Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V i böra besinna, att många envisa rubbningar i matsmältningen till att genom felaktig beredning kunna vi förstöra de en ingalunda oväsendtlig del kunnat häfvas och afpräktigaste råvaror och göra måltiden, som borde hjälpas endast och allenast genom födans intagande vara en källa till glädje, njutning och vederkvickelpå bestämd tid. se, till dess raka motsats eller till den förargelseklippa, mot hvilka det bästa lynne, det godmodigaLiksom man för att njuta en lugn och god sömn ste öfverseende och den fredligaste sinnesstämning bör med sina kläder aflägga dagens sorger och beohjälpligt stranda. Därmed vare visst icke sagdt, kymmer, så bör man också gå till bordet med sinatt allt därvid beror uteslutande på matens beskafnet så fritt som möjligt från störande intryck. Att fenhet, dessvärre förekomma rätt ofta åtskilliga analla medlemmar i familjen böra infinna sig snyggade dra omständigheter, hvilka kunna göra måltidstimoch rena är en sak, som väl borde förutsättas af sig men till en snart sagdt med fruktan och bäfvan själf; dock händer icke så sällan, att dessa kraf på motsedd stund, som man genomgår med den fasta ordning åsidosättas på ett rent af förvånande sätt. föresatsen att göra den så kort som möjligt och att Utan att, såsom etiketten i förnäma och rika hus så modigt som ske kan foga sig i det oundvikliga. fordrar, herrarne skola komma till bordet i frack En sådan obehaglig stund kan verkligen måltiden och och damerna i toalett, kan dock rimligtvis fordras företrädesvis middagsmåltiden vara, då familjens medäfven i den tarfligaste familj, att husfadern och huslemmar samlas för att under de minuter den varar modern gå till bords fint och ordentligt klädda, och ömsesidigt på hvarandra utösa sitt dåliga lynne, eller att barnen, innan de få sätta sig, tillhållas att vedå denna egnas åt klagomål öfver alla små och stora derbörligen kamma och tvätta sig. En lämplig uppförtretligheter, för hvilka familjemedlemmarne varit sikt öfver tjänstefolkets renlighet skadar icke heller, utsatta under dagens lopp.
Man har icke ansedt omöjligt att om alla de medel sammanslogos som nu äro använde till särskildte mindre undervisningsanstallter för ofvanuppnämnde tjensteverk, och som alla mer eller mindre nu måste vidkännas olägenheten af bristande sammanhang med Rikets allmänna läroanstallter, skulle kanjke dermed, utan serdeles tillökt kostnad kunna åstadkommas, ett stort Den 6 Hjarti, ] och allmänt centralverk, sen genom sin förepade kratt skulle kunna brnga undervisningen till en vida högre grad In af de nu isolerade, så mycket af tillfällig vilja och förmåga hos deras ledare, beroendt särskildte läroanstalterne kan vänt3s. Attnärmare bär utreda desse ämnen medgifver icte rummet och tiden, men de hafva inför Hansiongl. Höghet Kronprinsen blifvit discuterade och Hans Kongl. Höghet, som med nådig tmtanka för' allt sorn kan befordra Fäderneslanets val, sjelf förenar så ovanligt säkert oidöme och så sällsynte insigter i de strängare vetenskaperna, har täckts deröfver höra lere, både embetsman och lärde och någrt steg hafva blifvit, vidtagne till idéens närmre utarbetande. Resultatet häraf har blifvit itt tankan ej blifvit ogillad, men ansedd af den beskaffenhet att den fordrade mycken monad, mycken tid att. i allt sitt sammanhang md öfrige Statsoch Uppfostringsförhållanden ietraktas, och framför allt mycken öfverläggning för att ej brådstörtad! rubba hvad mamgde, innan man med full säkerhet visste hvai man satte i stället; ten försigtighet i synnerht nödig i penningefattige länder, der man ej har råd att göra försök sorn kunna misslykas.
De äro ej blott de ursprungliga uppfinnarne af krutet, boktryckarkonsten, kompassen och papperet, äfven visitkorten ha för sin uppkomst att tacka detta folk, som nu för längesedan passerat sin andliga blomstringstid o c h inträdt i ett stillastånd, som envist motsätter sig all vidare utveckling. Angå- ende bruket af visitkort, som b o s dem kallas Titse, gälla de småaktigaste etikettsregler, mycket strängare än b o s o s s. Huruvida vi i Europa ha lånat visitkortsidén från kineserna, är emellertid tvifvel underkastadt. Troligt är, att de blifvit nyuppfunna i Frankrike — det land, där det förfinade sällskapslifvet först nådde sin utveckling — och därifrån utbredt sig till andra europeiska länder; därpå tyda äfven de franska inskrifter, af hvilka man ännu betjänar sig vid deras användande, men hvilka man lika gärna borde kunna ersätta med svenska. Vi skrifva: / t. — pouv presenter, för att föreställa, införa någon; kunde mycket väl ersättas m e d: /, a. /. p. v. eller p. / &gt;. p. — pour condoler eller povr prendre part; för att beklaga, uttrycka deltagande; kan ersättas med i. / '. a. b. p. f. — pour félicUer, för att lyckönska, pä svenska: /. a. I. p. r. — pour remcrcier, för att tacka, på svenska: /. a. t. s. c. j&gt;. — réponse s ' il rous platt, o m svar anhålles, o. «. ci. Det senaste uttrycket ersattes j u redan ofta med svenska bokstäfver; dess mindre skäl förefinnes att icke utsträcka det äfven till de andra fallen. För öfrigt råder numera den största enkelhet i våra visitkorts yttre — anses i hvarje fall smakfullast och förnämast. Formatet på det endast hvita bristolpapperet får ej vara för stort, ej heller för smått; den i regel litograferade skriften utan utsirningar o c h affattad så kort som möjligt.
Da hwad hos Hederwärda Bonde-Ständer i detta ämne anmärknings-wis ar andragit, och gifwit anledning til ater-remlssen fran samma Ständ, allenast innefattar almänna yttranden, ar det föreflagne answaret för kLnco-Fullmägrige ffulle wara oförenligt med närwarande liders hyfsning och wärdigheren af Riksens Ständers Ombud, finnér -Lag-Utskottet sig til swar hära blon behöfwa äbe ropa - IO4 Den 2 Mars. ropa dest i början af detta semoria! meddelte utlåtande, som troligen närmare stal ådagalägga, ar Utskottets algard härutinnan warit enlig desi ?rin. cipl r, som wid andre tilfällen noga blifwit af Lagstiftaren följde. Sedan genom Lag-Utskottets förra Memorial blifwir xrojkÄerLcir at, i de mål der någon af Lanquens hemligheter kunde förekomma, Kongl. .HofRättens och Högste Domstolens Ledamöter, tillika med Riksens Ständers kustus-Ombudsman, i afseende pä hans åtgärd ffulle aflägga Tysthetsed, har Utskottet trott sig nu böra wördsammeligen hemställa, om icke, i den händelse berörde ?rojeck antages, lonnulair til en fädast Ed kunde uprättas; äfwenfom da i? §. af Answarighets-Lagen en L-rnco - Fullmäglig, hwilken reser och blifwer ec dygn borra frän Sraden, utan förut skedd anmälan hos Ordföranden och desi bifall, samt derigenom försummar sammanträde, eller annorledes afhäller sig frän Fullmägkiges sammankomster, uran ar äga och tilkannagifwa giltiga skäl, derföre ålägges böter; men nägot stadgande i detta fall för Lanco-Fullmägkiges Ordförande har af Lag-Utskottet icke kunnat widtagqs, i anseende dertil, at Fullmägtiges instl-uAion, j hwad til
Det bar af genom åtskilliga gångar och rum, ända till dess den af det häftiga löpandet anfådde skalden skuffades in i afdelningens sjunde kontor, der han åter trycktes ned på en stol. »Aromasia Doftman-Ozodes, har förut aldrig varit medlem af någon riksförsamling,» sade det fruntimmer, inför hvilket Apollonides fann sig sitta, »och det har hennes medtäflare Warm-Blasius ej häller varit. Vi måste undersöka deras särskilda ägenskaper.» »Men huru vet ni ... »började skalden förvånad. »En tidningsarbetare vet alt,» afbröts han af fruntimret, »känner alt och finner råd för alt. Ni har kommit hit för att tala för fröken Ozodes. Godt! Vänta ett ögonblick, till dess jag fått den här artikeln färdig.» Hon tryckte och sköt och klappade på ett stort antal klaffar eller tangenter på sitt arbetsbord, och inom få minuter var tidningsartikeln färdig. Någon handskrift kom ej i fråga. Alt efter som tankarne föddes i den arbetandes hjärna, framstäldes de också genom sättningsmaskinen i typer på det »skepp», såsom det förut hette på typografspråket, hvilket var färdigt att sättas in i formen, och »skeppet» skickades i luftströmstub till tryckeriet, där det genast af en maskin sköts in i formen och ögonblickligt passades in i tryckmaskinen. Något korrektur behöfde ej läsas, ty sättningsmaskinen kunde omöjligt göra något misstag, blott den arbetande hade någon vana att sköta klaffarne. »Se så, nu har jag mitt arbete för den här timmens upplaga färdigt,» sade fruntimret, »och ni kan vara säker på, att alla mina medarbetare äfven hafva sina artiklar i ordning. Om några minuter är hela upplagan, en million två hundra tusen exemplar, afskickad till utdelning. Nästa timmes upplaga behöfver icke något af mina arbeten. Tiden för min måltid är inne. Min hufvudredaktör har skyndsamt skickat er hit för att jag skulle få tid att samtala med er, innan mitt arbete åter började. Det torde lättast låta sig göra, om ni vill deltaga i måltiden. Var god och gör mig sällskap. Det är icke lång väg till tidningens matsal.
Såvidt jag upfattat discussionen i detta ämne, hafva de, som förordat grundlagsenlig behandling vid denna Riksdag af Const.Utsk:s nu afgifne förslag, velat finna en inkonseqvens i Grundlagens stadgande uti 8:de oell 12:te §§:ne, under det de förklarat att den ll:te §:n gerna kunde qvarstå, sådan den f. n. befinnes. Rör min del kan jag ieke finna annat än att genom den förändring som Const.Utsk. tillstyrkt i afs. på 1J2:te §:n Reg:sF:n en bestämd inkonseqvens skulle upkomma vid jemförelse med näst föreg:de ll:te §. Kan man icke förneka att ett förbund, slutet mellan Sveriges Konung och främmande makter bestämmer förhållandet mellan Sverige och dessa makter, så måste väl också afslutandet af ett förbund vara af natur att tillhöra de ministeriela målen, och om dem lyder den 11 :te §:n på följande sätt: »Ministeriela mål, hvarmed förstås alla de som angå Rikets förhållande till främmande makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, honom lämpligast synes.» Kan man vidare icke förneka att de förhandlingar eller underhandlingar, som ligga till grund för förbunds afslutande kunna enligt ll:te §:n Reg:sF:n af Konungen verkställas med biträde af UtrikesMinistern och ett tillkalladt StatsRåd, hvarefter Konungen, enligt samma §, eger rättighet att fatta beslut i ämnet, så måste väl, när detta beslut skall emanera i form af förbund, detta sednare endast vara en aktus, som han enligt 11 :te §:n vidtager med den makt med hvilken förbund skall afslutas. Det måste häraf vara tydligt och klart att lide och 1 J2:te §§:ne stå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, så att konseqvensen fördrar -antingen att förändra dem så att Stats - Den 25 Juli t. m. 503
Prot. 1847 och 1848- 4 Sami. 1 Afd. 24 Hdft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag, ett belopp af 2,200 r:dr redan blifvit afskrifvet, Riksgäldskontorets hittills balanserade fordran för dessa medel således utgör den summa af 60,363 r:dr 41 sk. 3 rst., revisorerne uppgifvit; att Rikets Ständers år 1843 församlade revisorer, som granskat den då afslutade redogörelsen för Kongl. f. d. karantänskommissionens skulder och fordringar jemte de vid bevakningsanstalterue i Stockholms skärgård influtne karantäns-afgifter, gjort anmärkning dervid, att den, enligt slutredogörelsen, återstående behållningen 6,567 r:dr 45 sk. 5 rst., till följd af Kongl, brefvet den 18 Mars samma år, blifvit till Kongl. Konvoykommissariatet öfverlemnad och sålunda kommit handelsoch sjöfartsfonden till godo, i stället för att ingå till statsverket, som förskjutit kostnaden för karantänsanstalternas upprättande; samt att, i anledning af denna anmärkning, Kongl. Kommers-kollegium i underdånigt utlåtande af den 31 Januari 1844 yttrat, att det syntes med tillkomsten af ifrågavarande medel, hvilka uteslutande uppburits af handeln och sjöfarten, närmast förenligt, att desamma jemväl inginge till den för handelns och sjöfartens bästa bildade fond, deraf också alla kostnader för Känsö karantänsinrättning bestredos; och lärer Statsutskottet vid sistlidne riksdag ansett den härom framställde anmärkning icke föranleda någon åtgärd. Lika med 1845 och 1847 års revisorer samt fullmäktige i Riksgäldskonto O o ret, anser jemväl Utskottet ändamålslöst, att vidare balansera ofvanberörde kreditivfordran; hvadan Utskottet tillstyrker, att densamma må i Riksgäldskontorets räkenskaper afskrifvas. 2:o.
Om någon sålunda t. ex. på landet eger en stone egendom och derjemte har ett lägre embete så får han inom hvardera afdeln. beräkna rösträtt både för egendomen och för embetet. Meningen vore väl, att han i den omedelbara afd:n beräknade rösträtt för sin egendom och i den medelbara för sitt embete, men der står emedlertid uttryckligen i §:n att han inom bada afd:ne bör utöfva ilen rösträtt, sorn honom efter serskilda grunder i hvardera tillkommer. Han får således i båda sammanlägga den rösträtt honom tillkommer såsom tjensteman och fastighetsegare. Uti § 24 står det: ”Derest inom ett och samma valdistrikt, der valrätten i förhållande till större eller mindre egendom eller inkomst beräknas” m. m. Det torde vara omöjligt att beräkna valrätten; förmodligen har man menat rosl rätten. Samma § innehåller vidare: ”Derest någon eger rösträtt för både egendom och yrke eller för någondera eller begge tillika med embete eller tjenst, må han sammanlägga den efter hvardera grunden honom tillkommande rösträtt. Ej må dock, medelst dylikt sammanräknande, rösträtt för någon ökas utöfver det efter någondera grunden bestämda högsta röstetalet”. Då rösträtt således icke får sammanläg • gas till ett röstetal, högre än del bestämda högsta efter någondera grunden, så är det ju uppenbart, att rösterna icke få sammanläggas t. ex. för en embetsman, som har rätt till en röst i stad för sitt embete samt till 1 röst för fastighet, ty om han beräknade 2 röster, så finge han ju mera, än efter någondera d. v. s. än efter embetsmanna-grunden för hvilken en röst är det bestämda högsta röstetalet. Således har man här genom en misslyckad redaktion åstadkommit motsatsen af hvad man menat. I § 31 omtalas qualifikationerna för dem som får väljas lill riksdagsmän i första kammaren nemi.: ”l:o Erkebiskop, Biskopar, Professorer vid rikets nniversiteter, Consistorii ledamöter, Kyrkoherdar i 1 :sta klassens pastorater, Rektorer vid högre lärdoms-skolor samt Vetenskaps-akademiens leda - Den 17 December. 305 daraöter”.
Ett motsatt förhållande tycktes mig snarare böra antagas, då Häradsrättens protokoll förmälde att Wilhelmina Lindgren uppgifvit sig vara känd af »Nämndemannen i Hult»; att, sedan hon likväl redan var häktad, Berggren, medförande henne i sitt åkdon, under vägen till hans hemvist, hos en Handlande efterfrågat bemälde Nämndeman; att vid erhållen underrättelse, att nämndemannen vore bortrest, men att dennes dotter uppehölle sig i Handlandens bod, Berggren uppsökt henne och att hon, efter att hafva betraktat den häktade qvinnan, förklarat att hon tyckte denna vara Smideshandlanden Lindgrens dotter och bedt Berggren lösgifva henne, hvarpå Berggren, utan att på den sålunda vunna upplysningen hafva fästat något afseende, lemnat ett opassande, skämtsamt svar; samt att derjemte ett annat vitme intygat, alt vittnet flera gånger herbergerat Wilhelmina Lindgren, då hon, åtföljande sin moder, plägat vandra omkring i orten, Jag yttrade vidare att, lika litet, som Wilhelmina Lindgren, vid nu anförda förhållanden, kunde anses vara i orten okänd, lika litet vore det styrkt, att hon undandragit sig att uppgifva namn och hemort eller hvad eljest till nödig upplysning hörde. Att hon härom gjort osann uppgift, kunde vid häktningstillfället så mycket mindre förutsättas, som det ännu i denna stund icke vore utredt, huruvida det varit med eller utan skäl som hon uppgifvit Lerbäck såsom sin hemort. Om icke destomindre fullständiga upplysningar rörande Wilhelmina Lindgren saknades vid häktningen, måste orsaken dertill, efter min tanka, sökas icke hos henne, utan hos Berggren, hvilken vid tillfället syntes icke hafva användt synnerlig omsorg att utreda rätta förhållandet.
De för året utsedde Revisorerne för Lånekontoren kunna ock under årets lopp anställa improvisoriska revisioner, i hvilket afseende de äro berättigade, att på stället taga kännedom af Lånekontorens alla handlingar och räkenskaper, dock under iakttagande, att derigenom någon rubbning eller uppehåll i kontorens vanliga göromål icke må förorsakas; skolande dylika revisioner förrättas af minst 2: ne Revisorer. • Punkt 7. Hvarje Revisor bestås skjuts efter 2 hästar till och från revisionsorten samt traktamente af fyra R:dr B:ko om dagen, såväl under sjelfva revisions-förrältningen, som under framoch återresan, efter beräkning af 8 mil för hvarje resedag och med iakttagande att, derest miltalet icke jemt motsvarar resedagarne, må för öfverskotta, så vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; men skulle revision af Banko-diskontens räkenskaper inträlfa inom en tid af åtta dagar, efter det riksdag i Stockholm är afblåst samt riksdagsfullmäktig vara utsedd, att i samma revision deltaga, åtnjuter sådan Revisor icke ersättning för resekostnaden till hufvudstaden, hvaremot honom tillkommer traktamente från den dag, riksdagen afblåses, till den, då revisions-förrättning tager sin början. Lämpliga arfvoden åt den i och för revisions-förrättningen anställda kanslioch vaktbetjening, ega Revisorerne, att, i mån af arbetets vidd och beskaffenhet, bestämma samt anordnandet deraf åt Direktionen uppdraga; hvarjemte Rikets Ständer få bos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att ofvanstående instruktion varder, genom nådig kungörelse, till allmän kännedom meddelad. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 Augusti 1851. ExpeditionsUtskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 201. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 22 Äng. 1851.
Skall det fria från Sjelfsländiga Sverige alltid vara fördömdt att bära Utländska Spann målsHandlares bojor, eller skola vi, efter fullbordad Sädesförädling äta Barkbröd till vårt myckna Bränvin, eller månne ej vår Statshusliållningsgrundsats bör vara, att bero af oss sjelfva, i anseende till våra behof, hvilket alla Sveriges Konungar ifrån urminnes tider åsyftat. Vilja vi med alfvar undgå att se våra ExportArtiklars värde uppslukat af en aldrig hvilande Spannmålsimport, så måste vi nödvändigt besluta att förneka oss Bränvin, när vi sakna bröd, I den händelse några af de anförde skäl, så väl i afseende på mindre god äring, som rådande behofver m. m. icke skulle finnas öfvertygande, bör jag till mitt stöd åberopa den ovedersägeliga sanning, att under 1816 års Rågsådd, uti flere Provincer inträffade så starkt och långvarigt regn, alt kanske nära f:del af 280 Den 24 Januarii. dcu Jord, som för Rågproduetionen vanligen begagnas, Lief osådd; att 1816 års Vårsäd var otjenlig tili utsäde, och att sålunda Resultatet af 1817 års Skörd blef vida mindre gynnsamt än man förmodadt. Att nästan alla, både allmänna och enskildfa Förråder, vid sista skördetid vore uttömde, och Magazinslnrättningens tillgångar så anlitade, att nära 140,000 Tunnor ‘Säd och i5o,ooo Lispund Mjöl och Bröd derifrån måst utgå till undsättning; att Magazinslnrätlningens Capitaler, till deras största belopp, äro fästade, genom deras utborgning, så att ingen betydligare Spannmåls-upphandling kan af Direclionen bedrifvas, om ock tillfälle dertill yppade sig, att Inrättningen icke kan påräkna någon stor tillgång af Kronans Afrad-och TiondeSpannmål, emedan Directiolien måst tillåta dess lösande med Penningar i de fleste Orter, hvadan den ock ser sig alldeles urståndsatt att kunna fylla alla, nu redan kända Undsättnings-reqvisitionerne.
Svar på återremiss „ om förvandling deraf till fängelse vid vatten och bröd; se 4 Cap. 5 §. StrafF Balken. Bötes-medlen; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, sid. 5. C. Zabinetts-Cassan, om anslag för dess behof , , , , Svar på återremiss ,,,,,, Voterings proposition >>>>>>,, (Omröstnings-resu tat , , , ,,,, , Se Anmälan 71, Anmärkning 9 almar, om tillbyggnad till Landshöfdinge-residenset derstädes; se Anslag för en gå»g» h)m
För hvarje qvartal och inom den 5 i nästföljande månad skall p. 52. magistrat i stad och länsman å landet öfversända utdrag af beväringsdagboken med hvad deruti är antecknadt för de beväringsskvldige, • som begifvit sig till annat distrikt inom fögderiet, till länsmannen derstädes, och för de till annat fögderi, stad eller län afgångne till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som har att inom den 15 i må- naden meddela utdraget till vederbörande Kronofogde eller Magistrat inom länet eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i annat län till den åtgärd, sorn erfordras för att förändriugarne må blifva behörigen . antecknade. 1 Bilagor. 10 74 Finner dagboksförare att beväringsskyldig eller legokarl, som enligt inlupen underrättelse bort till staden eller orten ankomma, underlåtit, att sin ankomst anmäla, skall han derom genast underrätta Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilken det åligger att, då så erfordras, skyndsammeligen föranstalta om personens efterspanande eller efterlysande. § 32. Mom. 1. Har någon beväringsskyldig blifvit vederbörligen antagen såsom rekryt för ledigt nummer eller rote vid indelta Arméen eller Flottan, bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller den, som i dess ställe rekryteringen öfvervarit, derom ofördröjligen låta underrätta vederbörande länsman å landet eller magistrat i stad för anteckning i beväringsdagboken. Sammalunda åligger det ock vederbörande militärbefäl att, när beväringsskyldig blifvit anställd vid värfvadt regemente eller korps, derom oförtöfvadt underrätta Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i den anvärfdes skattskrifningsort, hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande låter sådant åt vederbörande dagboksförare meddela. § 33.
Men, om Ekonomi-Utskottet af sådane anledningar icke funnit skäl, att för närvarande tillstyrka bifall till Riksdags - a54 Stats-Uts Lottets Be länk an deni fullmägtigen Rutbergs Motioner, hvaraf följden skulle blifva, att den egenteligen för Skattejorden förniånlige lindring, sorn grundräntornes upphäfvande medförde, drabbade de skattskyldige i allmänhet genom en tillökning i Bevillningen, troligen större än med deras förmåga och ett billigt afseende å förvärfvadc, samt af Författningarne bekräftade egande rätts förmåner, kunde förenäs, har Utskottet anselt sig likväl ega än mindre fog instämma i de Riksdagsmäns åsigter, som föreslagit Grundränte-Systemets ytterligare befästande och utveckling, genom Säterioch Frälsejordens nedsättande till likhet med Skattejorden, Utskottet har förut yttrat sin öfvertygelse, om olägenheten af nämnde System, hvilket örn ali jord siuleligen skall bringas till lika Grundskatt, förutsätter en allmän refning och skattläggning öfver hela Riket, för hvilken om den ock i öfrigt kunde blifva jemn och rättvis, den väsendtliga svårighet möter, att om egorne beräknas endast efter den naturliga beskaffenheten utan afseende å den större eller mindre del deraf, som blifvit odlad och till bördighet beredd, sådant innebär en obillighet för närvarande, samt att deremot, om endast egornes värde och afkastning i deras nu .varande sjucl* beräknas, sådant föranleder S ta ts-TJ t s ko 11 e t s Betänka nilen. a55 till ännu större framtida missförhållande emellan hemmanens förmåner och deras skatter. Utskottet , tror dessutom, att man häldre hör vara omtänkt att bereda jordens upphjelpande från det beroende, hvari den genom Grundskalterne en gång för alla fortsattes, på ett sätt sorn med andre