Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende hafva Fullmäktige yttrat, att, oansedt de inom Bankoverket föreskrifna och i de flesta fall ganska stränga kontroller å såväl göromål, som penninge-förvaltning, vore Verkets säkerhet ytterst beroende af hvarje särskild tjenstemans redbarhet; att det således måste för Verket vara af synnerlig vigt, att de der anställde tjenstemän försattes i sådan ekonomisk ställning, att jemväl i de fall, der kontrollerna föga förmå, Verket ej må något äfventyra; att under det i många enskilda penninge-förvaltande verk och inrättningar, der kontrollerna bordt kunna ega samma skärpa, som i Banken, förluster inträffat genom tjenstemännens förskingring af dem anförtrodda medel, någon så beskaffad skada deremot icke drabbat Banken, sedan löneinkomsterna för tjenstemännen, genom tid efter annan verkställda regleringar, lämpats efter fordringarne; att det ock vore obestridligt, att den missbelåtenhet, som skulle uppstå hos tjenstemännen, derest han inom det Verk, hvilket toge hans tid och krafter i anspråk, saknade en för hans tarlliga bergning nödig inkomst, måste ofördelaktigt inverka på göromålen, minska tjenstemännens nit och uppmärksamhet, samt måhända föranleda förluster, som, med jemförelsevis obetydlig uppoffring från det allmännas sida, kunnat förekommas, hvaraf följde, att det långtifrån att vara oförenligt med Bankens eget intresse att dess tjenstemän väl lönades, fasthellre beredde Banken fördelar, hvilka ej kunde på förhand till siffran uppskattas; att tjenstemännen i Banken jemväl egde skäliga anspråk, att, beträffande löneförmåner, varda ställde 6 lianko-Ulskottels Memorial N o it. i lika, om ej bättre förhållande än tjenstemännen i Statens Verk, hvilket nogsamt ådagalades deraf, att Rikets Ständer sjelfve vanligen hyllat denna grundsats; att flertalet af tjenste-befattningar inom Banken väl icke ovilkorligen påkallade den intellektuela bildning, som erfordrades hos tjenstemän inom åtskilliga af Statens Verk, men att härvid ej heller borde förbises, dels att
Ex Protocollo S. G. Schyberg. Ankom i afskrift till Exp. Ulsk. den 23 Febr, kl. lo f. m. KONGL. MAJsTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående fortfarande anslag till Ulldiscont-fondens förstärkning, samt Ullculturens och Ullproductionens befrämjande i Riket; Gifven Stockholms Slott den i5 Februarii i834< Då Rikets vid sista Riksdag församlade Ständer, uppå Kongl. Majlis derom.' gjorda Nådiga framställning, å Riksgälds-Contoiret anvisade en summa afTvå hundrade Tusende Riksdaler Banco, alt användas såsom förstärkning uti UJIdisconten, samt till Ullculturens och Ullproductionens befrämjande i Riket, kunda frågan orri detta anslag icke grundas på andra beräkningar, än hoppet om det allmännas gagn af en tillvägabringad Ullcultur. Den uppmärksamhet Fikets Ständer, under sådane omständigheter, lemnade åt detta ämne, och den beredvillighet de visade, att från deras sida medverka till del uppgifna föremålet, ådagalade det förtroende de hyste till Kgl. Majlis Nådiga a fs ig ter; och en redan vunnen allmännare erfarenhet visar, att dessa afsigter blifvit på ett tillfredsställande sätt uppfyllde genom Ullproductionens utvidgning och förbättring. Vid den omsättning af omkring 3oo,ooo R:dr, som egt rum vid Ullmarknaden i Norrköping, under några dagar sisll. år, uppstod ej behof af lånbiträde utaf de till Ulldiscontens förstärkning anvista anslag för mer än 40,000 R:dr, oaktadt håde köpare och säljare funnits fullkomligen belåtne, hvilket måhända härrört dels af bristande utrymme till emottagande af Ull uti tjenligt magasin, dels deraf att Ullpartierne hvar för sig allmänneligen ännu varit af så ringa belopp, att omgången genom magasinering och beläning ansetts inleda i besvär, sorti vederbörande velat i möjligaste måtto undvika.
Jag hyser derföre icke någon betänklighet vid att bibehålla den il'rågav:de tidsbestämmelsen, och anhåller således att R. o. Ad. ville bifalla den nu föredragna §:n. Hr Carleson: För att i någon mån motväga de af Hr Olivecrona anförda exempel, skulle jag endast anhålla att få upplysa, att Norska lagen i detta afseende har samma tidsbestämning som den här föreslagna, och då hvarken emot nämnde lag eller mot vår nu gällande i detta hänseende förekommit några anmärkningar, kan jag icke tveka att bifalla Utskds förslag. Sedan öfverläggriingen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §;ti oförändrad och dels bifall dertill med förändring af tidsbestämmelsen femton år till sexton år; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till §:n utan förändring, och, då svaren 410 Den 11 Juli e. m. utföllo med många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Biföllos. 14:de §:n. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Utsk:t har i 2:dra mom:t af denna § inskränkt preskriptionstiden från tio år, som K. M:t föreslagit, till feni år. Jäg erkänner att det är lika svårt att gifva något giltigt skäl för den ena som för den andra af dessa tidsbestämmelser, men då man besinnar, att de flesta ibland de brott, på hvilka denna § har afseende, förut aldrig kunnat preskriberas, och att ibland dessa brott förekomma åtskilliga af ganska svår beskaffenhet, t. ex. stöld, har det förefallit mig betänkligt att så betydligt inskränka preskriptionstiden, helst som 5 år utgör en tid så kort, att man derunder svårligen hinner glömma brottet; och det skulle kunna hända, att en tjuf, som lyckats hålla sig undan lagens arm, efter dessa få års förlopp framkommer och oblygt skryter med sitt brott, som ännu lefver qvar i allmänhetens minne. Jag fäster väl icke något särdeles afseende på denna förändring, inen har dock velat uttala, att jag deruti icke kan instämma. Frih. Armfelt:
April lemnade bifall. S. D. Dag - Utskottets förnyade Utlåtande N:o 107, öfver Herr Grefve Gyllenborgs Förslag, att Konungens Befallningshafvande må blifva pligtice att till Justitise-Cancelleren och Justitiaj-Ombudsmannen insända ett Exemplar af de Kungörelser, hvilka af dem utfärdas m. m., föredrogs å nyo, då Prest-Ständet förblef vid dess den 15 nästlidne April lemnade bifall till första Betänkandet, såsom en följd hvaraf Utskottets nu föreslagne senare alternativ blef ogilladt. S. D. Då Stats-Utskottets Betänkande N:o 260, om inlösande af de så kallade Schlegelska godsen i Halland, nu å nyo föredrogs, beslöt Prest-Ståndet 1 enlighet med Utskottets gjorde hemställan , att infordra Banko-Utskottets Utlåtande, huruvida och på hvad sätt nödige medel för detta ändamål må kunna vara att tillgå; hvarefter Ståndet vill fatta sitt beslut, i afseende på hvad Stats» Utskottet i öfrigt föreslagit. S. D. Sedan Prest Ståndet under f. m. Sessionen fattat dess Beslut, i anledning af Statsoch Banko-Utskottens förnyade Utlåtande, angående Götha Canal-arbetets fortgång och befrämjande , så skulle Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets på bordet hvilande Betänkande N'o 95, öfver väckt motion om Götha Canal-arbetets inskränkning inom linien emellan Wenern och 504 Prot. Uldri d. 29 Maji 1818* Wettern, såsom, igenom ofvpnberörde beslut, afgjordt , läggas till Handlingarne, S. D. Sedan Höglpfl. Ridderskapet och Adelp samt Väliofi. Borgare Siandet bifallit Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets Yttrande, att Prosten., Doktor Stenhaynmar?
Det blef henne allt tydligare, att hon ingenting mer hade att 1ara.i hemmet, och ej nog dermed, hon kände såsom &amp; t lidande, att det icke ens kunde ge henne " göra nogn. E n vacker dag beslöt hon att göra slag i saken. Strängt rgttvis, ville hon dock ej satta sin egen önskan i främsta rummet utan yppade sin afsigt för systern, och lemnade valet A t henne: " Vill du g&amp;, s&amp; stannar jag. Vill du stanna, så ar det jag som går. " Systern valde att stanna i hemmet, der hon blef föräldrarnas trogna vårdarinna under deras mhgåriga svara lidanden. Hanna gjorde i tysthet sina förberedelser, och tillsade hos en granne om hast och vagn till följande morgon. nDå skjutsen komn, berättade hon 45 &amp; r senare för den, som tecknar dessa rader, " gick jag in i verkstaden till far, sägande: nH&amp;r är för litet göra för två hemmavarande döttrar; Maria vill stanna och jag lemnar hemmet; jag begär inga pengar men jag vill ha min frihet. Från Stockholm skrifver jag. " Sagdt och gjordt. Efter ett kort farväl lemnade den 22-kriga Hanna hemmet. Två dagar senare stod hon i Stockholm med två tomma händer, men fast besluten att skaffa sig arbete och sj alf ständig utkomst. Den äldste brodern som nyss fatt plats p&amp; ett kontor, var henne till mötes, och gjorde hvad han kunde för henne. Äfven föraldrarne sände henne. hvad de kunde undvara. Men lyckarr stod den djarfva bi, och hon erhöll inom kort anställning som husligt bitriide i en af Stockholms mest ansedda prestfamiljer. Hiir betraktades hon snart som vän och fick godt tillfälle att tillägna sig något af den bildning och Lifserfarenhet, som hennes vetgiriga och vakna sjal så länge eftertraktat. Efter fyra å,r lemnade hon det goda hemmet för att antaga ett, med hennes naturanlag nära öfverensstämmande tillbud att såsom biträde verka inom det så kallade " Almedalska magasinetn.
Såsom biträden åt befälet under marcher till och ifrån möten, kunde lämpligast pålitliga beväringssoldater uttagas; hvarföre Kongl. Maj:t anser: att, bland beväringssoldaterna, ett antal af högst 24 på hvarje bataljon må för visad skicklighet och pålitlighet förordnas till rotmästare, hvilka böra erhålla vice korporals portionsskilling och tilläggas något utmärkelsetecken. Till beredande af utväg för beväringssoldat att under fred vinna befordran till under-officer, föreslår Kongl. Majit: att beväringssoldater, till ett antal af två på bataljon, må efter egen ansökning beordras till korporalsoch underbefäls-skolor, samt der underhållas af anslagen till beväringsmanskapets vapenöfningar; att beväringssoldat må i samma ordning, som manskap vid stammen, befordras till underofficer; och att från beväringssoldater befordrade underofficerare utan lön må, till ett antal af fyra på hvarje bataljon, under de år de eljest skolat tjenstgöra såsom beväringssoldater, åtnjuta dagtraktamente under regementets vapenöfningar, samt beklädnadspenningar och gratifikation enligt de i 29 § af Kongl. Förordningen den 4 Februari 1862 stadgade grunder; börande dock dagaflöningen utgå från samma anslag, som för det öfriga underbefälet, då sådan förmån detta tillkommer.
Bryter någon häremot plikte, utom för sabbatsbrott, första gången 10 R:dr, andra gången 20 R:dr och sedermera för hvarje gång 40 R:dr; och vare, med undanlag af gästgifvare, hvar och en, som tredje gången återkommer, n äringscr ätlig heten för alltid förlustig A Uti Herrar Cederschiölds och Carlesons reservationer mot l (sköttens förslag, beträffande bevillningen för bränvinsbränning i förening med pressjäst-beredning, har Herr Bråkenhjelm, P. B., instämt. Af Prosten Arosenius: Från det af de sammansatta Utskotten nu afgifna Betänkande afviker min mening hufvudsakligen i 3:ne punkter. l:o Vid § 2S, rörande bevillnings-afgifterna, anser jag att större afseende bade bordt lemnäs åt de flerfakliga, från hedervärda Bonde-ståndet inkomne yrkanden om beskattningens bestämmande i mån af de olika redskapens afverkningsförmåga. När en tillverkning skall beskattas, synes ingen annan grund vara rättvis, än den, sorn alser tillverkniugsbeloppcl. Att dervid hafva ett annat mål i sigte, såsom bär icke otydligt blifvit uttaladt, och på omvägar förvandla en jordbrukets husbehofseller binäring till en fabriksnäring, förefaller mig hvarken öppet handladt, eller leda till det forespeglade resultatet, en minskad produktion och Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o i. 23 konsumtion af bränvin. Erfarenheten lärer tvärtom ojäfaktigt bevittna, att redan befintliga bränvinsfabriker, de så kallade ångbrännericrna, just äro de, hvilka ymnigast bereda öfverflödet. Jag befarar, att bibehållandet af nuvarande ojemna tariff skall verka derhän, att mångenstädes enklare redskap skola utbytas mot ångpannor, att tillverkningen skall förökas, men statens inkomst i ännu större mån minskas.
För den af Konungen städse utöfwade magt att gifw» dispence i 2 § lg Cap. Ä,-fda - Balken, dä Mö sökt, att blifwa myndig, hatwa Riksens Ständer wäl icke funnit nägot uttrpckeligt förordnande wara utkommit, utan torde aniedningen dertill wara hämtad iemförelsewis af sers flildte andre Lagens stadgande», der i wista händelser en sädan magt är Konungen förbehällen, hwarföre och som i den nu antagne grundlagen ej eller blifwit förordnad», huiu i berörde sall bör fö saras, hwarigenom för qwinno-könet kunde komma att saknas en förmän, hwilkeN lika litet hädanefter som tillförene bör detsamma betagas, dä någon finnes äga erforderlig färmäga akt rä.da sig och sitt gods sjelf; Sä hafwa Riksens Stä de , under härom förehafd öfwerläggning stannat i det besiut, att till Eders Kongl. Majus Egen höga ätgärd Kfwerlemna» att i wänlig ordning i Räder Sig utläta öfwer ansö kningar, som af förberörde bestaffenhet kunna i underdänighet inkomma. Riksens Stander framhärda, etc. Stormägtigste AllerNädigste Kor.ungi Ibland de Kongsgärdar, som stätt under 5;,>!>gl. Mastts färs 1006 Den 2Z April. särskildta NådigaDisposition, hofwa Dahlby och Flyinge med derwarande Stuteri blifwit af Kongl. Nast ben 2>§ Februarii 1805 under Arrende uppä 50 är räknadt fran 4>en is derpä följande Mars i Nadxr uplätne till Hof. Stallmästar.en och Riddaren, af Kongl. SwärdS - Orden .Grefwe t). 6. Ittölicb och stride Arrende-wilkoren framdeles och sedan af-sch tillträdes Syn för sig glitt uri. ArrensLe-Cvntract, som dä borde uprättas, bliswa utstakade.
En inskränkning är det också, ehuru obetydlig den må synas, att icke guld och silfver under 10 r;dr värde få belånas, o. s. v., för att icke tala om de inskränkningar, Utsk. längre fram i betänk, föreslagit. Jag anser det vara en betydlig fördel, att vi kunna på säkerhet, sä god som den ifrägavar., få ut penningar i landet. Icke anser jag del vara af någon särdeles betydelse, såsom en början till hypotheksföreningar, om G| millioner lemnäs ut på det fastighetsvärde af 300 millioner r;dr, som vi äga i landet; men det är bättre att fä något än intet, och jag kan således icke annat än tillstyrka bifall lill Utsk:s betänk. Frih. Cederström: Om afsigten är att befordra privatbanksinlresset genom alt bibringa farhågor i landet hos den jordbrukande classen och omöjlighet för denna dass alt i Riksbanken vinna nödiga rörelsecapital, så bör naturligtvis inskränkningen i denna lånerörelse blifva ännu större än här af trenne ledamöter blifvit yrkadt. Ett starkt symptom i denna väg märktes redan pä förmiddagen, då man bibehöll denna belåning ål Banken. Jag hade tänkt att uppskjuta mitt yttrande om Utsk:s förslag rörande privatbankerna, men jag nödgas nu nämna några ord derom. Vi hafva detta intresse att lacka derför, alt BancoUtsk. utminuterat sina betänkm till Stånden, i st. f. att inkomma med dem i ett helt, och som gör, ali vi ännu stå, i afseende på privatbankerna, pä en outredd punkt. Öfverallt har detta intresse vunnit sin afsigt att under riksdagen vinna upppskof, för att under tiden bereda omöjligheter, alt få bort dessa inrättningar, som med mynt på sidan om riksmyntet kunna skada mera än alla slags lånerörelser i Banken. Det följer nemi. af sig sjelft, att ett sämre mynt skall uttränga det bättre och således kan åstadkomma kriser inora landet. Jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill betänk. Den 12 April e. m. 349 Hr von Troil:
E11 enda dag, gifwer dä mera utrymme för arbets-förmägan, an twä dagar wiv Michaeli-liden, och om man will statuera , akt wiv sä kallade friweckan kunde instränkas till en annan tid af äret, sä är likwäl hwarje dag, som för sielfwa flyttningen erfordras wisierligen dubbelt dyrbar för husbonden, af hans lidande genom dagsförsummelsen i samma förhastande dubbelt , och genom sriwectanS flyttande till en annan rid, hwarigenom husbonden i twä repriser blefwe i saknad af filt Tjenstebwn, skulle lidandet an mera ökas. Att betaga Tjenstehjonet någon ledighet för egit behof, more ej heller billigt det läter ej eller sig werkställa. En del Twnstehjon anmanda ledigheten man gagn, ofra till egen stada, men mitzbruket får ej werka till stal att häfwa elt lofligt bruk i allmänhet. Will man likwäl nödwändigt en förändring i flyktningstiden, sä tror jag att den ej bör anticiperas eller flyttas längre fram pä äret, utan haldre iiägot sednare än wid Michaelis, och lillafwentyrs skulle de minsta olägenheterne dä wara att mänta. Mitt ändamål är dock ej au göra detta lill något öfwerläggningS ämne, det anföres blott i sammanhang med de öfrige anmärkningarne, för att determinera den föreflagne terminens skadliga följder. Till defla torde än widare böra erindras huru» som Allmogens antagna hushälls.system skulle i mäng faldiga delar genom den projec erade förändringen rubbas. Bonden är föranläken, att. säsom vrdspräket lyder: rälta mumien esler malsäcken. Om LL det - 1554 Den 26 ^ebruärii. det tecknar sig wäl pä akrén, sä bibehåller, eller tvid en motsatt händelse, minstar han amalet af siik Tjenstefolk för det följande arel. Han städjar d« manligen wid Midsommarstiden.
Det var en vacker dag; och det hela tog sig ut: silfverpjeserna på bordet och de röda kräftorna, trappan med sina ståtliga urnor och der nedanför trädgården i solsken, med gröna gräsmattor och gröna träd. »Tant förstår att arrangera», sade kandidaten, och fru Svensson myste. Hon visste att sätta värde på ett omdöme från det hållet; han var hennes förklarade favorit. Fru Svensson såg nästan stramare ut än vanligt, då hon följd af sina gäster skred in i matrummet. Pigorna kommo tassande in på strumpsockar och satte sig styfva och stela på de högryggade ekstolarne. Sjelf tog fru Svensson plats i fonden, vid ett litet bord, der hon lagt psalmbok och postilla tillreds. Vid hennes sida fick patronen sitta i en bekväm länstol; och ett stycke derifrån sutto gästerna på matrumsstolar. Det hela gjorde intryck af en kröningsakt på Stockholms slott. Fru Svensson började läsa – och hon läste förskräckligt. Det var icke djerfhet, som fattades henne, tvärt om; med det största sinneslugn i verlden utslungade hon de obegripligaste ord, och den falska tonvigten och de många missägningarna öfverskyldes icke af hennes falska patos. Kandidaten våndades; han var ju ästetiker. För att gifva akten mera omvexling och högtidlighet, bad fru Svensson sin man läsa evangeliet, och herr Svensson grep sig an under synbart bryderi. Han var ingen from man, och det var längesedan han sett i en psalmbok; han visste knappast hvar han skulle börja; men fru Svensson hade oförmärkt satt ett märke med nageln, och herr Svensson fann det. Men han var förargad; han var pionröd i ansigtet och kunde med knapp nöd bibehålla fattningen. Att sitta här och läsa för pigorna! Det var något, som sårade till och med herr Svenssons finkänslighet. När det var slut, lade han med lättnad psalmboken ifrån sig, och fru Svensson ryckte fram med textutläggningen. Hon knagglade sig långsamt igenom predikan, stolt i medvetandet af att hon skötte sitt kall och tjenade sin Gud. Hennes säkerhet utöfvade ett lugnande inflytande på åhörarnes sinnen.
Om Kongl. Förordningen af d. 5 Mars 174Ö, i bredd med den af år 1745, var conseqvent, så finner man likväl lätt, att den bar ett fel, det nemligen, att i slrafftillämpningen icke skilja emellan ett gröfre och ett mindre brott, ty jag kan aldrig gå ifrån den öfvertygelse, att det är ett gröfre brott, att från det allmänna forvaringsstället för bref, eller Post-Contoret, genom list eller stöld tillegna! sig denna en annans egendom och deraf göra missbruk, än att uppbryta och plundra det bref, sorn är förbrytaren i handom förtrodt, eller som af honom genom stöld, eller eljest på listigt sätt, å annat ställe åtkommes. I förra fallet är brefvens vårdande ofta svårt och stundom omöjligt, och dessutom bör stället anses såsom , om jag så må uttrycka mig, fridlyst; men i det senare är öfverlåtelsen frivillig och frestelsen till brottet likasom påtrugad samt stället icke att anse lika med det rum, der bref ovilkorlig! måste inlemnas, för att blifva forlskaffade. Missgernings-Balken innehåller ock på flere ställen olika straffgrader för samma brott, allt efter sorn stället, der brottet föröfvas, anses berättigadt till större skydd af lagen. På dessa skäl gillar jag Molionairen, Doctor FVijhnans åsigt, samt anser en så beskaffad förklaring af Kongl. Brefvet den 5 Mars 1746 böra ega rum, att nämnde Förordning är tillämplig endast i det fall, då någon från PostContor olofligen tillegnar sig annans bref och derutur tager penningar eller penn inge värde.!’ STOCKHOLM, i834j bes J. A. Wai.m>€n. Lng-Vt.kottets Bet. N;t> 33, N:o 38. Aokom till Exp. TJisk. den 19 April kl. 4 e* m> Betänkande, öfver Herr Prosten Doctor A. G.
Jag har likväl ansett mig, genom begäran om återremiss af detta Utlåtande, höra bereda Utskottet ett tillfälle, att i nogare öfvervägande taga denna sak, för att, om möjligt, vinna en mera tillfredsställande behandling utaf den, Vidkommande den summa af 364,oi5 R:dr, hvilken sista gången å Mindre Creditiyet blifvit lyftade till StatsVerkets godtgörande för förskjutne medel, dels i och förden om -Linieskeppet Försigtigheten ocb Eregatterne Camilla och Eurydice äfslutade, men återgångne, handel, dels ock till förnöjande af Amerikanske medborgares for23 ti. 5 66 Den 4 Maji e. m. dringsanspråk hos Svenska StatsVerket, åberopar Utskottet 12 §. uti Betänkandet N:o 62, i hvilken §. å sidan 262 (i stället för 260) lafvas ett serskildt Utlåtande, angående försäljningen af Kronan tillhörige Krigsskepp och redogörelsen för derföre influtne medel; men ingalunda något yttrande i anseende till, genom Skeppshandeln, för Riket förstörde medel. Det är visserligen en möjlighet, att man således bör förmoda, det Utskottet äfven i samma Betänkande kommer att yttra sig, huruvida Lilla Creditivet verkligen är afsedt såsom utväg för Styrelsen, att betäcka förluster å sådane oförsigtige bandelsspeculationer, hvartill Styrelsen icke egt någon Rikets Ständers authorisation. Man torde derföre böra förmoda, att Utskottet kommer att utförligt yttra sig öfver den genom erfarenheten säkerligen nu mera än någonsin intygade nödvändigheten, att skärpa vilkoren för Creditiv-lyftningen. Men jag hemställer äfven, om ej stora tvifvelsmål i anseende till Utskottets åsigter härutinnan nödvändigt måste uppkomma ifrån det godkännande Utskotte' synes vilja lemna åt Herrar Fullmägtiges sUt, att tillämpa Rikets Ständers vid sista R/;sdag afgifne förordnanden i dessa afseende!!.
Skogs-åverkan nu finnes utstakad t,1 på det räddhågan för straffet mätte återhålla brottets begående; äfvensom, att då uti 1805 års Skogs-Ordning Kronans Jägerioch Skogs-Betjente är tillåtet att i åverkans inål, deruti de aga talan föra, edeligen vittna om hvad cle sett •och åtalat hafva , enahanda princip borde följas och tillämpas, i anseende till de Tillsyningsman, sorn för Planteringarnes vård tillsät'as, i anledning hvaraf tillika föreslås, att, i ändamål det dessa Tillsyningsman må sättas i lika verksamhet, befattning och anseende med Skogs-Betjente, de ock må med Uandshöfdingens förordnande bekräftas uti deras beställningar. Hvad beträffar den förstnämnde af berörde anmärkningar, tror Utskottet sig redan hafva uti dess aflémnade Betänkande ådagalagt de skäl, hvarföre någon svårare bestraffning icke bör kunna åläggas för åverkan å Skogs planteringar än den, sorn uti 64 § af förenämnde Skogs-Ordjaing är stadgad.