Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Förslag till förändrad lydelse ide delar af IStf ars Uulltaaca och dertill hörande underrättelser, hvaruti Ilikets Ständers Sevillnings-Utskott ansett ändringar eller rättelser böra ega rum. Tullvärde. Qvantitet för InförselsUtförselsTullberäkn. tull. tull. Rrir sk. r. Alabaster: Rdr sk. r. Rdr sk. r. 1 24 arbetad, ej specificerad Alun: 1 U. — 16 — F r i 16 02 — andra slag 17 U. 7 24 — F r i tt — I O — Angelica 1 u. 2 — F r i — 8 — Anis . Antimonium: 1 u. — 2 — F r i 10 Crudum eller Spiesglans Apotheksvaror, i denna taxa ej specificerade: 1 u. 6 F r i enkla medicinalier 100 Rdrs v. 10 1 TT tt sammansatta 100 Rdrs v. 20 jF r 1 Bark: 1 EkBeck: 1 tunna — 6 — 1 2 — 0 i tunnor 1 tunna 3 _—. 1f r i tt 1 2 24 — i barkar : 1 SkU. 4 — r Bilder: t 1 12 andra slag Bleckslagare-arbeten, ej specificerade : 1 U. 1 2 F ri a 1 olackerade 1 u. l6 1 TT t 12 lackerade 1 u. — 20 r ri a 10 Blodiglar Blommor: 1 u. F ri a J 5 5o artificiella 1 u. 25 F ri a Blauholtz eller Blåholtz, se Färgträd. Argentan eller Nysilfver, se Metaller, sammansatta, alla slag. Hör till Bih. af R. St. $ Sami., 1 Afd., 6 Haft. 2 Bil. till Bevilln.-Utsk. Betänk. Tullvärde. Qvantitet för InförselsUtförselsTullberäkn. tull. tull.
J847 och 18-18. 1 Sand. 1 Afil. 10 Haft. f O STOCKHOL^, TRYCKT HOS L. J. HIERTA, 1 iä 4 8. Lit. jé.» I. Tarif för införsels tullen, åtföljd af en särskilt förteckning å varor, som äro vid införsel tullfria. Alun t alla slag ' Anis ; Antimoniumj spiesglans och regulus Apelsiner Arsenikj till införsel af Apotekare, och efter erhållet särskilt tillstånd af Kommers-Kollegium, för fahriksinrättningar Aska: rå, af träd eller andra vegetabilier pott-: vällad eller oraffinerad . raffinerad och kalcinerad . Assa Foetida Balsam: kopaive-, peruviansk och annan natif . Band: sammets-, äfvensom i allmänhet sidenoch Qvantitet för tullberäkningen. 17 lisp. 1 skalp. 1 skalp. 1 skålp. 1 skålp. 1 lisp. 1 lisp. 1 lisp. Införselstull. Bauko. R:dr sk. i i IG 3 6 rist 6 Agat, arbetad; se Slöjdevaror, ej specificerade. Alabaster, arbetad, ej specificerad; se Sten, ali aunan, ej specif. Aloe, hänföres under Apoteksvaror. Anchovis; se Fisk. Argentan, eller nysilfver; se Metaller, sammansatta. Arrac; se Brännvin. Aska, tennoch bly-; se Tennaska. Aska, koppar-; se Kopparskrot. Askar orh dosor, af sammansatta, oller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror, ej specificerade. Auripigmcnt; se Färger. Balsam, riga-; se Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstarifen upptagna bestämmelser. Bil. lill R. St. Banko.
Dess » klädsel » får dock ej vara yppig som salongsstolens, skinn är sedan gammalt och alltjämt den mest omtyckta beklädnaden, rottingflätning är alltid praktisk och kan äfven vara synnerligen prydlig, men en sits bestående af en slät, oklädd skifva är kanske mindre lämplig, då den gärna » smakar trä », en smak, som ej hör till en god middag. Till det obligatoriska salsgarnityret höra också två » spelbord ». Deras » raison d ' étre » i salen är väl egentligen att de såsom fällbord kunna begagnas till serveringsoch smörgåsbord och annars stå hopslagna v i d väggen. Såsom serveringsbord äro dock de gamla » servanterna » med sina hyllor mera användbara. Och hvad smörgåsbordet beträffar, börjar ju denna präktiga gamla institution att trängas undan af den ogemytliga smörgåsbrickan, jag tror dock att den har för fast fot i vårt folklynne för att någonsin kunna helt och hållet försvinna. Ett mindre bord bör dock alltid finnas i en sal, äfven om den endast begagnas till matsal. Ett bord p å hvilket » frukostrispen » kan framdukas och kaffet drickas, vare sig vid elfvatiden eller efter middagen, och kring hvilket man kan samlas till teet om aftnarna, för att ej tala o m glaset vid festliga tillfällen. I alla dessa fall är det stora salsbordet vanligen för stort, och ingenting kan vara otrefligare och simplare än e n frukost eller » tesupé », framsatt p å ena ändan af det för öfrigt icke dukade bordet. En möbel, som icke tillhör den vanliga salsuppsättningen och dock ej borde fattas i någon sal, är en soffa. Den gamla » högbänken » med plats för två eller nere personer tillhörde våra förfäders » salsgarnityr » och var den hedersplats, där förnäme eller ansedda gäster skulle sitta. I våra dagar ser man stundom denna gamla sed upptagen och högsätet i salen är en möbel af högst dekorativ verkan. Jag känner ett Det synes som om möblernas placering i en modern sal vore lika reglementerad som deras antal och beskaffenhet.
Det var också denna egenskap hos <j:n, som gjorde, alt jag önskade, att man hade börjat öfverläggningen med densamma; ty om den skall std fast, är, efter min öfvertygelse, den tid alldeles förspild, som upptagits till den pröfning, sorn redan försiggått, emedan, så vidt jag förstår, och hvilket jag äfven skall söka ådagalägga, af bifall till §:n sådan den är framställd, ett af två måste följa, antingen att alldeles ingen privatbank kommer att äga rum, eller också endast i Stockholm och Götheborg, till förmån för de större capitalisterne, eller penningearistocratien. Men innan jag ingår i hufvudsakliga pröfningen af detta ämne, ber jag att få fästa B. o. Ad:s uppmärksamhet vid behörigheten af denna §:s stadgande, såsom ett beslut af R. St. Vi känna skillnaden emellan civillagstiftning och den ccconomiska; vi veta, att den civila lagstiftningen tillhör Konungen och Ständerna gemensamt, men att den ccconomiska tillhör Konungen ensam. Den civila lagstiftningen har till föremål allm. rättsfrågor. Den ccconomiska deremot oeconomiska anstalter, och de speciella rättsfrågor, som derifrån uppkomma. Jag frågar då, när detta ämne omöjligen kan få annat namn än ceconomiskt, huru behörigt är det då, att Ständerna annat, än i önskningsväg, yttra sig deruti? Men kan det kallas att yttra sig i önskningsväg, då man säger: Konungen åge att fastställa teckningssumman till ett visst belopp, hvaraf följer, att han icke äger, att minska densamma. Utsk:n synas här hafva glömt skillnaden emellan civiloch oeconomisk lag, och sjelfva stifta lag, i stället för att framställa önskningar till Konungen; men det är icke härvid ensamt, jag vill fästa mig. Jag ingår nu i sjelfva ämnet; och underställes då R. o. Ad:s pröfning, huruvida orsaker och verkningar stå i sammanhang, samt huruvida medel och ändamål stå i öfverensstämmelse med hvarandra. Hvad har varit orsaken till, att allm. rösten begär privatbanker? Jo! lika med ändamålet att gifva en lifvad håg ät rörelsen.
A. samt i punkten Litt. C. af sist åberopade Utlåtanden. 12, 13 och 14 §. §. innefatta de bidrag, sorn, i egenskap af anslag, blifvit beviljade till förberedande af odlings-företag. Uti 15 och 16 §. §. äro de af Rikets Ständer nu medgifna bidrag upptagna, hvilka äro anvisade att utgå såsom lån, enligt de i nästföljande §. införda vilkor och föreskrifter; varande öfriga, i sammanhang med extra Statsregleringen, beviljade låne-biträden införda i den afdelning af Reglementet, som handlar om de vid denna Riksdag å Riksgälds-Contoiret anvisade lånesummor. Uti 17 §. äro de allmänna föreskrifter, som förekomma i Utskottets Utlåtande N:o 435 Litt. C. införda, sådane de blifvit af Rikets Ständer godkända och fastställda, endast med den förändring, att i 3 mom. tiden för lånens räntefria begagnande blifvit beräknad från deras utbetalning af Riksgälds Contoiret, i stället för det i detta mom. begagnade uttryck ”Stats-Verket”, helst Slats-ZJtsTiottets Memorial, IV.-o 58o. 3 det med Rikets Ständers öfriga stadganden synes närmast öfverenstämma, att, på sätt vid dylika förhållanden hittills alltid iagttagits, lånemedlen af Riksgälds-Contoiret vederbörande tillhandahållas. Till berörde föreskrifter har Utskottet fogat några till ledning för Fullmägtiges åtgärder erforderliga reglementariska bestämmelser, hvilka till en del äro hemtade från Utskottets af Rikets Ständer gillade yttrande, sid. 60, 61 samt 4:de punkten af Betänkandet N:o 435 sid. 14. Uti 18 §. kommer alt införas Rikets Ständers på omröstning i Förstärkt Stats-Utskolt beroende beslut, angående det sätt, hvarpå den, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition om en Styrelse för allmänna arbeten beviljade årliga anslagssumma af 8,000 R:dr, skall utgå. - 19 och 20 §. §. innehålla de af Rikets
407 bestämmande borde rådfråga opinionen, lian likväl äfven borde söka att genom Lagen rälta en felaktig opinion, samt att det således borde påtänkas att, genom verkan på opinionen om egenskapen af tillgreppet vid åverkan, söka förekomma sådane brott mot egendoms-säkerheten, i anledning hvaraf han funne sig öfvertygad, att ägande - rätten af Skog borde af Lagen äga lika skydd mot tillgrepp, sorn all annan enskild Egendom , och att derföre Straff för sådane förbrytelser, borde stadgas i förhållande till dem sorn för tillgrepp af annnan egendom äro bestämde; 400 Af Herr C. G. Cederskjöld, som ansett den fördom, att Skogs-åverkan ej vore Stöld, härleda sig från den tid, då Skog blott agde ringa värde, samt gränsorne för hvar och ens område deruti icke voro bestämde, men att nu, vid ett skiljagtigt förhållande, Lagstiftaren borde afskaffa berörde fördom, hvilken förvillade Allmenhetens begrepp om helgden af ägande-rätten, hvarföre ock Her Cederskjöld funnit nödigt, att ny Lag, till bestämmande af ansv aret för Skogs-åverkan, borde stadgas, hvarvid, med fästad uppmärksamhet derå, att, efter hans tanka, det i Lagen för tjufnadsbrott stadgade Spöstraff, icke skulle vara lämpligt, han föreslagit, att första resan föröfvad åverkan borde straffas med ett eller tvenne ars Fästnings-arbete, samt, då den skedde andra gången, åverkaren hållas till sådant arbete Fem eller Sex år, och så vidare; och j:to Af Herr Michael Strussenfelt: Att all skärpning i Straffet för Skogs-åverkan skulle ofullkomligt leda till det dermed åsyftade ändamål, om icke Bättegångs-Ordnin - 40$ Lag-Utsiottets Betänhanden. gen i berördp mål tillika förändrades, på grund hvaraf han förment, att, i afseende å svårigheten, att anskaffa Uaglige bevis mot åverkaren till han?
M:t föreslagna, dis - Den 19 Maj e. m. 309 senterlagen det förbjudes främmande trosbekännare att vid sammankomst till andaktsöfning för Svenska kyrkans medlemmar hålla äfven renläriga föredrag, det icke skulle vara dem förbjudet, att vid offentliga sammankomster, blott de icke äro bestämdt afsedda till andaktsöfning för Svenska kyrkans bekännare, men der sådane likväl kunna vara tillstädes i huru stor mängd som helst, hålla föredrag, som innefatta villfarande meningar. Gr. Sparre anmärkte, att han icke kunde inse huru 2:dra mom:t 8:de §m af den föreslagna dissenterlagen skulle kunna tillämpas på samma gång som den nu ifrågavide af K. M:t föreslagne lista §:n. Mig synes likväl att tillämpningen icke kan vara svårare än i de flesta andra fall, då kollision af brott uppstår, och då det är öfverlemnadt åt domaren att pröfva huruvida straffpåföljder skola sammanläggas, eller det ena brottet anses endast såsom försvårande omständighet vid det andra. I detta fall förefaller mig klart, att det större i 'lista §in heskrifna brottet skulle inbegripa det preventiva polisstadgandet, som finnes i 8 §in. Men utom denna § finnas äfven andra, med hvilka jag finner K. Mits Propos. sfå bättre i öfverensstämmelse än Utskits förslag. Då t. ex i. lista §:n af dissenterlagen är förbjudet för främmande religionsbekännare, som tillhöra tillåtet samfund, att på andra ställen än egen kyrka, bönehus eller kyrkogård hålla offentliga religionsöfningar, så skulle, enligt TJtskits förslag, vara tillåtet för sådan främmande religionsbekännare, som icke tillhör tillåtet samfund, att hvar som helst predika sin villfarande lära. Desse skulle således få större frihet, än de som tillhöra tillåtna samfund. Icke heller finner jag Utskits förslag stå fullkomligt väl tillsammans med gällande tryckfrihetsförordning, som stadgar ansvar för den, som i tryck förnekar den rena evangeliska läran, utan afside på om det sker i afsigt att förmå någon till affall. Gr. Sparre har vidare anmärkt, att redaktionen i den K. Propos. skulle vara olika och strängare än den af Lag-Utskit vid sista riksdagen föreslagna, emedan nemi. den K.
Det rättaste vore kanske att upskjuta frågan, tilldess omorganisationen af embetsverken blifvit afgjord, men då ett sådant upskof icke torde vara förenligt med den af Grundlagen föreskrifna formen, får jag yrka afslag på båda punkterna. Gr. Hamilton, Henning: Den talare, som i denna fråga först yttrade sig, och som för öfrigt gillade det här framställda förslaget till grundlagsändring, yttrade tillika, att han sjelf mången gång varit frestad att instämma i det klander mot Reg., att densamma i allmänhet utarbetar så få förslag till R. St:s pröfning, hvadan dessa i de vigtigaste frågor taga initiativet. Han har dock erkännt, att sådant kunde hafva sina skäl, och då jag uptager detta hans yttrande till besvarande, är det mindre såsom en kontrovers, än för att i någon mån lemna en förklaring öfver förhållandet. Det är onekligen en sanning, och jag medgaf detta äfven redan vid den gemensamma öfverläggningen om nu förevarande punkt, att flertalet af de organisations-förslag, som på sednare tider förevarit till afgörande, utgått från R. St:r, samt att de beslut, som sedermera blifvit fattade, i större eller mindre mån grundat sig på R. St:rs framställningar. Detta förhållande är älven så naturligt, att det knapt kan vara annorlunda. Vi måste komma ihåg, att det finnes knapt något ämne för mensklig kunskap, som ej vid början af Riksdagen göres till föremål för R. St:rs upmnrksamhet genom ett större eller mindre antal motioner, och dä sådant uprepas vid början af hvarje Riksdag, vinner det slutligen gehör. Om således Reg. icke bör komma med förslag i en fråga förr, än ämnet är fullständigt utredt, så kan man ej begära, att Reg. skall för R. St:r framlägga något, som för dessa förefaller nytt. Härvid måste äfven tagas i betraktande hvad som vid det gemensamma samman - I)en 10 December f. m. 253 trädet också vidrördes, nemi. att StatsRåden oell särskildt Dep.- Cheferne äro nog mycket öfverhopade med arbete, för att kunna sjelfständigt uptaga och vederbörligen bereda ämnen, som icke blifvit på förhand utredda.
Maj-.ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer4 angående föreslaget upphörande af Extra Grufvu-hjelpen: Gifven Stockholms Slott den 25 fanuarii 1823. Då Kongl. Maj:t den 23 Februarii 1820 tog under Nådig pröfning och afgörande BondeStåndets Fullmägtiges från Stora Kopparbergs Län vid i8«5 års Riksdag ingifnä underdåniga ansökning, om Dal-Allrnogens frikallande från Mantals-penningarnes erläggande genom Kohlleverering till Kopparbergs-laget, förekom, i sammanhang härmed, ett i Kammar-Coilegii inliemtade utlåtande framstäldt, af LandshöfdingeÄmbetets uppgifter föranledt i underdånigt förslag, att, enär den så kallade Extra Grufvu-hjelpen dittills ickt?: p| långt när uppgått till samma be-s 3*0 Proposition om Extra Grufvu-hjelptni lopp, som derför åtnjuten lindring i Bevillning gen, och dessutom cj mera vore för Koppar-Grufvans vidmagthållande nödig, utan redan, genom Kongl. Brefvet den 5 Martil 1805, blifvit från Bergslaget indragen, hvarefter den fått lösas med penningar efter markegång, nämnda gärd måtte alldeles upphöra och, i följd häraf, full bevillning den Grufvu-hjelp skyldige Allmtsgen påföras. Kongl. Maj:t fann dock detta förslag innefatta ett ärende af sådan beskaffenhet •, att det borde hvita intill nastblifvande Riksdag, desto heldre som den från äldre tider Allmogen förunnade lindring i berörda, ej efter personalen * men efter hemmantalet Utgående gärd blifvit^ äfven Sedan, denna till kronan indrogs, af Riksens Ständer ytterligare bekräftad.
Men innan jag ingår i denna undersökning, torde det vara mig tillåtit, att som ett förord uttrycka den allmänna öfvertygelse, att 3o2 Den a5 Januarii f. m. så väl i denna, som i andra delar, af CriminalLagsliftningen, endast de Lagar och Rättegångsformer kunna gifva ett varaktigt skydd åt aila sidors lagenliga intressen, och i längden erbjuda en tillräckligen, och dock med måtta, återhållande kraft, hvilka, stående i otvunget sammanhang med principerne för hvarje lands lagstiftning i det liela, och utgörande likartade länkar af en enda sammanhängande kedja, sålunda småningom blifvit införlifvade med Folkets vanor, lynne och allmänna rättsbegrepp. Sveriges nu gällande TryckfrihetsLag innefattar deremot tvänne vigtiga undantags-bestämmelser, som stå alldeles ensamme för sig, utan något sammanhang med den allmännaRättegångsOrdningen. Den första ibland dessa är den Jury eller Nämnd, som i 5 §:s i, 2, 3, 4> 5 och n:de Momenter omnämnes, och hvilken det nu tillkommer att pröfva lagligheten af åtalade tryckta Skrifters innehåll. Biträdande Motionairens första alternatif, har ConslitutionsTJlskottet, på skäl som synas mig ganska giltiga, föreslagit Nämndens afskaffande; —• pröfvom dock än ytterligare sjelfva halten af denna inrättning, så väl under den allmännare synpunkten af dess relativa rättsenlighet och gagn,—jemförelsevis med de vanliga Domstolarne,— som äfven med mera specielt afseende å Juryns sammansättning, dess pröfningsoch Den a5 Januarii f. m. 3o3 afgörande-rätt, sådane de i den Svenska nu gällande TryckfrihetsLagen finnas bestämde. De inkast, som kunna göras emot Juryinrättningen i allmänhet, synas mig vara hufvudsakligen följande: 1:0 En bland de första garanlierne för Lagens rättvisa tillämpning torde onekligen ligga i möjligheten, att i en högre instans vinna rättelse uti en dom, som kan vara felaktig, derföre att den fälles af menniskor, och icke af den eviga rättvisan.
Elin kände, hur hennes kinder brände och hon kunde ej lyfta upp sina ögon, fast hon visste, att modern stod stilla och såg på henne. Så hörde hon ett buller som skrapandet af en stol och såg upp. Modern satt nere vid dörren med ansigtet i händerna och grät våldsamt, men icke ett ord kom öfver hennes läppar. Elin kände, hur hennes egna tårar runno, men hon visste icke klart, hvad som hade händt, förrän hon hörde moderns röst, afbruten af snyftningar. – Det var mitt fel, som lemnade dig kvar här rakt ensam. Herre Gud, hvem kunde också tänka på det? Och hon reste sig upp och drog flickan till sig. – Det var då för innerligt väl, att jag ändå fick komma hit. Vinteraftonen hvilade öfver staden, dimmig och kall, flämtande af gasljus och upplyst af bleka, bjärta elektricitetslågor. Bullret domnade bort öfver gatorna, portarna stängdes och det blef mörkt i fönstren. Här och där vandrade långsamt en sömnig poliskonstapel, eller smög sig en ensam nattvandrare med snabba steg fram utmed de sofvande, tillbommade byggnaderna. I ett litet gafvelfönster på Skinnarviksgatan brann ljus, och inne i själfva rummet såg det prydligt och rent ut. Det var ett smalt, aflångt rum med endast ett fönster. En liten byrå af furu stod vid den ena långväggen och bredvid den en betsad kommod. Vid fönstret stod en symaskin, vid den andra långväggen en bäddad liggsoffa och bredvid liggsoffan en vagga med ett sofvande barn i. Elin hade flyttat in där samma dag. Gottfrid hade skaffat henne möblerna och betalt första kvartalet på hyran. Hon hade mödat sig hela dagen med att ställa i ordning, och nu var hon mycket trött. Men hon kunde ej gå till hvila. Det var så mycket, som upptog hennes tankar, och hon kände en sådan ängslan vid tanken på framtiden, när ingen skulle hjälpa henne och ingen tänka för henne. Det hade varit en hvilotid, så länge modern var hos henne men hon var rest för länge sedan, och af henne kunde hon ändå inte få någon hjälp. Ty Elins styffader var väl en rik bonde, men han var hård och snål, och modern vågade aldrig bedja honom om något för sina egna barn. Inte hade hon häller kunnat förtro sig till modern om alting.
I den af Hr von Hartmansdorff nu föreslagna redaction får jag instämma, öfvertygad, att de af R. o. Ad:s medlemmar, som äro of samma åsigt med Hr von Hohenhausen, nog lära inse, att presterskapets lid i allmänhet icke medgifver att kunna undervisa i något annat ämne än i religionen, utan att undervisnings meddelande i öfriga läroämnen bör åt skollärarne uppdragas. 358 Don 17 Februari e. m. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han rätt fattat förslaget till ändring af §:n, så vore det följande: ”Om Söndagarna hör, der så ske kan, för den ungdom, som utgått från skolan, undervisning meddelas af vederbör, presterskap uti religionen och af skolans lärare uti öfriga för skolorna föreskrifna läroämnen, vid hvilka tillfällen förhör i dessa ämnen anställes. Till den” o. s. v. enligt Utsk:ns förslag. Hr von Hohenhausen: Det är icke alldeles så som jag önskade i afseende på religionsundervisningen. Uti det pastorat i Småland, som jag omtalat, der skedde det för alla barnen. Predikan, som var hållen i kyrkan för dagen, upplästes styckevis och förklarades, undervisningen var allmän, och jag önskade att alla barn skulle vid en sådan undervisning deltaga. Hvad öfriga ämnen angar, skulle undervisningen meddelas af skolläraren, och att ej misstag kan komma att äga rum om hvem som skall undervisa i religion, synes mig klart deraf, att i §:n står presterskap och lärare, •men ej presterskap eller lärare. Jag har svårt att finna, huru misstag skall kunna uppstå om hvad i detta fall tillhör presterskapet, och hvad som åligger skolläraren. Hr von Hartmansdorff: Det exempel Hr von Ho henhausen omförmält ifrån Småland, kommer förmodligen deraf, alt barnen icke läsa i någon skola om hvardagarna och att Söndagarne derföre måste i stället begagnas. Men då barnen läsa alla söcknedagar, så böra de val likasom vuxna menniskor bevista gudstjensten om förmiddagen, men deremot få vara frie på Söndagseftermiddagen.
För upprätthållandet af förtroendet till vexlar, särdeles utländska vexlar, torde det icke vara rådligt att ändra 86 § i vår gällande Vexel-lag, så länge Tyskland, England, Frankrike, med flera länder, med hvilka Sverige har sina vigligaste handelsförbindelser, icke funnit skäligt ur sina lagar borttaga bysättningstvång vid uraktlåten betalning af vexelskuld. Och om man, genom förslaget till ny konkurs-lag, verkligen åsyftar att bringa den delen af vår lagstiftning, som berör kredit-förhållandena, i full öfverensstämmelse med hvad man kallat den Europeiska Handels-rätten, torde det icke vara välgrundadt att just i den nu ifrågavarande punkten öfvergifva konseqvensen och afskaffa hvad den moderna Handelsrätten bibehåller. Om också hos oss bysättning ytterst sällan förekommer för vexelskuld, så är dock icke detta förhållande i och för sig en giltig anledning att ur lagen utplåna det stränga hotet; ty utan tvifvel är det just äfventyret af frihetens förlust, hvilket, bland annat, verkat och fortfarande verkar till en punktlighet i betalning af vexelskulder, som man i andra licjvider förgäfves söker. För att derföre icke å utrikes orter någon rubbning må förorsakas i det förtroende, som hittills åtföljt vexel, tillstyrker jag, att åtminstone bysättningstvång må i lagen fortfarande qvarstå såsom äfventyr för bristande betalning af skuld, grundad på utländsk vexel.» Af Herr Kistner, som jemväl ansett, det Utskottet hade, i afseende å förslaget om upphäfvande af bysätiningstvånget, bort göra undantag för utrikes vexlar, hvarigenom ock Utskottets förslag icke blifvit beroende af antagandet utaf det nya konkurslagsförslaget. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Juli 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, äfvensom rörande värd af död mans bo. Vallöf!. Borgare-Ståndet har till Lag-Utskottets behandling hänskjutit ett af Herr J.