Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport 1,659,730:45.11. 2,500,000: 3,097,960:39.2. till godtgörande hvaraf i första rummet beräknas, hvad uti capitai-afbetalningar och räntor för år 1842 hör inflyta eller . 46,919: 16 då återstoden, som af Bevilinings-medlen hör fyllas utgör 1,612,811:29.11. och nämnde medel följagtligen lemna ett öfverskott af 887,188:18.1, Summa tillgång i Riksgälds-Contoiret 3,985,149: 9. 3. Af Bancovinsten upptages den andel, som till allmänt nyttiga arbeten får användas och hör utgå med § årligen, ifrån och med innevarande år 2,311,216:41. 5. Vidkommande sedermera de erinringar, som egt rum emot Utskottets hemställan, att de anslag, hvilka å extra stats-regleringen varda anvisade, endast måtte fastställas för 3:ne år; så, enär det synes öfverensstämma med 3:ne Stånds mening, att berörde anslag höra fastställas för hela den tid, som å terstår, intilldess lagtima Riksdag, enligt fatladt beslut, hör inträffa, har Utskottet trott sig höra frångå dess i berörde afseende förut yttrade mening och således beräkna de anslag, sorn äro af beskaffenhet att årligen erfordras, till utgående under loppet af 4 år, eller ifrån och med innevarande år till och med år 1844.
Berättelse i sjelfva verket är en skrifvelse från Revisorerne till Rikets Ständer, hvilken till Riddarhus-Archivet aflemnas, för att derstädes förvaras till Rikets Ständers sammankomst, då densamma inför Ridderskapet och Adeln öppnas och uppläses samt derefter till de öfrige Riks-Stånden remitteras; vid hvilket förhållande Utskottet ansett och fortfarande anser, att ifrågavarande Berättelse, på sätt förut öfligt varit, bör förseglad lill ofvannämnde Archiv aflemnas. Beträffande slutligen den inom sistnämnde Riks-Stånd gjorda anmärkning, att det i §. 8 för Revisorerne föreslagna dagtractamente af 3 R;dr bör 6 BancoUtskottets Utlåtande N:o tog. förhöjas till 5 R:dr, så, jemte det Utskoltet fullkomligen instämmer i den af en Ledamot inom samma Riks-Stånd yttrade åsigt, att för uppdrag, grundade på medborgerligt förtroende, någon vinst icke bör påräknas af dem, som dessa uppdrag erhålla, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att Rikets Ständer redan, genom lemnadt bifall lill Utskottets Memorial N:o 75, bestämt aflöningen för Revisorerne öfver Discont-Verket i Stockholm och Låne-Contoren i Götheborg och Malmö till enahanda belopp, som det af Utskottet för Revisorerne öfver Banco-Verket nu föreslagne; vid hviket förhållande Utskottet tror nämnde anmärkning icke kunna eller böra förändra Utskottets i denna del gjorda hemställan. Med åberopande af hvad här ofvan i anledning af hvarje serskild anmärkning är vordet anfördt får Utskottet tillstyrka Rikets Höglofl.
Den förhärjande eldsvådan 1827, som medtog allt hvad 1822 års brand skonade, samt det derefter nybyggda till största delen, hade i allmänhet försatt Stadens invånare från ett välmående och bärgadt, i ett skuldsatt och fattigare tillstånd; men Stadens under detta qvinqvennium jemna och lifliga rörelse har, i förening med invånarnes omtanka och industri, betydligen förbättrat ställningen, oagtadt husägarne ännu häfta för betydlig del af er Femärs-Berättelse fr. Elfsborgs Län. 7 50 hållna byggnadslånen och invånarne gemensamt, likaledes, för lånet till återuppföraride af Stadens publike byggnader. Emellertid är Staden nästan helt och hållet åter bebyggd med vackra och väl underhållna hus, för det mesta af träd, äfvensom planeringen af torg, gator och allmänna platser, i öfverensstämmelse med nya regleringen, fortgått med oafbruten drift, så att Staden nu företer ett ganska prydligt yttre, med rymliga torg och Öppna platser samt reguliera och till en del ovanligt breda gator. d) Ulricehamn. Har vackert läge vid sjön Åsunden, ej långt från stället, hvarest den gamla staden Bogesund varit belägen. I anseende till donationens uråldrighet saknas all upplysning om hemmantalet på den jord, Staden nu innehar; varande den dock i sednare tider ansedd svara emot 5 mantal; och utgöres den af 64 tunnland 14 kappland öppen åkerjord, 410 tunnland 8 kappland ängsmark och 1115 tunnland 8 kappland skogsoch betesmark. Lika med Borås, idkar Ulricehamn en vidsträckt reseoch gårdfarihandel, som äfven utgör egentliga grunden för Stadens bestånd, i öfrigt beroende af vanlig sladsmanna-handel samt fabriker och handtverkerier, jemte något jordbruk. Inom Staden tillverkas, med utmärkt färdighet, en mängd husväfnader, hvilka, jemte dervarande bomullsoch yllefabrikers tillverkningar samt på landet särskildt uppköpte betydliga partier inhemska varor af dylik beskaffenhet, vinna afsättning genom reseoch gårdfari-handeln.
Denna omständighet, i förening med vunnen erfarenhet och vigten deraf, att vid påkommande behof af upplysningar i undersökningsmål, de inkomne expeditionerne finnas orubbada •fler tidens ordning förvarade, har Utskottet S of BancoUtshotttts ^Betankanden 1 trott böra bestämma dess omdöme i detta fall; och då de af Herr Lindström uppgifne olägenheterne således skulle undvikas, endast pä bekostnad af säkerheten både för enskilde och Banquen, kan Utskottet icke heller här frångå sitt förut afgifne Utlåtande. 4) Angående Jlanquens Seddutgifning; I afseende derpå samt Utskottets svar, på de 7 särskilda frågor, uti hvilka Herr Lind ström uppstäldt sine motiver för en åsyftad ändring i åtgärderne inom Banquen, finnes dt|t erinradt r Vid svaret på fragan N:o 1, inom Högloft. •Ridder skap et och Adeln-, att sedlar på de mest behöfliga valeurer böra utgifvas såsom på •2 — 3 — 3 f — 5 — 6f10 — 13 j — 16^ — 25 — 33^ — 50 — 66|- och 100 R:dr, samt derutöfver p*å hvad summa man begär, dock endast på jemt 100- eller 1000-tal, och till försvårande af förfalskning hvar och en af dessa olika sedelsorter förses, utom den vanliga stämpeln, Hine robur et securitas, med en annan, innehållande valeuren 5” inom Vallnål. BorgareStåndet: ”att de olika formaterne, for sedlar, hvilkas valeurer tittryckas med 2, 3 eller 4 ziffror, blott innebära en half me* sure, men att deremot, om formulairen blefve till text och tryck sins emellan olika, allt efter valc-urerne, förfalskning eller förhöjning af valeuren ej skulle kunna ega rum.* Vid svaren på frågorne JV.o 2 Sc 4 .• likaledes inom yållo/l.
Disconter blifver 1,600,000 R:dr till och med år 1820, skrifver Ja. Den det ej vill, skrifver Vinner Nej, anställes ny votering, om samma Creditif skall bestämmas till 1.300,000 R:d, eller 800,000 R:d. Ropades Ja. Den 5 Augusti. 147 Friherre Cederström, Jacob, hemställde, om icke denna preliminairvotering kunde undvikas på det sätt, att i den jakande propositionen, i stället för 1,600,000. antoges antingen 1.400.000 eller 1,300,000 R:d., och att den nekande propositionen förblefve oförändrad, såsom Herr Påhlman den föreslagit, nämligen på 800.000 R:d. Åter Ja och Nej. Herr Påhlman ville förmoda, att prelimirtair-voteringen skulle kunna undvikas, om Utskottets förslag om 1,300 000 R:d. lades till grund, och trodde Herr Landt Marskalken kunna sålunda, med anledning af Riksdagsordningen, bestämma ^a-propositionen. Herr Grefven och Landt Marskalken proponenerade 1,400,000 i den jakande och 800,000 i den nekande propositionen. Ja och Nej. Grefve Löwenhjelm, Gustaft yrkade 1,600, 000. Herr Landt Marskalken förnyade 2 gånger Sitt sista förslag, men lika förgäfves. Grefve Lill'jencrantz utbad sig få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamma derpå, att Götha Canal - Discont förut .haft 800,000 R:d. och Götheborgs särskildt 200,000 R:drs Creditif. *43 Den 5 Augusti.
Jag vill icke påstå, att hvad Utsk. föreslagit är det bästa, och vill derföre icke motsätta mig återremiss; men jag tillstyrker på det högsta, att den gamla författningen måtte upphäfvas, och någon bättre sättas i stället. Frih. Boye: Jag står i förbindelse hos Gr. Frölich derför , att han öfvertygat mig derom, att jag icke måtte varit nog tydlig i mitt förra yttrande. Jag begär således att för herrarne få reda förhållandet af sjelfva ämnet; och detta är så mycket mera angeläget, som jag derefter öfverlemnar lill eder egen urskiljnings-förmåga, mine herrar! hvilken det är, jag eller Gr. Frölich, som genom sammanblandning af förhållandena försatt begreppet i villervalla. Må det tillåtas mig alt schematiskt framställa förhållandet. A t. ex. sitter i lös egendom , men han har ganska ärligt (som är motsatsen lill skälmstycken) kommit i besittning deraf, (jag anser nemi. alla sådana afhandlingar ärliga, intill dess att motsatsen blifvit bevisad). Nå väl! nu har A sålt till B sin lösa egendom, men förbehållit sig rättigheten alt begagna densamma, (en rätt som ännu aldrig blifvit satt i fråga och som i Stockholm aldrig bör komma i fråga, ty, som man Den ij O e loij er f. m. 3^5 vet, tali jag här hyra rum af en, men möhler af en annan; men äro de möblerna derföre mina?) Nåväl! nu har han, A, sålt egendomen lill B. När nu C, fordringsägare hos A, hos denne infinner sig med utmätningsutslag, så gifver A tillkänna, att han sålt sin lösegendom till B. Hvad är då naturligare, än att B:s ärliga handling får gälla, intilldes oärligheten blifvit bevisad? Säkerheten för dem båda består deruti, att seqvester lägges på varorna, intill dess äganderätts-frågan är afgjord; men i denna äganderälts-fråga, — huru kan man tillåta sig den förmodan, att köparen icke skulle genast i sjelfva uppgiften vara känd, eller omöjlighet uppstå att veta hvem som bör stämmas? — A har uppgifvit sin man!
Uti stadens pedagogi, dervid en lärare är anställd, hafva under hvarje af åren 1848 och 1849 tolf gossar njutit undervisning; men sedan cn folkskola hösten 1849 blifvit i staden ordnad och kommit i gång, minskades lärjungarnes antal i pedagogien lill tre, härrörande deraf alt folkskolan upptog de mindre försigkomne barnen. Folkskolan förestås af en särdeles skicklig och nitisk lärare, som lemnar undervisning uti alla de ämnen, hvilka i sådana skolor vanligen föredragas. Också bevistades skolan år 1850 af omkring 50 barn, deraf största antalet gossar, och della flitiga begagnande af folkskolan vittnar tilräckligt om dennas ändamålsenlighet. Under sådana förhållanden har det ansetts icke lämpligt upplifva den före 1846 års eldsvåda existerande småbarnsskola, hvars fond, hufvudsakligen tillkommen genom en betydlig gåfva af Ilög stsalig Hans Majit Konung Carl XIV Johan, fortfarande emsorgslullt förvaltas af en direktion. Fattigvården i staden ombestyres af kyrkorådet, och hafva de fattigas underhåll hitintills bekostats dels af fattigkassan, och dels medelst uttaxering efter antaget och lastsläldt reglemente. 1 anseende Lill de lattigas åiliga tillväxt har uttaxeringen år efter år stigit. 31 Polisen har handhafts och handhafves af Stadsliskalen med biträde af en stadsbetjent på stat. Vid marknader och andra tillfällen, då större folksamlingar äga rum, a nia ges ett efter behofvet iämpadt antal nyktre och pålitlige vaktkariar. Fyra brandvakter äro anställde, hvilka, två och två i sender, patrullera hvarje natt. På stadens bekostnad underhållas tre slangsprutor, två större och en mindre, hvilka serveras af dertill indeldt manskap. Warberg. Staden, som äger sjö- och stapelstadsräLt, är belägen vid Katie" a t och var fordom en betydlig handelsstad, samt väl befästad intill år 1830, då fästningen demolerades. Af stadens 260 tomter äro 249 uti enskildes ägo, och de obebyggda förete vackra planteringar eller gagnelig» trädgårdar.
S. D. Stats-Utskottets Utlåtande , N:o 111 , öfver de hos Höglofiige Ridderskapet och Adeln samt Välloflige Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N;o 67, i anledning af Rikets Ständers, åren 1825 och 1827, församlade Revisorers afgifna Berättelse om granskningen af Riksgälds-Verket, General-Assistance-Contoiret och f. d. Filial-Discont-Inrättningarne, blef, vid förnyad föredragning, lagdt till Handlingarne. S. D. När nu till ny handläggning förekom Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 34, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o b, rörande väckt fråga, att Rådstugu-och Kämners-Rätter må erhålla exemplar af utkommande Författningar; äfvensom Kämners-Rätterne må tillhandahållas deri så kallade Förfättuiugs-Samlingen; faun Bonde-Stan 62 'Vfot. Utdrag dea 12 Junti 1829, det, som gillat Utskottens hemställan i Betänkandet N:o 6, för godt att lägga det senare Utlätandet till Handlingarne. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lag-Utskottets, sedan den 4. innevarande månad, på bordet hvilande Betänkande, N:o 65, i anledning af Riksdags - Fullmägtigeo från Hallands Län Borje Börjessom Motion om förklaring öfver it Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, fann BondeStåndet för godt att samma Betänkande afslå. S. D. På grund af dervid gjorda anmärkningar återremitterades, vid förnyad föredragning, följande Betänkanden; Lagsamt Allmanna Besvärs - och OeconomieUtskottens:
De, som hylla den sednare meningen, hafva med mycken kraft sökt såsom ett skäl derför framhålla den efter deras åsigt i grundlagen nedlagda syftning att icke furstliga personer böra förses med särskilda hofhållningsanslag, men medgifva dock, att någon direkt föreskrift derom icke förefinnes, ehuruväl de tro sig genom analogier finna, att sådan är Grundlagens anda och mening, samt uprepa i sådant hänseende det derstädes befintliga förbudet för Prinsar att hafva lifgeding. Elter min öfvertygelse är denna åsigt om Grundlagens anda och mening en förvillelse. Hvad vidkommer förbudet mot innehafvande af lifgeding, torde det väl vara klart, att detsamma egentligen åsyftar att förekomma de ganska vådliga förhållanden, som kunna upsta derigenom att Purstliga personer komma att utöfva en slags Regentmakt inom landet. Ingalunda kan detta förbud vara härledt från den relatift obetydliga omständigheten, att Purstarne kunna af dessa lifgeding hafva någon inkomst, som kan vara vådlig; ej heller liar det varit denna omständighet, som under förflutna dagar gifvit åt dessa förhållanden en ganska betänklig verkan, utan förbudets grund och syfte är uppenbarligen att förekomma Konungamaktens inskränkning genom Prinsar samt förhindra dem att utöfva ett inflytande, som icke bör tillkomma någon annan än Konungen Sjelf. Jag anser det för öfrigt vara en felaktig upfattning af det konstitutionella samhällsskicket, att tro det icke vara dertned öfverensstämmande att bevilja särskilda anslag åt de K. Prinsarne, utan sammanslå dem med Konungens hofhållningssumma. Enligt min tanke är det just denna åsigt, som närmar sig det despotiska eller absoluta Statsskicket. Der framträder nemi. alltid den grund-idée, att landet och Riket är att betrakta såsom Regentens egendom, eller ett slags fideikommiss i Hans hand, öfver hvilket Plan eger att disponera på sätt Honom godt synes, och af hvilket Han således kan försäkra större eller mindre delar åt Sina familjemedlemmar.
Dessa cellskåp äro så inrättade, att fångarne, hvilka till och från förhören föras en i sender, icke kunna se hvarandra, men deremot alla se predikanten och äfven ses af honom, och hade allestädes, der så beskaffade cellskap anbringats, vederbörande prestman deröfver uttalat sin belåtenhet. Vid de äldre länsoch kronofängelserna förrättades allmänna gndstjenster hvarannan eller hvar tredje helgedag, men vid kronoarbetskåren, straffoch arbetsfängelserna samt cellfängelserna i allmänhet hvarje helgedag, så vidt hinder derför icke mött; — och vitsordar Styrelsen, att både fångar och kronoarbetskarlar såväl vid den allmänna gudstjensten som vid förhören iakttagit ordning, stillhet och uppmärksamhet. Af de 39 fångar, som år 1860 varit under beredelse till döden, hade endast 2 blifvit afrättade. Angående den verksamhet, som det år 1855 i hufvudstaden bildade fruntimmerssällskap för fångars förbättring under revisionsåret utvecklat, meddelar Styrelsen hvad som i detta ämne Direktören för straffoch arbetsfängelset å Norrmalm anmält, eller att nämnda sällskap under sagde år dels med oförminskadt nit handhaft den af sällskapet inom samma fängelse inrättade Söndagsskola, vid hvilken undervisningsanstalt fångarne med stigande intresse synas fästa sig, dels å förbättringsanstalten Magdalenahemmet emottagit 13 från fängelset frigifna qvinnor, af hvilka visserligen några till fängelset återkommit, men flertalet genom sällskapets ädla bemödande erhållit tjenst. Vidare yttrar Styrelsen, att fångarnes begär att läsa nyttiga skrifter allt mer och mer tillvext och att sådant skett i samma mån tillfälle dertill beredts genom ytterligare tillökning af bokförrådet. En dylik tillökning hade under loppet af år 1860 egt rum, såväl vid straff-fängelserna genom anlitande af tillgångarne uti der befintliga besparingskassor som äfven vid länsoch krono-cellfängelserne, sedan Kongl. Majit i nåder beviljat ett särskildt anslag af 1,500 R:dr för anskaffande af passande böcker vid sistnämnde fängelser; och hade
Det är mannens ära att vara kvinnans hufvud, men det är kvinnans ära att vara mannens hjärta, och den ena bördan är icke tyngre än den andra, utan båda äro lätta och fria som hjärtats glädje, när de bäras i kärlek och gudsfruktan. Fihiger. * Af Helena f Nyblom. i ha lyckligtvis kommit så långt, att de flesta af oss inse det stora missi bruk, som under årtusenden herskat i mänskligheten, i det att så mänga värdefulla, fruktbärande anlag legat oanvända på kvinnosidan. Man har icke råd numera att låta alla de krafter gå förlorade, som kvinnorna kunna erbjuda till det stora samarbetet. De flesta tänkande och förnuftiga människor äro numera ense om, att så snart en kvinna har en särskild begåfning och därtill lust och energi att utveckla denna begåfning, är det icke endast hennes rättighet att försöka det, utan samhället måste vara henne tacksamt för det plus, hvarmed hon vill medverka till detta samhälles utveckling. Mot dem, som ännu verkligen på allvar vilja förneka kvinnan rättighet att egna sig åt ett särskildt studium och själfständig verksamhet, tyckes mig, att ett enda af Stuart Mill ' s bevis för kvinnans rättighet är nog till att göra dem svarslösa. Han säger på ett ställe, att, för att bevisa det rätta i att männen framdeles skola behålla sina gamla privilegier, må- ste man först kunna bevisa, att till och med de dummaste och obetydligaste män kunna sköta ett ämbete bättre än de klokaste och mest begåfvade kvinnor. Kan detta icke bevisas, följer af sig själft att mänskligheten skulle tjänas bättre genom att utbyta de misslyckade, manliga individer, som ofullkomligt eller dåligt fylla sitt värf, mot duktiga kvinnor, som till belåtenhet skulle uppfylla de fordringar, man ställer på dem. Att en person, man eller kvinna, som inom sig känner förmåga och lust att utveckla vissa gåfvor, som naturen har gifvit henne, för att därigenom uppnå en själfständig ställning i samhället, att hon också försöker det, förefaller en så naturligt, att man nästan måste göra en ansträngning för att sätta sig in i den föreställningen, att detta naturliga och förnuftiga skulle förefalla någon såsom oförnuftigt eller förmätet; om täflingen är tillgänglig för alla, skall resultatet bäst visa, hvilka segervinnarne skola blifva, och de skulle aldrig komma endast på den ena sidan af mänskligheten.
I synnerhet för våra praktiska afdelningar komma somliga af dessa utländska kvinnotidningar till god användning: fru Matilda Langlet, den mångåriga redaktrisen af » Iduns Hjälpreda » och » Matsedlar », kan bäst vittna därom. I detta stora skåp, som väl visserligen främst ville vara ett talrör för könet berörande ide ella frågor — dock, om den fullt skulle realisera sin äfven åtagna uppgift att vara en praktisk veckotidning, äfven måste ägna vederbörlig uppmärksamhet åt det för kvinnovärlden viktiga område, som heter toaletten och modet. Det är för att fylla detta behof, som det numera välbekanta systerochfyllnadsbladet till Idun, » Iduns Modetidning », tillkommit. » Iduns Modetidning » är, som kändt, en svensk upplaga af » Grosse Modenwelt », hvilken från Berlin utgifves på sex olika språk och i en samlad upplaga af 2 — 300,000 exemplar. Ehuru endast några få år gammal, har denna modetidning, hvilken helt och hållet hämtar sina inspirationer från de tongifvande kretsarne i Paris, geDom sin gedigna utstyrsel och sitt rikhaltiga och förträffliga innehåll tagit lofven af samtliga sina kolleger. Trycfeerikontoret. ni ser har, med glasdörrarna ha vi ett femtiotal fack för våra olika utländska kollegor, Norges och Danmarks, Tysklands, Österrikes, Schweiz ', Frankrikes och Englands m. fl. » Idunor ». Det är vår oaflåtliga omsorg att lika litet någonsin tappa » korrespondensen » med den internationella kvinnovärlden och dess intressen och sträfvanden — och denna kan bäst förmedlas genom dess press — som att upprätthålla det intima samförståndet med vår egen svenska kvinnopnblik. Vår gäst: Nej, men se där under bordet — Iduns beryktade papperskorg! Den ser ju helt borgerlig och oskyldig ut, och dock spelar den en sådan roll af gigantiskt skrämmande buse i så många små skrifklådiga fröknars fantasi. Jo, jo, jag vet det, så det är inte värdt, att ni ler så misstroget! Hur mänga gånger om dagen får ni egentligen lof att tömma den? Bedaktören: Ja, i dag är den ju ännu inte alldeles bräddfull, men vi ha också ett godt stycke kvar till kvällen.
Dock ville jag mig dölja Med mina gamla namn I logogryfens famn. Småorden härmed följa: Ledsagaren till hamn. En kvinnlig äretitel. Det bästa i en kittel. Pekpinnen emot skyarne. Ett namn i dalabyarne. En matta i naturen. En bärare, själf buren. Ett lifsvillkor för jorden. En lundenias flöjtist. Jägerian helt visst. En gammal gud i norden. En stamort för hvar kvist. Ett uppror i det fria. Hvem borde kunna sia? En liten huslig varelse. En kolsvart uppenbarelse. Ett konserveringsmedel. En mycket gångbar sedel. Kaffe, Ett typiskt drag hos räfven. Ros i sensommardag. Af bohagsting ett slag. Den tunga, täta väfven, Som döljer hafvets drag. En granne till vår » moder ». En af de perioder, Som verka så uppfriskande. En sak som verkar piskande. Idun Stockholm, Fredagen den 20 april 1894. Prenumerationspris pr I R: Idun ensam kr. yl. • A l l m. telef. i /. Karin Fröken Karin Montin, hvilkens bild vi i d a g m e d d e l a, är född den 23 november 1853 i Brahestad i Finland, där hennes far var köpman. Emellertid började hon, år 1880, bokhandel i Vasa. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Nordling. lduns Tryckeri Aktiebolag, 7:de årg. 70 öre pr n o n p. - r a d. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Montin. IDUN 122 1894 Tro aldrig dig så vis, att du ej kan få lära Följ ålder stigens råd, och håll den högt i ära, Utaf ett barn, hvad kanske icke själf du vet. Som på en vilse ban dig icke vandra lät. G. P. M i t t gamla täeke. (Tillägnas Handarbetets vänner.) &lt;Tag har ett stjärnetäcke, ett arf från mormors © mor, Som väfde det med konsterfarna händer. Ifrån det jag var liten, och till dess jag blef stor, Mig tjusade dess purpurklara ränder.