Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brottet skall straffas med 100 R:drs böter och skriften confisqueraS. 7:o Tydlig uppmaning till myteri eller uppror. Brottet stall straffas efter 6 Cap. MissgerningsBalken och skriften confisqueras. 8:0 Smädliga uttryck om Rikets Embetsoch Tjenstemän i och för Cmbetet. Brottet stall straffas efter allmän Lag. 9:o Smädliga, förklenliga och osämja med främmande magter tydligen äsyftande omdömen och yttranden om samtida Nationer och Stater, med hwilka Riket är i fredligt förhållande, om deras warande Ofwerhet, Regering och Regeringssätt, höga Embetsmän och Sändebud, inre eller yttre förhållanden, företag och underhandlingar. Förbrytelsen stall umgällas med 50 N:drs böter eller derutöfwcr till och med 100 och skriften confisqueras. Ar skriften ej smädlig eller förklenlig, men genom densamma missförstånd med utländsk magt sig yppat, mä den kunna confisqueras. 10:0 Oberättigadt kungörande i tryck af hwad i anseende till Statens ä färdc warande underhandlingar med främmande magter eller eljest af Konungens i sammanhang med dem tillernade beslut och affigter samt dess Ministrars, Räds och Sändebuds wärf utrönt är eller förmodadt wara kan. Skriften confisqueras. Sker sädant kungörande af deri, som Konungens och Statens hemligheter betrodde äro, straffes brottet efter 4 Cap. 5 H Missgernings-Balken och skriften confisqueras. liro Angripelser emot enskild man, hwilke a ära gä eller för dess borgerliga namn och rykte förklenligt, äro. Brotten straffas efter 60 Cap. Missgerniiigs-Balkcu, och warde dessutom skriften consisquerad. Bilaga lill Mern. N:o 24. 379 12: o Lögnaktige uppgifter och »vrängda framställningar ' till Allmänhetens förvillande och förledande.
Bonde-ståndet liar Stats-utskottet erhållit remiss å en af riksdagsfullmägtigen Anders Gustafsson från Östergöthlands län väckt motion, deruti lian anfört alt, sedan, för sänkning af sjön Tåkern, det blifvit nödigt alt utrifva en vid dess enda utlopp anlagd vattentullmjölqvarn, hvaraf årliga rättan, 7 tunnor korn, var anslagen såsom augment åt rusthållet Broby N:o 1, hade egaren till nämnde qvarn och rusthåll - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o It6. 9 håll å egorna till det sednare uppfört en vederqvarn med 2 par stenar, i hopp att få begagna densamma i stället för den utrifna vattenqvarnen, till tullmäld, med åtnjutande af räntan till rusthållets understöd; hvarom begäran ock blifvit hos vederbörande em betsmyndigheter framställd, men afslagen, utan afseende derpå, att sjelfva rustningshemmanet ej borde förlora något i sina fördelar derföre att egaren deltagit i ett större odlings fö reta g. Med föranledande deraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer -ville tillåta, att den fordna föga betydliga räntan af den utrifna valtenin jölq värnen finge öfverhyttas på förrberörde å Broby rusthålls egor uppförda väderqvarn, begagnad såsom tullqvarn, samt hädanefter, på sätt hittills skett, tillgodonjutas såsom understöd för utgörande af rusthållets onera. Som uti 13 §. af Kongl, förordningen, angående ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, af den 20 Januari 1824, stadgas, att ränta eller andra allmänna skyldigheter å vattenverk, sorn utrifvas, eller å den del deraf, som genom försämring bortgår, skola, efter de för skattläggningar i allmänhet föreskrifne grunder, i vederbörlig ordning flyttas på den jord, för hvars båtnad verket blifvit rifvet eller försämradt, om tillämpning af hvilka föreskrifter Vederbörande embetsmyndigheter säkerligen föranstaltat, anser Utskottet motionärens framställning ieke böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Men för att icke allt för tvärt stöta dessa gamla åsigter för hufvudet, har man väl ännu tillsvidare afsatt fonder till fastighets belåning, till utlåning emot revers med borgen, till manufakturerna m. m., men likväl årligen förminskat dessa fonder så att de blifva allt mer otillräckliga för sitt afsedda ändamål. Och allt hvad som kan dragas ifrån dessa mindre lånegrenar skall sammanföras uti en nyskapad stor så kallad Reservfond, hvilken, jemte den stora Handels-och Närings-Diskonten, skall förse större affärsmän samt de enskilda penninge-associationerna med den rikligaste tillgång till allt hvad som önskas uti låneoch kreditiv-väg. Och för att föröka dessa rikliga tillgångar skola medlen nu dragas ifrån de fonder, der de som behöfva mindre lån förr kunna få hjelp, men nu antingen afvisas eller måste vänta uti 2 å 3 månader. Såsom skäl dertill anföras dels ömhet för Banken att den icke skall betungas med bestyret om de många små lånen, som äro besvärliga att handhafva, dels att den större industriens och handelns utvidgning företrädesvis gagnar landet och kommer äfven medelbarligen den mindre rörelsen till godo. Då jag för min del icke kan betrakta sakerna på samma sätt, utan förhållandet förekommer mig något annorlunda, så torde det tillåtas att anföra mina betänkligheter emot de af Utskottets pluralitet föreslagna förändringar. Hvad nu först angår besväret med de små lånen, från hvilka Banken bör befrias, så har man likväl icke dragit i betänkande att belasta Banken med skyldighet att gifva Kreditiver både åt enskilda och åt filial-banker, att öppna uppoch afskrifningsräkningar och äfven haft under öfverläggning huruvida icke Banken skulle emottaga penningar på deposition för att med ränta återbetala dem Å viss förfallodag eller efter viss uppsägningstid. Alla dessa rörelsegrenar äro Hör lill Banko-Utskottets Betänkande N:0 i7. förenade med lika stort om ej större besvär än handhafvandet af de mindre lånen, men man påstår att, emedan de äro lättande för den större rörelsen och gagna dem som hafva vidlyftiga penninge-affärer, derföre skall denna skyldighet åläggas Riks-banken.
Då emellertid, vid folkmängdens tillvext i riket, den i sammanhang dermed slående förökningen äfven af de döfstummas antal (af hvilket, enligt Kongl. Statistiska Cenlral-byråns uppgift, vid 1855 årsslut funnns 549 emellan 1 och 15 år, eiler omkring 2 75 vid lämplig undervisningsålder), ådagalade behofvet och angelägenheten af att utsträcka undervisningen vid Institutet till ett större antal sådane, än de högst 100:de, som på samma gång kunde derstädes inrymmas, föranleddes deraf Rikets Ständer, som städse ömmat för de döfstummas beklagansvärda belägenhet, all till nybyggnad vid Institutet af allmänna medel bevilja vid 1854 års riksdag ett anslag af 25,000 Riksdaler Banko eller 37,500 Riksdaler Riksmynt och alt, då dessa medel, såsom befunna otillräckliga till uppförande af någon ändamålsenlig sådan, ej lyftades, vid riksdagen 1857 ytterligare dertill anslå 120,000 Riksdaler eller tillhopa 157,500 Riksdaler Riksmynt. Sedan dessa anslag af Rikets Ständer beviljats föranstaltade Institutets Direktion, genom en till dess biträde af Kongl. Öfver-intendents-embelei utsedd arkitekt, om uppgörandet af ritning till uppförande å anvisad plats vid lägenheten Öfre Manilla å Kongl. Djurgården af den nya byggnaden för Institutet, afsedd att inrymma bostad för omkring 180 döfstumma elever jemte kyrko-, lärooch matsalar, verkstäder för den tekniska undervisningen, boslälls-rum för lärareoch ekonomi-personalen, kök m. m., hvilken ritning med dertill hörande förslag å kostnaden för byggnadens uppförande, slutande sig på en summa af 217,000 Riksdaler Riksmynt, Kongl. Majit fann skäligt i nåder fastställa.
Allt behof är i sig sjelft, såsom sådant, en nöd; allt behof, som är fylldt, är, såsom sådant, en lycka: och lifslyckan öfverhufvud grundar sig derpå, att man å ena sidan erhåller fylldt hvad man behöfver, under det man å andra sidan ej behöfver annat, än hvad som kan fyllas. Men behof gifvas, hvilka äro i den art nödvändiga, att de måste räknas bland mödor; och i deras fyllande är mera en stark, ja öfverväldigande kroppslig lifskänsla, än den frigjorda själsliflighet, som innehåller eller alstrar glädje. Med de behof deremot, som vi här äga i sigte, förhåller det sig tvärtom: och derföre äro dessa, i sin åtskillnad från de nyssnämnda eller rent nödvändiga behofven, de rent glada. Hvilket likväl bör så förstås, att äfven dessa glada behof äro nödvändiga, – i en högre betydelse; de skulle eljest ej finnas till i Naturen: ty nödvändigt är allt, hvad der finnes. I viss mening nödvändiga äro de för somliga folkslag, af den orsak, att der, hvarest en lindrig möda ger en lindrig hvila, skulle i denna hvila inträffa ledsnad, om icke just i sjelfva hvilan upptänktes och gjordes arbeten, som äro enkom afpassade för henne. I högsta mening nödvändiga äro de af den orsak, att på dem grundar sig alla sedliga vetenskapers och konsters tillvarelse. Ty deraf, att menniskans sinnesverktyg skilja sig i angelägnare och finare, äfvensom af den motsvarande skillnad, hvarigenom hennes behof dela sig i nödvändiga och glada, uppkommer äfven en Culturens och Litteraturens tvådelning i allvarsamma och vittra kunskaps-arter. De allvarsamma äro de physiska och praktiska; de vittra äro de ethiska, de humana, de enkom menskliga (eller som angå menniskan omedelbart såsom menniska). Inom vitterheten måste alltså äfven philosophi, moral och skön konst inbegripas. De allvarsamma vetenskaperna uppdaga Naturens dolda verk.
Det är en protest mot detta förfarande jag velat framställa i anledn. af det som nu förekommit, alt Frih. Hamilton satt i fråga sättet huru grundlagsfrågor skola komma att behandlas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att såsom han fattat yttrandet ronde behandlingen af grundlagsfrågor, hade meningen icke varit, att frågan derom skulle här förekomma till någon pröfning, hvilket också, då det vore en särskild fråga, icke kunde ske i sammanhang med Const.Utsk:s mern. Frih. Boye: Sedan Hr Frih. o. Landtm, nu gjort Ståndet den fråga, om discussionen är fulländad, och den är besvarad med ja, kan jag icke tillåta mig att tala om något annat ämne, än om den propos., som Hr Landtm, går att gifva. Jag anhåller vördsamt, att här måtte iakttagas samma försigtighet som Hr Landtm, vidtagit, när de andra projecterna varit före, nemi. att contra-propos:n blir, att om förslaget icke bifalles, så är det icke antaget. Jag vill dermed säga, att vi ej må få 1 förslag, det ena i ja-propos. och det andra i contra-propos, emedan, ehuru jag sagt, att jag af 1 onda ting helst väljer det minsta, så och så länge jag har den förhoppning, atl jag efteråt kan votera omkull 3ia Den 27 October e. m. Hr von Hartmansdorff, ger jag nu tillkänna , att jag också voterar emot Frih. Hamilton, emedan jag tror, att intetdera förslaget uppfyller det dyrbara ändamål för Svenska folket, som de synas vilja åsyfta. Hr Le fr c n: Sedan Hr Frih. o. Landtm, gjort sin sednaste förklaring, så har jag intet vidare att tillägga, utan anhåller endast om proposition. A t sk i 11 ige hördes yrka proposition. Sedan Hr Frih. o. Landtm, ånyo låtit uppläsa 6 punkten af Frih. Hamiltons förslag, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga den såsom Ståndets gemensamma tanke. Ropades starka nej, blandade med ja.
Då i sednaste plenum motion väcktes rörande lärarnes vid elementar-läroverken pensionerade eller uppförande på rikets allmänna indragningsstat, saknade jag deri en bestämning, som, till följd af ett i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid 1856—1858 årens riksdag angående regleringen af utgifterna under Riks - Motioner i Preste-Ståndet 1862. 43 statens Nionde Hufvudtitel, intagen i Expeditions-Utskottets skrifvelse-förslag under N:o 229, mom. 33, gjordt förbehåll eller undantag för vissa lärare från nämnda förmån torde vara behöflig, derest de vid elementar-läroverken anställde äldste Lektorer eller sådana, som innehafva prebcnden och lön efter gamla läroverks-staten, skola kunna erhålla afsked under sådana vilkor, som i allmänhet voro gällande, då de erhöllo fullmagt å innehafvande beställningar. Sedan nemligen Rikets Ständer i nyssnämnde skrifvelse i betraktande af lärarekallets magtpåliggande och så väl för själssom kroppskrafter ansträngande beskaffenhet förklarat sig anse önskvärd!, om lärarne vid rikets elementar-läroverk kunde vid en tidigare ålder, än den för tjenstemän i allmänhet föreskrifna, komma i åtnjutande af tillräckliga pensioner, på det de ej måtte tvingas att med denna ansvarsfulla verksamhet fortfara längre än förmåga och krafter medgifva, heter det slutligen att de i följd häraf beslutat, “dels att Lärare vid rikets elementar-läroverk hädanefter skola, såvida de ej innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, komma i åtnjutande af rättighet till pension å allmänna indragningsstaten, dels att något anslag till emeritilöner vid elementar-läroverken ej vidare kommer att å Riksstat uppföras.*
"Till följe af Riksens Ständers Bestut hafwex deras Expeditions-Utskott med Boktryckaren Direeteuren N. M, Lindh öfwerenskommit om tryckningen af Bihanget till Riks-Ständens Protokoll wid innewarande Urtima Riksdag i Orebro emot följande wjlkor. r:» Z92 Den i Junki. r:o Dirccteuren Lindh förbinder si-/att trycka berörde Bihang cn Upplaga sior?;o Exemplar, i octav, samma format ecb stil som Ridderssapets och Adelens Protokoll för -8ro ars Riksdag/ samt att dertill under samma accvrd bestå papperet. 2:0 Haras ssola minst tre ark i hwar mecka lefwcreras och till Utssottet aftemnas. z:o Enär dofia »vilkor asDirecteur Lindh uppfyllas, ager han att i betalning i ett för allt för papper och tryck crhlla 1; N:dc B:co arket. 4:0 Skulle tryckningen ej före Riksdagen afslutas, skall Utssottet viftva Direet^uren Lindh anwisning, rörande exemplarens asiemna-ide och betalningens erhållande." Uppläst hok' Nies. och Adeln den ! Junti. preste-Ständer den z - Boroarc-Srändct d. i Bonde-Stänget d. l » Älördsamt Memorial! ^li ifrån Högwördige Preste-Ståndet till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besrvärsoch Ekononolmc-Utskott remitteradt Memorial, har Herr Prosten Siwertson yltradt den önssan/ atl ett särskildt Lans Lazarett för Bohus-Län mätte blifwa i Uddewalla Stad inrättadt, samt att det i Strömstad nu »varande Curhus för Veneriska sjukdomar äswen maire till förstnämnde Stad blifwa flyttad t.
Detta är den rätta, ja den enda grund, som kan läggas för Stockholms befästning, då man icke eger rättighet att antaga en 4 elier 5 gånger starkare garnison, än hvad den för närv:de är, i hvilket fall man visserligen kunde utsträcka befästningslinien något längre, men utau att derigenom hafva vunnit någon egentlig fördel, men väl bundit en betydlig del af det aktiva försvaret, som med vida större vinst kan och bör på annat sätt användas. Under hvilka förhållanden som helst, skulle det således aldrig vara skäl att välja någon annan befästningslinia, än den redan valda. Denna Den 13 April. 113 Denna ligger uti den brutna termin, sorn sträcker sig fiån Nybohof utanför Liljeholmstullen till Sickla och slutar med ett större verk vid Dockan, med ryggen mot Svindelsvik, som således utgör liniens venstra stödjepunkt. Uti denna linie, som har en utsträckning från flygel till flygel af 12,000 alnar eller 2/3 Svensk mi), äro 16 skansar förlagde, på sådane punkter, som på den omgifvande terrainen ega ett större taktiskt inflytande, afsedde för en» bestyckning af 585 till större delen gröfre pjeser, hvarmed hela den framförliggande och omgifvande terrainen väl bestrykes. Afståndet dem emellan måste vara olika, såsom beroende af de valda punkterna med afseende å de förstnämnde egenskaperna, men utsträcker sig ingenstädes öfver godt kartesch-håll. Hvad verkens konstruktion beträffar, så har dervid hufvudsakligen fästats afseende på en god (rontaleld, stormfrihet samt bombfria logernenter — 3 nödiga egenskaper för alt bilda en god befästning. I öfrigt äro formerna så enkla sora möjligt, dels för besparings skull, men hufvudsakligen af det skäl, att en befästning uti en så beskaffad terrain icke kan och icke bör innefatta brutna liuier, utöfver hvad sorn oundgängligen behöfs, hvarigenom det egentliga försvaret, Artillerielden, blott skulle försvagas.
Representanten att fästa uppmärksamheten dervid och först då, när hvarje offentlig åtgärd blir underkastad det offentliga bedömtnandets lugna och frimodiga granskning skola de constia tutionelle formerne uppoå sin bestämmelse, fre* dadé för inverkan lika mycket af det hviskartde tadlet, som af den högljudda okunnigheten* Vid granskningen af det uppläste Betänkandet framställer sig otvungit den anmärkning att Utskottet med uteslutande af slutmeningen, ha. de tillfyllest gjort både sin egen om ämnet fattade öfvertygelse, och »liggandet i RiksdagsOrdningens 55 och det utgör föremål för en billig förundran, att det Utskott som Dih 27 Octobcr e. rn. 127 bäst borde känna Grundlagens innehåll, vid detta tillfälle så alldeles förbisedt, innehållet af Regeringsformens 83 §. Då denna §:s förej skrift att Gmndlagarne skola endast efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall åberopas, tillämpas till det uppdrag som 55 §. Riksdagsordningen ålägger Utskottet, hade jag trodt det vara tydligt, att Utskottet ägt ingen rättighet att yttra, att den förevarande frågan var oförenlig med Grundlagens anda och i strid med Regeringsformens jag anser Utskottet obefogadt till detta yttrande må det förlåtas mig att jag i detta afseende jäfvar Utskottets bedömande och förklarar mig af en helt motsatt öfvertygelse. Beträffande sluteligen Utskottets yttrande, att Motionens antagande skulle bidraga att inskränka så väl den belönandes som den belönades rätt kan jag lika litet dela denna åsigt, och hade i sådant fall visst aldrig understödt Motionen. Man kan icke inkräkta på andras rättigheter, utan att öfverskrida gränsen för sina egna, och detta mitt enskildta ogillande af slutmeningen i Utskottets Betänkande hoppas jag skall nogsamt visa under hvad synpunkt åtminstone jag för min del betragtar ett sådant förfarande. isbo 2. Vördsamste Memorial 1 i Sedan RiddarhusDirictonen uti Memorial 128 Den 27 October e. m'. till Hoglofl.
Jag får derföre hemställa, om icke en proposition må framställas, sådan jag nyss nämnde, men tager mig tillika friheten fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå , att ett afslag på detta, också är afslag på ett lagens bud; ty i BankoOrdningens 44 § står, att Banken skall i upplåningsväg mottaga penningar. Denna lag bar blifvit åsidosatt för andra olyckliga förhållanden , och i stället för lydnad åt lagen, hafva instruktioner kommit, som jemt ändras eftersom den ena eller den andra åsigten, det ena eller det andra intresset, rår. Huru kan man vänta sig en ordentlig Banko-Styrelse, när den hvarje ögonblick måste böja Den 3o November e. m. 221 sig under en instruktion, som upphäfver lagens bud. Skulle pluraliteten säga, alt upplåning icke skall äga rum, har man med detsamma sagt: vi vilje icke, att BankoOrdningen skall vara lag. I BankoUtskottels förslag står äfven l al ad t om upplåning på Bankens egna obligationer. Derom stadgas icke något i sjelfva BankoOrdningen, Belåningen af Bankens egna obligationer var ursprungligen föranledd deraf, att fyra slags mynt voro gångbara. Man lånte åt Banken guld eller specie, och lånle sedan på obligationen kourant eller koppar eller mynt, som kunde försämras. Räntorna i guld eller specie, lades till kapitalet, hvarigenom panten, äfvensom belåningsrätten, eller skuldsättningen i dåligt mynt, oäfbrutit växte. Fordringsägaren till kapitaler i guld och specie, lånta åt Banken, hade således vinning utaf, att courantmyntet försämrades. Under de första 3o åren uppstod, hvarje gång Banko-Deputationen var tillsammans, strid mellan Provinsernes och Stockholms Stads interesse. Enligt Utskottets förslag är visserligen vådan nu icke densamma; ty meningen är, att om t. ex. Banken upplånar till 3 procent, den, som lånar penningar på obligationen, skall gifva 6 procent. Jag tycker dock, att det ligger något vidunderligt deruti, att ifråu Den 3o November e. m. debitor göra sig till kreditor.
St., ang:de ytterligare afskrifning af undsättningsskulderna i Westerbottens och Norrbottens län; gifven Stockholms slott den 27 Juli 1840; K. M. nåd. propos. till R. St., ang:de medel för Riddarholmskyrkans iståndsältande; gifven Stockholms slott den 27 Juli 1840. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den 5 Augusti e. m. o 5 Onsdagen den 5 Augusti i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prot. för den 25 sisth Juli e. in. Hr af Wingård, Joli., hade inlemnat ett så lydande anförande: Då jag så långt tillbaka som vid 1818 års riksdag föreslog, i egenskap af ledamot uti den riksdagens Bevilln.Utsk., grunder för blifvande tulltaxan, hvilande på en större frihet i bandel och näringsföretag, och sedan jag både 1823 och 1828 årens riksdagar hade någon del i de arbeten, som, med afseende på tullförfattningarna, emanerade från dessa riksdagars Bevilln.Utsk. ; torde det tillåtas mig att, ehuru jag nu saknar tid att ingå uti specialiteter, yttra några ord, som jag önskar måtte få åtfölja betänk, rörtde tullbevillningen. Min öfvertygelse har alltid varit, och är ännu, att endast handelsoch näringsfrihet kan åstadkomma ett lands verkliga förkofran, samt att alla andra konstlade medel hämma den. Jag har med denna öfvertygelse icke kunnat förena förbuds-systémets tjenlighet, ehuru jag får bekänna, att principen, strängt drifven, icke är tillämplig i alla fall, såsom stötande för många intressen, dera erfarenheten lärt mig respectera. Jag förenar mig således med Hr Anckarsvärd, att utförseln af tackjern äfvensom införseln af brännvin må förbjudas, inseende, äfven för min del, alla de olägenheter, som här blifvit anförda mot en friare handel med dessa båda artiklar.
Om detta var orsaken, sorn föranledde Hr Frih. o. Landtm, att afbryta talaren; så är saken hjelptdermed, att Hr Hjerta icke vidrör den sistnämnda omständigheten, utan endast den delen af målet, som han anser hafva bort komma under öfverläggning hos Styrelsen. Hr Lagerhjelm: Jag yrkar ingalunda såsom någonting vigtigt, att afskära Hr Hjerta hans tal. Jag har yttrat den önskan, att man noggrannare följde grundlagen. Må han gerna fortfara för mig. Jag känner , att när man en gång kommit in på det fältet, vill det mycket till för talaren att draga sig tillbaka inom den gräns, som vederbör. I anledn. af hvad en värd talare yttrade, då mitt namn nämndes, får jag tillkännagifva, att ingen slags öfverläggning ägt rum emellan Hr Frih. o. Landtm, och mig, rör:de denna sak. Jag får likväl lill Hr Hjerta, ifall han fortfar, hvilket jag önskar att han måtte göra, göra den hemställan alt han så mycket som möjligt ville draga sig tillbaka från det enskildta af denna affär till det allmänna deraf; ty den har verkligen både en enskild och en allmän sida. Hr Frih. o.