Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S;r 13,441:43. 4' 18.956:32. 2, Summa 60,117: 5. fp 63,847: 3. a. — 241 — förskottets behöriga användande redovisa, hvarvid skulle iakttagas, att de genom försäljning af ofvanberörde Karteverk inflytande naedel bomme att till g:de Hufva dtiteln såsom ersättning ingå. På grund häraf, har äfven Styrelsen år iSfo uppburit ifrågavarande förskottssumma, 1,600 R:dr, deraf halfva beloppet finnes vara, under hvartdera «f revisions-åren , för det afsedda ändamålet an vändt, F. d. Strömrensnings-KommiLteens, nti Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader räkenskaper balanserade, fordran uti Inspektoren Silfvanders gäldbundna bo, och hvilken fordran, belöpande sig till 336 R:dr 23 sk. 4 pst., Handelshuset Åhberg, Grahn & Comprs konkursmassa blifvit dömd att ersätta, är under år 1841, genom utdelning i berörde konkursmassa, till fullo godtgjord; varande ej blott ofvannämnda kapital-fordran liqviderad, utan derjemte 163 R:dr i5 sk. 2 rst, inbetalda, i afräkning å belöpande räntor och omkostnader, alltsammans likväl med villkor för Styrelsen att häraf återbära det belopp, som Styrelsen, vid skeende slut-liqvid, möjligen kan finnas hafva för mycket erhållit. Enligt räkenskaperna för år 1841» bär denna Styrelse i enskildt hus hyrt lokal för sina sammanträden och samlingar, för 45o R:dr om året, hvilken utgift Revisorerne förmoda skulle framdelas kunna undvikas och behöfligt utrymme för detta Verk beredas uti något af Statens hus här i Stockholm. De, enligt ofvanstående Tabell, vid i84i,års slut befintliga TiU~ gängar utgöra:
Till Crusenstolpe. Min bäste bror! Af din tidning for i lördags, som jag icke förr än i afton kommit att läsa, finner jag med en verkligt smärtande känsla, att du anser mig vara författaren till den artikel, som uti D. A. finnes införd angående avantscenernas indragning. Min mänhet att ej vara misskänd af en person utaf hvars enskilda vänskap jag rönt många prof, bjuder mig att säga dig, att icke jag är författare eller har något slags del i denna artikel lika litet som jag någonsin haft del i några personliga anfall mot dig, huru skiljaktiga vi än kunna vara i politiska meningar — och troligen finner du få af dina antagonister i förutnämnda hänseende, som så uppriktigt försvara din personlighet som jag.1 Denna for 1 I Dagligt Allehanda för den 25 jan. 1833 läses följande utfall mot Crusenstolpe och mot den af honom då ännu utgifna tidningen Fäderneslandet: » Avantscenerna å kgl. operan hafva, såsom bekant Kr, af teaterdirektionen blifvit tillslutna för allmänheten och detta oroar ett par af Stockholms tidningar. Det okynne, som i dessa gömda vråar bedrefs af personer, hvilka besökte spektaklerna mera för att obemärkt utöfva sitt sjelfsvåld, un för att njuta af de sceniska föreställningarne, har rättvisli-gen påkallat direktionens åtgärd i detta fall. En tidning, hvars namn vi gerna undvika att nämna, emedan det såsom sådant innefattar ett verkligt hån och hvars högt välborna och uppsatta redaktion, till följd af vitiösa naturanlag, nästan aldrig finner sig vid hvad hederligt och klokt folk gör, rörde genast larmtrumman öfver detta direktionens oerhörda tilltag. » klaring hoppas jag tillfredsställer dig, derfor gör jag den en&amp;kildt, innan jag gör den offentligen. Så vidt det står fast, att hvad som är alltid har en mer eller mindre nödvändig identitet med hvad som varit, så kan jag utan att skrymta ännu kalla mig Din vän W. F. Dalman.1
Svenska teatern har tillsvidare nedlagt de muntra farserna » Durand och Durand » samt » Salig Toupinel » — detta med anledning af det gästuppträdande, som den norske karaktärsskådespelaren Bernt Johannessen från Bergen i denna vecka begynt å dess scen. Vasateatern gaf torsdagen den 2 dennes Millöckers sedan länge bebådade operett » Stackars Jonathan ». Att döma af det lifliga bifall, som denna afton gång på gång genljöd i salongen, torde direktionen i denna operett hafva funnit ett verkligt kassastycke. Bifallet var ock välfärtjänt så- väl hvad beträffar operetten själf som utförandet af densamma. En originell och kvick libretto, vackra och tilltalande melodier, roliga kupletter, lifliga körer — se där de utmärkande dragen för denna nya operett, som på sitt hemlands flesta scener haft en mer än vanlig framgång. Hvad utförandet beträffar förtjäna särskildt att framhållas fröken Ekström som köksan Molly, sedermera millionärsfrun, och fru Stenfelt som den kvinliga lä- karen-primadonnan samt hrr Strömberg ochWarberg som resp. Jonathan och impressarion Qvickly. Hvad sången angår tager fröken Ekström onekligen priset; hennes spel är ej mindre förträffligt. De båda direktörerna briljera i sina resp. roller. Hr Varberg är af gammalt känd som en mycket god kuplettsångare och hr Strömbergs saftiga komik kan ej annat än framlocka applådsalfvorna. Hr KUngers röst räcker ej riktigt till, men han skiljer sig rätt väl från den lefnadströtte millionärens parti. Hr K. tyckes emellertid gå framåt, och med trägna studier torde nog rösten kunna utvecklas både i skönhet och omfång. — Inöfningen torde ha kostat mycken möda, men det hela gick med schwung och god sammanhållning. Uppsättningen är synnerligen vacker. Operetten gifves hvarje afton för fullt hus. Matiné gifves instundande söndag i Berns ' konsertsalong af den norske bassångaren Albert Arveschore med benäget biträde af fröken Petrini och harpvirtuosen Lang. Biljetter tillhandahållas i hr Äbr. Lundquists k. hofmusikhandel. Smånotiser från kvinnovärlden.
Då den årliga vinst, som uppkommer genom besparing af dragkraft vid användandet af stigningar af 1: 100, såsom nyss är närnndt, kan uppskattas lill 578,600 R:dr, men deremot räntan å det inbesparade byggnadskapitalet, ifall stigningar af I : 60 blifvit begagnade, ej skulle uppgå till högre belopp än 165,750 R:dr, så följer häraf, att vid den blifvande trafiken å de förenade vestra och södra stambanorna årligen kommer att inbesparas en summa af minst 400,000 R:dr, derigenom att maximum för stigningarne blifvit antaget till 1 : 100 i stället för 1 :60, och denna slags besparing står i direkt förhållande till trafikens storlek och kommer således, att i samma mån som denna ökas. Dessutom anser jag mig särskildt böra framhålla följande omständigheter, nemligen dels att våra terrasseringsarbelen i allmänhet äro billigare än i andra länder, men att driftkostnaden deremot torde komma att blifva lika hög, om icke högre än i utlandet, alldenstund rörelsematerielen är lika kostsam som i andra länder och brännmaterialierna måste hemtas utifrån, åtminstone intilldess de pågående försöken alt på något ekonomiskt sätt till brännmateriel för lokomotiver aptera den inom landet befintliga torf ledt till önskvärda resultater, dels att de starkaste brytningar i den terräng, hvaröfver vestra oeh södra stambanorna framgå, förekomma närmast Stockholm, Göteborg och Jönköping, eller just der den lifligaste trafiken är att förvänta. Dessa omständigheter visa äfven huru angeläget det är, att ej vid anläggningen af en jernväg, för en tillfällig, ringare besparing, låta förleda sig till antagande af de för all framtid å driftkostnaden menligt inverkande, brantare stigningarne. Slutligen torde jag böra nämna, att karaktären af våra terrängförhållanden i allmänhet är sådan, att det icke låter sig göra alt, såsom vid åtskilliga utländska banor med framgång blifvit försökt, samla stigningarna på några få ställen, för alt der öfvervinna dem genom särskilda anordningar. På Stats-Utslcottets Memorial N:o 14.
I och tjugutre skjulsombytesställen. Det tillförene uppgifna förhållande emellan sjelfägande jordbrukare och arrendatorer fortfar att vara såsom 15 till 1, och arrendenas beskaffenhet i^amt landtböndernas utkomst äro jemväl oförändrade. Statsbidrag. Ibland dessa finnes väl roteringsbesväret mindre jemnt förqleladt inom Länet, men såväl hemmansräntan som fastighetsbevillningen hafva alltid blifvit derefter lämpade. Sedan uti den efter sista riksmötet utfärdade Bevillnings-förordning ett lägre minimum än tillförene vid vinstberäkningen för jernverkens taxation blifvit stadgadt, har en för de svagare jernverket! väl behöflig nedsättning i beskattningen kunnat till vägabringas. Det värde å onera, som i tabellen finnes in förd t, är upptaget i enlighet med de från vederbörande inkomna uppgifter, efter jemförelse med kronoräkenskaperne och öfrige tillgänglige handlingar. Rubriken: diverse onera, omfattar folkskoleafgift, kurhusmedel, riksdagsmansarfvode, brandstodsmedel, allmänna byggnaders underhåll, skottpenningar för dödade rofdjur m. m. Berättelse öfver Stora Kopparbergs Län för åren 1848—1850. Det uppskattade värdet och bevillningen af jordegendom, bergverk och särskilda lägenheter är i tabellerne upptaget enligt med formuläret, såvidt det kunnat iakttagas. Öfrige skatter åter, såsom i de flesta socknar inom Länet utgående på rote, hafva måst gemensamt utföras; men den personliga bevillningen är, i mån sådant kunnat verkställas, specifikt upptagen. Politi. Länets ungdom har fortfarande ägt att njuta undervisning vid Falu högre lärdomsskola, hvarest lärjungarnes antal under hvarje läseår af ifrågavarande tid i medeltal uppgått till 133. Lärarestaten vid denna skola uppbär i löneanslag, enligt öfvergångs-staten af år 1849, 5,747 R:dr 44 sk. 3 rst. Banko, sålunda, att förra anslagen utgå på vanligt sätt och bristen fylles af medel, som af Statskontoret anordnas och af Konsistorium lill vederbörande derefter fördelas.
Deremot kan jag icke förstå, hvilken större säkerhet de enskilda bankerna skulle kunna erbjuda, för alt på densamma grunda sedelutgifningsrätt, än inneliggande kassa i riksmynt, som ju när som helst kan i Riksbanken förvexlas till silfver, förutsatt att Rikets Ständers Rank förmår honorera sina förbindelser, hvilket jag förmodar Rikets Ständer ej hafva skäl att betvilla. Man invänder, att kassans egenskap af att vara mycket variabel och till följd deraf svår att kontrollera icke qvalificerar den till grundfond lör sedelutgifning, men man förbiser, att om riksmvntskassan minskas, så ingår på samma gång till banken motsvarande belopp af dess egna sedlar, hvarigenom jemnvigten bibehålies; dessutom, ville förfäktarne af denna sats vara konseqventa, så torde med skäl kunna ifrågasättas, huruvida Riksbanken fortfarande bör få utgifva sedlar, grundade på den inneliggande silfverkassan, som vi ju alla veta är ganska fluktuerande. Det har hittills varit ett lofligt sträfvande hos de enskilda bankerna, att söka hålla sin riksmyntskassa så hög, som möjligt, hvarigenom ock förmågan att invexla större belopp af kreditsedlarne aldrig ännu svikit. Det noggranna uppfyllandet af denna bankernas oafvisliga skyldighet har gifvit den trafikerande allmänheten trygghet och bankerna kredit; men om man nu fråntager bankerna rättigheten alt beräkna inneliggande riksmynt såsom fond för sedelutgifning, så minskar man i och med detsamma också förmågan för dem att hålla riksmyntskassan hög, ily den blir liggande i Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 27 sin helhet räntelös och till följd deraf alltför dyr och ruineraode. Följden deraf blir naturligen, att de bolag i landsorterna, som skulle våga ingå på den sagda inskränkningen, måste firma med sin fördel mest öfverensstämmande, att söka hålla riksmyntskassan så låg, som möjligt och utan tvifvel deraf ytterligare, att invexlingsförmågan minskas och snart nog visar sig otillräcklig.
Jag kan således icke förena mig med Hr Bildt deruti, ali om en summa för jernvägs byggande, såsom jag lifligt önskar och tror böra ske, ställes till K. M:s disposition, den ovilkorligen skall användas till anläggning af en jernväg ifrån Götheborg lill det inre af landet, obestämdt åt hvad håll, men alltid utgående ifrån besagde stad. Det sades visserligen, efter hvad jag tyckte mig höra, alt denna bana skulle vara en sådan, sora jemväl åsyftade att förena Götheborg med Slockholm. Men alla vägar leda till Rom, säger el! gammalt ordspråk; och bär lemnades öppet huruvida banan ej möjligen skulle dragas till Jönköping t. ex., i hvilket fall den ej korarae alt möta den redan garanterade KöpingHult-linien. Lika litet torde vi böra bifalla deras hemställan, som önskat att den ifrågavar:de summan skulle hufvudsakligen användas till anläggande af en bana emellan 'Jönköping och Malmö eller någon annan punkt på Skånska kusten. Nyttan af denria bana är obestridlig, men är den just i främsta rummet den som bör bekostas af Staten? Visserliien har den redan nämnde värde ledamoten, Gr. Possp, på ett intressant sätt framställt den betydliga krealursrikedom, hvaraf Skåne och Småland lära vara upfyllde. Bland den myckenhet af varelser, dels pä 2, dels på 4 bert, hvilken Hr Gr:n tyckes anse för den förnämsta mätaren på en landsorts behof af jernvägar, är det isynnerhet myckenhet af kreatur pä 4 ben, som den värde Gr:n rekommenderat till R. o. Ad:s upmärksamhet; men det synes mig, som skulle dessa fyrbenta produkter möjligen sjelfve såsom hittills kunna på våra nuvarande vägar fortskynda sig till afsättningsorterne, så att vi icke nödvändigtvis behöfva för deras skuld Den 23 September f. m. 245 anlägga jernvägar, hvilka deremot synas vara af väsendtlig angelägenhet och af största värde för forslandet af en mängd andra föremål, såsom malm, jern, trävaror m. ro., som på intet vis kunna sjelfva bidraga till sitt transporterande.
Den person, genom hvars bemedling de blifvit skänkta, måtte hafva kunnat eller icke kunnat nöjaktigt redovisa sin åtgärd, såsom handlande å gifvarinnans vägnar; så hade i allt fall gåfvan varit fullbordad och de gåfvotagandes rätt ostridig. Men så länge denne medlare ännu innehade skuldsedlarna, dem lian af gifvarinnan emottagit och som voro på henne ställda, utan tillkommen öfverlåtelse; kunde genom honom ingen rätt till desamma hafva på annan person öfvergått eller genom hans åtgärd öfvergå, med mindre han till öfverlåtandet visade särskildt uppdrag. Icke ägde han något vitsord att »förklara, det medlen, enligt af gifvarinnan gjorda gåfvor, tillhört »de gåfvotagande». Någon skyldighet »å arfvingarnes sida att vederlägga detta förklarande» kunde således ej heller vara för hand. Skyldigheten att bevisa sin rätt till skuldsedlarna måste hafva ålegat dem, som derå gjorde anspråk utan att innehafva dem, och på hvilka de hvarken voro ställda eller genom påskrift öfverlåtna. Ett öfverflyttaude af denna bevisningsskyldighet från de gåfvotagande till arfvingarna är den grund, hvarpå de dömandes meningar i detta mål hvila. Att en sådan bevisningsskyldighet, till vederläggande af hvad skuldsedlarnes depositarie »förklarat», icke kunde arfvingarna åligga, visar sig bäst, om man eftersinnar, hvad gifvarinnan sjelf i sådant afseende kunnat åligga. Skulle hon, för att kunna återtaga sina skuldsedlar från depositarien, behöft vederlägga hans förklarande, att medlen (valutan af skuldsedlarna) tillhörde andra personer? Och om gåfvobrefven blifvit åberopade, såsom berättigande att ur dessa skuldsedlar utbekomma gåfvobeloppen; skulle väl då, på grund af nämnde gåfvobref, hvilka innehöllo ingenting om skuldsedlarnes afhändande, gifvarinnan kunnat förmenas att återtaga dessa sedlar, eller de gåfvotagande förklaras beriittigade att få dem qvarhållna i depositariens vård för deras räkning?
Dithörande skriftvexling – 19 GUSTAF III:s död. Hertig CARL och hans Tryckfrihets-lag. Ny Tidnings-litteratur. Thorilds nya politiska uppträdande. Skrifterna ”Mildheten”; – ”Beviset mot Adelskap”; – ”Ärligheten” – 56 Rättegången mot Thorild. LILJENSPARRES berättelse. Processens förlopp. Domen och landsflykten – 78 3) Thorild i Danmark och Tyskland (1793– 1808) Thorilds bref (från Köpenhamn, Hamburg, Lübeck, Greifswald) till EDMAN – 106 Thorilds bref angående sin befordran i Greifswald, samt till THAM – 122 Thorilds sista, från Tyskland hemsända, svenska skrifter – 129 Thorilds nya förhållande till Fransyska Revolutionen, förklaradt genom betraktelser öfver denna Revolution – 135 Svenska Tryckfriheten ånyo upphäfd – 179 Exposition af Thorilds vigtigaste politiska skrift: ”Rätt, eller alla Samhällens eviga Lag” – 186 Thorilds latinska och tyska skrifter: bland hvilka de förnämsta, ”Maximum seu Archimetria”, och ”Die Gelehrtenwelt” – 210 Särskild framställning af Archimetriens Philosophi – 251 Thorilds förhållande och bref till REINHOLD och HERDER – 284 Thorilds allmänna ställning till Philosophien i Tyskland – 298 THORILDS SKALDSKAP – 304 THORILDS ÄSTHETIK – 332 THORILDS SISTA DAGAR – 393 LIDNER – 409 Anmärkningar och Tillägg – 511 THORILD. (Fortsättning och slut). O alle hohen Dichter! das philosophische Jahrhundert war zu albern: lasset uns das poetische Jahrhundert anfangen. Poesie aber, – nicht der Sage, sondern der Wahrheit; nicht des Orakeltempels, sondern der Natur. Und auf dies Thema: Göttlichkeit in That und Freude.
Dessutom, ehuru Ekonomiutskottet behandlat denna fråga såsom om det varit Bankoutskott, hafva redan de öfrige 3:ne Stånden, i anledning deraf, fattat deras beslut, af hvilka 2:ne Stånds äro afslag. För min del anser jag, vid sådant förhållande, det vara stridande både emot god ordning och bokstafven i Riksdagsordningen, att göra en inbjudning, den jag altså afslyrker. Grefve von Fersen, Hans: Då jag föreslagit ifrågavarande inbjudning, kan jag ej underlåta att upptaga de anmärkningar, 394 Den n Mats e. nj. den siste värde Talaren emot densamma framställt. Han har velat visa, att den icke skulle leda till något resultat. Detta skall dock tiden utvisa, ty jag tror att Herr Rosenblad, lika litet som jag, kan med fullkomlig visshet bestämma, huruvida de öfriga Stånden skola, om inbjudningen bifalles, antaga densamma eller vidblifva sina förut fattade beslut. Han har vidare nämnt, att Ständerne afslagit all belåning af spannemå! genom Banken. Förhållandet är, att 2:ne Stånd afslagit EkonoraiUtskottets nu ifrågavarande Utlåtande, hvaremot Ridderskapet och Adeln bifallit detsamma, samt BondeStåndet bifallit samma Utskotts Betänkande N:o 143- Emellan dessa båda Betänkanden är dock egentligen icke någon annan skillnad, än att Utskottet i det sist afgifna föreslår, alt den emedlertid beslutade HandelsDiscontfonden skulle bestrida denna belåning, då det förra innehåller, alt sådant skulle ombesörjas af BankoDisconten eller LåneContoren; och då BondeStåndet bifallit det förra, samt Ridderskapet och Adeln det sednare, så hafva väl icke 3 Stånd, utan endast Preste-och BorgareStånden, afslagit hvad Utskottet härutinnan tillstyrkt. Orsaken härtill förmodar jag dock icke hafva varit någon annan , än att BankoUtskottets Betänkande i denna fråga, hviket är af en alldeles motsatt åsigt, blifvit först föredraget och godkändt, hvarefter sistnämnde 2:ne Stånd ansett sig icke \
Riksgäldssedlar för marken fin Ull; men sistledit år, måste åtnöjas med mindre än hälften deraf och i år sakna ali afsättning, skulle, under det de sett klädesproductionen icke särdeles förminskas, också öfvergå till någon fallenhet åt den tanka, att tullförsnillning på Utländsk fin Ull, innebär ett oemotståndligt sätt, att så lågt nedtvinga priset på den Sven - Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. V. Band. 13 194 D«n 2u Junii /, ni. ska Ullen, alt Schäferiägaren icke mera, med egen båtnad, kan behålla Schäferiet. Visst är åtminstone, att desse omständigheter understödja icke den nya föreställningen att tullförsnillningen och dess verkan skulle hädanefter uteblifva; och vid correctivets fall torde också, i den oförvillade granskarens öfvertygelse, förslagets fara qvarstå, med rätt, att, till sin stora vigt, väl betänkas. Jag vet att Författare gifvas som skrifvit förledande för theoriens antagande; men utom att dessa Författare hafva synts mig för-, utsätta en allmän receprocitet, alla Nationer emellan, som svårligen är att förmoda; vet jag också, atti sjelfva de Länder der desse annars ansedde Författare lefvat och skrifvit, hafva Regeringarne icke tilltrott sig att åt Theoden gifva verkställighet. Utskottet åberopar exemplen af Dannemark och. Norrige, der handelsfriheten är antagen; men med en smula granskning af de omständigheter, uti hvilka samma Länder befinna sig, öfvertygas man dock, att hvad som • skalle vara-förderfligt hos oss kan der vara dels nyttigt, dels mindre skadligt. Dannemarks belägenhet för transitohandeln, och den fördel som deraf drages, ger mera vinst än något prohibitivsysteme der Den 28 Junti /. m. skulle kunna gifva; och Danoemarks naturliga handeisinteresse är således rakt motsatsen af vårt. Norrige äger väl icke samma fördel; men har åter inga Fabriker att beskydda, och har för sina nödvändigaste behof icke nog 1 sin egen productlon.
Maj:ts Nådiga pröfning. — Det af Götha Canal-Direction då gjorde anbud, 4,833 R:dr 16 sk., blef häruppå antaget och pannan i följd deraf utaf Öfver-Post-Directeurs-Embetet till Directionen försåld.-—Revisorerne hafva likväl, hvarken af de Kongl. Brefven eller Öfver-Post-Directeurs-Embetets Protocoller och räkenskaper kunnat finna, att någon ansvarseller ersättningsskyldighet blifvit (6) 42 — emot vederbörande yrkad, i anledning af Post-Verkets i och för nämnde transactioner tillskyndade förlust af 7,586 R:dr 20 sk. 1 r:st. I öfrigt få Revisorerne anmäla, att bemälde Embetes Protocoller och räkenskaper vittna om noggranhet och ordentlighet i afseende på administrationen, samt att genom en med afvikne Post-Commissarien af Lundblads Concurs-Massa till vägabragd t förlikning, Post-Verket erhållit full liqvid för sin bos af Lundblad ägde fordran 14,890 R:dr 23 sk. 1 r:st. Ehuru Post-Verkets utgifter under de 2:ne åren, hvilkas räkenskaper varit föremål för Revisorernes granskning, blifvit betydligen ökade, och hvilket hufvudsakligen härledt sig ifrån öppnandet af flere nya Post-Communicationer, Diligence-Inrättningen, beklädnad till Postillonerne, nya Post-Väskor, inköp af Posthus i Haparanda, reparation å Posthuset i Upsala samt partiella tillökningar 1 någre tjenstemäns löne vilkor, har ändock behållningen ökats med 145,258 R:dr 9 sk. 11 r:st. Kongl. Mynt-Verket# Räkenskapernc, som uti Kongl. Kammar-Rätten äro granskade förar 1834 utan, men för år 1835, med anmärkningar, utvisa följande förhållande : Debet. Bal ance från föregående året: I Rikets Ständers Bauk deponeradt Silfver mot erhållne Ban co-Sedlar 44,800:
Stad utgjorde inqvarteringén skedt efter enahanda grund för alla åren ifrån och med 1806 och till vida högre belopp än vid Armeens Flottas Götheborgs Escadre uti inqvarterings-penningar först ifrån 1819 4oo Stats-Utskottets års början bestås; att flere af de åden företedde Förtekningen upptagne personer icke varit, enligt 1720 års Inqvarterings-Ordning, till fri Incjvarterings begagnande berättigade, såsom i och för sine resor och Förrättningar åtnjutande tractamenten eller aflöning, samt att, sedan Krigstidens slut, någon större Garnizon, Militär-Samling eller Arbets-Commendering icke skall hafva varit i Marstrand förlagd, Utskottet, enär någon tillförlitlig uppgift å den Marstrands Stad tilläfventyrs tillkommande ersättning hvarken blifvit behörigen upprättad eller af den år 1822 i föreskrifven ordning haline och Utskottet tillhandakomne undersökning kunnat vinnas, för bestämmande af ersättningsbeloppet, icke heller, uti det ofullständiga skick, hvari detta mål befanns, kunde något hufvudsakligt förslag i afseende på samma ersättnings meddelande då afgifva; men häraf kan ej den slutsats dragas, att meranämnde Stad skulle gå i mistning af den fordran Staden kunde äga efter afdrag från det fordrade ersättningsbeloppet af hvad antingen origtigt eller för mycket beräknadt blifvit eller ock Staden ålegat att i inquartering bekosta. Då likväl denna utredning, i målets närvarande ofullständiga skick, icke kan af Utskottet verkställas, utan synes böra föranstaltas af vederbörande Verk och Authoriteter, och Utskottet icke anser billigt, hvarken att låta Staden imedlertid vänta på ali afbetalning å en ersättning, hvarå den redan i så lång tid varit i mistning, ej heller att, på sätt inom RiksStånden yrkadt blifvit, föreslå någon viss summa, hvarmed Betänka n de JM:o 385. 401 Staden Marstrand borde åtnöja sig i ett för allt, utan afseende på det större belopp, hvartill Staden, efter målets utredning, kan finnas berättigad, får Utskottet vördsamt hemställa: att R.