Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De modificationer i dess första grundförfattning, som tid efter annan i åtskilliga delar ägt rum, bevisa äfven sådant, och jag har sjelf, såsom medlem af 1823 års BancoUtskott, och under den korta tid jag haft förtroendet att deltaga i Bankens styrelse, i en och annan omständighet trott någon jemkning efter tidens fordringar och förändrade förhållanden icke vara ur vägen. Men då jag således icke med skråaktig - Den 17 Augusti f. m. »93 tig anda vill försvära allt, som består, hvarken inom eller utom Banken, är jag långt ifrån att tro, att allt nytt skall vara förträffligt, och att icke just i det gamla länge bepröfvade, som under halftunnaL sekel icke påkallat förändring, ligger en grund för dess bibehållande, eller åtminstone en fordran, att det icke utan den noggrannaste pröfning, lättsinnigt skall utbytas mot annat, hvars följder man icke känner, men hvilka möjligen kunna blifva af en betänklig art. Så vidt ske kan, föredrar jag lämpliga förbättringar af den gamla byggnaden framför dessa radikala mesurer, hvarigenom bela denna byggnad sluteligen kan förvandlas till en ohjelplig ruin. Utskotten hafva ansett Banken böra frånkännas dess urgamla rättighet, att äga Svea HofRätt till sin enda första Domstol, på skäl, hvilka ej torde uthålla en strängare granskning. Utskotten synas förnämligast utgått ur den synpunkt, att Banken såsom penningeanstalt bör behandlas enligt allmänna rättsgrunder, och dela med hvarje enskilt plikter och rättigheter, och på denna princip stödt sitt förmenande, att alla lagformer, som gälla för den enskilte, äfven böra vinna tillämpning för Banken. Jag hyllar denna grundsatts, så vidt den angår sak eller det reela. Bankens credit, samt det allmänna och enskilta interesset, 38 H. i3 194 Den 17 Augusti f. ni, nära förbundne med hvarandra, äska att Bankens förbindelser noggraunt uppfyllas, och att förtryckande förmåner densamma icke tilläggas. Men annat är förhållandet med vissa former.
Den trädgård uppdrogs V i c - kallades så af den entoria första gången 1892. gelske botanisten LindNu i sommar — den ley, som 1837 vetenskaphar icke odlats alla år ligt beskref den o c h — b l o m m a d e den å n y o s o m m e d detta namn och nådde, tack vare ville hylla sin adertonöfverträdgårdsmästaren åriga, nyss på tronen K. H. Och ningar, en synnerligen i sanning, samma förvacker utveckling. Ej ening af ljuft behag o c h mindre än 13 b l o m m o r imponerande styrka s o m slogo fullt ut. Dessa hos det mäktiga Engsom i tropikerna uppnå lands unga härskarinna en diameter af 20 — 40 fanns äfven h o s detta cm., blefvo visserligen växtvärldens under. icke större än 25 c m. m e n de äro ej heller så Omkring 1830 u p p - märkvärdiga s o m blatäcktes den samtidigt på den. Dessa bli, ' s o m flere håll i det tropiska sagdt, 2 meter i genomSydamerikas floder. D e skärning, o c h så stora europeiska naturforskarblefvo de äfven i Heln e kunde icke n o g besingfors. Den vackra undra dess på de lugna bild från Victoriahuset vattnen simmande jättei Helsingfors ' botaniska stora blad, ända till två trädgård, s o m professor meter i diameter, likF. Elfving godhetsfullt s o m dess präktiga, näcksändt oss o c h s o m vi i Dahljjruu rosor liknande b l o m m o r, dag meddela ger en ganhvilka, hvita eller roELIAS FRIES O C H GÖRAN W A H L E N B E R G S B Y S T E R A F T Ä C K A S I L I N N É S A L E N I UPSALA ska t y d l i g föreställning senröda, höja sig på o m Victorian o c h dess korta skaft öfver vattenblad. På densamma ser man en 6-årig flicka, hålytan.
§31 Inom februari månads slut överlämnas till Direktionen uppgifter om pensionärernas antal och underhåll, som sedan sänds till Krigsexpeditionen. § 32 Varje år inventeras alla handlingar som förvaras i kassavalvet och över vilka kamrern håller särskild bok § 33 Kassans hypotek och de kontanter som behövs för dagliga utgifter, förvaras i en kassakista med tre lås. En nyckel förvaras av en ledamot i Direktionen, en av kamrern och en av kassören. § 34 Över de gratial, som änkor och barn önskar få förränta i kassan håller kamrern särskilt konto i huvudboken. § 35 Sekreteraren håller diarium över alla inkommande mål, för protokoll vid sammanträden, kontrasignerar alla ifrån Direktionen utgående expeditioner samt författar och uppsätter kontrakt. § 36 Ombudsmannen skall meddela skriftliga utlåtande om alla ansökningar om lån och säkerhetshandlingar, som kamrern sedan yttrar sig över. § 37 Han skall anteckna alla hypotekslån, deras säkerhet, och anmäla hos Direktionen om inteckningarna bör förnyas samt tidigt bevaka skuldfordringsmål I alla rättegångar för han kassans talan och anmäler utslagen hos Direktionen. Varje år lämnar han en berättelse över sitt arbete i lagsökningsmål och rättegångar. Berättelsen skall komma överrevisionen tillhanda. Han är ensam ansvarig för kassans rätt och säkerhet i avseende på utlånta medel. § 38 Revisorn, som är kamrerns närmaste man, biträder honom i vården över kassans angelägenheter och inträder i hans ställe vid behov. § 39 Kassören, som mottar och ger ut kassans medel, redovisar varje fonds inkomster och utgifter, håller likvidationsböcker för alla pensionärer, samt de änkor och barn som har sina gratialer innestående, håller journal över alla låneinbetalningar och på allt som inkommer och utgår för varje fond. Gör dagliga uppsummeringar i Uppbördsoch Utgiftsböcker, vilka skall åtfölja månadsinventeringen över kassans behållningarna. Han bör inte göra utbetalningar utan order. § 40 Varje månad skall kassören kontrollera sina böcker för att se att allt överensstämmer med kontraboken och givna order, varefter inventarium upprättas, som påskrivs av kamreren och föredras i Direktionen och införs i protokollet. § 41 Kammarskrivaren biträder sekreteraren i kansligöromål.
De anmärkningar, som föranledt återremissen, hafva blifvit framställde af bier v von Hartmansdorff', herr Lagerhjelm, Herr von Hohenhausen samt Herr Printzensköld, hvilka hufvudsakligen anmärkt, att om än medgifvas måste, att de ärender, som tillhöra Bergstingsrätt handläggning, äro så så få, att särskilda domstolar för behandling deraf konna undvikas; så vore likväl vådligt alt öfverflytta omförmälde göromål på de allmänna domstolarne innan man sörjt derför, att den speciella sakkunskap, som finnes i Bergstingsrälterna, ej komme att saknas i förenämnde domstolar; alt man visserligen hört anmärkas att denna kunskap kunde undvaras i domstolen, enär den vore i tillfälle att infordra sakkunnige personel» utlåtande; men att denna utväg deslomindre vore lillfylleslgörande, som domstolen ej kunde kontrollera riktigheten af samma utlåtanden, och särskild sakkännedom ofta be hö fdes för ledning af undersökning»» uti ärenden af ifrågavarande beskaffenhet oell uppställande af de frågor, deröfver sakkunniges utlåtande kunde anses nödiga; alt denna speciella kunskap i synnerhet vore erforderlig i första instansen, enär den numera ej är att påräkna i de högre domstolar, m. tilt R. St. Prut. 1811 1S48. 7 Samt. 1 A/d. 35 haft. * Lag-Utskottets Utlåtande, N:o t05. der oftanämnde mål oell ärenden skola fullföljas; samt alt del följaktligen borde stadgas att, då saker, sorn tillhört Bergstingsratis handläggning, skola behandlas af allmän domstol, en i bergsvetenskapen kunnig person bör Tara tillstädes, antingen i egenskap af ledamot eller för alt, såsom ansvarig rådgifvare, i förekommande fall till protokollet afgifva yttrande; och har förennämnde fråga blifvit återförvisad till Utskottet, på det Utskottet måtte uppgöra förslag till ett stadgande i förenämnde syftning.
Jag anhåller att den första punkten måtte nu föredragas, emot hvilken jag icke har något att anmärka. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag begärde ordet för att erinra derom, att den uplästa reservationen rörer nästa punkt. Gr. Sparre, Erik: Jag är förekommen af Frih. Tersmeden och afstår. Förev:de punkt af Utslcs Betänk, blef uppå härefter framställd propos. af R. 0. Ad. bifallen. 2:dra punkten, af K. Förordn:ne d. 13 Juli 1833 och d. 20 Juli 4835, så vidt dessa förfallna afse hemmansklyfning. 4 Hr Dalman: Den uplästa reservationen, uti hvilken nära hälften af Utslcs ledamöter inslämt, synes mig innehålla så tillfyllestgörande bevis emot pluralitetens mening, att jag förgäfves skulle söka att dertill kunna göra något tillägg eller utförligare * utveckla de skäl som i densamma blifvit upgifna. Denna reservation innehåller något hvarpå jag tillåter mig att fästa Hrrrnes upmärksamhet. Utsk. har nemi. gjort sig skyldigt till en 'motsägelse då Utsk. åberopat 1827 års författn. såsom en särdeles väl beräknad Förordn., och härpå har Utsk. grundat sitt afstyrkande utaf en mera obegränsad frihet till jordafsöndring än författn:n 46 Den 1 Augusti e. m. medgifver. Enär Utsk. således erkänt 1827 års författn. vara särdeles väl beräknad för det med densamma afsedda ändamål, hade man väl icke kunnat vänta sig att Utsk. skulle i nästa punkt komma till den slutsats, att 1827 års författn. icke borde återställas just i den vigtigaste del, der den borde fortfarande gälla. Orsaken till en sådan inkonseqvens af Utsk. är, att det betraktat 1853 års författn. endast såsom ett slags förklaring eller författn., hvarigenom skulle till verkställighet befordras hvad som med 1827 års författn. åsyftades.
Om Banken begagnar sin rätt att anmoda Konungens Befallningshafvande att utse Ombud, och om dertill skulle begagnas samma Personer, som till utförande af Kronans talan, så bör Banken ej rimligen kunna göra anspråk på säkrare eller bättre sakförare, än dem, som för sjelfva Staten äro att tillgå. Skulle Banken likväl anse Kronans Ombudsmän icke vara skicklige eller pålitlige nog att detta förtroende emottaga, så står det Banken i hvarje serskildt fall öppet att, efter omständigheterna, välja ett annat Ombud, och de kostnader, som för ett sådant fordras, skola, vid sakens slut, lika med andra nödiga rättegångs-utgifter, till Banken återgäldas, så vida han haft laga skäl till sin talan. Någon inskränkning i sådant fall uti Bankens rätt till ersättning för Låns-påkoslnader kunna Utskotten destomindre befara, till följe af Domstolens flyttande närmare veder-parten, som minskningen derigenom af hans egna rätte - Banco-Utskotlets Betänkande N.o 6g. 2.5 gångs-kostnader bör motsvara ökningen i Bankens. Utskotten bestrida icke alt inskränkningen i Bankens Domstols-Privilegium kan medföra mera långsamhet i en eller annan Rättegång, än om Banken, hädanefter såsom hittills, finge både kära och svara i Svea IIof-Rätt; men de uppoffringar, vare sig i lid eller annat, som äro oskiljaktiga från sakernas allmänna och rättsenliga ordning, måste Banken, efter Utskottens tanka, för ordningens skull, tåla. Svårigheten för Banken, att med tillräckliga besked och underrättelser förse sina Ombud å aflägsna orter, är icke större än för andra personer, hvilka, boende i Landsorterna, nödgas tvista med Banken i Svea Hof-Rätt. De Original-Handlingar, som af dessa försändas till Stockholm, kunna ock vara af lika stort värde, som de, hvilka från Banken afgå till Landsorterne. Med alla andra Lagar hafva BancoFörfattningarne det gemensamma ödet, att kunna vid serskilda Domstolar olika tilllämpas; men denna olägenhet i all lagskipning måste Banken, lika med hvarje annan rätt-sökande, fördraga, då rättelse i Högsta Domstolen är honom lika tillgänglig.
Jag vet således icke hvartill hela denna discilssion skall tjena, och anhåller om proposition att anmärkningen må förfalla och §:n förblifva oförändrad, på sätt Utskottet föreslagit* Herr Cederschjöld: Jag kan för min del ej anse tryckta snille-producter i detta afseende annorlunda än mechaniska uppfinningar; och tror Således att eganderätten bör i bägge fallen Vara enahanda. Mén då nu intet privilegium på en mechanisk uppfinning får gällä längre än i vissa år, synes inig att män, äfven med största skäl, kan Stadga någon préescription för egande rätten till tryckt skrift. Män invänder väl att rättigheten till ett arbetes utgifVande alltid kan köpas af Författarens arfvingar och allmänbeten således i ailä fall icke behöfva vara i Sakhäd af arbetet. Men jäg hemställer, burti detta låter sig göra; då det är fråga öm én Författare; sorn dödt för ett hundrade år sedan,- eller för ännu längre tid tillbaka, Och efterlemna! fleré barn, sorn Sedermera delat sig uti én mängd grenar. Huru skäll inäri bland kanske hundradetals arfvingar kunlia uppgöra accörd med hvar öcli eii Serskildt, och försäkra sig att icke i5* Den 2g Januari! t. m< ändock någon återstår, som efteråt lägger hinder för arbetets ingifvande. Hans Excellence Herr Grefve af JVet* terstedt: Det förslag Herr von Hartmans-* dorff uppgifvit synes mig i större nion inskränka Författarens arfvingars rätt, än det Grefve Frölich gjort* Ty om man straxt efter en Författares död skulle kunna i Tidningarne uppmana arfvingarne att utgifva haris arbete viii äfventyr att förlora rättigheten dertill, synes mig detta sätta dem 1 en svårare belägenhet, än öm Grundlagen en gång för alla gifvet dem en tid df femtio år efter Författarens död att uteslutande utgifva hans arbete. Hvad beträffar dell uppställda liknelsen emellan en Författare^ skrifter och en ohägnad samt med gräs öfVerväxt egendom, så tror jag liknelsén mindre lämplig.
Om nu denna motion bifalles, sorn framställer nödvändigheten eller billigheten deraf, att i tjenst inträdande personer icke åläggas att betala dessa förskott till begrafningshjelp, så finner jag visserligen, att delta är ganska rikligt och principenligt, — man må besörja om sin begrafning bäst man kan och de eflerlefvande derom draga försorg; men då blefve också deraf en bestämd följd, alt denna donation till armeens pensions-cassa måste försvinna. För arme'ens pensions-cassa gör detta en förlust af 12 till r5,ooo r:dr. Huru mycket civilstatens pensions-cassa haft, känner jag icke, men väl att samma förhållande der ägt rum. Jag tillstyrker således återremiss af betänk., på det dessa inrättningar må blifva hörda i frågan, och jag förutser, att de icke kunna hafva något emot att taga en bestämd summa om året i stället för den eventuella summa, hvilken de nu uppbära genom den donation, som af 1828 års Ständer blef dem gjord. Hr Rosenblad, Bernhard: I händelse R. St. skulle vilja bevilja både de i5,ooo r:dr till armeens pensions-cassa, som jag hörde Hr Lefren nämna, såsom utgörande Statens vinst på begrafningshjelpen för de personer, hvilka tagit afsked ur tjensten, och hvilka på sådan grund ej ägde rättighet alt uppbära någon begrafningshjelp, och de motsvarande summorna till civilstatens pensions-cassa, så vore det visserligen med största tacksamhet, som embetsmanna-corpserna skulle mottaga en sådan godhet af R. St.; men om meningen vore att bortbyta de förmåner, som de nuvar. förhållandena gifva, mot hvad som nu blifvit föreslaget att träda i stället, så tror jag alt belåtenheten blefve mindre, och 120 D e 11 4 Juni f. m. fruktar för min del, att bytet skulle vara ganska olämpligt.
Sedan alla Tumba Bruk rörande, tid efter annan meddelta, föreskrifter blifvit ordnade, hvarom Fullmäktige gått i författning, kommer det förslag, hvilket i 249 § af Banko-Reglementet omnämnes, att af den person, som dertill af Fullmäktige kan varda utsedd, under ledning af Inspekterande Fullmäktigen öfver Bruket, upprättas. 46 Berättelse af Banko-Fullmäktige. 86:0, Med auledning af föreskriften i 250 g af Banko-Reglementet, utfärdade Fullmäktige, redan under den 14 Augusti 1845, kungörelse om utarrendering af jordbruket vid Tumba. I följd af denna kungörelse inkom endast ett anbud, hvilket lydde å 50 Rdr Bko årligen, med befrielse från alla onera. Som detta anbud icke kunde antagas, blefvo arbetarne vid Tumba tillfrågade, huruvida de emot någon nedsättning i den dem tillerkände aflöning ville emottaga jordegendomen, i vissa lotter fördelad; men sedan arbetarne förklarat sig icke vara dertill villige, förnyades kungörelsen om jordbrukets utarrendering. Tvänne anbud inkommo, det ena å 80 Rdr och det andra å 66 Rdr 32 sk., allt Banko och för år räknadt. Enär Brukets dragare, så länge jordbruket sköttes vid Tumba, hade under 2 å 3 månader sommarbete, men i annat fall måste jemväl under berörde tid födas på stall, och sådant skulle kosta mera än arrendesumman utgjorde, kunde ej eller dessa anbud af Fullmäktige godkännas. Något vidare kungörande hafva Fullmäktige ansett vara utan ändamål; och då jordbruket under de sednare åren lemnat vinst samt anledning icke förefinnes, att ett motsatt förhållande skall inträda, torde ifrågavarande föreskrift kunna från Banko-Reglementet uteslutas. 87:o.
Slutligen har motionären tillagt den framställning, att det icke måtte blifva någon obetaget att, vid oktrojens början, inträda uti de nya eller förändrade hypotheksoch privat-banks-föreningarne; dock borde ingen delegare erhålla inträdesrätt för större belopp, än som motsvarade hälften af den ograverade jordens taxeringsvärde samt en tredjedel af dess vid domarevärdering upptagna värde. Uti Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N'.o 21. Uti den andra af nu ifrågavarande motioner har riksdagsfullmäktigen Gustaf Berg från Skaraborgs län anfört: att privatbankerna, sådana de för närvarande voro organiserade, ådragit sig allmän ovilja; att dessa inrättningar numera ej uppfyllde det ändamål, för hvilket de blifvit bildade; att penningeverk, som i de vigtigaste fallen sjelfva stiftade lagar för sin rörelse och närmast afsågo sina egna förmåner, voro otjenliga; att staten utaf dylika inrättningar bade ringa eller ingen vinst; att hypotheksföreningarne under sednare tider visserligen, till en betydlig del, fyllt penningebristen för jordbruksidkaren; men att nämnde föreningar måst genom utländska lån anskaffa sina tillgångar; att, till följd af dessa lån, ärliga räntor utginge ur riket; samt att penningeförhållandena för framtiden borde regleras på ett sådant sätt, att räntorna stadnade inom landet samt hvarken privatbanksintresset eller hypotheksföreningarne blefvo förnärmade, och att staten af vinsten erhölle sin tillbörliga andel. Med hänsigt till det sålunda angifna syftemålet att ”förena privatbankernas och hypoteksföreningarnes intressen med den vinst, Riksbanken af dessa inrättningar bör kunna påräkna samt ställa dem under Rikets Ständers kontroll” har sistbemälde motionär framställt följande förslag: Uti hvarje läns residensstad, der privatbank eller afdelning deraf nu vore inrättad, borde, så framt länets folkmängd och rörelse det fordrade, i stället inrättas hypoteksförening, som vid upphörandet af privatbankernas oktroj, hos sig förenade både dessas diskontoch kreditiv-rörelse samt nuvarande hypotheksföreningars amorteringsutlåning, allt emot inteckning i jordegendom, enligt derför nu fastställda grunder.
arnbjudningarna måste bära en annan prägel än den nu existerande. Benämningarna » bal » och » barnbal » väcka pretentioner och ställa anspråk p å en lyx, som ingalunda verkar förmonligt på våra ungdomar. Vi skola, i stället för att vänja våra barn af med att leka och vara barn, väcka deras håg för lekar, dans oeh oskyldiga nöjen, hvilka kunna anordnas i all enkelhet och utan långa förberedelser. Ja, i all enkelhet och helst med hvardagsdrägter och obrända lockar, utan hårfrisörska, betjent och fyraknappshandskar. Utan olästa lexor och skolkad pianospelning. Men med de smås lugna sjelfmedvetande om uppfylda pligter och en väl förtjent fristund. När gästerna då anlända, har matmor hvarken tändt kronan i salen eller i förmaket. Barnkammaren användes endast nödfallsvis till toalettrum. Borta i vrån vid pianot sitter ingen väntande hyrd spelfröken, medan småherrskapet dricker kaffet och mumsar på kakorna. Kakorna, hvilka äro rättvist fördelade, så att ingen blir lottlös, utan en och hvar får sin ranson. Blir det dans af — hvilket jubel om några af gästerna sjelfva kunna spela valser och polkor och fransäser! Sådant lär man sig hemma, om man är flitig, och det blir man så lätt, när man D å g o n gång får tillfälle att visa hvad man kan. Ofta hafva vi iakttagit, huru en och annan liten mer än vanligt musikalisk flicka eller gosse vid dessa tillfällen försökt sig på början till en vals eller dylikt, men en naturlig blyghet har tvingat dem att draga sig till baka, när den skickligare äldre pianisten bereder sig att öfvertaga arbetet. Hvilken malplacerad välvilja! Monue det ej för somliga af de små gästerna kan vara lika roligt att få försöka spela en vals, som att dansa den! Oeh än mer, det är ett ingrepp i barnens nöje, ty i allmänhet tycka barn mera om att roa sig sjelfva, än att blifva roade. tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden för qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör Frågan är alls icke förkastlig, lika litet som den bör lemnas utan afseende.
Majds Befallningshafvande, som ansett dagsverks-räntan vara en värde-mätare, lika rättvis för Staten som för ränte-gifvaren, och dess qvarstående vara behöfligt för bibehållande af billighet i beskattningen och undvikande af betydligare rubbning, har underdånigst hemställt, att så väl dagsverken, som i öfrigt på förslaget upptagne skatte-titlar måtte fastställas till framtida bibehållande. Då Kongl. Maj:t, på förut meddelade grunder, anser Dagsverks-räntan fortfarande böra utgöra en skatte-titel, föreslår Kongl. Maj:t nu Rikets Ständer, att: l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Östergöthlands Län bestämmas: spanmål, smör, dagsverken ; 2:o Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränfa, att, jemte nuvarande skatte-titeln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Södermanlands Län. Af nuvarande ränte-persedlar ansåg Kongl. Majit lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilda skatte-titlar bibehållas: Spanmål, Smör, Fläsk, Hö, Dagsverken, samt dessutom Penningar. 4 Deputerade i Länet hafva förenat sig i den åsigt, att af persedlarne endast spanmål och smör borde bibehållas, samt fläsk och dagsverken omsättas i spanmål, hö uti smör. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har uti sitt underdåniga utlåtande anfört, att bibehållandet af de flere ränte-persedlarne synes ega företräde framför de af Deputerade föreslagne, i det afseende, att minsta rubbning uti nuvarande förhållanden derigenom uppstår, samt att skatterna böra hafva mindre benägenhet att stiga eller falla, om sådane värdemätare qvarstå, som t. ex. spanmål och dagsverken, hvilkas högre eller lägre pris vanligen står uti motsatt förhållande till hvarandra.
Han hette Olof och var ett hittebarn samt fem år gammal. Säkerligen en af dessa olyckliga varelser, som äro de enda spåren af att deras elaka fäder – varit menniskor. O, bittra tid! När skall den stunden komma, när I blifven straffade med halsjern och bojor, I usle förförare, skändliga ormar som slingra er in i det oskyldiga hjertats heliga lustgårdar och nedtrampa de herrliga blommorna derinne. Men låtom oss återvända till Olof. Den unge gossen frös och hungrade etc. der han stod. Då kom en herre honom förbi. Olof utkämpade en hård strid i sitt inre – Nej! han kunde icke tigga. »Hör du, min gosse,» sade den främmande herrn, som stannat. – »Du skall få en slant om du kan stå på hufvudet.» Främlingen visade en silfverslant. Den gnistrade mot ljuset och skenet föll på bagarboden midt emot. Olof tvekade. Han var hungrig; slanten lyste så förföriskt. Men hvarför har jag fått ben, frågade han sig sjelf. För att stå på – svarade hans förstånd. Det måste således vara orätt att stå på hufvudet. Han gjorde en rörelse för att neka. Kraften svek honom. Han var hungrig Värde läsare! Hvilken skall väl segra i denna strid mellan ljusets och mörkrets makter!? Se, redan böjer sig hans kropp Nej – en engel hviskar något i hans öra. – Med en häftig rörelse reser han sig upp. »Nej!» säger han, »jag kan ej, vill ej stå på hufvudet. Och med långsamma steg, skrikande mage men fridfullt samvete aflägsnade han sig. Det goda – Karaktärens makt öfver frestelsen segrade. Tjugo år senare. I en praktfull villa på en af de vestindiska öarne sitter en ung man med armen i band. Det är Olof som tjenat i franska flottan, men i en strid med engelsmännen blifvit sårad och förd i land. Bredvid honom på verandan sitter tvenne unga damer: Fru X., som vårdat honom under hans sjukdom, och hennes niece Lucie.