Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E. 274. A. 287. — Xio 6*, angående regleringen af utgifterna under Riks - statens liomie hufvudtitel. V. D. 37!, ^11. VI. A. 275 StotsUlskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: —- Nto 63. angående regleringen af Allmänna IndragningsSlnien. V. B. 373, 421. VI. Ä. 268. XXVI. E. r.2. *— JX.‘o 64- L A. i anledning af väckta motioner om hemmanlalsränlans upphörande eller förminskande. Litt. B. i anledning af (notion örn skjutsfärdspenningarnes upphörande, VI. B. (33. Litt. C. i fråga om Ollongäldens upphörande. VI. B. .33. VII. 2 r. A. (.5. X. U. 426. XI. 22. A. .32, i63. XIII. Litt. D. angående gjord framställning, att ränta af Odlingslägenbeter å allmänningar i vissa fall bör upphöra att till Statsvei kel ingå. VI. B. 133. VII. 21. A, 115. X. U. 425. XI. 22. A. (32, (63. XIII. U. 297, 3o5. A. 477. XIV. U. 452. XVII. A, 38. XXVI. E. 1 1 2. — N:o 64- Litt. E. i anledning af väckt fråga om nppbäfVande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta. VI. B. 133. VII. 22. Å. i i5. X. U. 425. XI. 22. A. (37, 163. XIII. U. 297, 3o5. A. 477. XlV. tJ. 452. XVI. E. 387. XVII.
En värd ledamot liar, med ogillande af mitt förslag till controll å rigtig chartering af Fastebref, i stället föreslagit, att sådane alltid borde skrifvas å den erforderliga Chartan; men möjligheten att i tillämpningen utföra denna controll försvinner, i händelse, så, som verkligen inom en Domsaga under flere år inträffat, Fastebref ej alls utskrifvas. Det låter besynnerligt, då Domaren derigenom sjelf tillskyndat sig en betydlig förlust, men det är likväl kändt af flera än mig, att sig verkeligen så förhållit. Sådant oskick bör, på sätt jag föreslagit, förekommas, emedan det tillskyndar kronan förlust och medförer ojemn skattefördelning i den ort, der fastighetshandel utan afgift får ske. En föreskrift att fastebref skola skrifvas på så stor Charta, som de, hvarmed de skolat beläggas eller förses, skulle dessutom blifva omöjelig i verkställigheten, emedan Domaren ej kunde på förhand beställa Chartor, som på skillingen passade för alla de fastor han under året komme att utfärda, och medföra olägenhet för de Domare, sorn låtit på mindre Chartor trycka eller gravera formulaire till Fastebref. Desse dugde då ej mera och Chartorne voro maeulerade. I fråga om mitt förslags otillämplighet i Den i April f. m. 77 afseende på Chartering af Bouppteckningar, och om det af en värd Ledamot i stället föreslagna sättet att förekomma missbruk genom stadgande, att Bouppteckningar, som äro företedde inför Allmän Auctoritet, och saknade Charta, skulle ovillkorligen å nyo Charteras, får jag erindra att en sådan föreskrift ganska lätt illuderas derigenom, att endast afskrifter af Bouppteckningar företes; Och det är dessutom ganska få, som vid Domstolarne, efter första inlemnandet, å nyo uppvisas.
Men som det sednare är något olika med det förra och den gällande urkund, hvarefter I2§:n i riksd.beslutet är uppsatt; så införes det här ordagrannt, så lydande: Den 18 Mars f. ra. ”När R. St. vid sisll. riksdag, i följe af E. M:s nåd. proposition, beslöto f. d. Konung Gustaf Adolphs och dess Fami'js aflägsnande ifrån Sveriges gränsor, blef den underhållssuinma, sorn honom anslogs, beviljad under samma förbehåll, som den först begärdes, nemi. iakttagandet af det närvarandes lögn och framtidens säkerhet. För att ytterligare vidtaga alla försigtighetsmått, som till vinnande af detta ändamål kunna erfordras, och elter hos R. St. förekomna anledningar, hafva R. St. nu beslutat: 1:0 att till förtydligande och för att gifva mera fullständighet åt deras redan förtidet år fattade beslut, rörande f. d. Konungens och dess Familjs flyttning och vistande utom Riket, ytterligare förklara: det dessa beslut innefattade det villkorliga förbehåll, att hvarken f. d. Konungen eller någon af dess Familj skulle beträda Sveriges gränser; om hvilket besluts vidmakthållande, och till vinnande af det dermed åsyftade allmänna lugn och säkerhet, R. St. åt E. M. uppdraga och nu i underd. anhålla, det måtte, utan hinder af något annat afseende, alla lill ändamålet nödiga mått och steg vidtagas ; 2:0 att om f. d. Konungen eller någon af dess Familj skulle af gällande orsaker finna sig föranlåtne att vistelseort förändra, bör det ske med Svenska Regeringens vetskap och bifall, så framt de vilja blifva i åtnjutande af den underliällssumma, R. St. dem beviljat; 3:o att då f. d. Konungen aflägsnar sig från sin Familj, äger han icke att lyfta mera än räntan för hans enskilda förmögenhet, utgörande 23,582 r:dr Svenskt banco, samt de 10.000 r:dr samma mynt, som R.
Ett kaos af tankar och känslor, som hon icke förmådde reda. Nu deremot – genom den ständiga påverkningen af en ande så utprägladt individuel och så ytterst modernt utvecklad som Nils Max, fick Berta, så att säga, reda på sig sjelf; fick hon klarhet i sina intryck, herravälde öfver sina tankar. Också hennes smak blef säkrare – mera utbildad och förfinad. Och det var denne man – aristokratisk och melankolisk, sentimental och excentrisk – det var denne mans inflytande på henne, som gaf åt Berta Funckes själslif färg och karaktär. — Berta skulle ha blifvit mycket förvånad och energiskt förnekat det, om man hade sagt henne, att hon älskade Nils Max. Hon hade ju ingen lust, att låta deras förhållande blifva intimare än det var, och hon tänkte aldrig ett ögonblick på äktenskap dem emellan – den tanken föll henne aldrig in. Hon analyserade icke sin känsla, funderade icke på, om den kunde kallas vänskap eller kärlek, men hon egnade honom hvar känsla, hvar tanke; – hon gaf honom allt en menniska kan gifva en annan med undantag af sin person. Modern tyckte i det hela taget icke om Max’ inflytande på Berta. Men – han var ju en ansedd författare, och dessutom hade hon – som de flesta menniskor, hvilka kommo i beröring med denne man – en viss tillgifvenhet för honom. En tillgifvenhet, som dock var blandad med en stor portion förvåning och medlidande. Sjelf var hon en i andligt afseende sund, kraftig natur och kunde ej ens tillnärmelsevis sätta sig in i en så egendomlig karaktär som hans. Öfversten höll också af honom. »Han är med alla sina galenskaper likväl en bra pojke, och då nu hans sällskap roar Berta, så » — Men till julen skulle de lemna Köbenhavn. Och våren hade Berta länge bedt att få tillbringa i Paris. Det var en dag i midten af December. De gingo längs med Langelinie, Berta och Nils Max. Det snöade temligen starkt – en sådan der hård, torr snö, som man ser hvarenda flinga af. Träden på andra sidan om Kastellgrafven voro nu alldeles aflöfvade och hängde och släpade med grenarne ned mot det tjocka, gråa vattnet, hvari tunna isstycken summo omkring.
Vt dr. d. 16 Dec. 1840. 819 N:o 168, i anledning af väckt motion om förbud för Presterskapet att utfärda lysning till äktenskap för manspersoner, som i saknad af andra medel alt sig försörja, ej ens innehafva stadig tjenst eller arbete och handtverk idka. Bifölls. N:o 169, om dels upphäfvande, dels ändring af 3 Cap. 1 och 10 §§., jemte 5 Cap. 1 §. i Giftermåls-Balken samt 8 Cap. 2. §. Ärfda-Balken. Bifölls. N:o 170, i anledning af väckt motion om upphäfvande af sista mom. i 37 §. af 17 Cap. Rättegångs-Balken. Bifölls. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Förstärkta Stats-Ulskottets Memorial N:ris 392, 393, 394, 395, 396 och 397, med uppgift på verkställde voteringar uti en del Stats-reglerings-frågor. Frän Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragning af Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 21, angående Tull-hevillningen, samt benrälde Utskotts Utlåtande N:o 30, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 21. Dervid förekommo följande artiklar uti Tull-taxe-förslaget. Litt. S. Sten — Svampar Betänkandet N:o 21, godkändes, en dast med de förändringar, att införseltullen å stenkolsstybb bestämdes till 6 sk. för en tunna, och alt för strumpor; andra slag, utsattes, per Skålpund, tullvärdet till 6 R:dr 32 sk. och införseltullen till 1 R:dr 16 sk. Sågblad ; . Betänkandet N:o 21 gillades, med den förändring, att införsel-tullen å sågblad bestämdes till 20 R:dr för 100 R:drs värde. Såpa Utlåtandet N:o 30, godkändes.
Denna K. propos. är, efter min tanka, väl grundad, hvadan jag beklagar att StatsUtsk. afstyrkt hennes antagande. Utsk. liar fästat sig vid vissa omständigheter, hvilkas haltlöshet jag anhåller alt fä ådagalägga. Den första är den, att genom ljuspenningarnes förvandling för de ord. tjenstemännen till löner, skulle med detsamma pensions-staten komma att ökas för riket i samma mån lönerne höjdes för tjenstemännen. Månne sådant vore någon olycka för samhället? Rlefve det icke snarare en fördel? Om lönerne förhöjdes med ljuspenningarne, sä följde deraf alt embelsmännen finge med detsamma betala högre bevillning än förut, emedan ingen sådan hittills för ljuspenningar erlagts. Staten finge således till någon del igen dessa penningar, dels i kontant, dels på ett sätt, som är vidare tjenligare, bestående deruti, att tjenstemännen vid 65 års ålder toge afsked med bibehållande af hela lönen i pension, hvarifrån de nu mången, gång afhållas genom den förlust af ljuspenningar och andra smärre inkomster, hvilka de genom afskedstagande! skulle komma att lida, derigenom att ljuspenningarne icke ingå i lönen, och följaktligen icke heller i pensionen. Man säger måhända att för en så ringa summa, som den hvartill ljuspenningarne för året upgå, lärer ingen underlåta att taga afsked: det må vara lätt alt säga; men i verkligheten förhåller det sig annorledes. Våra tjenstemän äro i allmänhet så knappt aflönade, att hvarenda riksdaler för dem är af värde. De undvika derföre så länge som möjligt alt taga afsked, emedan det medför en förlust. Derföre får ock Staten ofta behålla tjenstemännen, fastän de äro öfver 65, ja kanske 70 år gamla.
Jag ber dessutom att få omnämna hvad i min tanke skulle kunna blifva följden utaf att antaga Gr. af Ugglas’s förslag, nemi. att de Stånd, som möjligtvis icke följa samma föredragningssätt, komma att i frågans behandling blifva så mycket efter oss, att de sysselsätta sig med vidlyftiga öfverläggningar om principfrågor, medan vi gå på och votera det ena anslaget efter det andra. Afsigten är måhända äfven sådan och jag vill i så fall gerna medgifva, att det ligger en ganska väl be - Den 8 Juni. 33 beräknad taktik till grund för förslaget; men vare härmed huru som helst, tror jag, att vi, som hafva yrkat på uppskof med frågans afgörande, hafva grundlagen på vår sida, och att vi på samma gång bevisa en skyldig aktning för Hr Gr. o. Landtm, som efter dagens långvariga och nästan oafbrutna öfverläggningar utan tvifvel är i stort behof af hvila. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att hvad den begärda bordläggningen beträffade, så innehöll 49 § Riksd:sOrd:n ganska bestämdt, att då en fråga 3:dje gången föredrages skall den till afgörande företagas. Det enda fall, då ett undantag derifrån vore medgifvet, var enligt samma §:s 3:dje morn., som innehöll att om, vid pröfningen af ett Utsk:s förslag, ett bestämdt förslag till förändring blifvit upgjordt, så kan om dess antagande eller förkastande, Ståndet antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta. Detta enda fall, då bordläggning kunde ega rum af ett ärende, som tredje gången förekommer, afsåg sålunda det förhållande att ett framstäldt motförslag ansågs erfordra den betänketid, att Ståndet, efter slutad discussion, ville förklara att afgörandet bör ega rum en följande dag.
Jemför man åter Contractsprfsen med dem, hvarefter undsällningstagarne vid samma tid ålades betala den Spanmål, de genom Statens försorg förut erhållit, så befinnas dessa senare uppgå till dubbelt belopp, nemi. för Råg 12 R:dr p:r T:a och för Matkorn 10 R:dr 32 sk., då Handlanden Liljevalch, med beräkning af den under belalningsanståndet tillgodonjutna ränlefrihet, erlade endast 6 R:dr 21 sk9 r. för Tinan Råg och 4 R:dr 47 sk4 r* för Kornet. Då oftanämnde 7,000 T:r Råg och Korn redan om hösten 1833 befunnos magasinerade uti de, till de undsättning behöfvande orterna närmast belägna hamnar, vill det synas som skulle, utan menliga följder af någon tidsutdrägt, en öppen täflan om ofvertagandet af ifrågavarande Spanmål, under de vilkor, sorn för undsättningsåtgärdernes verkställande voro anbefallda, bordt leda lili ett för SlatsVerkel fördelaktigare resultat.. Till stöd för denna åsigt få Revisorerne anföra, alt, samma dag som dessa 7000 T:r Spanmål öfverlätos till Handlanden Liljevalch, jemväl ett räntefritt låneförskott af 4.5oo R:dr beviljades åt Handlanden i Piteå A. Klum, emot åliggande att dermed uppköpa och Länets innevånare tillhandahålla a5o T:r Råg och 600 T:r Korn efter det maximipris, som Kongl. Majlis Befallningshafvande, i förhållande till de i orten gångbara sädesprisen, ägde att bestämma; hvarförutan under enahanda vilkor och i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer yttrade åsfgter i afseende på Spanmålsnndsätlningar, räntefria lån (på 9 månader) enligt Kongl, Brefvet den 4 October 1882 beviljades åt Ilandlanderne Forssell &
Alla öfriga punkter i detta Utlåtande blefvo till alla delar af Ståndet bifallne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande: N:o 150, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser, hvilket Utlåtande bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande: N:o 151, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-departementets handläggning. Till handlingarne lades Usla punkten ([för artilleri-behof), mom. litt. a. och 6., och återremitterades nämnde punkt, mom. litt. e., 2:dra punkten (dör Fortifikations-behofJ mom. litt. a. och c., samt 3:dje punkten (för Beklädnadsoch Utrednings-behof}, det sednare yttrandet; och i öfriga delar bifölls Utlåtandet N:o 151. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande: N:o 152, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-departementets handläggning; hvilket Utlåtande bifölls. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 150, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Utlåtande N:o 151, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-departementets handläggning, dervid momenten a) och b~) af första punkten ’’för artilleri-behof” lades till handlingarne; momenten c), /), gf), 5), t) och k~) af samma punkt, b') och c) af andra punkten ”för fortifikations-behof,”
Stånd endast genom Fullmägtigs afgång kunna till tjenstgöring inkallas, Sluteligen har jag, i afseende på don ofvan anförde liknelsen angående Husbonden och Inspectoren, trott mig endast böra förklara* att'Styrelsen öfver Bancooch RiksgäldsVerken utgöres af fria och sjelfständiga män, hvilka* under utöfningen af deras från Medborgerligt förtroende härflytande kall, utan all beröring med Husbondaväldets rörliga Satelliter, med Lagen till rättesnöre och kraft att följa den, äga en säkerhet och fasthet, som sätta dem öfver en Herres enskildta godtycke. Sådane äro mina åsigter af förevarande fråga, sådane de bevekelsegrunder jag följt hos de förenade Fullmägtige öfver Banco-och RiksgäldsVerken. De stödja sig på Lag, pligt och öfvertygelse. Jag har ansett mig vara skyldig min högsta principal, det Svenska Folket, att i öppen dag framlägga, om jag sorn Representant ömt vårdat dea heligaste garantien, för dess frihet: Rikets Lagar; jag har trott mig skyldig, att inför det RiksStånd, af hvars dyrbara förtroende jag ännu njuter den lyckan* att innehafva ett medborgerligt Embete inom ett af Rikets Ständers Verk, be«i hörigen redovisa, om jag, som Deras Fullmägtig, fullgjordt min pligt; och det är för mitt handlingssätt under utöfningen af detta Embete, jag sökt att mig försvara. Högiofl. Ridderskapets och Ådelns egen fältskans!» Den a Ort oler f, m. l5 bestämmer nu resultatet. Striden är redan spelad in på den allmänna opinionens stora, stormiga område. Med oförfäradt lugn och oföränderlig öfvertygelse afvuktar jagdess dom. Herr Munck af Rofenfchjnld, Eberhard: För mig sorn sökt till att med uppmärk-? samhet, köld och oväld skärskåda det ifrågavarande ämnet, är det klart, att då våra Grundlagar författades, förutsåg man ej, och tänkte ej på den nu inträffade händelse, då Justitieombudsmannen dör under Riksdagens lopp.
I anseende till StatsUtstottets anmärknings ätt stristeliga ansökningar om Län bordt fordras och inregistreras, hafwa Herrar Fnllmägtige yttrar: akt dä något Län, icke utan föregången anmälan och Herrar Fullmägtigcs bifall blifvit bewiljadt; samt antekning, sä wäl öfwer Document, som milkoren blifvit förd, har det synts Fnllmägtige wara öfverflödigt, -att beswära Läntagare med ftriftelige ansök, vingar, när förhällandet i alla fall bast inhämtas al Läne-handlingarne,de der altid för Rikets Högloft. Sränder, och Revisorer till närmare stärstädands hällas i beredskap. Att någon särskild offenkelig eller af Herrar Fnllmägtige authoriserad antekning öfwer Länen icke' blifwit hällen, nödgas StatsUtskottet uplysa, hälst den antekning, som en af Herrar Fnllmägtige fört, icke kan anses för någon gällande eller authentiqne handling, dä densamma, enligt Protokollet för den iz Fehruari innewarande är, af honom sjelf blifwit förklarad endast wara hans enskilda annotation; af Läne-handlingarne kan ater endast utrönas, hwilka Län euo ulestäenve same beftaffenheken af hypolheken för desie Län; men icke kan underrättelse der erhällas om de grunder, hwilka »vid Länens bewiljand/ blifwit föl>de. Hwad Den i3 November - Hivad Herrar Fullmägtige ut i deras Förklaring andragit, i anledning af SratsUtstottets anmärknin» gar, att endast fem procents ränka blifwir fordrad för Länen; och akt något förbehåll om Länens upsägning, ä RiksgäldsContoirets sida icke blifwit begagnavt, anser StatsUtskoikel icke fordra någon serskild vederläggning.
Allmänna Fattigvården inom Hufvudstadens Territorial-Församlingar har, under den tid denna Berättelse omfattar, fortfarande blifvit bestridd i enlighet med de för densamma af Eders Kongl. Majit den 18 Mars 1812 utfärdade föreskrifter. Den allmänna falligförsörjnings-afgiflen har, i likhet med hvad i sista femårsberättelsen uppgafs, under denna tid utgått med Sex Sk i I - lingar för hvarje Riksdalers Bevillning enligt 2:dra Artikeln i gällande Revilllings-Förordning. Af denna afgift hafva fyra skillingar varit bestämda till den egentliga fattigförsörjningen, och en skilling till det uti f. d_ Kronobränneriet i Catharina: Församling anlagda Provisoriska Sjukhus. Den återstående skillinge!*, sorn tillförene ingått till Kongl. Serafimer-Ordens Lazarettet, har, till följd af Kongl. Brefvet den 16 Februari 1838, ifrån och med år 1837 blifvit afsatt för inrättande af ett serskildt Sjukhus för bensårs-palienter. Influtna beloppet af berörde afgift år 1842 utgjorde 32,516 R:dr 15 sk. 7 r:st.„ deraf 21,677 R:dr 26 sk. 5 rist. lill fölin Fattig-Cassan, 5,419 Ralr 18 sk. 7 rist. Provisoriska Sjukhuset och 5,419 Ridr 18 sk. 7 r:sl. Bensårs-Sjukhuset. 35 Fatlig-Cassans öfriga inkomster bestodo af bötesmedel för fördröjd, betalning och för uteblifne Taxerings-utgifter, till ett belopp af 2,908 R:dr 44 sk. 7 rist., samt af Stats-anslag, gåfvor och andra medel, utgörande 3,818 R:dr 28 sk.
En femtedels årlig afbetalning, och Ses procents årlig ränta.” — Och lyder; sorn följer, den härmed i närmaste sammanhang stående litte Punkt. ”.På alla de uti nast fores t åen de Punkt omförmälde Skulder godtgöres den uti sjelfva Förbindelsen utsatte Fänta till den 1 November 3.817 ; hvaremot desse samma Skulder, (med undantag af Bankens fordran för Crediiivet af 200,000 R:dr) ifrån nyssnämnde dag, eller den i November 1817- löpa med Sex procents Ränta, med mindre Capitalen skulle vara uppsagde, inom ilen 1 October 1817; i hvilket fall enahanda ränta af Sex procent beräknas från förfallodagen; k örn, man des alia upplupne Interessen till den dag, under hvilken Riksgälds - Contoirets Obligationer skola utgifvas, att sammanslås med Capitalen.” 1 anseende till 11. punkten, har Höglofl.’ Fidderskapet och Adeln beslutat, att ifrågavarande Capital-Skulder. skulle liqvideras tillfulla beloppet, på det sätt, att hälften inlöses genast med Riksgälds Sedlar, och för andra hälften utgifvas Riksgälds-Contoirets Obigatiorer, ej på högre, än 100 Rrdrs valeur, hvilka sedermera inlösas på Fern Terminer under loppet af 2§ år, med En femtedel hvar Sjette månad, utan ränta. Hedervärda Bonde-Ståndet, som närmast instämt med Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i anseende till 11. Punkten, har beslutat, att Skulderne skulle liqvideras på enahanda sätt, Statsoch Banio.Utskottens BetpnHanden'. 1S49 sorn 1 4. punkten, angående Gotha Canal Bo lagssamt Malmö
Då svarade de, och sade till honom: Vore han icke en ogerningsman, så hade vi icke öfverantvardat dig honom. Då sade Pilatus till dem: Tager I honom, och dömer honom efter edor lag. Då sade till honom Judarna: Oss är icke lofligt att döda någon; På det Jesu tal skulle fullkomnas, som han sagt hade, då han gaf tillkänna, med hvad död han dö skulle. Då gick Pilatus åter in i Rådhuset, och kallade Jesum, och sade till honom: Äst du Judarnas Konung? Jesus svarade: Säger du det af dig sjelf, eller hafva andre sagt dig det om mig? Pilatus svarade: Icke är jag en Jude; ditt folk, och de öfverste Presterna, hafva dig mig öfverantvardat; hvad hafver du gjort? Jesus svarade: Mitt rike är icke af denna verldene; om mitt rike vore af denna verldene, då fäktade ju mine tjenare derom, att jag icke vorde Judomen öfverantvardad; men mitt rike är icke hädan. Då sade Pilatus till honom: Så äst du dock en Konung? Jesus svarade: Du säger det; jag är en Konung; dertill är jag född, och är dertill kommen i verldena, att jag skall vittna med sanningene. Hvar och en, som är af sanningene, han hörer mina röst. Sade Pilatus till honom: Hvad är sanning? Och när han det sagt hade, gick han åter till Judarna, och sade till dem: Jag finner ingen sak med honom. I hafven sedvänjo, att jag skall gifva eder en lös om Påska; viljen I då icke, att jag skall gifva eder Judarnas Konung lös? Åter ropade de alle, och sade: Icke denna, utan Barabbam. Och Barabbas var en röfvare. Då tog Pilatus Jesum, och hudflängde honom. Och krigsknektarna vredo samman ena krono af törne, och satte på hans hufvud, och hängde ett purpurkläde på honom; Och sade: Hel, Judarnas Konung! Och gåfvo honom kindpustar. Då gick åter Pilatus ut, och sade till dem: Si, jag hafver honom ut till eder, att I förstå skolen, att jag finner ingen sak med honom.
Ridderffapet och Adeln sig dora Stals-UtffottetS härvfwer afgifue ctirand-n, säsym walgruridade, gilla; hwilkel ffulle de R spec iye Med-Ständrn genom Utdrag as Protocollet wanltgen wid handen gifwas. dir lupr-r. S. D. Upvä de ffäl Constikutivns U skottet, i Memorial of den LZ Nowember, hwilket den 21 December blifwit pä dord.l mgdc, ansätt; f.E HögloflRidderffapet och Adeln sig icke kunna bifalla den af Herr Klsn-.erltÄM, ^oks», wäckta sräga om en särskildt föreskrift eller Instruktion iöe den Tryckfrihets-Lomite/ som enligt RegeringsFormen kommer att afRikienS Ständer förordnas; hwilker ffulle de öfrige Relpecirve Ständen genom Utdrag af Protocollet »vänligen gifwas tillkänna» Ot lu^rs. S. D. Återremitterades i anledning af SM da anmärkningar Stats utskottets den 21 Decewher upvläste och pä bordet lagde Prvtocvsts-Utdrag» : -1 782 Den 15 Ianuani. innefattande utlakande öfwer Kong! Mcchls Nådiga Proposition ongaeude huru wida Jrftttuckion mä wsra af röden för Riksens Ständers Full, magtlge elier wede:börande Embetsman, hwiika r frågor om eftergift af ädömde ersättningar, som tillhöra Riksens Ständers Penning?,Werk, SlatSWerket, eller de udor Coliegieroes och särffUdke Directloners jwwift warande Cuffor böra warda hörde, bft iup>a.