som vill, att de aflönings-anslag, hvilka under innevarande riksmöte Stats-Umfratlels Ullålande N:o 139. 3 beviljas för Ju>iitie-stats-expcditionen och Justitie-kanslers-cxpeditionen, skola på ordinarie stat definitivt Uppföras, röstar Ja •, Den det ej vill. röstar Nej; Vinner Nej, komma berörda allönings-anslag att uppföras provisoriskt under nästa statsreglerings-period.» (Utlåtandet N:o 50.) 4:o.
Det öfverklagade förhållande, som 1827 års författning, med 1831 års förklaring och tillägg dertill, infört i Rikets hushållning, är så allmänt kändt, att det för mig är öfverflödigt att nu något derom yttra. Denna författning utgår från samma grundsats, som det nu gjorda förslaget, ehuru med begagnande af andra termer, nemi. alt besntlenhet skall bestämma rättigheten till afsöndring af jord och klyfning af hemman. Svårigheten att komma till en definition, som skall blifva sann i afseende på hvad besultenhet är, hafva Ulsk:n kunnat finna, då de i detta föislags 2:dra § för - Den 3o Januari e. m. 439 förklarat att ägorna skola vara tillräckliga för att föda elt hushåll af 4 arbetsföra personer samt att dessutom betala lägenhetens onera. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 A inträ åfä fl et. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1844. Onsdagen den 28 Augusti 1844» Plenum kl. ^ till 9 f. m. Föredrogs ånyo Const.Utskis d. 17 och 20 dennes på bordet lagda mern. N:o 2, med uppgift å hvilande grundlagsförslag, i afseende på nationalrepresentationens ombildning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att med detta mern. hade inkommit förslag till förändring af Reg.F., SuccessionsOrdn. och Tryckfr.Förordn. samt jemväl förslag till Vallag; men att, enligt 81 §. af 1841 års riksdagsbeslut, dessa förslag tillsammans utgjorde ett helt, som genom ett enda beslut borde afgöras, och följaktligen nu såsom ett oskiljaktigt helt blifvit för R. o. Ad. föredragne. Frih. Nordenfalk, Johan, anförde skriftligen: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Adis afgörande, är af så hög vigt för fäderneslandet, att nationen bar de rättmätigaste anspråk på dess samvetsgranna behandling af en och hvar, som äger rätt att i öfverläggningarne deltaga.
December 1814 anförde Stats-Contoiret hvad redan hade blifvit tillgjordt i afseende på så vål Riks-Hufvud-Bokens uppgörande, på sått då var förordnadt, samt utredandet af de tillgångar, sorn tillhörde 1809 och föregående arén, och föreslog den åtgärd för verkställandet af Revisorernes derutöfver sträckte önskan , att detta vidlyftiga arbete måtte uppdragas någon skicklig och kunnig person emot särskild vedergällning} och beträffande Stats-Intradernes upptagande efter förvandling och Markegång i RiksHufvud-Boken, hemställde Stats-Contoiret i underdånighet, att då sådant fordrade mycken tid och moda, böljan dermed icke borde ske förr, ån i 1815 års Riks-Hufvud-Bok, på det att emedlertid de föregående årens måtte kunna medhinnas, hvarvid åter Stats-Commissarien Widegren särskildt yttrade, att han ansåge möjligt ej allenast, att genom upplysande calculer, visa Stats-Verkets ställning vid 1810 års början samt sedermera de påföljde åren, utan ock att, medelst förändrad method vid Landsoch Militiae-Böckernes författande, uppfylla allt hvad Revisorerne i underdånighet önskat och föreslagit. Desse handlingar öfverlemnades derpå, genom nådig Remiss af den j 5 Mars 18 15 > till Riksens Ständers Stats-Utskott vid då påstående Urtima Riksdagen, och frågorne behandlades i sammanhang med granskningen af den RiksHufvud-Bok för år 18 to, som i Stats-Contoiret ^8 Riksens Ständers emedlertid hade blifvit upprättad; hvarefter Riksens Stander, i anledning af bemäldte
Garde des Medailles, hvilka vigtiga och ansvarsfulla befattningar, hvarmed vården af en dyrbar Statens egendom är förenad, fullt upptaga denna embetsmans tid och arbetsförmåga, måtte erhålla en deremot svarande aflöning, som Academien föreslagit till 1,800 Rrdr; att då, vid öfverflyttning till Academien af det fordna Anliqvitets-Archivets tjenstemän, Amanuensens lön bestämdes till 100 Rrdr Specie, eller lika belopp med dåvarande lön för Canzlister i Ståls-Expedition erne, hvilka senare löner numera utgöra 800 Rrdr Banco, det af Academien föreslagna belopp af 600 Rrdr icke vore för högt heräknadl; samt att den af Academien, för den nu endast med 45 R*‘dr aflönle Vaktmästaren, föreslagne lön af 100 Rrdr, icke ens uppgick till hälften af det iöne-belopp, Vaklbetjeningen i Stats-Expeditioner ne uppbär.