Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse till K. II., angrde föreslagne jernvägs-stamliniers ulförande och dertill erforderliga medels anvisande. Hr Printzensköld, Carl: Då detta förslag sedan sisth plenidag hvilat på R. o. Ad:ns bord, så att hvar och en deraf kunnat taga kännedom, så hemställer jag, emedan förslaget är ganska vidlyftigt, om man icke kunde utan upläsning justera detsamma, hvarefter det kunde till de öfriga Stånden expedieras. R. o. Ad. ansåg någon upläsning af detta sbrifvelse-förslag icke erfordras, och uppå derefter framställd propos. blef detsamma af R. o. Ad. godkändt, Uplästes ett af IIr Fåhraeus, Olof Immanuel, inlemnadt så lydande memorial: I anseende till angelägna embetsförrättningar föranlåtes jag anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, varda entledigad från de updrag hvarmed R. o. Ad. behagat hedra mig att vara ledamot af StalsUtsk. samt supleant i Förstärkta Bevilln:sUtsk. äfvensom från befattningen att vara Bänkman. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Uplästes jemväl följande af Hr von Strokirch, Johan Paul Fredr., inlemnade memorial: Hindrad att fortfarande bevista Riksdagen, får jag härmedelst, under anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen, afsäga mig att vara ledamot i Bevilln.Utsk. Ren 12 September. 221 Äfven härtill lemnade R. o. Ad. sitt bifall; hvarefter och enär jemväl efter Hr Tornerhjelm, Rudolf, som i sista plenum afsagt sig sin befattning såsom Utslcs-ledamot, en plats i StatsUtsk. blifvit ledig, Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af 2:ne ledamöter i StatsUtsk. efter Hrr Tornerhjelm och Fåhraeus samt en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Hr von Strokirch.
Om det finnes några skäl, som tala för detta öfverskridande, hade det varit önskligt att Dep.-Chefen varit närvarande för att meddela desamma. Jag har endast velat anmärka detta, utan att derföre framställa något bestämdt yrkande. Hr Boij, Adolf Fredrik: Jag delar Frih. Liljencrantz’ förundran öfver att Statsrådet Reuterskiöld icke är här närvarande, och förenar mig äfven med Stats-Utsk:t i den åsigten att sättet för uppköpandet af dessa gevär icke öfverensstämmer med laga form. Men jag anser deremot att Stats-Utsk:t för detta ändamål bort anslå 5 å 6 milla-, och det är för att i protokit få nedlägga denna min åsigt, som jag begärt ordet. Något yrkande kan icke heller från min sida komma i fråga i afs:de å denna punkt, men då det första behof Staten har, är att försvara sig, så måste jag uttrycka min förvåning öfver den likgiltighet, som i detta afseende är rådande. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utsk:ts hemställan af R. o. Ad. bifallen. mom. b. Bifölls. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande sammans. Statssamt Banko-Utsk:ts den 22 och 23 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 10, i ani. af väckta motioner om ändringar i Kongl. Förordningen den 26 April 1861, ang. en allmän hypotheksbank m. m. l:sta och 2:dra punkterna. Biföllos. 3:dje punkten. l:sta mom. Bifölls. H. V. 30 (66 Den 26 Mai f>»■ 2:dra mom. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: I denna punkt har sammans. Utsk:t frångått det förslag, som af hypotheksbanken blifvit uppställt, eller att säkerhetshandlingarne först böra aflemnas sedan lånet blifvit afslutadt. Skälet för detta förslag är att denna föreskrift aldrig i verkligheten blifvit tillämpad. Utsk:t åter säger att, om detta stadgande antogs, skulle hypotheksföreningarne på förhand anmäla sig för större summor än de behöfde.
Fjortonde punkten, angående anslaget för skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona, har återremitterats af Borgare-ståndet, men som de öfrige Trenne -Riks-stånden godkänt Utlåtandet i denna del, har t Stats-Utskottets Utlåtande , N:o 73, 25 liar Utskottet, jemlikt 75 §:n Riksdagsordningen, ansett ålerrémissen ej kunna till någon åtgärd föranleda. Femtonde punkten är bifallen af samtlige Riks-stånden och Sextonde punkten har dels godkänts, dels ansetts ej fordra någon åtgärd. Stockholm den 21 November 1844. Reservation, i frågan om anslag för lönförbättring åt visse Landt-stats-tjenslenuin: Af Herr v. Rosen: 'Emot Utskottets förslag att endast anslå 5,000 R:dr B:co till förbättring af Läns-statens embetsmäns lönevilkor, reserverar jag mig, då denna summa är alltför liten att afhjelpa det dermed afsedda behofvet. Då bristen är upptagen till omkring 22,000 R:dr, kan den af Utskottet föreslagne summan ej vara tillräcklig, utan endast parlielt afhjelpa den förlägenhet, i hvilken desse tjenstemän i allmänhet äro. Så vida ej tillgångar finnas till hela bristens fyllande, eller man vill afvakta från Regeringen en fullständig löne-reglering, torde 10,000 R:dr vara den minsta summa, som nu bör anslås, så vida något skall kunna vinnas och de mest påträngande behofven för det närvarande afbjelpas.’ Sjette ISufvucl-titeln. Pen n in g a r. Enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 3.9 . • 538,363: Tillkommer: Löne-för höjningar för åt sk il 1 ige Landt-statstjenstemän, reservattons-atisl, 6,000: Befrämjande i allm än h>. af Jordbruk och Landtmanna-näi-ingar:
Vistades han i Mariestad som biträde åt en landssekreter Simonsson, med hvars familj han efteråt är nära bekant, eller fick han hjelp af Wrangel, kanske af rikskansleren-mäcenaten, hvars hofpredikant, Carlberg, var hans gode vän och tog engelska lektioner af honom? Nyårsdagen 1671 uppvaktade han magistraten i Stockholm med en nyårsönskan, som vanligt på flera språk, under namn af den dråplige skrifmästaren Johan Paul Hoffman. På latinsk prosa (den enda prosa, som vi ega af honom) tilltalade han rättens ledamöter: »Jag hänger vid edert ädelmods altare denna lilla tafla, som ej är inhuggen i metall, utan endast prentad så godt min handskicklighet tillåtit; jag hoppas att den skall blifva en af ert ädelmod väl upptagen, dock eder ovärdig skänk, om I blott besinnen att intet bättre kan gifvas än den skrifna bokstafven. Ty skrifkonsten har för oss uppenbarat den Allrahögstes rådslag, verk och gerningar; den är minnets stöd, dygdens vältalare, evighetens minnesmärke; om man förstör den, upphäfver man all lärdom och nedstörtar verlden i sin första okunnighets kaos.» Meningen var väl att rekommendera sig till någon tjenst, på samma gång han framlade en språkkunskap, mäktig en hufvudstads vidsträckta förbindelser. Han har också en tid innehaft en slags skrifvareeller sekreteraresyssla. Derunder har han ej mycken ledighet öfver till rimmeri. Han sjunger blott en gång »villigst» under namn af Theophilander den dödlige och odödlige vid den välborna jungfrun Elisabet Strijks graf. Ty här är det en på skönhet, ungdom, samhällsställning, förstånd och hjerta lika rikt begåfvad flicka, hvars bortgång midt under lifvets och årets sommardagar höjer hans språk till en ännu i dag mäktigt verkande inspiration. Hans samtid beundrade allmänt denna sång.
Det är vidare sagdt, (och måhända har man syftat på mig i min egenskap af Direktör i en Hypotheks-förening), att den, som ställt sig i spetsen för ett enskildt företag, har dubbel förbindelse att tillse, alt icke statskroppen försvagas: jag ber den värde tälaren vara fullkomligt öfvertygad derom, att jag känner hela helgden af de förbindelser, hvari jag står till dem, som skänkt mig förtroende, men att jag anser dessa vara af beskaffenhet i detta fall, att ej kunna infrias annorlunda än genom befrämjande af näringarnes tillvext, hvarförutan det blir omöjligt alt underhålla Stalsbankens förmåga alt städse hafva silfver till hands för realisationens bevarande. Jag är öfvertygad, att intet annat medel finnes än ökad produktion, för alt derigenom och med öfverskotten derå, bli satt i tillfälle att tillbyta sig varan silfver, som utifrån skall importeras. Realisationens uprätthållande har numera blifvit af lika varmt inlressse för den skuldsatte, som för kapitalisten; ty — och detta beder jag Eder bemärka mine Hrr! hvar och en, som tagit lån i hypotheksföfeningar, hvilka hafva utrikes skuld, har de facto skrifvit sin förbindelse i silfver, samt måtte sålunda dela kapitalistens intresse, att Banken må kunna upfylla sin förnämsta bestämmelse — vidmakthållandet af realisationen. Slutligen ber jag att få vända mig till Hr Lefre'n, som måtte helt och hållet hafva missförstått mina ord; hvilket missförstånd jag måste antaga sorn grund för hvad han direkte behagat ställa till mig. Jag trodde mig säga en compliment, ty mina ord voro: ”att om det icke vore den utmärkte mannen, (som fört yttrandet), så skulle jag trott att han haft de obotfärdigas förhinder.” Jag kan ej finna annat, än att i dessa mina ord låg en berömmelse snarare, än de gåfvo någon anledning för den värde talaren alt med något sken af lämplighet begagna uttrycket: "att jag funnit del mig tillständigl” alt yttra hvad jag nu ånyo citerat. Som jag föreställer mig att ifrågavar. punkt tål en närmare utredning, hoppas jag att R. o. Ad. icke vill neka min anhållan om återremiss å densamma.
Jag afstyrker alla vidare consessioner för B. o. Ad.; de måste hafva en gräns. Jag påminner mig vid detta tillfälle en bild, som en stor man, hvilken i 30 år varit min Konungsliga Beskyddare, och — jag vågar säga det — äfven trofaste vän, ofta nyttjade: jag är foglig, jag går tillbaka så länge jag kan, men när jag ser en afgrund bakom mig, då går jag äter fram. Jag vågar hemställa, att äfven R. o. Ad. mätte följa detta råd. Gr. Horn Claes Fredr, anförde skriftligen: Under gårdagens plenum förklarade jag mig icke kunna deltaga i öfverläggningen om förslag att bringa Riket i revolulionstillstånd, hvarom fråga vore, då man upphäfver Statens grundförfattning. En värd talare har misstyckt detta förklarande, som skulle innebära en förkastelsedom öfver alla försök att, på sidan om Const.Utsk:s bearbetning af ämnet, komma till en förbättring uti vår nationalrepresentation. Det vore icke, enligt den värde talarens mening, en omstörlning af samhället, om man allenast bibehöll en konungamakt och en nationalrepresentation, hvilket efter talarens åsigt ensamt utgjorde grunden för vår samhällsbyggnad. Jag medger visserligen, att temligen genomgripande revolutioner i Sverige kunnat företagas utan en sådan omstörtning, och den största orättvisa vore det visserligen att tillräkna den värde talaren eller dem, som med honom tänka lika, en sådan afsigt ; den kan icke ens tillräknas alla dem, hvilka begärligt omfatta, antingen sjelfva förslaget alt republikanisera vårt konungadöme, eller tillfället att här inom detta rum frambära dylika foster af en enthusiastisk förvillelse eller ett förräderi mot monarkien. Jag gör en väsendtlig skillnad mellan afsigt och en medvetslös hängifvenhet till principer, om hvilkas utveckling och rea - Den 11 Mars f. m. 101 liserande man icke gjort sig rediga begrepp.
Af alle nedan anförde Verk, hvilka uppskattas enligt Föreskriften i 5tte Artikeln af denna Stadga , erlägges Bevillning efter enahanda grund , som för annan Egendom, med Två Riksdaler för Tusende af värdet och i samma förhållande för ett mindre , nemligen : AlunBruk , oberäknad serskild SjöTull för hvar utgående Tunna Alun, jinkarsmiden. 308 JievillningsUtsk. Betånkandm, BeckBruk, Bergsmans Hamrar. BerlinerblåttFabrik. Bleck■ och PlåtHamrar. B lybvitts Fabrik. Buldan*- och Segelduks Fabrik, Cattuns Tryckeriet. CoboltsVerk. Degel Fabrik. Flors Linne-Fabrik Gevärs Factor i. Glas Bruk. Kalk Ugnar Knip och Spikhammar StockatKoppar Famy ar, Koppat Vals Perk. KartFobriker , af hvilka dessutom betalas i StämpelAfgift för hvarje tillverkad Kortlek Två Sk i 11 ingar i kommande med Stämplingen och Contralien deröfver att förhällas enligt serskilda föresskrifter. Krut Bruk, Af desse utgå dessutom Sex Skillingar för hvarje tillverkad Centner Krut, enligt Attest ifrån Kongl. KrigsCollegiutn. Läder Garfv erler. Masugnar , så vida de ej ingått i väidet af den Egendom de tillhöra. lUtssingsBruk Oljeslageriet. PappersBruk PorcellinsBruk. Puder och Stärk(lseBruk, Kopparverk, som smida eller valsa Koppar. BevitlningsXJtsk. Betänkandén. RödfärgsSvafveloch Victriol-Bruk. Dessutom erlägges af dylika Bruk: För hvart Skeppund Svafvel 36 sk. Dito Dito Victriol 8 hvarje Tunna Rödfärg 3 _ Salt Raffinerings Bruk. Sillsalterier och Trankokerier, i hvilka nSgon rörelse drifves. Skedvattens Fabrik. SockerBruk, oberäknad BevillningsÅfgiften vid Sjö» Tullen för Rudimaterien, Stål Ugnar. SåpBruk.
(Snyftande.) Min bror, min kare bror! Jag ser dig aldrig mera! (Till Zdlie.) En timme visst jag sof. Har någon varit har? Zélie. Ja, Blanche, var granne. Rose. Blanche? - Nu mins jag Bvem hon &amp; P. De &amp; ro fattiga. Min bror l&amp; ofta biim Matvaror till dem. Ja, de känna honom, de! Blie. Och kyrkoherden. Rose (haftigt.) Nej! Jag honom ej vill se. Bélie. Hvad tänker fröken p i? Han stod abbén s&amp; nara, Han var hans baste van n&amp;st er, s&amp; viat jag set. Att trösta er, det Pr bans pli&amp; hans rr8ttigbet. Rose. Han kommer väl igen? Ja, suart. Rose. Jag kan ej neka Att trlffa honom d&amp;. Han alskade min Jean! Och det är ju ett skal, som máste mig beveka. Men om han kommer med en gudelig harang Om undergifvenhet - d&amp; kah jag inte tiga! Men i ett sidant fall kan till och med en prest E j vaga saga mig, att Herren kanner bast Hvaraf mig görs behof, och att Han agar mest Den, som Han alskar högst, om ockss underliga Hans vagar synas oss. (Till Zdlie.) Gb! Lemna mig, Zélie! (Zdlie g&amp;-.) Scen 3. Rose (ensam.) Frán detta usla lif kan jag d5 ej bli fri? Jag lefver! Dagarna ska ' följa p i hvarandra, Och visarn p&amp; mitt ur skall tyst och flitigt vandra Och räkna timmarne som fordom natt och dag. Man dör d&amp; inte strax utaf ott sádant slag? Nej, jag tir inte död och inte Aldrad heller. Ej Döden ar s&amp; rask kanske, d&amp; mig det galler. Jag kan stA ut - hvem vet?
Är skriften obrottslig f Ja uphäfver rättegången. — Nej medför blott den verkan, at namnsedeln öpnas, och anklagelsen begynner emot den verkeliga svarandeparten. Författaren förklarar sig vid Domstolen eller inför Nämden, och andra frågan för Nämden blifver: Är skriften brottslig efter det lagens rum Åklagaren åberopat ? Denne ordning, som i visst afseende öfverensstämmer med Engelska Jury’s, leder likväl til tidsutdrägt. Rätteligen borde hvardera frågan afgöras af en särskild Nämd. Men huru erhålla den enda upsättningen af 48 för kunskap och medborgerlig dygd kända män, som ständigt skola finnas färdige at sammanträda i Hufvud-Staden ? Kan domstolen, då en uppenbart och groft brottslig skrift åklagas och författaren är känd, genast låta honom i häkte insättas?' I annat fall kan förekomma, at han undandrager sig straffet, sedan. 100 Bi] agor 1810 Nämnden afgjort brottsligheten? — Han är ej skyldig at infinna sig inför Nämnden och kan således ej, i stunden af dess pröfning, gripas. Mera hinner ej den, som efter en hastig genomläsning af de projecterade verkel. förbättringarna af Tryckfrihets Lagen, vårdslöst antecknat ofvanstående anmärkningar, dem han icke själv haft ledighet at pröva. KONSTITUTIONSUTSKOTTET VID RIKSDAGEN I OREBRO 1812 UTSKOTTETS ALLMANNA PROTOKOLL 1. Justerat d. 30 April 1812. A. G. Mörner. År 1812 den 27 April kl. 10 sammanträdde Riks[ens] Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott första gången vid nu löpande Urtima Riksmöte i Örebro, hvarvid följande Herrar och Män, enligt] ankomne och upläste protocolls-utdrag, blifvit af Stånden utsedde till Utskottets Ledamöter, nem[ligen]: af Högloft. Bidderstcapet och Adeln: N:o 54. Grefve Spens, fullm.: Grefve Mörner, Adolf Göran, Kam marherre.
Men det är icke nödigt, Mobed, att du derom låter märka någonting för mina undersåtare. – Det är dig icke obekant, store Padischah, huru litet jag älskar menniskors umgänge. Dessutom ... – Godt. Men hvad förvarar du i detta glas? frågade monarchen. – Derom lönar ej stort mödan att tala. Det är äkta Mumie: – hvarje droppa af denna bergolja är dyrbar, men de källor, som innehålla den, finnas i dina egna stater: i Kherman och Khorasan. Troligtvis äga dina läkare samma minera­liskabalsam,faständekanhändaejförståattanvända den. Den tinktur, som du ser i denna lilla gula flaska, är deremot mindre allmän. Det är en flytande guld-upplösning, men af ett guld som blifvit skafdt af Salomos ring. – Således äger du denna ovärderliga ring? frågade Schahen. – Nej, ty värr icke. Denna himmelska ring satt redan på Adams finger, då han blef skapad, men han måste återlemna den till den Cherub, af hvilken han blef utdrifven ur paradiset. Sedan erhöll Moses samma klenod, då han undfick kallelse att befria sitt folk ur Egypten, och verkade med dess tillhjelp alla underverken i Pharaos hof. Salomo var den tredje, som, vid grundandet af Jerusalems tempel, emottog denna skatt, hvilken med honom blef begrafven. Min farfader, Zerdusht, erhöll derefter, under sitt besök i himlen, den konungslige prophetens tillåtelse, att hämta den, men lade den åter tillbaka i griften. Sjelf har jag en lång tid förgäfves i Jerusalems konungagrafvar sökt samma ring, genom hvars kraft allenast alla herrliga och förvånande underverk i verlden blifvit utförde. Om så är, inföll konungen, så är ingenting klarare, än att också Muhammed måste hafva burit den, fastän våra heliga böcker ingenting derom förmäla. Sapetman!
Ständ riplaste Dies tamen, om widtagande af nödiga anstalter till Wäxel-Coursens styrande och förekommande af den skada och osäkerhet, som genom desi ostadighet och Lfwerdrifna stegrings orsakas. Härom skulle de öfrige Respective Ständen genom Protocolls-Utdrag wördfamt och wänligen underrättas. 17t Lv yrs, S. Ä. ridd. och Ad. pros. 6:te Land. r:dva Afd. Ni.s §s. Lis Den 17 April. S. D. Pä derom framställd Proposition gillade Bonde-Ständet Lag-Utstctietö den zo sistlidne Zanuarii afgisne Betänkande öfwer ten till Ukstvttcts utlåtande fran Bonde-Ständet remitterade fräga om Lagens rätta mening, huru efterl fivnNde inakas giftorätt bör anses uti jord ä Landet, som bägge makarne under fäst tiden eller före wigseln »gemensamt och till lika stor del inköpt, ehwad det stedt inom eller utom den andra makans börd. Härom skulle de öfrige Respective Ständen genom Protocolls-Utdrag wördsamt och manligen underrättas. I/t 61.1^!». S. D. Lfwerlcmnade Bondc-Standet till Lag-Utstottcts handläggning KonglMajit? särskildta Nädiga Propositioner af den n sistlidne Zanuarii, angående i:o Förändring i allmänna Lagens Stadgande Uti 6 §. L CapGiftermälS-Balkcn om wiste i afseende pä ägtenffapZ ingående förbudne Amager,skapslcdcr2w Afgärda Bys rätt att söka och ärhalla skifte i Skog och Utmark. z:o 8l indran till Allmänheten om hwad wid Boupteckningar iagtagas bör; Och 4:0 Stadgande af någon Lag i afseende pä tiden inom hwilken häktade personer böra ställas för -älta. Härom skulle de öfrige Respective Ständen genom Protocolls-Utdrag wördsamt och manligen underrattas
Ett sådant Landtbruks-inslitut, som här har blifvit ifrågasatt, skulle, dä det icke blefve lika beskaffadi med de öfriga Landtbruks-inslituten blifva ett experimentalfält, och lärer i sådant fall icke kunna antagas blifva i tillfälle att med någon fördel upfylla sin bestämmelse med ett sä litet anslag som 2000 r:dr. Huruvida för öfrigt ett land, som lider så mycket af froster, och hvars skördar så ofta förstöras, som Jemtland, är bland de delar af landet, hvarest största makt ligger uppå ali utveckla jordbruket, det är en fråga, som också torde tåla att tänka på. Jag anhåller om bifall lill L’lsk:s förslag i denna punkt. Hr Ribbing: En del af hvad den siste värde talaren yttrat synes mig ådagalägga behofvet af landtbrnksskolor. Han nämnde att Staten hade bekostat slöra låneanslag till Jemtland för odlingar, hvilket likväl icke bättre lyckats, än att de nu måste utmätningsvis indrifvas, emedan odlingarna antingen icke hade blifvit verkställda eller också pä sådant sätt att icke ändamålet dermed hade vunnits. Om en landtbruksskola der hade funnits eller också undervisning i dithörande ämnen på annat sätt meddelats, sä är det möjligt att penningarne blifvit väl använda och i sinom tid återlemnade med tacksamhet, i st. f. att de nu måste med tvång indrifvas. Della hindrar mig dock icke alt till en stor del instämma uti hvad Frih. Palmstjerna yttrat, då han lagt synnerlig vigt derpå att en sådan landtbruksskola som de redan befintlige icke skulle vara passande för Jemtland; men derföre att motionären icke förstått att, på sätt Gr. Mörner anmärkt, så alldeles ställa sina ord som han bordt, hvilket likväl icke kunnat af honom begäras såsom boende i Jemtland och 0 e n 24 April. 105 icke bekant med jordbruks-förhållanderna i södra delen af riket, så borde man väl icke så alldeles hafva gjort intet af hans motion, på sätt Hr Rosenblad träffande utvecklat.
Ad. vägrat remiss, så skulle han ej med sin röst hafva satt sig emot en sådan vägran; men sedan Ståndet har remitterat frågan, så vore det ock Ståndets skyldighet att bifalla hvad Utsk. föreslagit. Den värde ledamoten har förglömt, att R. St. ej äga rättighet att i förväg pröfva en motion. Frågan var här: Var 5g §:n Rdksd.Ordn. tillämplig? Var det en under riksdagen inträffad händelse, som gaf anledn. till denna motion? Om så var, att branden vid Falkenberg inträffat under riks - 390 Den 18 Februari f. m. dagen och ledamoten således varit berättigad att väcka fråga om lån eller understöd på annat sätt, så lärer R. o. Ad. varit berättigad! remittera motionen, men af grundlagarna förbindradt att i förväg yttra sig om bifall eller afslag till densamma. Det är först sedan Etsk. behandlat målet, som R. St., efter 56 §:n Reg.Ftn, äga rättighet att derom besluta. Sedan målet nu återkommit från Ulsk., så är det frågan: Har Utsk. ordentligen utredt frågan, och är dess betänk. och tillstyrkande af bifall till ett anslag af 4°°o r:dr grundadt på omtanka för landet, och jemväl för staden Falkenberg? Derpå svarar jag för min del nej. Lika roed hvad jag förra gången yttrade, anser jag det vara af vigt, att i hvarje fall det måste utredas huru stor skadan är, om och hvad ersättning af Brandförsäkringsverket erhålles, och om densamma i mer eller mindre mån svarar emot skadan; allt sådant måste vara utredt, innan man skall mäta det understöd, som är behöfligt. Hr Bråkenhjelm har förklarat, att det kunde vara likgiltigt för praejudicatet, om man efterskänker hvad en brandskadad stad bekommit lill låns af Staten, eller om man directe skänker den understöd af Statens medel. För min del är jag ej bland dem, som deltagit i medgifvandet af afskrifning för något sådant lån. Jag tager således ej på mig olägenheten af det praejudicat, som Hr Bråkenhjelm framställt; men om genom R.
Ståndens synnerliga uppmärksamhet på det märkvärdiga beslutet af Utskottens pluralitet, att då 8 $. i l:sta Art. nu berättigar Städerna, men icke landet, att utöfva deras bränvins-bränningsrätt i ett eller flere sammansatte Verk, efter alla eller flera jordlotters sammanslagne varde, dock med högst 2:ne go*kannors pannerymd, så skall denna rättighet nu inskränkas till en panna af högst 50 kannors rymd, under det att enahanda förmon blifvit leinnad Dandtmannen, såsom ny rättighet, och under det att hvarje enskild, som har en jord-egendom af 15,000 Rtdrs värde får begagna en g o kannors panna. Denna ytterligare inskränkning uti bränvins*bränningsrättigheten för Städerna skall verka menligt på hela samhälls-classer, der, såsom t. ex. i Gefle, betydlig kostnad blifvit använd på Stadens sammanslagna bränneri, hvars hela afkastning är anslagen (ill de fattigas understöd, hvilket goda ändamål skulle upphöra till sin verkan, gefion! frånkännandet af rättigheten att få till det 44 Bil' t-Bevilln.* Lag* och OeconrEtsk. Eet.N-o fiml stadgade maximum begagna redan varande kostsamma Inrättning. Uti hvad Herr af Billberg sålunda andra* git instämde till alla delar Borgmästaren jLlundi äfvensom Herr Donner förenade sig i yttrandet, angående det föreslagna maximum af blott en g o kannors panna för en egendom, hvars värde mer eller mindre öfversliger 15,000 R:dr; hvarförutan så väl Herr Prosten Dillner som de förenade Utskottens samtlige Ledamöter af Vallöf!. Borgare-Ståndet delade Herr af Billberga åsigt, i fråga om villkoren för Stadsjordslotten sammanslagning till begagnande af gemensam bränneri-inrättning. Herr Nordenankar, G.: Emot förenade