Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här t. ex. sen J en blyplåt, i hvilken ett planettecken är inristadt; derbredvid en blyflaska, innehållande galla; tager jag nu denna ädla onyx, märkt med samma planettecken, och denna förtorkade cypressqvist, och lägger bredvid allt detta skinnet af en orm och fjädrarne af en nattuggla, så behöfven J endast blicka på en af de tabeller, som jag gifvit er, för att finna, att jag på detta sätt samlat åtskilliga ting i den elementariska verlden, hvilka stå i vexelverkan med planeten Saturnus och, om de rätt förenas, kunna neddraga såväl hans egna krafter som de englars, med hvilka han står i förbindelse. Magiens högsta verk – på en gång dess triumf och kriteriet på dess sanning – är en lyckad andebesvärjelse. Skola vi företaga en sådan? Genomgå vi alla förberedelser, som hon erfordrar, så hafva vi på samma gång sett hela den hemliga vetenskapens fält i fågelperspektiv. Endast vissa alkemister hafva ett ännu större mål i sigte: de vilja i retorten frambringa menniskan, ja hela verlden. J män af det nittonde århundradet kännen blott genom ryktet våra försök med homunculus och med perpetuum mobile naturæ. Kunden J räkna de svettdroppar, som dessa bemödanden afpressat oss! Alkemien har något förtrollande, något öfverväldigande. Hon är gigantisk i sina syften, och i djupet af henne bor en tanke, som är förskräcklig, emedan han hotar att krossa samma verldsåsigt, på hvilken vår tro är byggd. Vi sysselsätta oss med elementerna, tilldess den föreställning smyger sig på oss, att allt är af dem beroende; att allt, skaparen och det skapade, är i dem inneslutet; att allt uppkommer af en nödvändighet och förgås af en nödvändighet. Kan du i degeln samla de elementer och lifsfrön, som rörde sig i kaos, så kan du ock i degeln framtrolla de sex skapelsedagarne och återfinna den ande, som danade kosmos!
Domstols förmåga, att kunna bedöm» ma de mål, sorn af densamma handläggas; heldst då han dessutom kan ega anledning förmoda, att någon af Domstolens Ledamöter kunna vara indirecte intresserade af hans fällande; hvadan Herr Bagge hemställer, om icke alla de Mål, som tillhöra SjöTullsRätt att upptaga, hädanefter b ira behandlas af RådstufvuRått samt att GränseTullRätts I Landet befattning uppdrogs åt HäradsRätt, Ifrån Hederv. BondeStändet. Till LagUtskottets enskildta åtgärd. 7:0 Memorial af RiksdagsFullmägtigen AndersDanielsson. Efter framställning af u* möjligheten att känna alla i Sverige gällande Lagar och Författningar, särdeles dem, «om i Länen af Kongl. Majtts Befallningshafvande utlärdas, upplyser Riksdagsmannen, med flere exempel, olikheten af de Stadgar och påbud, som i särskildta Län ega rum; och då en oberäknelig oreda skall upp. komma genom stadgandet i Kongl. Brefvet den 14 December 1781, att de uti Oeconomieoch Folitie.mål af Konungens Befallningshafvande, i stöd af Lag och Kongl. Lagutskottets Bttåttkanden. Förordningar, utsatte och behörigen kungjorde vitén, icke få af Domare eftergifvas, har Anders Danielsson ansett det nödigt, att Lagstiftningen behjertar en sådan oreda och afhjelper hela denna godtyckliga magt , hvarigenom Domstolarne blifva subordinerande under Kongl. Maj:ta Befallningshafvande, och personer dömas i första Instancen efter en Lag, som i andra Instancen med retroactiv verkan upphäfves; på grund hvaraf Riksdagsmannen yrkar, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes och alla underordnade Myndigheters Lagstiftningsmagt, vare sig påbjudande af vitén, eller åläggande af skylldigheter, eller utfärdande af förbud , i hvad ämne som heldst, måtte helt och hållet afskaflhs.
Ståndet skulle yppas motstånd mot den föreslagna röstpluraliteten, men att den skulle anses för liten, hade Utsk:t icke föreställt sig. Den af Utskrt föreslagna medelvägen torde dock vara tillräcklig. Då 11. o. Ad:n i grundlagen erhållit rättighet att höras öfver och lenina sitt bifall till frågor, angående R. o. Ad:ns previlegier etc., kan jag för min del ej finna att icke R. o. Ad:n skulle ega rätt att bestämma den röstpluralitet K. o. Ad:n anser böra fordras för ett sådant bifall; hvarföre jag icke heller kan föreställa mig, att K. M:t skulle neka sanktion till förslaget. Hvad angår Frih. Klinekowströms förslag om borttagande af ordet »afhändande,» så kari jag deruti icke instämma; ty om detta ord försvunne, skulle R. o. Ad:n kunna med enkel röstpluralitet besluta att försälja eller på annat sätt afhända sig sin fasta egendom. lag yrkar bifall till §:n, sådan den af Utsk:t blifvit föreslagen. Hr Rjörnstjerna: Den som, i likhet med mig, tror att våra öfverläggningar hädanefter blifva fåtaligt besökta, mäste äfven anse Utsktts förslag om qvalificerad röstpluralitet vara välbetänkt. 1 synnerhet i afseende på den fasta egendomen iir en sådan röstpluralitet af vigt, på det icke några få personer må kunna öfverenskomma att sälja eller på annat sätt afhända oss densamma. Hvad sjelfva riddarhuset beträffar, tror jag icke att R. o. Ad. har rättighet alt alhända sig delta, då tomten hvarpå det står blifvit skänkt åt R. o. Ad. »till everldelig ego»; men det vore sorgligt att tänka, att den öfriga fasta egendomen, sorn, ehuru icke så betydlig, kan genom gåfvor och testamenten förökas, skulle kunna genom några få personers beslut afyttras. Jag yrkar bifall till denna §. Gr. Liljencrants: Om jag i afseende på grunden för röstpluraliteten skulle hafva något att mot förslaget erinra, skulle det vara i den af Hr Liljenstolpe angifna rigtning.
Uti ett den 29 Mars, till Hedervärda Bonde-Ständet ingifvet, och till Allmänna Besvärs och - Den 16 Juli. oell Oeconomle-Utsknttet remitteradt Memorial-,‘har Riksdagsmannen Anders Joachimsson från Östergöthland omförmält de åtskilliga olägenheter, sorn Jordbrukare af den dem ålagde skjutsningsskyldigheten måste vidkännas, bestående uti hinder för jordens ans och skötsel, .samt grödans inbergning , enär Ijandi mannen ofta dragés ifrån dessa göromål' på den tid, dä de oumgängeligen böra förrättas, till deras forthjelpande, sorn ofta i mindre angelägna -värf färdas på vägarna , hvarvid ej sällan skall handa , att de till hållskjuts indelte mäste resa flera mil till Gästgifvaregården, vara med kreatur flera dygn borta och sluteligen hemkomma , stundom utan att hafva fått skjutsa samt dymedelst något förtjena, men alltid med en mycket mindre förtjenst, än sorn svarat mot deras moda och tidspillan, jemte foda för folk och kreatur. I anseende hvartill föreslås, att visse Entrepieneurer måtte åtaga sig skjutsningsskyldigheten, ätmindstone på de Orter, der de skjutsande icke af locala omständighete.r heldre åstunda den gamla skjuts-författningens bibehållande, och att, till dessa entreprenaders befrämjande, det vöre nödigt, att skjutslegan förhöjdes till 24 sk. B:co för milen, samt tillika belopp för Ilandet och Städerna, hvilka Riksdagsmannen icke ansåg vara berättigade till högre skjutslega än Eandsboerne, he.ldst de icke behöfva resa till skjutsningsstället; förmenande . Riksdags* mannen, att den af honom foreslagne skjut-slegan ej vöre för liögt tilltagen , utan en ersättning, endast någorlunda svarande mot det nu förtiden gällande penningeoch varu-yärde, jemförd t Zfe/t 16 Juli, fördt med det pris, sorn Markegångs-Taxorrra Utsätta för Ökeoch drängedags-verken.
Dock hafva Rikets Ständer till förekommande deraf, att transport af köpe-, byteseller gåfvobref, som egt rum eller den för lagfart föreskrifna lid, icke må kunna, genom alt dateras inom nämnde tid, anses frikallad från stämpelafgift, funnit sig höra i slutet af 3:dje momentet tillägga det stadgande, alt öfverlätelsehandlingen bör, för att icke behöfva förses med ny stämpel, till uppbuds erhållande hos Domstolen företes inom den för lagfart af sjelfva köpe-, byteseller gåfvobrelvet bestämda tid. I afseende på pass förekomma uti nu gällande stämpelpappers-författning en mängd sladganden, som dels icke vidare ega tillämplighet, dels kunna och böra vä sendtligen förenklas. Sålunda upptagas, pag. 8, Turkiska sjöpass, ehuru dylika pass långt löre detta upphört att utfärdas. Vidare förekomma, pag, 8 och 9, särskilda sladganden för resepass till utrikes ort, för resepass till inrikes orter eller Norge, för pass, som af E. K. Maj:t eller på E. K. Maj:ts nådiga befallning utlärdas åt personer tili resor i enskilda angelägenheter, samt för sjöpass; pag. 10 stadgas om Tullkammarepass; pag. 21 om E. K. Maj:ts pass för resa till utrikes ort samt angående Statsmi nisterns för Utrikes ärendena pass för utländsk resande att i riket inkomma. Då numera E. K. Majlis Befallningshafvandes pass i allmänhet begagnas för resor såväl till insom utrikes orter, samt vid de läll, då så kallade kabineltspass ut färdas, desamma icke böra beläggas med den högre stämpelafgift af 15 R:dr, som i nu gällande författning, pag. 21, finnes bestämd, hafva Rikets Ständer ansett en förenkling af föreskrifterna om stämpelafgifteu för resepass vara af behol'vet påkallad; och i sådant afseende fastställt de sladganden, hvilka det bifogade förslaget innehåller.
Såsom skiljesman emellan Bonde-Ståndet och dess Talman, i en under nästlidne Riksdag yppad, alldeles likartad, tvist om Salpetergärdens afskaffande, utan Konungens höga sanction, yttrade sig dåvarande Constitutions-Ulskott sålunda: ”Regerings-Formen stadgar: i 58§., att Konungen må låta vid hvarje Riksdag uppvisa Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter; i 5p §., att Konungen må, efter Stats-Verkets tillstånd oell behof, låta till Stats-Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom BevillninDih. till R. 2 Conslitutions-Utskottels Memorial N.o 5. fjär böra fyllas; samt i 62 att, sedan Stats-Verkets behof blifvit af Stats-Utskoltet uppgifna och af Rikets Ständer pröfvade, det ankommer på Rikets Ständer, att en deremot svarande Bevillning sig åtaga. Häraf synes klart följa, att den i Regerings-Formens 57 §. Rikets Ständer allena förbehållna utöfning af Svenska Folkets sjelfbeskattningsrätt endast kan sträcka sig till de i 60 §. omförmälda extra-ordinarie afgifterna. Då dessutom i Grundlagen intet serskildt föreskrifves, om sältet för ordinarie Statsinkomsters förändring, måste hvarje dylik förändring tillvägabringas i enahanda ordning, som andra allmänna förhållanden, eller genom Konungs och Ständers sammanstämmande Beslut. Medgåfves Rikets Ständer rättigheten alt, utan Konungens samtycke, borttaga, om ock blott en enda bland ordinarie Statsinkomsterna, så funnes ej mer någon bokstaf i Grundlagen, sorn skulle med framgång kunna åberopas till hinder för Ständerna att, medelst de egentliga Grundskatternas eller Jordeboks-räntornas uppliäfvande, nedbryta hela Statsförvaltningsbyggnaden och sönderslita eganderättens heligaste band.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Ilr Gr. o. Landtm, att, i afseende på förevar:de §, följande yrkanden blifvit gjorde, nemi. af Frih. Rehbinder, som yrkat, att redaktionen mätte blifva sålydande: ”Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får icke sälja mindre belopp än j kanna”: af Hr von Hartmansdorff, som först yrkat bifall till sin reservation, men sedermera afstätt derifrån samt instämt med Frih. Raab, sorn föreslagit följande redaktion: ”Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får sälja minst \ kanna”, uti hvilket förslag flere ledamöter instämt; af Hr Adelborg, som yrkat bifall till Utsk:s förslag, och med hvilken 2:ne ledamöter förenat sig; samt af Hr Ribbing, som yrkat bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag, att den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, må sälja huru litet belopp som helst, med ett sålydande tillägg: ”Sedan köparen bränvinet erhållit, må han ej på stället qvarstanna.” Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall å Utsk:s förslag och sedermera till bifall å Frih. Rehbinders förslag framställde propos:r besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå 32 Den 5 A u gius t i f. m. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Frih. Raab föreslagna redaktion af ifrågavande §, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han härvid funnit Ja öfvervägande. § 3. Gr. Sparre: Efter den förklaring Frih. von Kraemer afgifvit, rör:de tillkomsten af detta förslag, vill jag icke göra några anmärkn:r mot lagtextens redaktion, ehuru många anlednrr dertill förefinnas.
S. D. I anledning af åtskillige deremot gjorde anmärkningar, samt i öfverensstämmelse med de särskilde meningar Riksdagsmannen Anders Nilsson från Carlstads Län och CommerceRådet Santesson i Utskotten yttrat, hvilka blifvit Riksens Ständer meddelde, fann Bondeståndet skäligt, att till Statsoch BancoUtskottens ytterligare handläggning återremittera bemäldte Utskotts Utlåtande N.o 287, om ny pr<escriptionstid i afseende på sådane f. d. FilialDiscontlnrättningarnes skulder, hvilka icke inom den förut bestämda praescriptionstiden blifvit till erhållande af liqvid anmälde; Och beslöt BondeStåndet, att inbjuda Respective Medstånden i enahanda återremiss instämma, S„ D. Wid förnyad föredragning biföllos må&mj&mnåo Utskotts utlåtande, nemi. ; Fröt. XJtdr. d. 14 Julli »825. 515 Stats-Utskottets N:o 278, Rörande f. d. Landshöfdingen Järtas pension. Banco-Utskottets N:o 32, Angående anordning af Herrar BancoFullmägtiges så kallade dispositionsmedel. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, återremitterades nadannämnde Utlåtanden och Betänkanden; S tats-U tskottets N:o 240, Rörande Veterinairlnrättningen 5 Hufvudstaden. N:o 248» Angående löntillökning för 15 Subaltern-Officerare vid Skånska DragORRegementet. Bevillnings-Utskottets N: 18, Angående Postverket och de deraf inflytande Bevillningsmedel. 516 Trot. Utdr. d. 14 Juli! 1O2*. S. D. Wid förnyad föredragning af Statsoch BancoUtskottens den 12 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 286, rörande sattet att välja Revisorer öfver StatsBanco och Riksgäld sWerken, beslöt BondeStåndet att behålla den valordning, hvilken Ståndet, i grund af 68 §•
?D?aj:t i unberbånigbet oftoerlemnat ett till £>§ afgiftoet forflag till ^ull#^ara å fpannmål, i all# mdnbet, åfpftanbe att bereba måiligbet ocb faferbet för en fortfaranbe fabgab fpanmnål£#f>anbd: toaranbeS bertoibaf£M? i unberbånigbet bemfajbt, oft, bå fårdnbrabe omffdnbigbeter fåbant tnebgiftoa, &ongl. ‘Ddfrijtt tacfteé åt fotflaget i (8) r8' fm fjellet lemna ben $?åbiga upptnårffambet, 28 i, fot <2X?åtr bel, anfetf betfamma förtjena. 3 anfeenbe till be fierfalbiga ofågenbeter för f/öfarten af nu gållanbe/fabganben, att fribref för fartyg till utviks refa, enbaf! i ©tocfbolm, från 3vongl. D3?aj:t^ od) fRifetö <£ommetce?<£ollegium funna erbållaö, od) att fåbana fribref icfe åro gållanbe mib inclareringen, utan måfte förnya#, omrefanfort? farit utöfmer ett år# tt’D; Ijaftve 2Bt, till befe olågenbeter# afbjelpanbe, ^oé .^ongl. 3)?uj:t jemma i i unberbånigbet förefagit följcmbe tillagg i 4. §. af un? berråttelfe till ^ull^ajean: ”intill bc§ Jtvongl. ‘SRaitt tacfeé annorlunba om fribref# anffaffanbe ocf) tiben för bera# gållanbe fraft i 2?åber förorbna, fomma ^ongl. dommerce?
"Det säkra är, att Ryssarne, sedan de slagit och förföljt Adlercreutz, återtagit sina qvarter och frukosterade som bäst." Åter 2:ne stora osanningar, hvarken var Detachement under Adlercreutz slagit, eller förföljde Ryssarne honom ett enda steg. De voro kanske glada att slippa hans påhälsning. Likväl torde hända att General Gearnault var utsänd i ändamål att förfölja Adlercreutz; men han gick, utan att lossa ett skott, raka vägen till Sikajocki med sina 500 man. Adlercreutz deremot, sedan han i 4 timmar hade fortsatt striden mot en så öfverlägsen styrka, för att invänta Cronstedts ankomst, trodde då att orderne till honom icke hade framkommit, och ansåg derföre ändamålslöst att vidare fortsätta striden, hvarföre han, utan anfall af Ryssarne, drog sig tillbaka. På 19 sidan heter det vidare: "Lika så måste jag bestrida hvad Grefve Klingsporr och Öfverste Adlercreutz i sina rapporter uppgifva: det Öfverstens anfall kl. mellan 3 och 4 bidrog till den seger som Grefve Cronstedt med 4:de Brigaden sedermera tillkämpade sig." De fångar som om morgonen togos, de dödskjutne och blesserade som Ryssarne fingo under den tidigare striden, men i synnerhet General Gearnaults återtåg till Sikajocki som fullkomligt var en följd af Öfverste Adlercreutz anfall, lärer icke ringa bidragit till Grefve Cronstedts seger; om härtill beräknas den moraliska inverkan som en föregående djerf attaque från alldeles motsatt sida åstadkom, så lärer Herr Holm böra medgifva att Adlercreutz i någon mohn bidragit till den sednare segern, hvilket skulle bevisas. Att det skulle varit Adlercreutz's afsigt: förringa Svågerns, Grefve Cronstedts och 4:de Brigadens verkliga förtjenst, för att derigenom upphöja sin egen, är, lindrigast sagt, en Holmisk uselhet, alstrad i hans medelmåttiga hjerna, eller ock under samtal med de yngsta af Befälet.
Hon brukade sitta och fantisera öfver hur det skulle gå till, då han måste erkänna, att han var besegrad, då han måste komma och visa henne, att han älskade henne. En dag stod donna Micaela på sin balkong och vinkade åt sin far, som red bort på en liten mörkbrun ponny, då don Ferrante kom upp ur boden för att tala med henne. Och hvad don Ferrante ville säga var detta, att det lyckats honom att lösa in hennes far på »Det heliga hjärtats brödraskap» i Catania. Men ehuru don Ferrante talade mycket tydligt, syntes donna Micaela ej alls förstå honom. Han måste upprepa för henne, att han i går varit i Catania, och att det då lyckats honom att skaffa in cavaliere Palmeri på ett brödraskap. Han skulle få komma in där om en månad. Hon frågade endast: »Hvad vill detta säga? Hvad vill detta säga?» »Å,» sade don Ferrante, »kan jag ej hafva tröttnat vid att köpa din far dyrt vin från fastlandet, och kan jag ej ha lust att själf en gång rida Domenico?» Då han sagt detta, ville han gå. Det var ju ingenting vidare att säga. »Men säg mig dock först hvad för slags brödraskap detta är?» sade hon. — »Hvad det är! Där bo en hop gamle män.» — »Fattige gamle män?» — »Åja, just inte rika.» — »De ha väl ej egna rum?» — »Nej, men mycket stora sofsalar.» — »Och de äta ur bleckskålar vid odukade bord?» — »Nej, det är nog porslin.» — »Men utan duk?» — »Gud, endast bordet är rent, så!» Han tillade för att tysta ned henne: »Det bor mycket bra folk där. Om du vill veta det, så var det ej utan tvekan man tog emot cavaliere Palmeri.» Därmed gick don Ferrante. Hans hustru blef bedröfvad, men också mycket ond. Hon tyckte, att han beröfvat sig rang och klass och blifvit en vanlig tarflig handlande. Hon sade helt högt, fast ingen hörde henne, att sommarpalatset endast var ett stort och fult gammalt hus och Diamante en fattig och eländig stad. Och naturligtvis skulle hon ej tillåta, att hennes far flyttade.
Man har invänt, att detta ej stod tillsammans med de för Realisationen lagde grunder; men då det bör bero på BancoFullmägtige att bestämma tiden, inom hvilken lånen skola betalas, förmodar jag, att BancoFullmägtige lätt kunna rangera sig med högst tre månaders och minst i månads tid. Äfven torde det blifva nödigt att utsätta 60 å go dagars sikt, emedan behof af lån under liden kan uppstå. Herr Cederschjöld påstår, att en million vore tillräcklig. Jag anser den tjena till intet, och göra hvarken godt eller ondt. Deremot skulle jag tro, att de 5oo,ooo R:dr, som äro anslagna till belåning på publika papper, kunna, om summan i öfrigt blir obegränsad, gerna indragas, och afsättas till Reservfond vid ovanliga tillfällen af starka påkänningar. Mig synes, att Herr Cederschjöld borde finna, att, fastän han varit för, och jag emot Realisationen, jag dock alfvarligare än han bemödar mig om dess upprätthållande; ty derigenom att man hopstapplar hinder på hinder för näringarnes upplifvande, kommer man slutligen derhän, att icke hafva något mynt. Herr Lefrén, Johan Pehr: Då jag i förra Plenum yttrade några ord i dessa frågor, trodde jag, alt såsom ett hufvud - 96 Den 4 December f. m. vilkor borde antagas, att BancoFuIlmägtige agde minska RörelseCapitalet, om Bankens säkerhet det fordrade. På Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition har denna frågas pröfning blifvit uppskjuten. För min del instämmer jag uti det af Friherre Cederström yrkade vilkor, att 5oo,ooo R:dr skola afsättas såsom en Reservfond för ovanligare tillfällen. Det är klart och naturligt, att då beslut skall fattas om belåningssummans storlek, måste grunderne för uppoch utlåningen på samma gång pröfvas, ty om man bifaller denna Reservfond, af 5oo,ooo R:dr, kan upplåningen utsträckas längre. Man synes derföre nu böra fatta ett preliminairt beslut häröfver, för att icke sedermera komma i oenighet med sig sjelf.
i Betänkandet blifvit återremitterad, på den grund, att, om rältelse sker för ett senare år, sådant likväl ej blir grund för åsidosättandet af anmärkningar om misstag för de år, sorn föregått, och att således Revisorernes dervid gjorda anmärkning, alt Kongl. Iirigs-Hof-Rältens Militaire-Ledamöter ännu för år 182g uppburit deras tractamenten af 2:dra Hufvud-Titelns anslag till reseoch traktaments-penningar, ehuru Rikets Stander vid 1823 års Riksdag anhållit om denna utgifts öfverflyttning på 3:dje Hufvud-Titeln, icke bör, på sätt Utskottet tillstyrkt, "lemnäs ulan åtgärd.”
Utlåtandej i anledning af väckt motion, angående be* stämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositions* och jord-eganderätt till de så kallade Kyrkohemman nen i Halland. (I. A.) Uli ett från Bonde-Ståndet till Stats-Utskottets behandling remitteradt memorial har Riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundsson från Hallands län, nied hvilken Riksdagsfullmäktigen David Andersson från samma län sig förenat, anfort, hurusom frågan rörande förhållandet med de så kallade kyrkohemmanet! i Halland efter mer än en tjuguårig behandling af Rege-? ring och Ständer ännu befunne sig i samma obestämda skick. Alla bemödanden att på ett fullt öfvertygande sätt utreda densamma syntes för ali-, tid gäckade, af brist på fullständig bevisning, så väl å kyrkornes, som kro-^ nans och åboernes sida; hvartill komme, att kyrkorne genom ett regerings^ beslut blifvit befriade från bevisningsskyldighet för den tvetydiga stödselrätl, hvarpå de grundat anspråken på egandeoch dispositionsrätt till dessa kronan ursprungligen tillhörande hemman. Att denna eganderätt i allmän De olägenheter i ekonomiskt hänseende, hvilka härflyta af den dispositions-* rätt, kyrkorna sålunda tillegnat sig utöfver den anslagna räntan, hade Re-, gering och Ständer flere gånger sökt afhjelpa; men ehuru en noggrann och förtjenstfull undersökning blifvit af en utmärkt skicklig man anställd, har densamma icke kunnat i alla enskilda fall grundas på sådane handlingar, hvilka lemna full bevisning för eller emot laga åtkomst, i anseende till de förändrade föi hållanden, som uppkommit under provinsen Hallands första tillfälliga upplåtelse eller förpantning samt efter provinsens fullkomliga afl trädande till Sverige, så att någon fullständig bevisning vore nära UQg omöjlig. Bih. till R. St.