Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tinglöfs efterlemnade egendom skulle förhållas, samt icke visadt blifvit att förordnandet, på sätt i stämningen blifvit ifrågasatt, omfattade annan egendom, än den Tinglöf egt lagligen bortgifva, blefve Advokatfiskals-embetets påstående, att Inga Catharina Tinglöfs qvarlåtenskap, eller någon del deraf, måtte såsom dana-arf Kongl. Maj:t och Kronan tillerkännas, ogilladt; att Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt, uppå Kammar-advokatfiskals-embetets derstädes fullföljda talan, genom dom den 31 Januari 1855 förklarat att ehuru bemälde vittnen på sin ed tagit, att jungfru Tinglöf den 1 April 1845 i vittnens närvaro med sundt och fullt förstånd och af fri vilja, rörande huru med hennes egendom efter hennes död skulle förhållas, haft så beskaffadt förklarande som ofvan förmäldt vore, likväl och som icke utredt vore att jungfru Tinglöf dervid för vittnena, som icke varit särskildt tillkallade för att bevittna något testamente, tillkännagifvit, att hon med de sålunda om hennes qvarlåtenskap fällda yttranden, hvilka, efter hvad vittnesmålen föranledde, tillkommit endast under samtal med ena vittnet och till en del såsom svar på af samma vittne framställda frågor, haft för afsigt att uttrycka sin yttersta vilja samt vid sådant förhållande nämnde yttrande icke kunde tillerkännas verkan af ett i laga ordning upprättadt testamente, blefve, med ändring af Rådstufvu-rättens utslag, Advokatfiskals-embetets å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar instämde talan på det sätt bifallen, att jungfru Tinglöfs omförmälde af hustru Grahn, enkan Råstedt och pigan Malmström omvittnade förordnande förklarades icke utgöra hinder för Kongl. Majit och Kronan att af jungfru Tinglöfs efterlemnade tillgångar, såsom dana-arf, komma i besittning; hvilket beslut Kongl. Majit, efter det Nyköpings fattigvårds-direktion deruti sökt ändring, genom högstberörde den 11 November nästlidne år meddelade dom i nåder gillat och fastställt.
Erågan är nu — naturligtvis icke om att strida med Konungamakten om tolkningen af 89 § Reg:sF:n — utan om icke Ständerna borde åter försöka, genom utarbetande af nytt lagförslag vinna ändamålet enligt 87 §? Det borde nemi. förmodas att Konungen nu skulle sjelf önska se undanröjde de oundvikliga konflikter som förr eller sednare måste äga rum emellan sedelbanker af trenne serskilda arter, nemi. RiksBanken med sina LåneKont., de s. k. Enskilda och slutligen FilialBanker, hvilka jag för min del ej kan anse för annat än produkter af grundlags-vidrig utsträckning af R. Stms Bankprevilegium, med detsamma de äro uppenbarligen, under denna synpunkt, en af Ständerna vidtagen utväg, att till trots af det så ifrigt förfäktade K. Preerogativet, tillskapa inrättningar som lia för ändamål att tillintetgöra det af Konungamakten antagna, systemet. Två sträfvanden, alltså båda i strid med Banklagen af d. 1 Mars 1830. Hittills har jag fortsatt denna skildring af Bank-lagstiftningen endast på grund af handlingar och efter enkla förnuftslut, lika med dem jag sökt göra gällande alltifrån och med 1833, då PrivatBanken i Wermland stiftades, år 1838 och då jag sista gången såsom Revisor i samma Bank sökte motsätta mig Bolagets visade lystnad och sträfvande att på samma lilla fond utvidga sedelrörelsen och slutligen då vid 1841 och 1844 års Riksdagar äfvensom genom flera tryckta skrifter jag ideligen varnat för öfverdrift samt arbetat för att få lag stiftad. Det var emot min yttrade mening, som man vid den sednare Riksdagen fann upp och genomdref den sats i tillämnad men aldrig sanktionerad lag, att en bestämd maximisumma för sedelemission skulle utsättas, samt att denna skulle tillåtas gå utöfver grundfonden äfven på grund af lånehandlingar i kreditiv-väg. När likväl nya otkroyer söktes, försummades icke att införa en § för detta ändamål i Bolagsreglorna och Regeringen stadfästade denna orimlighet.
Maj 1690 i hvad vederlaget för torpet samt gärdslefång, vedbrand och mulbete besräffar, stadgat, att i händelse rotebönder, på hvilkas hemmanseger torpet vore anlagdt, skulle yrka ersättning derför af öfrige rotedelegare och derom med dem ej träffa öfverenskommelser, Kongl. Majlis Befallnig-shafvande egde att, efter vederbörandes hörande, pröfva och genom utslag sig utlåta om och i hvad mån en sådan ersättning, jemförelsevis till knecktehållet, skulle af de sednare utgöras; — och slutligen har Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers vid 1823 års riksdag gjorda under-, dåniga anhållan, att Kongl. Majit ville låta förständiga dess Befallningshafvande i de län, der stridighet om planpenningars utgörande ännu kunde uppstå, att i likhet med hvad Kongl. Majit under den 13 Oktober 1812 i nåder föreskrifvit, söka befordra frivilliga öfverenskommelser emellan stam-och ut-rotarna om de ifrågaställde, soldaten eller båtsmannen inkommande, förmåner af torp, mulbete, vedbrand och gärdslefång, utgörande efter ortens förhållande och kontrakten m. m., eller der sådana öfverenskommelser icke kunna träffas, i nader påbjuda, att vid soldatens eller båtsmannens afgång, den jord torpet utöfver kneckte-kontraktet innehade, borde utläggas och till hemmansegareus disposition åter - Staissamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
(U. A.) Hos Koni»]. hafva enkan efter Provincial-Läkaren, Assessoren Doctor D. F. Rudolphi, Anna Beata Helling, oell Förmyndaren lor hennes omyndige barn, Boktryckaren A T. Låstbom, i underdånighet anhållit om utbekom mande af ett utaf Rudolphi 1 lifstiden sedan år 1827 outtaget lönebelopp, 173 Rtdr 34 sk. 4 r.; uti hvilket, Lill Slals-Ulskotlet, genom Nådig Remiss af den 2 nasti. September, öfverlemnade mål, handlingarne upplysa, att Assessoren Rudolphi, som i Maj månad 1827 erhöll transport från "Provineial-Läkare-tjeusten 1 Philipstads District lill enahanda beställning inom Upsala Län, icke uppburit aflöning från sistnämnde Läns Ränteri förr än från och med 4;de qvartalet 1827, samt att han icke eller i Wermlands Landl-Ränteri lyflat lön längre än till och med Maj månad samma år, hvadan alltså för Juni, Juli, Augusti och September månader lönebeloppet, som enligt Stat utgjorde 173 R;dr, 34 sk. 4 r., icke är vordet uttaget; — och hade Kongl. Sta ts.-Con törel, hvarest sökanderne först år 1842 framställt begäran att utfå beloppet, sådant vägrat, på grund af Kongl. Kungöielsen den 8 September 1824, angående prsscriptionstiden för fordringars utbekommande af Stats-Verket. Med afseende å enkan Rudolphis och hennes omyndiga barns vitsordade toiftiga omständigheter, anser Utskottet sig böra hemställa, att ett emot berörde, till StatsVerkets besparingar längesedan ingångne, summa svarande belopp måtte, såsom gratifikation, få till sökanderne utbetalas, med 173 R;dr 34 sk. 4 r. samt i Kongl. Stals-Conlorets räkenskaper albaras ä 8:de Ilufvud-Titelns besparingar för innevarande år.
Sedermera har vår Statsråds-beredning skolat fortfarit, att undangöra dessa förarbeten i fråga om utfärdandet af allmänna författn:r; men detta blir ingalunda detsamma, då man vet hvilken mängd ärender Statsrådets ledamöter hafva att besörja, och det dessutom vore mycket godt, att genom en förmedlande myndighet erhålla något mera enhet och system i det hela. Hvar och en, som känner något till regerings-ärendena, vet, att med hvarje år ärendenas antal ökas; centralisations-begäret stannar icke af utan fortgår, och detta gör, att Depart:sCheferne med hvarje år få mera att göra. Rikets folkmängd ökar sig också med hvarje år, rättsförhållandena likaledes, petitioner och adresser inkomma från alla håll och det är under sådana förhållanden ursäktligt, om vissa saker afgöras med större brådska, än sig borde. Derföre har man också anledn. att önska, att det funnes någon sådan rådslående auktoritet mellan Ständerna och konunga makten, som kunde förbereda de mål, som konunga-makten sjelf skall företaga sig. Det är af dessa skäl och emedan jag anser, att denna idé vidare behöfver utvecklas, och emedan jag tror att tiden skall kunna vara inne vid nästa Riksdag att väcka motion om organiserandet af en sådan myndighet som jag här, för öfrigt instämmande i Hr von Kocks motion, anhåller, att de anslag, som blifvit begärda för denna af 2 personer bestående lagberedning, skulle föreslås att gifvas blott till nästa lliksdag. Ilemitterades till Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm. Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de upgörande af förslag till föreskrifter för försäljning af åtskilliga för Statens räkning utarrenderade egendomar. Hr von Seth, Joh. August, anförde skriftligen:
Dessa ämnen böra författningsenligt i pastoral-examen på enahanda sätt som i prest-examen förekomma, men vid flera domkapitel eger dock detta sedan länge icke mera rum, och olämpligt synes det äfven, att äldre män, hvilkas skolstudier redan flera gånger blifvit pröfvade, ånyo underkastas ett derpå syftande förhör, likasom det ej synes vara med rättvisa och billighet förenligt, alt insigter i sådana ämnen, som ifrågavarande, skola vid bestämmandet af presterlig befordringsrätt ega samma inflytande, som kunskap i de stycken hvilka angå sjelfva kristendomen och kyrkan, hvadan Rikets Ständer icke kunna annat än godkänna det gjorda yrkandet alt endast theologiska ämnen böra i pastoral-examen förekomma’. Men då, enligt Rikets Ständers åsigt, denna examen egentligen bör åsyfta att bereda prestmannen tillfälle att inför sina förmän ådagalägga huru han vid embetets förvaltning under fortsatta studier lärt 416 Expedilions-Ulskollets Förslag lill anderd. Skrifvelse, A':o i SS. att begagna sina förvärfvade kunskaper och huru dessa sålunda hos honom burit frukt uti en på erfarenhet grundad lefvande insigt uti sjelfva emhetet och alla serskilda dertill hörande åligganden, så följer häraf, att egentligen inga andra ämnen bunna sägas enligt sakens egen natur böra uti pastoralexamen ingå, än de rent praktiska, d. v. s. de, som omedelbart, sammanhänga med prediko-embetet och dess utöfning, enär i dessa en djupare insigt icke kan förvärfvas utan presterlig erfarenhet, då i de theoretiskttheologiska lärostvckena deremot, eller exegetik, kyrkohistoria, dogmatik m. m., numera, sedan vi ega, hvad i äldre tider saknades, bättre ordnade preslbildnings-anslalter, redan före prestvigningen en så grundlig kunskap både kan och bör inhemtas, att ett förnyadt förhör i dem blifver öfverflödigt.
Utskottet ansett förtjena uppmärksamhet och föranleda till jemnkuingar och närmare bestäm» rnanden i visse omstäruliglieter; Och får derföre Utskottet, på det förslaget till en ny Författning i detta rnngr-påiiggande ämne rnå blifva fullständigt och i ett sammanhang utförde, nu ånyo upptaga och föreslå kyad sorn synes böra fastställas; 1:0 Kongl. Maj:t och Kronan består årligen, utaf dertill å Stat uppförde medel för styrkan af indelte Infanteriet , efter Prima plan, |:del af en Beklädnads värde, efter af Kongl. Krigsoch Kammar-Collegium uppgjord RiksMarkegang, bestående denna Mondering af hufvudbonad, Halsduk, Jacka, Escharpe, Byxor, Stiblett er, J/mnebyxor, ett par Skor, ett par Strumpor och en Skjorta; hvaremot de för Kegements-Möten nu utgående Slitningspenningarne upphöra; Men då Manskapet cpmmenderas till Militaire tjenstgöring, utom Regementets stånd, på längre tid a'n en månad, erlägger Kronan Slitnings-penningar efter den beräkning 6:te morn*, i 1812 års Kongl. BeklädnadsFörfattning föreskrifver och utbetalas nämnde Slitnings-peningar af Kongl, Krigs-Coilegium till Beklädnads Di rect ion erne. 2:0 Till vinnande af likhet och ömsesidig säkerhet Rov hållare och Soldater emellan böra Rotehållare af Uandshöfdingarne sammankallas för att yttra sig; huruvida de vilja sig åtaga att hädanefter, i stället för de hittills utgjorde bidrag, årligen till Regementernes Beklädnads - i500 Stats-Utsiottets Betänk an deni Directioner erlägga |:del af en Beklädnads värde, till lika belopp med hvad Kongl. Maj:t och Kronan, enligt föregående punct, kommer att utgöra.
Ad:n torde erinra sig, att d. 26 i förra månaden behandlades frågan om den lika proc.- beräkningen, i anledning af derom väckta motioner, hvilka finnas Den 1 April f. m. 13 uptagna å sid. 6 i förevar:de Betänkande, men R. o. Ad. afslog alla dessa motioner. Jag hemställer således, huruvida det må vara lämpligt att, sedan man i föregående plenum afslagit framställningarne om den lika proc.-beräkningen, men icke destomindre nu beslutar en underd. skrifvelse, som skulle komma att slå i strid mot ett Ståndets föregående beslut härutinnan. Snarare anser jag då Frih. Sköldebrands förslag vara antagligare, sedan man, i motsats till den åsigt, jag bekänner, beslutat taxeringsmannaedens afskaffande. Frih. Cederström, Rudolf: Svårigheten för ett Utskott som består af 48 Ledamöter, att framlägga grunder för Bevillningens utgörande, hafva Utslctets egna Ledamöter bär åskådliggjort. Ostridigt bär deras arbete emellertid vittne om särdeles flit och eftersinnande. Jag får derföré, med anledning af hvad som bär blifvit yttradt, förklara, att jag anser det vara till komplett evidens desuderadt, att till afhjelpande af dessa svårigheter något torde böra göras. De afgifna förslagen stå hvarandra ganska nära, men mig synes Frih. Sköldebrands ega företräde framför både Utsk:s och Frih. Sprengtportens förslag. Det förstnämnde är mera omfattande, det binder icke alltför mycket, utan lemnar friare utrymme för en ändamålsenlig utveckling af .samma idé, som ligger till grund jemväl för de öfriga förslagen. Jag förenar mig således i anhållan om bifall till Frih. Sköldebrands förslag, och skall i delta hänseende icke blifva utförligare, enär hans förslag redan hos andra talare vunnit, som jag tror, tillräckligt stöd. Orsaken, hvarföre jag begärt ordet, har egentligen varit, att under ventilerande af en föregående punkt i Utsk:s Belänk., berördes i förbigående det i denna g förekommande nedsättandet af en Komité.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, i fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skatlläggningsmethod. (I. A.) Enär den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattiäggningsnielhod af den 23 Augusti 1773 uli 12 § föreskrefve, att, när ett hemman eger 8 tunnlands utsäde samt 50 å 60 parmar eller vinterlass liö jemte mulbete, skog och fiskevatten lill husbehof, detsamma skall anses för ett mantal, med beräkning af 20 daler silfvermynt pä mantalet och i förhållande derefter om »räntan stiger högre eller mindre»; men genom tillämpningen af detta stadgande, nyhemman inom dessa båda nordligaste län finge vidkännas en hård beskattning, hade, enligt hvad högstberörda Proposition, införd under N-.o 86 i Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, innehåller, Rikets sednast församlade Ständer, med anledning af ett hos dem väckt förslag, att, med ändring af berörde §, egorna och förmånerna för ett helt mantal måtte få till 60 å 80 daler silfvermynt beräknas, uti underdånig skrifvelse den 4 November 1857 hos Kongl. Maj:t anhållit, att Kongl. Maj.-t ville i nåder föranstalta om behörig undersökning i omförmälda ämne, samt om dervid skulle befinnas, att egorna och förmånerna för ett^mantal inom nyssberörda båda län borde, med afseende på de för dessa län egendomliga förhållanden och vid jemförelse med skattläggningsmethoderna för andra län, upptagas högre än 1773 års skattläggniugsraethod nu bestämmer, meddela Rikets Ständer nådigt förslag till den förändring i nämnde method, som kunde finnas erforderlig. Till ådagaläggande af behöfligheten Bih. till R. St.
Granskning har jemväl egt runi af 1862 års räkenskaper dels Öfver de medel, till belopp af högst 2,700 R:dr årligen, hvilka Kongl. Kommerse-kollegium, jemlikt Kongl, brefvet den 30 Januari 1830, är berättigadt att från Kongl. Stats-kontoret uppbära till godtgörande af Svenske och Norske Konsulers förskott till nödställdt Svenskt sjöfolks understöd och hemförskaffande, dels ock öfver det genom Kongl, brefven den 14 September 1843 och den 6 Augusti 1858 å Handelsoch Sjöfartsfonden till Kongl. Kommerse-kollegii disposition anvisade årliga anslag af 2,000 R:dr, att användas till ersättande af sådana bevisliga utgifter för Svenskar, hvartill Konsulerne, antingen i anseende till utgifternas beskaffenhet eller svårigheten att derå anskaffa fullständiga verifikationer, ej äro, enligt förut gällande föreskrifter, berättigade till godtgörelse af allmänna medel; varande dessa räkenskaper, deraf särskilda utdrag härjemte bifogas, i Kongl. Kammar-rätten granskade, förstnämnde räkenskaper med och de sednare utan anmärkning. Behållningen å förstberörde anslag uppgick vid 1862 års slut till 8,691 R:dr 53 öre. deraf likväl 8,628 R.dr 17 öre voro förskottsvis till Konsuler utbetalde och om hvilka medels godtgörande af vederbörande rederier Kongl. Kommerse-kollegii Advokatfiskals-embete fått sig uppdraget att besörja. A det sednare anslaget åter uppgick behållningen vid samma tid till 199 Hulr 54 öre, sedan, på grund af Kongl, brefven den 31 Januari och den 4 September 1862, af Handelsoch Sjöfartsfondens medel blifvit till Kongl. Kommerse-kollegium utbetaldt ett belopp af tillsammans 1,510 R:dr 80 öre, hvarmed Konsulernes under åren 1861 och 1862 bestridda utgifter för Svenske undersåter öfverstigit de för samma år anvisade anslag.
Hvilket Expeditions-Utskottet härmedelst får Herrar Fullmägtige till behörig kännedom och iakttagande meddela. Memorial till Herrar Fullmägtige i Rikets Ständers RiksgäldsKontor, angående fo7'ändring i tryckningen af Rihanget till Riks-Ståndens Protokoll. Genom Protokolls-Utdrag af den 51 sisllidne December har Expeditions-Utskottet undfått del af en utaf friherre Raab, Ad. Christ., hos Högh Ridderskapet och Adeln gjord anmärkning emot de stilar och det papper, som vid innevarande Riksdag begagnas för tryckningen af det så kallade Bihanget till Rikets Ständers Protokoll. Friherre Raab gillar och godkänner visserligen den sparsamhet, som gjort sig gällande, både vid afslutandet af kontrakterna med boktryckarne och vid uppköpet af erforderligt papper; men då han funnit, att det erfordras en ungdomligt skarp syn, att, särdeles vid ljus, läsa det nu antagna trycket, och en öfveransträngning dervid måhända någongång kunde hindra en vederbörlig utredning af ärendena, anser han den möjligen uppkommande besparingen här icke vara på sitt ställe; hvarföre, och då friherre Raab tror sig veta, att flertalet åtminstone bland äldre ledamöter af Riksdagen dela hans åsigter i ämnet, friherren Expeditions-Utskottets Memorial, M 5. 5 yrkat förändring häruti, sä att riksdagstrycket mätte framdeles lemnäs med samma stilar och helst pä samma slags papper, som vid förutgående Riksdagar varit brukligt. Expedilions-Utskottel, hvars ledamöter enskildt erhållit flerfaldiga erinringar, likartade med de ofvan upptagne af friherre Raab, har anmodat föreståndaren för Utskottets tryckeriafdelning, att uppgöra en jemförelse, i afseende både å tryck och papper, emellan kostnaderna med de förut begagnade cicerostilarne och de nu antagna corpustyperna. Ett sädant öfverslag kan aldrig lemna ett så noggrant resultat, att icke någon ringare olikhet uppstår emellan beräkningar gjorda af olika personer.
Ded va ain gaung ain torpare som hade faud fårr se ådd han ville blai lia rig som presten, men han visste ente på joren hårr ded skolle gau te, fårr om han träla o slava bodde nött o da så va han liavel fatti. Men så sad han en sönda i tjartjan o hörde presten si ådd ded en gir au gått hjarta ded faur en tiefalt igen au vaur Harre. Ded va markelitt va presten motte ha gid med, tytte torparen, men om ded ente va anet darr falera, så mainte han ad han motte väll liasavel konna blai rig som presten. Dan ette to han sin ko, o ge te presten me na o ba nom håla na te goe fårr ded han hade gjort en sånn grann präkan i tjartjan. Te en början velle presten ente ta imod koen, men torparen va så påstauanes, o sa ådd han ga na au gått hjarta. Prestafruen hom bö nom ing i dai fine råmmen, o traktera nom me kopp o kaga, o han va så höjt i extemerningen så ded va ente ligt nåd. Så gitj han höm o väntade på di ti tjörna, som vaur Harre skolle gi nom, men inga tjor kom darr, o ingen miltj hade di, o ded blai varre itje bätter. Så ge han te presten o fraugte nom hårr de konne va ådd han ente hade faud di ti tjorna, når han endon hade gid sin aina au et gott hjarta. Presten sa nom ådd han hade faud et galed fårr se, o ådd vaur Harre konne gi hanom ded som va mair värt än ti tjör. ”Ja så,” sa torparen, ”men sau ville ja åsse frauga om ain sag: hårr kan ded va ad jag o mina liamän di skolla va så fattia, nårr prosten o hans liamän ållti e riga?”
Rigsgäldskonloret aflemnade och för detta verk disponibla tillgångar, godtgöra nämde kassa fyra procents årlig ränta, Ii vilken ränta likaledes, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för de med ekeplanteringskassans bildande afsedda ändamål af Riksgäldskontoret ti lilia ndahålles. § i4- För Lappmarks-Ecklesiastik-fondens till Riksgäldskontoret öfverlemnade behållning, utgörande sextiosju tusen ett hundra åttiofyra riksdaler 3y sk. 2 runst. skall Riksgäldskontoret erlägga fem procents årlig ränta, som, vid hvarje års slut, med tre tusen trehundra femtionio riksdaler 11 sk. 6 rst. lill Kongl. Stats-kontoret inbetalas. § i5. Utaf den, efter Kongl. Nummerlotteriets upphörande, lill Riksgäldskontoret aflemnade s. k. brudgäfvofond utbetalas, uuder derför stadgade vilkor och efter vederbörliga rekvisitioner, de, jemlikt planen för nämde lot - Stats -Utskottets Memoria!, JV.o 242. 11 leri samt derstädes förda matriklar, utfallna, men ännu innestående brud grifvovinster. § 16. I öfverenstämmelse med det vilkor, hvarunder de från landtränterierna och ÖVer-slåthållare-embelets kansli lili Kongl.
Och enär Statsinkomsterne till stor del inflyta på det sätt, alt deras verkliga belopp, och huruvida de utfallit med brister eller öfverskott, icke med full visshet är kändt förr, än vid pass i| år efter det årets slut, för hvilket de ingå, så medför ett sådant dispositionssätt äfven den väsendtliga olägenheten, att ännu på andra året efter det, då medlen bort vara använde, ovisshet råder, huruvida de influtit eller uteblifvit, om tillgångar till den gjorda utgiften finnas eller icke finnas. Ett sådant sätt för utgifternas reglering anser Utskottet icke vara öfverensstämmande med den ordning, som bör vara första grunden för ett väl regleradt Stats-Verk. Utskottet inser visserligen, att när ett Samhälle är uti stigande välmåga och folkmängd, böra vissa Inkomst-titlar, såsom Tull-inkomsterne, m. fl., årligen öka sig till beloppet och således lemna öfverskott utöfver gjorda inkomstberäkningar, men dels beror detta af conjuncturer, dels medtagas öfverskotten understundom utaf brister i förslagsanslag, dels anser Utskottet, att de behållningar, som kunna Stals-Verket beredas genom inflytande öfverskott, väl erfordras, för att bilda tillgångar för Riksgälds-Contoret till ett hastigare inlösande af dess skuldförbindelser eller till fond för anvisade creditiv. På dessa anförda skäl, har Utskottet, under sina vissa hufvudtitlar, uppfört bestämda Statsanslag för den del af de till Försvarsverkets upprätthållande af. Kongl. Maj:t äskade medel, som Utskottet ansett sig böra föreslå till beviljande; och Utskottet får tillstyrka, att den grundsatts må af Rikets Ständer godkännas, att nå - 4 Siats-Utskottets Utlåtande N-o 78. gra Statsutgifter icke böra anvisas på öfverskotten af StatsVerkets inkomster. 3:o
De öfrige bifogade sammandragen, hvari sk ill in gar och runstycken ej äro upptagne, utvisa hufvudsakligen följande förhållanden: att inqvarterings-tofagen utgår i 14 städer och belöper sig, för ett medium af fem år, nemligen 1828—i832, lill R:dr 26,189. hvaremot inqvarterings*ulgifterne för samma tid utgjort - 44>%5. så att en brist uppstår af R:dr i8,5o6. hvilken summa dock bör minskas med den ersättning af — 4°5. som staben Marstrand af Staten erhåller; hvarföre bristen utföres med — 18,101. dock äro staden Engelholms inquarterings-utgifter deruti icke inbegripne, af skäl, som här nedan skola uppgifvas; att af garnisoncrnes i II städer styrka, som egt rättighet till inqvar - Statssamt .Allm, Besv. och Oecon. litsle. Betänkande N:o 4G.