Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Herr John Hall hunnit något uppwäxa och öfwer de så kallade slyngelåren, ansåg förste Kontoristen hos gamla Herr Hall (en skicklig och driftig man, som derigenom förwärfwat en årlig lön af mer än en tunna guld,) att unga Patron John också i tid borde wänjas wid ordning och flit, för att en dag kunna sköta husets affärer, och yttrade derföre wid ett tillfälle till honom: ”Herrn kunde alltför wäl nu begynna, att, såsom arbetande, infinna sig på kontoret.” ”Se! Se!” ropade gamla Herrn, som satt wid sin wälförsedda mahogonypulpet i inre rummet, och hörde detta yttrande: ”Se! min son behöfwer inte arbeta, Han kan alldrig bli fattig. – Kontoristen teg, ty det war hans skyldighet. I stället för att lära något i handelswägen nyttigt och att söka gå i sin fars fotspår, fick alltså unga Herrn göra hwad han behagade, och slog sig derföre på det enda som roade honom, hwilket war: att rita, särdeles theater-scener; att uppköpa snäckor, uppstoppade foglar, underliga naturalster, förnämligast mineralier och månstenar, ty penningar erhöll han otrytandes och i öfwerflöd. För att kunna åtkomma dylikt, wäl rätt artigt men föga räntegifwande kram, beslöt han, att, med en särdeles wäl försedd kaßa, resa till Danmarks hufwudstad, ungefär trettio mil aflägsen från deß födelseort Götheborg. Men, wid ankomsten till Helsingborg, hwarifrån sundet till Danmark knappt utgör en half Swensk mils bredd, tordes han ej fara längre på wattnet, än några hundrade alnar, ty unga Herrn lärer hafwa warit, som Swenska ordspråket lyder: En kruka till sjöß; hwarföre han ock befallte styrmannen att wända om till lands igen, på det han, den så kallade Norra wägen, genom Törneå och Ryßland, som utgör några hundrade mil, måtte kunna, utan någon sjöresa, komma åtminstone till Danmarks fasta land, om än målet, Köpenhamn, hwars tornspetsar han från Skåne ägde i ögnasigte, alldrig kunde nås.
625 ligen väcka fråga, och får såsom skäl derför anföra, alt det distrikt, som skulle komma i åtnjutande af den ifrågavarande fördelen är ganska betydligt, innefattande, om man anser det utsträcka sig till halfva afståndet till närmaste läroverk, hela Jösse härad, större delen al Gillberga och Nordmarks härader samt nordvestra delen af Fryksdals härad med tillsammans omkring 00,000 invånare, deraf endast i Jösse prosteri nära 28,000, och med, förutom en mängd herregårdar och boställen, 5:ne glasbruk samt några och 20 jernbruk; all afsiåndet lill Carlstads högre elementarläroverk, det närmaste, till hvilket ortens invånare kunna vända sig, utgör 8 mil och således högst kännbart fördyrar och försvårar för ortens ungdom begagnandet af undervisningen i Carlstad, der för öfrigt, enligt biskopens vitsord, är ondt om plats för alla från orterna tillströmmande undervisningssökande: att tillgången till en fullständigare undervisning vanligen visat sig löranleda dess allmännare anlitande, och ali således ett treklassigt läroverk i Arvika antagligen skulle komma att besökas af vida flera lärjungar, än som hittills besökt det tvåklassiga läroverket, helst lärokursens utsträckning helt naturligt föranleder flere alt längre qvarstanna, hvarigenom antalet på en gång närvarande ökas; att den aflägset belägna orten har ett stort behof af att kunna i hemtrakten, utan alltför stora kostnader och omvägar, åt sin ungdom erhålla en undervisning, som omfattar det nödvändigaste för den medborgerliga bildning, som nu i det praktiska lifvet erfordras och som icke kan tillfredsställas eller motsvaras af ett blott tvåklassigt läroverk. Flera andra skäl äro anförda i de lill Kongl. Maj:t ingifna handlingar rörande denna angelägenhet, och åberopar jag dem, under anhållan att till Stats-Utskoltet få inkomma med afskrift af dessa handlingar. På grund af alla dessa skäl och på flerfaldiga uppmaningar från aktade och bildade medborgare i orten, taegr jag mig anledning härmed vördsamligen föreslå: att Pikets Ständer måtte anslå nödiga medel till en tredje lärare vid Arvika elementarläroverk, i likhet med förhållandet vid andra treklassiga läroverk i riket.
Åter ett annat exempel: tvänne allmänningar ligga bredvid hvarannan i serskildta Län och Härader, och emellan dem yppas tvist om rätta irågången; Den 27 Augusti f. nj. i43 denna tvist innefattar tillika frågan om rätta Länsskillnaden, Länen emellan; oell den skall enligt Författningarne äf Länsskillnadsrätt afgöras; dess dom afgör tillika rälta rågången ällmänhingärne emellan. Derjemte får jag anmärka, att enligt serskild författning rågångstvister inom Norra och Södra Åsbo samt Bjäre Härader i Skåne gå till ÄgodelningsRält, och icke till HäradsRätt, hvilket Stadgande skidle genom Utskottens föreslagne ändring iipphäfvas. Jag tror på desse skäl, att SkiftesStadgan bör i denna omständighet bli oförändrad; den upptar samma ord sorn 1783 års StorskiftesFörordning; intet misstag förspordes, ehuru efter då varande Författningar rågångstvister å Kronojord gingo till Landshöfdingen; inen skall ordet ‘vederbörlig Domstol förähdras, så bör uttrycket bli så bär: Sedan stånde livar och en af dem fritt, att målet instämma, när det ensamt ror Stadsjord , lill StadsDomstol, och eljest till HäradsRätt, der ej annorlunda för något serskildt fall nimes förördnadt. Uppå derefter gjord proposition förenade sig Ridderskapet och Adeln om afslag å Utskottens yttrande, samt antagande af Herr Danckwardts förslag), sä lydande: Sedan stånde hvar och en af elem frittj att målet instämma_, när det ensamt rör stadsjordtill Stadsdömstolj och eljest i44 Den 27 Augusti f. m. till Häradsrätt, der ej annorlunda för något serskildt fall finnes förordnadt. Angående den anmärkning, som i öfrigt blifvit gjord vid 5 Capitlet 2 A Hvad Utskotten härom yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid 5 Capitlet 6 A Utskottens yttrande blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Föredrogos ånyo och bilöllos Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 30, angående förändringar i de till den blifvande nya Bevillnings-sladgan hörande formulärer; och Betänkande N:o 32, i anledning af väckta motioner dels om utvidgning i den presterskapet tillerkända fribrefs-rältighet, dels om en sådan rättighets meddelande åt skol-styrelser, sparbanker och inhemska brandstods-bolag. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bifölls Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 10, i anledning af väckt motion om rättighet för innevånarne i Wermland att uti lösväskor med posten sända paketer af till och med ett skålpunds vigt. Vrån Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottels nedannämnde Utlåtanden och Memorial: N:o 164, angående beräkningen af den erforderliga tillökningen i anslagen för de 3:ne Artilleri-regementena samt Artilleri-batteriet i Norrland. N:o 405. i fråga om löne-förbättnng för Krigs-hofrättens civile embets ocb tjenstemän m. tl. Afslogs. N:o 166. angående föreslagen pension för t. f. Kamereraren vid f. d. Ge neral-assistans-koritoret G. Grundén. Afslogs. N:o 176. i anledning af erhållen återremiss å åtskiliga i Memorialet N:o 149 föreslagna voterings-propositioner. Lades med ogillande till handtingarne. N:o 171, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 122, an gående reglering af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud-titel. Ståndet, som vidblef sina förut fattade beslut, lade Utlåtandet till hand lingarne. N:o 168, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension för Öfver-jägmästaren A. H. Kasten.
Jag föreslår derjemte, att Rikets Ständer genom en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det alla oafgjorda skaltläggningsfrågor må i Kongl. Kammar - 78 Den 8 December f. in. Gollegium tills vidare hvila, intill dess denna fråga hinner utarbetas och afgöras. Anhålles ödmjukast om remiss till Statsoch EkonomiUtskotten, dit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet afgått. Lades på bordet. Hans Excellence Herr Grejven och Landt Mar skalken ankom, samt emottog Klubban af Grefve Lewenhaupt. Herr von Becker, Carl Johan: I anseende dertill, att jag nödgas om några dagar återvända till min aflägsna hemort, utan att säkert vela, när jag hit kan återkomma, måste jag afsäga mig den plats Ridderskapets och Adelns förtroende lemnat mig i BancoUtskottet. Det sker med verklig ledsnad att ej, åtminstone med ett redligt bemödande, kunna svara mot delta förtroende. Anmältes och emottogs HojCanceller en in. m. Herr D. von Schultzenheimj hvilken, å Kongl. Maj:ts höga vägnar, aflemnade Kongl. Maj:ts den 6 dennes till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse om valet af ett Hemligt Utskott. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCancclleren, att till Kongl. Maj:t framföra Rid - Den 8 December f. m. 79 derskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse skulle med första varda till handläggning företagen. Sedan Herr IiofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad , upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse.
Konungen satt – såsom det heter – på en upphöjd stol, som skulle föreställa tron. Man har eljest berättat att vid detta brådskande tillfälle en tron från teatern, i brist af någon annan, blifvit hemtad – och var det så, då kan man säga att den tronen var mer än profetisk ... Högtidligheten förhöjdes deraf att den inträffade på årsdagen af hans maj:ts ankomst som ståthållare till Kristiania samt slutligen genom en af borgerskapet gifven folkfest i trädgården utanföre residenset. I de närmaste dagarne var allt lif, förhoppning och hänförelse. Under den allmänna berusningen af frihetens stora sak skola damerna visat sig till och med så starka i patriotiska tänkesätt att – enligt uppgift af en senare författare – icke mindre än 400 flickor bildat sig till ett amasongarde. Dessa ”Norges sköldmör” anfördes af en prestdotter, hvilken samme författare låter gälla för Kristian Fredriks älskarinna, en ny Agnes Sorel, som eldat honom för frihetens strid. Hvad grund detta kan ega, lemnas derhän. Ingenting derom hördes i grannriket. Snart slog emellertid bladet om. Till en början fann man anledning till missnöje deruti att konungen utnämt för många kammarherrar – det var ej tid nu, under landets närvarande bekymmer, att tänka på ståt. Sedan kom svårare hufvudbry i och för de olyckliga gesantskapen vid främmande hof, der man alltjemt ingenting ville veta af det nykrönta majestätet – och slutligen de ständigt inlöpande underrättelserna om Carl Johans armé, icke blott den hemmavarande under fältmarskalken Essen, utan den än betydligare, som återvände från Tyskland och hvilken skulle kommenderas af Carl Johan sjelf. Allt detta var hotande. Men en ännu svårare fiende stod inne i dörrarne – det var den hotande hungern, och den skulle naturligtvis dristigt träda allt närmare och närmare, då Norges hamnar fortforo att vara blokerade. Allt hvad som kunde göras för afhjelpande af denna olycka, d. v. s. för införsel af säd, berodde på det svar, som en till London afgången deputation i och för denna fråga der kunde erhålla.
Hade Utsk. i sitt förslag upgifvit grunderna för den nya lagen, hade det ju varit ganska lätt att framdeles antaga §:n sådan den i öfrigt är upstäld, ty med ordet naturalisation måtte väl menas, att utländningar skola erhålla full medborgare-rätt. När nu i §:u står att de skola blifva naturaliserade i den ordning och under vilkor, som i serskild lag kommer att bestäm - Den 8 Mars f. ra. 107 mas, synes det mig, som skulle just det ändamål Gr:n och hvar och en annan söker, ganska lätt kunna upnås, men att inlägga i förslaget cn slutföljd, som ger rättigheter, dem man icke vill och icke bör tillerkänna utländningar, är en oförsigtighet, som bör undvikas, hvarföre jag förnyar min anhållan att förslaget, sådant det nu är, må af R. o. Ad. ogillas. Gr. Lagerbjelke: Enl. min åsigt sammanblandar man här två i sjelfva verket åtskiljda frågor. Den ena af grundlagsenlig vigt, hvarom i grundlagen bör stadgas, den andra af mera rörlig beskaffenhet och hvilken derför bör återfinnas i civil-lag. Af constituliv natur är att K. M. till civila tjenster eger att befordra endast infödde Svenske män, samt att det icke må bero j>å Konungens eget godtfinnande alt utstaka de grunder, efter hvilka en utländning kan blifva till Svensk medborgare uptagen, och såsom sådan komma i åtnjutande af samma rättigheter som infödd Svensk man. Detta är af grundlagsnatur och detta har Const.Utsk. i sitt förslag intagit. Skulle nu detta förslag blifva lag, så kan derefter ingen utländning utnämnas till Svenskt civilt embete eller uptagas till Svensk medborgare annorledes än efter en lag, gemensamt stiftad af Konung och Ständer; men att åter stadga, att alla de vilkor, hvilka i denna lag innehållas, skola vara af constituliv natur och intagas i grundlagen, torde vara mindre rätt.
Arbetare, som, utan Mästares tillåtelse, öfvergifver arbetet, utan att dertill kunna anföra någon laglig orsak, straffas med fängelse under lika lång tid, som han sitt ar - Den x r April e. m, bete försummat, och om han Öfrei bevisas att att hafva gjort det med uppsåt, att skada antingen Mästaren sjelf eller den arbetet beställt, vare fängelsetiden förlängd från i till 3 månader, efter omständigheterna. 13. Arbetare, som utan lagliga skäl fram: härdar i det uppsåt att vilja lemna sin tjenst innan den öfverenskomna tiden förlupit, vare förpligtad, att ingå ny förbindelse med samma Mästare, och att fullgöra sina skyldigheter under Polisens uppsigt, 14. Mästare håfve rättighet, att när honom godt synes, skilja från sin tjenst den arbetare, som åtagit sig verkställandet af ett arbete, som han ej är vuxen; så framt ej arbetaren derom förut erinrat. 15. Tvistigheter Mästare och arbetare emellan, rörande arbete, som är föKärdigadt efter stycke, afdömas efter omständigheterna, efter allmänt bruk, eller mätismanna ordom. XI. Om Lära. i. Hvarje Handtverkare och Fabrikant bär rätt, att ingå öfverenskommelse med personer af båda könen och af hvad ålder sorn helst, äfven minderåriga, för att undervisa elem i sitt yrke emot åtagande af dessa att ar - Den ii April e. m. 205 beta hos Mästaren en viss tid, Sorn dock icke får öfverskrida 5 år} med förbehåll: a) Att Öfver denna förbindelse upprättas contract, som innefauar alla öfverenskomha vilkor, och af båda Contrahenterne underskrifves. b) Att Contractet dessutom å Lärlingens vägnar undertecknas af 2;ne utaf honom kände personer, af hvilka i händelse han är omyndig, den efla bör vara hans Far, Mor, Förmyndare, eller nära anförvandt, om sådan finnes. c)'
Då rann der upp en fager konunga-son, hvilken tog i besittning sitt fäderne-arf, som jätten hade röfvat. Derefter gifte prinsen sig med torpare-dottern, och de lefde lyckliga i alla dagar. En öfverlemning ifrån ~S. Småland~ förtäljer, att det var ett bonde-folk, som var så fattigt, att de måste gifva sig ut i verlden och söka lyckan hvar på sitt håll. När de nu skulle dela sin egendom, fanns intet att skifta, utom en gryta och en gryt-slef, en ko och en katt. Gubben och gumman kommo så i strid med hvarandra, hvem som skulle ega grytan, och det lyktades inte bättre, än att käringen tog grytan och lopp åt skogen; men gubben fattade slefven och sprang efter. Ingen af dem kom någonsin hem igen. Pojken och flickan råkade likaledes i tvist med hvarandra, ty begge ville hafva kon. Då gick katten fram till den unga tärnan, och sade: »tag mig! tag mig! jag vill hjelpa dig.» Flickan lät så nöja sig med katten, och de gingo samman till kungs-gården, hvarest flickan begärde tjenst. Drottningen sporde hvad slöjd hon kunde. Tärnan svarade, som katten lärt henne: »jag kan sömma silke.» Hon sattes nu att sticka ett täcke. Då sade katten: »tag ett hår af min svans, och nyttja som nål.» Flickan gjorde så, och sömmade ett täcke, hvars make ingen har skådat. En dag fick tärnan se hvarest hennes föräldrar kommo löpande utur skogen, gumman före och gubben efter. Då log hon. Konungen sporde hvi hon log så. Jungfrun svarade, som katten hade lärt henne: »jo, jag tänker derpå, att eder gård står uppå trädstolpar, men min gård står uppå guld-stolpar.» Konungen satte sig nu i sinnet att fara till gården, som han hört omtalas, och de gåfvo sig på resan. När de kommo fram, var ingen hemma, utom jättens hustru. Katten gick så in, helsade jätte-qvinnan, och sade att hon skulle laga till ett stort gille, ty jätten hade bjudit många gäster.
M:t bestridt och som äro Dess ‘fordringar på Gassans blifvande tillgångar, ut - Betänk anden, N:o 346, 347- i5t gjorde den r sistl. Oct&ber, en summa af 192,339 R:dr E:co, 32 sk. 4 >:st.” K. M:t förblifver R. St:rs Statsutskott med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. G. af Welter stedt. Detta K. M:ls Nåd. tillkännagifvande, om förhållandet med inkomsterne från Ön S:t Barthelemy, under den tid som framflutit sedan år 1823, då äfven underrättelse i berörde ämne R. St:r meddelades, har Utskottet ansett icke fordra annan åtgärd, än att till R. St:r detsamma vördsamligen frambära. Utlåtande, i fråga om förändrad reglering af Fjerdingsmännens LöneAnslag. (U.-A.) Under åberopande af Förstärkta Stats-Utskottets beslut, hvarigenom det nu utgående Löne Anslaget för Fjerdingsmännen ansetts böra än vidare fortfara, har Riksdagsfullmäktigen Lars Bygdén fran Westerbottens Lån, med den rätt 56 §. Riksdagsordningen honom lemnade, uti Memorial, som till Utskottet blifvit remitteradt, framställt det alternativa förslag, att antingen i den mohn, som nu varande Fjerdingsman med Löner afgingo, K. M:t måtte tillvägabringa och i5a S t a t s - U t s k o 11 e t s till verkställighet befordra en sådan reglering af LöneAnslaget för Fjerdingsmännen, alt alla orter och alla Fjerdingsman i Riket kommo i åtnjutande af lika rätt och andel uti detsamma, eller ock R. St:r öka anslaget till så stort belopp, att enahanda Lönevilkor kunde erhållas af de lönlöse eller svagast lönte Fjerdingsman, som alla de nu lönade Fjerdingsmännen per medium innehafva.
— Nr® 186. angående kostnaderna för tryckningen af Riks-Ståndens protokoller vid nuvarande riksdag jemte dertill hörande bihang. X. B. 358. A. 364. — N:o 187. angående dels tillägg till förut meddelade stadganden i afseende på utdelningen af ds tryckta riksdags-handlingar ne, 13 194 — S — dels förhöjning af arfvodet för dermed förenade bestyr. X. B. 359. A. 365. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 188- angående särskilda arfvodens beviljande för verkställigheten af riksdags kostnadernas betalning, samt granskningen af de å dessa kostnader afgifna räkningar och reqvisitioner. X. B. 359. A. 365. — N:o 189. i anledning af väckt fråga om medels anvisande till inköp eller expropriation af fasta egendomen N:o 1 på Riddarholmen. X. B. 359. A. 365. XI. U. 87, 119. E. 269. — N:o 190. i anledning af väckt fråga om bestämmande af större areal för gärde-mantalet inom Bodums pastorat af Wester-Norrlands län. X. B. 359. A. 365. — N:o 191- i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, i fråga om eftergift af det f. dLandshöfdingen i Götheborgs och Bohus län, Generalmajoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för Kronans förlust till följd af länsbokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande. X. B. 359. A. 365. XI. E. 19.
Då hela fornverldens humanistiska bildning hvilar på grekisk grund; då den klassiska grekiskans inflytande på den moderna bildningen varit så mägtigt, att nästan alla s. k. termini technici ännu i dag äro af grekiskt ursprung; då icke blott historien och filosofien, utan jemväl sjelfva den kristna salighetslära^ hafva sina djupaste och heligaste urkunder ursprungligen författade på grekiskt språk; då den skapande konstens skönaste alster i forntiden äro att igenfinna på Hellas’ grund, och endast såsom efterbildningar öfverflyttades till Tiberns stränder; då, med ett ord, allt förenar sig, att för den vetenskapligt bildade mannen göra grekiska språkets kännedom fullt lika nödvändig som latinets, måste jag, för min del, motsätta mig hvarje steg, som kan leda till grekiskans utestängande från elementarläroverkets klassiska, linie. — Då dertill kommer, att det dispenssystem, som nu åter är i fråga att införa, under det treåriga försöket åren 1856—1859, hvarken bevisade sig nyttigt och fruktbärande för ungdomen, ej heller utan största svårighet och rubbning af undervisningens ordentliga gång kunde med de vid läroverken befintliga lärarekrafterne genomföras, och då ändtligen vederbörande målsmän nästan lika ofta äro urståndsatte att rätt bedöma och afgöra ynglingarnes anlag och fallenhet, som desse sjelfve att ännu under skolåren bestämma sitt framtida vitse genus, finner jag deruti fullt tillräckliga skäl, att i afseende på befrielse från grekiskans läsning vid elementarläroverken inskränka mig till hvad genom Kongl. Brefvet den 12 Maj 1865 är medgifvet;» af Kyrkoherden Simonsson: »I Utskottets genom detta betänkande åt Rikets Ständer gifna tillstyrkan, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om befrielse för lärjunge vid elementarläroverk från grekiska språkets läsning, allenast på målsmannens begäran, har jag så mycket mindre kunnat instämma, som Kongl. Maj:t helt nyligen på begäran af Rikets sednast församlade
J a g ' kände att något var i olag och det gjorde nog mamnia ocks8, fastiiii Iion ej .sade något åt oss, ty nar pappa pk aftonen kom hem frhn sin resa och prisade hennes verk, samt tackade sin modiga lilla liustrii, som ej låtit .sig. bortklemas af medgångens dagar, blef hon hdock ej rätt glad. Farmor var, trots den ökade lyxen i sitt rum, ej vid sitt gamla goda lynne - hon påstod att hon ej sof om nätterna, men att det kom sig af hennes sjutioåttcl, Ar, » så det var ingenting att göra åt den saken w. Hon pallrade jiimt omkring, då hon var inne hos sig, hon hade '. ingen ro livarken i den moderua soffan eller pk stolarna; fös schaggfåtöljen tycktes hon t. o. ni. tiafvn en afgjord inotrilja. Hon vistades nu mer inne hos oss an förr och liar tycktes lion vara sig mer lik. Erik-, sade vår mor en dag till pappa,:) jag gjorde en förfarlig duinhet den dag, jag s a d e farniors gamla möbler - lion öfverlefver det bestänidt aldrig - och jag som menade s i val! J a g ä r riktigt rädd! Om jag ätminstone kunde &amp; teifiiina hennes gamla gungstol w. ja Bvem '? * utropade vår inoï fbrtviflad,: .tror du inte jag gjort allt livad jag kunnat för att Iilina ett spik af den. snart kan inte jag Iieller sof va on1 nätterna! o &gt; T a g inte sk illa vid dig, kiisa E ~ w:. trcstaiie v i s far,:: nog skola vi finna ratt p&amp; den.^ Xen det var ej så lätt sotii pappa tiinkt, t y en kliidst&amp;nilsinadaiii hade köpt stolen af niin nior, hon hade sedan Iiimnit Artta, och niin * man fann reda p&amp; he~ine,liade Iion salt stolen.
Friherre Ltjsrnttellt, Larl Lustaf, uppläste följande: § zy. Sä wida RIddcrskapct och Adeln genom stna Elcctorer utnämna Ledamöter lill Rikstas StändcS Utskott, anser jag det wara sLr Stkr.oet sdrnedrande, att Deputerade dcrifrän kunna äga m t. upphäfwa den ordning, som betz principaler faststäldt. — En sädrn ölprit af Lag föranleder till Schismc, sä mycket mera skadlig, som jag dä icke eller imer, hwar. före icke de öfriga Respcctivc StänbenS Fullmägtige mä komma i fräga att föra ordct. Om jag ej enskildt högt wärderade det förtroende, som jag af Hdglofl. Rrodrrff pct och Adeln un. der detta Riksmöte ägt, att utöfwa kullet af Ordförande uti ett Utskott, der sjelfwa rättwisan kiäjwec kundskaper och forskning, där ära och redlighet fram - 4Z06 Den HctobeL. för lnkrigett förtjcttar ett ppperligt rum, fä hade jag med afseende pä Unn ofullkomlighet icke bordt ötagä mig ett answar, som blott nitet för pligtertta och wits jan att gagna katt rättfärdiga, Likwäl anser jag nägott ändring af förenämtts de b.ss-ffenhrt wara Ridberstapet och Adeta mindre wärdig och i det hela npltig, och bet mä ankoniMä pä edert egit niedgiftvande mitta Herrar, om icke pä detta rum klubbatt wärdigt föres i bett hand, som Bör» den hennk tillagt, — Jag prkar säkekeS i ödmjukhet, att dett förr ntagnä Ordning Med Ordförande i tit» flottett hädanefter Mä följas. Friherre 8 tjsrnt tsst t tilläde Munte» tigett, det han attsäg heta denna föreskrift tämpeligett kunna skiljas ifrän Riksdags - Ordttittgett och endast tillhöra Riddarhus»Ordningen, Herr fatttt Friherre ^Istttterlieions propositidit antaglig.