Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dufvorna flögo upp från vägen med smällande vingslag, ekorren stannade sitt hjul, bandhunden låg stilla med nosen på frambenen, viftade och småmorrade på samma gång. Alldeles bredvid förstugukvisten såg öfversten en myrstack, där myrorna gingo ostörda i sina ärenden fram och åter, åter och fram. Han såg på blomlisten i gräskanten, där växte alla de gamla sorterna, narcissa och vintergröna och morgonstjärna och taklök. Men uppe i gräsvallen växte små, hvita bellis, som blifvit så gamla på orten, att de sådde sig själfva och voro hållna som ogräs. Beerencreutz upprepade det för sig själf. Detta var verkligen en riktig herregård, här hade visserligen både växter och djur och människor den allra största trefnad. Då han ändtligen körde upp till förstugudörren, blef han mottagen så väl, som han kunde önska, och så snart han borstat af sig resdammet, blef han förd till bords. Och han bjöds på god, riklig, gammaldags mat, och till efterrätt fick han strufvor, sådana som hans mor brukade bjuda honom, då han kom hem från skolan om julen och som han aldrig förr ätit maken till någonstädes i världen. Och Beerencreutz lade med förvåning märke till fanjunkar Vestblad. Där såg han honom gå omkring stilla och nöjd med lång pipa i munnen och rökmössa på hufvudet. Han hade en gammal hvardagsrock, som han hade svårt för att krypa ur, då han skulle göra sig fin till middagen. Detta var den enda kvarlefva af gammal vildman, som Beerencreutz såg hos honom. Han gick och skötte arbetsfolk, räknade dagsverken, såg efter hur det växte på åker och äng, plockade en ros till sin fru, då han gick genom trädgården, och hvarken svor eller spottade. Men mest förvånad blef öfversten, då han såg, att den gamle fanjunkar Vestblad förde böcker. Han tog in öfversten på kontoret och visade honom stora böcker med röda skinnryggar. Och dem förde han själf. Han linierade upp dem med rödt bläck och svart bläck, textade konton och namn och skref upp allt ända till ett brefporto.
Summa R:dr R:mt 17,559,368 Af den för jernvägsbyggnaderna alsedda summa, 25,000,000 R.dr, skulle, i följd häraf, återstoden eller 7,440,632 R:dr användas till södra stambanan. Beträffande denna banas sträckning förekomme, att sedan Kongl. Maj:t vid sednaste riksdag föreslagit densamma att utgå i norr från vestra stambanan vid Falköping och sträcka sig, med bibana till Jönköping, öfver Göta ström efter Lagaådalen till Agghult, Lund och Malmö, så beviljade Rikets då församlade Ständer särskilda anslag för den till Lund redan färdiga södra stambanans fortsättning till norra ändan af Finjasjön samt till påbörjande och grundläggning af sådana arbeten ä södra stambanans norra del från Falköping till Jönköping, sorn fordrade en längre lid för att fulländas, äfvensom till bangårdar i Lund och Malmö. De före nämnda riksdag verkställda undersökningarne hade icke gil vit vid handen, att södra stambanan kunde, med iakttagande af den i allmänhet föreskrifne lutning af högst 1 på 100, ledas til! staden Jönköping; men sedan upplysning genom förnyade undersökningar vunnits derom, att en sådan ledning läte sig verkställas, hade Kongl. Majit, på det den pröfning, som af det sålunda förändrade förhållandet kunde påkallas i afseende å banans sträckning genom Småland, måtte stå öppen, funnit Sig föranlåten förordna att arbetena å södra stambanan från Falköping tdlsvidare ej borde fortsättas längre än öfver den, omkring tre mil nordvest från Jönköping belägna sjön Stråken till den skiljopunkt, hvarifrån banan kunde ledas antingen direkt till Jönköping eller til! Axamo på Laga-linien, äfvensom Kongl. Majit ej fastställt banriktningen från Malmö längre än till södra ändan af Finjasjön, der banan, med lika fördelar i tekniskt hänseende, kunde fortsättas inåt Småland, antingen efter Lagaådalen eller ock mera i öster. 6 Stats-Utskottets Utlåtande AS 86. Med särskild hänvisning till den i Jernvägs-kommittéens Betänkande förekommande utredning angående södra stambanans sträckning Irån sjön Stråken i norr till Finjasjön i söder, har Kongl.
Man har numera svårt att förklara, att denna pen för tillvaron. » Hårdt mot hårdt » är icke allenast uttryck för ett allvarligare konststräfvandc än de föregående arbetena, utan präglas också af en kärlek och ett deltagande för dem, som bära dagens tunga och hetta, hvilken står i bestämd motsats till de föregående arbetenas intelligenta skepsis och indifferenta skämt med litet af hvarje. Förklaringen härtill ligger däri, att fröken Roos ' lifsåskådning vid denna tidpunkt började undergå en genomgripande förändring. Från en mer och mer tilltagande skepticism, i hvilken tron på kärlekens tillvaro, d. v. s. tron på Gud, nästan gått förlorad, återfördes hon så småningom och naturligtvis under svåra inre strider till kristendomen genom en, först i fantasien uppväckt, så i hjärtat och intelligensen inträngande medkänsla för mänsklighetens gränslösa lidande. Hon säger själf, att om denna medkänsla ej fått sitt aflopp i kristendomen, skulle den endast ha nedtryckt henne och på nytt gifvit henne till pris åt pessimismen. Det förekommer mig mycket sannolikt, att läsningen af Tolstojs romaner och didaktiskt religiösa skrifter, hvarmed fröken Roos vid denna tid var ifrigt sysselsatt, äfven öfvat sitt inflytande på förändringen i hennes tänkesätt. I berättelsen » Själsstrider », införd i novellsamlingen » Lifsbilder » som utkom våren 1888, hafva de nya idéstämningarna i författarinnans själslif fått starka och gripande uttryck. Frö- ken Roos ' sista arbete, som, både på grund af stilens skönhet och skildringens värme och känsla, intager en afgjord plats framom allt hvad hon förut utgifvit, är, som bekant, » Familjen Werle », hvilken utkom sistlidne höst. Denna bok erbjuder, såväl i komposition som i karaktärsteckning och lifsuppfattning, tydliga likhetspunkter med Tolstoj; den röjer äfven en viss frändskap med George Elliot, utan att man därför kan skylla fröken Roos för att på minsta sätt imitera någon af dessa författare.
Actie-Banktillätes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contanta inbetalning, som för rörelsens början prof vas nödig, insatt i Guld eiler Silfver, eller sådane Hypothek, sorn 1 Cap. 5 tf. (enligt Preste-Sröndets heslin) omforma ler, ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela del tecknade Actie-Capitalet eller grund-fonden , hvilken insats skall, till allmänhetens säkerhet, uti Landt Ränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti en cassakista med i:ne läs, hvartill Konungens Befallningshafvande förvare den ena nyckeln oeh Bank Directionen den andra, 2, 3 och 4 momenterne gillades. 20 gillades, dock så, ätt, till följd af Ståndets beslut vid 19 §., ”minst uö procent'l skulle förändras lill mnt ifi\, och ’Jde återstående 5o p\ocenten3> till den. återstående hälften. 21 J;. skulle utgå. 22 (£. gillades. 3 C ap . Om. Solidarisk. Bank,. 2.3 jj5. förändrades sålunda: Solidarisk Bank må sif tas med en tecknings summa af minst' En Million Rdr Courant$ och må ingen sådan Bank stiftas med mindre antal delegare än femtio-, 24 J*. förändrades sålunda: Delegare uti Solidarisk Bank, Commandit-delegare likväl undantagne, skola på det sätt ansvara, en för alla och alla för en, att, Pr ot% Ut dr. d. I9 Mars iS3“. 35 sedan Directionens samtlige Ledamöter först linder gatt utmätning, mea full till äng saknats i deras lösa egend m, och derest Bolagets de egare, sammankallade på sätt i iq säges , ej förmå, gälda krafvel, hr i ten kan genom ny lagsökning ut kr äfvas hos den eller dem bland Lottegare, fordring egaren finner för godt. Huru delegare md i sådant fall af meddelegare erhålla ersättning , bör i Reglementet stadgas. 25 <$“. gillades, med lilläng af ett nytt moment:
Då dukade jag upp att jag frös samt gick in i sofrummet och ropade efter en stunds låtsadt letande i mörkret: – Katarina, flickan min, hvar har du lagt fårskinnspälsen? När hon kom in, sprang hon rakt fram till mig och kastade sig med en kväfd snyftning om min hals. – Du hörde inte, – hviskade hon, – att Makar nyss under bullret berättade för husherren att han fått samman mer än sextio lifegna och att de, så snart han ger dem ett tecken genom att slå ut fönstret i storsalen, komma in och hugga ned er båda. Jag förblef tämligen lugn och sökte trösta henne, men kväfd af gråt berättade hon hur hon i begynnelsen själf varit med om att vilja locka oss i en fälla, men hur hon nu icke längre tilltrodde sig att kunna framlefva en dag utan mig. Jag tryckte henne hårdt intill mig och kysste hennes brännande mun och bultande tinningar, och ändock drog sig i det ögonblicket en egendomlig ro öfver min själ. Vår bekantskap blef med ens nästan något förflutet. Jag har sedan i grå år ångrat det bittert och undrat på mig själf, som just i den stunden hade så litet att gifva henne. Läsningen af brefvet, den plötsliga faran ... Jag vet ej fullt hvilket som mest hade skulden. Det berodde väl på bådadera. – Om jag kunde taga dig med, – stammade jag. Hon skakade på hufvudet, som jag ganska tydligt kunde urskilja i halfljuset från den gläntande dörren, och drog mig i stället till fönstret samt bad mig att smyga bort. Då hetsade jag upp mig till något slags spelad vrede och kastade henne långt bort öfver det glanskiga golfvet samt ropade med hög röst: – Hvem tar du mig för, tös? Därmed drog jag huggvärjan och gick ut i storsalen, och när herr fänriken fick se mig sådan, steg han genast från bordet och drog också blankt. Då lyfte husherren mortelstöten för att kasta den i den immade fönsterrutan, men vi stodo rätt framför honom med våra vapen, och hans skakande knän böjdes allt krokigare. Han blef allt lägre och lägre, och mortelstöten ringde mellan fingrarna.
Då Rikets Ständers vid sistförllutne Riksmöte meddelade beslut i afseende å Salpeterhjelpens utgörande inom de Småländska Länen hufvudsakligen grundade sig på det skäl, att det förut iakttagna sättet för denna räntas debiterande efter markegång härrört af en från äldre tider tillbaka uppkommen oriktig tillämpning af gällande uppbördsförfattningar, samt, enligt hvad numera upplyst och utredt blifvit, enahanda förhållande inträffat med Salpeterhjelpens utgörande inom ofvannämnda trakter af Södermanlands Län, anser Stats-Utskottet det vara med billigheten öfverensstämmande att äfven i sistnämnde hänseende rättelse må, till de Siats-Utskottets Utlåtande N-.o 93. 5 skattskyldiges fördel beredas, på sätt Kongl. Majit uti högstberörde Nådiga Proposition behagat föreslå; och får Utskottet således tillstyrka, att Rikets Ständer för sin del medgifva, det Salpeterhjelpen inom Akers, Daga och Selebo härader äfvensom Barfva socken i Rekarne härad af Södermanlands Län må från och med nästkommande år 1858 beräknas och erläggas med penningar efter kronovärdi, i likhet med hvad inom öfrige delar af Riket eger rum, samt att Rikets Ständer måtte dels till godtgörande af den genom en sådan förändring uppkommande minskning uti de för Södermanlands Regemente påräknade Iöningsanslag anvisa ett årligt belopp af 23 Ridr 32 sk. 11} rst. banko eller 35 Ridr 53 öre Riksmynt att uppföras å 4:de Ilufvudtiteln och der tilläggas förutvarande anslag i penningar, dels ock å Allmänna Indragnings-staten uppföra 6 Ridr 13 sk. 2} rst. banko, eller 9 Ridr 41 öre Riksmynt, utgörande, enligt de af Kongl. Kammar-Kollegium meddeldta specificerade uppgifter, beloppet af den ersättning, som skulle tillkomma i tjenst varande Fjerdingsmän; börande, dock sistnämnde anslag, i mån af nuvarande indelningshafvares afgång, indragas och upphöra.
Författaren uppsätter som mål för sig att uppvisa den lag, som binder fattigdomen vid framåtskridandet, en lag, hvaraf fattigdomen följer med nödvändighet, så att maaoemotsägligt inser, att frågans kärna der befinner sig, och tydligt förstår, hur det är möjligt, att midt i de rikaste samhällen, der många lefva i den största rikedom, » qvinnor svimma af hunger, och små barn svälta ihjäl ». De båda första böckerna äro hufvudsakligen af kritiskt innehåll, i det att den första innehåller kritik öfver den allmänt antagna löneteorin, den senare en kritik öfver malthusianismen. Den moderna löneteorin s grundsats är, att arbetslönen bestämmes af förhållandet mellan den mängd ledigt kapital, som är afsedd för betalande af löner, och den mängd arbetare, bland hvilka denna kommer att fördelas. Arbetslönen skulle således tagas ur det förut samlade kapitalet Denna teori anfaller G. på det häftigaste. Han förnekar på det bestämdaste, att något förskott från kapitalets sida göres. Detta vill han bevisa på följande sätt: Hvad kapital är, derorn tvista de lärde professorerna, säger han. Den ene har sin definition på ordet, den andre sin. Dock har k varje vanlig menniska en temligen riktig uppfattning af meningen dermed. Det är först * när m^ji söker definiera ordet, som svårigheterna uppstå. Kapital är all förmögenhet, hvaraf egaren väntar sig en eller annan inkomst, men som han icke direkt ämnar förbruka för egen del. En köpmans kapital är hans varulager, hans kassa, hans bod, hans magasiner, en in-dustriidkares kapital utgöres af hans fabrik, hans samlade förråder af råämnen och färdiga varor, hans kassa m. m. » All i utbyte (i omsättning) stadd förmögenhet » är enligt G: s definition kapital; då deremot förmögenheten nått sin bestämmelse, d. v. s. kommit konsumenten till handa, är den icke längre att betrakta som kapital utan som njutningsförmögenhet. Då ett stycke ylletyg befinner sig i en kramhandlares lager, är det kapital, men då det begagnas af en arbetare är det njutningsförmögenhet - En maskin är kapital, ty genom dess bruk kommer den så småningom att förstöras. Man kan derför säga, att äfven den är i omsättning stadd förmögenhet.
Och så: tackom och lofvom Herran som oss FÖRSTA AKTEN Alla på knä; korgossar svänga rökelsekar; prester Höja fanor: munkar krucifix. Pukor röras, kyrkklockor ringa. ALLA sjunga. Te Deum laudamus, Te Dominum confitemur Te Aeternum Patrem omnis terra veneratur, En trumpetstöt afbryter sången. Tibi omnes Angeli, tibi Coeli, et universae Potestates... Häpnad. Tibi Cherubim et Seraphim... En ny trumpetstöt. Skräck; paus. Därpå fortsattes sången. incessabili voce proclamant! Sanctus, Sanctus... HÄROLD in. PORSE reser sig, går emot Härolden och mottager ett bref, som han lämnar Magnus. MAGNUS läser brefvet; reser sig; bjuder tystnad. näpst mig i mitt högmod! Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare Herrans namn! ERIK. Herren hafver straffat mig i sin vrede, och Tala, fader, tala tydligare! FOLKUNGA-SAGAN. MAGNUS. och återtagit Nöteborg! Ryssarne hafva i grund slagit Svenska hären ERIK. Ve oss! BISKOP STYRBJÖRN. och läsit det, gick han upp i Herrans hus och upplät det för Herranom.» Låter oss gå upp i Vår och Sanct Erik Konung! Herras tempel och bedja för landets väl till Gud »Då Hiskia hade anammat brefvet af budet MAGNUS. Tystnen klockor och trummor! Kom min gemål och stöd mig som Du gjort förr och hittills, ty jag dignar under bördan; kom min trogne vän Algotoch villa; bed för mig, min moder I säck och aska må denna festen firas! son, du trognaste bland de trogne, riddare utan vank till Ingeborg lycka är i nedgång... O, Evige, straffa mig icke ty jag är svag; min son, blif när mig ty min om jag tackar Dig att Du gifvit mig en huld ma kas kärlek och goda vänners tillgifvenhet. Jag tackar
Då fråga nu blifvit väckt af åtskilliga talare om ofslag å förevar, betänk., så anser jag mig skyldig att gifva tillkänna i hvad mån jag delade olika åsigler med LagUlsk. i detta ämne. Jag har nemi. den öfvertygelse, att då åverkan i sjelfva verket icke är annat an tjufnad, ehuru tiden ännu icke torde vara inne alt så i allm. lagen rubricera densamma; så vore lämpligaste bestraffningssättet alt, i likhet med böter för stöld, utsätta ett visst bötesbelopp efter det Averkades värde, såsom t. ex. ig å 2 gånger dess värde för första resan åverkan, samt dubbelt för andra resan o. s. v., utan att derföre göra det till urbota brott. Hr Ribbing: DA åtskilliga ledamöter yttrat sig så som om åverkansböters förvandling skulle kunna ske antingen till fängelse eller till arbete, så anser jag mig böra upplysa, att det är ett misstag, emedan åverkansböter förvandlas lill fängelse vid vatten och bröd, som icke får utsträckas öfver 28 dygn. Deraf linner den siste värde talaren, att åverkan är bestraffad pä samma sätt som tjufnad, enär begge brotten umgällas på enahanda sätt, nemi. med fängelse vid vatten och bröd, och derföre tror jag alt man icke har behof af annat lagsladgande, än det som redan finnes. Att ytterligare skärpa lagens stränghet och förhöja böterna, sä att den minsta åverkan snart sagdt kunde blifva belagd med högsta kroppsplikt, anser jag för min del stridande mot de grundsatser, som böra råda och sorn vid denna riksdag sökt göra sig gällande. Frih. Cederström, Anders: Hr Ribbing har missförstått min mening, då lian trott att jag afselt det strängare beslralfningssättet för åverkan sorn skulle uppstå genom urbota straff, hvilket enl. hans påstående redan skulle finnas, då böterna förvandlas i vatten och bröd. Jag har blott yrkat, att den åverkade varans värde, likasom i stöld, bör utgöra grunden för böterna. LagUtsk:s betänk. N:o 92 återremitterades. Vid förnyad föredragning af LagUlsk:s den i3 dennes på bordet lagda utlåt.
Med Herr Friherren och Stats-Serceteraren Wirsén förenade sig Herr Stats - Secreteraren Lannerstjerna, Herr Majoren Friherre Hjerta, Herr Assessoren Lagerhjelm, Herr Hof-Rätts-Rådet Heykensköld, Herr Lagmannen Manner stam, Herr Ofverste-Lieutenanter Friherre af Nordin och Herr Lagmannen Noréus. Till hvad Utskotten anfort i anledning af dervid gjorda anmätkningar , att Magazins-Inrättningeris Creditiv blifvit intagit i beräkningen af de för Jordbrukets nytta tillgänglige Fonder, ville Herr Stats-Secreteraren Friherre Wirsén för sin del lägga följande : 1 81 3 och 1 8 13 års Spannmåls - undsättningar till utsäde och Brödföda samt upphandlin^ame 3815 och sedermera hafva manga än lefvande vittnen, sorn denna nytta bekräfta, och äro tacksamma nog, att icke hafva glömt nuvarande Hans Kongl. Majit Konungens, genom Magazins-Inrättningen, utförda välgörenhet. Dessa vittnesbörd jäfvas visserligen icke af det yttrande, som en Ledamot af Höglofl. Riddarskapet och Adeln anfört, så lydande: ”Det, sorn här sagts om Spanmåls-MagazinsC 5>Directionen, förutsätter lik välj att derp reduc®« 516 Sfat-soch Banko-Utskottens Betänkanden. “ras till en anstallt, som för Jordbruket svarar emot ”hvad Metall-Lånen äro för Bergsharidteringen. “Jag vet alltför val, att Spanmåls-Magazins-Di “rectionen för det närvarande är helt annat. ”Jag förutsätter, att Stats-Utskottet vid denna Riksdag lyckas, att upptänka, i fall det är möjligt , ”en organisation för detta Verk, som gör det “nyttigt för Landet; kan detta icke ske sä lör vhelti Inrättningen hort."
Jag har hört denna invändning framställas från flere håll, men den undanrödjes just genom införandet af det stadgande, Hr Tham önskar, eller att modern straxt efter barnets födelse vore förpligtad att för vederbörande prestman upgifva sitt namn. Hr Tham har vidare yttrat, att Grefve Sparres reservation skulle innehålla tillräckliga skäl för förslagets afslående. Jag har med ganska mycken upmärksamhet genomläst denna reservation, men har, upriktigt taladt, icke kunnat deri finna ett enda skäl, som vederlägger hvad Utsk. till stöd för sitt förslag anfört. Den ädle Gr:n har visserligen förmenat, att införandet af den ifrågasatta lagen skulle befrämja osedlighet och lättsinne i ännu högre grad än som nu är fallet; men jag för milt del kan ej dela denna förmodan utan tror tvärtom, att osedligheten och lättsinnet just bör i någon mån, hejdas derigenom, att de barn, sorn blifva frukter af osedliga förbindelser, erhölle rättigheter mot sina föräldrar, eller åtminstone såsom här är föreslaget, mot mödrarne. Jag tror, att mången, som nu vet att osedligheten ej har några obehagliga materiella följder, och så att säga, ej kostar någonting, skulle hädanefter afhållas derifrån utaf tanken, att han genom sin osedlighet kunde ådraga sig vida större olägenheter, än att möjligen få på Barnhuset lösa in det stackars oskyldiga kräket. Den rätt man genom detta förslag önskat bereda de oäkta barnen, är dessutom aldeles icke ny, ty om vi gå tillbaka till äldre tiders Den 11 Mars f. m. 177 tiders lagstiftning, sä finna vi, att icke allenast de Skandinaviska, utan äfven de Franska och Engelska lagarne erkänna de oäkta barnens rätt, och i den Engelska historien finna vi till och med exempel deruppå, att Bastarder tvistat med äkta söner om Konungathronen. På den tiden föll det ingen in att förneka sitt barn derföre att det var föd t utom äktenskapet, utan sådana barn erkändes af föräldrarne, om än de tillhörde samhällets högsta klasser. Denna sed hvilar, enligt min tanke, på en riktig och naturlig känsla samt öfverensstämmer äfven med en sann kristendom.
PresteStåndet bifallaa Betänkande framställes, till hvilket Utskottet ej nu linner annat att tillägga, än erindran derom, att ds af Motionairen åberopade officiella uppgifterne öfver tackjernstillgångarne val stundom torde skilja sig fran den calcul, som uppgöres vid beräkningen af smidestillverk ningen för någoa viss tid, emedan sådant härrör deraf, att hela det tackjern6belopp, scm under ett år kan åstadkommas, icke alltid på samma tid uppsmides. En omtänksam bruksegare lär merändels alltid hafva något i förlag för att begagna vid uppkommande brist på kö» petackjern eller vid ett genom tillfälliga händelser uppstegradt pris derå; det ena årets tillverkning Ingår således uti det andra, och först genom ett öfverslag af flere år, finner man huru blåsningarne och smidet motsvara hvarandra. Om man ock medgif» ver att berörde officiella uppgifter, om tackjärnstillverkning sbeloppen, icke ega någon på ziffran alldeles ofelbar noggrannhet, så kunna de likväl icke sakna den fullständighet, sorn för sådan beräkning, här kan vara i fråga, erfordras, enär hvarje hyttas bläs» ningstid är ända på timman noga känd, och man eger kunskap, om hvilka malmer, som till blåsningarne användas, samt en mångårig erfarenhet huru tillverkningarue sig förhållit. Huru vida åter författningar ne uppfyllt hvad man tued dem åsyftat, Besv. ock Ekon. Utsk.. Betankanden. 1557 eller om icke genom deras öfverträdanda man redan närmat sig till den frihet i tackjernshandeln, som nu blifvit ifrågasatt, ar val något, hvaröfver Utskottet icke kan utlåta sig; man Utskottet får härvid anmärka, att då smide icke kan drifvas utan tackjern, är det åtminstone icke svårt att catitrollera, huru vida bruksegare, hvilkas snafden äro grundade på egen tackjärnstillverkning, fullgöra denna sin skyldighet. För öfrigt är åliggandet att sjelf tillverka nödigt tackjern för smidet en följd af eget åtagande, hvarförutan de i sådan ställning varande bruksegare, enligt åberopade Kgl.