Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den andre, kallad Konsistorii-kamererare, biträde för ekonomimålen vid uppsättningen af protokollet samt uppsätte alla utlåtanden, rörande sistnämnda mål jemte dithörande expeditioner. Såsom ekonomimål må anses granskning af lönereqvisitioner åt elementar-läroverken och pedagogierna, uträkning af vikarieoch andra arfvoden för desamma, all befattning med aflöning och arfvoden af statsmedel åt folkskolorna, folkskole-inspektörerne och seminarierna, granskning af Prostarnes revisioner öfver kyrkooch vinkassorna samt af ekonomiska besigtningar o. s. v. Dessutom åligge Kamereraren alt föra de räkenskaper, som åligga Konsistorium, vidare att besörja reparationer å stiftsstadens elementar-läroverksbyggnader samt slutligen alt, der icke, såsom i Lund och kanske äfven i Upsala, betydliga hinder möta, förvalta domkyrkans inkomster och å densamma besörja mindre reparationer; större domkyrko-reparationer och nybyggnader läte Konsistorium verkställa genom särskildt dertill utsedd lämplig person. De genom sistnämnda anordning öfverflödiga blifna domkyrkosysslomanna-tjensterna tillslagne löner skulle, efter vederbörande innehafvares afgång, jemte de till Konsistoni-amanuenserne nu af Statsverket årligen utgående 400 R:dr, användas till löneförbättring för Konsistoriiexpeditionerne. “ “3:o. Konsistorie-sekreterare och Kamererare skola hvardera bekomma 2,000 R:dr årlig lön, hvilken, åtminstone i de större stiften, bör, i samma ordning som Lektorernes, efter hvarje femte års väl vitsordad tjenstgöring förhöjas med 500 R:dr, lills den uppgått lill 3,500 R:dr, med rättighet tillika för desse tjenstemän, att. efter 30 års väl vitsordad tjenstgöring, samt uppnådd 65 års ålder, erhålla afsked med pension, motsvarande lönen vid afskedstagande!. Likväl skulle till Kongl. Maj:ls disposition ställas medel att vid den nya löne-ordningens första inträde, tillägga dem, med afseende på deras föregående arbete i Statens tjenst, högre än den lägsta lönegraden.
Imellertid och under förutsättning af nådigt bifall till ifrågavarande förändrade tullbestämmelse å ull, lärer en motsvarande nedsättning i tullen å kardullsgarnet deraf böra blifva en. följd; och då svårigheten att i allmänhet tillförlitligen urskilja kamullsoch kardullsgarn, samt fördelen af all den förenkling i taxerubrikerne, som lämpligen kan åstadkommas, bör göra sammanförandet af bägge dessa garnsorter under gemensamma bestämningar önskvärdt, synes, med någon förhöjning i införseisafgifterna å det förra och nedsättning i förhållande till den minskade ulltullen å det senare slaget, hvarigenom kunde beredas upphörande af det exceptionella stadgandet för så kalladt streikgarn, den förändring med de Glas. 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. flera särskilta bestämmelserna för tallbehandlingen af kamullsoch kamullsgarn ändamålsenligen kunna vidtagas, att under den allmänna rubriken ullgarn alla slag införselstullen fastställes å ofärgadt till 8 sk. och å färgadt till 12 sk. skålpundet, hvilket behandlingssätt jemväl instämmer med hvad i flera utländska tulltarifer äger rum.
Att då skog finnes hos någon i förvar,' sådan sorn målsägaren förlorat, innehafvaren må vara förbunden att visa, att han den å egna ägor huggit, eller bevisa af hvem han den bekommit, och som, derest ransakan ej sker å färsk gerning, då de huggna träden äro råa och ej upp^ hug.gne, och stamtnarne bibehållne, som kunna lätt passas och jemföras med stubben, ändamålet ej kan vinnas, så blir genom en slik påbuden bevisning, ehvad orten är skoglös eller ej, någon oreda eller osäkerhet i äganderätten för iunehafvaren icke alt befara; och 3:0 Torde på lika sätt, sorn för vakter är tillåtet, de personer, hvilka såsom Tillsyningsman tillsättas, blifva berättigade, att med Ed vita,’ hvad de derunder kunna utröna 1 tillämpning å deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl samt bevisningen anses fullkomlig, då en person dessutom derom, sammanstämmer i sitt vittnesmål. Så vida Eders Kongl. Majit täckes i Nåder göra afseende å dessa underdåniga framställningar, så torde ett önskadt tillfälle vid nu snart förestående Urtima Riksdag inträffa att deröfver höra Riksens Ständer, om Eders Kongl. Majit anser sakens beskaffenhet sådant påfordra. Med 4:(le B. N:0 91, 92. 5ta T)m 19 Jani'. jkfed djupaste undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärdar till dödsstunden Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl Majus Malmö Lands-Cantzli underdlinigste troplfgngste _ tjenare och undersäts d, 21 Januari 1815* W. af Klinteberg. ■ J. N. Hoffman» Eika lydande med det'till Kongl. Majus Justi tias - Revisions - Expedition ankomne original, intygar Ex Officio N. Snoilsky. Tjenstförrättande Cantzlist i KonglJustitiasRevisions Expedition.
N:o 48, hvilka utgöra en serie af förslaget ang:de Statsrådets organisation; och fortsattes denna fråga ytterligare uti meni. N:o 71, samt slutades med mein. N:o ri5, som innefattar berättelse om förloppet af anställda voteringar uti förstärkta Const.Utsk., och af hvilka alla deruti omnämnda voteringar, med undantag af de Irenne första, angå förevar, ämne. Jag vill icke längre uppehålla tiden, utan förnyar i öfiigt hvad jag redan haft äran yttra. Hopen på proposition förnyades. Frih. Åkerhjelm: Då jag i mitt sista anförande yttrade den meningen, att det vore val, 0111 det föregående Const.Utsk. kunde sammandraga de då till afgörande vid påföljande riksdag bordlagda förslag till förändringar i grundlagen, och befordra dem till trycket, för att pä detta salt blifva allmänt kända, har jag dermed ingalunda velat göra någon anmärkning emot föregående riksdagens Const.- Utsk., derföre att ett sådant förfarande icke blifvit af Utsk. iakttaget, helst jag alltför väl känner, att en sådan åtgärd ingalunda är Const.Utsk. ålagd. Mitt yttrande innefattade endast den önskan att så måtte hafva skett; och jag tror icke, att grundlagen kan förbjuda mig eller någon annan representant att hysa en önskan, och äfven att yttra den i afseende på en föregående riksdags operationer. Då det icke ar i grundlagen förbjudet, alt med de hvilande grundlagsförslagen förfara på sätt, som jag yttrat, kan det icke heller vara stridande mot grundlagen, att Riks-Scn anmoda Const.Utsk. att låta sammandraga och till trycket befordra de hvilande förslagen. Jag har ansett mig böra tillkännagifva detta, i anledn. af en värd talares yttrade förmodan, som skulle jng haft för afsigt, att uti detta hänseende göra en anmärkning mot sista riksdagens Const.Utsk., och påbörda det någon glömska af hvad grundlagen föreskrifver. Hr von Hartmansdorff: Jag nödgas bestrida den anmärkning, som Frih. Cederström, den yngre, gjort i afseende på Ståndens befogenhet att bestämma de ämnen, som skulle tillkomma hvartdera departementets förvaltning.
Jemte de genom Konung Gustaf Adolf den Stores stadfästelsebref, af den 4 Januari 1620, gamla staden Brätte tillförsäkrade jordegor och lägenheter, blefvo genom Drottning Christinas privilegier, af den 12 November 1646, för Wenersborgs anläggning donerade Hufvudnäs säteri med derunder lydande hemman och herrligheter, hvarförutan staden sedermera inköpt till mulbete tvänne mindre hemmansdelar, så att stadens hela område, svarande emot 7| hela mantal, utgöres af vid pass 3000 tunnland jord, deraf omkring ?:deiar äro till åker och äng uppodlade, samt innehafvas och brukas till ungefärligen halfva arealen af stadens invånare och andre, som derå förvärfvat besittningsrätt, hvaremot andra hälften, bestående för det mesta af Gammelstadsjorden, ännu är bibehållen åt staden till gemensam disposition och utarrenderas för stadens räkning tillika med Hufvudnäs-ön och sågverket derstädes. Sjelfva staden har efter 1834 års eldsvåda blifvit, enligt den af Eders Kongl. Maj:t i Nåder fastställde förbättrade plan, betydligt utvidgad och dervid indelad uti 433 hela tomter, som för det mesta redan äro bebyggde med nya, till en del prydliga enskilda hus och gårdar, deribland åtskilliga af brändt tegel, obrändt sågspånstegel och kalkbruk; men de flesta af träd. Af stadens nedbrände publika byggnader är skolhuset numera uppfördt af brändt tegel och klinckert i enkel och vacker stil, hvaremot rådhus och presthus ännu icke äro påbörjade. Länets härvarande lazarettsoch kurhus, som äfven Femärs-berättelse frän Elfsborgs Län. ® 42 förstördes under eldsvådan, har före detta blifvit åter uppbygdt; och kommer den föreslagne samt af Eders Kongl. Majit i Nåder beslutade tillbyggnaden å Landshöfdinge-residenshuset att innan kort företagas.
Att till städerna utsträcka en rättighet, som man endast velat tilis vidare medgifva åt dem, sorn förut deraf varit i åtnjutande, vore destomindre lämpligt, som städerna, i fråga om fabriksbrännerier, skulle få sig medgifven en förut saknad rättighet att anlägga sådana. Vid öfvervägande af grunderna för beskattningen af pannor till husbehofsbränning, hade kommitteens pluralitet väl funnit, att det sätt, som kommitteen föreslagit för fabriksbrännerierna, äfven här skulle vara tiilämpligt och medföra en säkrare garanti, att averkningen ej öfverstege det medgifna qvantum; men dels befarade kommitteens pluratitet, att detta beskattjiingssätt, såsom nj^tt och följaktligen för mängden icke genast faltligt, skulle väcka missnöje, då dertill äfven komme, att den hittills på de Hesta ställen vanliga inmurningen af pannan ej alltid kunde på samma sätt som nu verkställas, dels skulle ock derigenom förorsakas mera besvär vid afgiftens uträkning och tilläfventyrs kostnader för ändring af de mindre pannorna. Kommitteens pluralitet hade derför, ehuru den i nu gällande förordning antagna grund för beskattningen, efter redskapens pannerymd, vore i liög grad felaktig, emedan den hvilade på det oriktiga antagande, att pannornas afverkningsförmåga förhåller sig såsom deras pannerymd, utan hänsigt till formen, likväl trott sig kunna för pannor, som begagnas vidbränning för husbehof eller såsom binäring vid jordbruket, föreslå bibehållandet af denna grund för beskattningen, men med det nödvändiga vilkor af sådana inskränkningar i pannornas form, att denna strängt begränsades, då derigenom, äfven med denna beskattningsgrund, pannornas högsta afverkningsförmåga, med tjenlig säkerhet kunde begagnas, och de missbruk således väsendtligen förekommas, hvartill nuvarande förordning gåfve anledning.
Som jag någon tid af opasslighet varit hindrad att deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar och således icke var tillstädes vid föredragningen af BeviIln.Utsk:s betänk. N:o 4> ang:de den af mig väckta motion om ett årligt bidrag af 4o,ooo r:dr till nationalscenens underhållande, hvilken summa jag föreslog att tagas aif den accis på till hufvudstaden inkommande brännvin, som jag förmodade, att R. St. skulle bevilja; så anhåller jag vördsamligen att nu få göra några anmärkningar vid förenämnde betänk. Då Utsk. begått det, i min tanka, stora misstaget att betrakta den föreslagna accisen såsom en ny beskattning, den der komme att betunga producenterna (då det likväl är klart, att den aldrig kunde blifva annat än ett förskott, som producenterna af sina köpare återfordrade) förundrar det mig visserligen icke, att Utsk, afstvrkt min motion, den Utsk. behandlat i sammanhang med Frih. Sprengtportens motion om denna brännvinsaccis, såsom medel för utförandet af publika byggnader i hufvudstaden; men då Utsk. ingått i pröfning af ändamålen med Frih. Sprengtportens framställning, har det billigtvis väckt min förundran, att Utsk. icke nämnt ett ord om det föremål, jag framställt. Jag skulle likväl tro, att på en tid, då man anser som en politisk skyldighet att söka förskaffa menigheterna ädlare och mera själsfödande tidsfördrif än krogarnas, borde nationaltheaterns värdiga underhållande icke anses såsom ett så underordnadt ämne, att det icke förtjente något afseende af ett Utsk. Stockholmska scenen är väl dessutom att betrakta såsom en hela Nationen tillhörig institution; men som Stockholms invånare egentligen deraf hafva största njutningen, finner jag just deruti ett förökadt skäl, att Stockholms brännvinsconsumenter med den afgift, jag föreslagit, borde bidraga till denna scens underhållande. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkningar måtte, jemte den beslutna återremissen, få till Bevilln.Utsk. afgå. Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med den af R. o.
Utskottet hade föreslagit att hufvudrubriken strumpor skulle erhålla följande lystrumpor. delse: »Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten,» och indelas i »silkes» med 3 r:dr, »halfsiden» med 1 r:dr 24 sk och »andra slag» med 1 r:dr införselstull per skålpund. Detta förslag har Borgare-ståndet godkänt med allenast den förändring, att införselstullen å rubriken »andra slag» blifvit bestämd till 36 sk. skålpundet. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-stånden för hufvudrubriken strumpor bibehållit nu gällande lydelse, indelning och tullbestämmelser, utan annan förändring, än att dels Preste-ståndet för silkesstrumpor antagit den af Utskottet föreslagna tullsats, dels Ridderskapet och Adeln samt Preste-stdndet nedsatt införselstullen å bomullsstrumpor till 1 r:dr 16 sk. skålpundet. Då tre Stånd sålunda varit ense om bibehållande af nu gällande taxa i afseende å rubrikens lydelse och indelning, samt af dessa tre Stånd Preste-ståndet fattat de beslut, angående tullafgifterne, som mest lämpa sig till sarmnanjemkning af de öfrige Ståndens skiljaktiga meningar, inbjuder Utskottet Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-stånden att med Preste-ståndet sig förena. Vinner denna inbjudning icke bifall, måste omröstningar emellan alla fyra Ståndens sinsemellan skiljaktiga beslut anställas; hvarvid, då Bor g are-ståndets beslut närmast öfverensslämrner med Utskottets förslag, samma beslut torde antagas till japroposition i den hufvudsakliga voteringen, sedan först blifvit afgjordt, hvilketdera af de öfriga ståndens beslut må blifva kontra-proposition i samma votering, sålunda: a) om kontra-proposition: 12 Bevillnings-Utskotlels Memorial, N;o 23. 265:o.
De synas vara skrifna, ej för den sorgklädda skaran kring likkistan, utan, för den massa folk, som då löpte till vid begrafningar. Poemets första afdelning börjar med en hänsyftning på, att vi här i lifvet ju alla äro vandringsmän. Sådana behöfva passande reskostym, matrensel och staf med två knappar, böra dock ej vara utstyrda (skämtar poeten, som väl hört någon sjöhistoria derom) som den påfviska bilden i Calicuth, hvilken liknar hin, der han mottager de troendes hyllning »i en stor läder-kraga mäd kors ok kröke» och med sjöskal och en mängd andra prydnader, som ständigt hvälfva sig omkring »slijk soomagas» hals. Det behöfves äfven godt och troget ressällskap, och derpå omnämnas en resandes alla faror till land och vatten, liknande frestelserna i lifvet. Den andra afdelningen öfvergår nu till mannen sjelf, som ej fick vara någon »hampus eller en pankaka ok mors grijss», utan med ringa mynt i pungen gaf sig ut i verlden. Denna resa, som väl då var för våra landsmän lika ovanlig som nu en resa kring jorden, omtalas i korthet blott med angifvande af kursen och ortnamnen. Han besökte Danmark, Holland, Portugal, seglade genom Gibraltar sund omkring på Medelhafvet, såg Spanien och Madrid, Genua, Sicilien, Malta, Cypern och Alexandria, genomströfvade så landvägen Syrien och Palestina med de heliga orterna ända till Eufrat och kom tillbaka med en karavan till Egypten, hvars under något utförligare beskrifvas. Härifrån gaf han sig åter ut till sjös, kom till Rodus, Mindre Asiens kuststäder, Stambul, Aten och Korint. Men Hellas' undersköna ruiner hafva ej gjort det minsta intryck hvarken på resanden eller poeten. Man begrep ännu ej deras värde. Få år derefter skjöto ju Königsmarks venctianska kanoner på Panteon.
Pfeffer, uppå hvars begäran högbemälde Kongl. Hof-Rätt. infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring öfver mina ofvan omförmälda anmärkningar,- efter erhållen del af den inkomna förklaringen, uti afgifvet memorial den 2'3 Junii 1831 påstått, att då, efter hvad upplyst vöre; sådana felaktigheter vid expeditionssättet i Örebro Lands-Cancellie begås, som jag anmärkt', men af hvilka felaktigheter endast underlåtenheten, att hålla vederbörligt Registratur, eller ordentlig Dombok, vore, enligt Advocat-Fiscalens tänka, förtjent af ansvar, det måtte, för denna underlåtenhet, Konungens Befallningshafvande, 1 anledning af 1 Gap: 12 §. Rättegångs-Balken böta 16 R:dr Zr sk.; hvarjemte Ad vocat-Fiscalen anhållit, att, lill förekommande för framtiden af ej allenast nyssnämnde lagstridiga' förfarande, utan ock fortsättningen af de till tunga för vederbörande parter begagnade utvägar, alt obehörigon föröka' sportlarne; vid bemäldc Cancellie, Kongl. IIof-Rätten ville; 24 JR.
— Jag hör härvid fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är sådana beslut, hvilka af Parter lösas, som fordra Statens bidrag till Skrifmaterialier, ty icke är det någon, som löser HofRätternes och Collegiernas brefvexlingar, JordeBöekerne, Räkenskaperne i allmänhet, samt Concepterna lill allt hvad som från dessa verk expedieras. Alt författa allt sådant på stämpladt papper, synes åtminstone mig lika overkställbart, sorn det förefaller mig säkert, att do Publique Ernhetsverkens behof af skrifmaterialier derförutan icke minskas. Då jag nu i ordningen besvarar de anmärkningar, som blifvit gjorde emot Regleringen af LandsStatens löner, kan jag 'eke undgå, alt först lill den värde Motionairen Den 17 December e. m. hemställa, huruvida han iakttagit nödig grannlagenhet, då han, på detta rum och i denna samling, ansett sig tillständigt, att beskylla en hel Tjenstemanna-klass, för att olofligen beskatta Allmänheten. En sådan beskyllning är dock gjord, då Motionairen yttrar, efter orden: ”Det är ganska illa, ”att KronoLänsmän och Fogdar, hvilka äro ”de Tjenstemän, som stå i närmaste beröring med Allmänheten, på olofligt sätt, ”ej sällan beskatta henne.” Om man, å ena sidan, icke kan bestrida, att Länsmän finnas, hvilka antingen af behof, eller af elakhet, missbruka, till egen vinning, den tjenst, som dem blifvit anförtrodd, så måste man, å den andra, medgifva att mångå Länsmän, och synnerligast Fogdar, finnas, som icke gjort sig förtjente af denna -förebråelse. Och det är dessa Tjenstemän, som jag önskat hade blifvit skonade från Motionairens beskyllning; hälst jag, för min del, högeligen ogillar den method, att söka styrka för sina påståenden, derigenom alt man kastar skugga på dem, som icke äro i tillfälle att försvara sig.
Derigenom blifva enskildta capitaler äfven tillgängliga för andra enskildte, och samma för - Den 12 December f m. förhållande uppkommer, som åsyftas med ett stadgadt myntvärde. Jag anhåller am afslag å Utskottets Betänkande i denna punkt. I afseende på Städerne önskar jag , att samma lånebelopp, som hittills, må statueras. Jag tror att Ridderskapet och Adeln skall bidraga mera till Bonde-Ståndets ofärd , om för mycket tillfälle lemnäs dem att skuldsätta sig. Herr Munck af Rosenskjöld: Jag tror, att ett Maximi-belopp af 6,ooo R:dr instämmer icke allenast med Ridderskapets och Adelns, ut3n äfven med landets interesse. Jag skulle ändå icke hafva nämnt detta, om jag ej vore öfvertygad, att i Sverige, ehuru icke här på Riddarhuset, finnas mångå, som äro bestämdt emot mitt förslag , emedan de vilja hindra Possessionaternes uppkomst Jag vill icke inlåta mig i någon ordatvist, om dessa lån äro en skänk, eller icke. Jag vill blott nämna, att lån utomlands, i allmänhet äro mindre onereusa än desse. För öfrigt, då Banken erhåller f:delar igen i Silfver af Låne-beloppet, när liqviden är slutad , är detta en högst besynnerlig skänk. Jag anser dessa lån icke förmonligare än de förra , emedan man måste betrakta förmånen icke blott för första och andra året, utan äfven för det sista, då det befinnes, att räntan pä de förra lånen varit vida mindre de sista åren. Dessa lån äro väl nu förmånliga för Låntagarne, men om Coursen steg upp till 200, så blefvo de betydligt mindre förmånliga, än de förra , * och - möjligtvis mindre förmånliga , än Ridd.'o. Ad. Prot, XI Band. 35 55o Den 11 December f. nu några enskildta lån. Man har sagt, att många ansökuingar ännu ligga och vänta i Banken, men man bör kunna förmoda, att, då en friare Assignations-rätt beviljas, Discont-räntan blifvit nedsatt till y procent, och enskildta Disconter tillåtne , icke alla skola adressera sig till Banken, för att erhålla lån.
Vid punktvis skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande M 52, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitel, biföll Ståndet allt hvad Utskottet i samma Utlåtande under de särskilda punkterna yttrat och hemställt, utom hvad anginge Utskottets yttrande under 17:de punkten, rö rande anvisande af medel till flottans nybyggnad, som af Ståndet lades till handlingarne, samt Utskottets hemställan under 22:dra punkten, hvilken hemställan bifölls, med följande förändrade lydelse: »att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att om, efter förutgången undersökning, uppförandet af fyrar på Svenska Högarnes håkland, på Fahludden samt vid Wisby eller på några i närheten belägna ställen skulle finnas företrädesvis bidraga till sjöfartens betryggande i dithörande farvatten, Kongl. Majit måtte, då anslaget till lotsoch fyrinrättningen dertill lemnar tillgång, anvisa de för ifrågavarande fyranläggningar erforderliga medel.» S. D. Företogs ånyo till behandling Lag-Utskottets Betänkande: M 15, i anledning af motioner om ändringar i domstolsinrättningen å landet. Betänkandet, som föredrogs punktvis, blef i sin helhet af Ståndet bifallet. Vidare föredrogos ånyo och biföllos samma Utskotts Betänkande: M 16, i anledning af motion om upphörande af frälsemans särskilda forum; och M 17, i anledning af motion angående sättet för stämnings delgifvande åt byalag eller annan samfällighet. 190 Prot.-Utdrng den 7 Mars 1S66. Den 7 Mars. Från Ilo glo fl. Ridderskapet och Adeln. S, D. Föredrogos Lag-Utskottets nedannämnda Betänkanden: Als 15, i anledning af väckta motioner om ändringar i doinstolsinrättningen å landet.
Jag kan således, äfven derföre att detta stadgande skulle på ett ofördelaktigt sätt inverka på äktenskapets betydelse och den upfattning man har om denna heliga institution, icke medgifva ett sådant förfarande, att nemligen förklara det brott som man ser förefinnas, icke vara något brott, och på grund deraf att handlingar, som lagen anser brottsliga, förklaras vara icke brottsliga tillägga ifrågav:de personer en fördel. Man har genom detta 460 De n 11 November. förslag ansett den stora fördelen upkomma, att oäkta barn skulle kunna vistas hos sin moder. Om man närmare granskar detta, så finner man att dessa båda saker icke hafva något sammanhang med hvarandra, ty barnen må. få arfsrätt eller icke, så veta vi att de flesta mödrar icke äro i tillfälle att hafva barnen hos sig, hvadan det ligger i sjelfva sakens natur, att ingen fördel i det fallet skulle genom bifall till förslaget vinnas. Man har visserligen uttryckt sin förundran öfver att R, o. Ad. jemte PresteStåndet skulle hafva ådagalagt, som det heter, brist på humanitet, men jag får fästa talarens upmärksamhet på, att om det å ena sidan må anses vara en R. o. Ad:ns samt PresteStflndets pligt att ställa sig i spetsen för sådana förändringar, som gagna samhället, så måste det å andra sidan vara en pligt för dessa Stånd, och detta Stånd i första rummet, att söka afvärja sådant som kan inverka menligt på samhällslifvet, och nu ifrågavale förfogande är efter min åsigt just af sådan beskaffenhet. Jag tror således att likasom detta Stånd gjorde ganska väl då det förra gången afslog då framställda förslag, så hoppas jag ock att Ståndet nu upfattar sin kallelse, hvilken har en vida större betydelse än att gå i spetsen för något visst hugskott för dagen. Jag vill derföre icke på något sätt förkättra eller ogilla dem som hysa en motsatt öfvertygelse eller påbörda dem att de äro mindre måna om samhällets bästa än jag. Jag tillstyrker afslag å Utsk:s Betänk. Hr Hjerta: