Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan LagUtskottet uti afgifvet Utlåtande N:o 212 öfver de emot Betänkandet N:o 152 inom samtlige RiksStånden gjorde anmärkningar, på anförde skäl ansett sig böra Vid berörde Betänkande oförändradt förblifva, samt emot nu ifrågavarande Betänkande icke något blifvit anmärkt, som fordrar särskildt Ut åtande; så får Utskottet endast med åberopande af förenämnde Utlåtande å nyo öfverlemna Betänkandet till Hederv. BondeStåndets pröfning, med tillkännagifvande, att detsamma af de öfrige trenne RiksStånden, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, blifvit bifallet, Stockholm den 25 Octob. 1823. H2 LngUtsktttets Btttinknndtn, N:o 214. Ankom den Jr Nov. 1823* Utlåtande ofver anmärkningen vid Utskottets Betänkande N:o 186 om ändring af 16 Cap 8 §• HandelsBalk., rörande inrättande af FörmyndareKammare i alla Rikets Provinser och förslag till en förändrad HypotheksLag vi. m. Förenämnde Betänkande, hvilket vid föredragning hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervårda BondeStåndet blifvit bifallet, år deremot blifvit återremitierädt tf Högvördiga Prrstéäiåndet och af Vållcfl. BorgareS åndet, i anledning af följande deremot gjorde anmäskoingar: Hos Högvördige PresteSståndet.
Så mycket lärer man dock kunna med säkerhet påstå, att de härigenom uppstående både direkta och indirekta förlusterna för landet, till beloppet vida öfverskjuta den Statens synliga vinst eller inkomst af 95,000 R:dr R:mt, hvartill tionden af silfver, koppar, svafvel, vitriol och rödfärg äro beräknade. Jemför man nu t. ex. stångjernsoch kopparhandteringarne, så befinnes, att, då till den förra icke under 30 å 40 % malm gerna användes, icke mera än 6 å 7 tunnor kol pr c:tr åtgå, och den färdiga produkten med jemförelsevis ringa arbetskostnad erhålles på ett par dagar, den sednare deremot, eller koppartillverkningen, får åtnöja sig med 3 å 6 % malm öfver hufvud, men deremot erfordrar omkring 30 å 35 tunnor kol per c:tr, under det med ojemförligt högre arbetskostnad en tid af omkring 3 månader 'tilländalöper, innan denna produkt blifvit ur den brutna malmen tillgodogjord. Visserligen har man såsom skäl för bibehållandet af denna produktionsskatt å tillverkningar för tillgodogörande af vissa mineralrikets alster hört åberopas, att åt dessa till - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 11. 17 tillverkningar i de flesta fall meddelas s. k. frihetsår, eller att vid nya företag af berörda beskaffenhet tillerkännes befrielse under några år från erläggandet af all tionde till Kronan; men utom den orättvisa, som uppenbarligen ligger uti ett sådant befriande, under längre eller kortare tid för vissa handteringar, från att erlägga en för alla öfriga industriela företag af dylik beskaffenhet gällande och påbjuden skatt, utan afseende på, huruvida den sålunda befriade metalltillverkningen är af en sådan förmån i behof eller icke, återstår dock alltid möjligheten deraf, att tillverkningen efter frihetsårens förlopp måste med anledning af den till 3 '/3 % af hela produktionen uppgående höga skatten nedläggas.
I öfrigt torde Ridderskapet och Adeln påminna sig, att Herr Grefven och LandtMarskalken redan vid Riksdagens början, genom de andra Talmännen, låtit inbjuda de öfrige Respective Ståndens Ledamöter, att bevista LandtMarskalks-Soireerne. Frågan rörer således alla Stånden; och jag förnyar' mitt yrkande om votering, i fall Utlåtandet icke bifalles. Herr Munck af Rosensköld: Jag an håller vördsamt om proposition lill bifall å Utlåtandet, med den af mig föreslagne förändring, eller att LandtmarskalksSoiréerne malte indragas de aftnar, då vi hafva Plenum här på Riddarhuset. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, den af Hans Excellence sist framställde proposition redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. Herr Dalman3 Lars Johan: Jag utber mig, att få förena mig med Herr Munck af Rosensköld. Herr Munck af Rosensköld: Jag har ej kunnat höra hit, huruvida Utlåtandet, a3 H. 10 i46 Den 7 Maji f. m. vid besvarandet af sista propositionen, skall anses bifallet eller icke. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han redan tillkännagifva, att, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ridderskapets och Adelns pluralitet bifallit StatsUtskottets Utlåtande. Herr Munck af Rosensköld: Jag har svårt att anse Utlåtandet för bifallet, emedan jag häromkring hörde flere Nej, jemte mitt eget. Företogs till pröfning
Och mot familjens invändningar – som orsakades af åldersskilnaden – gaf hon honom slutligen sitt ja. I ett fall hade man hindrat henne att bestämma öfver sin framtid och sin utveckling; nu ville hon själf afgöra. Hvad som framför allt sysselsatte fästmöns tanke under den korta förlofningstiden, var att hon nu skulle bli fri från allt det tryck hennes eget hem öfvat, att hon skulle få en rik verksamhet, ett varmt hem och hon var full af de innerligaste föresatser att bli god och nyttig. Att äktenskapet skulla medföra en annan art af tvång tänkte hon icke på, så mycket mindre, som hon ej hade någon föreställning om äktenskapet. Hon var uppfostrad i den vanliga, som oskuld ansedda, okunnigheten om lifvets stora, naturliga vilkor. Och då hon ingen ärlig upplysning fått om detta, som ej kunnat undgå att bli ämne för hennes eftertanke, hade hon gjort upp för sig en fantastisk förklaring, som föga motsvarade värkligheten. Hösten 1871 gifte sig Victoria Bruzelius med då varande bankdirektören och postmästaren Ch. Benedictson i Hörby. Hennes själstillstånd efter erfarenheten af äktenskapet, utan fullt personlig hängifvenhet, kännetecknas af det sakförhållandet, att hennes första själfmordsförsök inträffade under de tidigaste åren af hennes äktenskap och af hennes yttrande att, då hon begrof det ena af de två barn, hon födde i sitt äktenskap, kände hon ingen sorg – endast lättnad. Ernst Ahlgren kunde aldrig beröra ett ämne, som gränsade till området för dessa personliga erfarenheter, utan att stämman fyldes af en så intensiv lidelse att den nästan slocknade; blicken svartnade och läpparnes linier blefvo järnhårda. Hela hennes varelse syntes i sådana stunder vara hat: hat mot det konventionella pryderi, som kunnat möjliggöra ett lifsöde som hennes, och detta hat fick sitt starkaste uttryck i Pengar, en bok, som hvarken skildrar författarinnans skaplynne eller hela lifshistoria, men som utan denna historia ej kommit till. Slutet af Pengar fann hon längre fram okonstnärligt och ämnade – i fall af en ny upplaga – omarbeta det. Men själfva den indignation, som där bryter fram ur Selmas stelnade väsen, var det samlade uttrycket af författarinnans djupaste lidande, var en så stark lifsvärklighet som någonsin pulserat i en dikt.
Jag skulle fcr min del tro, att den egentliga uppsiglen bör bandbafvas invid kusterna och deras närmaste granskap ; men att deremot all Tull-bevakning inom landet» annan än den, sorn utöfvas af resande Tull-tjenstemän och ordinarie krono-åklagare, är öfverflödig, emedan den jemförelsevis till kostnaden icke uppfyller ändamålet. De inrikes bevaknings-platserne kunna af tullförsnillaien och lurendi ejaren alltför väl undvikas, hvaremot de i allmänhet lägga hindel i vägen för den ostörda trafiken, samt icke sällan föranleda till underslef och prejerier. Aldraminst kan jag förstå, hvartill de i 2 §. 1 Årt. af berörde stadga bestämde cOntroller i sjelfva verket tjena, om icke för alt sysselsätta och lil lii edsstäila en hop onödige tjenstemän. Det heter nemligen, att vid imikes fart å insjöar, floder och canaler samt under forsling landvågen endast följande utländska varor, lnmligen: Bomullsgarn, Arrack, Cognac, Genever, Burn och Sju it , Caffe, Socker, Tobaksblad och Negerhead samt Vin skola, fia de öfverstiga vissa qvantiteter, vara försedde med förpassning, vid bot och äfventyr, ej mindre för varu-afsändare, än forman eller skeppare. Jag kan ej inse, hvarföre just ifrågavarande artiklar, mer än alia andra, bora belastas med denna skyldighet. Hvilken stor lids-utdrägt och onödig omkostnad detta stadgande medför för de trafikerande, har jag på fleie håll, både här i hufvudstaden samt r landsoi terne, erfarit. Jag hemställer, huruvida det ej är lika lätt för en köpman, som icke behöfver redovisa på hvad sätt han et hållit un vara, alt utlaga förpassning å den olofligen inkomne varan, som den förloiiade.
Förmodligen beräknade man ock hans fullkomnade räddning på den utsigt till lycka, som, under Gustaf III:s spira, syntes öppna sig för en ung man af så omisskännligt utmärkta skalde-anlag. Hvad bättre kunde man då göra, än uppkläda honom och skicka honom till hufvudstaden? Han blef der inskrifven i Krigs-Expeditionen af Kongliga Cancelliet; nu omkring tjugu-årig, eller föga deröfver. Genast efter sin ankomst (1779) gaf han sig tillkänna såsom en uppstigande skald, genom utgifvandet af ett litet band ”Fabler”. De tillhöra ett helt annat diktslag, än de, i hvilka han sedermera tillvann sig nationens uppmärksamhet; men de äga ett sannt värde. De bevittna ej blott en hand, redan öfvad i skaldespråket; de öfverträffa så väl i uppfinning, som i utförande, samtliga alstren från hans sista dagar. Framsteget från hans student-dedicationer är stort; särdeles i språkets renhet och vård. Somliga af dessa fabler äro satiriska allegorier296; andra, blotta uttryck af rent poetiska tankar. Sådan är, i sin ädla och ömma enfald, den skönaste bland hans ungdoms förstlingsdikter: den af Franzén anförda och rättvist prisade fabeln om ”Turturdufvan”. En för vitterheten så lofvande yngling kunde ej heller länge af den Tredje Gustaf förbises. De sammanträffade; – och, första gången, på ett ganska eget sätt. Konungen befann sig en dag i sitt Museum, der åtskilliga antiker, och deribland en buste af Trajanus, nyss voro ankomna och uppställda. Länge stannande framför denna bild, utropade han ändtligen: ”Ack, att jag vore en Trajanus”! Då framträdde plötsligt en ung och lång man af ovanligt utseende, klädd i ett slags sjömansdrägt, bugade sig och sade: Hur kan du, store Kung! förklara Den suck, ditt hjerta från sig ger? Du önskar, att Trajanus vara; Du är ju Gustaf: det är mer. Konungen studsade, efterfrågade med välbehag hans namn, och beslöt att göra honom till föremål för sin omvård.
Tellbom, Philos. Lector i Westerås, Prost och Kyrkoherde i Badelunda församling af Westerås Stift. L. S. G. G. Berlin, Prost och Kyrkoherde i Balkåkra af Lunds Stift. L. S. II. Schönbeck, Kyrkoherde i Hesslunda och Risekatslösa Pastorat af Lunds Stift. L. S. L. N. Mellqvist, Prost och Kyrkoherde i Halmstad. L. S. J. I. Håhl, Prost i Rystad af Linköpings Stift. L. S. Justus Collen, Lector i Skara. L. S. Isaac Samuel Widebeck, Domprost i Strengnäs, L. N. O. L. S. C. O. Björling, Domprost i Westerås, L. N. O. L. S. E. M. Tegnér, Ord. Kongl. Hofpred., Contr.- Prost, Kyrkoherde i Fellingsbro af Westerås Stift, L. K. N. O., f. d. Capelian vid K. M. O. L. S. E. G. Bring, Prim. Theol. Professor och Domprost i Lund, L. S. J. M. Agardh, Professor, Riddare af K. Ryska S:t Annae Ordens 3:dje klass. För Lunds Universitet. L. S. Anders Sandberg, Kyrkoherde i Madesjö af Calmar Stift. L. S. A. Melander, .1. M. Almquist, L. L. S. S. Lector, Prost och Kongl. Hofpred., Contr. Prost, KyrkoKvrkoherdc i Öjaby och Härlöf af herde i Skärstad af Wexiö Stift. Wexiö Stift, L. af Kongl. N. Orden. L. S. L. S. 9ltfåbagås5öcf(ut I8o8. 87 Johan Israel Melen, Prost oell Kyrkoherde i Gärdslösa och Bredsättra af Calmar Stift. L. S. Johan Magnus Malmstedt, Philosophiae Lector, Contr.
Aflönings-stat (600 man) och rekrytering 24,974 Artilleriet. Svea Artiller iregtte (g5o man) GöthaAr tiller i -reg:te (975 man) Vendes Artilleri-regtte (750 man) Ra ket-corpsen ( 25 man) Aflöning och rekrytering 374,683 Beklädnad, remtygs-, personella utredningsoch sjukvårds - ter i,5oo Beklädnad Summa 2,700 man. persedlar , I 23,000 Reinon - Den i Februari. Remontering och skoning Till raket-corpsen, som vid sista riksdag afslogä, och som, på denna grund, icke finnes i statsregleringen upptagen, utgår likväl Dessutom utgår för 4oo artillerister, detacherade utom rege menternas stånd samt likaledes för det artilleri, som är förlagdt inom Christian - 8,096 1,220 stads fästning Inqvarteringsbidrag oell caserneringskostnad borde utföras utom column. Artilleri-hästars underhåll af rusthållare vid afsutnå cavalleriet 2,600 >4,325 Beväringen. Lif-heva rings -reg: tet. Detta reg:te är en af dessa, den sednare tidens inrättningar, som icke visa något annat ändamål, än att öka statsanslagen; och det är otvifvelaktig!, att Stockholms läns och stads beväringsmanskap, likasåväl som det öfriga Rikets, kunde genom arnmens varande befäl exerceras; hvarföre jag föreslår indragning af hela detta reg:te samt befälspersoualens successiva placerande på den öfriga armeen. Derigenom skulle för framtiden 19,700 r:dr kunna besparas ; men som ledigheter icke genast torde kunna påräknas för befälets placering, föreslås att närvar, anslag på indragnings-staten måtte öfverföräs. Gottlands National -b ev är ing . Hallands Beväring Bevä rings -manskapets vapen - öfning ar Härvid torde likväl uppmärksamhet uppå riksdag anledn. af detta anslag, Utsk. böra fästa hvad vid sista inom RiksSUn beslutades.
Besvärs - och Cconomle - Utskotts betänkande af dm 7 i denne mänad, rörande Herr Grosshandlaren Lckmits Memorial om utseende af visse Deputerade, att öfverse ock rättelser förcstä uti Kongl. Majus Nödiga Förordning af den 6 Aprill 1799 angäcnde Lurendrägeri och Tullförsnillning, Borgare - Ständct ansäg sig icke kunna samma betänkande oförändradt antaga, altsä blcf detsamma till wälbemäldte Utskott äter-remitteradl, att med behörigt afseende ä samma annrärkningar dess fömpade urlätande afgifva. Ut supra. krotocollo. U. keterlon. Utdrag af Ptotocollct, hällct i BorgareSländets klsnum vid Riksdagen i Stockholm den 29 Augusti 1809. S. D. Följande ärender hade denna dag blifvit frän Ständet remitterade till Riksens Högloft. StänderAllmänna Besvärs - och Ekonomie - Utskott, nemligen: 1:0 Herr Ålderman Larlsteäts Memorial, ans gäcsde Frimarknaders afskaffande, 2:0 Herr Rädman Anstein Memorial, om fäderne Marknaders bibehällande; och Z:o Herr Grosshandlaren käalms anförande, om tikförordnande af en Committé, som öfwcrscr och rättelser sörestär utl de hittrlsgällande.Tullförfattrringar m. m. Hvar - Den i September. 85 Hwarom de respective Med - Ständcn härigenom skulle wördsamt och wänligen underrättas. 77c iuxrs. px krotOcollo. 7. Ist. kalerian i ^ Utdrag af Protokollet, HZllek i Vonder Ständets plenum d. II Aug. 1809.
Längtan efter Stockholmstrakten med dess omvexlande naturtaflor säger han var så stark, att när han återvände vid jultiden och fick se den vackra Brunsviken, rördes han till tårar. Hagaparkens löfskogslinier stämde honom harmoniskt; öga mot öga med naturen blef han vek och sentimental. Att sinnet för den, kärleken till den. länge bott inom honom, tjenar blott att bekräfta, hvad man anat af hans land * Under denna period inträffar hana förhållande till flickan på Stallmästaregården, hvaraf sedermera i » Röda Rummet » uppstått Rehnhjelms förhållande till Agnes och Falks till Beda.skapötaflor. Tanken att få lefva på landet stod framför honom som en skön dröm. Den var ett af motiven till hans önskan att bli folkskollärare. Vidare är hans samhällshat redan nu fullt utbildadt Samhället är ett konstsamhälle och som sådant föraktar han det Han tycker, att det är gjordt genom ett våldförande af naturlagarne. Han längtar derifrån, ut i naturens enkelhet, och då staden var en produkt af detta konstlade samhälle, hatar Strindberg staden. Han befinner sig i samma stämning, som Sten Ulfiot i » Odlad Frukt ». Torg och gator, tycker han, voro gjorda liksom för torgföring af » de yttre tecken, hvilka angåfvo stigande eller fallande på den orimliga sociala skalan. Han hade kulturfientlighet i blodet. » Han trånar, såsom det vilda djuret, bort, ut i skogame. Icke ens det lilla Upsala tolererar den unge svärmaren. » Såsom ett mindre stadssamhälle borde småstaden Upsala ha tilltalat honom mer än storstaden, hvilken han hatade. Hade småstaden verkligen varit en utvecklad form af landt-byn, så hade den varit att föredraga. Nu är småstaden en tarflig, anspråksfull kopia af storstadens misstag. » Här se vi, med andra ord, att Strindbergs rousseauism, hans kulturfientlighet och samhällshat ingalunda äro ett hugskott, som han senare uppfunnit. Tvertom ega de djnpa rötter, då han nu, endast adertonårig, kan tänka sådana tankar. Och tankarne blefvo verklighet Han skrifver om dem, han kämpar för dem.
J)et förra är väl fördelaktigare och lättare, och fara är, att blifva ansedd ifra emot vetenskaperne , för dét man afstyrker anslag till dyra byggnader,' Men häruti fredad af eget medvetande , och under hemställan om det val varit jag, som från detta rum talat till Universiteternes nackdel, tror jag mig böra anföra det skäl, som förmår mig, att begära afslag å Utskottens Betänkande. Mari fjät ofta oell med skäl ifrat deremot, att Banken skall vara förlagsman för enskildt.!, och jag tror, att sådant minst bör äga rum för Upsala Academie, sorn med sina betydliga fastigheter icke kan vara i saknad af sådan enskild Credit , sorn endre enskildte kunna begagna. I öfrigt förenar jag mig nied Herr Cederschjöld , men kan icke undertrycka det yttrande, att då man i denna del vill göra något för bibliotheket, så bör nian kanske ock hafva afseende på, huru det svarar deremot. Man har med skäl klagat deröfver, att Upsala Academie på flere år icke lernnat all manke - rai6 Den jg September f. ru ten del af de skrifter, som förvaras inora B lidia, thekets murar. Jag påminner mig i detta afseende hafya hört berättas en Anecdqt, som jag kanske torde i förbigående få nämna nemi. att vår. berömde jfjöyey en gång lånade ett Manuspript från Bibliotheket, hvilket han befordrade till tryeket. Straxt derefter fick han besök af BlibliotheJcarien, söm, uppbragdt häröfver, yttrade: ’’hvad är nu Manuscriptet yjfrdt.” Detta har jag anfört endast för att visa, att icke alltid inom Upsala Eibliothek den princip varit gällande, att göta detsamma för natiqnen så allmänt pcb. bekant, Som möjligt. Grefve von Schlerin:
Skrifvelse J\:o 161. 67 (asla berggrund, helst icke allenast rent vetenskapliga skäl, utan äfven det alltjemt stigande landlbruks-interesset kraftigt talade för fullföljandet utaf en sådan riktning, oeh dessutom en närmare granskning och bestämning af de lösa jordlagien och af de ömsesidiga, hittills föga studerade oeh kända ålderslöihållanden, under hvilka de lill hvarandra uppträda, säkerligen skulle lemna många värdefulla bidrag till kännedom om fäderneslandets nyare och nyaste utvecklingshistoria. De upplysningar rörande jordlagrens riktning, sammansättning och beståndsdelar, malmers och bergsarters utbredning, de särskilda trakternas större eller mindre lämplighet för odlingslörelag oeh för nya kommuni kalions-liniers anläggning m. m., som inhemtas af de geognosliska profkartor olver hittills verkställda undersökningar, hvilka blifvit upprättade och af Professoren Erdmann förevisade,* hafva synts Rikets Ständer vara af den värdefulla beskaffenhet alt, förutom deras vetenskapliga interesse, väsendlliga fördelar otvifvelaktig! skola deral vinnas för jordbrukets och många andra näringars utveckling och förkofran; och enär således allt skål är för hand att dessa arbeten vidare fortsättas enligt den uppgjorda planen, hafva Rikets Ständer anvisat det för sådant ändamål af E. K. Maj: t äskade reservalions-anslag, 30,000 R:dr årligen, att för nästkommande slalsreglerings-period, enligt E. K. Maj:ts disposition, utgå från Rikets Ständer Riksgäldskontor. Då emellertid de geologiska forskningarne skulle blifva af mindre gagn, om icke resultaterna deraf genom kartornas utgifning från trycket komrne lill allmänhetens kännedom, hafva Rikets Ständer funnit denna åtgärd äfven vara särdeles angelägen; och anse Rikets Ständer af synnerlig vigt att kartorna utglfvas i så stor skala, ali de må kunna på eli fullständigt sätt och med tillräcklig tydlighet framställa alia de geologiska förhållanden, som kunna tjena till upplysning för jordbrukaren eller industri-idkaren.
Om någon vill tala fia en gång öfver liela utlåt., kan det honom icke förmenas; ehuru jag tror, att hvarje talare lätteligen kan afbryta sina anmärka:!’, då iian kommer till en ny punkt. Frih. Cederström: Til! discussion kan utlåt, visserligen företagas, classificeradt i punkter på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit; men på sätt grundlagen föreskrifver, kan det icke punktvis komma lill föredragning, emedan någon kunde begära votering öfver bifall tili några punkter, hvilken votering då icke kunde förvägras, hvaraf följden blefve, derest någon punkt bifölls, ätt de öfriga ej kunde återremitteras, emedan utlåt., enligt grundlagen, icke får annorlunda än i sin helhet återremitteras. Om derföre förhållandet blir sådant, att discussionen endast skall hvälfva sig om en punkt i sender, under förutsättning, att utlåt, derefter helt franntälles till bifall, eller om anmärkn:r hindra antagandet, återremitteras, ulan hinder deraf, att någon punkt blir utan anmärkt!., och således icke derföre anses bifallen; så må, utan afseende på den tidsförlust deraf uppkommer, den begärda ordningen för discussionen medgifvas; men eljest nödgas jag protestera mot det föreslagna föredragningssättet. H. Ex. Hr Gr. Posse: Skulle Hr von Hartmansdorffs förslag kunna leda till de följder Frih. Cederström uppgifvit, så anser jag detsamma icke böra bifallas; men jag liar trott Hr von Hartmansdorffs mening hafva varit den, att utlåt, skulle punktvis uppläsas, och att, efter uppläsningen af hvarje punkt, Hr Frih. o. Landtm, uppropade de ledamöter, sorn anmälde sig att tala deröfver, men att någon propos. icke skulle komma i fråga, förrän hela utlåt, vore genomgånget. Hr von Hartmansdorff: För den händelse att någon af Ståndets ledamöter icke skulle hafva riktigt fattat min mening, får jag åter förklara, att jag icke hade för afsigt, det vi skulle besluta öfver, utan blott tala om utlåt, punktvis. Frill.
Och anser Utskottet sig härvid ej böra fördölja, att sådant i verkställigheten skulle kunna leda dertill, att Discont-Direktionérne, under ovisshet så val örn Resultatet af Domarens pröfning i sinom tid angående Fordringsägares prioritet, sorn tillgångar iaes tillräckelighet för att bevara allas lag-' liga rätt, sage sig nödsakade att inställa alla vidare liqvidationer; hvaraf åter andra, ej minr dre beiänkeliga följder vore att befara. BankoUtskottet finnér fördenskull det tillägg vid en föreskrift härom till Herrar Bariko-Fullmägtige vara af nöden, att i händelse, derest blott för. fallne Lån, och deraf endast de, sorn Låntagarne vilja till fulla beloppet infria, fingo till slut-liqvid med Discont1 Verkens egne papper, komma i fråga, Fullmägtige då, uti de återstående tillgångarne skulle anse sig äga säkerhet för Bankens försträckningar, så beskaffade säkerhets-steg måga I möjeligaste måtto undvikas som, innan Riksens Ständer uti hufvud-ämnet hunnit besluta* kunde gifva anledning till Dis« kont-Verkens Conkours-mässiga behandling. Banko-Utskottet har ej bordt underlåta att hos de respektive Stånden vördsamt anmäla resulsatet af dess brydsamma öfverläggningar 1 desse afseenden; och afvakta för verkställigheten Riksens Ständers förordnande. Någre Ledamöters särskilde meningar blifva - so Banko-Utskottets Betänkandtri. enligt förbehåll, härvid bifogade. Stockholm den aa:dra December 1817. Mag. Palmquist E. A. Almquist. L. J. Lundgren. Jacob Eriksson. G. Helsingius. \ 1 Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Ständers Banko-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 22 December 1817. S. D. Herr Professoren Agardh anförde: ”Di jag, i fågan om de föreskrifter som Herrat Bankofullnaagtige af Högloft.