Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deremot vid ny pröfning det befinnes, att företaget ej kan verkställas på annat villköl-, än att den större summan utgår såsom lån, så är K. M. i alla fall oförhindrad, att bevilja såsom sådant hela det belopp, som Utsk. föreslagit. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Då jag försummat mig under discussionen ronde detta ämne, så bar jag ej rättighet alt nu derom yttra mig, men här är fråga om tväntie saker: att antaga det af Utsk. tillstyrkta lånet af i5,4oo i,:<Jr, eller att antaga 10,266 r:dr 32 sk., hvilken summa, enligt Hr von Hartmansdorffs yrkande, borde utgå såsom anslag; jag anser således, att dessa begge frågor måste, i händelse af en votering, vid propostnas uppställande iakttagas, så att, i händelse ett lån skulle beslutas, i5,/joo r:dr antages och deremot, om R. o. Ad. beslutar ett anslag, den mindre summan eller 10,266 r:dr 32 sk. må dertill bestämmas, så framt man icke vill, såsom Frih. Sprengtporten i den förra frågan hemställde och R. o. Ad. då antog, besluta, att det må komma alt bero på K. M. att bestämma, huruvida summan bör utgå såsom lån eller såsom anslag, för hvilken händelse äfven jag, lika med Hr von Hartmansdorff, anhåller om propos. på 15,400 rtdr. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hartmansdorffs förslag, alt 10,266 r:dr 32 sk. mätte beviljas såsom rent anslag för Stångåns upprensning. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverrösta! ja. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att 4ö6
Kungörelser, allmänna, om upphäfvande af Kongl, förordningen den 8 Maj 1849, angående sättet för uppläsande i kyrkorna af. Motion N:o 69. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Kurhusoch Lazarettsväsendet, angående ordnandet af. Motion IV:o 139. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 11. R. St. underdån. Skrifv. Köping Och Uttersberg, angående jernväg mellan. Se Jernväg. L. Lagerberg, angående pension åt enkan efter framlidne Majoren Pontus. Motion N:o 149. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. R. St. underdån. Skrifv. Lagerberg, Pontus, Motion N:o 195, angående upphäfvande af 29 § i 17 Kap. Rättegångs-Balken. Motion N:o 196, angående antagande af det utaf Rikets sednast för samlade Ständer beslutade tillägg till 15 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, i fråga om fullmäktigskap. Lagergren, Anders, Motion N:o 210, angående ändringar i Skiftes-stadgan. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 29 och Mern. N:o 53. R. St. underdån. Skrifv. Lagerhjelm, Gustaf Reinbold, -Motion N:o 119, angående anslag för anläggning af dislrikts-mejerier. Stats-Utsk. Utlåt. X:o 99. Motion N:o 121, angående anslag tilli hästafvelns förbättrande. Stats Utsk. Utlåt. Landskrona oell Eslöf, angående jernväg mellan. Se Jernväg. Landsting, om upphäfvande af 3 Mom. i 47 § af Kongl, förordningen om. Motion N:o 200. Allm. Besv.- och Ekon. Etsk. Betänk. i\:o 23.
Ehuru ett orimligt lågt pris finnes på brännvin, lättas än mer åtkomsten af detsamma, då den friska arbetaren bekommer genom spisinrättningar sin föda för halfva värdet, och således nu, mera än förr, har penningar öfver att i porten bredvid spisinrättningen, antingen på ett brännvinsmagasin eller en krog, köpa sig ett qvantum af sin älsklingsdryck, som är mer än tillräcklig för ett rus. Att tro, det den obildade menniskan genom moraliska föreläsningar kan afvänjas från sina njutningar, under det roan befordrar och lättar medlen för deras erhållande, utmärker en ringa kännedom om menniskan i allmänhet och isynnerhet om dem, sorn höra till den arbetande classen. Hos dessa menniskor bildas från deras spädaste barndom de mest förvända begrepp om brännvinets välgörande verkan; och huru kan det annorlunda vara, då fadren gifver barnet, innan det ännu kan tala eller gå, en styrkdryck brännvin, efter hans tanka i hög grad nyttig, eftersom det är en qvintessens af den födande och stärkande säden. Han vet ej isin okunnighet, att brännvinet, i spädare åldern njutet, äfvensom vid den högre i stor mängd, är ett förgift, om det ock är tillverkadt af bara god säd; än mera skadligt och säkert, ehuru långsamt, dödande är det, då det, såsom nu ofta sker, af våra brännvinsfabrikörer tillverkas af rutten och omogen potates. Att genom sammanskott stifta dessa spisinrättningar endast i den afsigt, att arbetaren må till betydligt nedsatt pris bekomma sin föda, är ock en tanka, som ej tal närmare granskning. Hvilken nytta kan tillskyndas samhället deraf, att den unga, friska och arbetsföra menniskan göres till ett almosehjon? Att hon blir ett almosehjon är mer än tydligt, då hon till en ej obetydlig del underhålles af allmänna eller enskilda bidrag. Att genom sådana välgörenhetsprof tro sig Uträtta något nyttigt för det allmänna eller för den enskilda är en stor irring, då ingenting mindre deraf följer, an motsatsen af det nyttiga, nemligen en bestämd skada.
Yäl har dottren sedermera aflidit; men sonen nu 17 år gammal lider, såsom närlagde läkarebetyg utvisar, af en betänklig ögonsjukdom, förorsakad af en kronisk sjukdom i underlifvet, som till och med nödgat honom att afbryta sina studier. Enkefru Margaretha Catharina Tham, född Lundgren, som nu är 52 år gammal och hvars synförmåga är försvagad, är härigenom försatt i den mest bekymmersamma ställning. Den pension hon nu uppbär, utgör icke mer än tillhopa lil R:dr R:mt, nemligen 36 R:dr från General-tullstyrelsen, enligt pensionsbref den 31 December 1858, och 75 Rulr från Tullstatens pensionsinrättning, enligt pensionsbref den 7 Januari 1859, En hvar inser huru ringa denna hjelp i sjelfva verket är. Den enskilda välgörenheten, genom tidningarne anropad, har kunnat lindra nöden endast för tillfället. Jag har derföre trott att Statens mellankomst här kunde begäras — och det på alldeles samma skäl, sorn Rikets Ständer redan godkändt vid beviljandet af pension åt aflidne Tullinspektören Tham, nemligen att dennes sjukdom var ådragen i tjensten. Då nu Tham jemväl afled i samma sjukdom, synes det vara en den billigaste konseqvens att Rikets 300 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Ständer jemväl räcka en skärf åt dem, som med lionom förlorat sitt stöd. Det är på detta skäl samt då en pension, beviljad på grund af ett lyckligtvis så sällsynt fall som att en tjensteman genom tjensten ådrager sig ohelsa och döden, ingalunda kan anses för något vådligt prejudikat, som jag härmed vördsamt föreslår att af den pension, som blef Tullinspektören Tham för tvänne riksmöten sedan beviljad, halfva beloppet, eller 200 R:dr R:mt, måtte varda hans ofvanbemälda enka tillerkänd. Anhållande jag om remiss häraf till Stats-Utskottet. Stockholm den 30 November 1862. C. Bergvall. H:o 149. Af Doktor J, B. Runsten:
Jag förbidar den tidpunkt då alla de förhållanden vi berört skola af vår älskade och faderligt sinnade Konung blifva behjertade, och är öfvertygad alt K. M. gerna skall göra afseende på sina trogna undersåtares önskningar, då Han kommer till insigt deraf alt de äro stödda på rättvisa och billighet, dem det faderliga hjertat säkert aldrig velat förvägra. Beträffande hegardt bifall till betänk., så möter deremot den svårighet, att på sätt Hr Coijet och Gr. Mörner yttrat, skulle följden lätteligen blifva att sådant torde ännu mera inveckla saken; och då man icke heller har någon säkerhet för att den rättelse, man åsyf - 382 Den 9 Februari f. m tar, skulle verkligen vinnas genom en återremiss, så ser jag icke den ovillkorliga nödvändigheten deraf. Då mina åsigter ur politisk synpunkt instämma med Gr. Mörners, så utbeder jag mig, såsom förut, få referera mig till hvad nämnde ledamot i sådant hänseende yttrat; varandes, enligt mitt omdöme, hans skäl i delta fall tillfyllestgörande för instämmandet i det af honom yrkade afslag å förevar. utlåt. Blifver åter en återremiss af R. o. Ad. beviljad, dä anhåller jag vördsammast att H. LagUlsk. må anmodas taga i betraktande den framställning jag, i enlighet med Gr. Sparres förra motion, nu i korthet gjort rör:de familje-rättens begge beståndsdelar pä det att den ofullständighet, som i detta afseende äger rum i betänk., måtte af Utsk. observeras och med rättelse afhjelpas, äfvensom ordalagen borde så ställas, att ingen fråga vidare kan blifva om de äktenskap, hvilka blifvit upplösta emellan år 1845 d. 14 Sept. och nuvar. tid, hvarjemte bör erinras om införande i lagstadgandet af skyldigheten till deltagande i gemensam gäld, och ej blott i förmänen af giftorätt m. m.
Ständer anmäla sökanden till erhållande af den pension, hvilken tillkommer Capitaine vid dess entledigande ur Rikets tjenst; och hafva vid den Kongl, remissen jemväl funnits bifogade åtskillige bevis och andre handlingar, som sökanden, lill stöd för sin berörde underdåniga anhållan, åberopat. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, enär, enligt hvad upplyst blifvit, Majoren von Konow, i egenskap af Registrator vid General-Landtmäteri-Conloret, åtnjuter lön på Stat, hvars belopp af Utskottet uti det afgifne utlåtandet Nio 4°> angående regleringen af utgifterne under RiksStalens 2ldra Hufvudtitel, för framtiden föreslagits till 5oo E.:dr Banco, icke ansett sig kunna tillstyrka beviljandet af den utaf Majoren von Konow sökta pension; men som Majoren både ådagalagt ett hedrande förhållande under den tid, han varit i krigstjenst, eller ifrån den 16 Maj 1793 till den 12 Januari i8i3, derunder Majoren äfven bevistat 1808 och 180g årens fälttåg samt blifvit tilldelad medaljen för tapperhet i fält, och sedermera genom sin gagnande verksamhet, dels i egenskap af föreståndare för en egen inrättad militär-läroanslalt, dels såsom anställd lärare vid andre sådane uppfostringsverk gjort sig af det allmänna synnerligen förtjent, hemställer Utskottet, alt Majoren von Konow må förklaras berättigad att, utan afseende på hvad författningarne stadga om tjenstetid, vid afskedstagande!, efter uppnådde 65 års ålder och med iagllagande i öfrigt af hvad såsom vilkor för pensions åtnjutande är föreskrif - Stat s-Ulskottets UtlåtandeN:0 i3l. 5 vet, kunna uppföras å Allmänna Indragnings-staten, till Bibehållande äf den lön, Majoren på Kongl. GeneralLandtmäteri-Contorets stat innehar. Stockholm den 14 Maj 1840. N:o 13 i. ■ !>.. f. t . Ank. till Exp. Utsk. den 16
Cederström deremot yrkat att skrifvelseförslaget, pä grund af de gjorde anmärkntne, mätte återremitteras till Exped.Ulsk., de framsläldta ändringsförslagen syntes böra föredragas hvart för sig, på det dervid malte inhemtas huruvida R. o. Ad. ville genast derom besluta eller återremittera Utsk:s förslag, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Som flere af Ståndet torde anse förmätet alt jag begärt bifall genast, så har jag intet emot en återreraiss. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i sådant fall, nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade godkänna förevarrde skrifvelse-förslag, men dervid ropades Nej, och uppå sedermera framställd propos. blef detsamma, på grund af de gjorde anmärknme, återremitteradt. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s den 16 och 20 dennes på bordet lagda Mern. JM 59, ang:de dispositionen af medel, hvarmed Bankens laneoch kreditiv-rörelse är vorden förminskad. Den 22 September f. m. 227 Gr. Lagerbjelke, Gust.: Uti detta förslag har Utsk. icke tillstyrkt något kreditiv för hypollieksföreningar, men i stället föreslagit alt 2,100,000 R:dr skulle anslås lill understöd ål Filial-Batir ker, af hvilka 2,100,000 R:dr 1,300,000 R:dr skulle anslås till sarl a n e Filial-banker, som npslodo på de orter, der Privatbank förut funnits, men uphört, och återstående 800,000 R:dr lill de Filialbanker, som, oberoende af upbörda Privatbanker, kunna komma ali inrättas. Enl. R. o. Ad:s beslut deremot skulle 1,100,000
T y lyckas de äfven sent omsider absolvera de vanliga examina, hvad nytta hafva de väl af sina studier, om de så sent förvärfvade kunskaperna hos dem endast väcka leda och afsky, men icke håg och kärlek, för det lefnadskall, som mot deras vilja blifvit dem tilldeladt? Och gör månne samhället vinst eller förlust på så- dana hågoch dådlösa medlemmar? På dessa och dylika spörsmål skulle säkerligen en statistik öfver » förolyckade existenser » bäst kunna gifva ett öfvertygande och tillfyllesgörande svar. En fé V o r e då ej klokare och mänskligare — eller är det ej rent af att anse som en oafvislig föräldraplikt att gifva barnen en af uppfostraren förståndigt kontrollerad frihet vid valet af lefnadsbana? I våra dagar kräfves det huru som helst tillräckligt med » bokvett » äfven för näringsvärfven, för att dessa icke skola behöfva blifva stående med skammen såsom en härd för okunnighet och råhet, och det är bestämdt icke mindre maktpåliggande eller fordrar mindre förstånd att vara en snäll sjöman, en g o d landtman eller en duktig bokhållare eller handtverksgesäll än att i den stackars människohjärnan prenta in en massa glosor, definitioner och teoretiska begrepp, hvilka i och för sig själf aldrig hafva något värde, så snart de icke i en praktisk tillämpning hvad gör det er, om hela världen brann, blott till er två sig flammorna sträckte! dig med sitt trollspö då har rört en liten kvinna, kanske sjutton — vårar. I skogens skymning, medan trasten slår och månen glimmar djupt i insjöns vatten, din själ får vingar, där helt tyst du går bredvid din älskade i. julinalter,. Du ville famna denna gröna som doftar vår och fylls af värld, kärlekssånger, och innan kyssen ännu år begärd, din mun har funnit Och hennes lusen stilla, lutade emot det år som glömskan gånger. hvarann, er sin bågar räckte — ej Hvad gör del er, om allt i spillror gick, om natt och kaos öfver världen rådde blott mörka glober för ett dig salighet förutan O, fråga o, fråga like spådde!
Om nu en sådan mindre drift icke destomindre varit i gång, så är sådant endast ett missbruk, som insmugit sig till följe af bristande noggrannhet vid lagens författande, men hvilket man knappast kan tillerkänna någon vigt, om man förstår det så, som skulle man derigenom vara förhindrad att i en ny lag förebygga ett dylikt missbruk; och detta så mycket mindre, som lagen af den 4 Aug. 4845, såväl i inledningen som i sitt innehåll uttryckligen tillkännager sig såsom endast ett interimistiskt tillägg till lagen af den 4 Aug. 4827, intill dess att hela saken kunde ordnas medelst en ny fullständig lag, och bränvins-brännarne följaktligen blifvit gjorda uppmärksamma på att denna interimistiska lags bestämmelser förr eller sednare skulle blifva utbytta emot andra, som, efter sednare tids ständiga bemödanden att koncentrera bränvins-bränningen, så att den endast måtte ega rum i stort, svårligen kunde förmodas komma att gå ut på att beskydda småbrännerierna, utan snarare på än ytterligare inskränkningar, allt i afsigt att få handteringen mera drifven i stort. Man förmodar derföre, att på klagomålen öfver förmenta oförrätter i detta hänseende icke kan fästas något afgörande afseende, om än man kan medge, att det är illa nog, att de, hvilka det vidkommer, och som inrättat sig för bedrifvande af bränvins-bränning, nödsakas att upphöra med rörelsen ochj utsättas för dermed förknippade förluster. Härvid måste emellertid anmärkas, ätt det i allmänhet står dem den utväg öppen, att derest förhållanden förbjuda en att ensam på egen hand drifva denna näring, han kan slå sig tillsammans med flera, som äro i samma belägenhet, och med dem anlägga ett samfäldt bränneri, hvilket på sednare tider också blifvit allmänt, på grund af den i lagen af den 4 Aug. 4845 gjorda inskränkning, i det att på flera ställen, hvarest jordbruket - *) Förhållandet är nemligen att dranken, som väl en längre lid kan förvaras utan att just taga skada, likväl är mest tjenlig till kreatursfoder, när den förtäres varm, eller åtminstone helt färsk. Norska Kommiss. Betänk. ang.
Vid de täflingar, som sedan egde rum i borgen, uppträdde äfven Tjalve och täflade i kappspringning med en liten pilt, som hette Huge. Tjalve besegrades, ty Huge var jättehöfdingens hug (tanke), som hann till målet förr än han. Om Tor säges det, att han vid dryckestäflingen drack så mycket, att hafvet märkbart sjönk, ehuru detta föga syntes i hornet. TORS FÄRD TILL JÄTTEN HYMER. Asagudarne voro en dag samlade till ett fästligt samkväm, där man vid måltiden pröfvade och fann behag i steken af vildt, som jagats och fångats i skogen. Mycket vardt drucket, medan denna rätt förtärdes, och under inflytandet af det rikliga drickandet kommo nya tankar och förslag att omordas. Så framställdes den mening, att de makter, som upptagits i fredsförbundet med asarne, voro underordnade och hade att visa dem sin undersåtliga vördnad genom att, åtminstone en gång om året, mottaga dem i sina boningar och där sörja för godt underhåll. Tanken slog an, och innan man steg upp från bordet, hade man med lottning afgjort, hvem som vore lämpligast att börja hos. Lotten hade gifvit tillkänna, att hafsjätten Öger skulle bli gudarnes förste värd och att han hade råd att bjuda dem riklig undfägnad. Det beslöts också, att Öger skulle därom genast underrättas; Tor spände för sin char och for dit. Öger satt på sin klippborg ute i hafvet, när asaguden kom. Tor frambar ärendet i befallande ton och med en skarp blick in i jättens ögon. Öger svarade icke nej till ärendet; men han var förnärmad af Tors uppträdande och uppgjorde genast sin hämdeplan. Han ville, sade han, gärna emottaga asarne i sin borg och bjuda dem det mjöd han förstod att brygga; men för att mjödet skulle varda så rikligt som en sådan fäst kräfde och han själf önskade, behöfde han en mycket större bryggkittel än han nu egde. Han angaf måtten, som voro mycket stora, och torde sagt sig vara öfvertygad, att Asator skulle kunna anskaffa den.
Jag vågar icke sätta tro till en sådan uppgift; men jag kan lätt föreställa mig att många små brännerier, konkurrerande med de stora fabriksbrännerierna (om de kunna uthärda en sådan täflan) skola i sin mån bidraga att nedtrycka priset på varan — hvilket just är stridande emot grundsatsen, som skall genomföras, eller att genom spritdryckernas dyrhet tillbakahålla en omåttlig konsumtion. — Jag föranlåtes derföre vördsamt hemställa, att det i § 4 förut befintliga stadgande om minsta tillåtna tillverkningsqvantitet bränvin på dygn, 300 kannor, må fortfarande bibehållas. Vid § 19. Vid innevarande riksdag, likasom vid den nästföregående, har Kongl. Maj: t i nådig Proposition föreslagit Rikets Ständer ”att, till inskränkning i bränvinskonsumtionen och förminskning af de brott och olyckor, som hafva sin upprinnelse i bränvinets missbruk”, skatten för tillverkningen skulle höjas från 60 öre till 75 öre per kanna. Denna förhöjning synes icke blott häraf väl motiverad, utan ock ur synpunkten att åt Staten till fyllande af hvarjehanda behof, för hvilka lån eljest måste anlitas, anskaffa en inkomst, som beräknats till omkring 2,100,000 R:dr. En sådan förhöjning synes ingalunda obillig, när förslag framlägges att det hittills stadgade maximi-beloppet för tillverkning af bränvin på dygnet skall borttagas nr lagen. Ty det synes vara klart, att om en fabrikant, hvilken hittills blott tillåtits tillverka 1,000 kannor på dygnet, hädanefter får uppdrifva sin tillverkning till 2 å 3,000 kannor på dygnet, så skall han naturligtvis lättare kunna bära en tillökning i skatten, då han på en mångdubblad qvantitet af varan kan fördela samtliga kostnader för tillverkningen. Utskottet har grundat sitt afstyrkande af skattens höjande egentligen på tvänne skäl, det ena att det icke är billigt att, på samma gång konsumtionsskatter för arti Idar, som förbrukas af de förmögnare, blifvit nedsatta, höja skatten på bränvin, hvilket skulle drabba de obemedlade konsumenterna; det andra att insmuggling af Danskt bränvin kunde befaras.
Utgifter: Levererinqar: Till Kongl. Ränte-kammaren och länens ränteri er 7,568: 51. Balans till år 1863: Behållning af spanmål 83,872: 42. Fondens hufvudbok för revisionsåret, hvilken i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Ränta å återlevererade medel jog. 49 Balans till år 1863: Kredit. Balans från år 1861: Utgifter: Maj:ts särskilda nådiga bref, hafva under revisionsåret undsättningsmedel till följande belopp blifvit utanordnade. nemligen: Stockholms län Jönköpings dito Kronobergs dito - Göteborgs dito - Westerbottens dito Norrbottens dito Utan återbetalningsskyldighet. Räntefria lån. Summa. 6,600: — 62,520: - 69,120 3,000: - 3,000 — 2.400: — 3,000: — 5,400 9.900: 9,900 — 7,500: — 7,500 — 25,000: 100,000: 125,000 — Summa 41,500: — 178,420: — 219,920 Deremot hafva nedanstående belopp utaf de till undsättningar mot aterbetalningsskyldighet beviljade medel blifvit under revisionsaret af vederbörande återbetalda: Östergötlands län 2,100: Jönköpings dito ■••• 1,833; 33. Någon anmärkning vid dennna räkenskap har hos Revisorerne ej förekommit. C) Avesta Krono-Inspektion. Räkenskapen, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, utvisar följande förhållande emellan inkomster och utgifter: Debet. Koppar. Riksmynt. Centn. skålp. ort. Balans från år 1861: R:dr. öre. 254. 23. Kopparränta, enligt riksstatens förslagspris, 30,174: 74.
Proposition M 46. af icke ringa vigt, att sjelf vara försedd med de jordbruks-alster, som eljest mången gång endast med största svårighet eller till höga pris kunna till fyllandet af de dagliga lefnadsbehofven erhållas, jemte det att fortskaffningsmedel äro för honom behöfligare än för mången annan, och således icke må blifva beroende af närboendes beredvillighet eller af stegrade foderpris, hvarförutan skötandet af ett mindre landtbruk hvarken kan vara oförenligt med eller särdeles hinderligt för den andliga verksamheten » Under medgifvande att de af Rikets Ständer för bostadsboställenas bibehållande sålunda anförda skäl i allmänhet ega giltighet, kan jag icke undgå att anmärka, att sådane boställen verkligen finnas af den betydenhet, att deras ändamålsenliga skötsel icke alltid visat sig stå väl tillsammans med den för preslerskapet likväl vida angelägnare andliga värksamheten, till hvars försummande i någon måtto en stor frestelse derföre varit för handen. Dessa allt för stora boställen hafva derjemte den olägenhet att deras vederbörliga skötande fordrar inventarier och förlags-kapital till ej obetydligt belopp, tvingande Pastor att börja sin bana med skuldsättning, som, ju samvetsgrannare han är, destomer neddrager honom i ekonomiska bestyr, för hvilka han ursprungligen icke egt böjelse. Det är derföre icke heller alldeles sällsynt, att Pastorer se sig föranlåtne att utarrendera jordbruket vid sina boställen, men då detta ej kanske för längre tid än deras innehafvande af tjensten, blir arrendatorns besittning oviss, afgifterna derefter lämpade och jordbruket mer eller mindre försummadt.