Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd af denna min upfattning af frågan, är det klart, alt jag för min del anser, alt Laglltsk. hade i detta fall rättast förfarit, om LagUtsk. helt enkelt hade föreslagit uphäfvandet af Konventikel-plakalet, utan allt annat stadgande, än det som finnes uti ^ 1849 års författn. om olofliga sammankomster, emedan jag icke kan fatta, att för sammankomster i religiöst hänseende, behöfves annat stadgande, än det sorn finnes för sammankomster i verldsligt afseende, och det torde så mycket mindre behöfvas, som de religiösa sammankomsterna icke röra verldsliga ting, utan endast hafva för afsigt, att söka leda menniskan på den väg, der hon lättast kan vinna sin salighet, och således har den verldsliga makten dermed ingenting alt skaffa, så vida icke någon lära förkunnas, som är för samhället vådlig, eller så vida någon oordning dervid förekommer. Ehuru man här velat påstå, att 1726 års Konventikel-plakat skulle vara utfärdadt, för att söka bereda nprätthåliandet af den rena evangeliska läran, tror jag dock att en hvar, som lika med mig ur ren kristlig synpunkt upfattar denna fråga, skall finna, att denna författn. icke är något annat än ett vålds-plakat, tillskapadt för att kufva det andliga lifvet hos menniskan, ehuru man, för att förvilla den enfaldige, har omslöjat delta plakat med några granna och förledande fraser. Att en sådan upfallning af Konventikel-plakatet blifvit delad af andra, och till och med af Konungen, synes deraf att, sedan Kyrkolags-komitéen föreslagit och Just.-Kanslern tillstyrkt uphäfvande af delta plakat, så yttrar Konungen uti Sin, till R. St. lillämnade, och till Högste Domstolens utlåt, öfverlemnade Nåd. Propos.: ”Dessa sladganden anser K. M. föga förenliga med religionens höghet och andliga natur, eller med förnuftets och hjerlats fordran på frihet, alt äfven genom husandakt söka upbyggelse i sann kristendom.
Rid» derskapet och Adeln och en Ledamot Uti Högvördiga Prest-Ståndet har blifvit yrkädt, att; ined föranledande af Kongl* Majus Nådiga Proposition till Stats-Utskottet af den 1 sistlidne Mars, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, beräkningen af Inkomst-Titlarne matte blif5 .-te Sanda. »5, 66* v st '514 Den 5 Juli. va oförändrad, sadan den hittils varit och mi. 18x2 ars Eiks-Stat fastställdes. Hvaremot af flera Ledamöter sä inom Högvördiga Prest-Ståndet, som Vällofl. Borgare-Ståndet, blifvit anmärkt, att det icke allenast borde förblifva vid de tillökningar uti InkomstTitl ar, som StatsUtskottet föreslagit, utan ock att Inkomst-Titlarne voro i allmänhet så lågt beräknade, att ännu någon ytterligare förhöjning i deras beräkning kunde talas , och hvaribland 1 synnerhet blifvit uppgifvit, att priset pä Spannemålen borde upptagas till 5 ä 5^ B:dr per Tunnan, och Hammarskatts-jernet till 8 B:dr per1 S#: att priset pa Tionde Alun vore för lågt upptaget och likaledes Numiner-Lotteri-medlen för ringa beräknade. Stats-Utskottet har visserligen icke underlåtit, att fästa nödig uppmärksamhet på hvad Kongl. Majit uti Dess Nådiga Proposition täckts framställa, rörande detta ämne, och Stats Utskottet har uti Dess förra Betänkande, så väl uti sjelfva ingressen, som vid hvarje Inkomst Titel särskildt, uppgifvit grunderna till den föreslagna beräkningen.
Vid 98 §V af Friherre Palmstjerna: ”Mot Utskottets beslut angåendé innehållet af den berättelse, som ansetts böra Rikets Ständérs Revisorer meddelas öfver de resultat,- Rergs-skolan i Fahlun medfört i afseende på Svenska bergshandteringens utveckling, reserverar jag mig, emedan jag anser detsamma dels vara ett steg att föra Rikets Ständer till deltagande uti administrationen, dels ock, om det står isoleradt, vara ogagneligt, eller om det skall vidare uti consequens full - Siats-Utkottets Utlåtande, N\o 5& följas, leda till Revisorernes belastande med detaljer, hvilka afvända dera* uppmärksamhet från de hufvudsakliga förhållanden, hvilka egentligen böra vara föremålför deras noggranna granskning. Antaga Rikets Ständer den grundsatts, Utskottfe t utgått ifrån, så- måste jemväl föreskrifva, att från alla andra Läroverk, högre oell lägre, Universiteten, Sundhets-Collegium, Gymnasier, Gathedraloch Apologist-skolor, högre och lägre Lärdomsskolor, Elementar-skolan, Krigs-Academien, Läroverket vid Marieberg, Teohnologiska Institutet, Chalmerska Slöjdskolan, Veterinair-Inrättningen, Seminarierne för Skolelärare, Navigations-skolorne och alla Folk-skolorne samt Landtbruks-skolorne, skola till Rikets (StändersRevisorer afgifvas berättelser om dessa Läroanstalters resultat i afseende på Svenska folkets bildning, vetenskapliga framsteg, utvecklingen af dess practiska färdigheter, konstflit, m. m.
Frän bögvördiga Preste-ståndet liar till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Lektor D. Söderberg väckt motion, hvaruti han önskat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att, till vägledning för sjöfarande, hvilka från Stockholms-skarens nordliga 'utloppshamnar, Alands haf och Bottniska viken, äfvensom från Finskaoch Rigavikarne, ställa sin kosa åt södra delen af Östersjön, eller Öresund, vester om Gottland, resa ett varningstecken för det farliga grundet ”Kopp ar stenarne f som bestode af trenne, i sträckning från 0. till V. efter hvarandra på ett afstånd från Sandhamn af 44, från Landsort af 40, samt från Gottska Sandön, i N. till V. af 10 engelska mil, eller 2j sjömil, belägna klippor, af hvilka den vestligaste och största endast ligger 3, den mellersta 6 samt den ostligaste och minsta 12 fot under vatten; och har motionären härvid framställt den våda, som alltid, men synnerligast om hösten, då stormar, tjocka och strömsättningar mest råda, vore förenad med kryssning under vidriga vindar i de farvatten, som omsluta dessa klippor, emedan sidornas lodräta beskaffenhet gjorde det omöjligt att, genom lodning, kunna blifva varnad för deras grannskap, samt vidare, i afseende å den blifvande kostnaden för en fyrbåk, som till afvärjande af omförmälde faror, uti motionärens tanka, lämpligast kunde å Gottska Sandön uppföras, anfört, att utgiften derför ej kunde blifva serdeles betydlig, då fyrtornet ej behöfde byggas af sten, ej heller fordrade någon synnerBih. till B. St.-s Prot. 1850 & 1851, 8 Samt. 10 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 52. lig höjd öfver vattenytan, samt ön dessutom lemnadc god tillgång å tjenligt byggnadsvirke.
Vid föredragningen uti vällofl. Borgare-ståndet af denna motion, hafva med motionären instämt herrar Tauson, Kock och Murén, den sistnämnde med tillkännagifvande, att dylik afgift icke debiteras af tullkammaren i Gefle. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men som Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 uti ingressen uttryckligen förklarar, att ”nedan specificerade, uti Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 104. 9 uti hittills gällande sporteltaxa för tullverket påbjudna, för egentliga tjensteåligganden beräknade, afgifter komma att försvinna,” synes häraf, att fråga icke varit om afgifter, bestämda genom serskilda författningar, utan endast om dem, som i 1830 års sporteltaxa förekomma, och hvartill icke kan hänföras lösen för försegling af bränvinsfastager vid transporter öfver saltsjön, hvilken afgift bestämdes först genom Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836, kungjordt genom General-tull-styrelsens cirkulär den 13 i samma månad. Icke heller synes skäl vara, att stats-verket genom borttagande af denna sportel skulle komma att vidkännas en motsvarande ersättnings-skyldighet till tull-tjenstemännen, då det icke tillgodonjuter någon inkomst i tullbchandlingsväg af denna trafik; hvaremot de trafikerande sjelfva, hvilka njuta fördelen af att få begagna den beqvämare sjötransporten, lämpligast synas böra ersätta tull-tjenstemännens besvär med ifrågavarande försegling.
Vidkommande åter sjelfva den af Majoren Gyllensvan i underdånighet sökte förklaring öfver Kongl. Resolutionen den 16 Junii 1786, så har väl Utskottet, enär Ridderskapet och Adeln, genom merberörde dess år i8i5 fattade beslut, redan bestämt den enda tydning, Ridderskapet och Adeln funnit kunna åt ordalagen i samma Resolution gifvas, icke ansett sig tillständigt, att till Kongl, Majit i denna del framställa tillstyrkande om något förklaringssätt af dessa ordalag, som med den af Ridderskapet och Adeln antagna tydning deraf, icke öfverensstämde, men likväl, då saken nu ytterst kommer att bero på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, icke trott sig böra underlåta, att för sin egen del i underdånighet anmärka, det Utskottet så väl af framlidne Öfverste GyllenSvans Testamente och Ansöknings-skrift om Kongl.Majits fastställelse å det samma, tyckt sig finna dermed hafva varit afsedt en ti11 evärde!iga tider utsträckt, och med besittningen af "Westanå Egendom städse förenad fortsättning af alla de rättigheter Testator sjelf, i grund af den honom föriuidta adeliga värdighet tillkommit, som ock af då Varande RiddarhusDirectionelrs Öfver nämnde ansökning infordrade och afgifne underdåniga Utlåtande, att 308 Den 27 Maji.
Då dels flere Ledamöter inom Utskotten reserverat sig mot Den i5 Junii f. ra. Betänkandet, och dels åtskillige anmärkningar redan blifvit gjorda, hvilka torde föranleda till återremiss, anhåller jag alt äfven få afgifva några erinringar. Jag förenar mig med Herr Hjerta om olämpligheten af det stadgande, som tillägger Arrendatorer ovilkorlig rösträttighet, så vida ej jordägaren serskildt förbehållit sig densamma i Contractet. Jag tror, att den förut gällande Lagen är mera billig, som förutsätter rösträttighetens bibehållande hos jordägaren, så vida han ej uttryckligen öfverlåta den på Arrendatorn. Men jag får äfven anmärka ett annat misstag, som Utskotten begått, då de fråntagit Säteriägare, som ej bor inom församlingen, rättigheten att rösta för sina Frälsehemman. Då alla nu mera äro lika berättigade att besitta hvilken jord som helst; kan den ifrågavarande rättigheten ej betraktas såsom någon Ståndsrätt, utan såsom åtföljande jorden, och jag har alltid bestridt, liksom jag alltid skall bestrida, alla försök att genom ändring af de förmåner eller onera, som tillhöra jorden, rubba dess värde, till lika obillig förlust för den ene, som opåräknad vinst för den andre. Förslaget att öfverflytta rösträttigheten på Frälsebonden, skall ock föranleda till mycken misshällighet; ty antingen tager Frälsebonden, emot sin egen öfvertygelse, voteringssedeln af Husbonden , eller ock gör han Husbonden emot, hvilket föranleder till oenighet och uppsägning. Den i5 Junii f. m. Mea Lagstiftaren hör vakta sig för stadganden, som gifva anledning till Rättegångar och misshälliglieter. Jag yrkar derföre återgång till det gamla, i afseende på Säteriägares rösträttighet.
Silfver Specie, hvaraf 16,000 R:dr, återstående på en, redan den 16 Februari 1806, enligt Mynt-Attest af samma dag, bekommen Silfver - Berättelse af Banco-Fullmägtige. 39 post, samt 19,703 R:dr 20 sk., ogulden från den i3 påföljde Augusti, hafva Banco-Fullmägtige, uLi skrifvelse den 9 Februari förslbesagde år, hos Kongl. Maj:ls och Rikets Bergs-Collegium, derunder Kongl. Myntverket den tiden var lydande, anhållit att få upplyst och utredt, ej mindre af hvad orsak Kongl. Myntverkets liqvider med Banken för emoltaget Silfver lill myntning blifvit uppskjutne så länge, som i förut nämnde fall egt rum, samt örn icke någon viss termin, efter hvarje Mynt-Attests dalum, skulle ku niia, såsom den längsta, i slikt hänseende bestämmas, än äfven till hvad belopp Kongl. Myntverket ungefärligen kunde behöfva alt sträcka dess reqvisilioner i förskott i Silfver och Guld utaf Bankens förråder, för alt deraf, i förening med egna tillgångar i ädla metaller, kunna, utan tidsförluster och förspillda arbetskostnader, utmyntningarne underhålla. Redan den 10 i sistnämnde månad aflemnades från Kongl. Myntverket 24,900 R:dr, hvarigenom dess skuld till Banken nedsaltes lill allenast 10,802 R:dr 20 sk. Silfver Specie, hvarefter Kongl. Bergs-Collegium, uti skrifvelse den 20 i samma månad, jemte upplysning, att det anmärkta uppskofvet med utmyntning af från Banken aflemnadt Silfver, varit föranledd af den under år i836 forcerade Kopparmynlningen, meddelade BancoFullmägtige, att Collegium ansåg en tid af 6 månader fullt tillräcklig för utmyntning och liqvids uppgörande om myntposler af vanlig storlek, utgörande 3 å 4»ooo U. Mynlsilfver eller 2 å 4,000
Salig farfar brukade alltid säga, att den, som omger sitt hvardagslif med vackra saker och lär sig att dagligen höra hvad deras skönhet har att säga oss, har i sin hand ett af de finaste medel till andlig kultur. Jag tror så med. Till vänster vid bortersta fönstret står Prinsessans pianino. Mellan fönsterväggen och pianots baksida är ett trefligt hörn med en liten soffa. Gröna växter och Matsalen. IDUN 1898 37 blommor f unnos Öfverallt. Men jag undrar, om här finns någon sol — ja, jag menar den, som kommer utifrån. Innanför den långa salongen ligger ett rum, som jag vet du skulle tyckt om. Det hade, jämte några bekväma stoppade soffor och stolar, möbler i gustaviansk stil. riktigt vackra möbler, fast alla nya; vackra, stämningsfulla taflor, bland annat af Gude, som ej syns på afbildningen, och Liljefors, som jag tror du kan se, förtjusande danska porsliner med blommande anemoner och skära tulpaner — men framför allt ett obeskrifligt något af farmors och farfars hem, som stått nästan orördt sedan förra århundradet. Förstår du, hvad jagmenar, om jag säger, att rummet ser en smula prudentligt ut; städadt, litet stelt kanske, som med en omärklig doft af potT c ä n n e interiörer f r å n H e r t i g i n n a n s pourri i luften, men ändå så hjärtans trefligt. Man väntar nästan att möta en dame i svenska dräkten eller höra en sirlig menuett från tredje Gustafs dar. Men intet af allt detta hände oss. Och kanske var det så godt det, ty då hade jag trott, att det spökat. Men nog hade det varit roligt att åtminstone få se och höra litet om härskarinnan öfver palatset och den sykorg, som i vördnadsbjudande allvar tronade på bordet. Käraste kusin Louise, minns du den där grytan, som svinaherdenprinsen i Andersens Eventyr gjorde åt sagans prinsessa. Hade vi nu haft en så- dan, skulle du bestämdt kunnat få reda på litet om Hertiginnan Ingeborg.
Föredrogos å nyo Constitutions-Utskottets Memorial N:o 79, till Ridderskapet och Adeln, angående dess återremiss på Memoria et N :o 59; fordrade ej åtgärd å Ståndets sida; N:o 80, till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, angående deras åtgärder vid Memorialet N:o 60; återremitterades med den, såsom Ståndets gemensamma tanka, förklarade anmärkning att Ståndet, vidblifvande sitt förra beslut i ämnet, uppdrager till Constilutions-Utskottet att uppgöra sådan voterings-proposition, hvarigenom Ståndets beslut må komma under omröstning; N:o 8r, till Ridderskapels och Adeln samt Borgare-Ståndet, i anledning af deras åtgärder vid Memorialet N:o 63: återremitterades med den, såsom Ståndets gemensamma tanka, förklarade anmärkning, att Ståndet, vidblifvande sitt förra beslut i ämnet, uppdrager till ConstUutions-Utsköttet att Bi/i. till R. St, Prot.
Och då hon vaknade andra morgonen, trodde hon nästan, att hon drömt sitt lilla äfventyr. Beviset om sanningen fann hon dock i sin klädningsficka; det var det lilla brefvet till » kära Anna » från din tillgifne kusin Karl »! 23 På aftonen dagen efter det omtalade lilla äfventyret satt fröken Anna Pettersson den äldre helt ensam i sitt ram med ett arbete i handen. Hon bebodde en liten treflig lägenhet 4 tr. upp, bestående af ett rum, kök och tambur. Allt var så nätt och prydligt i det lilla hemmet och hvarje småsak vittnade så tydligt om smak och ordningssinne. Några dyrbarheter funnos ej därinne, endast ett helt enkelt möblemang och som prydnad på väggarne blott en mängd porträtt. Öfver den högkarmade soffan blickade_ hela familjen Gylling emot den inträdande. Öfverst syntes den aflidne morbrodern och hans hustru, därinunder deras tre söner, dels som barn, dels som vuxne. På väggen midt emot fann man fotografier af Annas föräldrar samt af henne själf som tjuguårig ungmö. Anna var fyrtiofem år nu, och dock fann man tydlig likhet mellan henne och porträttet på väggen. Det var samma vackra, regelbundna drag, endast ögonen ägde icke mer samma strålande glans och munnen log icke mer så gladt som förr. Men det låg ett uttryck af stilla frid och förnöjsamhet öfver Annas drag numera, och hon syntes trifvas så väl i sin lilla värld med alla de kära ansiktena omkring sig. För tillfället höll hon på med att montera en luft dj ' rbara gardiner, ett arbete som hon mottagit på beställning. De flitiga fingrarna ilade så snabbt fram och tillbaka; då stördes hon helt plötsligt af en blyg knackning på tamburdörren. Hon skyndade att öppna. Därute stod en ung flicka om tjugufyra år på sin höjd. Hon var barhufvad och i stället för ytterplagg hade hon endast en schal helt löst kastad öfver axlarne. » Det är ju fröken Anna Pettersson? » frågade den främmande med en liten nigning. » Ja, det är jag; var så god och stig in. » » Jag tackar. » Anna betraktade nyfiket den lilla ljusa uppenbarelsen och kunde icke förstå, hvar hon sett henne förut.
Preste-Slåmlet den i5 —- — Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse j angående pension för aflidne Secreteraren i Landtbruks-Academien P. A. Granbergs ejterlemnade enka. (Sinis-Ulsk. Ull. N:o 501.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmäldt, alt Secreteraren i LandtbruksAcademien P. A. Granberg, vid nyligen intiäffadt frånfälle, efterleinnat enka, som jemte fem oförsörjda döttrar, befunne sig uti ganska knappa omständigheter, utan förhoppning: ali komma i åtnjutande af pension utur någon cassa; och som bemälde Granberg varit förtjent af det allmänna, såsom författare lill skrifter, egande ali. bevara fäderneslandets historiska minnen samt att befremja odling och bildning inom nationen, hafva Riktis Ständer', med fästadt afseende härå, godtfunnit att för hans efterlemnade enka, så län - t] 34 Expcditions-Utskottcts Förslag till lind. Skrifvelse j fT.-o 34 o. ge lion lefver ogift, ä Allmänna Indragnings-Staten anvisa en pension af TvåHundra R:dr B:co årligen. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 Maj 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Maj 1841. Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse > angående de af Kongl. Majit, i och för befästnings-arbeten, äskade extra Statsanslag. (Stats-Utsk. Uti. Nsris 354 och 435 samt Meni. N:o 490, äfvensom Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 506.) S. A. K.
Men hennes orena ande fjätt BLANCHE. sjuk, mycket sjuk! Älskade make, låt oss nu gå härifrån, Du är MAGNUS. Det händer! »Alla fasor far Du icke veta!» Går. FÖRSTA AKTEN ALLA följa ut; men sist står Barberarn och Munskänken kvar. BARBERARN. Fasligt, fasligt! MUNSKÄNKEN. Aldrig i mitt lif. Aldrig i mitt lif har jag varit med om maken! BARBERARN. än nattmösan är på! Si, det är så att man inte ska rosa dagen förr MUNSKÄNKEN. serere är förbi. Och man ska inte sjunga Te Deum förrän mi BARBERARN. Stackars kung! Hvem kunde den kvinnan vara? MUNSKÄNKEN. säga sådana saker... En galning eller en löfjerska! Tänk att stå och BARBERARN. hemligheterna på en gång. Skönt var det i alla fall att det blef utsjunget; det var som om hela Man ska vara galen för att våga tala om alla hofvet, hären och folket fick purgera! Men stackars FOLKUNGA-SAGAN. Kungen! Nu fick han veta hvad alla andra visste utom han. MUNSKÄNKEN. detsamma. Ja, men han tror inte på't, så det är just egalt BARBERARN. man icke tror existerar inte. Riktigt ja! Tron si, tron gör allt! Och det MUNSKÄNKEN. Styrbjörn för en karl? Hör nu, aperpå tron; hvad är den där Biskop BARBERARN. ut som om han gick med falska spelkort i lomman? MUNSKÄNKEN. Den, det är en riktig Dundersugga! Ser han inte gång när de klämma på'n. För öfrigt, för öfrigt... BA GAREN in. Jo! jag menar den kommer att stinka ut en Nu mån I tro att helvetet är löst! BARBERARN. Berätta! berätta! FÖRSTA AKTEN BAGAREN. tarer, Kalmucker och Moskoviter, Mongoler och Afgahner hade begagnat sig af den nyvunna friheten och slunkit ut i staden och utanför staden; de passa' på under Te Deum förstås som de tog för en krigsdans.
Jag kom olyckligtvis sent upp i dag, så att jag icke haft tillfälle att höra de argumenter, som blifvit anförda emot StatsUtsk:s förslag; men jag föreställer mig att de äro utgångna ifrån den synpunkten, att raan anser, alt icke häradsoch stadsfängelser böra af allmänna medel understödjas. Jag kan åtminstone icke föreställa mig något annat skäl som kunnat anföras emot hvad StatsUtsk. har föreslagit. Med anslag till häradsfängelserna är det alldeles icke meningen, att hvarje häradshäkte i riket skall på Statens bekostnad ombyggas. Här är vid ett föregtde tillfälle ådagalagdt af en talare, som icke nu är närvar. att det finnes här i landet s. k. kronohäkten, hvilka kunna såsom häradshäkten anses, och hvartill delta anslag kan användas. Jag finner alldeles icke något skäl förStåndet att icke medgifva den fördelning StatsUtsk., jag skulle tro af en enkel rättsgrund, här ansett sig böra iakttaga, och får derföre för min del anhålla om bifall till det förslag, StatsUtsk. uti sitt utlåt. i\:o 166 har vidhållit. Frih. Cederström, Claes Rud.: Det vill förefalla något eget att såsom skäl till bifall för Ulsk:s betänk, höra åberopas den anledn., som är uppgifven, att man nemi. måtte gå BondeSks önskningar lill mötes. Hade nämnde Hederv. Stånd i sjelfva verket varit tillfredsslälldt med Utskrs utlåt., så hade Ståndet väl icke återremitterat, utan vid dess första föredragning antagit detsamma. Jag är således redan häraf fullt förvissad, likasom så många andra omständigheter måste medverka till samma öfvertygelse, att man icke genom ett ovillkorligt bifall till betänk, uppfyller förberaälde Stånds åstundan. Dess slutliga afgörande af ärendet lärer nogsamt ytterligare bekräfta denna utsago.
Han kunde ju intet annat göra än mottaga den ljufvaste af gåfvor. Obevekligt är hjärtat i sin gamla vana att älska. För hvarje ny kärlekssorg vet det ingen annan lisa än ny kärlekslycka. Så måste den, som bränner sig. på hett järn, döfva svedan genom att bränna sig än en gång. Fjorton dagar efter balen på Borg var det fest på Ekeby. Det var den härligaste af fester, men fråga ej för hvem, fråga ej för hvad. För det enda, för hvilket det af ålder är lönt att göra fester, var den anordnad, för att ögon skulle stråla, hjärtan klappa, fötter dansa, för att glädjen måtte stiga ned bland människorna, för att händer skulle mötas, sköna läppar kyssa — Åhnej, tyst, tala inte om kyssar! Hvilken fest var det ej! Gamle; i än och kvinnor kunde bli unga på nytt, le och fröjdas, bara de talade om den. O, forna tiders kvinnor, det var ni, som egde nyckeln till paradisets port. Ekeby salar vimla af de ljufvaste af er ljufva skara. Där är den unga grefvinnan Dohna, sprittande glad och lysten efter lek och dans, såsom det anstår hennes tjugu år, där äro lagmannens i Munkerud vackra döttrar och de glada fröknarna på Berga, där är Anna Stjärnhök, tusen gånger vackrare än förr i det blida svårmod, som kommit öfver henne alltsedan den natt, då hon jagades af vargarne, där äro ännu många flere, som väl ej ännu äro glömda, men snart skola vara det, och där är äfven den sköna Marianne Sinclaire. Ah, äfven hon, den skönaste bland de skö- na, en herskarinna bland människor, den gudomliga, den bedårande Marianne Sinclaire har värdigats komma. Hon, den ryktbara, som hof, glänst i grefveslotten, ning, som dragit rundt om hyllning öfverallt, hon som gnista, hvar hon visade sig, gats komma på kavaljerernas lyst vid kungens skönhetens drottlandet och tagit tände kärlekens hon hade värdifest. Sagan om hennes segrar fyllde landet.