Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången vill äfven häri se ett söderns verk, hvars osynliga trådar måtte vara spunne af samma, väl ej himmelska, men hemliga makt, som i sekler verkat i alla länder långsamt men jemnt, och mot hvilken protestantismens öpna och rena kraft saknar vapen. En politisk feberyrsel upväckte förra gången en tillfällig rörelse, denna grep det menskliga sinnet, och vår Regering delade mensklighetens lott. Månne ej denna Regerings förhållande i, dag företer en viss likstämmighet, då hon nu tvekes likasom vilja ställa sig i spetsen fölen rörelse af en annan natur? Må den dock ej i sin välmening genom detta steg se förspillas den Evangeliska anda, som i sekler gifvit oss styrka och enhet, och må ej förslagets följd blifva ett 422 Den 18 Juni. opåkalladt störande af det samljud, hvarmed liela nationen i de i onda som den goda dagen till den Högste upstämt sina lofsånger och tacksägelser! Må Sverige aldrig få se lossas de kristliga kärleksband, hvarmed dess innebyggare alltid känt sig med sin Konung och sinsemellan förenade, och hvad värre vore, må aldrig några förhastade lagar rubba de heliga faroilje-förhållanden, hvarpå hela samhällsbyggnaden hvilar! Hvad har då vållat ett steg af så utomordentlig omfattning? Står här så illa till i landet, att det onda skall botas med fara af ett värre, eller genom att med lag godkänna missbruk, så vådliga, att de i sekler ansetts böra beläggas med svårt ansvar? Skola en ringa hops eller några enskildes fordringar nödvändigt tillfredsställas, vore det än med fara för samhällets lugn? Vår Regering erkänner sig alltså sakna medel och förmåga att undanrödja anledningarna till klagomålen. Nej, säger man, tiderna äro andra. Uplysningen, fördragsamheten, friheten, ökade andliga behof fordra reformen. Landsförvisning är ej mera förenlig med tidens anda. Ett affall har hittills ansetts såsom en , handling, innebärande vådor för samhället, mindre som ett brott, det der kunde försonas med vanliga straff eller böter, och den afifällige eller med samhällets lagar missnöjde har betraktats såsom den der just derigenom skiljt sig ifrån detsamma.
Och så satt han och såg sorgsen ut, strök öfver min panna och böjde sig ned till mig. Men jag var så full af ånger öfver min dumhet, att jag brydde mig om ingenting.174 Han frågade om jag läst Barselkonen. Ja, för länge sedan. Nej, jag kände den naturligtvis icke. Och så sade han omigen att man kan vara rädd att jag skall knäckas midt af. Icke för det jag icke har korsett, utan för det jag är så ”slank bygget”. För resten var han vänlig och snäll, men jag kände mig förkrossad af hans medlidande. Följande dag var det han enligt det första aftalet skulle komma, men jag fruktade att han skulle uppskjuta det, derför att han varit hos mig på den der förmiddagsvisiten. Tiden gick. Jag åt qvällsmat, jag satte mig att läsa, och ändå kom han icke. Jag måste ha luft, och jag skref på en papperslapp: Gud i himlen, så har jag aldrig lidit förr. Det är som om jag skulle qväfvas, förgås. Jag hatar honom. Ja, jag hatar honom! Men jag vill aldrig visa det. Aldrig! Jag vill draga mig tillbaka lugnt och likgiltigt, eller rättare sagdt: jag vill låta honom draga sig tillbaka. Ja, jag hatar dig G.B., derför att du låtit mig lida så öfvermenskligt, – derför att du måste veta hur jag nu sitter och längtar – förgäfves – längtar så att hjertat vill sprängas Just då öppnades dörren, jag kastade mina papperslappar i omslaget och såg på honom. Han var blek och det fans ett par vattendroppar på hans kinder. Jag trodde det var regn. ”Jag kan icke tala med er. Jag kom upp endast derför att jag lofvat det. Det har händt mig en stor olycka, den största som kunde hända mig, undantagande att någon af mina kära skulle dö.” Han kastade sig på en stol vid mitt skrifbord. Hur nedbruten han såg ut! Det grep mig. Jag kunde icke säga ett ord. Han krossad och olycklig! Det var som om mina lemmar stelnat. Jag kunde icke säga ett ord. Jag kände hur mina ögon vidöppnades och fästade sig på hans ansigte. — En olycka en olycka? hvilket ord, när det var honom olyckan träffat!
Någon kund, k an j ag se! ( går artigt men värdigt emot henne ) Fruntimret vill förmodligen tala vid mig? var så god och stig fram .. seså! var inte besvärad .. jag är v an vid sådana h är visiter! ( stänger ig en dörren ). M A R I A ( för sig ). Nej ! det är bäst att jag ger mig tillkänna! ( kastar upp f loret ) God morgon, bästa fru Pylo! F R U P Y L O ( slår ihop händerna af förvåning ). Nå, se lilla mamsell Maria! Det må j ag säga, nu narrades j ag då k apital t .. sådana visiter är jag minsann inte van vid ( har under tiden nödgat henne att taga plats vid högra bordet , och sätter sig bredvid henn e ) Nå hur är det fatt med oss nu, mi n lilla snälla mams ell? M A R I A ( sorgset ). Det är inte alls bra, bästa fru Pylo! F R U P Y L O . Hv ad för slag .. nå, det måtte jag säga .. har det kommi t grums i mjö!ken? Åh , lilla mamsell Maria tror så bara .. det är väl bara litet otålighet, hv asa F R U P Y L O . När man är så der ung och vacker, så är det inte farligt med olyckan! M A R I A . Ack nej, jag är sannerligen mycket olycklig! M A R I A ( hastigt ). Vill f ru Pylo rådfråga ödet f ör min skull? Nej, det vill j ag inte! Det behöfver jag inte.. Men vill mamsell Maria säga mig hvad som felar, så kan jag k anske finna någon bot derför! M A R I A . Min fästman älskar mig inte .. och j ag har kommit till f ru Pyl o för att få veta hvarför. F R U P Y L O . Jaså .. kan inte lilla mamselln svara bäst på den frågan sjel f? M A R I A . Jag? Frun tror då att felet ligger hos mig? 94 F R U P Y L O . Ja, för det mesta brukar det vara så med de ung a fäs tmöerna. Tänk efter, h ar inte lilla mamsell varit litet för pockande, eller gjort några obehagliga små anmärkningar?
utgif varen af &gt;P The moman questian in Europe s, Mr Theodore Stanton, skrifver Camilla själf rörande förhallandet i Norge: s a r det en h i n n a, som uppgifver nödropet för de förtryckta, de glömda - d i blir landsförvisningen, den sjiilfvalda landsförvisningen, det lindrigaste straffet för förbryterskan i .. Men afven fran. det mangariga vistandet i utlandet fortsatte Camilla ined beundransvärd uthillighet arbetet för sin uppgift, hemsändande &amp; r efter ar hela serier af skrifter. x Fra de Stummes Lejr x (1 8 7 7), wMod Strmz~nen r (1 8 7 9) samt xHod Strmz~~zen, Ny, Brelike x (1 885) alla företrädesvis af kritiskt innehall, samlingar af korta uppsatser, i hvilka litterära företeelser s&amp;v&amp;l som sociala institutioner m. m. granskades med lika mycken kvickhet som skärpa, alltid i syfte att belysa de skefva iisikter eller förnedrande förhhllanden som beharskade kvinnan. Lange mottogos de nya inläggen i striden med samma ock växte i ovilja eller liknöjdhet som de föreghende. tysthet sympatien för den trofasta banbryterskan och den fråga, för hvars lösning hon kämpat med sa skarpa men alltid rena, vapen - denna fraga, som, sedd ur hennes höga, vidt omfattande synpunkt, icke längre var en blott kvinnofr&amp;ga utan en miinsklighetens lifsfrhga. Man började lära af de bittra bannorna. Kvinnorna vaknade till känsla af ' sitt ansvar och sin vmmdct; en och annan man började blygas vid sin öfvermakt. Efter hennes uttalande r Fra de Stummes Lejr x (1 8 7 7) tandes första gingen en het fejd mellan motståndare och anhangare af hennes satser - dock annu endast i Köpenhamn, där författarinnan för tillfallet vistades. Men tidsandan lät, sig icke längre utestängas af de norska fjällen; folkets yppersta diktare: Ibsen, Bjölnson, Lie, hade upptagit kvinnans frigörelse bland sina motiv och gifvit den form och gestalt i sina dikter.
Ramalho Ortigäo — med dess hårda och förkväfvande demokratiska statsskick, som i själfva verket icke erkänner någon annan måttstock på medborgerligt värde än penningen, ger sig mera än nå- gonsin känslan af eget värde till känna genom utbrott, som göra, att den bestående samhällsordningen synes vackla inför de maktsvages hat mot de maktstarke. Denna svåra åkomma hos vårt århundrade afhjälpes icke genom någon som helst lagstiftning, den botas blott genom godhet och utöfning af dygd, Det är ej längre nog att likt furstinnan i legenden förvandla rosor i bröd för att mätta de hungrande; man måste dessutom förstå att smycka brödet med rosor, att krydda almosan med ömhet, kort sagdt, att med konsten att gifva förena konsten att därvid le. Och att Portugals drottning kan den konsten, därom vittnar den otvungna tillgifvenhet, hvarmed folket på landsbygden skyndar att kyssa handen på » sin rara flicka », då hennes väg för förbi deras kojor. Men icke blott till de små i samhället sträcker sig hennes landsmoderliga intresse, det räcker till för alla samhällsklasser. Särskildt äro den inhemska konstens och konstindustriens utöfvare föremål för hennes offervilliga beskydd — hon är också själf, likt sin höge make, en anspråkslös, men talangfull amatörmålarinna. Och hvarhelst det f. ö. kräfves att gifva prof på fosterländskhet, där finner man alltid drottningen i främsta ledet, äfven om det gäller att afsäga sig en del af civillistan. Den allvarliga blick för sin maktpåliggande uppgift, som hon sålunda visar sig äga, i förening med den flärdlöshet, hon ådagalägger i sitt yttre uppträdande, äro en borgen för, att hennes bägge söner i sin mor hafva en uppfostrarinna, som skall kunna göra dem värdiga att ärfva den kärlek, hon åtnjuter af sitt folk. Och hennes höge make har säkerligen flere än en gång med tillämpning på sig själf upprepat det portugisiska ordspråket: Den som har vunnit en god maka, han har vunnit lyckan. Göran Björkman. • — * — A-ntonio Feijö * - Som en dröm. Det var den tid, då höet in blir bärgadt och ängens doft förtros åt ladans vård.
Donationsfonden utgjorde den 31 December 1860: 54,000 R:dr, deruti inbegripet fastighetens värde. Samma år uppgick understödstagarnes antal till 65, till hvilka utdelades 3,137 R:dr 50 öre. n) Räddningsinstitutet för vilseförde och moraliskt vanvårdade harn, grundlagdt år 1847, bestämdt att vara »hvarken en straffanstalt eller ett fattighus, utan en förbättringsanstalt, motsvarande ett föräldrahus af det slag, som de unga brottslingarne borde hafva ägt, men saknat, eller ock ägt, men af ondska förlupit och vanhedrat». Inrättningen är organiserad på hemmanet Lundby Länsmansgården å Hisingön, »för att hvarken vara för aflägse från Direktionens uppsigt eller för nära der intagne barns fordna bekantskaper». Antalet af barn, som år 1860 samtidigt åtnjutit vård vid institutet var 22, alla gossar från 10 till 20 års ålder. Sedan institutets början voro då inalles intagne 53 gossar. Ibland de 31 utgångne hafva endast 2 återfall försports. Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Välgörenhetsanstalter. Pantlåneinrättning. 45 Utgifterna vid inrättningen uppgingo 1860 till 6,758 It:dr 68 öre. Kapitalbehållningen vid årets slut var 27,761 R:dr 17 öre. Inrättningen har nu sin hemmansdel väl uppodlad, med nya rymliga hus och lofvande planteringar. o) Sällskapet för öm och sedlig modersvård, hvars tillgångar bildats hufvudsakligen genom bidrag af stadens bättre lottade fruntimmer. Sällskapet, som stiftades år 1849 och 1860 hade utöfver de erforderliga medlen för årets utgifter, en förräntad fond af 1,000 R:dr, utdelade nämnde år 312 R:dr kontant och kläder till ett värde af 4,916 R:dr åt fattiga familjer och arbetssökande personer.
Att Ekonomiutskottet icke bordt, utan i förening med Lagutskottet, besvara ifrågavarande Motion, såsom innefattande ett stadgande af ny grund till öfverlåtelse af ägande rätt lill jord; att det icke vore nyttigt införa någon allmän författning, sådan sorn den föreslagne, utan alt den ställdes i ett noga sammanhang med Stadgarne om skattskyldig jords förminskning och hemmansklyfningar; att 1807 års Enskiftesförfaltiiing, i hvad den rörer tillåtelsen att försälja viss jordrymd från hemman med orubblig ägande rätt utan åtföljande skatt - 364 Den 4 December e. ra. skyldighet, lunde 1 vissa Provinser medföra olägenheter i framtiden ; att genom elt sådant abalienerande af inägor ganska betydande hinder skulle möta uti skötsel, förbättringar och disposition af en egendom, och en mängd tvister derifrån härledas, enär derigenom uppstod anledning till afhandlingar, stridande emot Författningarne om skattskyldig jords förminskning, hemmansklyfningar, m. m„, samt enär, efter förslaget i Utskottets Betänkande, enstaka hemmansegare, eller de som genom enskifte fått sina ägor afskiljde, ega att försälja T\:del eller -|:del af sin jord, egendomen härigenom skulle förlora i värde, Inteckningshafvare blottställas för rättegångar med nybyggenas Egare, och Arfvingar eller Köpare för flerfuldiga hinder vid skattläggning och egolotternas inrättande. Rikets Ständers EconomiUtskott lastade ej minsta afseende på denna af BorgareStåndet gjorde anmälan Kongl. Majrts Nådiga Förordning utfärdades i enlighet med Rikets Ständers Skrifvelse, hvilken egentligen grundar sig på Enskiftes-förordningeu af den i Febr. 1807, §. i5, som tillåter enskiftade hemmansegare af ouppodlad jord, att aflåta T%:del af sin egolott med fult egande rätt, mot blott en afgäld i Spanmål &c. Denna Författning, tillkommen under enväldet utan Ständers hörande, har lik - Den 4 December e. ra. 365 val rubbat 4 Cap. 9 §.
Ständers Stats Utskotts Utlåtande, angående Riksdagsmannens från Skaraborgs Län fonas Anderssons Memorial, rörande föreslagne grunder för liqvid er and et af Undsättnings Spannemäl. -Riksdagsmannen från Skaraborgs Län Jonas An. dersson har uti till Hedervärda JlondeStåndet ingifvet Memoria], jemte upgift å de förluster, som Skaraborgs Läns Innebyggare skola hafva fått vidkännas uppå den Spannémål, som i Länet uphändlats och åter tili undsättning utdelats från och med år 1813, föreslagit, att vid inträfr fande undsättningar, Allmänna Magazinslnrättningeri, i stället för att köpa och sälja Spannemål för vissa priser, mätte utlåna Säd emot vilkor af återbetalning in Natura, med någon förhöjning, som exempelvis föreslås till Jadel, eller 25 Procent per Tunna, samt att så vida denna Liqvidatiöhs-Principe icke kan bifallas, någon viss förhöjning på Tunnan mätte blifva bestämd, hvilken anSes icke böra med 1 eller högst ? B:d öfverstiga Uphandlings-prisen, allteftersom den inlemnade Spannernålen befanns strid och törr; och får StatsUtskottet, till hvars handläggning denna anhållan blifvit remitterad, vördsammeligen anföra följande: Att för en Ekonomisk Förvaltning af sådan egenskap, Som Allmänna Magazinslnrattningen, stadga vissa föreskrifter, efter hvilka Uphandlingsoch Undsättnings-rörelsen ovill - 35? StaisTJtskottets Betänkanderh korligen bedrifvas bör, skall i sjelfva värkstältligheten åstadkomma hinder och olägenheter* oell ina hända understundom helt och hållet motverka Inrättningens företag, söm. måste, för att blifva af verkelig nytta för Landet, vara lämpade efter conjuncturens allmänna förhållanden och serskildt förekommande locala omständigheter. Uti den för Magazinslnrättnlngen blifvande
Bland Manufaktur-diskontens tillgångar upptagas och balanseras i räkenskapen dels fondens fasta egendom till dess brandförsäkringsvärde, 60,000 R:dr, dels inventarier till värde af 1,524 R:dr 29 sk. 4. I nådigt bref till Kongl. Stats-kontoret af den 15 Februari innevarande år, angående fastställda nya formulärer för rikshufvud-boken m. m., har Kongl. Maj:t, vidkommande den af Rikets vid 1847 och 1848 års riksdag församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 8 September sistnämnde år, väckta fråga om uteslutande utur allmänna verks penninge-redovisningar af värden å fastigheter samt a vissa inventarier och inaterialier, som icke kunna till rörliga tillgångar räknas eller i allmänhet till liqvider för det allmännas räkning begagnas, funnit godt i nåder förklara, att, sedan nya formulärer för de förvaltande verkens räkenskaper blifvit genom Kongl. Stats-kontoret uppgjorda samt af Kongl. Maj:t i nåder pröfvade och fastställda, förenämnde fastighetsoch inventarie-värden icke vidare böra uti ifrågavarande räkenskaper ingå. Något hinder torde i afseende på Manufaktur-diskontens räkenskaper icke möta för oförtöfvadt vidtagande af en så beskaffad förändring, och då otvifvelaktig! en riktigare öfversigt af sjelfva Diskont-fondens ställning derigenom vinnes, få Revisorerne hemställa, att ifrågavarande nva bokföringssätt, hvarigenom värdet af Diskont-fondens fasta egendom och inventarier kommer att utur dess redovisningar uteslutas och i särskild räkenskap uppföras, måtte, så snart ske kan, bringas till verkställighet.
Majit torde täckas att deni anbefalla. S. D. Återremitterades, till följd af dervid gjorda anmärkningar, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 217, öfver Herr A. ZetheliiMemorial, angående föreslagen afskrifning af Bruks-Idkaren S. Owens skuld till Manufactur-Discont-Fonden, samt om ett ytterligare Låne-understöd för honom af allmänna medel å 5o,ooo Rdr Banco, S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 212, angående Landshöfdinge-Residencehuset i Hernösand; N:o 214, i anledning af verkställd granskning ■utaf de till Allmänna Garnizons-Sjukhusbyggnaden anslagna medels förvaltning; Nio 2i5, i anledning af verkställd granskning af räkenskaperna och förvaltningen utaf de till Allmänna Garnizons-Sjukhusets underhåll anslagna medel; och Statssamt Allmänna Besvärsoch Öecono. mie-Utskottens Utlåtande, N:o C3, i anledning af åtskilliga hemställanden om lindring i Roteringsbördorne inom de Småländska Länen. Vrot. Utdrag de?i 7 Sept. 182g. n Den 7 September 1829. Från Högloft.
Med sin förmögenhet bidraga, bör dä med sin person fullgöra sin pligt emot Riket och medborgare samt dä bekomma tillika en skälig wärfnings-penning. Härigenom tron jag att lika skyldigheter uppfyllas och tyngderna drabba alla och ej wista personer. Torde ock hända, att «ll oroterad jord af hwad beskaffenhet som halst wid förutnämnde olyckliga tillfälle borde aläggas någon billig rotering. Men för att ej sakna arbetare till jordbruket och andre lika nödwändiga handtcringar säsom ock att fä mer tillgäng till Rikets förswarare ivore ock gansta nödigtatt inga lättingar af mankönet under hwad rubrique som hälst fär skyddas, och till en början bör endast wista EmLctsmän af högre grader tillätas att fä hafwa mer an högst twänne drängar; dock dem undantagne som äro uti fält, som dä wore i behof af en eller flere drängar, jemma! ock borde inga Bodswcnncr, Härfriseurer, med flere lika onyttiga personer icke fä mantalstrifwas och för» fwaras. HöglRidderskap och Adel'. Jag bade erkänner sjclfwilligt och wägar anmana en och hwar att upptäcka, om, under Den 2 April. 41 under alla rädplägningar wid förra och donna Riksdag , jag talat uti ärender 'som involverat nägot eget interesie; men jag ar får och har nu uppriktigt sagt min ställning och mina tankar: jag är vfwcrtygad, att en och hwar, som är Far, ej orätt bedömer och än mindre med ogenhet anser mina yttranden. Grefwe lllövenlflillm, 2ril, yttrade sig: Dä Kongl. 'Wajlls Nödiga nysi upplästa swar uppä Riksens Ständers underdäniga ffrifwelse i fragan om wargeringcn redar, föranlätit flere warda Ledamöters dels striftcliga dels mundteliga anföranden^ som wunnit ett allmänt bifall, ar wisierligen för mig föga att tillägga uti sjelfwa huswudämnct. s-ag wägar cnd-ast utbedja mig Höglofl.
Slutligen, och då förhållandet med ofvanomlörmälda, under Löfvestads kungsgård dagsverks-skvldige så kallade gatehus saknar behörig utredning, men dessa, så vida de äro af enahanda beskaffenhet med de hemman, som för närvarande till samma kungsgård utgöra dagsverken in natura, synas böra i afseende på arbets-skyldigheten behandlas lika med nämnda hemman; få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes anbefalla att undersökning varder verkställd, till utrönande, huruvida de så kallade gatehus, som till Löfvestads kungsgård utgöra dagsverken in natura, äro af ena - 188 Expeditions-Dtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, A':o 98. handa beskaffenhet med de till samma kungsgård arbets-skyldiga hemman, och att i sådan händelse den reglering, som kan komma att i afseende å arbets-skvldighet ega rum för dessa hemman, måtte efter i allmänhet stadgade grunder sträcka sig jemväl till omförmälda gatehus. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1.9 Augusti 1854. (Se Skrif velse-förslaget N:o 120, samt Expeditions-Utskottets Memorial N:o 8). Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 18 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjning af låne-procenten vid inhemsk ulls belåning hos ull-diskonten. (Stats-Utskrs Uthde N:o 193.) S. A. K. Genom Nådig Proposition af den 16 November uästlidet år har E. K. M:t behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom, jemte det, bland andra åtgärder, hvilka ansetts kunna bidraga till uppkomsten af en väl ordnad ullhandel inom riket, hos E. K.
DykeriAuetioner, om rättighet för Städernas Magistrater att förrätta; se Magistrater. Dykerioch Bergningslnrättningen, Allmänna, om upphäfvande af dess rättighet alt, utan Skeppares och Godsägares medgifvande, taga befattning med sådane Svenska Fartyg, som af KronoLots i dess District sättes på grund, Jan. II. 158. Maji II. 100. E. Echstedt, von, Enka efter Landshöfdingen von Echstedt, om, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, af henne för Sterbhuset sökt befrielse från en ersättning lill Kronan, Dec. 444> 562, 5jg, 588. Jan. I. 129. Jan. II. 137. Konungens Svar, April II. 555. Ed, för BancoUtskottet, Dec. 144» i65, aflagd af Herr Grefven och Land t marskalken, samt Ridderskapets och Adelns Leda - 59 möter i Utskottet, Dec. 245. — angående BorgenärsEds alläggande genom Syssloman, samt ändring i Edsformulairet, Jan. IL 162. Maji I. 60,278; se vidare HyllningsEd. Edelcreutz, Friherre Daniel, yttranden, Junii I. 654, 656. Ek., D., ÖfverCommissarie, 0111 arfvode för; se Arfvode. Ekar, om Befrielse från skyldigheten att afskala barken å ulsynte, Fehr. 3o<), \ii, 45 r, 4?5. April 11.549” Maji I. 86, 273, 280. Exp. Julii 4* — om inskränkning i förbudet mot nyttjande af Iröskslagor at Ek; se SkogsOrdningen. — om förbättring i hushållningen, af EkeSkogar, Maji II. 210, 622. Exp. Junii I. 536. Konungens Svar, Julii 241.
att panten verkligen öfverlemnas i borgenärens hand, eller ock, efter aftal mellan honom och låntagaren, sättes i tredje mans vård, samt ej fortfar under längre tid, än det förpantade godset under sådan vård bi - Lag-Utskottets Betänkande, iVo 52. behålles; och sora denna bestämning af begreppet skulle, genom bifall till ifrågavarande förslag, upphäfvas, helst äfven de i motionen omförmälde rättigheter och förmoner ej kunna annorledes, än såsom lös egendom betragtas; altså och då ej elier utan uppmärksamhet bör lemnäs, att förslaget, om det såsom lag antages, otvifvelagtigt komme att gifva anledning till hvarjehanda bedrägerier, såsom egendomens förskingring eller pantsättning till flere o. s. v., finner Utskottet sig böra hemställa, att Olof' Perssons motion måtte lemnäs utan afseende. 2:0. Med antagande deraf, att inteckning i fast egendom innefattade, till långifvarens förmon, ett band på egendomens innehafvare att icke afstå någon eller några utaf de serskilda förmoner, som möjligen kunde tillhöra samma egendom, har L. J. Boethius från Stora Kopparbergs Län dels exempelvis anfört, att intecknad jord, hvarå malmstreck funnes, lagligen icke borde kunna till sitt värde försämras derigenom, att låntagaren försålde jordeganderätten till malmstrecket, dels ock yrkat, såsom orden lyda: ”att ingen jorden tillhörig förmon måtte vid inteckningsfall lösbrytas ”från samma jord, utan inteckningshafvarens hörande och begifvande.” Utskottet har funnit denna motion vara till sin syftning mindre bestämd. Ifall motionärens mening varit, att afsöndring af jord från intecknad fastighet ej borde utan inteckningshafvarens medgifvande ske, så torde det vara tillräckligt erinra, att den del, som afsöndras, sådant oagtadt, fortfar att för den intecknade gälden häfta, och att, då inteckningshafvarens rätt således ej rubbas genom afsöndringen, hans hörande deröfver ej eller lärer erfordras.