Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
pUn]jt för öfrigt föreskrifna vilkor, tillämpas jemväl för de före sednaste riksdag oktrojerade Filialbanker, och dels att, i enlighet med punkten e) i samma § och morn., räntan för summor, som å kreditivet lyftas, alltid skall beräknas å högsta fulla 100:detal R:dr. § 36. Revision af I granskningen af de serskilda Filialbankernas räkenskaper och förvaltning, Filialderom berättelser i föreskrifven ordning afgifvits, hafva Fullmäktige genom ombud bankerna. deltagit. - 33 - § 37. Sedan af den, angående verkställd granskning af Filialbankens i Hudiksvall Filialbanken förvaltning och räkenskaper för tiden från och med den 1 Juli 1861 till och med * Hudiksvall. den 30 Juni 1862, afgifna berättelse inhemtats, att, ehuru, enligt det för Filialbanken gällande reglemente, hela aktieteckningssumman bort vara inbetald, efter det Filialbanken dåmera fortgått utöfver två år, likväl 303,560 R:dr vid räkenskapsårets slut innehades af delegare, utan att serskild säkerhet derför blifvit ställd, och BankoFullmäktige, i anledning häraf, infordrat Filialbanks-Direktionens utlåtande; så och enär, efter hvad Direktionen medgifvit, åtskillige delegare hos Filialbanken erhållit förstråckningar till sammanlagdt belopp af 303,560 R:dr, utan annan säkerhet, ån deras egande andel i Filialbanken till motsvarande belopp, eller deras uti Filialbanken insatta medel, ehuru det för Filialbanken gällande reglemente endast berättigar delegare att för högst två tredjedelar af hvad han inbetalt å sina aktier åtnjuta kassakreditiv hos Filialbanken, och den väsentliga skillnad emellan låneförstråckning och kassakreditiv förefunnes, att då den förra finge under den utfästa lånetiden till hela beloppet begagnas, det sednare, eller kreditivet, deremot utgjorde ett tillfälligt låneunderstöd, hvars användning till hela beloppet under hela lånetiden förutsatte ett missbruk af kreditiv-råtten, som borde föranleda till densammas förminskning eller indragning, hvartill ock berörde reglemente lemnade
Det andra föremålet har varit, alt under den tid, då iuduslrien befanns på en lägre ståndpunkt, man skulle tillåta inmutning af åtskilliga bergarter, som äro hjelpmedel för industrien. Dessa utgöras af de utaf Frih. Tersmeden upräknade, nemi. kalk, ställsten, qvartz och fältspat. 1 afseende på dessa förekommer, att de i allmänhet ligga i öppen dag och för bearbetandet icke fordra stora kostnader. Desse stenarter bora vara föremål för allmän konkurrens, och det synes hvarken vara nödigt eller fördelaktigt, att denna inmutningsrält tillkommer ägare af masugnar, hvilka sällan äro egare af de inmutade fälten. Otn jordägare finna, alt någon inkomst kan beredas dem af en vara, som för dem eller deras näring icke år af någon vigt, lära de icke heller försumma tillfället alt förskaffa sig Arnna inkomst, isynnerhet om den kan erhållas of en mark, som för jordbruket är obehöflig. Hvad angår kalken, så är den för jordbruket högst nödig, och hvilken orättvisa skulle det ej vara, att beröfva jordägare inom bergslagen den rättighet till kalkfyndigheter å deras egendom, som i 'det öfriga landet får af jordägaren obehindradt disponeras. Om en jordägare inom bergslag har ett kalkstensbrott eller anledn. dertill, måste, örn mina motståndares mening skall segra, han, för att kunna skydda det, inmuta detsamma, och då han icke kan få utmål utöfver en viss vidd, måste han icke allenast inmuta alla kalkanledn:r eller hela trakten deromkring, utan äfven bearbeta dero alla på en gång, emedan i annat fall andra kunna inmuta det öfriga, och kalkfälten sålunda snart blifva uttömda. Dessutom får jag erinra, att i Norrige har man icke ansett nödigt^ att utsträcka inmutningsrätten längre än K. M. föreslagit. Der få endast malmer inmutas, och man kan visserligen invända, alt i Norrige jernhandteringen icke vunnh samma utsträckning som i Sverige, men sä äro äfven kotnmunikationsaustalterne i Norrige mindre utvecklade än hos oss.
Nådiga uppmärksamhet fästes å nödvändigheten deraf, att, sedan Rikets Ständer förhöjt bränvins-bevillningen, och äfven tullafgifterne å de flesta colonial-varor blifvit uppsatta, införseln af sådane varor öfver Norrige icke befordras till men för vårt eget land och minskning i den beräknade tullintraden; oell torde i denna underdåniga skrifvelse den bestämda önskan å Rikets Ständers sida uttryckas, att qvantiteten af spirituosa, som tullfritt må kunna på Bih, till R, S, Prof, i8i?4 ock 1835 5 Sand, 2 Af cl, 1 Cjtde Häftet. » B ev. samt Allm. Besv, och Oecon.-ZJtsk,. TJlåtandde l?:o lo.. en gång från Norrige till Sverige införas, inskränkes till högst 2 kannor. Dock varder della Rikets Ilögloflige Ständers upplysla pröfning underställdt. Stockholm den 7 Februarii 1835. N:o i o. Antom till Exp. Utsk, den g Febr. Uflätande, i anledning af Riksdagsfullmägtigen fran Stockholms Län Nils Inailins motion, om afhjelpaude af vissa hinder för seglationen emellan Roslagen och Hujvndstaden. Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulin har uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial framställt de hinder, hvaraf den del af Roslagens invånare, som idka sjöfart, efter nu gällande Seglalionsoch Tull-Författningar, skola vara besvärade, dels derigenom, att, å allmogens båtar af 15 lästers drägtighet och derutöfver,.
»Den fromme bönesuckaren» sade folket, men det Eleasar-ben-Assarja reciterade var Homer. Han hade studerat i Alexandria, och Diotima hade blifvit hans själs hemliga förtrogna. Men hatets och föraktets börda, som han i födseln fått att bära med sitt folk, var han för konungsligt stolt att kasta af. Så hade han vändt hem och sökte nu blott fort blifva gammal öfver de gamla böckerna. Den fjärde, rabbi Tarphon, var den väldige dundraren och bestraffaren, den strängaste i Israel. Vreden brukade skaka hans hvita man kring den olivgula pannan, och de mäktiga käkarna gnisslade, när han rasade mot kristna och hedningar. Men han var icke heller mild mot eget kött och blod. Bannet hade han lika lätt till hands som andra välsignelsen, och söner och anförvanter, som öfverträdde föreskrifterna, hade han med egen hand stött öfver tröskeln ut i haglet. När det blef sent hördes ännu basunrösten genom kvällen, och ynglingar, stadda på mörkrets vägar, påskyndade stegen, då de gingo förbi hans hus. Men rabbi Akiba, alltydaren, alltolkaren var dock den märkligaste af de fem. Redan som gosse kunde han läsa och förstå all skrift: linierna och vecken i människans flata hand, fibrerna i bladen och slingorna i spindelväfven. Som herdeyngling, då han gick bakom hjorden, lärde han djurens språk, tydde bisurr och fåglalåt, talade i timmar med den visa pantern eller nattens ensamma ormar och förstod de farande molnens tecken. När han blef man, vardt han alla skriftkunniges öfvervinnare. Moses och profeterna hade tolkat de stora buden, Akiba utlade hvarje punkt i Thoran. Partiklar och små ord, som andra gått förbi, blefvo för honom sanningens guldlänkar, och naturens och skriftens dubbla alfabet förkunnade för hans själ ett och samma ord om den ende guden och hans pröfvade, men en gång segerkrönta folk. Det var de fem rabbinerna i BeneBerak. Rundt omkring sorlade spjut och hästtramp.
LXIII. U. 257. StatsRegleringen i allmänhet, angående. LII. B. 190. 13. 329. LV. A. 14. — angående sättet och tiden för dess uppgörande. R. 3. — anmälan alt någre inom Stånden derom afgifnc motioner och anföranden ännu ej 3 o* 468 I till StatsTJtskottet ankommit. X. B. 259. A. 4o3. StatsRegleringen angående skyndsamt afgifvande af de Betänkanden som röra. XVI. 374- XVII. A. 220. — angående bestämmande af viss tid, inom hvilken de Betänkanden, som röra densamma, böra inkomma. XIX. i75. A. i8r. — angående beslut, att den ej skall blifva gällande i fall Bidderskapets och Adelns beslut om Myntregleringen ej af Rikets Ständer antages. XLII. 5. — Extra, angående, intill nästkommande Lagtima Riksmöte. Lill. B. 123. LV. Å. 35. LXI. U. 359. LXIII. A. 62. LXVI. A. 12. E. 196. StatsRådens löner, om förhöjning af. V. 410- VIII. B. 2o5. XLVIII. A. 33. LV. E. 3. StatsRådets Ledamöter, angående decharge för. LXVI. E. i67. StatsRådsProtocollerne, angående deras fullbordade granskning. XXX. B. 220. XXXII. 215. XXXIII. A. 296. XXXIV. 4. A. 55. U. i 58. XXXIX. A. 97. StatsSecreterare-lönerne, att de mätte ställas i bredd med StatsRådens. V. io3. VIII. 4% R. i39. XXIII. B. 33o. XXIV. 67. Å. 273. XXXIX. U. 284. XLI. 333. XLII. A. 163.
Danösbököingen sk äVingarö sökte betslnings-anstsnö, emot säkerhet i dess tillgängsr. lill svsr liärs är i unöerö. vttraöt: sk X. iVXls Högste Domstol: slt öa krägg uppstätt on, milslring eller åtminstone köröröjö verkställigbet sk öet ansvar, bvilket Högsta Domstolen ej liunnst unöga , s>t enligt Dagens strängare lsrsk ocb såsom ett villkor, pä Irvars körwoöaöe uppk^IIanöe allmän säkerbet oel, gotl oröning vtterst Irvilscle, Danösbököingen skäVingärö slägga, troööe Dägsta Domstolen sig bärs kasts X. äl:ls uppmärksambet pa öe till DanösbököinZen sk VVingarös köröel körekommanöe omstänöigbeter: att en Danösbököivg, i anseeNcle till sine mängläliclige Xmbetsgöromal, vill ganslts mängs tillkällen svårligen Iian unclgs stt förtro sig st lie Ijsnstemän, bvilka till bans biträöe äro körorönaöe: stt ett betänkanöen, X:o 4r48g. säclsnt körtroenöe mäste begagnas äfven i krägor om einottsgsncle, kärvarsmle ocb rsöovisanöe ak inll^tantle meclel, oeb att förre Danös8ecreteraren Xleman, som i bög grat! missbrukat öst körtroencle lian körslätt att utaf Danösbököingen ak Wingärö sig tillvinna, meö ovanlig cljerkbet i sättet att mecllen tillgripa, körenat säröeles list oeb skickligbet att sine tillgrepp clölja ss att clet vill öe ileste tillfällen varit kär Dsnösirököingen ganska svart, att kunna förekomma oeb i ticl upptäcka Xlemans beörägerier, med skseenöe s bvilka omstänöigbeter, oeb ös
Lr. korssen, lb^clcmso. Olok ?ebrssoo. Oart D. 8lLo^msn. 70 Den ir October. VxpUK lior 8rmrligs Mlcs-XlLnäsn äen lj OÄobsr izio. Den ri October. 71 R Wördsamt Memorial. UksenS Högloft. Ständers Allmänna Beswärs. och Oeconomie. Utskott har till granskning före. haft följande, till desi yttrande remitterade, hand, lingar, angäende, dels Allmänna Magazins. Inrättningens Styrelse och förwaltning, dels utwägar till afhjelpande af Spannemälcns nu. warande wanpris, neml. i .o Ett af Herr Lagmannen Montgomerij hos Högloft. Ridderskapet och Adeln uppläst, och derifrän samt af det Högwördige Prest. Ständet remitteradt Memorial. 2:0 Serffillde Memorial och Anföranden af Riksdagsmännen Pebr Oxelberg Pehrsson, Anders Joachimsson, Jan Persson, Jo. nas Andersson och Eric Ohman, upplästs hos det Hederwärda Bonde. Ständet den zo Augusti och Z September, samt z.o Ett af Herr Prosten Lindeström den ?; ststledne September till sitt Ständ ingifwit Memorial. Hwad uti nägre af förenämde Memorial är anfördt i afseende pä Allmänna Magasins. Inrättningen, har Utskottet funnit wara beswa. rädt genom Stats, och Oeconomie. Utskottens, den Z innewarande mänad, gemensamt afgifne Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition om nämde Inrättning: i följd hwaraf för Utskottet endast äterstär, att wörd. sam - sammeligen fig yttra öfwer de i öfrigt wäckta frägor. 1:0
Utskottet, som icke haft någon möda o» spard, att, så vidt möjeligt varit, få veta rätta förhållandet med detta likaså grannlaga» som magtpåliggande och vigtiga ämne, kan derföre icke heller nu föreslå några andra medel till den öfverklagade rysliga sjukdomen» förekommande, än dem, sorn uti förra Betänkandet upptagas, och tillstyrker således ytterligare, att, hvad angar visitation å besättningar på de från utrikes orter ankommande fartyg, en sådan visitation må 6ke, så vida möjligt är, äfven hvad Gottland beträffar; dock att, i händelse »sörre hinder derstädes skull® Ö18 . Besv. och Ekon‘ Utsk. Betänkanden. möta, antingen att undantag för den Provincen måtte göras, eller ock, att serskilda för den orten tjeniiga föreskrifter måtte i detta afseendet meddelas, på det att, för denna Pro» vinces skull, Landets öfrige Kust-Invånare icke må sakna nödiga försvarsmedel emot en så högst förfärlig fiende, som den veneriska sjukdomen. Utskottet har funnit, att den i 3:dje putt.» Gten af dess Betänkande tillstyrkta visitation, som skulle få bero på Pastors och Kyrkolid» dets i Församlingen beslut, har väckt det största bekymret och blifvit ansedd såsom förnärmande ärbarheten och personliga friheten; och, ehuruväl Utskottet förut ett, att många inkast skulle göras emot b rörde förslag, har Utskottet likväl icke bordt låta sådant hos sig komma i någon slag? beräkning, då frågan rörde högre ändamål, nämligen medborgares lifs bevarande;— och hvilket begrepp bör man väl göra sig om den ärbarhet, den frihet, som icke kan ägas, utan på bekostnad af en mängd oskyldiga Medborgares lugn, välfärd, helsa eller lif ?
SkrifvdsCj IV.o 170. felades häruti 2 Fregatter, 2 Briggar och 9 Skärgårdsfartyg, jemte det att åtskilliga effecter ytterligare erfordrades till de befintliga fartygens completlering, samt materialier, sorn tillika bordt vara anskaffade för sammansättning af 50 öppna kanonslupar, äfvenledes saknades, hvarjemte Förvaltningen uppgifver: att, till iståndsättandet af redan befintliga skepp och fartyg, samt deras förseende med inventarier, skulle, utom de dagsverken, som i vanliga Underhålls-Staterne äro inbegripne, erfordras 733,400 R:dr, deraf 313,400 R:dr äro för Linieskepp beräknade; att kostnaden för nybyggnad af åtskilliga fartyg, hvaribland 6 ångfartyg, skulle, efter enahanda beräkningssätt, uppgå till 1,827,000 R:dr, deraf 315,000 R:dr för ett linieskepps completlering; att för Floitans byggnaders försättande i användbart stånd och fullbordande af vattenledningen till Carlskrona kostnaden uppginge till 228,300 R:dr, samt att till förrådets completterande med nödige projectiler erfordras 41,240 R:dr. Vid betragtaude af de betydliga summor, hvilka sålunda blifvit såsom erforderliga uppgifna, ehuru icke till hela beloppet af E. K. M. äskade, hafva Rikets Ständer funnit så mycket angelägnare, att en viss plan bestämmes och sedermera conseqvent följes, som det derförutan lätL kunde inträffa, att åtgärder vidtagas, hvilka sedermera befinnas icke vara ändamålsenliga. Alt uppgöra en dylik plan med den fullständighet, dess föremål klafver, erfordrade upplysningars inhemtande, dem Rikets Ständer sakna, och vidsträcktare undersökningar, än hvartill Rikets Ständer varit i tillfälle.
Gå vi tillbaka lill gamla historien, se vi att när Perserne i sin välmakt ville qväfva friheten i den då kända verlden, var det det lilla Sparta och det ännu mindre Athen, som räddade henne; Marath.ons slätter och Thermopyles bergdalar hafva något att förtälja i detta afseende. När Romerska folket med sin qväfva materialism hade så att stiga dränkt verlden, då var det det lilla landet vid Jordans stränder, hvarifrån verldens andliga pånyttfödelse framgick. Gå vi sedermera till nyare historien så se vi att när Spanien och Frankrike, hvar och en i sin tur, sökte förtrycka Europas frihet, då var det det då för tiden lilla England och det ännu mindre Holland, som motstodo deras angrepp; Philip 11 blef krossad, och Oraniens hjeltan qväste Bourbonernas maktlystnad. Och, mine Hrr, hvad har vårt eget Iand att i detta hänseende minnas? Månne icke äfven vi hafva några anor att i detta fall bevara? Månne icke för tvenne sekler sedan frihetens sak nära nog var förlorad i Europa, och månne det icke var ifrån oss, som dess försvarare utgingo? Och hvad ännu mera är, mine flrr, just Svenska Adeln har i detta hänseendet de vackraste anor; ty det var i striden för sanningen och ljuset mot lögnen och mörkret som Sveriges Adel skurö sina skönaste lagrar. Afven nu har en dylik fråga upstått i Europa, och reaktionens kämpar vinna allt mer och mer terräng; skola vi då lemna det fideikomiss, som vi ärft af våra fäder? Skola vi inträda på reaktionens buna, eller skola vi kämpa för frihet och tryckfrihet? Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Då jag till alla delar instämmer i det yttrande, Gr. Lagerbjelke afgifvit, skulle jag icke här ämnat upträda, så vida icke den siste värde talaren mot honom ensamt slungat en anklagelse, hvilken jag, då jag delar hans åsigt, äfven anser mig böra uptaga och bemöta.
I alla de fall, då under beslag anhållet gods ådagalägges vara ovilkorlig förskämning eller minskning underkastadt, så vidt med försäljningen deraf fördröjeS, ege Domstolen, på hvars handläggning målet beror, att, äfven under rättegången, uppå derom skeende anmälan, meddela beslut om godsets försäljning. IV. Cap. §. 32. (Se 33 §. af Förf.) Undersökning efter olofligen infördt gods må af dertill, enligt 34 §., behörige tjenstemän kunna utom vid tullplats och Riksgräns, jemväl anställas: l:o På vägar å landet och på gator i städerna; 2:o Uti hus och boningsrum på hviloställen, der varu-transporter belinnas, eller varor till vidare forsling uppläggas; 3:o Uti sådane hus och boningsrum i skärgård och å landet, ända till en Svensk mil ifrån saltsjön, der varor äro upplagda eller varu-upplag förut funnits under den tid, samma person af stället varit egare eller innehafvare; 4:o Uti Magazin, upplagsbodar, uthus, vindar och källare; samt 5:o Uti salubodar och bodkammare eller andra rum, der varor bevisligen lill salu hållas eller der varu-försäljning förut under samma innehafvares lid bevisligen skett. Allt, vid undersökning i salu-bodar och bodkammare eller andra försäljnings-uum, anträffadt olofligen infördt gods vare forbrutet, dä det i värde öfverstigsr femtio Riksdaler, och innehafvaren ansvare derför efter denna Förordning; men, om vid undersökning å öfriga i denna §. uppräknade ställen, eller i boningsrum, på sätt i 33 § säges, det anhållna godset, ehuru g44 Exptdiiions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o 387. nytt och obrukadt, utgör endast, hvad till egarens beklädnad eller eget nyttjande hänföras kan, och öfverstiger det ej så hans behof och vilkor, att oloflig afsigt med dess innehafvande uppenbarligen röjes, må han godset behålla och vare från åtal fri.
Traiisp. 7,055 Waktmästaren Kinällröm har äinjutit no Rdr i Lön; men dä hanS tjenstgöring uphört, syncs han böra ötnöja stg med wänlig WaktrnästareLön 60 Ikdr och hwadan alisa dif^ ferencen upförcs an med delta är förswinna med 50 . Ofwer-Hof-Predikanten Doctor Ler§- lien» Llrfwode uphörde med Ianuarii manad 7Z 42 8 Conducteuren käelanäs arfwode för half. rva äret 1808 . .50 Rdr 7.168 42 8 Pä Allmänna Indragnings-Statcn hafwa blif, wit flyttade: F. d. Gouverneuren Hans Excellence Herr Friherre Kamel . 2,ZZz 76 Cavailleren Herr Grefwe Wrangel 250 — D:o Herr Friherre KaZerbFelke 250 — -L D:o Herr öfwerste Loz^et . 252 — D:o Herr Friherre Klinckorvliröm 250 Läraren Profesor Liberg 420 Kammartjenarcn varbois . - 7Z0 D:o . -iZo Städerskan ^Imhuili ^ .80 Waktmästaren Kinäkröm . .60 Rdr 4,773 76 8. d. Den 22 N-vember. 1243 Z. dBron - Prinsens Hof-Stall - Stat. 1809 ärs Slät »pläger « 4,387 27 8 Hela denna Star förswinner för nasta är och bör genast indragaS och besparas utfodrings - kostnaden . - . 3,087 27 8 Äke-Tquipagerneö underhällande . 500 Diverse persedlars anskaffande . 300
Suttungr) förvarade i det inre af Nitberget denna kostbara dryck, som derför kallas Suttungs mjöd, samt satte sin dotter Gunnlöd (fn. Gunnlöð) att vakta den samma. Odin stiger ned i berget efter att hafva besegrat alla hinder, vinner omsider Gunnlöds kärlek och får tillåtelse att tömma drycken. Han för så upp Suttungs mjöd till öfverjorden och gör människorna delaktiga deraf. Sålunda uppstår och utbredes skaldskap. Gunnlöð, som inbjuder till strid, af gunnr, strid, och laða, inbjuda; utan strid vinner ingen seger i diktkonsten. Af denna myt finnes en utförligare, men långt yngre framställning i Snorra-Edda. Brage berättar, huru åsar och vaner i början krigade med hvarandra, men sedermera ingingo förlikning och gemensamt bildade (genom att spotta i ett kar) ett fredsmärke, som åsarne togo och gjorde till en man, Kvåse (fn. Kvásir). Denne man är så vis, att ingen spörjer honom om något, som han icke kan förklara. Han for vida omkring för att undervisa människorna. En gång kom han till ett gille hos dvergarne Fjalar och Galar. Desse kallade honom till enskildt samtal, dräpte honom och läto hans blod rinna i två kar och en kittel, som hette Odröre (fn. Oðrærir); karen hette Son (fn. Són) och Bodn (fn. Boðn). De blandade honung i blodet, hvaraf uppkom ett så härligt mjöd, att hvar och en, som dricker deraf, blir skald eller kunskapsman. Detta mjöd fick Suttung i bot för sin fader och moder, hvilkas död Fjalar och Galar förorsakat. Oðrærir som rör sinnet, af óðr, sinne, förstånd, snille, inspiration, poesi, och hræra, röra. Són, försoning. Boðn, anbud, offer. Mytens förklaring är denna. Af åsars och vaners förenade kraft (spotten) uppkommer Kvåse, d. v. s. frukten, hvarur saften pressas, som, blandad med honung, gifver inspirationens andliga dryck.
Utsk:t har nemligen omförmält, att K. M:t väl, enligt Rikets sednast församlade Ständers önskan, behagat tillsätta en komité af sakkunniga personer för utarbetandet af förslag till ny tulltaxa, men att, i fråga om de allmänna grunderna för tullregleringen, komiterade skulle hafva erhållit föreskrift, att »under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser iakttaga att författningen måtte vinna erforderlig enkelhet och tydlighet till lättnad och säkerhet vid tillämpningen, men jemväl att införselstullarne lör fabriksoch handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, måtte i de fall, der det tinnes erforderligt, så jemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke blifva öfver höfvan fördyrade,» och att komiterade således förständigats tillvägagå i eh alldeles motsatt syftning emot den, som af R. St:r blifvit angifven. Det är onekligen ganska sannt, att i afseende på sjelfva riktningen eller grunden för tullagstiftningen, den åsigt som K. M:t uttalat icke öfverensstämmer med den som R. St:r uppgifvit, enär R. St:r såsom målet för denna lagstiftning uppställt att den svenska producenten skulle sättas i tillfälle, »att, med användande af omtanka och flit, fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande länders industriidkare», d. v. s. erkänt och angifvit skyddssystemet såsom den rätta grunden för handelslagstiftningen, då deremot K. M:t förklarat att »handelsfriheten» skulle i detta hänseende fortfarande tillämpas såsom »grundsats». Men ehuru K. M:t sålunda i fråga om sjelfva grundsatsen icke fann sig kunna godkänna R.
Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, i annat fall, till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, dömas i förra fallet till straffarbete på tio år och i det sednare till sådant arbete på lifstid. 31 §. Föröfvar någon å qvinna, den han vet hafvande vara, sådan misshandel, att fostret förgås eller kommer ofullgånget fram, och hade han ej uppsåt att fostret skada; dömes, om misskandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, straffet nedsättas i förra fallet till straffarbete i sex månader och i senare fallet till fängelse. 32 §. Har någon i annat fall, än i 25 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från 78 sig skilt och såmedelst i hjelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att gerningsmannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt det döden; dömes till straffarbete på lifstid. 33 §. Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väl var för handen, men gerningsmannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete i högst två år dömas.