Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Irakier bekosta ej mindre uppförande af ett fullt ändamålsenligt skolhus, utan jemväl allt som i och för inredningen och till inventarier m. m. erfordras. Jag anhåller om vederbörlig remiss af denna min motion. Stockholm den 29 November 1862. Lars Ersson, från Södermanlands lån. Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om anvisande till erforderligt belopp af de för folkundervisningens befrämjande anslagne medel till inlösen af C. G. Starbäcks Berättelser ur Svenska Historien, så ali hvarje folkskola md erhålla åtminstone ett inbundet exemplar af nämnde arbete. I sammanhang med hvad jag haft att föreslå i afseende på folkskolan i allmänhet, samt stödjande mig på det varma intresse för vårt folks sanna upplysning och verkliga hildning, som Hikels Ständer vid så många tillfällen ådagalagt, vågar jag framkomma med ett förslag, som synes kunna påräkna Ståndets bifall. jag sätter det nemligen utom allt tvifvel alt kännedomen om vårt land och dess framfarna öden i hög grad bidrager alt väcka den fosterlandskärlek, den kännedom om det närvarandes brister och behof, hvarförutan något verkligt framåtskridande, något verkligt samfundslif icke är möjligt. Nu hafva vi många lärda och utmärkta arbeten i vårt lands historia, men de äro alla dels genom sin skrifart, dels genom sin dyrhet otillgängliga för det egentliga folkel. Någon Svensk historia för della är i sjelfva verket ännu icke skrifven. Ett arbete, som lofvar alt blifva någonting sådant, är: Berättelser ur Svenska Historien af C. Georg Starbäck. Det har genom sin enkelhet och flärdlöshet i formen vunnit allmänt bifall, och del egnar sig, såsom mig synes, att blifva en folkhistoria, äfven genom sitt ovanligt ringa pris. Men det synes, som om den läsande publiken i vårt land vore densamma för hvarje slags arbete och dertill förhållandevis ganska begränsad. Ty af detta arbete har så litet kommit till folkets kännedom, att till och med af folkskolelärar ne endast undanlags - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 635 vis en och annan tiilegnat sig detsamma.
Af Herr SllUdV&liSOn, J., om bygc/andet af kanal, i stället för det beslutade banspåret, mellan bangården och hamnen i Upsala stad. Uti kostnadsförslaget rörande norra stambanan emellan Stockholm och Upsala samt uti det för densamma vid förra riksdagen beviljade anslag, 4,672,000 Riksdaler Riksmynt, ingår äfven kostnaden för ett banspår eller en bibana från stationen i Upsala till dervarande hamn. Ehuru denna stambana, på sätt sednaste statsrevisionen upplyst och särkildt omförmäles uti min framställning om denna handels skyndsammare öppnande för trafik, är till jordarbeten, stationsbyggnader m. m. nära färdig till hela sin längd samt äfven slgepers och rails utlagda, i detta ögonblick förmodligen till omkring 2/3:delar af dess längd, hvarförutan banvallen blifvit i Upsala iordningställd, egentligen för erhållande af grustägt, några tusen fot utöfver den beslutade egentliga stambanan eller från Waksalagatan der i staden förbi hela nordvestliga sidan af densamma till grannskapet af Fyrisån, i rigtningen af denna banas utsträckning till Sala, och hvarest den fortsatta banan skall passera nämnda å, från hvilken punkt ett provisoriskt grus-spår utlagts till en nästan outtömlig grustägt; har likväl ännu icke någon åtgärd vidtagits för banspårets nedförande till Upsala hamn. Jernvägsbyggnads-styrelsen har ansett kunna anstå med anläggningen af denna korta bibana, tills hufvudbanan hunnit från Upsala fortsättas, först hvarefter kunde förväntas någon jernvägstillförsel norrifrån, som i Upsala sökt första Mälarehamn. Den för detta banspår beräknade kostnadssumma är sålunda besparad och kommer att besparas för bemälda kommunikations åstadkommande i sinom tid.
Banko, motsvarande 7,603 R:dr 7 öre R:mt, behöfde anvisas; 2:o Anslag till betäckande af de i samma Kassas inkomster för åren 1853 och 1854 utöfver kreditivsumman uppkomna brister, eller för det förra året 15,539 R:dr 2 sk. 6 rst. Banko eller 23,308 R:dr 58 öre R:mt, och för det senare 14,134 R:dr 4 sk. 6 rst. Banko, eller 21,201 R:dr 14 öre R:mt, och tillhopa för begge åren 29,673 R:dr 7 sk. Banko eller 44,509 R:dr 72 öre R:mt. 8 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:0 33. 3:o Anslag till ersättande af enahanda för ar 1855 nu kända bristen 10,123 R:dr 39 sk. 10 rst. Banko, eller 15,185 R:dr 741- öre R:mt, hvaremot det för samma år Arméens Pensionskassa framdeles möjligen tillkommande förhöjda vederlag för rusthålls-afgifterna borde till Riksgälds-Kontoret aflemnas; 4:o Tillökning för åren 1856 och 1857 med 21,000 R:dr Banko eller 31,500 R:dr R:mt årligen i det vid förra Riksdagen åt Pensionskassan årligen under trenne år beviljade kreditiv 36,000 R:dr Banko, att i mån af behof anlitas, med skyldighet för Pensionskassan att till Riksgälds-Kontoret afstå nyssnämnda för hvartdera af dessa år belöpande vederlagsförhöjning; och 5:o
St. trott detta företag deslcmindre böra undandragas ett vid. innevarande Riksdag hegardt lånebitnfdc, från Statens sida, som del jemväl synes kunna med fullkomlig säkerhet antagas, att denna Hamnbyggnadfen gång uppförd, sedermera skall med lätthet kunna, utun Statens vidare betungande, medelst inflytande hnmn-umgälder, underhållas; hvarföre ock R. St., till utförande af en Hamnbyggnad vid Staden Jönköping, beviljat nämnde Stad ett lån af 8,000 Rdr B:co, att itf Riksgälds» Contoiret utgå, under vilkor: att för lånesumman, hvilken ovilkorligen skall lyftas under åren 1800 etter 1831, afgifves en af Stadens Åld - ao8 Exp. Vttft. Förslag litt tind-, Skrifv. N:o 382, 383; ste, efter uppdrag af Stadens Borgerskap, i Stadens namn och å dess vägnar* undertecknad förbindelse att, en för alla och alla för eli, ansvara för återbetalningen af Capitalet och 5 piocents årlig ränta, sålunda, att räntan å hvarje serskild post, som i afräkning kan komma att uttagas, beräknas från den dag, då penningarné från Riksgälds-Contoiret ntassigneras, samt att å Capitalet icke göres någon afbetalning under de första fem åren, att räkna från och med i83o; men inom 1835 årä slut, och allt sedermera, å samma tid, de påföljande io åren, inbetalas årligen å primitiva Capitalet lo procent, så att bela Capitalet är inom i844 års slut inbetaldtj hvilket R. St. härigenom få i undeidånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. UppL Oj godkj hot Ridd. och Adeln ih i5 Febr. i83d.
Nu har dock Utskottet tagit ett steg än längre tillbaka, då det öfverlemnat åt sockenstämma att besluta, huruvida ansökning om handels-rätt skall bifallas eller icke; och Konungens Befallningshafvande, som förut haft denna rätt sig tillerkänd, skulle, enligt Utskottets 22 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottets Betänkande N:0 99. förslag, blott tillkomma, att ovilkorligen utfärda tillståndsbref, derest sockenstämma bifallit ansökningen, äfven i det fall att sökanden vore aldrig så okunnig, ja äfven omyndig eller vanfrejdad; ty det bör rimligtvis kunna antagas, att röstberättigade vid sockenstämma, som icke ega så beskaffad juridisk ansvarighet för sina beslut, att de, som deri deltagit, kunna ådömas ansvar för beslutet, någon gång skulle vilja tillsätta den person till handlande, som saknade både skicklighet och god frejd och möjligen icke ens egde att räda öfver sig sjelf eller sin egendom. Att åt sockenstämma öfverlemna beslutande rätt i nämnde hänseende är dessutom högst farligt, emedan i så fall med skäl kunde befaras, att denna rätt skulle föranleda intriger, i händelse inom någon socken redan funnes en handlande, då en annan sökte sig rätt till handel inom samma socken. Man har möjligen med fog kunnat erinra, att emot många af de handlande, som på landet sig nedsatt, varit mycket att anmärka, så väl i fråga om skicklighet, som redbarhet. Om denna erinran är befogad, anser jag förhållan det vara en naturlig följd af sakens egen beskaffenhet; ty lagstiftaren har omgärdat landthandeln med sådana band och så inskränkande bestämmelser, att denna näringsgren omöjligen kunnat utveckla sig till något bättre; och det .skulle verkligen förundra mig, om någon person med köpmanna-erfarenhet och förmögenhet nu skulle vilja nedsätta sig på landet för handelsidkande; men om dessa band undanrödjas, blir sannolikt följden den, att både skicklighet och redbarhet skall hos landthandlanden mera allmänt göra sig gällande.
Allön i ngs-a fdel n i n gs underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Militie-boställs-kassans räkenskaper för åren 1840 och 1847. Stormäktigste Allernädigste Konung! I anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid 1846 och 1847 års räkenskaper för Militie-boställs-kassans förvaltning, åligger Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium att, till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning genom remiss den 25 nyssförflutuc Januari, underdånigt utlåtande afgifva. Som Revisorerne uti inledningen anmält, alt räkenskaperna blifvit i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt granskade ”för båda revisions-åren med anmärkningar , har Krigs-kollegium ansett sig böra i underdånighet upplysa, att anmärkningarne vid 1846 års hufvudbok, i tvänne punkter innefattade, på grund af afgifven förklaring förfallit, samt alt mot 1847 års räkenskaper någon annan erinran icke uppstått, än en af Öfver-revisions-departementet väckt fråga, huruvida n. v. Chefen för Westerbottens Fältjägare-corps må, under den tid han såsom General-direktör öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket är tjenstgörande, anses berättiggad att ersättning för saknad! karaktershus å chefs-bostället, under namn af inqvarterings-penningar, uppbära. § C Revisorernes i denna § icmnade upplysning om tillkomsten och beloppet af förre Regements-skrif var en vid Dal-regementet P. Å. Arells, uti kassans räkenskaper balanserade, skuld, i afräkning hvarå föreskrifna afbetalningar under redogörelse-åren blifvit behörigen verkställda, är icke af beskaffenhet att påkalla något utlåtande. Jemte anmälan, att, för hvartdera redogörelse-året, såsom arfvoden utgått: för upprättandet af Kassans hufvudbok .
Det är visserligen sannt, att vid slutet af år 1849 var summan af osäkra fordringar något mindre, än vid slutet af år 1848 men om mitt minne icke bedrager mig, så upkom denna skillnad till följd af en betydlig afskrifning, som under loppet af år 1849 egde rum. Det var således icke någon serdeles förbättring i ställningen, som under det året inträffade. I dessa räkenskaper visar sig också att afskrifningar hafva inträffat på mer och mindre betydliga summor. Att detaljera alla omständigheter, hvaruti en strängare kontroll i afseende på dessa utlåningar kunde vara erforderlig, skulle vid detta tillfälle leda väl långt; men det yttrande, som Hr Rosenblad sjelf har afgifvit, att han nemi. hyst den åsigten att med mera varsamhet vid lånens utlemnande bort tillvägagås, än hvad som skett, och då de grunder, han har för sin enskilda del följt, äfven genom något Reglemente borde kunna göras tydligare, vill det synas, som om det skulle förekomma åtskilligt i detta fall, som hade utseende deraf att en del manufakturister mera lefde på Manufaktur-diskonten, än på några andra tillgångar och således drefvo en mera osäker rörelse. Jag får för min del anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag tror att det icke är för någon af Ståndets ledamöter en nyhet att höra, att när man frågar 490 Den 15 Mars e. m. om en person, hvars existens är något fabulös, livad han lefver af, man stundom får till svar: ”jo han lefver på Diskonten”. Jag hade trott att detta mera var en ordlek än en sanning; men när jag fick kännedom af Revisorernas berättelse om Manufaktur-Diskonten, så fick jag bekräftelse på, att denna ordlek, om man så vill kalla den, var en sanning. Det må visserligen vara möjligt, såsom IIr Rosenblad säger, alt dessa osäkra fordringar tillkommit under olika år. De upkomma hufvudsakligen derigenom, att man hvarje år, eller hvartannat afskrifver några tusende r:dr. På detta sätt gör man successiv nedsättning i fonden.
Raabs anförande, alt nyttjanderätt är detsamma sorn ägande-rätt, kan jag lika litet godkänna detsamma, som åtskilliga andra åsigter, hvilka han framställt. Konungens Bef':h:de har nemi. rättighet alt medgifva uppodlingar och på sådant sätt inskränka allmänningarna. Blifva de delade, så kunna slika inskränkningar i allmänningens omfång icke äga rum. Detta torde vara nog för bevisningen af deri sats, att nyttjande-rätt till en allmänning icke är detsamma som ägande-rätt till en viss del deraf. Jag får således anhålla om bifall på Utsk:s betänk., endast med den förändring att er - Den 8 Augusti f. m. >55 saltning lemnäs öboerna från år i84i5 ifall det befinnes att de betalt högre skatt än dem bort åläggas. Hr von Hartmansdorff: Jag beder att få fästa Ståndets och isynnerhet Frih. Raabs uppmärksamhet derpå, att jag hvarken talat oro Öländningarnes klädsel eller oro jordmånen på Öland. Beträffande betesrätten, vid hvilken Frih. Raab fästat sig, förmodar jag, alt vid skattläggningen möjligen tillgått så, att om ett hemman förut ägt betesrätt för ett visst antal kreatur, t. ex. fyra, men vid utmarkens delning fått ägande-rätt till så stort omfång att der fanns bete för 6 kreatur; så ålades ägaren skatta för 2, hvilket ej innebure någon obillighet. — I afseende på den jemförelse, som gjordes emellan ägande-rätt och nyttjande-rätt, får jag dessutom erinra, att det icke är samma förhållande med bete som med en rock. Den förra slites ut, men icke betet, som med hvarje vår förnyas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggniagen fulländad. Ropades ja. Hr Fril), o. Landtm, yttrade, att LJtsk:s förslag in neholle, ”det R.
Och är stadens Magistrat, vid eget ersättningsansvar för den eljest uppkommande tillökningen i låne-innehafvarnes ränlesluilder, ovilkorligen skyldig att, inom besagde dag, till Riksgälds-kontoret hafva insändt alla af Magistraten, före det sednast förflutna årets utgång, uppburna byggnads-lånemedel. Öfver alla ofvanberörde lån föres i Riksgälds-kontoret en gemensam, fortgående räkenskap, deruti hvart och ett lån upptages å en för flera år löpande räkning; hvilken räkning dock årligen, så snart den för året stadgade inbetalningen blifvit verkställd, bör afslulas: kommande Riksgälds-kontorets egentliga hufvudbok alt endast summariskt utvisa de förändringar, som det en och samma stad, emot enahanda betalningsvilkor, beviljade låneunderstöd, i sin helhet, under årets lopp undergått, äfvensom derunder å samma lån upplupna samt influtna eller balanserade interessen. Vid hvarje ombyte af egare till de, inom förenämnde städer, för byggnadslån intecknade egendomar, bör stadens Magistrat för Riksgälds-kontoret uppgifva den nya egarens namn, på det att detsamma må i Kontorets räkenskaper kunna antecknas. Ränteoch kapital-afbetalnings-summorna för de låneunderstöd, som för uppförande af allmänna byggnader samt nya tomteregleringar blifvit några bland dessa städer af Riksgälds-kontorets medel tilldelade, böra omedelbarligen från städernas Äldste till Riksgälds-kontorets Kommissariat, inom hvarje års slut, öfversändas. §. 40. Det för återuppbyggande af den, i Juni månad 1847, nedbrunna del af staden Christianstad, vid 1847 och 1848 års riksdag, beviljade samt, under sistnämnde och påföljande 2:ne år, från Riksgälds-kontoret utbetalda lån å Etthundratusen R:dr bör, intilldess samma lån blifvit till fullo godtgjordt, återbetalas med Sex procent årligen af länets ursprungliga belopp, hvarvid ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först' beräknas och afgår, samt öfverskottet utgör kapital-afb.etalning. Denna ränteoch kapital-betalning bör af
Draggar, Jrmbultar, Hammare, Roderjern, Skeppsknän och Smedjesläd skall bestämmas tullfrihet vid utförsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, belägges ifrågavarande artikel med en utförselstull af 32 sk. per Sk® Stapelst.-vigt. Stan"- platt JEndast Bonde-Ståndet har godkänt Utskottets i Ul lutn tjockt och låtandet N:o 30, i afseende å Stångjern, afgifne förslag af deröfver,under \Q j>;jr värde, 4 R:dr inoch 32 sk. utförselstull per Sk® 12 tums bredd Stapelsj,_vjgtj deremot hafva Ridderskapet och Adeln, med fyrkant' * tUmS godkännande af värdet och införselstullen, ansett utförselsafgiften böra bestämmas till 16 sk. Sk® Stapelst.-vigt; Preste-Ståudet förklarat, alt, med bibehållande af värdet, införsel deraf borde förbjudas och utförseln beläggas med 32 sk. tull-afgifl per Sk® Stapelst.-vigt; samt Borgare-Ståndet, med godkännande jemväl af värdet, stadgat förbud mot införsel och 16 sk. afgift Sk® Stapelst.-vigt vid utförsel. Om värdet 16 R:dr per Sk® hafva således alla Fyra Stånden varit ense; men deremot Två Stånd stadgat förbud och Två tillåtelse till införsel mot 4 R:dr tull per Sk® Stapelst.-vigt samt Två Stånd ansett utförselstullen böra bestämmas till 32 sk. och Två till 16 sk. Sk®.
De båda figurtaflorna som belönades med medaljen äro deraf onekligen förtjenta, men så mycket det gläder hvarje vän af menniskorätt att se äfven qvinnan komma till sin rätt, kan man derför icke blunda for de fel i teckning som den belönade qvinliga eleven låtit komma sig till last. Det har anmärkts, att hön i sin uppfattning visat sig allt för teatralisk, och det kan nog vara sant, men värre är, att hon ej tecknar säkert. Huru skulle hennes kung Hans se ut, om hon klädde af honom? Hvarför icke låta eleverna täfla i målning af den nakna menniskokroppen? Det vore dock onekligen både det mest akademiska och det hvaraf de unga skulle hafva största nyttan för framtiden. Det är icke nog med att måla naken figur såsom förberedelse till en kommande täflan, utan just i denna täflan borde det framfor allt, att icke säga uteslutande förekomma, vara stadgadt, göras till ett oefter-gifligt vilkor.Hufvudsaken for de bildande konsterna är att väl framställa en naken man eller en naken qvinna. Det var Ben-venuto Cellini som sa&lt;Je det, och det borde ingen konstnär och ej heller någon akademi glömma. Kan man oklanderligt måla den nakna menniskokroppen, så kan man också måla den kroppen utstyrd i de praktfullaste medeltidsdräg-ter eller höljd i trasor eller snörd i frack och modernt klädningslif. Det är konstnärens uppgift att framställa det nakna, d. v. s. det sköna utan några påhängda förvillelser. Dilettanten kan aldrig komma dit, men man blir dilettant, om man icke lär sig konstnärens höga uppgift. Det är underligt, att akademien ej erinrar sig det, allra underligast att sådane konstnärer som akademiens n. v. direktör och hennes nyss hädangångne sekreterare icke låtit den sanningen vara bestämmande vid valet af prisämne, om det nu ovilkorligt » kall gifvas ett bestämdt ämne och detta icke kan öfverlemnas åt elevernas fria val. Men fritt eller icke, så bör ämnet röra sig inom området af naken figur. Det är det allra vidsträcktaste på samma gång som det allra vigtigaste af alla tänkbara täflingsämnen.
Direktms ledamöter böra hysa intresse för genealogiernas hållande i tillbörligt skick och egna sina omsorger jemväl åt detta ämne, så är dock icke detta den enda sferen för dess verksamhet; hvaremot den ifrågasatta Komitén skulle blifva särskilt tillsatt med afseende på de genealogiska tabellernas kompletterande och sålunda mera speciellt verka för detta ändamål. Jag anser visserligen på sätt Gr. Oxenstjerna omförmält, de föreslagna 400 Rdr Bko icke vara så tillräckliga som önskvärd! vore för målets mera fullständiga vinnande; men å andra sidan måste dock erkännas, att med denna summa något kan i saken göras, isynnerhet med afseende på de tider som för utredning af nutida arfsoch andra genealogiska tvister torde vara af mesta praktiska intresset att närmast behandla. Anlednm hvarföre jag begärt ordet är jemväl den, att ledamöter enskilt vändt sig till mig med den anmärkn., att det af mig föreslagna antalet af ledamöter i Komiléen vore alltför ringa, hvarjemte man ansett att fem vore bättre, och att om Komiléen bestode af just så många medlemmar skulle arbetet blifva bättre utfördt än af ett inskränktare antal. För min del fogar jag mig gerna efter denna deras åsigt, och anhåller fördenskull, att få göra den ändring i mitt förslag, att siffran fem mätte sättas i st. f. tre. Hr von Knorring: En föregide värd talare på grefve bänken har helt och hållet missförstått mig. Min mening var icke att Riddarh.Direkt:n skulle åläggas ett nytt onus, eller att af dess ledamöter en Komité skulle tillsättas; utan afsigten med den af mig föreslagna ändringen ligger deruti, att det skulle bero på Direkl:n sjelf att vägra att åtaga sig arbetet, om den icke hade tid dertill. Gr.
Här afbröt en djup suck berättarens svada. "He du, Bengt", afbröt Falkens Erik sin berättelses tråd, "pusta du måttligt, pojke, och drick mer, så ger du funderingarna på båten." Jag började få en liten inblick i unga Bengts hjertehistoria och äfven den unga flickan började intressera mig. "Nåväl", fortfor Falkens Erik, efter att hafva begagnat uppehållet för att brygga sig ett nytt glas toddy och smutta derpå. "Tolken och jag gingo vår väg. Hvad de två ungdomarne sade hvarandra kan jag ej begripa, men då jag åter om en stund sökte upp Kallista var hon allena och visserligen icke lugn men alls icke ledsen heller och helsade på mig med en så rolig min att jag ha, ha, ha, kom att tänka på hustru mins ögonkast när hon var fästmö i tiden. Nu talte flickan åter vid mig och föreställde mig icke blott det orätta, utan äfven det farliga i mitt förehafvande och föreslog att vi skulle rymma. Jag ansåg förslaget omöjligt att utföra, men hon sade likväl att det skulle lyckas. Vi hade nu passerat Nyhamn och gingo till ankars i skären vid Ledsunds båk. Jag fick mig en dugtig 'nattfösare' och öfverlemnades att roa mig på egen hand. Men ehuru jag var trött, kunde jag i följd af oro, och liksom samvetsqval också, icke sofva, utan satt och vakade i en vrå på däck. Småningom blef däcket folktomare och mörkret tilltog, ty himlen var mulen och det regnade smått. Tiden gick trögt för mig; jag satt ensam nu i mina sorgliga tankar, då vid pass tolftiden på natten det hände sig att någon sakta rörde vid min axel och hviskade: "'Kom, Falkens Erik, allt är färdigt, följ mig, men gå sakta i strumpfötterna, jag bär edra stöflor', och hon, ty det var Kallista, aftog mina skoplagg utan krus. Ingen bemärkte oss. Som en skugga sväfvade den unga flickan framför mig och utan att veta huru och hvarföre följde jag henne.
Ständerna förelagdt endast i form af motion, hvilken dessutom blott delvis blifvit af Utskottet behandlad, så vågar jag för min del, och under åberopande af hvad förut anfördt är, anse, att något utlåtande i frågans närvarande skick icke bör i någon del af Rikets Ständer lemnäs, men hemställer vördsamt, att Rikets Ständer, med afslag å hvad Utskottet slutligen hemställt, besluta en underdånig skrifvelse med anhållan, det Kongl. Maj:t ville för Rikets härnäst sammanträdande Ständer fram Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 89 • framlägga nådig Proposition i skogslagstiftningen och dermed sammanhängande ämnen." af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen Pehr Nilsson från Christianstads län sig förenat: "Då Sammansatta Utskottet, med anledning af i ämnet väckta motioner, funnit sig föranlåtet att, i riksdagens sista timma, ingå på pröfning af, samt afgifva förslag till en förbättrad skogshushållning, så vill det synas mig som hade Utskottet bort, åtminstone för närvarande, inskränka sin bearbetning i detta afseende till det område, der Staten utan gensägelse har både rätt och pligt att förfoga och genom lagbud föreskrifva det hushållningssätt, som anses erforderligt för att kunna leda till det önskvärda målet; helst som kronosamt boställsskogarne, både till omfång och derå i allmänhet hittills följda förfaringssätt i hushållsväg, lemna tillräckligt utrymme för samt gifva berättigad anledning till att i första hand blifva föremål för en mera genomförd lagstiftningsåtgärd. Säkerligen skall också en och hvar inom representationen finna sig något öfverraskad, då man helt oförberedd får emottaga ett så genomgripande, de ömtåligaste punkter vidrörande, lagförslag, som det nu ifrågavarande, just vid den tidpunkt, då man med spänd väntan börjar afvakta riksdagstrumpetens hemförlofningsljud, samt dä allt flere dagligen på förhand aflägsna sig från riksdagsorten, i förhoppning att slippa dit återvända.