Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. också icke ger högreanslag, kommer man likväl med denna summa till den stora stråkvägen, som går från Christianstad till Engelholm; man kommer i närheten af Röinge gästgifvaregård, der gästgifvaregården sammanstöta från Wittsjö, Broby och Marklunda gästgifvaregården Hrnne finna således, att när man kommit dit, så är der en ändpunkt, från hvilken någon rörelse kan upkomma. Om nu, på sätt Frih. Raab och Hr Mannerskantz föreslagit, summan nedsättes till 4 mill., så hafva Hrnne af ett infall uedprutat summan med 365,000 Bdr, hvarigenom denna väg skulle stanna midt i en trakt, der inga andra kommunikationer funnos. Så går det när man utan närmare kännedom om trakten eller förhållandena tycker sig böra nedpruta en summa, som på grund af undersökningar blifvit föreslagen. Frih. Baab har äfven yttrat, att 260,000 Rdr vore för mycket till en bangård. Jag ber då att få uplvsa, att bangårdsarbetet i Malmö, och jag tror äfven i Götheborg, alldeles icke bedrifves med någon öfverdrifven lyx. Man kan bygga prydligt och väl, utan att derföre nedlägga ofantliga summor på lyx. Om Hrr:ne kunde göra sig en föreställning om allt, som erfordras till en bangård, vid ändpunkten af en stor bana, skulle Hrnne finna att denna summa är ganska liten. Till en början fordras stationshus, med rum för de personer, som skulle komma och gå med bantågen. Vidare fordras embetslokalen för den stora tjenstemanna-personalen: stora skjul af 40 alnars bredd, hvarunder trainerna inlöpa; en stor byggnad för lokomotiverna; likaledes varu-magasin, hvilket i Malmö iir 300 fot 166 Den 10 Jani e. m. långt; grunden är lagd, men huset ännu icke upfördt. Vidare erfordras ovillkorligen vid banornas ändpunkter verkstäder; med ett ord, jag kan försäkra, att kostnaderna för våra bangårdar liro beräknade att utföras med all den hushållning, som äj ändamålsenlig; men i alla fall tarfva de betydliga summor.
Denna för Staten liksom för den enskilde medborgaren lika dyra och farliga rättegångsordning bör och kan utan svårighet, åtminstone inom fästningsoch correctionsanstalterna, äfskaffas, om det af mig här ofvan afgifna förslag — att endast tillämpa krigsartiklarna å förbrytelser inom nämnde inrättningar — antages; ty deraf blir en följd, alt den rätt, som i dylika fall kommer att domina, bör vara organiserad i likhet med vanlig krigsrätt; och för detta ändamål bör så väl commendanten som öfrigt befäl för bevakningen, med biträde af en auditeur, hvilken sednare, åtminstone vid Långholmen , ej bör blifva mycket kostsam att särskildt aflöna, utgöra laga domstol. Det bör ej anses för strängt att tillämpa Samma Ingar å förbrytelser, begångna af correctionister, som krigsfolk; och jag för min del anser krigsartiklarna, så länge correctionsoch fästningsanstalterna äro ställda på den ofullkomliga fot de nu äro, vara de ändamålsenligaste lagar, som i någon mån kunna bidraga till ordningens och disciplinens möjliga bibehållande inom dylika samfund. 6:0 Då jag föreslagit, att allt samspråkande emellan fångar på corrections-inrättningarna bör vara förbudet, har det härledt sig ifrån den erfarenhet, man i andra länder — hvarest correctionsanstalter på systematiska och philantrOpiska grunder blifvit inrättade — samlat: att nemi. tystnaden oft 1 bidrager att hos fången väcka anställande af betraktelser om det usla och omoraliska af dess framflutna lefnad, samt det 1 H. 4 o 3i4 Den 8 Februari. förnedrande i dess nuvar. ställning, och således ger honom nnledn. att önska sig en bättre framtid, och derigenom möjligen frambringa hos den mindre förderfvade goda föresatser och förbättring. Om ock detta ej skulle lyckas, så försvårar åtminstone tystnaden inom dessa inrättningar möjligheten för fångarna att genom muntliga aftal göra upp planer till myterier och andra på dylika ställen förekommande farligare oordningar, äfvensom det försvårar för fångarna den inbördes bekantskapen, och i allmänhet bidrager att göra vistelsen på dessa ställen mindre behaglig.
Att detta mitt Anförande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet, derom anhåller jag vördsamt. De af Herr Möllerhjelm i detta Anförande åberopade Bilagor blefvo icke till Protocollet aflemnade. Den 29 December f. m. ut Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, anförde skriftligen: Statens financiella Lehöf och de bidrag Nationen till deras fyllande aflemnar, utgöra naturligtvis i ett Samhälle, der folket beskattar sig sjelf, så väl i afseende på deras storlek, som deras användande, ett ständigt föremål för den upplyste och nitiske Representantens vaksamhet, en stående artikel i hans femårs-anmärkningar. Ej underligt då, att de äfven äro det för Friherre Anckarswärd, eller att anmärkningar deröfver af honom väckas, och framför allt att dessa rigtas på sådane behof, som härleda sig från Sveriges försvars-anstaller, ett ämne, åt hvilket den ädle Friherren vid så många tillfällen och synnerligast nyligen egnat en särdeles moda och uppmärksamhet. Af denna natur äro hos oss de behof, hvilka med 3:dje Hufvudtitelns anslag skola fyllas, och hvilka i sanning förtjena en särskild uppmärksamhet, så väl i anseende till denna titels öfvervägande belopp, som i synnerhet för dess öfvervägande nödvändighet, då sjelfständighetens försvar derpå till betydlig del skall grunda sig. Dessa anslag sönderfalla i 2!ne bestämdt åtskilda delar, nemligen anslagen för personalen och anslagen för materielen. De behof, hvilka af de förstnämnde skola fyllas, äro lättare alt granska och bestämma, än de sednare: man lia Den 29 December f. m» lan nemligen säkrare bedöma, om en viss summa är tillräcklig till lön och underhäll för en eller flere personer, än om en lika stor summa förslår till underhåll af några munderingar eller af ett Artilleriebatterie. En person, som tjenar Staten dagligen hela året igenom, är oftast derföre ej stort dyrare, än en annan, som mindre träget begagnas. Samma förhållande äger dock ej rum i anseende till Beklädnadsoch Artillerie-effecter, som olika ofta brukas.
Utskottet att ingå i någon slags pröfning af de skål uppå hvilka Kongl. Kammar och BergsCollegierne grundat sitt ifrågavarande utslag, kan Utskottet icke underlåta härvid yttra den öfvertygelse, att desamma synas vara af dert beskaffenhet, att de böra för gällande antagas; Och då Utskottet vid sådant förhållande icke bör betvifla, att samma Utslag, efter nådig pröfning af de deremot utaf Ofver-Directeuren Kihlstrom i lifstiden anförde och, efter hans död, af Boets Borgenärer i underdånighet fullföljde Besvär, varder i Nåder gilladt och fastStålldt, finner Utskottet ingen anledning tillstyrka antagande af Borgenårernes nu Under tiden ingifne förliknings project, såsom varande ofordelagtigt för Staten, enär 20 Stats-Utskottets Betänkanden. den vid Råttegångens slut bör kunna påräkna , att, jemte tillträdet af Ådelforss med tillhörigheter, icke allenast komma i besittning af Pauliströms Jernbruk samt alla derunder lydande Hemman och Lågenheter, utan ock erhålla en betydlig ersättning för bristande Arrende och Inventarier; hvilka alla sistnämnde förmåner skulle gå förlorade, om den erbjudne förlikningen godkändes. Skulle Riksens Höglofl. Stander bifalla denna Utskottets framställning, torde sådant till svar å den Kongl. Remissen böra i underdånighet anmälas, med tillkånnagifvande derjemte, att Riksens Höglofl. Ständer anse frågan om Öfver-Directeuren Kihlstroms eller dess rätts innehafvares skiljande från Arrende-Contractet om Ådelforss, med underlydande Lågenheter, bora i laga ordning pröfvas och afgöras; Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 13 Nov. 1823. Antom den 17 Nov. 1823.
Beträffande härefter det RiddarhusSecreteraren hittills tillkommande Honorarium vid Introductioner af 10 R:d. och ett Kalasj sä emedan det a ena sidan blifvit upplyst, att förberörde sportel, ehuru genom Ridderskapets och Adelns beslut till utgående fastställd, likväl ofta blifvit förgäten, och äfven dä den utgått blifvit erlagd till ett så olika belopp, att skillnaden utgjort från 7 ända till 53 R:d. 16 sk., och detta förhållande, jemte den nu varande RlddarhusSecreterarens lofvärda granlagenhet att ej sjelf villja erinra om utbekommande af sin rätt, antingen då den bäfver alldeles förgäten, eller han undfår mindre än hvad författningarne utsätta, med skäl torde förtjena, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den obehagliga ställning, hvari en person med ädlare tänkesätt sig befinner, som nödgas uppbära större eller mindre del af sin inkomst i sportlar; men det å andra sidan förekommer, att ifrågavarande honorium grundar sig på uråldriga beslut som genom Secler vunnit häfd, och att, om densamma öfverflyttas på RiddarhusCassan och fixeras till någon viss summa i penningar, som någorlunda svarar mot den tidens varuvärde, da denna afgift Den 27 Juli m • först stadgades, RiddarhusCassan derigenom kunde påräkna en säker och förökad inkomst, vågar Utskottet föreslå, att detta honorarium jemte Kalaset förvandlas i penningar lill en sammanräknad summa af Trettio Tre K:d. 16 sk. Banco, som erlägges till RiddarhusGassan under Titel Ridel ar hus C anzi i nfgijt , till lika belopp för Adelsmän, Friherrar eller Grefvar; och borde det vara RiddarhusDirectionens åliggande att ej bifalla någon Famiiles introduetion, förr än quitto så väl på denna, som öfriga till vinnande af denna förmon påbudna afgifter, blifvit uppviste och godkände.
Utom den allt för hårda beskattning, som denna starka rotering medför, kan äfven läggas öfriga onera till kommunerna, som härmed äro förenade; för att ej falla besvärlig med att åter upprepa en gammal klagovisa, får jag härmed hänvisa till min motion N:o 126 och Jöns Perssons m. fl. ifrån Blekinge motion N:o 181 vid sistlidne riksdag, samt Peter Anderssons m. fl. från samma län nu i Bonde-Ståndet afgifna motion i samma ämne. De omständigheter, som i dessa sednare motioner skildras för Blekinge, äro fullt lämpliga inom södra Möre. Då Stats-Rådsprotokollet öfver sjöförsvax^särenden af den 16 September innevarande år i 25 punkten visar, att antalet båtsmän kunna minskas med 1,232 man, så frågas, om ej billighet och rättvisa fordra, att de provinsers innevånare, som under århundraden suckat under en hårdare rotering med thy åtföljande onera, blifva lindrade; så att, om tiden ännu ej kan anses vara inne för att ställa hela båtsmansstvrkan på vakans, åtminstone den nedsättes till ett antal någorlunda. 312 Motioner i Bonde-Ståndet 1866. N:o 211. motsvarande, hvad andra provinser uppställa i nummerstyrka på hemmantalet. Det torde ej böra lemnäs oanmärkt, att den nuvarande talrika båtsmanstruppen är olämplig för ett sjöförsvar efter nutidens fordringar. Men, derest båtsmännen fortfarande skola kunna till någon del användas vid sjöförsvaret, lär det vara af nöden tillse, att på samma gång det göres anspråk på duglighet och skicklighet i sjömansyrket, äfven bör tillses, att deras ekonomiska ställning blifver förbättrad. För den lön de erhålla af roten, beräknas fyra månaders tjenstgöring årligen, detta kan vara hjelpligt, då uppfordring sker på olika tider af året och inskränker sig till fyra månader; men skall båtsmannen blifva duglig sjöman, så är klart, att tjenstgöringstiden blifver sommarmånaderna och nästan alltid längre tid än fyra månader.
Så vidt vi få betrakta oss 38 .Den i Augusti. collectivt såsom elt RiksSt., så måste de från var. hafva sam* ma intresse med dem, som äro närvarande. Derföre bolman sätta allmänheten i tillfälle att med säkerhet bedömma förhandlingarna på Riddarhuset. Att detta icke hittills skett, är temmeligen gifvet och erkändt. Då det ej skett och likväl bör ske, så tyckes mig att man bör vara glad att hafva ett förslag, som leder till målet och som är verkställbar!. Det förslag, som Gr. Sandels uppgifvit, äger i min tanke dessa begge egenskaper. Derföre tillstyrker jag detsammas antagande och anhåller att R. o. Ad. ville deråt lemna mycken uppmärksamhet. Vi hafva vid flera tillfällen sett, alt våra framställningar icke blifvit troget refererade i de allm. bladen. Man kan likväl icke hafva någon högre önskan, än att blifva riktigt bedömd af dem som icke äro närvarande. Detta så litet kostsamma förslag är så mycket mindre vådligt alt ingå på, som det endast är ett försök på 2tne månader, och således, ifall Ståndet går in derpå, men sedermera finner, att det antingen icke är ändamålsenligt eller alltför kostsamt för Riddarhus-cassan, så kan man lätt dermed upphöra. Att R. o. Ad. gör det på egen bekostnad finner jag helt naturligt, då Ståndet för sina sammankomster har ett eget hus, och utan någon slags aflöning bevistar riksdagarna; jag anser således delta vara conseqvent, och tillstyrker derföre antagande af Gr. Sandels’ förslag. Gr. Florn, Claes Fredr.: Då detta ämne förut fö revarit lill R. o. Ad:s öfverläggning, har jag haft tillfälle att jemte många af Ståndets ledamöter förklara, att jag för min de! ingalunda kunnat godkänna det sätt, hvarpå våra förhandlingar blifvit inför allmänheten refererade. Jag yttrade äfven med många andra, att ett mera opartiskt och oväldigt bedömmande af våra förhandlingar vore af nöden, för alt icke helt och hållet lemna den största allmänheten i okunnighet om hvad som här passerar, äfvensom om karakteren af Ståndets förhandlingar.
Men då de lyftade upp båren och satte sig i rörelse, träffade skenet af den stora, elektriska perronglampan hans ögon och då klarnade de för ett par sekunder. Hvitt ljus! sade han tydligt allt klart nu kunna vi fara på! Handen gjorde en famlande rörelse så föllo ögonlocken ihop. Hans sista färd var börjad. Och antagligt är väl att signalerna voro hvita hela vägen utför till ändstationen. FRÅN URSKOGEN. Ett dynamit-attentat. Bland den samling hufvudsakligast utskottsmänsklighet vi hade i vår camp nere i urskogarna var Pietari Taivalmaa ingalunda det minst originella exemplaret. Han var ordningsman i lägret och däraf framgår utan vidare för enhvar, som har hälst något begrepp om lifvet i ett läger af järnvägsarbetare, att han var en mera än vanligt duktig karl. Det är icke så alldeles lätt som det möjligen kan förefalla den oinvigde att hålla styr på ett eller annat hundratal män, representerande ett rundt tiotal olika nationaliteter, af hvilka enhvar för någon orsaks skull anser sig bättre än alla de öfriga. Gemensamt arbete, gemensamma måltider och icke minst den gemensamma sofbaracken orsaka så många sammanstötningar af intressen, att anledningar till gräl ständigt yppas. Och grälen utmynna så godt som utan undantag alltid i slagsmål, såvida de icke afklippas i tid. Vidare är hygienin i en sådan urskogscamp af rätt stor vikt. Hvarhälst den otroligt feta och djupa matjorden gräfves upp under arbetet stiga dunster upp, som påminna långt mera om förmultnade djurän om växtlämningar. Hvarje ny skärning sänder alltid åtskilliga af de nyare arbetarne, de, som ännu icke vant sig vid klimatoch andra förhållanden, till hospitalet med sumpfeber. Men därför är det också af så mycket större vikt att snyggheten i lägret och dess närmaste närhet är möjligast klanderfri, så att dess innevånare åtminstone nattetid kunna fylla sina lungor med ren luft. Det är en annan anledning till ständiga kollisioner med ordningsmakten, hvars utöfvare endast genom oaflåtlig påpasslighet och omutlig stränghet kan förhindra att campen, trots asgamarnas renhållningsarbete, förvandlas till ja, det är lättare att föreställa sig än att beskrifva hvad den skulle bli.
Såsom boende i Östergöthland, har jag mig bekant, att den ifrå - Den 13 Augusti. 207 gavande Bibliothekai ien är, i afseende på sin befattning en högst utmärkt man och jag får således vördsamt tillstyrka bifall till Ulsk:s betäuk. Gr. Mörner: Till StatsUtsk:s fattade beslut borde, för att göra saken fullständig, äfven läggas en motivering sådan som den, sorn förefinnes i betänk. Det fordras, jag måste tillslå det, en skarpare lolkningskonst, än den, jag är i stånd af, för att rätt fatta meningen. Det står alt ”Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasiioch Slifts-Bibliolhek icke är i gällande skolordning bland skol-lärarne uptagen”. Det torde vara för hvar och en bekant, all skolordningen icke innefattar förteckning på alla möjliga tjenstemän och således icke kan speciellt uplaga Hr Wiede, så alt detta icke är synnerligen uplysande. Beträffande hvad, som talats om StatsUtsk:s afsigt att motverka den för Hr Wiede begärda löneförhöjning, så var denna afsigt lemligen klart uttalad derigenom, alt SlatsUtsk. hade afslagit förslaget om löneförhöjningen för Bibliothekarien i Linköping och detta var af samtlige RiksSt:n bifallet, så att jag lemnar derhän huruvida SlalsUlsk:s resonnemang står väl tillsammans med SlatslJtsk:s förut vidtagna åtgärder i denna fråga. Det är emellertid, på sätt jag förut tagit mig friheten anmärka, en ovanlig åtgärd, alt R. St. på enskilda motionärers föranledande anvisa speciella arfvoden åt i tjenst varande personer. Går man in på denna bana, så kan man komma temligen långt. Något hvar kan hafva en vän eller anförvandt, åt hvilken man kunde lycka att det skulle vara nyttigt eller angenämt, att på detta sätt bereda en förbättring uti bans ekonomiska ställning. Jag tror att det år en vådlig bana att beträda och får för min del vidhålla mitt yrkande om afslag på Utsk:s nu föredragna betänk. Hr Tham: Om, uti Frih.
Mondeståndet väckt motion, sorn blifvit till Statsutskottet remitterad, hemställt, att krut-transport-skjutsens utgörande under fredliga tider måtte skiljas från jordbruket på det sätt, att kronan, medelst entreprenad elier ackord, sjelf besörjde utgörandet af denna skjuts, så att jordbrukare, som äro boende aflägse ifrån de vägar, der omförinälde transporter verkställas, kunde befrias från berörde för dem ganska betungande onus. Sedan Stats-utskottet ansett sig böra behandla denna motion gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, hafva Utskotten sammanträdt och tagit densamma i öfvervägande; och som kronoskjutsen, dermed kruttransporter vanligen befordras, är ett af ålder hemman i allmänhet med vissa undantag åliggande onus, hvilket i sednare tider blifvit i så måtto lindradt, som kronoskjutsen nu mera, enligt Kongl, förordningen den 6 Maj 1830, betalas lika med gästgifvare-skjuts; alltså och då kruttransporter, hvilka motionären synes hafva egentligen gjort till föremål för motionen, icke inträffa serdeles ofta, och det skulle blifva förenadt med både svårighet och kostnad att vid hvarje tillfälle, som kruttransport egde rum, genom ackord anskaffa så stort antal hästar, som till sådane transporter kunde erfordras, hemställa Utskotten, att ofvannämnde motion må förfalla Stockholm den 17 Juli 1848. Bih. tål R. St. Besvärtoch Ekon.-Ulsk. Utlåtande, N:o 60. Ank. till Eip.Utsk. den 18 Juli, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, att Provinsen Jemtland måtte roteras, i enlighet med Rikets tStänders fattade beslut. Hos Hedervärda Bonde-ståndet hafva Riksdagsfullmäktige Anders Olsson och Jonas Ersson från Jemtlands län, uti ingifven motion, anfört, att ehuru Rikets Ständer för sin del beslutit och uti underdånig skrifvelse den 30 December 1840 hos Kongl.
Då det förslag icke blifvit väckt inom rällan tid, att de skola sammankomma på annan dag än vid denna riksdag, så är det tydligt, att den dagen måste af Exp.Utsk. i riksdagsbeslutet utsättas. Beträffande Hr Prinzenskölds anförande, att den omständigheten att vi nu hafva riksdag är en tillräcklig händelse till väckande af ifrågavar. motion, så lemnar jag till en hvar ali bedomina, huruvida det är en under riksdagen inträffad händelse att vi nu hafva riksdag. Argumenterar man på det sättet, sä kan man äfven väcka motioner, i hvilket ämne som helst, huru länge som helst; ty det är förhållandet under hela riksdagen att vi hafva riksdag. Jag anser det vara grundlagsvidrigt att remittera den väckta motionen och anhåller om afslag derå. Gr. Lagerbjelke: 37 § Riksd.Ordn. innehåller: ”Intet Utskott, Constit.- och Banko Utsk:n allena undantagne, vare berättigad! att väcka frågor till afgörande i R. St:rs plena, eller att uptaga andra ämnen, än de från plena remitterade.” Exp.Utsk. kan således icke till RiksStm inkomma med utlåt, i något ämne, som icke blifvit ifrån R. St:s plena till Utsk. remitteradt. Jag anser derföre behöfligt, att en motion väckes till utsättande af dag för nästa riksdags början, så vida Exp.Utsk.. skall komma i tillfälle alt inkomma med mern. i detta afseende. Det år visserligen sannt, att någon inträffad händelse icke föranledt denna motion, men jag föreställer mig, alt den 37 § Riksd.Ordn. är ett tillräckligt nödtvång för att göra en sådan motion laglig. Så har äfven vid föreg, riksdagar alltid, så vidt jag vet, tillgått, och om RiksStm icke medgåfve remiss af någon motion om utsättandet 15* 228 Den 2 April. af dag till nästa riksdag, vore fruktansvärd! att Exp.Utsk. emot 37 § Riksd.
Hvad slutligen angar de af Botvid Jonsson gjordaförslag till ändringar, , tillägg och rättelser i1 Kongl. Förordningen; den g Fehr.. 1803;. få; Utskotten, med; erinran, att ändring i 5 §.. af berörde: Nådiga Förordning redan är. vorden; föreslagen och grundeme derföre angifna, vördsamt anföra , dels att de uppgifna; redactions-fÖrändringarne, ulan att leda-till det åsyftade ändamålet, öfverensstämmelse emellan;Skiftes-Stadgan; och Stängsel-Författningen, endast skulle medföra; osäkerhet och svårigheter vid; tolkningen; och tillämpningen: af den; senare, dels ock att antagande af tre serskildadflnings-grunder, hemmantal, jördens beskaffenhet och sammadteliiings-grund1 som gäller vid! egoskifte, ofelbart skulle i verkställigheten möta; oöfvervinnerligahinder;, vid hvilket förhållande Utskotten hemställa,. om icke Botvid Jonssonsomförmäldaframställningar, mål Iemnas> utan bifall.. Stockholmden r.f Jan. Reser v.a tion:: Emot: föreslående Utlåtande reserverade sig,-Herr Hjärne.. S-TiöUKHCfLJVIlj, j&35>„ hosJU. A'.. W-uhemk. Lagsamt Allm. Besv.- och Otcon.-ZItsk Betankande iV.-o ^i. { N:o 42. Ankom till Exp.-Utsk. flen 29 Januarii, Betänkande, i anledning af väckt motion, om utfärdande af en allmän Boställs-, Byggnadsoch Husesyns-Ordning. Uti elt till Höglofl.
Jag kan icke föreställa mig, att orsaken, hvarför löneförbättring af detta Stånd önskas, kan vara någon annan än öfvertygelsen, att det allmännas bästa fordrar den; men ifrågävar. inbjudning skulle af mången anses vara föranledd af de särskilda förhållanden, som inom R. o Ad. ega rum, och hvad som är säkert ar, att om det än skulle lyckas R. o. Ad. alt förmå de öfriga Stånden att instämma i R. o. Ad:s ifrågavar. beslut, vinner R. o. Ad. ingenting derpå i allmänna opinionen. För min del finner jag inga skäl anförda, som äro af den beskaffenhet, att jag kan instämma i inbjudningen, utan får jag afstyrka densamma. Frih. Cederström, Jac.: Frih. Palmstjerna har försökt att rättfärdiga SlatsUtsk:s uppgift derom, att KammarColl:m icke bestått af flera ledamöter, då Finland tillhörde Sverige, än nu. Denna uppgift i Utsk:s betänk, är dock Den 13 Augusti f. m. 33c) ganska bestämdt oriktig, hvilket jag bevisade i förra plenum, och jag är i tillfälle att nu förnya denna bevisning. Enligt 3o § af KammarCollegii instruetion d. ii Oct. 1734 blef då förordnad!, att Colltm skulle hafva 7 ledamöter, deraf 5 på ordinarie och 2 på extraordinarie stat. Detta förhållande, ytterligare stadfästadt på R. St:s begäran vid 1741 års riksdag, har fortfarit till år 1812, och således ända tills Finland blef skiljdt från Sverige. År 1812 blef ledamöternas antal, i stället att förminskas, ökadt till 8 kammarråd på Rikets stat, och der aro de ännu i denna dag uppförda. Af dessa 8 ledamöter linnas icke nu i tjenst flera än 6, och de 2:ne öfriga lönerna äro anslagna till löneförbättring åt de 6 kammarråd, sorn finnas, pä det att deras löner må uppgå till 1,600 r:dr, hvilket förhållande inträffade år 1831 , då jag emottog presidentsembetet.