Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När dertill kommer, att tillställningen var så fin, att den slugaste lätt blifvit narrad, samt sådana försigtighetsmått blifvit för framtiden vidtagne att dylika förluster icke yidare kunna inträffa, har Utskottet enhälligt ansett sin pligtkänsla fordra, att till Ridderskapet och Adeln framställa det sätt för ersättnings vinnande som skett, och hvarå jag vördsamt vågar tillstyrka bifall. Herr Berghman: Det var ett misstag, då jag säde, att Utskotttet gifvit decharge. Jag hade bordt säga; att Utskottet tillstyrkt det, men detta kommer på ett ut; ty Ridderskapet och Adeln kunde ej sjelf granska Handliugarna, utan det måtte ske genom Utskottet, och när detta tillstyrkte dechargan, stadnar skulden på Utskottet, Skälmstycket var ej eller så fint. Hvar och en, Den 4 October e. ;ni 117 sorn länar ut penningar, mot pant af fastiffhet, begär Gravationsbevis, Om RiddarhusDirectionen haft tillbörlig omtänksamhet, hade den låtit skaffa ett sådant, och det hade då varit lätt sett, om egendomen varit graverad för hela köpesumman. Jag nödgas således insistera på mitt förra yrkande, att process måtte anställas mot dero, som vid sista Riksdag tillstyrkte decharge. Herr Tham, Wollrath\ Huruvida skälmstycket var fint eller groft, gör här ingenting till saken. Sedan Ridderskapet och Adeln frikänt Directio^ nen, lärer icke vidare någon fråga om ersättning i ordentlig väg kunna förekomma. Jag afstyrker således på det högsta all rättegång, hvilken blott skulle lända till chican, utan någon slags förmån* Herr Ribbing, Arvid'. Förekommen af Herr Tham afsäger jag mig, för min del, allt inblandande i en sådan process. Herr Berghman". Det tillhörer vårt tidehvarf» upplysning att räkna för chican, da man blott utfordrar sin rätt. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall å i:sta punkten i RiddarhusUtskottets Memorial. Ropades Ja och Nej. Herr Berghman'.
»Redan kokt!» var Heggens första ord, då vi alla voro samlade på gårdsplanen; kandidaten bleknade vid minnet af förra qvällens orgier, men middagsmåltiden aflopp dock lyckligt för oss alla, fast »skeemaden» bestod af kall mjölk med färska ostsmulor. Men allt var så prydligt anrättadt, och den halfbutelj bränvin, som prydde bordet, fröjdade allas hjertan. I skymningen tillbjöd oss vår vänliga värdinna att ro öfver till deras säter och äta »rommegröd» (gröt kokad af tjock grädde och fint mjöl), men vi hade på sätrarne till den grad left bland tjocka gräddan, ett vi bäfvade för att få den i ett så grötmyndigt tillstånd. Min första tanke, då jag följande morgon slog upp ögonen i min goda säng, var att någon kokte rommegröd på fjellet midt för, ty en fin hvit ånga steg upp ur en af dess remnor. Men det lilla mjuka molnet bredde sig, förenade sig med andra dylika, som bolmade fram än här, än der, och snart vältrade sig i hvit-grå, ulliga massor nedåt fjellsidorna, medan fjellkammen ännu upplystes af solstrålarne. Detta var vår första bekantskap med den norska dimman; intressant, ja ofta mer än vacker att skåda i alla de ljusbrytningar och färgspel, den kan framtrolla på fjellen, men dock bäst att betrakta på afstånd från en banad väg nere i dalen. Uppåt dagen upplöste sig de böljande massorna i ett fint regn, och vi mindes nu att det äfven regnat sjusofvaredagen. Visserligen kände norrmännen ej till sjusofvarnes väderleksförhållanden, ej heller fäste de någon vigt dervid, och då har saken naturligtvis ingen betydelse för norrmän; dock, hvem kunde veta, om ej vi svenskar kunde, för vår tros skull, blifva förföljda af sjusofvareregn på återstoden af vår vandring? Vi lagade oss derför snart till uppbrott, betalte vår räkning som lemnades muntligen och lydde som följer: Logi och mat för två dagar, 3 kr. per man, vinet gratis. Förarelön 2 kr.
DETTA INTUBIKAFFE SÄLJES I HVARJE VÄLORDNAD SPECERIOCH DIVERSEHANDEL I PAKETER Å 25 OCH Å 10 ÖRE, MEN BÖR MAN AKTA SIG FÖR ALLA VÄRDELÖSA EFTERAPNINGAR, SOM GÅ UNDER NAMN AF ÄKTA, PRIMA ELLER ANDRA BENÄMNINGAR, HVARFÖR MAN BÖR EFTERSE ATT Å HVARJE PAKET ÄR TRYCKT FIRMANS NAMN, STOCKHOLMS KAFFE-AKTIEBOLAG, SAMT DESS FABRIKSMÄRKE MED ORDET » PATENT », TY ENDAST DESSA ÄRO VERKLIGT ÄKTA OCH GARANTERADE ATT INNEHÅLLA DEN HÄLSOSAMMASTE OCH BÄSTA KAFFE TILLSÄTTNING. BÄSTA BRÄNSLE FÖR ILLIUNINATIONSKAMINER OCH VÄRMENECESSÄRER. Riks.- » S ?5. BFR) O A L Zurich, StocMolms BasverU tillkommer E T FÖRR J. ZURRERS SIDENFABRIK, ÄLDSTA SIDEN-ETABLISSEMENTET GRUNDLAGDT 1 8 2 5. VID För hemtransport REKVIRERA PROFVER AF VÅRA NYHETER I SVARTA, HVITA &amp; KULÖRTA SIDENS &gt; SALLSTTAPSOCA PROMENADTOALETTER. SÄNDAS DIREKT TILL PRIVATPERSONER METER&amp; STYCKEVIS. A A I L B V H A O % I %HT U HUD OCH HY BEFORDRAS BÄST GENOM ATT ALLTID PLATS ANVÄNDA DEN FÖR HUDEN ALLDELES SPECIELT ÖNSKAS EFTER JUL UNDER 3 Ä 4 MÅNADER I FAMILJ F Ö R UNDERVISNING ÅT FLICKOR I TECKNING, VÄLGÖRANDE F. PauWs AZYMOLTVÅL. TILLMÅLNING OCH DEKORATIVA ARBETEN. NÅGOT ARVERKAS UNDER LÄKAREKONTROLL.
Mr Thomas ' och miss Howitts skildringar i all ära - men de kiinna dock icke uppväga intresset af biografens egna iakttagelser. Och dock letar mrni förgafves efter något meddelande om det intryck den åldriga författarinnan gjort på sin unga efterträderska i kvinnosaksarbetet. Är det en öfverdrifven blygsam het. som hindrat Esselde från att göra sin egen personlighet fullt gällande i det arbete, som var henne en glädje vid slutet af hennes välsignelserika lefnad? I allmanbet får min genom hela boken mer än skiiligt vore leta efter henne själf. Objektivitet är en forträfflig sak, men den förväxlas allt för ofta. ' med en förfatlxares fullständiga tillbakatiiadande bakom sitt verk, - ett sätt att leka kurragömma med läsaren, som för öfrigt aldrig riktigt lyckas, enar förf: s mening andå alltid måste framträda i sammanstallningen af materialet. Mången g h g kan ett direkt uttalande snarare gagno objektiviteten. Förf. sätter därigenom 15saren i stånd att lättare värja sig mot alla slags försök till påtvingande af en sjalfstandig tiskåclning, som haii hvarken kan eller bör beröfva sig och som i den s. k. ~objektivaw, blott och bart refererande frainställningen allt för lätt kan insmugglas utan att rnau märker det. Med den onödiga fiulrtan för w subjektivitet », som man här och dar tycker sig kunna spåra i biografien, sammanhänger kanske den egentligen i första delen framträdande kortfattade resuméer, bristen p&amp; öfversiktliga fram~tä~llningar, som slrulle ha kunnat underlätta bemödandet att bilda sig ett eget omdöme så väl om de olika utvecklingsskedena i Fr. Bremers lif som om hennes personlighet i sin helhet. J u rikme material, ju större öfverflod på detaljer, desto större är också faran att icke se skogen för bara tran; desto mer längtanr man efter hållpunkter vid vägen, dar man k m stanna och göra sig reda för resultatet af de hopade intrycken. Har saknar man sarslrildt en sammanfattande; terblick på Fr. Bremers verksamhet som romailförfattarinna.
Jag anhåller vördsamt, att få till besvarande upptaga de inkast, som blifvit gjorde emot ConstitutionsUtskottets nu förevarande Memorial; och det torde derjemte tillåtas mig, att, i bredd med denna vederläggning, få ingå i någon närmare utveckling af moliverne för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition. Denna utveckling synes vara så mycket mindre nr vägen, som en Memorialet åtföljande tryckt reservation, hvilken nyss blifvit uppläst, och, såsom jag trott mig höra, äfven afen värd Talare åberopad, innehåller flere systematiskt ordnade betänkligheter, hvilka, ehuru af Reservanten sjelf lill en del på förhand vederlagde, likväl måhända kunna fordra någon ytterligare motbevisning, för att gifva en bestämdare riktning åt öfverlygelserna i denna del. Det första föremålet för den Nådiga Propositionen har varit: Konungamagtens inrättande, med hänsigt till sanctionen af Lagförklaringar, i enahanda prerogativer Den 16 November f. m. '9 mot Högsta Domstolen_, sorn elen äger mot llikets Ständer. Alt förklara Lagens mening, icke in casa, såsom grund för ett visst blifvande domslut, utan till framgent efterrättelse, och med anbefalld allmän tillämpning på framtida inträffande fall, — torde ostridigt innebära en utöfning af Lagstiftande, icke af Lagskipande Magt. Bestyrkande denna a nologi, innehåller äfven 88 §. RegeringsFormen, att med förklaring öfver Lagen skall förhållas, som med stiftande af Lag; — det vill säga att Lagen, som stiftas af Konung och Ständer gemensamt, äfvenledes skall af Konung och Ständer gemensamt till sin rätta mening förklaras. Då likväl den ena delen af Lagstiftande Magten, Sländerne, endast hvart femte år sammanträder, och då Lagförklaringar kunna af behofvet under mellantiden påkallas, måste en provisorisk utöfning af Ständernes magt i denna del åt någon uppdragas, och, genom en lika naturlig som ändamålsenlig delegation, inträdde här den Lagskipande Magiens Högsta Organ, i den Lagstiftandes ställe.
Att SlatsUlsk:s egna ledamöter i denna fråga hafva varit af så stridiga tankar, är icke underligt, då de här båda 550 Den 29 Juni e. m. skola förefalla Vägoch Vallenbyggnads-Styrelse och hushälla med Stålens medel, ly det är gifvet, att de komma till olika resullaler, på grund af de olika uplysningar, som lemnäs af enskifta personer. Jag skall icke inlåta mig i denna strid, men vill blott säga alt mig synes, som de skäl och ömsesidiga jemförelser, hvilka här blifvit framdragna, vore nog småaktiga i jemnförelse med slutskälet i Utsk:s Betänk., rör:de denna punkt. Utsk. säger der: ”Erkännande vigten deraf, att åtgärder vidtagas för islnndsältande af ett vattendrag, der sannolikt inom kort en ganska liflig, och för det allmänna gagnelig trafik skall upkomma, har Utsk. ansett sig böra understödja motionärens sistnämnda förslag och hemställer derföre, etc.” Detta står att läsa såsom slutskäl i Utsk:s Betänk. Nu har man i dag af flere talare hört yttras, att det icke är så alldeles säkert att den jernvägen, som skulle åstadkomma den stora trafiken kan komma till stånd. Jag hemställer då om man hade gjort klokt då man här grundat sin hemställan på förutsättningen af att jernvägen skall komma till stånd, hvilket ännu synes vara osäkert, och på grund deraf tillstyrkt beviljande af detta icke så obetydliga anslag. Det förefaller mig alldeles icke medföra någon serdeles skada, eller vara af någon synnerlig vigt, om ännu ett par lie år man skulle få telegrafera de fartyg, som mötas vid inloppet af ån, och tror således, att beviljande af detta anslag gerna kunde anstå, intill dess man får se huru de här stora frågorna utveckla sig, så att man icke invecklar sig isådane företag, endast på grund af hvad man förmodar skola ske, hvilka icke kan ega rum utan betydlig i kostnader. Jag får således, ehuru icke på grund af de skäl, som Frih. Cederström anfört, likväl med honom förena mig uti det slut, hvartill han kommit, nemi. begäran om återremiss.
Kännedom af skärgården vore derföre äfven nödvändig för befälet å de större fartygen, och horde af detsamma under blifvande öliiingsexpeditioner förvärfvas. Att hädanefter uppdraga en på sakförhållanden grundad gräns emellan hvad som skulle räknas till det yttre och inre försvaret, hade derföre ansetts vara nära ogörligt ; och då med den ifrågavarande framställningen endast åsyftats, att Rikets Ständer icke, genom något deras beslut, skulle uttrycka ett gillande af en sådan delning af sjövapnet och dess personal, som de förliden riksdag afslogo, hade till samma framställning yrkats bifall, helst det afgifna förslaget hvarken lade hinder i vägen för Kongl. Majit att vidtaga de personalorganisationer, som kunde finnas nyttiga eller använda exercisanslagel på sätt Kongl. Majit ansåge lämpligast. För erhållande af visshet derom att den ytterst kostsamma materielen komme att anförtros åt en fullt duglig och öfvad bemanning, bar, enligt en annan hos Rikets Ständer gjord framställning, ansetts nödigt, att väsendtliga förändringar vidloges i afBih. till li. St. Pral. 1802 $ 1863. 10 Sami 1 Jfd. 11 Höft. 4 26 Ett]> i'di tio risU Isko Hem Förslå/] till /indrid. Skri/velse, N:o 744. seende å den nuvarande personalen; och har för sådant ändamål blifvit framlagdt ett särskildt förslag, hvarmed åsyftats alt bilda en stamtrupp åt bemanningen af den blifvande (lottan. Enligt della förslag skulle truppen bestå af 400 af Kronan uppfostrade, i ständig tjenst varande matroser, 2,000 indelta ''matroser”, hvilken benämning ansetts lämpligare än den ringa aktade af båtsman; 400 värfvade matroser ur Sveriges kusters sjöbelölkning, samt 200 artilleri-matroser eller kanoniere!', såsom stamtrupp för de i Stockholm förlagda fartygen. Den i ständig tjenstgöring varande matrosen skulle erhålla 400 R:dr i medeltal och i ett för allt om året, till beklädnad, föda, bostad m. m.
Af den liberalitet, som i sistberörde hänseende förmått inom Utskottet göra sig gällande, och som uttalat sig genom föreslagna lägre tullbestämmelser å en del artiklar, hade jag emellertid önskat se en konseqventare utsträckning i de fall, när dessa artiklar äro hänförlige till sådana slag af lifsförnödenheter, hvarå konsumtio nen är mera allmän och hvilka ej kunna, äfven af den mindre bemedlade jordbrukaren och arbetaren, undvaras. I detta afseende synes mig pluraliteten inom Utskottet hafva litet eller intet tillgjort, ty den t. ex. från 2 R:dr 32 sk. till 2 R:dr i tull för en tunna salt lax, af Utskottet föreslagna nedsättning, kommer ingalunda förutnämnde obemedlade klasser till godo, eftersom desse icke i allmänhet kunna antagas ega tillgång, att för lefnadsbehofvet förse sig med denna i högt pris stående vara. Att tullnedsättning derå blifvit föreslagen, gillar jag väl fullkomligt, men hvad jag deremot i hög grad ogillar, är att icke en sådan jemväl ifrågakommit för de båda nödvändighetsvarorna: strömming och koksalt. Sistnämnde vara skulle nemligen, enligt Utskottets förslag till tulltaxa, komma att fortfarande bibehålla samma höga tull, som hittills, eller 36 sk. för hvarje lunna. Partipriset å en tunna salt varierar, såsom man vet, emellan ä å fi R:dr, och det å en tunna lax emellan 70 ä 80 R:dr, allt R:gs; men jag vädjar till hvarje af egna intressen oförvilladt omdöme, om tullsalscrna å dessa båda slags varor stå i något billigt förhållande lill varornas värde. Under det, enligt ofvan antagna beräkningsgrund, tullen å salttunnan uppgår till 30 procent af dess rätta tullvärde, utgör tullen å en tunna lax allenast 3 procent af sistnämnde varas värde.
Förbållanderne rörande våglängd oell anläggningskostnad för förbindelsen emellan Stockholm och Sala kunna af Utsk:ls Betänk, inhemtas och visa att vägen ifrån Stockholm öfver Upsala till Sala är på en gång längre än vägen öfver Örsundsbro, och nära två millioner dyrare, emedan vägen öfver Örsundsbro till Sala kostar 7,232,428 rdr och öfver Upsala 9,222,100 rdr. Kostnaderna åter för att sammanbinda Stockholm. Upsala och Sala blifva, om sådant sker öfver Örsundsbro, 8,830,339 rdr, men orri det sker öfver Upsala, såsom nyss nämndes, 9,222,106 rdr. Redan för tio år sedan blefvo provinsen Westmanlands förhoppningar att genom statens medverkan se en bana sträckt norrut ifrån Mälaren till Dalarne gäckade. Tre år sednare såg äfven samma provins löftet och det derpå grundade hoppet om vestra stambanans dragande genom dess bördigaste trakter tillintetgöras. Genom två Stånds nu fattade beslut hotas denna provins med det missödet att åter se sina billiga anspråk af R. St:r tillbakasätta. På de al mig anförda skäl anhåller jag vördsamt om flr Gr:s o. Landtm» propos. på afslag å Utslcts hemställan och bifall till K. M:s Nåd. förslag rörande norra stambanans sträckning och medels anvisande dertill. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Detta förmedlingsförslag har verkligen helt oväntadt lyckats att vinna framgång uti Utsk:t. Redan från början al denna frågas handläggning har jag, för min del, städse ansett vägen öster om Sigtunafjärden vara den förmånligaste För att fatta denna öfvertygelse, har jag, i likhet med Frih. Ericson, icke ansett nödigt att anställa några vidlyftiga uträkningar öfver skjutshästar m. m. dylikt, utan i så fall endast behöft kasta en blick på kartan, för att finna riktigheten af min åsigt bekräftad. De ytterligare skäl, som ligga till grund för samma åsigt, äro klart och tydligt framställda uti den af Landshöfding Bennich afgifna och 1862 års komité-betänk. bifogade reservation.
Discursionerne utmarka, rönt nästan allmän motsägelse; men af hvad i denna del under förnyadt åberopande af de i förra Betänkandet till vederläggning upptagne skål, blifvit anförd t, har Utskottet icke funnit sig öfvertygadt, att hvarken i följd af den vid 1812 års Urtima Riksdag verkstålde afskrifning af Rikets Utländska Gäld, ellef af den omständighet, att prisdömde'Utländske varor i Carlshamn och Götheborg blifvit confiscerade och med en behållen vinst för Riket försålde till ett belopp af 1,200,000 R:dr, något rätts anspråk i »4o Stats-Vtskottets Betänkanden. afseende pä ersättning för nu i frågavärande förluster, kan emot Staten härledas, äfvensom ej eller af 19 Art. i den med Dannmark, den 14 Januarii 1814 i Kiel afslutade Freds-Tractat, då den jemnföres med 18 Art. i samma Tractat, Utskottet kan draga den slutsats att rättigheten blifvit Svenske Undersåtare beröfvad att fullfölja deras genom Fredsbrottet äfven af brutne ersättnings påståenden, hvarföre ock Utskottet icke kan frångå hvad Utskottet rörande desse åtgärder och deras inflytelse på nu förevarande ersåttningsmål, uti förra Betänkandet yttrat, hvarvid, i anledning af hvad inom Höglofl. Ridderskapet och Adelu blifvit anfördt, som skulle Utskottet iöretagit sig en öfversättning af berörde 19 Artikel uti den åberopade Freds-Tractaten och dervid tillagt ett Ord, som förändrade hela meningen deraf, Utskottet jemnväl skolat upplysa} att den öfversättning af samma Tractat, som Utskottet följt, år den sorn finnes i årstrycket för år 1814 och aldeles sådan den blifvit uti Sveriges Kyrkor kungjord och att således, om något fel vid öfverförandet från Fransyska Originalet i en eller annan måtto egt runi, sådant åtminstone icke kan komma på Utskottets räkning.
198 §. angående ersättandet af utbetald begrafningshjelp och nådårs-besparing : och 199 §, angående godtgörande! af kostnaderna för indelta båtsmans-rotars samman förande, äro hufvudsakligen lika lydande med 170 och 171 §§ i del vid sednaste Riksdag för Riksgälds-kontoret utfärdade Reglemente. 200 §, 201 och 202 §§, angående de uti Regerings-formens 63 g föreskrifna kredi tiver, äro genom Utskottets Utlåtande N:o 282 Rikets Ständers granskning och godkännande underställda. 203 §, angående kreditivet för inhemska fårskötselns och ullproduktionens befräm jande; och 204 §. angående kreditivet för Arméens ackords-reglering, äro lika lydande med nu gällande Reglementes 177 och 178 §§. 205 §, angående kreditivet för beredande af förhöjd pensionering åt Arméens befäl och tjenstemän, grundar sig på Rikets Ständers beslut enligt Förstärkta Stats—Utskottets Memorial N:o 172. sid. 14. 206 §, angående beviljadt kreditiv lill kostnaderna för Sveriges deltagande uti den i Paris tilläinnade exposition af kreatur och landtmanna-produkter, innehåller Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 141. Dessutom får Utskottet anmäla, att följande §§ i motsvarande afdelning at 1854 års Reglemente blifvit ur förslaget till Riksgälds-kontorets nya reglemente uteslutna, nemligen 155 och 156 §§, angående de vid 1850 och 1851 samt föregående 4 StatsUtskottets Memorial N:o 284. års Riksdagar anvisade medel till folkundervisningens befrämjande, sorn, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, icke behöfva vidare för sagde ändamål reserveras; 165 §, angående den tinder är 1855 utbetalda återstoden af 1854 års statsfylinadssumma; 168 §, angående det under sednaste
Den 9 Mars. »iöns 6L88L, hwarom i alla fall ingen fraga kan iipkomma, har anda gifwes en hop andra kassor, som af lika stal ej kunna belastas med Bewillning, nemligen Jemtlands Ke8eivL-L?.pital, Enöres» 088lii> wid Uplands Regemente, Udde Maruals<I2L8ÄN void Helsingarne, ?as86volauLi-La88or, ja til och med de (Hor, som ej längesedan sysselsatte öfwerläggningarne har; jag menar Or^msationsoch Artillerie-Lxercitins. OasLONis. Infördes och emottogs en Deputation ifrån det Hederwärda Bonde-Standet, anförd af Riks» dags-Fullmägtigen Liic Lcllunö fran Wermeland, som förmalte, at Bonde-Stander instämt i Rid» derstapets och Adelns bestut/ at den iz Mars up» wakta Hans Kongl. Maj:t. veputationen beswaradeö, och afträdde pä öft ligt sätt utbeledsagad. Friherre Leäsrstrröm, facob, anhöll at af Grefwe De la 6arclis fa uplyfning , huruvida Läne-Lauco-Lapitaler med någon Bewillning wore belagde eller ej. I följe af ännu gällande Lanea-Författningar wore de derifrån befriade. De äro i Be» willnings-Utskottets Förflag ej nämnde bland undantagen, ty jag tror at ingen känt denna Författning, hwflken dock synes mig gansta billig. För öfrigt hwad SpanlimalsMggarinLr beträffar, wörö r Utstottet meningarne om dem mycket stiliagtige; men flureligen och da man fann dem medföra en wasend» relig nytta, stadna pluraliteten i den mening, at de borde befrias. Fri - Den 9 Mars. 457 Friherre öckannsrkeim.
Krono-Parker, der den behållna rymden öfverstiger 200 Tunnland, Skogshushållnings utöfning, efter den förändrade methoden, som grundar sig på någon viss circulation af hyggen och med årlig försäljning af en bestämd del utaf sjelfva Skogen, med bibehållande af nödige fröträd och med iakttagande af de gjorde hyggens fredande, tills de hinna återväxa undan möjligheten af kreaturens åverkan, 5:o Att af behållningen efter den skedda försäljningen, äfvensom genom den årliga afkastningen, en särskild Cassa kunde formeras, vid hvars användande man föreställer sig hufvudsakligaste föremålet vara bibehållandet, vården och utvidgandet af denna Hushållsgren, samt att Skogsplantering på skoglösa orter, och förbättring af sådan Skogs-Betjenings Lönevilkor, som deraf gör sig förtjent, till detta vigtiga ändamål hörer, 6:0 Att, så snart de åtgärder föregått, som i:a, 2:a och 3:e Mom. afse, alla Söder om Dal-EIfven återstående Länsoch Härads-Allmänningar, som öfverstiga 200 Tunnlands rymd, skulle försättas under samma Hushållninggsätt, Stats-Vtskottets Betänkanden. 5o3 soia för Krono-Skogarnes . bibehållande pröfvas nödigt och nyttigt i anledning af hvad derom uti 4;de Mom. föreslaget blifvit. 7:0 Att Hans Kongl. Maj:t framdeles och enär sig visat, huruledes det nu föreslagna Skogshusliållningssätt medlört de dermed åsyftade fördelar, täcktes äfvenledes sträcka sin Nådiga omtanka till de Allmänna Skogar, som äro norr om Dal-elfven belägna, på det en för desse orter lämplig hushållningsmethod jemväl derstädes må införas.” Uti förestående anförande och reservation instämde Herrar Grefve v. Rosen, Axel, och Friherre Ridderstolpe, Fredrik, samt Herrar Dalman, af Tannström, Biskoppen af Wingård, Professorerne Agardh, och Bexell, Prostarne Grevillins och Hasselroth, äfvensom Fabrikören Lagerstrand.