Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N %gonstäds vid ett altar Tärnor och knäböjd brud; Ofver dem damen fyld af Orgelns brusande ljud. Någon sin tro henne lofvar, Med ögonen fiilla af glöd. N2gon hviskar:,: min hustru l Min nu i lust och nöd! :: Nigonstäds muntra röster Klinga i park eller sal; Moder och son, hur de leka Fjärran fr %n sorg och qval! Kärlek, som lifvet smeker, Rikdoni, hvars gräns hon ej ser Krönt med välsignelsers krona, Hvad kan hon önska mer? Du adla, på lifvets höjder, Som äger allt jordiskt godt, Ett qval du dock omedvetet Fick på din ljufva lott. Det att, okänd, din syster Svälta och frysa må, Men öfver svalget, som skiljt er, Du henne aldrig kan nå. Skizz af Ave. &amp; ' $mu fans ej ett enda utslaget blad 11 % träd eller buskar, men vårlifv.et arbetade med starka pulsslag och gaf sig uttryck i milliarder bladknoppar, med hvar sin slumrande lifssaga. Under den florslätta ljusa morgondimman skimrade de närbelägna kullarnes skogssnår i en obestämd brungrön fargton; men då en solstråle för ett ögonblick bröt fram emellan de seglande skyarne, glänste det plötsligt till, skarpt och gnistrande, emellan grenarne på en grupp stora kastanier, da deras bruna bladhylsor träffades af solstrålen. Denna trädgrupp stod liksom en starkt framskjuten förpost emellan kullarne och den gamla slottsruin, som krönte den temligen höga sandåsen. Bakom kullarnes snar stod skogen i samlad kraft, omgjuten af en mörk blånande färgton. Nedanför ruinen drog sig åsen i mjuka våglinier sluttande ned till hafsstranden. Bjärtgröna sträckte sig r %gLikrama emellan nyplöjda tegar och sofvande tradesmark skenbart anda ned till de bliinande hafsböljorna, hvilkas kammar har och der lyste silfverhvita.
sphr Ibsens B Kdighedens Komedie B, Jonas] Lies s Familjen paa Gilje » och sh många andra drtipligit dikter följde. Ur estetisk och spralrlig synpunkt beundrades Amtmandens Dstre högligen. Ännu i dag anses boken som ett nyskapande inliigg både i norsk diktkonst och norsk prosaskrift. Arbetet utgick i flera upplagor och tillvann sin författare .medajen pro litteris et artibus l8 6 1. Men att dess etiska irinebörd ocksti varr. på sitt område nyskapande, att hela boken var en indignerad protest mot kvinnornas srslafvande under gammal sed och opinion samt mot äktenskapets urartande i följd diiraf, det förstodo blott f&amp;. *) Den stora allmiinheten kiinde sig så hjiirta-ns hemmastadd med. de personer och f örhallanden som förf: n skildrat, att den icke kunde misstanka något ny tt. darinunder; Väl skymtade man mellan raderna en osynlig skrift, som man fkfangt sökte tyda; ofver det hela lag en stämning af djupt vemod, %) .Se som man erfor utan att kunna förklara. Det var vemodet i historien om de gamles kvinnooffer, i sagan om trollbundna ungmörs förbittrade och förfelade existens, eller om den bergh g n a vallflickan, som jordat sitt hjärta och lefde ett halflif vid den godmodiga bergakungens sida. Och likväl rörde sig hela boken p&amp; det verkliga, hvardagliga lifvets välkända m r k. Det var besynnerligt, - tyckte man. ~ f t e r Amtmandens Datre följde Digte og Fort&amp;nger, blixtrande af kvick satir, samt senare (1 8 6 1) r I de lange N d - terr, innehallande den Wergelandslia familjekrönikan med sina gripande naturoch lrarakters~ldringar jämte grundlinierna till Camill&amp; egen utveckling. Boken lästes med vemodig hiinförelse qch drog med ens liisa8n1es h jiirtan till den dittills mera ' beundrade iin förstådda, mera fruktade än $ilskade författarinnan.
Dessa af ålder brukliga sammankomster för bandel och köpenskap äro vanligen mycket besökte och anses äfven vara nödvändige, såsom medförande lättnad och fördel vid utbyte eller afsättning af stadsoch landtmauna-produkter, och de smärre oordningar, som någon gång kunna dervid förefalla, utgöra således ej något skäl till marknaders afskaffande, så länge erfarenheten vitsordar, att marknadsställets läge och öfrige omständigheter befordra ofvanomförmälde allmänt nyttige trafik. Marknadernes antal här i länet synes dessutom icke vara stort, jemförelsevis emot länets areal vidd och folkmängd samt med afseende på tillvarande lokal-förhållanden. §. 5. Städer. a) Wenersborg. Grundlagd under Drottning Christinas regering på Hufvudnäs då varande säteris ägor vid södra ändan af Wenern, som här genom den lilla sjön Wassbotten och Carlsgraf förenar sig med Götha eif samt, förmedelst slussarne vid Brinkebergskulle, Trollhättan , Åkerström och Ström , med elfvens utlopp och hafvet. Staden, till en början befolkad från den urgamla staden Brätte, som varit belägen en half mil längre söderut vid slutet af sistnämnde lilla sjö, bar eLt för handel och sjöfart ganska gynnande läge samt omgifves af en bördig och välbebodd landsort. Jemte de genom Konung Gustaf II Adolfs stadfästelsebref, af den 4 Januari 1620, gamla staden Brätte tillförsäkrade jordägor och lägenheter, blefvo genom Drottning Christinas privilegier, af den 12 November 1646, för Wenersborgs anläggning donerade
Dess patriotiska tänkesätt och nitfulla amtanka för jordbrukets fördelar är0 lika synbare, tom af mig högaktade; men denna utväg vq* re blott en palliativ-kur för momenten, gagnelig för några få, och kanske bäst för dem, sorn insamlat betydliga upplag af utländsk Spannmål. Till vinnande af en för framtiden varak* tigareoch allmännare fördel, vågar jag ödmjukast föreslå en JordbruksDirection eller Contoir, i likhet med JernContoirs• inrättningen för BergsrörelsenEn mångårig erfarenhet har redan tydligen vittsordat nyttan af JernContoirets organisation, och likasom detta Contoir vid alla tillfällen bevakar och söker befrämja Bruksrörelsens fördelar, skulle ofelbart en sådan organiserad Direction på lika sätt söka att vid alla tillfällen bereda Jordbrukets interessen, Om Bankens tillgångar kunna till detta Riksgagneliga ändamål bidraga med ett un* I Den 17 APril e' m' 375 derstöd af en million R:dr, emot helst ingen, eller åtmindstone ganska lindrig renta, och om ännu en million kunde genom actier insamlas; så lärer denna Inrättning snart komma i författning att med utlåningar till jordägare af alla classer på ett års credit, och derefter vissa procents årliga afbetalningar, emot 4 eller högst 5 procents renta, kunna understödja och upphjelpa vårt i vanmagt nu förfallna Jordbruk. Om Ledamöter uti denna nya Inrättning vore från Landsorterna ambulatoriske, dock så att 2, högst 3, vid hvarje omsättning bibehöllos, till upplysningars afgifvande, så skulle troligen LänsDisconter synas mindre behöflige, då i dessas ställe en kraftfullare verkan snart skulle utmärka sig från en större och mera samlad föreningspunktJag önskar och hoppas, att desse Ledamöter skulle finnas mera väl vill ige för denna inrättning, än att de dermed påräknade någon allt för betydlig aflöning, som för Cassan kunde blifva tärande.
Riksdagsordningen, der det bestämmes, luiru många Fullmägtige Städerna ovilkorligen böra sända, för att .skaffa så stor personal, som erfordras. Man bar ock sagt, att enligt förslaget intet binder finnes för Bruksägare, att välja de fattigare. Jag bestrider ej detta; men grunden för valrättigheten utgår dock från Riksdalertalet af förmögenheten, eller tillverkningsvärdet. Sluleligen har man äfven påstått, att BorgareStändet skulle vara bättre sammansatt, om det, i stället för Borgmästare, hade Brukspatroner från landet till medlemmar. Möjligtvis är Borgmästares myckenhet inom BorgareStåndet icke för detsamma fördelagtig. Men för det att ett fel redan finnes i Ståndets sammansättning, bör man ej tillägga ännu ett annat; och i alla fall tror jag en Brukspatron kunna vara lika mycken frestelse underkastad, som en Borgmästare. Om den sednare vill hafva en domsaga, så kan den förre åstunda en WasaOrden, en titel eller något dylikt. Man kan ej så noga veta, i hvilka olika skepnader den onde Frestaren visar sig för den ena, eller den andra. Men säkert törde vara, att han icke uteblifver för någon. Den me - . \ Den 26 Februarii f. ro. 217 ningen, att nian genom Brukspatronernas inträde i BorgareStåndet skulle få klokare representanter, än nu, lemnar jag i sitt värde. Men vi hafva dock redan sett, huru det tillgått vid sådane allmänna sammankomster, som varit öpna ej mindre för Brukspatroner, än för alla andra samhällsklasser, till ex. då fråga förevar om uplösningen af Allmänna BrandförsäkringsVerkets StadsFond. — Hvilka voro de, som der förde ordet? Utmärkte sig der någon enda Talare, som icke redan tillhörde antingen Riddarhuset eller BorgareStåndet, sådant det nu är, eller något annat Stånds representanter? Jag tror derföre icke, att den föreslagne tillsatsen i representationen skulle medföra någon stor vinst. Öfverlemnande åt hvar och en att fatta sitt beslut, såsom honom godt synes, har jag dock ansett för min pligt att öppet uttala min Öfvertygelse.
Endast klockan går pinsamt högt; det är väckaruret, min trogna kamrat – kan icke hjelpas, jag måste flytta ut henne. — Jag är således nervös. Anna Rasmusson, Karl Lundegård och flickorna Persson äro här. Stämningen vid qvällsvarden har varit ovanligt liflig, till och med Christian har skrattat åt ungdomens skämt. – Så långt hade jag hunnit i mina anteckningar då man kom och ropade att Ida Lundegård och Ida Palm voro i trädgården. Jag blef mycket glad öfver att min lilla gumma kom. Det blef naturligtvis prat i långa banor. Jag var ovanligt hjertlig den qvällen. Men analysen? Jag skall försöka mig på den ändå, fast jag nu icke känner beklämningen så mördande tung. Sehär situationen: Under dagens lopp hade vi talat rätt mycket om A. L. Hilda och jag hade afhandlat det gamla ämnet, huruvida han håller af sin mor eller ej. Äfven Anna Rasmusson och jag hade afhandlat detta. – ”Jag tror nog att gumman blir rysligt tröttsam,” sade hon, ”men icke är heller han som han borde vara. Och höll han verkligen af sin mor, tror jag icke att han kunde nämna henne med så råa, hårda uttryck som han verkligen gör.” ”Om henne – det har jag aldrig hört.” ”Jo, så hade han t. ex. suttit inne till Palmens och talat om att han snart skulle resa. De sade att det vore ju synd om hans mor, hon hade gladt sig så mycket öfver att få ha honom hemma någon tid. Derpå svarade han: Har hon haft den illusionen att jag kommit hit för att göra henne ett nöje, så är det bäst att hon tages ur den ju förr dess hellre. Det är min ekonomi som tvingat mig hit, och alldeles ingenting annat. – Och det får du medgifva att det var bra illa sagdt. Usch, så rått! Det skulle han aldrig kunna sagt om han hållit riktigt af henne.” Jag kunde icke motsäga henne, ty allt talade ju för att hon hade rätt. Men det fins dock en röst i mitt inre som ropar att han det oaktadt håller af henne. Ja att han ställer sig hård bara derför att han blygs att vara så vek. Detta antagande kan vara en orimlighet, jag vet det. Men jag kan icke bli qvitt den föreställningen så länge den der undertonen af ömhet genljuder i mitt minne.
Men efter nn så har skett, torde det tillåtas mig att i anledn. af hans yttrande, det Konungens propos. skulle i allmänhet innefatta lägre tallbestämmelser än Utsk:s förslag, fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. för flera artiklar föreslagit lägre tullafgifter än Konungens propos. innehåller. Derjemte har Utsk. som till regel tagit att bestämma tullen till 25 procent af varans värde, likväl i många fall nedsatt den vida derunder och detta ofta till den grad att nedsättningen utgjort 50 procent, ja ibland 66f:dels procent emot hvad 1845 års tulltaxa innehåller. Till bevis derföre får jag hänvisa till artikeln häktor och hyskor som i nu gallande taxa har 1 r:drs tull sig åsatt, men som Utsk. föreslagit höra nedsättas till ^:del deraf eller 16 sk. på it:det. Samma förhållande är med krukmakarearbeten hvilka nu draga en tull af 3 sk. och som Utsk. ansett böra nedsättas till 1 sk. pr fä. Likaledes har Utsk. föreslagit att talgljus, hvarå tullen hittills utgjort 6 sk., hädanefter endast skulle draga en tull af 3 sk. 6 r:st. pr mark. Hvad Utsk. yttrat ang:de sistnämnde artikel är isynnerhet märkvärdigt att läsa. Utsk. tillkännagifver att K. M. föreslagit tullens nedsättande till 3 sk. pr fä. I anledn. deraf yttrar Utsk., att som det är kändt att den Ryska talgen i detta land är belagd med utförsel tull, hvaremot talgljus får derstädes fritt utföras, så vore del vådligt alt utsätta en så låg införseltull som den K. M. föreslagit, emedan denna näringsgren bedrifves af fattige personer; och Utsk. har af detta skäl tillstyrkt en förhöjning i den af K. M. föreslagna tullen med 6 r:sl., säger sex r:st. pr fä. Sålede har raan tili de föreslagna T62:delaue lagt 1I2:del och denna tolftedel anser man hafva en oberäknefig kraft att skydda de fattiga producenterna. Vidare har Frih.
Saa mart dette r u r bcstemt, befaledes det 7: de J m i 1,758, at der skulcle oprettes et Hospital ti1 300 Syge i Rolsten og et ti1 200 8yge i Slesrig, Der ndnnrnten 1 li~spelctor, 2 Overlzger, 4 Lnderkirurger, 10 Swntle eller k i r w giske Studenter; desnden kommanderecles li-8 af Mandskabet ti1 at passe de Syge, 09 clw aclntoges 6 Xvitrder dertil. E n i l d e r e hecider det, at " for at redligeholde Renlighecien i de Syges og Kaarecies Logernenter i Hospitalet og for at bestride 1.-acadsken, natager okn.nomen san mange sunde og staerke gifte Krinder, som Overlzgen nnser nodvendigb. Hvormmge Plejersker der nnsattes (ndorer de Ci fiirste) faa vi ikke at vide; men vi fsa derimod mauge andre hiijst interessantt? Oplysninger angaaende Arbejdet af et Reglement for l ' elthospitalernr. Det kunde se nd, som om de skiftenile Tider ikke have haft nogen vzesentlig ~ n d f l ~ d e l paa s e Forholdet luellelu Plejerskernes og de Syges h t a l. Har Tideu ogsaa. \ - wet nden Indft-delse pail Sggeplejerskeas Arbejde? Xej, lmgtfra! Forholdene pan Hospitaler udenfor Danmark keuder jeg ku11 lidet til; jeg s k d derfor naermest omtale de dauske Hospitaler, naar jeg anstiller en Sammenligning mellem Forholdene naomst~under og Reglementet for Felthospitalerne i Holsten og Slesvig 1758. Dette Reglement er altsaa 140 Aar gammelt.
Att, då ett sådant lagens rum, d. v. s. en åberopad § eller moment af allmänna lagen eller Tryckfrihetsförordningen, för det till sin karakter bestämdt angifna brottet, innehåller ett högre eller lägre ansvar, det i sådan händelse ankommer på domarens urskiljning, hvilketdera ansvaret bör tillämpas, må gerna medgifvas; men denna domarens åtgärd, äfven om den anses innefatta en pröfning, är dock af en underordnad art och vida skild från den vigtigare och hufvudsakligare pröfning, som bör hos Nämnden föregå, till bestämmande af skriftens brottslighet och graden af denna brottslighet. Uti 7 mom. af 5 § i Tryckfrihetsförordningen förekommer väl det stadgande:» Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt pröfve och afgöre domaren saken;» men icke kan domaren härigenom vara tillagd en annan eller vidsträcktare pröfningsrätt, än den, som 5 mom. nyss förut bestämmer, nemligen: »att efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, ofördröjligen för parterne afkunna Utslag, med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan anses berättigad.» I afseende på det praejudicat, som är vordet åberopadt till upplysning derom, att den rättegångsordning, här ofvan finnes antydd, ej alltid skall blifvit så noga iakttagen, får jag anmärka, att i det mål, hvarom praejudicatet handlar, icke varit, i afseende på rättegången, förd en så bestämd klagan, som uti förevarande mål, och att, då Högste Domstolen, enligt hvad praejudicatet utvisar, den gången tillämpat det moment af 18 Kap 8 § M. B., sam innefattar den lingrigaste ansvarsbestämmelsen, det icke är osannolikt, att sådant till en del haft sin grund just i en förefunnen otullständighet i åklagarens sätt att rubricera brottet. Anmärkas må jemväl, i sammanhang härmed, Kongl Maj:ts Utslag d. 13
5 Utslag skulle beröfva honom alla tillgångar för sin egen, hustrus och fyra oförsörjda barns nödtorftiga bergning, framställt den underdåniga anhållan, att honom måtte af gunst och nåd förunnas antingen full befrielse från den ådömde ersättningsskyldigheten, eller, om derför, med afseende å medlens bevillnings-egenskap, hinder skulle möta, åtminstone nådigt in hi bi toria 1 eller moratorium, intill dess Rikets Ständer sammanträdt och hunnit pröfva Valerii tillämnade eftergift-ansökning. Kammar-Rättens Advocals-Fiscals-Embele, hvars underdåniga yttrande öfver dessa böneskrifter blifvit i nåder infordradt, har i sådant afseende, beträffande MiddendorffSj Winroths och af Billberghs underdåniga ansökningar, andtagit: att, genom de uLi Finerska balance-målet hällne undersökningar blifvit fullständigt ådagalagdt, att oreda uti Finers uppbördsförvaltning allt sedan år 1830 varit för handen, och alt den då började balancen sedermera i jemn tillväxt fortgått i sex års tid eller till början afår 1837, dä Fine'rs obestånd uppdagats. Vidare vore fulltygadt, att möjligheten för Finer icke allenast att dölja sin uppbördsställning, utan äfven att år efter annat öka tillgreppen å sin uppbörd, icke legat uti enttillfällig och öfvergående, utan tverlom i en oafbrutet fortsatt, uragtlålenhet å sökandernes sida af dea controll å uppbördsförvaltningen, som dem, hvar i sin ordning, ålegat; och långt ifrån att Middendorff, såsom han förmenat, egde att tillräkna sig såsom förtjenst balancens upptäckt, vore Middendorff Lvärtom den bland sökanderne, hvilken genom eftersatte tjenslepligter närmast vållat den förlust, Kronan i detta mål fått vidkännas.
” ”Jag hemställer till Er, mine Bröder, och i öfrigt till hela Allmänheten örn det ens kari låta tänka sig, att Blekinge bör vara den enda fläck i Landet, som skall behålla den stränga rustningen och derjemte vidkännas lika förbindelse med andra lindrigare berustade lands-orter, till utgörandet af Beväringsmanskap. Hvarje rättsinnad måste finna obilligheten häraf, och jag bör icke missräkna mig på Riksens Höglofi. Ständers beredvillighet att medgifva den rättelse jag söker. Och då detta Läns Allmoge ej vill undandraga sig lika deltagande med andra Medborpare i Landets försvar, bör det öfverlemnas O ’ åt en mild Regerings Upplysta bepröfvande att låta Den 7 Juli. låta denna Landsort i så matto blifva skadeslös, som dess öfver all jemförelse dryga rustning, torde få blifva mindskad till — eller ‘;:del af nu varande styrkan, såsom ändock ej motsvarande det Fördubblingsoch Vargerings-belopp, som på andra orter allaredan för Rotehållarne försvynnit. ” Detta Memorial har väl Hedervärda Bonde-Ståndet under den 11 sistlidne Maj remitterat till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottens gemensamma utlåtande; men som Bonde-Ståndet uti sedermera ankommet Protocolls-Utdrag af den 15 i denna månad återkallat Remissen till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet och endast öfverlemna! ärendet till Stats-Utskottets behandling; så får StatsUtskottet dess utlåtande häröfver nu afgifva.
En af de hufvudsakligaste bristerna i städernas kommunalväsende, sådant detsamma för närvarande är ordnadt, ligger, såsom redan är anlydt, deruti att i följd af den privilegierade ställning det egentliga Borgerskapet innehar, hela den öfriga stadsbefolkningen är utesluten från deltagande i stadens vigligaste kommunalangelägenheter, såsom förvaltningen af stadens egendom, tillsättandet af de inunicipala Embetsmännen o. s. v. likasom å andra sidan Borgerskapet, ensamt eller i förening med faslighelsegarne har att draga åtskilliga kommunalbördor, frän hvilka stadens öfriga medlemmar äro befriade. Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, sorn föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande, bland annat, yttrat, ”alt den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.” De Kommitlerade hafva dock i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning utan ansett sig förhindrade att i de bur-skapsegande sladsrnedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre all desamma till en del stödde sig på stadganden i grundlagen. Men älven om giltigheten af detta skäl erkännes, såvidt detsamma har tillämplighet, så torde detsamma dock icke kunna åberopas, såsom stöd derför, att de icke burskapsegande sladsmedlemmarne fortfarande icke skulle ega att deltaga i sådana särskilda kommunala rättigheter och skyldigheter, som icke omförmälas i Grundlagen och Rikets Ständer anse derföre för sin del förevarande § böra lyda sålunda: 1 såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit burskapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de, hvilka jemlikt § 3 äro medlemmar af Stadskommunen, taga del, såvida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom Rikets Grundlagar vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna. § 5.
De hyresmedel, som influtit från Stats-Verket för de af BondeStåndet under 1828—1830 årens Riksdag inom Rådhuset begagnade rum, och hvilka blifvit till en Fond för aflöning åt lönlöse Tjehstemän inom Magistraten lemnade; hvarå, enligt Kongl. Brefvet den 20 Augusti 1830, ränta godlgöres efter 5 procent 3,400:_ _ Summa B:ko R:dr 285,681:26. 10. Hvaremot fordringarne voro: Åtel stående köpeskill ing för försålde Egendomen N:o 1, qvar . teret Snäckan, löpande med 5 procents ränta 9,000: Återstod af arrende-löseskillingen för Södra Ström qvarnen, med ränta efter 5 procent 5,403:2 6.8. Lån till Entreprenörerne för renhållningen 4,000: 18 403-2 6 s Den räntelöpande skulden öfversteg således fordringarne med B:ko R:dr 267,278: — 2. 67 Vid 1847 åvs slut var Stads-Kassans så beskaffade skuld: Enligt obligationer, löpande med 4.1 procent ränta, och utan rätt till uppsägning å Lan gifva nies sida R:dr 102,833:16.— med 4-£ procent „ 4,000: med 4 procent „ 556,500: 633.333: 16. — Extra Jern vågsmedel 14,245:37.— Premielån ..14,515:—- — Nya Slussbyggnads-Fonden .. 81,333: 16. — 773.427: 21. — Fordringarna åter voro: Lån till Entreprenörerna af renhållningen, med löpande ränta efter 5 procent 2,000: Till Pantlåne-Inrättningens bedrifvande, mot procent ränta försträckte .. 100,000: Af Hamnoch Brobyggnads-Fonden, med ränta efter 4 procent 286,866: 3 2. — 388.866: 3 2.
Men hon har lifvat modet hos den stackars konstnären, då ingen köpare kom, blåst eld i de sparsamma kolen i den kalla ateliern, stekt en lök framför elden och lagat den slitna rocken. Men nu skola vi väl ändtligen se på konstverken. Jag köper en katalog. Ett vackert porträtt af en gammal dam tilltalar mig. Slår upp numret i katalogen. Crépuscuie dliiver, läser jag. Qu ' est ce que c ' est que ga? Men se där kommer Ida Matton, vår duktiga, svenska konstnärinna! En enda tanke upptager mig: att få reda på, hvad det är för trolleri med katalogen. » Kära du, den saken är mycket enkel, » säger Ida Matton på sitt fina, lugna vis, » du har köpt en katalog för den gamla saiongen, och nu befinna vi oss au plein Champ de Mars. » Så följas vi åt. Vi gå först fram till hennes egna konstverk, två porträttreliefer. Den ena är ett älskligt barnaporträtt af » Bertil », den andra är en hennes bror. I samma afdelning exponerar för första gången en ung svensk, Svante Nilsson, en duktigt gjord porträttmedaljong i brons. Bland skulpturerna väcker en kolossalgrupp i brons uppmärksamhet. Den föreställer en skeppsbruten familj. Konstverket är utfördt af finnen Stigell och ärbeställdt för Helsingfors ' hamn. Här är en stor mängd folk samlad framför Bodins besynnerliga chef d ' oeuvre. Det är symbolismen fullständigt i sin tvifvelaktiga prydno. Man ser en pelare, som lutar till sitt fall och hvars krön utgöres af Balsacs hufvud. Man har sagt, att Balsac liknade ett lejon, men detta är ett vidunder af fulhet. Men det är en tafla jag hela tiden gått och längtat efter. Nu styra vi kosan på den och stå framför i Kristus med lärjungame i Emaus » af Dagnan-Bouveret. Det är en gripande tafla. Från Kristus, som utgör midtfiguren, utgår ett intensivt ljus, som belyser de två lärjungagestalterna på ömse sidor om honom. Jesus bryter brödet och välsignar det, och lärjungarne böja sig i bön. Deras ögon hänga vid Jesu läppar. Ett egendomligt intryck gör gruppen till höger på taflan.