Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl kan det sistförflutna året, på grund af mindre god skörd, icke anses såsom ett normalår med hänseende till bränvinsproduktionen, men man torde dock få antaga, att förhållandena icke varit mera ogynnsamma, än att alia de brännerier, som under vanliga omständigheter kunna hållas i gång, verkligen äfven då varit i verksamhet, likväl under en kortare tid, än förhållandet varit under bättre år. Eftgr den kännedom kommissionen har örn de distrikter, som vid denna fråga hufvudsak! igast komma i betraktande, samt efter de upplysningar den har sökt att förskaffa sig, skulle endast 42 brännerier kunna hållas i verksamhet under de vilkor, som kommissionen uppställt. I städerna hafva under samma år varit i gång 54 brännerier af 2:dra klassen och 4 af den 4 :sta, utom omdestilieringsapparaterna. Af dessa 55 brännerier kan man knappt antaga, att flera än 50 komma att fortsätta sin rörelse, enär, när brännerierna på landet blifva inrättade och drifna så ändamålsenligt som i städerna, hvilket kommer att blifva fallet, när näringen öfvergår till fabrik, bränvinsbränningen kommer att kunna skötas för lägre pris pä landet än i städerna, emedan både byggnadsgrund och arbetslöner der åro billigare, liksom man der ej heller är inskränkt i sina dispositioner genom några byggnads-ordnings-stadganden o. s. v. och såsom en följd häraf kommer bränvinsbränningen sannolikt att draga sig från städerna till landet. Erfarenheten visar också, att bränvinsbränningen de sednare åren aftagit i städerna, så att den i vissa städer helt och hållet upphört, utan att derföre i de, der den är bibehållen, hafva tilltagit, utan snarare tvärtom. Såsom förr är anmärkt, anser kommissionen nödvändigt, att det anställes 2 kontrollörer för hvarje bränneri, hvadan följaktligen för det hela skulle erfordras 460 kon+ trollörer.
Han talade lugnt, nästan kärft till att börja med, när han sade att han icke kunde låta honom gå ”som ett vilddjur, för hvar mans dörr.” Sedan talade han om, från det ena till det andra, att sonen uthuggit hans namn i ett granitblock, som ligger vid trädgården åt vägen, och för det hade han fått tretio gamla silfverspecier, som fadern hade gömt på sen gamla tider. Och så berättade han hurudan glädje det var sedan den unge blifvit student och under ferierna vistades i hemmet, hur han kunde komma ned med fiolen och spela [för] fadern, hur vackert det lät och hur ”man satt och mindes sin ungdom, när det kändes sprittningar i benen bara fiolerna började stämmas. Derifrån gick det vidare, till att sonen gick i dansskola i Kalmar, att han på slutbalen under den kalla natten sprungit ut på gården i bara fracken och druckit iskallt vatten från pumpen. ”Han var en passionerad dansare, liksom jag varit och han var varm. Han har väl kanske inte tålt det der. Han sade att det kändes så besynnerligt i bröstet strax. Nog hade jag många gånger sprungit ut i bara fracken under kalla vinternätter och ändå inte aktat om det. Men han var klen. Och så hade han hostat blod en gång förut. Det var en gång vi voro hos några slägtingar. Ingen visste han hade klent bröst, men han hostade lite, och rätt som han satt fick han munnen full af blod.” Hvad det kunde komma ett vekt tonfall i den annars så sträfva stämman, när han talade om hur sonen spelat fram gamla förgätna ungdomsminnen! Och så öfvergick han till att skildra hans sista stunder. Då uppgaf han alla försök att synas likgiltig, han sökte icke längre dölja rörelsen, utan endast bemästra den. Han talade i små afsatser, dessemellan slutande läpparne som darrade af gråt, och stämman var så vibrerande entonig. Det var en resignationens oläkliga saknad. Det var som om han växte, det var som om denna tillgifvenhet trängde genom hela hans väsen och adlade det. – ”Och han var så nöjd med att dö” – hur han stred mot en frambrytande snyftning vid de orden! – ”han var så nöjd och lugn.
För följande artiklar synes, med afseende å deras egenskap af råämnen eller antingen enkla eller mer och mindre arbetade beredningsämnen för näringarna och konstfliten, nedsättning i nuvarande införselsafgifter vara af de antagna allmänna grunderna föranledd, nemligen för bensvart, benkol eller bister från 10 sk. till 8 sk. skålpundet, hvilket instämmer med hvad 1839 års Tullkommitté föreslagit; för blyerts, derå i norska tulltaxan stadgas 17 sk. 8 rst i införselstull, från 24 till 20 sk. skålpundet; för blysocker, som i Norrige är åsatt 1 sk. 4 rst, från 2 sk. till 1 sk. 6 rst skålpundet; för bokoch kopparstickssvärta, från 4 sk. till 3 sk. skålpundet; för borax, hvars värde, nu upptaget till 24 sk., icke i allmänhet öfverstiger 16 sk. skålpundet, från 2 sk. 6 rst till 2 sk; för cacao från 4 sk. till 3 sk. skålpundet; för coboltmalm och coboltmetall, den förra frän 1 r:dr till 24 sk. och den senare från 4 till 3 r:dr skålpundet, i öfverensstämmelse med 1839 års Tullkommittés förslag; för dref, å hvilken nödvändighetsvara erforderlig tillgång inom landet saknas, från 1 r:dr 24 sk. till 1 r:dr skeppundet; för fernissa, hvarå införselstullen i Norrige utgör endast 3 sk. 6 rst, från 12 sk. till 6 sk. skålpundet; för flätor till hattar, hvilken lydelse lämpligen torde kunna utbytas mot »hattflätor af halm eller strå» och rubriken alltså förflyttas till bokstafven h, från 2 r:dr 32 sk. till 1 r:dr 16 sk. skålpundet; för följande färger och färgningsämnen nemligen: bresilja, raspad eller malen, från 8 till 6 rst, — catechu eller terra japonica från 4 till 5 rst, — guloch ljusocker eller kyllerfärg, samt ockergelb och brunocker, från 3 till 4 rst, — gurkmeja eller curcuma från 1 sk. till 6 rst, —quercitron från 6 till 4 rst, —sappan, malen, från 2 sk. till lika tull med Kongl. May.ts Nåd.
Den enda invändning af vigt, som här, blifvit framställd, är att R. o. Ad., förra gängen då §:n förevar, icke observerade, att ett tillägg var behöfligt, utan fattade beslut i öfverensstämmelse med det förslag, Utsk. afgifvit; men då frågan ännu är öppen, och rättelse kan verkställas, synes det mig vara skäligt, att iakttaga densamma. Jag vågar således vördsamt tillstyrka bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag. Hr von Hartmansdorff: Som det är mig obekant, att Ståndet fattat beslut, rör:de införsel af utländskt bränvin, så anhåller jag, att Riddarh.-Sekrejtm ville lemna uplysning derom, samt att jag derefter måtte åter få ordet. Sedan, i anledn. häraf, underl. Riddarh.-Sekret, tillkännagifvit, att, honom veterligen, R. o. Ad. icke hade fattat något beslut, hvarigenom införsel af utländskt bränvin blifvit tillåten, yttrade Hr von Hartmansdorff: Då lärer det vara obekant äfven för R. o. Ad., att något sådant beslut blifvit af oss fattadt. När så är, torde Ståndet finna olämpligt, alt på en oriktig förutsättning grunda något påföljande beslut. Gr. Gyldenstolpes anförande synes gå derpå ut, alt, när man begått en oförsigtighet, sä skulle man äfven göra del 2:dra gången, och som 2:ne negativa jaka, kunde man derigenom bevisa, att Ståndet verkligen fattat det saknade beslutet. På det vi ej måtte komma så långt i slutledningar, anhåller jag, att R. o. Ad. ville bifalla Utlåt. Gr. Lagerbjelke: Just derföre, att R. o. Ad. ännu icke fattat beslut, ang:de införsel från utrikes ort af bränvin, har Ståndet vid ett föreg:de tillfälle, enl. min tanka, ganska riktigt beslutit, huru det skall tillgå, i händelse bränvin blifver till införsel tillåtet. När nu R. o. Ad. fattat ett sådant beslut, fordrar väl konseqvensen, att så äfven nu sker.
Maj:t icke bestämdt gillat de af ”Rikets Ständer, i sammanhang med deras ”anmälan om Creditivets anvisande, under ”benämning af vilkor för detsammas åli”tande gjorda hemställanden. Att Reviso”rerne begärt del af redovisningen för Cre”diLivmedlen och, då sådant förnekades dem, ”anmärkt förhållandet, dertill anser Utskottet Revisorerne haft giltiga skäl afRi”kets senast församlade Ständers i ämnet ”fattade beslut. Att Kongl. Majrt åter för”vägrat meddelandet af redogörelsen för ”oftaberörde medel, dertill har Utskottet ”af den utaf Revisorerne anförda skrifvelse funnit orsaken vara, att Kongl. Majrt ”ansett äfven dessa räkenskaper böra en”dast i den för Statsmedcls-redovisningcn i ”allmänhet stadgade ordning komma till Den rg Augusti. ”granskning samt Ständers och Revisorers ”kännedom. Denna speciela casus har derigenom blifvit dragen in i den allmänna ”principfrågan om vidsti äcklheten af Revi”sorernes granskningsrätt; och då något ”gällande stadgande icke finnes, som bju”der, att redogörelsen för Creditivrnedel ”skall tidigare eller i annan ordning af”gifvas, finner Utskottet för sin del Revi”sorernes anmälan i detta hänseende, icke, ”så länge hufvudfrågan är oafgjord, foran”leda till någon serskild framställning.” Härvid tar jag mig fribeten fästa Utskottets uppmärksamhet på origtigheten af dess resonnement, alt icke serskildt stadgande finnes för redovisningen af Creditivrnedel. Jag anser oförenligt med min egenskap som Representant, att medgifva, det Ständerne icke skulle äga rättighet föreskrifva vilkor för redovisning af medel, då de beviljas dem. Enär nu Ständerne föreskrifvit, att för ett serskildt fall beviljade medel skulle årligen redovisas, kan jag icke godkänna Utskottets slutsats, att något gällande stadgande icke finnes, som bjuder, alt redogörelsen för Creditivmedlen skall tidigare eller i annan än vanlig ordning afgifvas.
I Norge täflade alla partier om att motsätta sig hvaije naturlig utveckling af föreningen med Sverige. I Sverige talade man ens icke längre om skandinavismen. Bankrutt öfverallt! Blott aska och utbrända kol efter hela elden. Slutligen måste han ock bevittna att Pragerfredens 5: te artikel en vacker dag ströks, utan att ha blifvit uppfyld. Men Rosenberg var ingalunda den man, som lät sin öfvertygelse brytas ned. Han stängde sig in i sitt arbetsrum med sina böcker, sina tankar. Han uppgjorde en plan och samlade material till ett kulturhistoriskt arbete, som han benämde » Nordboarnes själslif från fornåldern till våra dagar ». Omfattningen af detta verk var tilltagen lika stort som uppfattningen var storslagen. Genom en i detalj ingående framställning af svenskarnes, danskar-nes, norrmännens och isländingarnes folkkarakter, språk, religion, poesi, seder, lagar, vetenskap och konst från äldsta till nyaste tider ville Rosenberg bevisa, huru enhetligt i sjelfva verket de skandinaviska nationernas andliga lif alltid varit, trots den yttre söndringen dem emellan, och på grund af detta faktum ville han, såsom ett logiskt korollarium, låta inse förnuftigheten af en ändtlig sammanslutning äfven i yttre måtto. Det var en långsträckt väg Rosenberg valde för att närma sig målet; men valet ådalägger på det skönaste hans brinnande entusiasm för detta mål. Han utskickade två digra volymer. Den första af handlade » Fornåldern », den andra » Medeltiden »; men då han höll på med tredje volymen, rycktes för alltid pennan ur hans trägna hand. En bokkännare yttrade till mig en gång om Rosenbergs tillämnade stora verk: * Det hör visserligen icke till de nödvändiga; men der klappar ett hjerta! » Ett hjerta! Ja, det är just det nödvändiga i allt! Rosenberg afled den 4 dec. Jag gjorde Rosenbergs personliga bekantskap vid skandinaviska studentmötet i Köpenhamn 1862. När de svenska mötesdeltagarne en härlig juniqväll landstigit på Qvsest-husbryggan i Köpenhamn och namnuppropet på gäster och värdar begynt, och turen kommit till mig och min värd,steg Rosenberg fram och tog mig under armen.
Troil ansett sig böra sluta, nemi. att votera mot förslaget, att riksdagarna skola utsättas till hvart 3:dje år; ty då ingen förbättring dermed lärer vara att vinna, anser jag det bättre att qvarstå vid riksdagarnas inträffande hvart 5:te år, emedan en förändring i sådana fall som detta alltid bör innefatta en förbättring, hvaremot man, Den n September f. m. i vidrigt fall bör qvarstå vid det gamla, tilldess tiden är inne att liunna åstadkomma en förbättring. Att riksdagar-nas längd skulle förminskas derigenom, att de återkormne hvart 3:dje år, är icke min öfvertygelse. Erfarenheten i vårt Iand har äfven visat motsatsen. Ehuru jag icke kan påminna mig riksdagar, som varat öfver 2 år, är det likväl kändt, att den tiden, då riksdagarna återkommo hvart 3:dje år, räckte de lika länge som de längsta i sednare tider. Alven visar andra länders erfarenhet, att, der riksdagarna återkomma hvart år, desamma jemnförelsevis med våra riksdagar äro högst långvariga. Uti England och Frankrike rucka sessionerna vanligtvis 6 h 8 månader, då våra riksdagars längd, äfven då de inträffa blott hvart femte år, bör kunna inskränkas till ungefär 8 månader. Jag kan således icke dela talarnes förhoppningar på riksdagarnas förkortande, utan, stödjande mig på erfarenheten, som visat motsatsen af hvad man, med åberopande af åtskilliga skäl, velat hoppas, kan jag sålunda, ehuru gerna jag vid många tillfallen delat deras opinion, som ansett riksdagarna böra återkomma hvart 3:dje år, icke annat än tillstyrka bifall tili Utsk:s förslag i närvar, afseende. Gr. von Fersen: Till bestridande af den mening, jag här yttrat, har äfven blifvit framställd den historiska sidan af saken, och man har från det statsskick, som på 1720- talet ägde rum, velat hemta stöd för riksdagarnas inträffande endast hvart 5:te år.
(Se Bilagan N:o s)* Herr Lagerhjelm., Pehr: Det tillhör mig att vördsamt och korteligen redovisa för degrunder som föranledt den ifrågavarande mot tionen. Den värda talaren instämmer val i det Den 6 Martil, allmänna innehållet af dessa grunder, så att de i theoretiskt hänseende öfverensstämma med hans åsigter ;, men han finnér verkställigheten förenad med så många och stora svårigheter, att de samma upphäfva den allmänna fördel som åsyftas, och fäster sig deribland först och främst dervid, att ett qvantum af i oo tunnor vöre minimum för belåning , emedan den mest behöfvande delen af producenter, icke har så stort belopp att afsätta. Jag erkänner icke rigtigheten af den theori, som icke skulle hålla profvet vid tillämpningen. Den grundsatts jag i detta hänseende följt, har varit, att Statens lånebiträde icke afsåge person, men sak; att detsamma sålunda borde verka på Spannemåls-marknaden medelst minskande af den concurrence som efter ymniga skördar alltför mycket nedtrycker priserne; att den Spannemål som belånas, derigenom drages från marknaden, hvadan belåningen bör motverka prisernes fall samt lätta afsättningen på den Spannemål som icke belånas, hvarigenom innehafvare af mindre Spannemåls-poster medelbarligen njuta förmon af låne-inrättningen. Här uti anser jag den theoretiska grundsatts utförd som egenteligen innehålles uti det system jag sökt att utveckla, nemligen att] Staten bör verka först och direct i allmänhet samt sedan ock ■■> indirect på den enskilde. Bestämmandet af detta större tunnetal såsom ett minimum, har jag afven nödgats föreslå] af det skäl, att det första förslaget, som i delta hänseende uppgifves, borde vara på det högsta enkelt. Sluteligcn kunna äfven 'flere Spannemåls-innehaf - Dan 6 Martti, Vare sammansätta sig till det föreslagna beloppets ernående.
I detta hänseende äfvensom i afseende på de omförmälda exportvarorna och de artiklar, för hvilka K. M. sedan sista riksdag redan täckts besluta förändringar, instämmer jag, lika med föregide talaren, i den hemställan, som härom af Gr. Cronhjelm blifvit gjord. Många ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Gyllenhaal, Garl Henrik, anförde skriftligen: Sedan Utsk., med lastad t hufvudsakligt afseende å innehållet af K. M:s nåd. skrifvelse, tillstyrkt R. St. att vidblifva grunderne för nu gällande tulltaxa, har Utsk. i ej mindre än 194 punkter föreslagit förändringar, och deribland 81 förhöjda iuförseltullafgifter. Vid sådant förhållande, och dä de föreslagne förändringarne, om de i allo godkändes, skulle ofördelaktigt inverka på lullinlradens för statsverkets hellof påräknade belopp, och utan synbar motsvarande fördel försvåra och ansenligen fördyra tullbevakningen, yrkar jag afslag å förevar, betänk. Instämmande hufvudsakligen och med få undantag i Gr. Cronhjelms reservation, får jag till H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad. vördsamt hemställa, att, i sammanhang med ofvannämnde K. M:s nåd. skrifvelse, Gr. Cronhjelms reservation må blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hvarvid jag anhåller att fä afgifva de upplysningar oeh anmärku:r, hvartill discussionen kan föranleda. Frih. Hamilton, Hugo:
Om således, på sätt jag vördsamt framställt, två Stånd skulle förena sig om samma lydelse i den föreslagna underd. skrifvelsen, så torden det ju hända att de begge andra Stånden lättare derpå inginge. Åtminstone synes mig ett sådant förfarande mycket böra underlätta sakens framgång; hvaremot, om R. o. Ad. skulle för sin del fatta ett beslut i de ordalag, Frih. Palmstjerna föreslagit, men BorgareSt. eller något af de andra RiksSl:n antaga en olika redaktion af samma skrifvelse-förslag, förvecklingar skulle upstå som roan måhända med lätthet kunnat undvika. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, År 1834. Sjunde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, 1834- Måndagen den 12 Maj 1834- Plenum kl. 9 f. m. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K M., nemi.: N:o 28. om utvidgad frihet för Presterskapet att få embetsbref till K. M:s Bef:h:de genom kronobetjeningens försorg fortställda; N:o 29. ang:de de arbeten, som för flottans i Carlskrona behof verkställas; N:o 3o. ang:de det af Civilstatens Pensionscassa väckta anspråk på nådårsbesparing af pensioner å allmänna indragningsstaten. Justerades pleni-protocollet för d. 2 Maj f. m. Justerades 12 prot.utdr. för d. 10 dennes f. m. och 10 prot.utdr. för samma dag e. m. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o66, i anledn. af väckt motion, att anmärkningar öfver oriktig debitering ej må drabba den skattskyldige, sedan hans debetsedel blifvit qvitterad, utan den person , som debiteringen verkställt.
D e n har plats för 800 hyresgäster, inrymmer en präktig, stor matsal, samtalso c h läsrum, rökrum, tvättrum m e d 100 tvättfat o c h handdukar, s o m o m b y t a s hvarje dag, vidare badrum, ett särskildt rum för fotbad samt korridorer m e d fack för kläder o c h andra de inneboendes tillhörigheter. Genom våningarna löpa långsträckta korridorer, o c h för bättre luftväxlings skull nå sofrummens utåt korridoren vettande väggar ej fullt u p p till taket. Sofr u m m e n få användas endast o m nätterna o c h äro afstängda från kl. 9 f. m. till en viss tid på kvällen. Hyran för ett sofrum är 45 öre pr dygn, o c h ett rum uthyres äfven för så kort tid s o m en natt. E n i L o n d o n bosatt svensk, grosshandlaren AVarburg, var den förste s o m fäste hr Palmes uppmärksamhet på dessa arbetarhotell o c h uppmanade h o n o m att söka få till stånd ett bolag för uppfö- rande af ett dylikt i Stockholm. H r Warburg hade därvid genast utfäst sig för 100,000 kr. i företaget. Sedermera har hr Palme energiskt verkat för saken o c h rådgjort m e d för saken intresserade kapitalister. Det för ett eventuellt hotell för 500 hyresgäster nödvändiga aktiekapitalet är också redan i det närmaste fulltecknad! " Underhandlingar äro inledda rörande en tomt i Vasastaden i hörnet af Frejo c h hvars port rätt ' f ö r u t meddelats i I d u n / u p p v a k t a d e s d e n 2 dennes af minnesgoda forna elever i Lärokurs för fruntimmer på fyrtionde årsdagen af kursens öppnande. E n minnesgåfva, en silfverjardiniére fylld m e d rosor, öfverlämnades därvid. Friherre F o c k var, s o m bekant, jämte rektor P. A. Siljeström, professor F. A. Cederschiöld o c h professor N. J. H a n är n u den ende kvarlef vande af kursens stiftare o c h förste lärare.
Ständer ett prasjudicat att å Banken anvisa ytterligare Creditiv, flerdubbelt större, hvarmedelst Banken fortgående komme alt blifva en nödhjelpsanstallt för Statens intrasslade aflairer. Utskottet har tagit förenämnde förslag under den noggranna pröfning „ som ämnets vigt påkallar, och medgifver i så målto rigtigheten af de inom Vällofl. Borgare-Ståndet dervid gjorda erinringar, alt, derest R. St. skulle å Banken, för Riksgälds-Contoret, anvisa ytterligare Creditiv från Riksdag tilt Riksdag, på sätt för Hypotheksföreningarne är vordet beviljadt, en sådan åtgärd i framtiden möjligen skulle leda till den af flere Ledamöter inora YätlofL Borgare-Ståndet befarade ytterligare sammanblandning emellan Rikets penningeverk och Rikets skuldväsende, samt åtminstone hos mången väcka den opinion, att, sedan man sålunda börjat att med Bankens tillgångar åter understödja Riksgälds-Contorets credit, nästkommande Rikets Ständer, med stöd af det gifna praejudicatet, torde å Banken anvisa Creditiv för Statens behof, intill dess Bankens egen credit härigenom tillintetgöres, och den nu i Rikets penningeverk införda ordning å nyo gå förlorad, hvadan Utskottet ej heller vågar, att det föreslagna Creditivet tillstyrka, under de för Creditiven lill Hypotheks-Inrältningarne bestämdt vilkor. Men vid undersökning, huruvida ej eli Gassa-Creditiv till ifrågavarande belopp, utan rubbning af de för Bankens rörelse och förvaltning redan af Utskottet uppgjorde och af Rikets Ständer antagne hufvudgrunder, skulle kunna Riksgälds-Contoret beviljas, på den korrla tid dylikt Creditiv, för bedrifvande af Contorets upplåningar, kan anses erforderligt, förekommer, att vid den tidpunkt, då Riksgälds-Contorets nu egande Creditiv å Banken, under innevarande Riksdag, af Rikets Ständer fastslälldes lill belopp af allenast En million R:dr Banco, sådant härledde B ane o-Vt skottets Betänkande N.o i3o.
Palmstjerna föreslagit, man skulle medgifva en längre räntefrihet för lån från den tid de erhållits. En sådan räntefrihet kunde ega rum, den tiden riksg:s-kont. hade egna tillgångar att använda, men då sådana nu genom lån mäste anskaffas, sä synes det mig nog tungt för den skattdragande som slutligen måste betala riksg:s-kont:s skuld, att desse låntagare skola i flere år åtnjuta räntefrihet under det Staten sjelf icke får en sådan förmån tillgodonjuta. Frih. Tersmeden: Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att den af R. o. Ad. beslutade äterremiss af Hr Brincks motion har icke egentligen något ovilkorlig! snmmanhang med den nu föredragna Litt. G. af 5 punkten af StatsUtsk:s betänk. ilhy att Hr Brincks motion rörer endast sådana län, som blifvit lemnade enskilde personer under den föreg, tiden. I alla fall vill jag visserligen icke motsätta mig en äterremiss, synnerligast sedan Frih. Palmstjerna genom sitt yttrande, gifvit en behörig motvigt mot Hr von Hartmansdorffs för en äterremiss anförda skäl. Upplysningsvis får jag nämna, att 2 Stånd pä förmiddagen bifallit detta betänk, oförändradt. Hr von Hartmansdorff: Hr Akerman har funnit det vara särdeles hardt och obilligt, om läntagare skulle för de undfångna länen nödgas under 28 är betala 5 procents ränta, oaktadt räntefoten sedermera folie. Deremot får jag erinra, att, i händelse riksgtskont. kan nedsätta sina lån emot en lägre ränta i framtiden, och att sålunda blefve en möjlighet, för kont. alt för dess låntagare nedsätta räntefoten, så böra desse icke underlåta, att derom göra påminnelse hos B. St. Frih. Cederström: lag kan icke finna annat, än att StatsUtsk. föreslagit ganska antagliga vilkor. Svårare böra de åtminstone för ingen del bestämmas; snarare, om det låter sig göra, mera lindriga.