Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stat, må hända icke daterar sig förrän ifrån år 1816; men att den del af Arméen, som med erkänd framgång gjorde iSi3 och igi4 års Campagner, var indelad efter denna nyare method, under särskildta dertill commenderade Divisionsoch Brigad-Chefer, under bägge Fälttågen, både uti Tyskland och uti Norrige; och vågar jag tro, 6p Den 2't Februarii. att om, i enlighet med hela Europas nyare tacht; en sadan Arméens indelning anses vara nödvändig under krig, torde det vara tjenligt, att bibehålla den oförändrad under freden; då, i annat fall, Arméen, hvarje gång vid påkommande krig, blefve blottställd för ståndig reform, eller ny organisation. Friherre Sparre tilläde derefter mundtligen ■ Herr Lehnberg och Herr von Francken hafva begärt, att deras yttranden skulle få åtfölja till det Utskott, till hvilket målet skulle remitteras; men då Herr Monfgoinmerie ej begärt någon remiss af sitt Memorial, torde frågan kunna förfalla; hvarföre jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition härpå. Friherre Anckarsvärd} Carl Henric: Vid det historiska af Friherre Björnstjernas yttrande, angående den nya organisationen af Arméen, har jag ej annat att anmärka, ån att han gifvit en i min tanka allt för vidsträckt application åt 7 och i4 §§. RegeringsFormen, i afseende på Indelnings V erkets ceconomiska del. Man torde påminna sig att Svenska Arméen framställer egenskaper, som man ej finner uti andra Arméer. Hvad man åberopar från dem, blir således åtminstone i oeconomiskt afseende, icke användbart till vår Årmée. Andra Staters Ar-i mcers organisation på Divisioner under fredsfot år helt naturlig, och en följd af deras samlade läge på mindre inskränkta punkter. Uti andra Länder göra de under fredstid Garnizonstjenst i Fästningar och Städer; samlade der till ett be^ Den 24 Februarii. lopp sorn öfverstiger 2 å 3 Divisioner hos oss.
Hon skulle i sin lifstid bebo denna egendom, och att efter hennes död, den aldrig skulle gå i arf, utan tillfalla Hertig Carl Gustaf, och efter honom den äldste manlige Arfvinge, man efter man; utan att af någon, få till mer eller mindre del, söndras eller abalieneras, eller mera än af en, på samma tid ägas. 2:o Skulle Hertig Carl Gustaf dö, utan manliga arfvingar, tillfaller egendomen den äldste Svea Eikes Arffurste, som näst efter Kronprinsen, äger rätt till Kronan. 3:o Om ingen Arffurste är, tillfaller egendomen den äldsta Kronprinsessan, som är ogift; och om ingen är, tillfaller den K. M. och Kronan, till dess Piket hugnas med Arffurste eller Prinsessa. 4:o Alla möbler, för egne medel köpte, begripas icke derunder. 5:o Skulle Prinsessan blifva gift, och af sådan anledning, blifva utrikes vistande, skulle Hon af K. M. och Kronan återfå köpeskillingen 40,000 E:dr, och sedan icke hafva befattning med detta hus. 6:o Lärer K. M. besörja om tillbyggnaden vid detta hus, samt 7:o Anslå en viss summa till dess underhåll, m. m. Nu hafva vi likväl oss bekant, att K. Förordmn d. 27 April 1810 i så måtto förändrar 16 Kap. 1 g ÅrfdaBm, att disposition af fastighet icke får äga rum längre än till emottagaren och dess efterträdare, hvarefter fastigheten erhåller natur af vanlig arfvejord. Efter Prinsessans år 1829 inträffade död, har palatset haft 2:ne innehafvare, nemi. H. K. H. Prins Carl, n. v. H. K. H. Kronprinsen, och efter honom, II. K. H. Prins Gustaf. Under förutsättning att Prinsessan Sofia Albertinas testamente blifvit lagligen bevakadt, borde således palatset efter Prins Gustafs död hafva tillfallit Hans höga Föräldrar; i annat fall är det Danaarf och tillfaller Staten. Sådan är min upfattning af frågan. Det finnes inom detta
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets Grundlag, eller Allmän Lag, eller Rikets sannskyldiga nytta, åligge det då —”” röste Ja; den, det ej vill, röste Nej; Bih. till R. St. x 2 Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 5o. Vinner nej, kommer berörde Grundlags-förslag icke alt hvila till behandling vid nästa Riksdag.” Stockholm den 8 October 1840. N:o 5o. Ant. till Exp. Ut«k. dsn 8 Oct, kl. 5 e. m. Memorialangående underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan, alt Kongl. Majit täcktes complettera StatsP. ådet. Conslitulions-Ulskctlet, som, i sammanhang med det i Memorialet N:o 38 til! Riksens Ständers pröfning öfverlemnade Vallags-förslaget, företagit den omarbetning af Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, som fordras för att bringa deras stadganden till öfverensstämmelse med nyssnämnde förslag, bar det icke kunnat undfalla, huru mycket de svårigheter, hvilka från ett sådant försök äro oskiljaktig», ökas genom ovissheten om det beslut, som Kongl. Maj:t kan komma att fatta, i afseende på åtskilliga Grundlags-ändringar, hvilka Riksens Ständer vid denna Riksdag för sin del beslutil.
Återigen tyst en lång stund; och Truls hör, hur dropparne lossna från grenarne, en efter en, stora och tunga. Så skär plötsligt en ångpipas gälla hvissling genom natten, i nästa ögonblick ännu en, och de begge tågen löpa ut ifrån hvarandra, hvart i sin rigtning. Och Truls följer dem med blicken, tills det sista glimtet af bakersta vagnens lanternor försvunnit; och länge efter att detta skett, lyssnar han till det omärkligt händöende bullret, ända tills han plötsligt spritter till och vaknar upp och griper sig i, att sedan länge intet som helst varit att höra – utom tystnaden; varit att se – utom mörkret; varit till – utom han, – och dunklet, och tystnaden, – och så återigen han, som icke visste, hvar han skulle göra af sig i denna oändliga tomhet. Någon ropade efter honom inifrån huset, ropade hans namn ut i mörkret. Han gick tillbaka in i trädgården, trefvande sig fram på de slingrande gångarne och stötande emot nedhängande grenar, hvilka urladdade sin väta på hans ansigte och kläder. I ingångsdörren öfver trädgårdstrappan stod hushållerskan och spejade ut i mörkret efter honom: «Vill kandidaten äta kvällsmat? Truls stampade smutsen från skorna och trädde in. Han kom in i en lång, smal, mörk gång, i hvars ena ända sken ljus genom den halföppna dörren, trefvade sig fram långs väggen och befann sig i «kammaren», hvilken han brukade som matrum. På motsatta dörren var en glasinfattning med ett skynke för, genom hvilken man kunde titta in i folkstugan, som nu icke tjenade till annat än sängplats för hushållerskan. Den förra «kammaren» innehöll ej heller stort: ett bord, några pinnstolar, den gammaldags jernugnen med en fläckt örn i upphöjdt arbete, en slagklocka med metallskifva och böle af ek. Under taket lupo bjelkarne synliga, och de begge fyrrutiga fönsterna hade bara korta, tunna, hvita tvärgardiner, – nedtill drogos hvarje kväll, när lampan tändes, enligt gammalt skick spjelljalousier för.
Om, uti de länder, der antalet af sädesförbrukande stadsboer uppgår till detsamma, som de producerande landfmannens, dylika anstalter icke finnas, så härrör detta deraf, att dessa båda classer der bo så nära hvarannan, att de också kunna känna den ena den andras förmögenhets-tillstånd och att derstädes således den personliga crediten kan göra tillfyllest. Dessutom finnas i dessa länder andra inrättningar till creditens underlättande, som göra de förstnämnde umbärlige. Da nu Lagstiftarens åtgärd för ändamålet påkallas, icke af medlidsainheten allena, utan af samhällets nu egande skick, saar ock tydligt, att halfva och ofullständiga åtgärder icke böra vidtagas. Ögnamärket bör vara att åt fastigliets-egaren bereda möjligheten, att med andra samhällsclasserna fritt täfla om credit. Ofvanföre tror jag mig hafva visat, att han endast genom realcredit kan deltaga uti denna täflan, der personliga crediten är handelns uteslutande tillhörighet. Skulle man uti ett land, der inre handeln ännu är så inskränkt, som den är det hos oss, vilja inskränka fastighets-egaren till blott personlig credit, så vore det alt göra honom bero - Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 43* ende af de andra samhälls-classerna, genom det fullkomliga godtycke, en sådan hans credit komme att blifva underkastad; skulle man, sedan man genom låne-inrättningar, beräknade endast på personliga crediten, inlockat fastighets-egaren på dess äfventyrliga bana, icke vilja göra för real-creditens utbildande, hvad sakens natur fordrar, så vore det, i min tanka, att handla o rättvist. Hvad är det som lagstiftningen nu gör till främjande af real-crediten P Den lånsökande fastighets-egaren får af Domstolen ett betyg, att han har fast egendom att erbjuda i underpant för lån. I sakernas närvarande ställning, vid den täflan om credit, som nu eger rum , gör detta icke tillfyllest. Den lånsökande fastigbets-egaren behöfver ett vitsordande öfver beskaffenheten af den pant, som han till säkerhet erbjuder; det vill säga, ett document, sorn utvisar den i pant erbjudna fastighetens värde.
13 kyrkosysslomanna-tjensterna tillslagne löner skulle, efter vederbörande innehafvares afgång, jemte de till Konsistorii-amanuenserne nu af Statsverket årligen utgående 400 R:dr, användas till Konsistorii-expeditionernas af mig föreslagna löneförbättring. ” ”3:o. Konsistorii-sekreterare och Kamererare skola hvardera bekomma 2,000 Riksdalers årlig lön, hvilken, åtminstone i de större stiften, bör, i samma ordning som Lektorernes, efter hvarje femte års väl vitsordad tjenstgöring förhöjas med 500 R:dr, tills den uppgått till 5,500 R:dr, med rättighet tillika för desse tjenstemän, alt, efter 50 års väl vitsordad tjenstgöring samt uppnådd 65 års ålder, erhålla afsked med pension, motsvarande lönen vid afskedstagande!. Likväl skulle till Kongl. Blaj.ts disposition ställas medel att vid den nya löne-ordningens första inträde, tillägga dem, med afseende på deras föregående arbete i Statens tjenst, högre än den lägsta lönegraden. Dessutom må vid hvarje års slut efter förekommande behof lämplig ersättning tilldelas åt af expeditionen begagnad renskrifvare.” — I sammanhang hvarmed motionären föreslår: ”att Rikets Ständer ville till de ofvan föreslagna förbättrade lönerna, äfvensom till pensioner åt gamla Domkyrko-sysslomän, som kunde vilja taga afsked, för nästa statsreglerings a ne år ställa till Kongl. Maj.-ts disposition tillsammans 25,000 Riksdaler, alt eller behof användas.”
I synnerhet svarar han för faran af: i. naturhändelser och sjöolyckor, ändå att de uppkommit genom tredje mans vållande, såsom: sjövattens inträngande, strandning, skeppsbrott, sjunkning, eld, explosion, blixt, jordbäfning, skada genom isgång, kantring, sjökast o. s. v.; 2 krig och åtgärder af högre hand; 3 qvarstad eller seqvester; 4. stöld, sjöröfveri, plundring och andra våldsamheter; 8. förbodmande af de försäkrade föremålen för resans fortsättning eller deras användning på annat sätt för nämnda ändamål; 6. oredlighet och förseelse af befälhafvaren eller någon af besättningen, såvidt derigenom skada å det försäkrade föremålet uppstår; 7. sammanstötning af fartyg, utan afseende derpå att det försäkrade föremålet omedelbart genom sammanstötningen eller genom dess följder lider skada, eller att den uppstår derigenom att af det försäkrade föremålet ersättning måste utgöras för skada, som tillfogats tredje man. § 224. Deremot svarar försäkringsgifvaren icke: i. vid försäkring af fartyg eller frakt, för den skada, som uppkommer derigenom att fartyget, vid den tid faran började, icke var sjövärdigt eller behörigen utrustadt och bemannadt eller försedt med behöriga skeppshandlingar, ej heller för den skada, som, utom vid sammanstötning, uppstår derigenom att redarne måste utbetala ersättning för den förlust, som genom befälhafvarens eller besättningens förvållande blifvit tredje man tillfogad.
St:s und. skrifvelser till K. M. : N:o 24, ang:de förordning, rör:de handelsboks vitsord; N:o 25, ona förmånsrätt för förskott på till försäljning lemnade varor; N:o 26, ang:de förändring i K. förordningen d. 10 Juni 1841, rörrde vilkorliga utmätnings-resolutioner i vissa fall; N:o 28, i fråga huruvida K. förordningen d. 19 Maj 1845, ang:de giftorätt och morgongåfva eger retroactiv verkan eller ej; N:o 29, angtde förklaring af 5 § i 16 cap. jordabalken ; N:o 30, angide inskränkning af underdomares skyldighet att renovera domböcker; N:o 31, angtde ändring af 2 cap. 5 § utsöknings-balken samt K. förordningen d. 28 Juni 1798; N:o 32, ang:de indragning af kåmners-, lagmansoch riddaresvne-rälterne; samt N:o 33, ang:de ändring i författningarne rör:de inteckning. Föredrogs ånyo Bevillu.Utsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 27, dels i anledn. af erhållen återremiss å vissa delar af betänk. N:o 13, och mern. N:o 23, ang:de tullbevillningen, dels ock ronde några af Stånden derutinnan i öfrigt ännu oafgjorda frågor. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. Irsta punkten, ang:de den af Utsk. yttrade åsigt, att frågor om bibehållande eller borttagande af gällande förbud mot en varas ineller utförsel, när 2 Stånd stannat emot 2, borde förfalla samt gällande stadganden derutinnan skulle förblifva oförändrade. Denna punkt ansågs icke hos R. o. Ad. erfordra någon åtgärd.
Jag medger, att den mindre jordbrukaren inom missväxt-orten, som hvarken har säd eller förlag att köpa den, ej härvid kan komma ifråga; men då ej allenast författningarne utan äfven menskligheten ålägga den förmögnare inom socknen att hjelpa de behöfvande, bör ej ali resource härtill beröfvas honom. Då behofvet påkallar brännvinsbränningens inhiberande, vore säkert bättre, att såväl vid partiel sorn allmän missväxt bränningen totalt upphörde och allmänheten derom underrättades minst arne månader förut, hvilket så mycket lättarö bör kunna ske, om bränningstiden ej börjar förr än den i November. Städerne hafva sedan den allmänna brännvinsbränningsperiodens början småningom inträngt allt mer och mer uti landtbrukaren yrke och näringsfång. Jag känner Städer, hvilkas Borgerskaps angelägnaste göromål är potates-odling å den jord, som från början blifvit dem öfverlåten till producerande af sådana ämnen, som skulle gagna fabriker, och i hvilkas bodrörelse det mesta är bisak, utom hemma fabriceradt brännvin; och är jag öfvertygad, att denna smygförsäljning, sora nästan alltid sker på credit, mera verkar demoralisation, än det oftast ogrundade förhållande, sorn numera nästan öfvergå» till ordspråk: "Att Bonden super, så länge pannan rinner." Jag känner deremot ganska få exempel af detta slag, och jag bor likväl uti en trakt af Westergöthland , der nästan hvarje torpare bränner. Då det nu troligen ej skulle väl anses af Städerna, om Landtmannen', under den tid, då åkerbruket ej sysselsätter honom, småningom inträngde sig i deras näringar och slutligen höll öppen salubod utan försitt lius, föreslår jag, att livar och en må blifva vid sitt yrke, så att Borgaren ej gör åkerbruket och brännvinsbränningen till sin näring och att Landtbrukaren -ej bryr sig om, Ö* Den 10 Tcbruarii f. m. att tänka pä bodhandel; och torde hufvudvilkoret härvid blifva, att Städerna förlora sin brännvinsbrännings-rättighet, såsom för öfrigt troligen mera skadande än gagnande för dem.
Riksens Ständer förmoda Kongl. Stats Kontoret , uppå skeende anmälningar från Eder Kongl, Majus Befallningshafvande, kunna i många fall härtill bidraga vid de Remisser, som i andra an, damål till och ifrån hvarje Län årligen på vissa tider för sig gå , och Lafidt-Räntinästare äfven å* läggas såsom en tjenstskyldighet, sådan afvexling emot åtnjutande af dén anslagne procenteri. -I sammanhang härmed hemställa Riksens Ständer i underdånighet hos Eder Kongl. Majit om. icke Eder Kongl. Majus Befallningshafvande tillika kunde i Nåder erinras att för den goda sakens skull fästa den oafbrutna tillsyn å verkställigheten, hvarigenom må undvikas, det Bankens och det allmännas uppoffringar fruktlöst förspiilas Bärnt Orternes Invånare likväl sakna en påräknad hjelp uti deras öfverklagade förlägenhet. Riksens Ständer framhärda Scc. N;r igrj. Uppläst och godkänd hos Samti. Riks-St. d. i5 Juni r818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om förfarandet med Bergsmanshemman vid bristande Tackjernsblåsning , och om inrättande af en Bergslag i Norrbottens Län. Med kännedom, det flera Jern-Bergslag un - Underdåniga Skrifvelstr, 455 eler tidernas lopp ; genom förminskade tillgångar på Skog och på Malm, kommit i det förändrade skick, att dit hörande Bergsmanshemman icke så* sorn tillförene konna idka Bergs mann a-yr ket, uJ tan antingen blott till en del, eller ock numera alldeles icke f tillverka Tackjern , hafva Riksens Ständer ansett dessa hemman , med hvilkas förmåner följa motsvarande skyldigheter, böra, vid förminskad eller än mer alldeles upphörande blåsning. och Tackjerns-tillvexkning, i förra händelsen erlägga någon skatt mot sina förmåner och friheter, samt i den sednare alldeles lemna sina Privilegier.
St. ingifva dessa förslag till statsregleringen, innan den för riksdagens längd i grundlagen bestämda tid tilländalupit. Att inom loppet af denna tid få några frågor af Bevilln.Utsk. besvarade rör:de den brännvinsbeskattning, som detta Utsk. ämnar hiresia, och de inkomster, som i följd deraf kunna vara att påräkna, anser jag hade varit ett fåfängt hopp. Vi känna nogsamt i hvad skick denna fråga, hvarpå så många förhoppningar blifvit grundade, belinner sig uti Bevilln Utsk. Den hvilar ännu nästan outredd. Hvad åter tullbevillningen angår, lära vi nogsamt erinra oss, att det icke är mer än 8 dagar sedan de meddelanden från K. M. inkommit, hv.ilka skola ligga till grund för denna frågas behandling; och alla dessa omständigheter utgöra tillräckliga skäl, hvarföre StatsUtsk. icke kunnat tillämpa den grundsats, som jag skulle önska kunnat följas. En vidare utveckling af denna sak torde vara öfverflödig, enär hvad jag anfört lärer utgöra tillräckligt upplysande skäl för StatsUt'sk:s förfarande. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Innan jag går att utlåta mig öfver det s. k. princip-betänk , ber jag att såväl för detta som öfriga statsregleringen rörande utlåtanden få hembära StatsUtsk. min tacksamhet för den hittills inom Representationen okända hushållsamhet, hvarmed förslagen äro uppgjorda. Då detta betänk, i sin helhet föredrages, ber jag att först få förena mig med Frih. Åkerhjelm i afseende på frågan om fastställande af ett medelpris å den under lönerna inbegripna spannmålen, emedan jag anser det välgörande för landet och således måste beklaga, att StalsUtsk. icke funnit skäl att tillstyrka bifall härtill. Med ett sådant generelt pris äro nemi. förknippade 2:ne väsendtliga fördelar: den ena, lättnad i räkenskaperna och revisionen; men den andra och hufvudsakligaste, att den skattdragande allmogen derigenom under de svåra åren icke drabbas hårdast af missväxten, då tyngden blir fördelad på alla åren.
Hvad sålunda blifvit yttradt med hänsigt till Kanslisttjensterna eller i allmänhet, gällde äfven, åtminstone i väsendtlig mån, angående Kopisterna och tjänstemännen i lägsta graden vid andra verk; dock kunde visserligen en del af dessas göromål, och deribland förnämligast den tidsödande renskrifningen, der sådant funnes lämpligt, besörjas genom tillfälliga biträden, emot en efter arbetet afpassad godtgörelse, hvadan ändamålet bäst skulle vinnas på det sätt, att ett mindre antal af dessa platser bibehölles på stat, men de öfriga indroges med vilkor, att ett emot lönen svarande belopp ställdes till embetsverkets förfogande, för befrämjandet af ärendenas gång; och borde bestämmandet af det anta! dylika platser, som kunde befinnas lämpligt att bibehålla eller indraga, för hvarje embetsverk särskildt komma under ompröfning; varande detta Departements-chefens yttrande och förslag, enligt StatsRådets underdåniga tillstyrkan af Kongl. Maj:t i nåder gilladt och godkändt. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. 13 Emot hvad sålunda blifvit af Kongl. Maj:t föreslaget har val Herr Björck, uti ofvanberörda inom Borgare-Ståndet afgifna anförande, erinrat, att med den af Rikets Ständer ifrågaställa indragning af Kanslistoch Kopist-tjensterna och lönebeloppens anvisande till Kongl. Maj:ts disposition, åsyftades en ändarnålseuligare reglering af arbetet inom stats-expeditionerna på det dugligheten och de större insigterna måtte kunna göra sig mer gällande, då nemligen för de yngre tjenstemännen härigenom skulle beredas tillfälle till någon godtgörelse för den tid och det arbete, de måste använda för att vinna erforderlig öfning och erfarenhet i göromålen, — samt att, enligt hans åsigt, bibehållandet af den nuvarande organisationen icke vore lämpligt för vinnandet af omförmälda ändamål. — Utskottet anser dock genom
Harpa fUljde sang af en musikhlskare, deklamation af fröken Thekla Ahlander, samt efter supén &amp; ter sAng, d&amp; en musikiblskare med guitarr-ackompagnernent fiiredrog franska och italienska visor samt Bellmans-shnger. Herr Jakob Kulle hade utstalt nAgm vafntsder, prof pi % S Q ~ D konstslöjd. Stamningen var liflig och först eifter midnatt aitskiijdlos slllskapet. g Fdrbundets hyrd iiro under 9n&lt;srs d n d snrn81da: ArbetsgZfva~e: for erhAlltnnde af lararinnor 14, lektioner 10, bitraden i hem 3, bitrade i affibr 1, s: a 28. Arbetssökande: lirarinnor 25, lektionsgifvare 2, stbrdinnor och bitraden i hem 8, kontorsoch skirifbitrhden 8, sjuksktiterskor 2, s: a 45. (Forts.) I förening med Praktiska Arbetsskolan för Barn och Ungdom (s. k. Palmgrenska skolan) öppnades hösten 1880 ett semi~wriuna för utbildafide af sl6jdZärare och slöjdkirarinpaor och pAg&amp;r fortfarande. Omkring 700 elever hafva under Arens lopp utexaminerats.
Utskottet, som tagit detta memorial i öfvervägande, finner visserligen, att långa uppskof i omförmälda hänseende kunna leda till ooruningai, men då deremot förekommer: att ej någon må emot 5 §. Giftermåls-Balken till äktenskap tvingas, utan att, så mannens, som qvinnans frivilliga ja och samtycke bör gifteimålet fästa; 11 Lag-Utskottets Memorial, N:o 27. alt ett påbud för fästehjon, att, inom viss tid, fullborda den handling, som lagstiflaren således ansett böra grundas på deras fria villja, skulle stå i upppenbar strid med berörde lagrum; att det i 3 §. 12 Cap. åberopade Balk, stadgade förbud för dem, att ”före vigseln flytta i hus och bo samman”, innefattar ett correctiv emot den af motionären befarade osedligheten; att helgden af en inrättning icke upprätlhålles genom tvånget utan öfver^ tygelsen, hvars bibringande, så vidt vigseln angår, måste utgöra presterska_ pels omsorg; och ändtligen alt presterskapet i i5 Cap. 17 §. Kyrkolagen, fått sig ålagd t att varna emot ”i lång tid anstående förlofningår”, hvarmedelst lagsLiftaren anvisat den väg, som, med bibehållande af den frihet, som utgör lmfvudvilkoret för äktenskapet, lämpligast bör kunna leda till det af motionären åsyftade mål; Så får Utskottet, som, med afseende å nu anförde omständigheter, ej kan understödja ifrågavarande motion , vördsamt tillstyrka, all densamma icke må till nägoti åtgärd föranleda. Stockholm den 1 November 1844* Ant. till Exp. UtsL den 1 Nov. kl 2 e. ra. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets under l\'.0 8 afgifne Utlåtande öfver väckt fråga om förändring i 12 Cap. 1 § Gif termåls-Balken cell i5 Cap. 24 <§. Kyrkolagen. Nämnde utlåtande, deri den uti berörde hänseende föreslagna förändring är vorden afstyrkt, har af Höglofl.