Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans lynne blef derunder allt mera dystert och menniskofiendtligt, och det uti en så hög grad, att hans hustru måste taga alla en värds skyldigheter uppå sig, emedan han sjelf var urståndsatt att uppfylla dem. Emellertid hade Lucy nu blifvit femton år, och således redan kunnat vara ett passande sällskap för styfmodren; men denne hade ej någon tid att egna henne. Emellanåt fick hon dock deltaga uti några nöjen när det fanns ungdom bland de besökande, och vid dessa tillfällen var Lucy alltid klädd med yttersta omsorg, samt lofvade blifva en skönhet af första ordningen; men snart såg Ladyn med oro den rival hon erhållit uti henne, ty ehuru ännu nästan ett barn, slöt sig dock en beundrande krets omkring henne. Hennes förstånd som var utveckladt långt öfver hennes år gaf hennes sätt och samtal en ledighet som fängslade alla som kommo i hennes närhet; och hennes person hade någonting tjusande, så väl för gamla som unga, för män som för qvinnor, hvilka alla oemotståndligt kände sig dragna till henne. Att detta dock icke utan undantag gällde för alla, faller af sig sjelf, ty alltid finnes det mödrar och unga flickor som känna sig svartsjuka öfver en sådan framgång, eller som hylla så stränga principer angående unga flickors uppförande och sätt, att de finna anledning till förtal och klander om de på något vis öfverskrida de trånga gränsor, de för dem utstakat. Dock var antalet af hennes beundrare alltid mycket större, än deras som klandrade henne. För lord Suffridge tycktes emellertid en aning hafva uppgått att det hos Lucy fanns någonting som han aldrig drömt om. Snart blef hon dock af modren tvungen att återvända till barnkammaren, under förevändning att sällskapslifvet på hennes karakter utöfvade ett menligt inflytande. Som man ser, hade det inre lifvet på Abbey-Hall antagit en helt annan karakter än förut, och gamla Black och mrs Johns voro alldeles förbluffade öfver den vändning sakerna tagit. Men då de sågo att Lucys intressen kunde bevaras genom den nya regimen, gingo de villigt öfver på Myladys sida.
Cederströms sista yttrande föranleder mig att återtaga hvad jag nämnde, då jag förklarade mig icke hafva något emot antagande af förändring uti förra beslutet; men som jag fruktar att saken kunde förfalla, så förenar jag mig med deras tanke, hvilka anse R. o. Ad. göra bäst ali vidblifva sitt förra beslut, enär inga nya upplysningar tillkommit, föranledande till ändring deruti, som R. o. Ad. icke redan pröfvat. Och torde första propostn böra ställas på vidblifvande af det redan fattade heslutet, hvarom jag åtminstone anhåller. Frih. Cederström, Jacob: Jag får bedja R. o. Ad. om ursägt, att jag ser mig tvungen att ånyo uppträda; men orsaken, dertill är Gr. Horns yttrande, att K. M. bör erhålla svar på sin remiss; hvartill jag får erinra, att då K. M. icke framställt någon fråga, så kan något svar icke heller behöfvas; ty det är ett enkelt öfverlemnande af handlingarna till R. St., hvaröfver Ständerne skola besluta; men om något svar skulle behöfvas, ser jag ej hvarföre det ej helt enkelt skulle kunna innehålla att R. St. funnit de till dem i nåder öfverlenmade handlingar icke föranleda till någon åtgärd å deras sida. Efter jag har ordet, anhåller jag alt fä fästa uppmärksamheten på tydliga och bestämda ordalydelsen uti 56 §;n Reg.Fm, hvilken lyder sålunda: ”Allmän - P e ii i j Augusti f. in. ‘ 93 lia frågor, sorn uli R. Sirs plena väckas, må ej lil! ett orne. delbart afgörande der upplagas, ulan skola öfverlemnas lill behörigt Utsk., sorn äge att dem utleda och deröfver sig yttra. Utskrns förslag skola försl i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande ulan förändringar eller tillsatser. Göras dervid i Ståndens plena sådana anmärknlr, som hindra antagandet, erhålla Utskm del af dessa anmärkare för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka.”
Låne-biträden synas icke iämpgligen kunna ifrån Manufactur-Disconten utgå, likväl ansett sig böra tillägga, att, i händelse utöfver det för Manufactur-Discontens understöd erforderlige ytterligare biträde af Banquen, hvilket med Skepps-Byggeriernes Låne-understöd icke borde förblandas, vidare tillgång till Manufactu* rernes och Slöjdernes upphjelpande kunde finnas , ett belopp af 100,000 R:dr utaf sådane Medel matte intill nästa Riksdag tili Låne-understöd för Skepps-Byggerierne anslås; i hvilket afseende Utskottet jemväl föreslagit åtskillig0 reglementariska föreskrifter. 3:0 Rörande de hos Hedervärda Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets U låtande, angående Fond till godtgörande af framlidne Herr Riks-Rådet Friherre Adler Salwii Arfvingars underdåniga Krono-fordran; och har Utskottet med besvarande af dessa anmärkningar tillkännagifva, att de öfrige 3:ne RiksStånden gillat Utskottets förra Utlåtanden. 4:0 Af den 5 dennes, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 16 sistledne Februarii afgifne Förslag till beräkning af Inkomsititlarne uti näst upprättande Riks-Stat; och har Uiskottet, i anledning af Ridderskapets och Adelns samt Preste Ståndets anmodan, tillika öfverlemnat. det af Utskottet uppgjorde andra alternativa Förslag till InkomstTitlarnes beräkning, samt i öfrigt, tiilkännagif* Den 11 April. 383 vit, att i händelse Utskottets första Förslag vinner Riksens Ständers bifall, i följe hvaraf öfverskotten å Inkomsterne komma såsom förut att till Riksgalds-Contoiret ingå, Utskottet ämnad» föreslå det nödige Medel, till betäckande af den brist, som å de påräknade StatsInkomsterne, emot förmodan , kunde uppkomma, måtte uti Riksgälds-Contoiret afsättas, att af Kongl. Majit vid förefallande behof användas. Frän Förstärkta StatsUtskottet:
Utskottet vill icke motsäga nyttan af det Förslag Professoren Geijer uppgifvit, hvilket äfven inom Utskottet, på framställning af H:r Öfverste Lefren, ifråga varit under öfverläggningarne om HofRätternes löneanslag; men då från Svea HofRätt bestämdt är förklaradt, att arbetet der ej kan medhinnas utan tillökning af 3 Ledamöter och ingen anledning är betvifla detta förhållande, då balancer hittills icke kunnat undvikas och arbetet nu fått betydlig tillvext, genom de egentligen till denna HofRätt förviste Bergs-, Commerceoch Katueral-målen, har Utskottet äfven, på sätt som skedt, tillstyrkt löner för nämnde antal Ledamöter. Varandes det i alla fall på K. M:ts Nådiga pröfning och godtfinnande beroende, huruvida, genom en härigenom uppkommande möjlighet, att ytterligare förhöja lönerne för det redan varande antalet Ledamöter, arbetet på sådant sätt må mera ändamålsenligt utföras, än genom en tillökt personal med mindre löner. I anledning af Prosten Hallströms anförande bör Utskottet blott tillägga: alt Svea HofRätt, som mera än 200 år haft Vice President, är, derföre att den 22 Stats-Utskottets residerar i Hilfvudstaden, alltid i (»eliof af en Representant, hvilket vid flere tillfällen visat sig, såsom vid händelse af Ord, Presidentens sjukdom eller dess ledighet m, m.; oeh om Vice Presidenten åter skulle, jemte de äldre HolRättsRuderne , vara Divisionschef, så tumme lians, eller den äldstes göromål, att blifva vidlyftigare och mångfaldiga re än alla de yngres,«när Vice Presidenten har hvarjehanda eeonomiska functioner sjg tilldeldte, hvaruti de öfrige Ledaraöterne ej deltaga.
Det är äfwen angeläget för Beredningsoch Taxerings-Cvmnitkleerne att hafwa sig för ögonen ej blott ett Summariskt utan äfwen ett nägot mera Specificerande Formulaire af bl hällen inkomst. Det af Högloft. Utstottet nu gtllade är blott Summariskt, och det i den gr.d, ott den stattstyldiges Egendom, Näring och Rörelse mk wara alldrig sä mängsaftdig, afasldrig sä olika art, och pä aildria sä olika orter belägen, upptagsö ändock den behällna Inkomsten af densamma pä en enda rad i en enda Summa. Jag ftägor härwid: männe af en sadan Cummarlfl uppgift nä gon - Z4b Den 5 Januarik. zon Csmmittee utan största swärighet, Utan mödosammaste forskande och läng tidsipillan kan utröna huruwida en sädan Uppgift öfioerensstämmer med werkeliga förhällandet af dcn Skatiskyidiges hehällne inkomst. Om debällne inkomsten män liv särstildta källar ware sig antingen Bruk, Landrzärdar, Hus i Städer eller Löner, om, säger si g, hehällne inkomsten of dem alla uppgifvas i en enda summa, sä mäste nödwändigr blifwi hardt pära omöjligt för en Taxerings - Esmmlttee akt pröfwa huruwida en sädan uppgift kan wara sann; deremot om behällna inkomsten af en hwar afdröja särstildta inkomst-tillgängar särskildt uppgifweö; sä stulle pä längt när ej blifwa sä sivärt att utröna hwad sant wore t den prefeniercde uppgiften. Det Högloft. Utskottet har dock behagat antaga ett Formularre as det mäst iummariska innehäll. Hwad mäste följden af detta blifwa annat än det, att Beredningsoch Tarerings-Eommitteerne antingen stola blindt tro den anmälte uppgiften, eller ock msstro densamma» utan att kunna säga skäl till sin mening och beslut.
Emellertid hade regnet saktat sig, men häftiga åskknallar skakade det lilla ruckliga huset och kommo hvarenda en af de små rutorna att klinga i sina blyramar, och blixtarne upplyste litet emellan det stora toma rummet med sina fyra små fyrkantiga fenster, der mamsell Lovisa, hopkrupen på vagnsdynorna i ena hörnet, i dess bleka grönaktiga sken liknade ett stort besynnerligt klädbylte. Hon hade knappt sofvit en timma, förrän hon väcktes af en knall, ännu häftigare än de öfriga, och, ännu yrvaken och förvirrad, som hon var, höll hon på att skrika till af förskräckelse, då hon i detsamma hörde sitt namn nämnas bakom henne. Mamsell Lovisa var visst ingen pultron, hon skulle icke ryggat tillbaka om hela regementet derutanför fiendtligt ryckt in i rummet, och skulle med verkligt mannamod stridt för sitt lif till sista blodsdroppan, men för öfvernaturliga fiender vek hennes mod genast, och att tvifla på tillvaron af tomtar, spöken, gastar och dylikt, skulle mamsell Lovisa ansett för högst ogudaktigt; hennes paniska fruktan för slika saker var lika stor, som hennes mod i öfrigt; det var derför inte underligt, att hennes blod stelnade af fasa och att hon kände hvarje hårstrå resa sig under nattmössan, när hon såg en hvit skepnad långsamt nalkas sig ifrån motsatta väggen, och med ett anskri sjönk hon alldeles betagen af förskräckelse tillbaka på dynorna, hvarifrån hon rest sig upp vid åskknallen. – Kära Lovisa, skrämde jag dig? Jag har likväl ropat flera gånger på dig, – sade prostinnan bekymrad, ty det var ingen annan än hon. – Åh, herre Jesses, är det prostinnan? – sade den halft ihjelskrämda mamsell Lovisa pustande och reste sig upp igen. – Ja, det är ett herrans väder, jag har inte kunnat somna, och så tänkte jag se efter om du kanske också låg vaken, – fortfor hon.
På lika Bihang till Riks-Sc, Proc. JS23. iO',de Simi, 2 B, 2 1 2 178 Underdåniga Skrifvelseri sätt, sorn Tullbevillnings-Tariffen upptager på ett ställe, så val Bevillningen för inkommande och utgående varor, som Transito-afgiften, äro äfven nämnde stadganden sammanförde och i öfrigt jemkade, enligt de isigter, Riksens Ständer i allmänhet godkänt; dock varda desamma, utom hvad i 6 §. om varors värdering förekommer, och hvarom Riksens Ständer sig ofvan yttrat, till E. K. M. i underdånighet öfverlemnade. För öfrigt och som ingen allmänt kungjord författning medgifver en Tullfri införsel af varor från Norrige, men en dylik handel kan blifva af nytta för så väl detta land, som Sverige, hafva Riksens Ständer ansett Trädvaru-handeln höra för framtiden blifva desse bägge länder e« mellan fri från alla Tullumgälder. Sluteligen hafva Riksens Ständer funnit denna förändring i Tullväsendet samt Tullbevillnings-Tariffen icke kunna taga sin början förr, änden i Januarii år 1825; hvilket anstånd, hvarunder den nu gällande Tull-Taxan kommer att till efterlefnad fortfara, Riksens Ständer trott lika nödigt till behörig kännedoms inhemtande för de enskilde personer, hvars näring och rörelse i mer eller mindre mån bero på utrikes handel, som för de Embetsverk, Tjenstemän och Betjente, hvilka erhålla uppdrag med verkställigheten, controllen och tillsynen af de nu beslutne och öfriga dermed sammanhang egande författningar, om hvilkas kungörande och verkställande Riksens Ständer i underdånighet anhålla. Riksens Ständer framhärda etc. T ariff får Bevillningens utgörande ä inkommande och utgående Varor, samt Transito-afgiften, fran och med början af dr i825. A. a. 3 0 g £ H 3 g ga r 7- g ■D c! 3 HK n c 5:° CO - £> 1 p• a> Transito Tullprocent.
Direktion, efter dertill af aktie-ägarne enligt bolags-ordningens 15 § meddeladt serskildt uppdrag, å bolagets vägnar, afgifva en sådan skiild-lörbindelse, sorn af Fullmäktige i Riksgäldskontoret godkännes och antages; i) utaf läne-summan utbekommes från Riksgäldskontoret en fjerdedel, eller Ett hundra femtio tusen riksdaler riksmynt, efter ingången af Januari månad innevarande år, en fjerdedel, eller enahanda belopp, efter ingången af Maj månad samma år, en fjerdedel, eller likaledes Ett hundra femtio lusen riksdaler, efter ingången af September E.rpeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 208. 213 månad sagde år, och den återstående fjerdedelen, eller Ett hundra femtio tusen riksdaler, efter 1859 års ingång: e) hvad utaf detta lån icke blifvit i Riksgäldskontoret lyftadt före den 1 Juli 1859 kommer icke att derifrån ullemnas; d) för de utbekomna låne-medlen godtgöres af ofvannämnda bolag fem och en half procent årlig ränta, hvilken ränta beräknas från de dagar, då dessa medel af Riksgäldskontoret blifvit utbetalda, och erlägges lill samma verk vid slutet af hvarje kalender-är; e) från och med år 1880 och intilldess lånet blifvit till fullo återbetaldt, skall, före hvarje års utgång, å kapitalel utbetalas minst en tiondedel af hela det lyflade lånebeloppet; /) i afseende på statsverkets säkerhet för ej mindre de föreskrifna kapital-afbetalning, irnes, än ränte-liqvidernas noggranna verkställighet komma för öfrigt samma stadganden att tillämpas, som blifvit meddelade rörande det lor denna jernvägs-anläggning under sistförfluten riksdag af Rikets Ständer beviljade låne-understöd. Och få Rikets Ständer härom hos E. K. M:t i underdånighet göra anmälan; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 12 Februari 1858. niro $ö§. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 3 Fehr. lass.
Majtts vederbörande befallningshafvande om borgensförbindelsen, men frika 1 la de kammarrätten bemälde embetsman från ersättningskrafvet, hufvudsakligen på den grund, att påminnelse-skyldigheten var befälhafvande amiralsembetet ålagd först efter det tiden för den presterade borgesansvarigheten ullupit, eller genom Kongl, brefvet den 5 December 1829, hvilket icke kunde tilläggas retroaktiv verkan; samt att det dessutom varit befälhafvande amiralens underlydandes skyldighet att hos honom i ämnet först göra anmälan; och då detta kammarrättens beslut under den 29 November 1838 af Kongl. Maj:t i nåder stadfästades, vände advokatfiskalen sig med sin embetstalan emot kamman ätts-rådet G Sylvander, som innehade landskamererare-tjensten i Blekinge län vid den tidpunkt, då den lemnade borgensförbindelsen upphörde. Genom kammar-rättens utslag af den 14 Mars 1842, blef kammarrättsrådet Sylvander skyldig känd att hålla Kongl. Magt och kronan skadeslös för den åbragte omförmälde förlusten, hvilket beslut, efter deröfver anförda underdåniga besvär, af Kongl. Maj:ts Högsta domstol den 25 April 1845 fastställdes; och förklarade Kongl. Majit, uppå Dess sjöförsvars-departements underdåniga föredragning, Sig under den 1 Oktober samma år icke eller hafva funnit godt i nåder bifalla den i sammanhang med besvären gjorda underdåniga ansökningen att, af gunst och nåd, varda från den ifrågavarande ersättnings-skyldigheten befriad. Uppå ytterligare anförda skäl, har kammarrätts-rådet Sylvander sedermera hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte hos Rikets nästsammanträdande Ständer föreslå hans befrielse från den honom påförda ersättningen, samt i nåder tillåta, att summan, intilldes frågan blir slutligen afgjord, måtte få i räkenskaperna balanceras; och har Kongl. Majit, sedan
Vid detta utlåtande voro fogade väl motiverade yttranden af åtskilliga Beredningens medlemmar. Striden om de vigtigare genom Lag-kommittéen föreslagna ändringar fick nytt lif sedan en utmärkt jurist, begåfvad med ovanlig statistisk förmåga, Kammar-rådet, sedermera Justitie-ombudsmannen Sven Lorentz Theorell, började deri deltaga äfven offentligen genom sina åren 1846, 1847 och 1818 tryckta ”Betraktelser och handlingar hörande till reformen i National-representationen och allmänna lagen.” Och i sin till Rikets Ständer vid riksdagen 1850 såsom Justitie-ombudsman afgifna berättelse yttrade samma utmärkte man sig på tänkvärdt sätt om följande ämnen nemligen om a) ”Domstols-organisationen i förhållande till dess allmänna bestämmelse”, b) ”äro enmansdomstolar ändamålsenliga?” c) ”instanser och deras antal”, d) ”plan till en reform, hvarigenom domstolar, svarande mot andra instansen, blefve omedelbart dömande,” e) ”Synerätter i jordatvister”, f) ”formen för åtal mot domare”, g) ”sättet för städernas upptagande i planen”, h) ”vilkor för talans fullföljande i högre rätt”, i) ”modifikationer, i händelse städernas varande domstolar bibehållas”, j) ”financiela följder af planens antagande och förkastande”, k) ”dess inflytande på fängelsesystemet”, 1) ”fortsatt granskning af lagförslaget om domstols-inrättningen”, ro) ”kostnadsersättning till vederpart i stället för revisionsskilling”, n) ”granskning af förslaget till jury”, ,o) ”offentlighet vid domstolarne”, p) ”plädering hos öfverrätter,” q) ”röstberäkning i domstolar” m. m.; hvilka alla ämnen förtjena en fullständig utredning, sorn dock, såvidt jag vet, ännu icke lemnats här i landet. jigffi"
181 talrikare personal af pauvres honteux och andra fattige, hvilka närmare känna förhållandet dermed, nu voterat för bibehållandet af AssistanceContoret för Statens räkning, har jag likväl dervid fästat de serskilde uttryckliga förbehåll: 1:0 att den hemlighet, som nu åtföljer belåning af persedlar, och hvilken välment afsett, att ej hvem som hälst må äga tillgång känna hvilken som nödgats beläna en och annan ineubel eller klädespersedel, ej må utsträckas till hinder för efterforskande af olofligt åtkommit gods, och utfinnande af personen som afhändt detsamma sin rätta ägaie; och 2:0 att de missbruk, som äfven med skäl öfverklagats, att varor i parti, således för större summor, der helänas, må afskalfäs, förmedelst ett maximi fastställande öfver hvilket lån ej får utgifvas, och detta sådant, att hädanefter Jånebitiäde endast kan äga rum till egenteligen fattiga oell pauvres honteux; samt 3:o att i alla fall tiden, som Inrättningen må fortfara för Statens räkning, begränsas intill nästa Riksdag, då blifvande R. St:r får tillfälle öfvertyga sig, om den nytta, som varit afsedd med detta Statsbidrag, verkeligen vinnes, och om dess vidare fortfarande blir nödvändigt. Man borde få hoppas, att i en Stad, sådan som Stockholm, der ej saknas personer med både rikedom och vilja att göra godt, och der så många vackra Inrättningar till mensklighetens lindrande redan gifvas, äfven någon person blefve omtänkt, att till ett så godt ändamål, som här nu i fråga, lemna fond och inrätta en stiftning åt härvarande fattige, hvilke, enligt 182 Ståts-Utskottets livad flere värde talare här försäkrat, skola vara i största behof deraf, och att måhända på än billigare vilkor än deni Staten nu vid dess AssistanceContor medgifvit. Såsom min serskildta mening anhåller jag att detta får åtfölja Höglofh StatsUtskottets Betänkande.
Vårt abderitiska skatteväsende är bibehållit nästan från hedenhös och man nedtrycker jordbrukaren, som är landets skattdragare, med en mängd servituter och skatter, oftast ganska godtyckliga, orättvisa och ojemnl fördelade och ännu dertill med afgifter in natura, så som till presterskapet m. fl., ehuru i sådan form detta skatteväsende blifvit afskaffadt för länge sedan i andra civiliserade länder. Vårt bankoch kreditväsende befinner sig på en ståndpunkt, om hvilka alla våra Finans-kommittéer uttryckt sitt ogillande och t. ex. den af år 1853 i ordalag, som voro värda här anföras. »Om, så heter del i betänkandet, »å ena sidan, det med tillfredsställelse erkännes att, i bredd med en stigande folkmängd, landets handel och näringar under de sednare decennierne vunnit en betydlig tillvext, att dess jordbruk uppnått en förut aldrig hunnen höjd, att en och annan näringsgren med sällspord hastighet uppblomstrat, och att dess handelsflotta vidgat sitt lästetal och sitt farvatten, så kan å andrg sidan, det icke förnekas, att det länge gått och ännu går en allman klagan i stad och land öfver penningebrist och bristande förtroende, öfver opålitlighet i uppfyllandet af aftal och ingångna förbindelser, öfver osäkerhet vid bedrifvande af rörelse, öfver ett allt mera tilltagande, allmänt obestånd, öfver allt för mycken frånvaro af moral, då fråga är om affärer, öfver otrygghet, då fråga är om den eganderätt, som af dem beror.» Månne icke detta onda sedan dess betydligt vidgat sig? Vårt stats-kreditväsende borde vi nästan förtiga. Ifrån att varit endast för ett tiotal år sedan, ett folk utan statsskuld, hafva vi i ett språng kommit till den glädjen, att vara betydligt skuldbelastade. Och detta under fredens och idoghetens gyllene dagar.
När Anna Lisa kom in i rummet, låg Ingrid framstupa med hufvudet gömdt i kuddarna och grät. Gumman försökte fåfängt att få henne att tala och måste slutligen själf lyfta undan barnet. Då reste hon sig upp med en våldsam åtbörd, men när hon fick syn på det liflösa anletet, brast hon ut i en högljudd snyftning och föll alldeles handlöst tillbaka mot kuddarna. Alt som dagarna gingo, blef emellertid Ingrid mera stilla. Stockholms-detektiven INLEDNING. »På trettio dagar!» Lördagen den 6 december 1890, temligen tidigt på morgonen, instälde sig hos detektiva polisens i Stockholm hufvudkontor vid Myntgatan en konstapel vid nämnda kår. Han hade åtnjutit ett par dagars permission, hvilket motiverade de ord, hvarmed han helsades af sin förman, poliskommissarien S., en ljuslagd man af medellängd och nyligen utnämnd till kommissarie vid detektiva afdelningen. – Ni kommer för att anmäla ert återinträde i tjenstgöring, kan jag tro? – Nej, herr kommissarie, svarade konstapeln, jag kommer tvärt om för att bedja er hos polismästaren utverka förlängd permission åt mig. Kommissarien såg upp förvånad. – Det är således fråga om en längre tids tjenstledighet? – Ja, på trettio dagar! – Hm, det tror jag ej kan beviljas. Vi behöfva hvarje man och kunna minst af alla undvara en som så väl som ni känner alla vinklar och vrår i Stockholm, för att ej tala om alla menniskor ni känner. För hvilken orsak behöfver ni tjenstledighet? – För min helsas vårdande. Kommissarien log. Detektiven såg så frisk och stark ut som om han aldrig i sitt lif haft en krämpa ens. – Ja, kan ni förete läkarebetyg, att ni behöfver vara ledig, så kan detta naturligtvis inte nekas er. Men säg mig uppriktigt, har ni inte en annan orsak? – Kanske. – Ni vill ut på en expedition för egen räkning, eller hur? – Jo. – Och saken kunde ju vara af den natur att detektiva polisen förr eller senare finge med den att skaffa? Har jag inte rätt? – Kanhända. – Men då måste den naturligtvis inrapporteras till oss.