Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tager man härvid i betraktande de grunder, efter hvilka valet af ledamöter i Utskotten förrättas, eller borde förrättas, och dervid besinnar, att det är något så när likartad sakkunskap och insigt i de ämnen, hvilka falla under de olika Utskottens serkilda behandling, som bestämmer detta personalens val, så är temmeligen uppenbart, att, i allmänhet taladt, äfven ett mindre antal väl valda ledamöter från de serskilda Utskotten kunna uti det sammansatta tillhandagå med aila de utredningar och upplysningar, sorn alla tillsamman kunde meddela. Vill man åter icke medgifva detta, så förnekar man i och med detsamma principen för behöfligheten af olika Utskott för olika ärenden, och af olika förmågor för deras beredande. Då likväl detta icke får antagas, måste ock af det anförda följa, att antalet af ledamöter i sammansatt Utskott kan, utan fara för ärendenas mogna pröfning, förminskas och behöfligheten af plena-sammanträden alltså förnekas. Konstitutionsutskottet har, i betraktande häraf, trott att under vanliga förhållanden, då sammansatt Utskott af behofvet påkallas, tvenne ledamöter af hvarje stånd uti de Utskott, som gemensamt skola sammanträda, dertill kunde förordnas, samt derest, i anseende lill ärendenas mångfald och olika beskaffenhet, förstärkning ytterligare befunnes nödig, denna förstärkning då kunde bestämmas så, att från hvartdera af de sammanträdande Utskotten till frågans behandling ytterligare tvenne ledamöter af hvart stånd dertill utses, och detta sålunda sammansatta Utskott ega att betänkande till Rikets Ständer afgifva, utan att Utskottens öfriga ledamöter deri taga del. Konstitutions-Utskottet får alltså, på dessa grunder, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå följande lydelse af:
M:s derpå grundade nådiga bref af den 17 Mars 1824, de fleste vid nämnda verk anställde embetsock tjenstemän, ehuruväl endast försedde med konstitutorialer och änskönt visse af dem innehade ijenster vid andra verk, blifvit uppförde å expeklänsstat till åtnjutande af de löne-belopp, som efter deras olika tjenstegrader af magazins-inrättningens fond utgingo, dock utan förhöjning för lönespanmålen och med förbindelse för desse tjenstemän att, 0111 och när så påfordrades, inl ih. lill F. St. Skrifvelse, JV.o gS. gå i tjenstgöring i kontoret för raagazins-ärendenas utredning samt under vilkor, att, om de genom befordran till lediga tjenster i allmänna verk erliölle ökad löne-inkomst, de af dem innehafde expetans-löner skulle i förhållande dertill minskas eller indragas; att assessoren Törneman, som år 1824 hos allmänna magazins-direktionen innehade kammarförvandts-tjenst, med årlig lön af 426 r:dr 32 sk., under sedermera fortsatt oafbruten tjenstgöring dels lios den serskilda styrelse, som öfvertag magazins-ärendenas utredning, dels uti det under Kammar-rätten lydande revisions-kontor för dessa ärendens slutliga utredning, blifvit af sistbemälde embetsverk förordnad till kommissarie vid nämnde kontor, hvilken åtgärd jemväl erhållit E. K. M:s nådiga fastställelse, samt att, i afgifna underd. utlåtanden öfver assessoren Törnemans hos E. K. M. gjorda och till högstberörda nådiga framställning föranledande undell. ansökning om kommissarie-lönens bibehållande å indragningsstat, Kammar-rätten denna anhållan understödt, deremot Stats-kontoret förklarat sig, endast af billighetsskäl, anse Törneman böra bibehållas vid den lön 426 r:dr 32 sk., deraf han vid magazins-direktionens indragning var i åtnjutande, hvilken sistnämnda mening jemväl hos Rikets Ständer vid sednast förflutna riksmöte gjort sig gällande.
Af brist på hamn har denna stad ej någon betydlig handel, ehuru den omgifves af det bördiga Wadsbo härad, hvarifrån större delen af landtmannaprodukterne nu, i allmänhet af possessionaterne och uppköpare, till andra orter afföras landvågen eller lastas vid någon af Götha kanals stationer. Staden har 7 fartyg af tillsammans 169 lästers drägtighet. Fattigvården i denna stad är särdeles väl ordnad. I dess lokal intagas de utfattige, och de mindre bemedlade få der dels mat och dels arbetsförtjenst. Årliga kostnaden för denna fattigvård uppgår merendels till 2,000 R:dr banko, ehuru i staden tinnes en annan välgörenhetsanstalt, stiftad den 5 October 1796 af Rådmannen Olof Flyberg genom donation af säteriet Trilleholm 1 mantal med qvarn i Ullerfvads socken. Enligt bemälde Flybergs förordnande äro Pastor och Komminister i Mariestad disponenter af denna egendom, med hvars afkastning, nu uppgående till 100 tunnor spannmål, årligen underhållas 18 barn, som äro utackorderade dels hos fosterföräldrar på landet och dels hos handtverksmästare i staden; hvarjemte några föräldrar, som hafva barnen hemma hos sig, af nämnde fond erhålla uppfostringshjelp. I Mariestad tinnes ock en flickskola, der 26 flickor för närvarande erhålla undervisning i kristendomen och fruntimmersarbeten, de flesta utan och några få mot en ringa afgift. Denna skola, grundlagd af Mamsell Beata Brunn genom en gåfva af 1,000 R:dr riksgäld, trädde i verksamhet år 1845 och har lemnat särdeles goda resultater samt blifvit omfattad med den välvilja och frikostighet, att dess fond vid nästlidet års slut uppgick till 1,871 R:dr 9 sk. 3 r:st banko Lidköping, med 2,258 invånare, deraf 39 handlande med 53 biträden, 77 handtverkare med 45 gesäller och 57 lärlingar, är indelad i 203 tomter och består af två hufvuddelar, kallade Ganda och Nya staden, anlagde den förra på 1400-talet och den sednare år 1762.
S. D. Vid ånyo skedd föredragning biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande Utlåtanden: N:o 3, angående väckt motion om ändring i vissa delar af föreskrifterna, rörande Fyroch Båk-afgifters erläggande; N:o 4, i anledning af väckt fråga om reglering af Postiljonernes lönevilkor; och N:o 5, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående en vid verkställd rotering af köpingen Trelleborgs jord i denna köpings ordinarie båtsmanshåll uppkommen öfverskjutande mindre rote-andel. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Memorial N:o 22, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande N:o 18, öfver väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52 § af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Juni 1752, angående rättighet för allmogen att till Rikets Städer få till försäljning afföra den afvel och de varor, dess hemman af sig kasta. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtanden: N:o 3, angående väckt fråga om ändring, i vissa delar, af föreskrifterne, rörande Fyroch Båk-afgifters erläggande; N:o 4, i anledning af väckt fråga om reglering af Postiljonernes lönevilkor; och N:o 5, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående en, vid verkställd rotering af köpingen Trelleborgs jord, i denna köpings ordinarie båtsmanshåll uppkommen öfverskjutande mindre rote-andel. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorialer: N:o 226, i anledning af väckt motion om upplåtelse åt staden Köping af en del utaf krono-lägenheten Hushagen.
Den 91 Februarii, namn af barmhertige broder, bistå sin jämncbristen och nästa mot 15, ao, ja efter berättelse ofta till 50 a 60 procent. Skrämd tor denna höga ränta och lyckligtvis ännu ägande vänners lörtrornde som borga för honom, vänder han sig till Disconten och blir hulpen. Men huru länge? jo till nästa omsättning då skall han afbetala 400 R;dr utom prenumererad ränta på återstoden; och hvar skola dessa tagas? af egna tillgångar är det omöjligt; ty man kan ej vänta att med svält och nakenhet kunna spara hop denna summa till behofvets stund. Se då mine herrar! då nödgas denna landtman lenina sig till samma dass af, jag vågar säga, blodsugande menni&kor, den han f ar förut undvek, för att på kortare tid få låna de 2:ne gånger om året förfallande omsättningar; och följden häraf blir; hvilken? jo den, att vid brukande betalning till den barmhertige brodern, han blir lagsökt, naturligtvis dömd, att under utmätningseller bysättningstvång, betala; och hvad har han således att välja? Jo, antingen att låta sin lösa egendom först, och om den ej är tillräcklig, den fasta sedan springa, eller förlora sin frihet. På detta sätt torde en stor ds 1 executiva försäljningar vållats och flere familier blifvit biagta till tiggarestafven. Och vid dylika tillfällen, mine herrar! då framträder den rike som genom sitt inflytande bidragit till dess landsförderfliga författningar, och slår un. der sig hans lilla egendom, för ofta mindre än halfva värdet. 622 Den 21 Februarii, En annaa orsak torde kunna uppsökas i den nog ursägteliga hog eller nästan råge, att odla, hvartill man i allmänna hushållsskrifter så rundeligen blifvit uppmanad och de förr varande höga sädespriser föranledt, hvilka lofvade om ej en rik, dock en tillräcklig ersättning för möda och förlag. Denna väntade ersättning skulle förfela, då production genom ett så allmänt bemödande öfversteg hvad som uti ett mera folkfattigt land kunde förtäras.
Detta var mer än Julie ansåg sig kunna otadladt uppföra på galanteriets räkning. Hon blef derföre hastigt allvarsam, drog sin hand tillbaka, och svarade temligen kallt: ”Lita ej derpå; ni kunde hedraga er.” Om baronen fått ett kallt duschbad vid ett tillfälle, då han varit plågad af stark värma, hade kylan deraf ej kunnat jemföras med det duschbad, hvarmed han nu alldeles oförberedt hugnades. Väl hade han många gånger funnit, att ingen barometer kunde vara mindre att lita på, än den som visade graderna af hans herrskarinnas omvexlande lynne; men så hastigt hade den aldrig sjunkit. Baronen hade fallit ned från öfversta våningen af sina luftslott, till sjelfva trossbotten, der han förvarade aflagdt skräp. Under det han nu stökade omkring härstädes, träffade han på en artikel, ditkastad förmodligen genom misstag, emedan den begagnades så sällan. Nämnde artikel plägar gå och gälla under namn af eftertanka. Den kom nu så väl till pass, att baronen med all varsamhet upptog den, och var under en hel qvart i den grad fördjupad deri, att Julie fann tiden högst ledsam, och var ej i stånd att begripa, hvad baronen kunde tänka på så djupsinnigt. ”Huru är det, herr ryttmästare,” frågade hon efter en stund; ”jag tror ni ej är hemma? Bekänn hvar er inbillning svärmar omkring! Jag har ej förut funnit er vara älskare af drömmar.” ”För ingen del, mamsell St–hal! Jag är fullkomligt vaken, och äfven hemma, så helt och hållet hemma, att jag sysselsatte mig med mitt eget obetydliga jag.” Julie bet sig i läppen; men som hon fruktade, att baronen skulle smickra sig med, att hon oroades af hans ovanliga köld, fortsatte hon med högsta likgiltighet: ”Nå, det är godt att ni är vaken. Jag skall då omtala någonting trefligt. En mängd längre bort boende ungdom, som också är bjuden till bröllopet, kommer hit ett par dagar före midsommar, hvarefter vi följas åt till den stora högtidligheten på prostgården.
Ja, herr Tobiasson var ett ovanligt gammalt nöt, det visste han. Men han kunde icke fatta hvarför han skulle vara det. Han hade från barns-ben sökt att vara klok och rörståndig, som alla andra roro det. Men det hade icke lyckats. Och derrör stod han nu och granskade sitt ansigte, som om han der kunde finna svar p4 de spörsin31 han stälde till sig sjelf. Ansigtet sig emellertid ut, som om det kunnat tillhöra en ganska intelligent gammal herre. Derrör trodde ingen honom om att vara sidan han erk kli gen var. Och det var val. Ett lustigt ansigte var det. Det kunde bli I h g t och det kunde bli kort. Det hade mjuka, rörliga drag, liksom af kautschuk. Mumen var hoptryckt, som hade man slutit den genom att ge hakan en knyck, näsan var klumpig och stor, beherskande det hela med komiskt majestät. Ofver den blanka hjenan lag haret draget upp i tunna stripor för att skyla kalheten, men från öronen växte det mndt kring nacken i kortklippt st5lgril rikedom. Ur detta gummi-ansigte logo ett par ljusa ögon, skyddade af gardinlika ögonlock, med ni %nga skrynklor. Genom en elak liten dragning af ena mungipan i förening med en hopknipning af dessa ugonlock, kunde detta ansigte förvandias till en inkarnation af gubbslug illmarighet. Det viste herr Tobiasson, och han visste, att det var hans lycka, ty deri lag hans enda värn, när dumheten ville lysa igenom. &gt;Jaha jas, sade han och silg pil det godlynta gamla ansigtet med dess många valkar, faror och riinder. Det der y a h jaa var rör honom ett slags dillskap. Det kunde svara p % allting och utsiiga allting. Hela dagar kunde för$, utan att han hade annat umgänge än det. Men det kunde vara tillrilckligt s %, ty egent !igen bestod han af h4 personer. Det var just det, som förargade honom. Han hade flyttat den langa riigen från Lund till Stockholm bara för att bli qvitt den ena af dessa tvil. Och nu var han med i alla fall, det kände herr Tobiasson.
Ty af de äldre Danska lagarna, äfvensom af jordeböckerna inhemtas, att jordeboksränta!! i allmänhet i Danska riket, än - Stats-Ulskottels Utlåtande, N:o 1S2. 27 ela intill den lid, då Skåne, Halland och Blekinge lill Sverige aflräddes, utgjordes endast al Landgille, sorn utgick i smör, och Giesterisorn finnes Bestämdt i penningar. Att det förra, sorn utgjorde den betydligaste delen af jordeboks-räntan, från kyrkohemmanet! erlades till kyrkorna, har ej blifvit förnekadt. Frågan är således hufvudsakligen om jordegande-rätten, till hvilken hörde rättighet alt, mot eriagd städja, antaga åbo vid den förre åboens död eller afträde. l)å man således velat ådagalägga, att kyrkohemmanet! i allmänhet varit behandlade såsom kronohemman redan under den Danska tiden, eller att Danska Kronan från äldsta tider i allmänhet öfver dem utöfvat fullt dominium, innefattande -— såsom Kongl. KammarCollegium och Konungens Befallningshafvande sig uttryckt -—- egandeoch dispositions-rätten; så har man måst framför allt söka bevisa, att kyrkornas rätt tili landgille icke var förenad med rätt att uppbära städja vid ombyte af åbo, utan att städsel-rätten oafbrutet varit kronan förvarad. Såsom vittnesbörd för kronans egande-rätt till Halländska kyrkohemmanet har Konungens Befallningshafvande i första rummet åberopat ett den 2 Mars 1840 af den berömde Professorn i lagfarenheten vid Köpenhamns Universitet Kolderup Rosenvinge afgifvet betyg. Såsom innehållet af detta betyg anföres af Konungens Befallningshafvande, skulle Kolderup
Det lär sig älska skönheten omkring sig, som konstnären älskar den, och äfven den hvardagliga enformigheten genomtränges för dem af innehållsrikedom, när de lärt sig att med alla sinnen lefva, med alla sinnen njuta skönheten, först på barnasätt, i det lilla och enskilda, sedan, då blicken vidgats, i det stora och hela. 425 Mången kvinna, som själf vibrerar för skönheten, och naturen, som känner stämningens makt att ge färg åt tillvaron, som genomglö- des af minnenas poesi, hon försummar dock nu ofta att för barnen rikta hemlifvet och söckendagen, liksom feststunden och helgen, med denna färg, denna poesi. Men när hemlifvet åter blir en konst, till hvars utöfning kvinnorna erhålla ro och tid, då kommer en af de uppgifter, åt hvilka de med artistisk skaparglädje skola ägna sig, helt visst att blifva denna: att genom enkla och naturliga medel fylla hemmet och barnasinnet med dagliga glädjekänslor. Ellen Key. (Illustratör: O. Ankarcrona.) " jVlaman planche ". Ett reseminne af Alfhild Agrell. / 1 I et var en dag i hotell Bella Vista i Bordighera, hotellet uppe på bergsklinten, med hafvet så nära, att bruset därifrån hördes in i rummen, och med utsikt öfver Rivierans skönaste punkter, bland hvilka just i dag Ventimilias guldglänsande udde och Mentones mjuka bergssluttningar aftecknade sig med nästan fotografisk skärpa i den klara luften. Hotellet ägde ingen trädgård, endast en terrass m e d frukttyngda orangeträd och en bedöfvande massa rosor; men nästan strax invid dess fot låg en af dessa terrassformiga trädgårdar, öfverfulla m e d olikartade palmträd, som gifva Bordighera dess egendomligt sydländska prägel. I hotellets enkla, men ljusa och hemtrefliga matsal smögo sig kyparne omkring på tå, serverande desserten till middagen så hastigt som möjligt, vissa o m att eljes få skrapor af ägaren, som, dold bakom en skärm, öfvervakade allt m e d en Harpagons öga.
Prop. om Statsverk. 1850. och alt samtliga dessa skolor ställdes under Statens direkta tillsyn och kontroll, samt Statsbidrag till understöd för dylik skola endast under iakttagande af ofvannämnde vilkor syntes böra ifrågakomma, men Direktionen, med undantag för läro‘ämnenas antal och beskaffenhet, i öfrigt förbehållit sig fri beslutande rätt i hvad som med skol-undervisningen egde gemenskap, dels ock derföre, all, vidkommande den återstående betydligare delen af anslags—tillökningen, hvilken vore afsedd att tillgodokomma den egentliga Söndagsoch Aftonskolan, Kollegium, i öfverensstämmelse med sin förut yttrade mening, ansåge, att de techniska elementar-skolorna företrädesvis framför Söndagsoch Aftonskolorna borde med bidrag af Statsmedel understödjas; hvadan Kollegium, åtminstone för närvarande, och innan sig visat, huruvida och i hvad mån Statsanslag må varda för inrättande af förstnämnde slags skolor beviljadt, funne sig sakna anledning att föreslå någon förhöjning i den till Slöjdföreningens skola nu utgående årliga anslagssumma; såsom skäl för hvilket afstyrkande Kollegium derjemte i underdånighet åberopat, hvad Kollegium uti sitt ofvanomförmälda utlåtande af år 1847 i underdånighet anfört, rörande olämpligheten af ett betydligare understöds beviljande utaf allmänna medel till förmån för en läroanstalt, ställd under förvaltning af en enskild förening, hvars ledamöter kunde när som helst från föreningen afgå och för hvars framtida bestånd full säkerhet icke förefunnes; varande af Kollegium slutligen, i enlighet med hvad sålunda blifvit yttradt, i underdånighet hemställdt, det Kongl. Maj:t måtte i nåder föreslå Rikets Ständer, dels att ett årligt anslag af 2,000 r:dr må fortfarande utgå till Svenska Slöjdföreningens i Stockholm inrättade skola i dess egenskap af Söndagsoch Aftonskola, under vilkor att Stockholms stad fortfarande med 1,200 r:dr om året bidrager till bekostande af ändamålsenlig lokal för nämnde skola och att densamma underkastas den kontroll i afseende på Statsanslagets behöriga användande, som Kongl. Maj:t kan finna godt i nåder föreskrifva, dels att, för den händelse, att en med understöd af allmänna medel försedd technisk elementarskola komme att i hufvudstaden inrättas, samt Svenska Slöjdföreningen skulle med Stockholms stad träffa öfverenskommelse om Slöjdföreningens skolas sammanslående i egenskap af Söndagsoch Aftonskola med nämnde techniska elementarskola, Rikets Ständer måtte medgifva, att omförmälde årliga anslag af 2,000 r:dr må öfverflyttas på den Söndagsoch Aftonskola, hvilken sålunda körnare att med den techniska elementarskolan vara förenad.
Nu var det min ungdom, min smärtfylda ängslade pinade ungdom, som göt sig ikring mig, med samma stämning som en månskenskväll i september på slätten, hvilken föll öfver mig och sög och tyngde och blef till en själens krympning i vånda, hvarunder jag tyckte mig se mig sjelf vandra kring på landsvägar och i obygder som en svulten tiggare och klappa på i husen utan att någon öppnade och stå utanför gästabudssalarne och likt Lazarus be om smulorna från den rike mannens bord, en enda, enda fattig bit af det som var mig det enda nödvändiga. Och medan musiken jublade och dansen yrde och det stora rika lifvet sjöng, gick jag ut i natten som en sparkad hund och som en skabbig ensling. De vandrade förbi mig, alla dessa kvinnor som jag mött i lifvet och i hvilkas ögon jag sett in forskande och bedjande, de vandrade förbi mig, alla, med likgiltighet eller medömkan i sin blick, och det fans icke en som stannade och drogs intill mig, de vandrade förbi mig, alla, – bort, ut i lifvet, till andra. Här blef lycka och der blef sorg, den ena misstog sig och den andra fann den rätte, men sjelf stod jag ensam, medan alla andra gingo två och två, och jag sporde mig sjelf, i plötslig ångest och sveda, hvad detta var för ett lif att icke en enda gång, om än en aldrig så kort minut, ha varit älskad af en kvinna. Då var det som jag såg två ögon rigtade på mig, ängsligt forskande, två mörka ögon med något brännande inne i djupet, till en början långt borta, men sedan kommo de allt närmre, och kring dem formade sig småningom, ett efter annat, ett ansigte, en gestalt och slutligen en hel interiör, och jag såg alltsammans framför mig, som om det hade händt just i detta samma nu, och det är dock snart tjugu år sedan.
“Det är godt att vara kompanjon med konungen,“ sade han, och i stället för att sända ifrån sig några af sina många hemmamän, tog han flera till sig, i stället för att lefva mer indraget, bjöd han vänner och grannar oftare till gästning, fast han för att kunna göra allt detta måste pantsätta somt och sälja annat af sin jord. Men när våren kom, for han i viking i österväg till Östersjöns östra stränder och vände ej om förrän mot hösten, så att han kom till Öresund, då de stora skeppsflottor, som legat der för handelns skull, börjat vända hem igen. Snart upphann han ett skepp, som hörde konungen till, lastadt med malt, hvete och honung; det tog han, men satte styrman och troligen äfven besättning i land. Så kom han till mynningen af Göta elf och landsteg på Hisingen och brände upp gården för bröderna, som förut hade för konungens räkning tagit hans skepp de voro konungens fränder dödar en af dem och tager rikt byte. Utanför viken tog han ett stort köpskepp, lastadt med malt och mjöl, vid Lidandesnäs, vår tids Lindesnäs, gjorde han strandhugg. Sedan for han hem till sin gård och sin maka upp i Halogaland och var der i stillhet öfver vintern. Så hämnades den tiden en undersåte på sin konung. Men de rykande ruinerna på Hisingen ropade på hämnd. Harald bröt sjelf upp för att bryta den öfvermäktigas stolta mod. Han kommer fram en afton, just som solen gick ned. Vid stranden låg ett skepp, färdigt att segla, men ingen menniska syntes derute; alla voro inne för att dricka färdölet, ty Thorolf ämnar för alltid lemna Norge. Då blåser konungsluren till strids och huset är omringadt. På Haralds bud träda qvinnor och barn, gamla och trälar ut i det fria. Sigrid utverkar åt mannen löfte om lifvet, men hans män skulle straffas efter förtjenst. Thorolf vill ej gå in härpå och då hans bön att få komma ut, för att låta svärdet afgöra saken, blir afslagen och huset antändes, bryter han ut med de sina. Och nu rasar striden vildt under vårnattens timmar, belyst af det brinnande huset.