Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid har från dessa stadganden, som, på sätt förslaget utvisar, skulle komma att gälla ej mindre för alla nyuppfunna grufvor, än för sådana äldre, som antingen blifvit åter öfvergifna, innan något utmål hunnit anvisas, eller ock redan så lång tid legat öde, att något visst för dem gällande utmål icke kan ådagaläggas, undantag ansetts böra göras för de fall, då fråga är om återupptagande eller inmutning ånyo af så beskaffade grufvor med visst utmål, som uppgifvas vara ödelagda, utan att anmälan om deras nedläggande hos Bergmästaren blifvit gjord eller eljest af honom kändt är, att förre innehafvaren sjelfmant afstått sin rätt, emedan i slika fall försigtigheten synes fordra, att ny mutsedel ej må utfärdas förr än visshet vunnits att förra innehafvarens rätt upphört; helst denne sednare eljest lätteligen skulle vara blottställd för det äfventyr, att, så ofta någon aldrig så liten försummelse i grufdriften inträffat, blifva ur sin besittning undanträngd af den, som under tiden vetat att å grufvan förskaffa sig en mutsedel. Med afseende härå har alltså i 6 § 2 mom. en särskild ordning blifvit stadgad för inmutning ånyo af sistnämnde slags grufvor; hvarförutan slutligen, till ytterligare betryggande af alla grufegares rätt, ehvad de innehafva en grufva med eller utan visst utmål, i 12 § 2 mom. blifvit intaget ett af billigheten påkalladt nytt stadgande, alt i tvist emellan särskilde inmutare om bättre rätt till en grufva, sorn påstås vara af förre innehafvaren förverkad eller sonad, klander emot den, som grufvan under arbete innehar, ej må gälla, der det grundas på försummelse eller annat förhållande, som egt rum för mer än två år tillbaka, eller med andra ord, att en under två år behörigen upprätthållen grufvedrift skall freda från all påföljd för dessförinnan inträffad uraktlåtenhet.
Det var bitande kallt och hans händer voro blå med runda röda fläckar; och han frös så att fingrarne skälfde som på en gammal försupen man; men hans kinder voro lika strålande varma som Malvinas och båda sågo så glada och intresserade ut, som fans det i hela verlden ingenting annat än denna blanka skridskobana, som bara tycktes ligga och vänta på dem. Ludde slog en liten kana för att tilldraga sig uppmärksamhet, men Malvina hade böjt sig ner för att känna efter, om skridskorna sutto fast. »Oh! Ni fryser visst förskräckligt», sade hon med en ton som vibrerade af stolthet och glädje och en hel del andra saker. »Nej, jag fryser inte alls», svarade kavaljeren i det han reste sig upp, gjorde en elegant vändning för att slå en åtta och visa hur väl han kunde föra sig; så sträckte han ut sin hand och Malvina lade sin deri. Skenorna skuro i isen som diamanter i glas och stålet blixtrade till för hvarje gång foten kom att göra en vändning mot solen. Det var något ungt och smidigt och friskt i alla deras rörelser. Ludde sprang utåt isen: Trask, trask, trask, några steg och så en lång kana. Han sprang försigtigt för att inte falla och han hade båda händerna i byxfickorna för att inte frysa. Han roade sig som ett barn och log medan han sprang. Han kunde nog vara med ännu. Han var så glad åt sina kanor. Han visste sedan han var pojke att han åkte bättre än sina jemnåriga och han tänkte inte på att hans jemnåriga nu inte åkte kana längre. Han kunde sin konst ännu... Skridskoparet hade vändt och kom emot honom. Trask, trask, trask – kana, sade Luddes små tjocka fötter och midt i den mönstergillaste kana tog han hatten af och helsade utan att falla. Malvina böjde på hufvudet och ropade »tack för i går!» och så flög hon af med sin skolpojke. Ludde kunde höra deras snattrande samspråk afbrutet af små qvittrande halfqväfda skratt eller glädjelåt från Malvina – skärande små läten som en fogels eller en ekorres.
Finnar och andra utländingar här i landet ega förvärfva, ej kunnat biträda Utskottets beslut: att sedan handels och näringsförhållandena emellan Sverige och Norge blifvit ordnade, Kongl. Maj:t täcktes taga i öfvervägande i hvad mån likartade bestämmeler emellan Sverige och Danmark kunna vara lämpliga samt i detta ämne söka tillvägabringa den öfverenskommelse, som för de begge grannfolken pröfvas fördelaktig; hvilket beslut, huru varsamt det än är affattadt, likväl i sjelfva verket afser att i omförmälda förhållanden bereda Danske undersåter lika rätt med de Norske. Grefve Posse, A'., och Prosten Ekelundh anmäla, att de i behandlingen af frågan •om Dansk mans rätt i nu ifrågastälda hänseenden icke deltagit. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC KÅHRE 1866. Allm. Besv.- och Ekon.-UIskotlets Betänkande M. 37. I \:o 37. Alik. till Exp.-Utsk. den 25 Jan. 1866, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion angående inseendet öfver rikets högre Landtbruks-institut, förvaltningen af desamma och undervisning en derstädes, m. m. lius Vällofliga Borgare-Ståndet liar blifvit väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad en af Herr Sundvallson väckt motion (N:o 28), hvari hufvudsakligen anföres, att de tvänne i riket upprättade landtbruks-institut, hvilka ordnats och utbildats hvart för sig utan något egentligt samband och samverkan med hvarandra, hade olika reglementen och styrelsesätt och i följd deraf jemväl olika organisation och undervisningsarbete, m. m.
För väghållningen på landet erfordras årligen från och med fyra till och med sexton öke-dagsverken af hvarje helt mantal, i förhållande till localen, samt något mera vid tillfälliga större skador å vägarne; och genom dessa 33 dessa dagsverken, beräknade efter ett medeltal af markegångspriserne, med tillägg af brobyggnadskostnaden, bar uppkommit den summa tabellen innehåller för detta onus, och hvilken, fördelad lika på förmedlade hemmantal, svarar emot 11 R:dr eller något deröfver på helt mantal årligen. — Egentligen är dock väghållningsbesväret, när vägarne jemnt och försvarligt underhållas, icke betungande i förhållande till hvad zifFrari sålunda derom utvisar, emedan bidraget dertill för det mesta utgår in natura, eller genom arbete, på sådane mellantider af året då hemmansbrukaren och hans dragare äro mindre upptagne af andra göromål och körslor; men det är sannolikt att väghållningsbesväret blifvit drygare eller erfordrat flere dagsverken, sedan väglagningstiden och vägsynerne förflyttades inpå sommaren, och likväl förenar sig dermed den allmänna olägenhet, att vägarne nu äro ojemna och tunga för trafiken under sommarmånaderne, då de annars borde och kunde vara goda. Nämnde olägenhet torde dock mot vägas af den omständigheten, att väglagnings verställande sommartiden anses falla sig beqvämligast för de väghållningsskyldige i allmänhet, och fördelaktigare i det fall, att den inträffar på en tid då jordbruksarbetet lemnar mera ledighet dertill, än vår och höst, i synnerhet när missgynnande väderlek för brukning och skörd försvårar detta sednare angelägna arbete. Hvad tabellerne upptaga under rubriken:
Tunnlands plantering med träd på slättbygden i Skåne. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag skall ej länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid med Anmärkningar vid ett Betänkande, som angår ett ämne af ceconomisk beskaffenhet, hvaruti Konungen således äger att besluta som honom godt synesJag vill blott nämna, till rättfärdigande af den Motion jag väckt, om inskränkning af den påbudna Skogsplanteringen på hvart 5o:de Tunnland i Malmöhus Län, att då påbudet härom är af Konungen stadfästadt, ehuru föranledt af enskilta personers öfverenskommelse j så trodde jag och vågar påstå ännu, att en Motion om afskaffandet af denna Författning kunde med allt skäl innom RiksStånden väcä kas. Vill man med OeconomimUtskottet antaga , att en af Konungen stadfästad öfverenskommelse ett Läns Innevånare emellan icke kan upphäfvas utan genom en ny öfverenskommelse dem emellan , så skulle en sådan öfverenskommelse svårligen någonsin kunna upphäfvas i ett Land som Sverige, der, enligt en för halftannat år sedan vidtagen För - 7® Dén 4 .Maji, f, m. fattning, Menighetens sammankomst Sockneoch Häradsvis ej är tillåten, utan erhållit tillstånd af KronoBetjeningen , i synnerhet då som nu är fallet, Konungens Befallningshafvande sjelf föreslagit öfverenskommelse!!. Med den principe, som ligger till grund för Utskottets Betänkande, är nu ingen utsigt att få upphäfva Författningen om Skogsplanteringen i Mak möhus Län , utan den får stå qvar bredevid de flere dylika, hvarigenom Riket, i afseende på s:na oeconomiska behof, sättes i beroende af Utländningen, men den ena Provincen i obe» ende af den andra, Högloflige Utskottet anför flera af dess i Malmöhus Län hemmastadde Medlemmars vitsord om nyttan af ifrågavarande Författning.
Frölichs contraförslag komma under öfvervägande i form qf anmärkmr mot Utskms förslag. Hr von Troil" Till min värde medbroder i Bancostyrelsen , Hr Rosenblad, får jqg ställa den anhållan, att, då han vill vederlägga, hvad jag sagt, han måtte först efterhöra eller skaffa sig kännedom om hvad jag yttrat. Hade han iaktta - a68 Den 16 Mars f. mi git dettn, innan han nu sednast yttrade sig, hade han icke behöft ingå i bevisning om olämpligheten af en summarisk votering öfver det ena eller andra af nu ifrågavar. förslag, hvilken ingen ifrågasatt eller yrkat. Hr Stråle har rätt deruti, att detta hus blott utgör -Jöel af Representationen; men om det förslag, som här antages, befinnes vara det bästa och får bästa utsigten för sig att hastigt vinna Konungens sanction , kan R. o. Ad:s beslut lätt blifva hela Representationens. Här finnas nu, som sagdt är, tre förslag, af hvilka Utskrns är det längsta och Hr Stråles det kortaste. Hr Stråles förslag afser också hufvudsakligen en större korthet; och då Gr. Fröliehs förslag i detta afseende ligger närmare Hr Stråles eget än Utskrns, synes det, som han bort instämma med mig, att Gr. Fröliehs förslag hellre än Utsk:ns tages till grund för öfverläggningen. Jag instämmer väl med Hr Stråle, att privatbanklagen ej bör vara vidlyftigare, än ändamålet fordrar; men jag kan derföre icke med honom instämma, att intet fullständigt förslag bör uppgöras. Deremot önskar jag, att, om vid företagen granskning af de uppgjorda förslagen något förekommer, som kan uteslutas, Hr Stråle ville derå fästa Ståndets uppmärksamhet, då jag gerna, för min del, skall gifva min röst för dess uteslutande. Frih. Boye, Ludv.:
Jag anhåller få till Protocollet antecknadt, att jag beklagar det .förra ConstitutionsUtskottets åtgärd i denna fråga varit af den beskaffenhet, att Ridderskapet och Adeln nu icke kan åt denna fråga lemna någon åtgärd. Upplästes och lades på Bordet följande , ifrån nedannämnde Utskott, under den 4. dennes aflåtne Memorial och Betänkanden : Ifrån Banco Utskottet: 1:0 Frågan huruvida de Fideicommisset, hvilka j enligt serskild Nådig tillåtelse, fått 476 Den 14 Martii. med Inteckning graveras , må kunna af Riksens Ständers Banque, såsom Panc antagas; deruti BancoUtskottet förklarat sig anse Banquens säkerhet fordra ett bestämdt Stadgande , det inga Egendomar af Fidecommiss - natur hädanefter böra såsom Pant för BancoLån antagas. 2:0 Angående Lånerättighet i Banquen för de uti Philipstad belägne Fastigheter; anseende Utskottet sig ej kunr.a eller böra tillstyrka att Philipstad ensam bland Rikets Städer skulle vara från all Länrättighet i Banquen utesluten; och har Utskottet föreslagit att till yt* terligare betryggande af Banquens säkerhet vid möjeliga oförutsedda händelser, det må åläggas Låntagare uppå StadsEgendomar i Philipstad, att utom vanlig laga Inteckning anskaffa en af Magistraten eller Landshöfdingen i orten godkänd borgen af tvänne vederbäftige Män, som en för båda och båda för en ansvara för Capital och Ränta, hvilken borgen hvarje femte år, så länge något af Lånet innestår, feorde genom Låntagarens försorg förnyas. f Från Statsoch Banco Utskotten:
Lenart lill det Ving, som ete.; att ^.'de puneten, angäende bsskaifenlieten af den bevisning, som skulle erfordras, blifvit utan angifvet skäl, inskränkt till fräga om köpe-gfbandling, elier det fall, att den, som gör egande-rätts anspråk ä godset, pästär sig bafva köpt detsamma ai gäldenären, eliuru en sadan inskränkning bvarken tor-le balva varit äsvftad, eller instämmer med öfrige i förslaget följds, mera allmänna grunder; oeb att de sk bider föreslagna urbota bestraffningar ieks s^nas, för förbrytelser ak iträgavaraude art, fullt lämpliga eller ak bebolvet päkallade. lVled afseende bärä, linner dag omkörmäldte förslag ieks böra bifallas. /i. />,-or. 1840 oeä ,841. 1 2 2 //äi/tso 2 AonF/. I/cr/.-ks ^Väc/r^cr ä pi/Dc>z«/e/r, ^V.'o Z. Vicl kärra kiksäagen akgäkvo Dikets 8lancler uncierclänigt förslag till gemensam Dag sälinrikes oek utrikes vexlar, »nen Pag linnäs icke zilla sammankoranclet ak staäganclerns kär clessa bääs slagen ak vexlar uti en pärlattning, emeclan Pag ansäg frägan c>m vexel-räreisen emellan 8verigs neli utrikes orter ieke tillliära allmän Livil-Dag; oek Pag fann Nig sälecles sörkinäracl alt 8amma korslag goclkänna. Pag allat cleremot en contra-proposition, att fäiinrikes vexla»- utkärcla en Dag ak enalianäa l^clelse mecl
Likväl kan nian, sagcr brefskrifvaren, skilja mellan tvenne grupper af vensterliteratörcr: dc11 cnc fastnar i smutsen och likledan, den andra, och dit raknar sig f ö r h, är full af lifslust och meiiniskokarlek midt i den moraliska ruttenheten. Visscrligcn ser den senare gruppen, likasoni den förstiiäiniida, lögner och tvångsmedel i allt bestående: religion, nioral, statsinrattningar iii. iii. ; men han vet, att detta har sin grund deri, att ~förliållandena., som cn $ng gjort sant till sant, rätt till ratt. o. s. v., förändrat sig anda derhan, att sant numera ar lögn, ratt blifvit oratt, aldeles såsom i Salanianca svart blifvit hvitt - och han öfvcrviiiner derfor bitterheten. Ja, detta, att saniliallslifvet genomsyrats af så många * konventionella lögner., är rent af ett gladjetecken för vensterliteratören, emedan just derur skall, p å ett mystiskt sätt, i det rlögii blir lögns, en Ijiisare framtid uppg8. Vensterskaldcn är för öfrigt icke alls någon undaiitagsvarclse; gudomlig inspiration kommer for hononi aldrig i fråga; han ar c11 arbctarc som hvarje annan och har uppstalt det allmannas gagn till sitt mål, väl vetande, att han sålunda bast tjenar sig sjelf! Hans saiiivetc ar nämligen icke någon Guds röst inom honom, utan helt enkelt - en ~terniomcter !. Det vill med andra ord saga en gradmätare p5 rhuru långt sanitidens rattsnieclvctaiiclc gcnoiiitra~igt Iionom sjelf * (sicl. Vill man uppdraga skiljegränsen mellan höger och veiister, m5ste man ssc saken i stort *, hvilkct för vensterlitcratörcii är dctsainiiia soni att nsc mera på de stridiga meiiiiigarnc all på de fragmentariska personliglieternaw (sid. 10).
Med anledning häraf, föreslås vördsammeligen, det stadgande, att kreatur, nemligen oxar, kor och hästar, samt åker och kör-redskap, som höra till bedrifvande af ett hemmansbruk, böra anses vara ifrån hermna^ net så oskiljagtige, att icke de borde få utmätas eller försäljas utan jordägarens bifall, och i saknad deraf, vara ogildt, i hvilken lösa egendom jordägaren, då hemmanet af åbo innehafves, äfven till godtgörande af sine lörskotter till åboen, borde äga företrädesrättighet, eller ock, om detta Förslag till föreskrift icke gillas, att åtminstone så beskaffade öfverenskommelser, husbönder och iandtbönder emellan kunde lagligen träffas, sorn meddela de husbönder förenämnde företrädes rättighet och betryggade för andre utmätningar af hvad till hemmans skötsel hörde, då afhandlingar dei - Den 26 Fthruarii. 879 om blefvo i HäradsRättens Protocoll intagne och behörigen kungjorde. Jag anhåller vördsammeligen att detta an* förande må till Lagutskottet remitteras. Herr von Wahrendorff, Andere,'. Då brefbärare-6kyldigheten för de dertill anslagne hemman är för närvarande i flere orter den besvärligaste och mäst tryckande af alla onera lör en åbo, får jag vördsammast löreslå att vid detta Riksmöte någon förändrad Stadga måtte vidtagas till lindring för dessa vanlottade hemmansbrukare. Såsom anledning till min framställning får jag äran uppgifva, att under min egendom Näsby i Södermanland, finnes \ mantal frälse, Kopparhaga, som allt sedan är 1795» då jag köpte egendomen, ända till sistlidne år således i 27 år haft det besvärliga onus att fortskaffa de bref som skickas från Kronofogden, Häradskrifvaren, Länsmannen och Jägeribecjeningen. Till utgörandet af denna skyldighet, har åboen varit nödsakad hålla serskild dräng, och häst, som svårligen hunnit mera än fortskaffa brefven.
At gaa med skraeppen gas nakken foretraliker ungdommen af begge kjön for alt andet. De vasser i sne, de kravier i berg, de g.jennemblödes til skindet af regnbyger, men det er altsammen deiligt .. Fjeldets oplivende og styrkende indflydelse löfter over alle ubehageligheder, ja forvandler dem til glaede og moro. Man har i de senere aar begyndt lat tzenke paa ubemidlede börns sophold paa landet og gjennem almueskoler og arbeidersamfundet er en hel del blevet anbragte hos familjer paa landet, der godhedsfuldt og gjaestfrit har modtaget dem. Store vexler synes dog dette at drage paa, privat godgjörenhed og gjaestfrihed, og mere praktisk og efterdignel~esvaerdi~t, torde det vaere, som blev foretaget af Trefsldighedsmenigheds fattigpleie i sommer. Nran samlede inden menigheden en sum penge ved frivillige bidrag, leiede et stort hus nedde ved sökysten ved Fredriksvaern og sendte tyve börn derned med to menighedscliakonisser og en kokkepige. Börnene havde det deiligt og kom sig udmaerket under det ferieophold som paa denne maade blev forskaffet dem. - 8aa kort hösten har vsret har s i allerede i den korte tid havt en arbeiderkongres, et internationalt aflioldsm~lde og et federatiomrngde. Paa begge de to sidste rnfider udmaerkede mrs Leavitt sig som en taler af farste rang, ligesom ogsaa fröken Ida Welharen vakte opsigt ved s.in veltalenhed og sit smukke fransk. FrBken Welhaven e r jo ogsaa datter af digteren Welhaven, der var glimrende som taler og hendes moder var fadt fransk og en fremragende dame.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna del särskilda propos:r borde framställas å de särkildta momtn, och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla lia mom. af Utsktns förslag med samma förändring, som blifvit beslutad i motsvarande del af 17 §:n i lagen för sockennämnder, dock med iakttagande att hänvisningen rättades efter paragraferingen i det nu föredragna lagförslaget. Ropades ja. 2:dra och 3:dje momenten anlogos sådana Utsk:n dem föreslagit. Hvad angick 4:^e morn., så blef det antaget med samma förändring som i motsvarande delaf 17 §:n i lagen för sockennämnder blifvit föreslagen, att nemi. orden ”2 : n e års” skulle utbytas emot orden ”s:ne si s t f ö r f I u t na arens.’’ 7 och 8 §§:ne. Dessa båda §§ biföllos. 9 §:n Frih. Sprengtporten: Utsk:n hafva i denna § infört en visserligen ganska riktig princip, att föräldrar och barn skola ömsesidigt vara förbundne att bidraga lill hvarandras underhåll, hvaraf dock följer, att för föräldrars underhåll barnens egendom skall minskas; men jag tviflar på örn denna princip kan utsträckas så långt, att räntan af omyndiga barns arf skall kunna användas för föräldrarnes underhåll. Jag skulle finna principen riktig, om ingen annan utväg fanns; men alt taga räntan af barnarf att använda till föräldrars underhåll, föratt dymedelst minska församlingens skyldighet att underhålla dessa personer, vore icke rätt. Jag tror derföre, att efter ordet ”hain” borde inflyta ”sorn äro komne till myndiga år.” Hr Rosenblad, Bernh.: Jag är icke af samma tanke som Frih. Sprengtporten. Detta stadgande kan naturligtvis icke afse sådana fall, då de omyndiga barnens arf icke räcker till för dessa barns eget underhåll, utan endast sådana fall, då barnen hafva tillgångar, så stora, att de lemna öfverskott för underhållet af en fader eller moder.
— • De få bristfälliga stolarne därinne, som blifvit hopplockade här och hvar ur skrymslen och skrubbar, stodo och stödde sig mot rummets väggar för att ej falla omkull; det stora fönstret hade ej någon annan gardin än den, som bildades af vinrankans grenar, stora sybågar stodo rundt omkring väggarne jämte korgar fulla med ullgarn i alla färger — här hade hon sin värld full af doft och lif och skönhet, här lefde hon upp igen, då hennes illusioner ramlade i beröring med hvardagslifvets småkraf; här var hon lycklig, ty hennes konst skulle en gång bli erkänd, hon skulle dock bli konstnärinna, och då skulle världen komma till henne, och folk skulle komma hit, komma lång väg ifrån för att lära af henne, och då skulle hon gladt och öppet åter kunna se honom i ansiktet, som hon visste skulle fröjda sig med henne, och som ännu mindes henne fast hon ej återsett h o n o m se ' n den gång, de ord fälldes, hon aldrig glömde, j a — mindes henne, och alltid var villig att hjälpa henne — och hennes hjärta slog af glädje och längtan efter denna stolta stund, o c h hennes hand flög öfver duken, där de ljufvaste änsgblommor spirade upp och smultron lyste röda under daggiga blad. * Men nere i den lilla staden hade det intresse och deltagande, som man hyst, då olyckan började i prestgården, så småningom under årens lopp åter försvunnit. Man tyckte ej om det underliga, liksom hopdragna lifvet i prestens hem — det var ju, s o m o m man ej hade någon prestfamilj, tyckte man. Presten själf var j u en bra o c h vänlig, framförallt en beklagansvärd man, skada blott, att han efter olyckan dragit sig så mycket undan offentliga värf och helt och hållet lemnat » föreningen » för att ständigt vara hemma hos sin hustru, som j u var o c h förblef förryckt. I de små vilkor och de små intressen, som alltid fylla de små städerna, bli oftast både tankar och uppfattning små o c h trånga, detta, som kallades » konst », kände man just ej något till. I Adelsgatans salonger funnos visserligen taflor, till och med original, och detta var konst, det visste man nog.
Emedlertid hade bemälde Committerade redan 1826 företagit extra roteringsjemkningen i Halland, samt dervid funnit, att extra rotering borde utgöras äfven af utsockne frälsehemman i provinsen ; hvarjemte Committerade öfverlemnat ämnet till E, K. M:s vidare Nådiga pröfning: varande derefter öfver ärendet hörde, Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Kammar-Collegium , hvilka, uti underdånigt Utlåtande af den 3 November 1828, förklarade, att de väl ansågo Committerade icke hafva saknat anledning att åsätta utsockne-frälsehemmannen extra rotering, men trodde sig dock böra hemställa, huruvida icke dessa hemman, äfvensom uppräknade lägenheter af utsocknefralse-natur, borde ordinarie rotering påföras på den grund, att 14 §:n i Riksdagsbeslutet den 3 Januari 1683 föreskrefve, alt fiälse-hemman i Riket, utan undantag, voro rotering underkastade, och Kongl. Resolutionen den 27 Januari 1721 478 Expeditions-Ulskottels Forslas, lill und. Skrifvelse iV.-o 206. förklarade utsockne-frälse-hemman uti Halland skyldige att draga rotering:, ehuru uppskof dermed då lemnades, samt slutligan 2 §:n af Kongl. lnstructiolien den 20 December 1825 stadgade, att frelsehemman, hvilka, enligt förfatlningarne, äro underkastade ständig rotering, skulle från extra roleringen uteslutas och ordinarie rotering åläggas, deruti undantag för Halland icke skilt. Genom Nådigt Bref den 2 November 1S33, förklarade sedermera E. K . M., att Committerade origtigt förfarit, bland annat, då de, emot nyssnämnde Instruction, påfört hemman, lägenheter och qvarnverk af utsockne-frälse-natur extra, i stället för ordinarie rotering; hvarföre så väl af denna, som andra orsaker, E. K. M., med ogillande af hvad Committerade tillgjoit, i