Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber endast att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på hvad följden af ett sådant tillagg skulle blifva, nemi. att, örn jag tänker mig en socken af 100 mantal, der en person ägde qq mantal, och det enda återstående mantalet ägdes af flera personer, så skulle på sådant sätt de som ägde ett mantal kunna ensainne fatta beslut eller öfverrösta den som ägde de q q mantalen. Olämpligheten deraf synes vara så påtaglig, att den ej torde behöfva några egentliga bevis. Jag har endast velat nämna det, på det att saken ej må undgå Ståndets uppmärksamhet. Frih. Cederström, Jacob: Underrättad af a:ne le damöter af PresteSt. om det beslut, som del llögv. Ståndet fattat i afseende på nu förevar. 5 och 6 §§ , anser jag mig pligtig att upplysa derom, nemi. att 5 §:n af PresteSt. blifvit afslagen och 6 §:n är antagen, så lydande i första mom. : "Rösträttighet i sockenstämma på landet äge i allmänhet en hvar ägare, arrendator, eller innehafvare af fastighet, jemte andra socknens innevånare, som för lön, fabrik, verk eller inrättningar, handtverk och annan näring eller rörelse, erlägga bevillning efter 2 art. Rösträttigheten beräknas eller hemmantal, der sådant finnes åsatt. För 10 r:drs bevillning efter 2 art. vare lika rösträtt, som för \ mantal, för 5 r:dr lika med -J, för rtdr lika med TL mantal. För bevillning under 2^ r:dr äger ingen rösträtt rum. I stad röstas för fastighetsvärde af 2000 r:dr likasom för 10 r:drs bevillning efter 2 art.” För öfrigt hafva i 2 mom. af 6 §:n orden "eller särskilda föreskrifter om röstberäkningen Uro gifna," blifvit uteslutna, samt äro 3 och 4 tnomenterna antagna utan förändring. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: I händelse 5 §:n skulle komma alt antagas såsom den är af Utsk:n uppgjord, så anhåller jag att deri få blott ett enda ord ändradt.
Vidkommande deremot tunnmåltet, bar, efter Utskottens uppfattning, detta mått af särdeles välgrundade orsaker icke blifvit i systemet inrynidt. Oberäknadt det förhållande, alt ej någon af de flera olika slags rvmd-storheter, sorn nu, under benämningen tunna, i bruk förekomma, kan i decimal-systemet inpassas, så framt samma rvmdstorhet skall till sill nuvarande innehåll bibehållas, är nemligen, pä sätt redan blifvit ådagalagd!, med tunnmåttet förenad en omständighet, som gör den till mått högst olämplig och otjenlig, den all icke vara af normal beskaffenhet, utan för särskilda varor och pä skiljda orter af sä olika kubik-innehåll, att vi äga en mängd olika slags tunnmått. Att tillvaron af så mänga olika rymdinälts-enheter är icke allenast högst olämplig, utan äfven i flere hänseenden af menligt inflytande, torde svårligen kunna bestridas; och Utskotten tro, att afskaffandet af samtlige dessa enheter, äfven om sådant, lika med hvarje annan förändring, kommc alt för någon kort tid ingripa i folkets vanor 22 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N.o 4. hvilken åsigt Utskotten torde lä aneropa nmcis oiiumas * riksdag i underdånighet framställda anhållan, alt tunnmåttet, hvilket blifvit såsom rymdmått alternativt upplaget uti det till Rikets Ständers pröfning då öfverlemnade förslag i detta ämne, mätte varda derifrån uteslutet.
Utskottet med erkännandet af rigtigheten, att Arméens och Flottans angelägenheter åtskiljas, emedan hvardera förvaltningen kräfver sin man, och emedan det sällan torde vara möjligt att finna någon , som förenar nog sakkunskap om bägge , alldenstund de kräfva ej blott egen erfarenhet, utan, hvad sjöväsendet beträffar, äfven, hvad man kallar befarenhet för att rätt kännas. Ville man antaga Constitutions-Utskottets förevarande förslag, hurudant blefve väl då förhållandet? —• Jo, omFörvaltRidd. o. Ad. Fröt. XI. Band. 4 5o Den 1 'December f. m. nings-Cbefen vore civil, så skulle han icke äga nog sakkännedom om någotdera vapnet, för att göra det rätt tjenstbart. Dessutom skulle denne Civile Krigs-Förvaltare ständigt ligga i den förut omtalade collisionen med General-Adjutanten , icke blott för Arméen utan äfven för Flottan , och såsom man säger, befinna sig mellan 2:ne eldar, eller i en belägenhet, hvilken man ej bör önska sin ovän. Dukar Krigsförvaltaren under för General-Adjutanternas inflytande , så blifver hans särskildta embete utan vigt och betydelse. Får han sjelf öfvervigten, så bör hans välde, förmedelst hans bristande sakkännedom , blifva föga båtande eller må hända skadligt för de olika vapnen. Ar den gemensamme Krigs-Förvaitaren åter Mil i ta ire , så måste han antingen höra till Arméen eller Flottan. Det vore då naturligt, att han mest älskade det vapen, hvarvid han allena , eller för det mesta, tjenstgjort, samt troligt att han gynnade det på det andras bekostnad. Om än en så sällsynt man funnes , att han , oaktadt sin förra sysselsättning med ettdera vapnet, icke vore partisk för detsamma , så skulle dock svårligen Flottan anse en General eller Arméen en Amiral för att vara oväldig. Och om en dylik tanka vore allmänt rådande inom ena hälften af försvarsmagten, så skulle en Förvaltnings-Chefs bemödanden ej litet motarbetas derigenom.
Vidkommande åter den andra anmärkningen, att till byggn afls-k.assan redan år 1856 skola hafva influtit, inkoip.ster af Nysätra lediga pastorat för åren 1853 och 1854 samt af Offerdahls pastorat för åren 1854 och 1855, men att dessa medel, först i 1858 års räkenskap blifvit redovisade, får Konsistorium i underdånighet upplysa, att dessa medel blifvit under benämningen vakanta medel i Konsistorii räkenskapsböcker bokförda under samma dagar, som de till Konsistorium blifvit aflemnade; men,dä enligt Eders Kongl. Majits gällande skolstadga endast »efter i underdånighet framstäldt och. af Kongl. Maj:t gilladt förslag Konsistorium äger att disponera behållna inkomster vid ecklesiastika sysslor till den kassa, som deraf finnes i behof,» och då Konsistorium, under det frågan om uppförande af nytt lärohus i Umeå var under-Eders Kongl. Maj:ts pröfning, oell kupan det ännu hade blifvit afgjordt i hvad mån stiftets byggnads-kassa borde dertill bidraga, ej ansåg sig äga att något förslag angående förenämnda medels användande, afgifva,.har Konsistorium af dessa skäl funnit sig förhjndradt att till byggnadskasspif .öfverföra ifrågavarande vähanta jpedel, .förr, än Eders iKppgl, Mäj:t„ på j^op^istgrii',', kétn - — 372 — »tällan angående medels anvisande för meranämnde läroverks-byggnads uppförande, genom ofvan berörda nådiga bref den 12 Februarii 1858, till detta öfverförande lemnat Sitt bifall. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, 1SR. BERGMAN. ER. ALMQVIST. P. ENGMAN. C. J. ÖSTLING. A. F. WIMMERCRANZ. Hernösands
Bristfällig vore ock i nu afhandlade hänseende Fiskeri-stadgan derutinnan, att den icke lemnade någon förklaring öfver rätta betydelsen å der införda konsttermer, såsom utlekt fiske, förstörd lek, späda yngel, o. s. v., att den icke föreskrefve några kontroller med afseende å ändamålsenligheten af de i 14 § vid dammar anbefallda bottenluckors beskaffenhet och konstruktion, hvarom, enligt motionärens tanke, sakkunnige auktoriteter före bottenluckornas anbringande borde yttra sig, äfvensom deri, att de i 16 § förekommande bestämmelser för undanrödjande af de skadliga inverkningar, hvilka kunna åstadkommas genom sågspån eller annat, som kan förorsaka uppgrundning och fördämning i vattendrag, icke omfattade alla andra slags för fisken skadliga vare sig fasta eller flytande ämnen, som kunna i vattnet inbringas. — Andtligen vore de administrativa åtgärder, som Fiskeri-stadgan i 22 § till fiskerinäringens lyftning begagnar, otillfredsställande. De utgöras af det åt Konungens Befallningshafvande gifna uppdrag att befordra hvad som kan lända till näringens förkofran, att meddela utslag angående fisklägeuheternas ändamålsenliga häfd samt att åvägabringa öfverläggningar och öfverenskommelser de fisk berättigade emellan. Det fordrades emellertid, förmenar motionären, någorlunda grundlig bekantskap med fiskodlingen samt öfning och vana att uppskatta lägenheternas användbarhet för att kunua behörigen inse och bedöma hvad som för deras bättre handhafvande bör göras. Kunskapen härutinnan vore dock ännu ganska sällspord. Klokheten bjuder derföre Konungens Befallningshafvande att begagna denna magt mera passivt och endast för så vidt direkt påstående derom göres, enär, om Konungens Befallningshafvande företoge sig att, utan fiskrättsegarnes begifvande, reglementera i detta fall, sådant skulle innefatta ett trug till arbete och blifva mindre väl emottaget.
Maj:t mätts täeLas bestämma La^en f<in IliLsmätetS slut. 8onAtälli^ vänLans af Da^annes Lsl^L oeL af kleo staL^aLs samLältsonLnin^en, instäm men IvonAl. Maj:t LestoLelLne i lisö, otvil velaLti^t af 8vensLa DoILet LeiaLe, onsLan, att IDLsLaAen meL Let snanaste n>ä Lunna afslutas, som Lenna neLan mena än lia mäuaLen utötven lien i OnunLDa^anne LsstämLa till Llitvit fönlän^L; men, Lä, estö!' LvaL LänLt är, Lens vigti^a oell viLt omtattanLe änenLen, oell iLlanL Lessa Let väeLta fönsla^et om fänanLnaL l^ational-nesinesentation, ännu ätensta till LanLlä»^ninA st' kiLets 8tänLen, susen XouAl. Maj:t Lön nänvanancie icke Lunna med enlonLertiA vissust antagas, att Lessa Linna tilt Len st DiLets 8täuLen us>j)- ^ifna tiLpunLt afAÖnas; osta tvongl. Majit tinnen 8i^ i foljL Lanaf loniiinLnaL att om DiLsLaASns afslutanLe nu fönonLna; vitjanLe I^onzl. Maj:t fnamLeles, Lä Let Län ^nöLvas lämpligt, La^ Lertill utsätta, i Len onLuinA, >oc)§. Najit torLIilven IDLets 8tä»Ler meL ali IvonZI. t^aL oell önnest stäLse vätlaeväZen. Datum ut su^na.
Hvad Stockholms proviantering åter be. träffar, tilltror jag tnig icke lemna något yttrande; det tillhör dem som varit eller äro i tillfälle att undersöka och bedöma hvad dermed gemenskap äger; men om för hufvudsta, den svårigheter sig yppa att uti allt upphäfva Skrålnrättningarne, möta dock, enligt min tarka dessa hinder icke för den öfriga delen af landet Att döma efter den tillförsel, som nu finnes uti alla Rikets öfrige Städer, der landtb mannen sjelf mången gång på torget köper Jandtmannavaror för bättre pris, än uti sin egen hemort, så måste upphäfvandet af allt skråtvång äfven uti Städernas proviantering medföra fördel både för säljare och köpare. Att ökadt afsältnir.gstillfälle med frihet från skråtvång åstadkommer och ökar tillgångarna progressivt, sådant har alltsedan 18.0 ögonskenligt visat sig vid Götha Canals arbetsstationer i Skaraborgs Län samt sednare åren vid den i mitt grannskap uti en mager ort påbegynta Warnäs Fästning. Vid början af dessa arbeten måste proviant anskaffas för hela arbetstreuppens behof, men efter hand har detta behof betydligt blifvit minskadt genom ymnig tillförsel, utan att densamma aftagit för provincens Städer och aldrig med uppstegrade, men ofta med fallande priser. Orsaken är enkel, den igenfinnes uti behof, afsättningstilljtille och frihet Otjenligheten af skråtvång uti alta handtverkerier så väl i småstäderna som på Den 15 Felntarii, 395 landet ligger i 'öppen dag för hvar-och en, 60m uti dessa orter något är hemmactadd. Man träffar icke sällan på landet goda handtverkare, som aldrig lärt uti Mästare-Skrå och deremot rätt ofta uti småstäderne, de som föga duga. så är åtminstone ej sällan förhållandet uti Städerna inom Skaraborgs Län, hvad Skräddare, Skomakare, Smeder och Vagnmakare angår Frihet att efter anmälan hos ortens auctoritet idka det handtverk man kan, skall otvifvelaktigt väcka täflan för att få förtjenst och såmedelst skaffa förbättrade tillverkningar.
I anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets med dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under är 1862, i hvad samma berättelse angår Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium och de under dess disposition ställda medel, får Kollegium å Intendents-afdelningen i underdånighet anmäla, att dä, så vidt det Kollegium tillhandakomna transsumt af berättelsen utvisar, någon egentlig anmärkning emot Afdelningen förvaltning eller räkenskaper icke förekommit, Kollegium ansett endast nedanstående af Revisorerne gjorda framställningar till särskildt yttrande å Kollegii sida föranleda. Uti berättelsen rörande Krigs-kollegium, § 5, hafva Revisorerne, med anledning af erhållna upplysningar rörande beväringsmanskapets beklädnad, sådan den vid detta manskaps öfningar begagnas, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att densamma under alla förhållanden fullt motsvarar klimatets fordringar. Under förutsättning, att Revisorerne med denna framställning åsyfta den förändring i beklädnadssättet för den i fredstid exercerande styrkan af beväringsmanskapet att, i stället för linnebyxor och till en del hårdt slitne kapotter, byxor af kläde och nya eller mindre brukade kapotter manskapet tillhandahållas, har Kollegium trott några närmare upplysningar om det nuvarande beklädnadssättet och dess uppkomst icke vara opåkallade. Enligt det af Kongl. Majit, uti Dess till Rikets år 1853 församlade Ständer aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, afgifna och af Rikets Ständer godkända förslag till ordnande af beklädnadsförhållandena för beväringsmanskapet. borde detta manskap, i likhet med de indelta och värfvade trupperna, vara försedt med tvenne munderingar, nemligen en exercisoch en lifmundering, den förra att under fredstid begagnas i daglig tjenstgöring, den andra beräknad att påtagas endast vid särskilda anbefallda tillfällen och således nästan ny och i fullkomligt skick att genast tillgå, då Beväringen vid krigs utbrott skulle sammankallas.
Utsk. föreslår att ”öfvercommendantens arfvode indra”ges, enär garnisonen, dels i dess egenskap af lifoch hustrupper, dels såsom tillhörande en fördelning af armeen, ”icke saknar det samband, som är afsedt genom tillvaron af ”ett högre generals-befäl.” I hela den reguliert rnilitäriska verlden finnes ingen garnison, som icke står under ett generalbefäl, men der icke ändå ett commendants-befäl ansetts fordradt af garnisons-tjenstgöringens väsende. Aren 1783 och 1784 skref General Sinclair tjeostgöi ings-reglementet. Nyss hemkommen utur en ärofullt fullgjord utländsk tjenstgöring, trodde han detta reglemente bestäldt för alt eftet lefvas; lian Den g Maj f. ra. 45, lande icke vår fallenhet f'>r den egna vägen. Hans reglemente, som gick den Euiopeiska vägen, grundade hela garnisons-tjenstgöi ingen pä till varon af en commendant och en place-major. Ingendera tillsattes. Gustaf lii, genialisk, men ostadig, lade sig till en general-adjutant, som, med framvisande af en commando-staf, documenterade sig såsom alltid förande Konungens hild och befallningar. Ar 180g ldef denne general-adjutant Reg.Ftns föredragande i commando-cmäl, men kallades ändå general-adjutant för armeen, Enär denne ej medhann - garnisons-bestyret, hade delta redan uppdragits ut en ytterligare general-adjutant för garnisonen, utrustad med en commando-staf af enahanda kraft med den nyssnämnda. Sålunda hade vi 2tne general-befälhafvare, af hvilka den, sorn först för den andra framhöll slafveri , var den, som i Konungens namn befallte och sålunda kunde till och med arrestera den andra.
Möjligen befarades att genom bifall föranleda flera ansökningar af enahanda beskaffenhet, men Kammar-kollegium, för att genom måttliga anspråk ha större hopp att dock vinna något, önskade ju endast, att dess Kammarskrifvare måtte, i afseende på lön, komma i likställighet med, icke i bättre ställning än, Kammar-rättens Kammarskrifvare, hvilka i andra afseenden, såsom befordran och rätt till anmärknings-procent m. m., åtnjuta stora fördelar i jemförelse med Kammar-skrifvarne i Kammar-kollegium. Sedan jag vunnit kännedom om dessa förhållanden, har jag icke dragit i betänkande att, såsom rätt och billigt föreslå: att årliga aflöningen för de fem Kammarskrifvare, hvilka äro äldst i tjensten inom Kammar-kollegium, måtte varda bestämd till 1,600 R:dr R:mt för hvardera. Om remiss till Stats-Utskottet af denna min motion får jag i ödmjukhet anhålla. Stockholm den 29 November 1862. J. Ternström. Mso 1 £§. Af Professor F. F. Carlson: Om embetsexamen för inträdet i de förvaltande verken. Embetsmannabildningen i vårt land, så vigtig, så inflytelserik den är, har länge lidit af ett kännbart missförhållande. Insigten i de positiva rättsreglornas betydelse och sammanhang, kännedomen om samhällets ekonomiska utveckling och om de inre lagars natur, af hvilka den bestämmes, måste för dem, som skola handhafva Statens förvaltning vara af väsendtlig betydelse, och likväl finnes ingen säkerhet derför, att icke den blifvande embetsmannen, när han begynner sin ansvarsfulla verksamhet, är främmande för all kunskap om dessa vigtiga ämnen. I den lagstiftning, som utvecklat sig hos oss angående pröfningarne för inträdet i Statens tjenst, förefinnes i sjelfva verket en betydlig lucka. Om en yngling, som fullbordat sin kurs vid universitetet, vill tjena det allmänna såsom 260 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Vi äro redan belastade med en massa af onödiga eommnnnlmål, och denna tillökning 'kulle särdeles illa verka på administrationen i allmänhet och sock liarne* egen isynnerhet. Jag tillstyrker, att Ulskln malte, vid förnyad behandling af della ämne, försl i afseende på sockenstämmors tillgöranden, jemföra 1817 års författning och tillse hvad sorn i sådant fäll kan behöfva tilläggas lill hvad densamma i 16 morn. innehåller. Möjligen torde åtskilligt kunna borttagas oell annat tilläggas. Dervid ömkar |ng alt Utskln ville utesluta alla tillgöranden utaf sockenstämmor i orh för verkställig-, het af deras beslut; ly 0111 någon (ledskär alt efterkomma eli lagakraflvurinet snckeostämmo-beslut , så skall anmälan derom ske hos Konungens liel;h:de, solli förordnar om beslutets verkställande. 10 §:n 1 morn. innehåller; ’ Uti afgiflen för socknens eller församlingens gemensamma behof skall hvarje medlem, då annan grund för bidraget icke är särskildt sladgad, deltaga i mån af honom för sistförfluten året i fulla riksdalcrlal påförd bevillning forlön, egendom och rörelse efter 2 artikeln bevilln.förorda.’’ Härvid får jag anmärka, för det första, det undanlag, sorn är gjordt lör den händelse, alt annan grund för bidraget vore särskildt stadgad, och för det andra, all bidraget skulle bestämmas i män af be v i 11— ningen eller 2 art. Då fråga är om all stifta en ny lag, borde hänvisande till särskildta stadganden ieke komma i fråga; oell alt bestämma att bidraget skall utgå efter 2 ari. bevilln.lörordn:n är icke rätt, emedan 2 art är en rubrik, sorn kan upphöra vid hvarje riksdag, ulan bör afgiflen utgå i mån af statsbidragsbeloppct, emedan det icke kail upphöra, sä lange samhället fortfar att vara samhälle. Dess - Den 3g Augusti f. m. utom bör ett sådant bidrag icke rättas efter någon art. i hevilla.förordntn, utan efter förmågan att utgöra afgifterna.
Att vi, för att få tjensterna behörigen skötta, behöfva söka tjenstemän bland de 1,200 judar, som finnas i landet, tror jag ej, ty vi lära nog reda oss dem förutan. Någon oginhet mot judarne har ingalunda gjort sig här i Sverige gällande, utan hafva vi gått dem ganska välvilligt till mötes; jag klandrar icke heller detta, utan anser det fullkomligt rigtigt, men då så många medgifvanden blifvit inom kort tid gjorda, anser jag att vi först böra afvakta verkan deraf, innan vi borttaga den sista ännu återstående inskränkningen, hvarom här är fråga. Att de medborgerliga rättigheterna så småningom utvidgas, torde icke vara origtigt. Den judiska stammen har hufvudsakligen fallenhet för vissa vinstgifvande, icke mödosamma yrken, och må den deråt egna sig; men deraf att man i Frankrike har en jude till finansminister — hvilket för öfrigt ej torde vara olämpligt, då denna plats mest öfverensstämmer med den rigtning, som är egen för ifrågavarande stam — lär ej följa, att vi älven här böra skaffa oss en medlem af mosaiska läran till finansminister. Då, efter hvad jag förmodar, åtminstone de Hrr, hvilka yttrat sig för den föreslagna grundlagsförändringen, äro väl belåtna med den finans minister, vi redan hafva, lära väl således de icke behöfva för närvarande bland afkomlingarne af juda stam se sig om efter någon annan. Jag yrkar afslag å Konst.-Utsk:ts nu föreliggande förslag. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Mera än 80 år hafva nu förflutit, sedan Gustaf lil genom en regeringshandling, som vunnit allmänt erkännande och ökat glansen af hans regering, lade första grunderna till religionsfrihet här i landet. Hvarje steg, som bidrager att utvidga denna frihet, anser jag fullt berättigadt, och får jag af denna grund och på de skäl, som af föregående talare blifvit anförda, tillstyrka, att Konst.- IJtsk:ts nu föredragna förslag måtte förklaras hvilande.
Huruvida Sverige än ytterligare, under detta eller kommande år, kan påräkna förmonen af en Spanmålsexport, är så mycket mer att betvifla, som aspecterne till den blifvande skörden påtagligt för närvarande tala deremot; och det vissa är, att samma tuliförhöjning å .58 Den 6 Juli! f. m. jern i America, som sistliden sommar gaf anledning till en liflig export vida öfver det qvantum, som det årliga beliofvet kräfde, i samma mån för innevarande år minskar jernexporten; hvadan tillgången på vexlar, åtminstone för i år, troligen inskränker sig till den nödvändiga, för att motsvara importens behof; och ehuru den lyckligare ställningens följder ännu visa sig i kursförhållandet, och jag äfven hoppas, att de må kunna fortfara, så anser jag det likväl alltid stridande mot den försigtighet, som både förnuftet och erfarenheten ålägga, att låta det vigtiga beslutet för en hel oförutsedd framtid grunda sig på en för ögonblicket fördelaktig, men lika lätt omskiftande, conjunctur. För det tredje. Då den projecterade realisationen icke stödjer sig på säkrare garantier, och tillika utestänger all möjlighet till transportsedlens förbättring, men deremot lemnar öppet fält för dess försämring, så befarar jag, att en sådan realisation skall föranleda hvarje, åtminstone betydligare, Capitalist, att genast precavera sig för all ytterligare förlust genom förvandlande af sina fordringar icke blott till silfver, efter den fastställda beräkningen , utan med ens till Hamburger Banco. Mine Herrar! Jag hemställer, hvilken oreda i penningeförbållanden härigenom skulle uppkomma, då kanske de fleste gäldenärer nödgades ingå på dylika vilkor, och derigenom förvandla sig till veccelbehöfvan - Den 6 Julli f. m. de så väl för capitalet, som räntan, alltid i ovisshet, hur dryg denna ränta blefve; och hvilka behof jemväl skulle bidraga till kursens förhöjning.