Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ses Stoets \ yu.lniani\ f) -o» i I j i i J o t fr ra> h-ouinrrccu'ens c3 essSms-SaV. läW/1D Jersta, UfeUää r f c ! 1 j FCou?z/> ljxj^&zS Talman A TCapp,w^. ttum 07wersa.zuj7 Kc> *'pru m ( &ns&'' es oZe^coAlc mmm JL _r f JL d Bia irnen,* Wårling av 3 T-r upp ~L£ cLJjedbejkaMuset TL lss zzmmm GART). '*/ y ns oocO ^ IdÄ - A r^oir cg /leurn, /'reaj-ejzy ror s é oc 7Cas7i7j77?^zj toune* Forsta, ocF caTjiaJdCcu/^rtoup/is ~r~ci rum it/.! ttccmc \h o i/ i> :";A . v; n n J0$8\ 9 1 Q x> Sot. Idas för inrymmern de afförsta, och oondb.-a-,ätom; mod tiLdhjörande afdelning an ocf lo c ’-rpä, Bvddafholautiu. Project tili ordndnux. inredning af fikets Ständers Bläs för inrymma*. de. af ' forsta, och, andra, i amirantia. Trud ttiiihjromjf a/delningar ocA laroy er vä BixddjOcrJulnu Bevillning il o - * U10HS cili r cl Ploen af BoUfSui/druaw e/ru. thele utskottets - Ut sfe o 11 e t Plan a/ Warnum w, i Tr iwo, UA lfl , G ferd -Bihlio
Före 1809 blefvo sådana uppkommande brister anticipationsvis bestridde och godtgjorde på det följande årets Skuldfordrings-Stat; men då, efter den vid 1809 och 1810 årens Riksdag faststälda Stats-Reglerings-methode, några anticipationer af ett påföljande års Stats-anslag nu mera icke äga rum; så synes nödvändigheten fordra, att sådana anslag, deruti större brister år efter annat sig visat, varda i någorlunda förhållande till behofvet, uti Staten ökade, om de skola blifva för sitt utsedda ändamål tillräckliga. Ibland de Stats-anslag på denna Hufvudtitel, som synas tarfva någon tillökning, har Stats-Contoiret bordt i underdånighet anmäla följande : 1:0 Tilt Ved och Ljus för Fästnings• och Garnisons-Orterna.- Uppå Staten bestås årligen för detta behof 8.000 R:dr; inen för 1812 har härtill åtgått, utöfver Stats-anslaget, 2,708 R:dr 15 sk. 11 r., samt för 1813, 4,464 R:dr n sk. 7 rst., som blifvit anordnade af besparingarna. En tillökning af 4 å 5,000 R:dr uti detta anslag synes derföre blifva nödig, om Stats-anslaget någorlunda skall svara emot den blifvande utgiften, 2:0 Till Accords Ersättningar och Förskotter: Före 1810 var uppå Stat bestådd en summa af 20,000 R:dr om året till Accords-förskotters meddelande åt de, med extra Eoner vid Regementerna placerade Officerare , enär de till verkeliga Beställningar med Eoner inom Regementet blefvo befordrade; men vid Stats-Regleringen Under 180g ®ch 1810 årens Riksdag blef denna summa nedsatt till 10,000 R:dr. Vid I812 års Urtima Riksdag blef den åter ökad till 20.000
Jag kan icke af grundlagen upphemta, att det skulle innefatta en olaglighet att hos Konungen tillkännagifva, det Ständerne ej allenast behöfva den månaden, hvartill de af grundlagen äro berättigade, utan ock finna att de, äfven med den, ingalunda kunna fullgöra de ännu återstående arbeten, som åligga dem. Jag finner mig på intet sätt tillfredsställd eller belåten med det i Borgareoch BondeSl:ns beslut förekommande tillägg, hvilket, såvida jag, som icke från böljan af denna discussion varit närvar., ej misstager mig, lärer vara intaget i Exped.Utskrs förslag; ty jag ville hafva ändå mer positivt uttryckt, att icke på mindre än 2:ne månader utöfver den nu begärda tiden, Ständerne möjligen kunna fullborda de dem åliggande anbelen. Jag tror att, i sådant fall som detta, en ärlig och öppen framställning af förhållandet är vida bättre, än att förtiga det. Jag tror äfven, att det mätte innebära någon slags betydelse, hvarpå representanten bör gifva akt, att vid denna riksdag, mer än vid någon annan, eller uteslutande vid denna riksdag, så allmän fråga kunnat inom Representationen uppstå 0111 möjligheten att vid fjerde månadens slut, riksdagen skulle kunna blifva alblåst. Den 39 April f. m. Jng lior således, att det är en ovillkorlig pligt för Representationen alt fästa Konungens uppmärksamhet på den tid, som man anser vara behöflig, till förebyggande deraf, att Konungen och dess Regering, i brist af en sådan upplysning från St,änderna, skulle kunna vidtaga den åtgärd att afblåsa riksdagen, innan alla de göromål, som ännu återstå, kunna hinna fulländas. På denna grund kan jag icke förena mig med de herrar, som motsatt sig allt tillkännagifvande af ett längre behof af R. Sirs sammanvaro, utan önskade jag deruti det bestämda tillägg, alt 2:ne månader utöfver den i grundlagen beräknade 4;de månaden, äro den minsta tid, som Släuderne anse sig behöfva, för att kunna afsluta sina göromål. Jag tror, att öppenhet i handlingssätt bäst leder till målet, och della slags förtroende emellau Statsmakterna kan i min tanke, långt ifrån att skada, vara i högsta måtto gagnelig!.
Lönen derigenom må blifva för effei trädaren att tillgå; skulle, med tillämpning häraf, Selling i Pension vid afskedstagandet tillkomma ett mot KamererareLön å KamrnarCollegii Stat svarande belopp, nemligen 777 R:dr, med den tillökning, som efter RiksMarkegången kan belöpa å derunder begripne 74 T:r Spannmål; deremot Sellings innehafvande Lön, per medium för Tio af de senare åren, efter Markegång uträknad, bestigit till i3i6 R:dr 25 sk. 6 r:st. Emot åberopade till allmän efterrättelse utfärdade Författning, ansåge väl K. StatsContoiret sig icke kunna tillstyrka den af KammarRättsRådet Selling sökte serskilde förmån; men då K. M:t öfver en lika beskaffad Ansökning af sedermera aflidne LandsKamreraren i Westmanlands Län, KammarRättsRådet och R. af K. W. O. A. Ekelund vid sistlidne Riksdag infordrat underd. yttrande af R. St:r, som dervid anförde, Betänkanden, N:o 87. 4T7 forde, det de icke funnit sif» af de allmänna grunderne för den, rörande afskedstagande cicile löntagares pensionerande sednast utfärdade Författning vara hindrade, att, vid serskild te förhållanden och der ett billigt afseende på en sann förtjenst så fordrade, ifrån samma Författning medgifva undantag samt derföre i anseende till de för Ekelund förekomne serskildte omständigheter och dess med nit och skicklighet till bragte långa tjenstetid, till K. M:ts Nådiga godtfinnande i underdfhet hemställte, att det undantag från tillämpningen af 1818 års Författning kunde för Ekelund äga rum, alt han vid afskedstagandet måtte få tillgodonjuta hela dess å Stat innehafvande LandsKamererareLön, ' såsom Pension för dess öfriga lifstid, i anledning hvaraf K. M:t genom Nåd. Skrifvelse af d. ro Sept. 1823, förklarade, det K. RI:t, lika med R.
Då skulle hela den ansvarighet qvarstå, som Hr Hjerta ansett nödvändig, och mitt yrkande afser blott att skilja åklagaremagten från den person, som har hela domarecorpsens befordran i — sina liander, emedan det, såsom Gr. Horn jemväl upplyst, måste ställa doinarecorpsen i ett besynnerligt förhållande till dess högste chef, att han har dess befordran i sin magt och derjemte är högste åklagare. Jag förblifver således vid den tanke, att det vore orätt att till Just.ministern öfverlemna åklagaremagten, förbehållande mig likväl att framdeles uttrycka till hvilken bland ministrarna jag anser den böra uppdragas. Denna fråga lärer dock äfven, i fäll It. o. Ad. ingår på dén princip, som jag yrkat, komma att bero af Konungens afgörande, derest man ej skulle vilja bibehålla en Just. Calice Iler och således i en särskild 5 bestämma frågan om åklagaremagten; men i fall R. o. Ad. ej godkänner den princip, att ärendernas fördelning emellan departementerna må bestämmas ensamt af Konungen, kominer jag att med min röst bestrida åklagaremagtens öfverlemnande till Just.ministern. Hr von Hartmansdorff: Hr Hjerta har redan vederlagt Hr Dalmans yttrande mot lämpligheten att förena åklagaremagten med Just.ininisterns befattning. Jag vill blott tillägga, att man gör orätt att endast tänka sig domare sysselsatta med politiska förbrytelser. Sådana aro sällsynta och ådraga sig allmän uppmärksamhet. Deremot bänder det oftare, att domare äro försumliga med vanliga mål, hvarpå ingen gifver akt mera än sakägarne, och att allmänheten deraf lider, hvarföre också Just.ministern bor hafva i sin hand att åstadkomma, det allmänheten må få sina mål både fort och väl afgjorda. Det är icke, såsom en ledamot yttrat, en småaktighet att sysselsätta sig med ärendernas fördelning; ty om man icke efterslå har hvilka befattningar rätteligen böra tillhöra hvarje Styrelsegren, händer det lätt, att man, såsom redan skett, föreslår departementer, åt hvilka Konungen ej skulle kunna gifva någon sysselsättning, med mindre sådana befattningar stympades, hvilka borde tillhöra andra departementer.
F:n bort bernia ledning för bedömmandet af Borgareoch Bonde.Ståndens beslut i aReende härå, då dessa Stånd vid betänkts första föredragning bifallit somliga §§ och återremitterat andra, och sålunda i sitt yttrande deröfver helt enkelt förklara, att som anmärkntr mot åtskilliga §§ blifvit vid målets första föredragning framställda, ansåge Utsk., på grund af ofvannämnda 50 § i Reg.F:n, desamma hafva föranledt utlåtandets återremitterande. Jag kan således icke godkänna C tdits undandragande att ej upptaga de af R. o. Ad. gjorda anmärkntr. I sjelfva saken instämmer jag med Hr Lcfreåi, att ett embetsverk, som har medel under ordinarieoch extraordin.- tillar insatta för sin räkning i banken, af dessa medel må kunna utassignera af det ena eller andra slaget, och att, om dervid inträffar att utgiften bestrides af det ordin.-medelsanslaget, som bort betackas af det exti a-ordinarie eller tvertom, så uppkommer deraf ingen skada för Staten, då ingendera af titlarna öfverskrides, och hvad som möjligen vid ett tillfälle tagits från den ena godtgöres viii ett annat tillfälle inom loppet af året. Jag begär afslag pä Ulsk:s utlåt, i denna del. Gr. Horn: Då jag talar i egenskap af representant, så inedgifver jag fullkomligen riktigheten af hvad Hr Lefren och Frih. Cederström framställt. Jag delar deras tanke, att i följd af vår fyrdelade representation, så borde icke något Stånd vid första återremissen fatta något bestämdt beslut öfver någon eller några delar af ett Utsk:s utlåt.; men då de 3:ne öfriga Stånden vidtagit denna åtgärd, tror jag mig icke som utsk ledamot ägt rättighet att, på Utsk:s rum, kunna motsätta mig hvad Stäudernes pluralitet beslutat. Helt annat är, att jag här klmdrar denna åtgärd för min del, och tror att de andra Stånden gjort orätt, och ali pröfningen af ett Stånds anmärkn:r genom de öfriga Ståndens förfarande blifvit afskureu.
Iiääf gjort lagcomitéen, att dess förslag och åsigter skulle vara alltför mycket divergerande frän det inom landet rådande tänkesättet. En sådan åsigt får jag för min del bestrida, och att lagcomitéen handlat under en motsatt öfvertygelse visar sig tydligen af de allmänna reflexioner, som den förutskickat sitt år 1826 ntgifna förslag till civil-lag, der det i ingressen heter: ”comitéens fasta föresats har från början varit att icke uti förut gällande stadganden tillstyrka någon ändring, som ej efter comitéens öfvertygelse varit påkallad af de nya förhållanden och ombytta tänkesätt, hvilka under samhällets fortgång till högre utbildning uppkommit och stadgat sig.” För öfrigt har lagcomitéen pä ett annat ställe sagt, att den hufvudsakligast sökt rätta sig efter folkets behof. Jag tillstyrker bifall till betänk. Hr Printzenskjöld, Carl: Här är visserligen redan så mycket ordadt rör:de delta utlåt., att jag icke har synnerligen mycket att dertill lägga, men jag anhåller dock att få yttra några åsigter dem jag om saken äger. En omständighet, som synes mig vara af särdeles stor vigt är den, att K. St. frän K. M. fått emottaga ett af lagberedningen upprättadt förslag till kriminal-lag. Detta förslag är för det närvar, föremål för LagUtsk:s pröfning. Man känner icke ännu hvad detta Utsk:s åsigt derom kan vara; men om man antoge att Utsk. endast i vissa delar tillstyrkte detsamma, men deremot i,öfrigt ansåge det böra förkastas, eller ock, att Utsk. funne förslaget vara så föga öfverensstämmande med folkets begrepp och sedvänjor, m. m., samt om R. St. jemväl gillade denna åsigt, — så blefve ju följden den, att behof uppstode att iå ett nytt kriminallagförslag, fotadt pä helt andra grunder, utarbetadt af en comité, sammansatt af andre personer än lagberedningens nuvar. ledamöter. Då stöde man ungefär pä samma punkt som för 30 år tillbaka. För den händelsen vore det således af vigt att R.
Jordbruket, såsom Landets Modernäring, påkallade alltid den ömmaste omvårdnad. Om tider funnits, då man förglömt, hvad man voxe detsamma skyldigt, och sträckt omtankan mera för andra Näringar, hvilka oftast icke varit på inhemska, utan på främmande Länders alster beräknade; så har man ändå sluteligen återkommit till öfvertygelsen, alt hägn och omsorg för Jordbruket och dess Idkare äro de säkraste medel till Statens bestånd. — Hvad man således gör för dess trefnad, äfven / Den io Januarii. 6gl om det skulle synas vara en uppoffring, återfaller i mångdubbelt mått Staten till godo. Jag liar föreslagit ett bestämdt pris, Under mellantiderne af hvarje Riksdag, för uppköpet af den Spanmål, som af Allmänna MagazinsDirectionen besÖrjes, och tror att en sådan åtgärd skulle vara af välgörande följder för Landtbruket i allmänhet, och i synnerhet för den mindre och fattigare Landtmannen. De liesta af bans utgifter och onera inträffa snart efter den tid han fulländat sin skörd. — Ilan skyndar att uttröska sin säd, oftast allt för tidigt, för att, hembjudandc densamma åt Köpmannen, kunna förskaffa sig penningar till behofvernas uppfyllande. Det ligger i sakens skick, att han i sin förlägenhet skall för sin Product blifva missbjuden, ty Köpmannen köper endast, då han dervid inser en blifvande vinning; och vid den anförda tiden, äger ännu ingen Norm rum, som kan bestämma årets blifvande Sädespris; ty man har icke ännu hunnit utröna Resultatet af de olika provincernas årsväxt, och Concurrence af Köpare har ej eller kunnat inträffa. — Han säljer således af nödvändighet lill godt pris, och behofvet af penningar tvingar honom att sälja mera än hans Sädestillgång xnedgifvcr, hvarigenom lian således ej sällan blir nödsakad, att längre fram på året, till högre pris återköpa det belopp, som tvingande omständigheter förmådde honom att afhända sig. — Geonom clt faststäldt pris skulle lie - 682 Den io Januarii. re af dessa olägenheter försvinna. Landtmanneu visste livad lian kunde påräkna.
Då val af Revisorer ske tre månader före Riksdag, och de ej kunna på förhand känna, hvilka opinioner vid densamma torde göra sig gällande, helst det numera börjar, såsom i parti-tiderne, tillgå så, att hvad sorn vid den ena Riksdagen beslutes, ändras den påföljande, i följd af motsatta principer; tror jag Revisorerne aldrig kunna för deras handlingssätt söka ledning-i blifvande Representanters opinioner, eller förledas lill öfverseende eller kittslighet af fruktan för tadel eller beröm af Rikets Ständer. Men llevisorernes be - Den 22 Januarii f. rn. 67 fattning är af elen beskaffenhet, alt deri lugna granskningen och framställningen af verkliga förhållandet synes mig böra uppmuntras, och förtjena Representanternes tacksamhetsbetygelser. Jag tror derföre, att man i detta afseende bör med Revisorerne förfara på samma sätt, som med Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, och anser det följaktligen vara bäst att remittera motionen lill StatsUtskottet, för att inhemta dess utlåtande deröfver. Herr Rosenbladj Bernhard: Då jag nu tillstyrker, att Grefve Horns motion må förfalla, är det ej af det skäl, att jag vill eller tror mig äga rätt att klandra de Herrar Revisorer, som äro i fråga, utan just derföre, att ett yrkande af bifall till motionen förutsätter möjligheten af ett klander å deras åtgärder. Jag är fullkomligt öfvertygad, att så väl 1827 års Revisorer, som de föregående och efterföljande, hafva redligt och väl uppfyllt deras pligter. Oindömet häröfver tillhör Nationen, framtiden och historien; men skulle vi här ingå i omröstning öfver frågan, blefve resultatet af voteringen utan betydelse, endast uttryckande stridiga opinioner om Revisorernes förtjenster. Min tanka är, alt, ehvad Revisorerne handlat så, som de gjort, eller tvärtom; ehvad deras förfarande är berömligt eller vore klandervärdt, blir della icke 58 H. 5* Den 22 Januarii f. m. föremål för Rikets Ständers omdöme och yttrande.
Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Uti skott Deri 19 Junu ?6g skott blifvit remiiteradt ett af Riksdagsfullmägtige ifrån Gottland Jacob Jacobsson och I,.ars Jacobsson ingifvet anförande, hvaruti yrkas, att de pä torhemälte 0 varande Strandridare-Boställs-Byggnader och Lastage-Bryggor, sorn Allmogen i aila tider byggt och vidmagthnl lit, mätte sås o m egenteligen inrättade för de Handlandes och trafiquerandes nytta och beqvämlighet, hädanefter, gemensamt med Allmogen, underhållas af Wisby Stad, hvilken, ibland sina öfriga inkomster, uppbär hela Tolagen samt Biooch Plarnn-pcnningarne], äfven för de till .Landt-hamnarne ankommande fartyg; förmenande, i anledning häraf, desse RiksdagsLullmägtige, sorn medgifva, att icke Allmogen helt och hållit kan undslippa dessa; byggnadsskyldigheter, att Wisby Stads TolagsCassa måtte kännas skyldig, att till hälften deltaga uti deras framtida byggnad och underhållande, hvilket numera skall blifva mindre tryckande, då samtelige desse Strandridare-BostäUs-Byggnader, Tolf till antalet, redan på Allmogens bekostnad af sten äro uppförde. Utskottet, som i likhet med hvad Riksdagsfullinägtigen Jon Jonsson ifrån Blekinge och flere det Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter till Protocollet häröfver anfört, anser detta Besvärs-ämne vara af deh särskildta beskaffenhet, att det bordt till StåndetsvenskildtaBesvärs - Utskott öfverlämnäs, vill likväl , efter de upplysningar man inhämtat, lemna det svar, sorn ätmindstorv» tord® 4 .de B. 97, 98. Den 19 Juni’. torde Jeunna leda till närmare utredande af detta ämne, som i hufvudsaten är utom gränsen af Utskottets befattning. Hvad Utskottet strax förmodade har numera bfvergätt till nästan fullkomlig öfvertygelse, att dessa ifrågavarande
Cederström började att uppläsa ett skriftligt anförande, anmälde sig Hr von Hartmansdorff med anhållan att få yttra sig med afseende på hvad Frih:n nu anfört, i anledn. hvaraf Hr Landtm, till Frih. Cederström hemställde om han ville behålla ordet eller behagade tillåta att Hr von Hartmansdorff nu finge yttra sig, men Frih. Cederström utbad sig att få behålla ordet samt uppläste följande: Utsk:s letänk. pag. 22 (18:de tillstyrkandet). Utur hvilken fatabur har komitéens Hrr ledamöter hvilka förklarats, hafva blifvit af K. M. såsom sakkunnige antagne, hemtat djerfheten föreslå R. St. alt eftergifva ordinarie räntor och på allmän bevillning flytta beloppet? Huru häfver Utsk. kunnat så blindt tro pä denna sakkunnighet bos komiteens Hrr ledamöter, alt det instämt i sådane tillstyrkanden, i rak strid med grundlagen som icke medgifver förskingring af Statens ordinära inkomster, utan i tydliga ord bjuder, alt hvad utöfver dessas belopp kan för Stalsutgiflerna erfordras, bör genom bevillningar fyllas. För Konungens rådgifvare finnes i ansvarighetslagen stadgadt ansvar i händelse de tillstyrka något i strid med grundlagarne. Ulsk. är väl icke underkastad någon ansvarighet för samma sorts förbrytelse, annat än inför opinionens domstol, men det kan vara tillräckligt, och om tillrättavisning genom Ständernas beslut följer, sä bör man hoppas, att sådana misstag för framtiden icke förekomma. Tillstyrkandet i denna del torde befinnas icke kunna bifallas och måste således lill Utsk. återremitteras, då man icke får direkte afslå densamma. 3:dje punkten i komiterades betunk ang:de disposition af ordinarie räntor m. m., (pag. 68).
Jo, hon både kan och bör, om de inte hafva vettet att minna sig själfva. Det ska jag låta henne veta, nästa gång vi träffas. » Fru Malin ryckte till sig en manschett ur sykorgen, blåste energiskt i fingerborgen och fortsatte nervöst ett påbörjadt knapphål. Men det slog knut på tråden. Då hon sökte få bort den genom att gång på gång draga den mellan tummen och pekfmgersnageln, gick tråden af. Att nödgas fästa midt i ett knapphål var det harmligaste mamma visste. » Nej se, här är ett porträtt af Frankrikes deserterade president! » utbrast pappa intresserad. » Den karlen är bestämdt bättre att ha till vän än till ovän. » » Tyst! » af bröt mamma otåligt. » Jag tyckte det bultade på porlen. Snälla du — Nej vänta, jag går själf. » Hon rusade upp. Ett ryck i bordduken — och lampan gjorde en öfverhalning, och kupan knäckte glaset, sä att bitar af detta flögo kring och en svart rökpelare uppsteg mot taket. » Ja jag säger dä det! Är det inte, så man kan bli tokig! » skrek mamma. » Tag fast k u p a n! H ä l l! Akta! Släck! Jag måste j u — » Flämtande af sinnesrörelse, störtade hon ut i salen, slog upp rutan och slungade ut ett häftigt » Är ni där? » Intet svar. Lik en ursinnig magister, som lufvar om sina pojkar, tog vinden och ruskade trä- den på andra trottoaren, så att småkvistar röko omkring dem. En dof oro började jäsa inom Malin. Skogsstigen på Liljeholmen var bestämdt igenyrd. Tänk hvad drifvorna där skulle vara höga! De räckte nog Tuttan upp till magen. Så hon skulle snubbla, den lilla stackaren! Och kanske gråta till på kö- pet, så sömnig som hon var. Greta höll henne kanske inte ens i handen. Förfärligt med så ' na där tanklösa, egoistiska slarfvor! Visen kunde man ju inte räkna stort på. Hon var j u bara barnet än. Och pojkarne! Tacka Gud, att de togo vara på sig själfva! Men ängen — ängen!!!
Kommissionen öfver Tabellverket svarande göromål; i hvilket läll det hitintills ä stat uppförda reservations-anslaget ”till arfvoden åt tillfälliga biträden” kunde med samma belopp minskas och således till 4,250 R:dr nedsättas; samt alt anslaget till vaklbetjening finge, för att kunna godtgöra i sådant afseende erforderligt extra biträde, ökas från 500 till 700 R:dr; och hafva Rikets Ständer, på de af t. f. Chefen för Statistiska Central-byrän för dessa förändringar anförda, uti Slatsråds-protokollet intagna skäl, funnit godt alt dessa nådiga framställningar bifalla; kommande således anslaget till Statistiska Tabellkommissionen, i nu gällande Riksstat upplaget (ill 27,000 R:dr, att nedsättas lill 26,200 R:dr, men deremot, under iakttagande af ofvanberörde öfverflvttning, Hulvudtitelns anslag ”till skrifmaterialier och expenser, ved m. m.”, att ökas med ett belopp af 1,000 R:dr; se bifogade Tali. Litt. B. Landtmäteri-Staten. 6:0. Med afseende å den betydande och hastiga tillväxten i ärendenas antal inom General-Landtmäteri kontoret, derom Öfverdirektören vid Landtmäteriet i underdånigt memorial, som blifvit uti det den Kongl. Propositionen bilagde Statsråds-protokollet intaget, meddelat fullständigare uppgifter, har E. K. Maj:t funnit sig föranlåten äska, dels att anslaget ”till skrifvarebiträde vid Kontoret”, nu upplaget till 600 R:dr, mätte ökas med 400 R:dr, dels ock att anslaget ”lill gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente”, hvilket för innevarande slatsreglerings-period är bestämdt till endast 75 R:dr, mätte med 925 R:dr förhöjas, så alt dessa båda anslag komme att utgöra 1,000 R:dr hvartdera. Bih. till R. St. Fiirslag lill underd. Skrifvelse N:o 161.