Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag liar icke förenat mig med Utskms majoritet om det i förslaget utsatta minimibelopp af kunskaper; men jag tror derjemte, att om skolan skall existera, bör ock ett minimimått för en livar bestämmas; ly i sanning jag vet livad vi eljest skola med skolan. Del må vara mig tillåtet att vid detta morn. tillkännagifva ruin tanke i detta fall. Jag anser skolans idée vara den, att gifva ett tillfälle, ett medel åt en hvar att sträfva fram i intellecluel bildning så långt lian kan. Vilja vi antaga den grundsatsen, den jag anser riktig, så befarar jag att ett stort hinder möter, ifall ej folkskolor inom coniinunerna bildas. Genom vårt lands vidsträckthet, läget af våra studer, der allmänna skolor finnas, hindrar afståndet dem emellan mången att söka förskaffa sig det kunskapsmått lian skulle önska sig äga, utan att skiljas frän hus oell hem, och mången gång från det yrke, för hvilket lian bestämt sig. Min erfarenhet har sagt mig, att äfven inom en provins, der städernes afstånd från hvarandra icke är så långt som i de öfriga delarna af Sverige, har det handt, alt föräldrar önskat gifva sina barn en slags uppfostran, som äfven skulle förena någon slags kunskap öfver hvad som nu i sockenskolor vinnes. Föräldrarna hafva varit tvungna att skicka sina söner till något gymnasium eller någon skola, hvarigenom den olägenhet uppkommit, att ynglingen icke kunnat förena det yrke, till hvilket hail egentligen varit ämnad, med bibringandet af dessa kunskaper. Bonden skickar sin son lill gymnasium, till staden, der lian är bunden att ensamt egna sig åt kunskapers inliemlande, utan alt kunna dermed förena det praktiska i sitt egentliga yrke, såsom händelsen skulle vara, derest skolan vore på närmare håll. Mången får har fått ångra det, alt sonen galt från fadrens yrke, utan att förutse huru långt lian kunde framtränga i det andra. Han har stått midt emellan dem, utan att tillhöra någotdera. Han liar aflägsna! sig från fadrens hemmansarbete, vä! läst i skolan, icke dugt der och återkommit oduglig lill landet.
Ju orimligare systemet blef, ju förr skall det falla sönder, och det är af denna orsak jag nästan är glad åt voteringens utgång i går aftons, och den concentration af låne-rörelsen till en privilegierad punkt, sorn då vardt beslutad. Det blifver aldrig något solid välstånd här, förrän behofvet »f rörelse får sjelf skapa dess medelpunkter; att före denna tid minska dessas antal, är lika orimligt, sam det skall visa sig hafva varit, att minska det utelöpande pappersmyntets belopp, utan att ftångå hela systemet* Vid frågan om tillägget till 9:de punktea anhåller jag, att för min räkning få i Protocollet intagit, att det var hufvudsakligen för att motarbeta ryktet om myntförbättring, genom ett annat rykte, om sedelutsläppning till silfverköp , som jag i förmiddags påminte om detta köps nödvändighet. För min tillfredsställelse har jag till Protocollet reserverat mig: den ouverture, som nu spelås, vardt componerad här i Sverige 1765; den skall ofelbart framkalla 1769 års comedei på scenen, och rideauen kanske nedfällas som 1772, för att uppgå som 1789, men med dea skillnaden i sådan händelse, att det skall blifva mer än en souffleur under theatern, Tiden skal 1 förklara mina ord, åren tala, sedan enskilte tystnat, de skola tala kanhända om 5r2 Den 9 Junti /. m, män, som, ovetande, genom envist, manligt, fullföljande af sina satser, dödade sitt Fäderneslands näringar, bringade i armod bela provinser, bringade i förtviflan deras innevånare, och med allt detta verkligen trodde sig hafva gjort val.
Ett sådan speciell stadgande kunde äfven blifva förvillande och leda till den föreställning alt Domaren skulle ega tillägga boken jemväl i dessa fall samma vitsord, som den eger i tvister emellan affärsmän inbördes och således nära nog kraften af full bevisning. All genom ifrågavarande förändring all utborgning ändock icke förhindras, utan fortfarande kommer att ega rum emot köparens skuldebref eller annat af honom utgifvet skriftligt bevis är sannt, och att förbjuda detta, vore ett obehörigt band på aftalets sedliga frihet. Men äfven om ulborgningarne, emot hvad antagligt är, i allt läll skulle fortfara i samma utsträckning som hiLlills, så vore dock redan genom de af köparen utfärdade betalningsbevis ganska vigtiga fördelar vunna; ty dels blefvo handlandens fordringar derigenom rörliga och kunde måhända icke sällan af honom sjelf användas såsom betalningsmedel, dels ock inskränktes derigenom i betydlig mån de nu nästan dagligen förefallande rättegångar derom, huruvida bokförda varor verkligen bekommits af de derför debiterade personer, — om rätta beloppet af varorna, — om de derför uppförda priser m. m. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en författning af denna lydelse: 196 Expeditions-Vtskotlets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 91 ■ ”Med upphäfvande af 20, 25 och 27 §§ i Kongl. Förordningen angående handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1855, samt ined ändring af 12 och 23 §§ i samma Förordning, lörordnas alt sistnämnda t vänne §§: r erhålla följande förändrade lydelse: 12 §. Handelsböcker, som vederbörligen förde äro, kunna i handelstvister emellan köpmän inbördes såsom bevisningsmedel tjena, efter hvad derom här nedan sägs. 23 §. Räkning å varor, utborgade till köpman, utan aftal om öppen kredit, skall, vid den påföljd 25 § utsätter, gäldenären bevisligen tillställas sednast inom (re månader eller utgången af det år, hvarunder det utborgade i handelsboken inskrefs, der ej annorlunda uttryckligen aftaladt är.
Man fruktade, att denna afgift skulle med tiden blifva förvandlad till en grundskatt, och att Säterierne ändå, med densammas bibehållande, skulle roteras, om Fäderneslandets behof det framdeles fordrade. Jag känner Hemman som, ej från så aflägsna ti. der, köpt sig fria från Roterings skyldigheten och ändock nu blifvit tvungne att hålla Soldat. De täta förändringar, som föregått med Militairen sedan 1808 , och den ovisshet om Fcrfattningarnes bestånd, som af dessa förändringar varit en följd, göra kanske en sådan farhåga ursägtlig. Man har under loppet af fem år, från 1808 till och med 1812, sett flera ändringar i detta afseende ske, än under ett hundrade förutgående år. Man har haft Landtvärn , Förstärkningsmanskap , Extra Rotering och Beväringsmanskap. En gång böra väl dessa täta förändringar upphöra. Jag tror, att Nationen önskar det, och den önskar det med Den 13 April. skäl. De leda till en osäkerhet som är skadligare än sjelfva ämlringarne, hvilka jag medgifver kunna vara billiga och nyttiga, om de åsyfta en jnnnare fördelning af ett allmänt onus, men icke om de hafva för föremål att tillintetgöra på god tro afslutade Contract, eller att rubba grunderna af en med Lags'if tande Magtens Ivfall verkställd Rotering, så vida ej en allmän förändring af Indelningsverket kommer att äga rum, till mindre tunga för Landet. I sammanhang härmed torde det tillåtas mig att fästa Köglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne, sorn väl icke har oskiljaktig gemenskap med detta, men som likväl ej är för detsamma alldeles främmande. I Skåne, der Extra Roteringens permanence blifvit föreslagen, har. det skett med förständigande, att de, som ej infunno sig vid de sammankomster, sorn till öfverläggning härom blifvit utlyste, borde anses soiri hade de bifallit förslaget. Då jag är öfvertygad, att ett sådant sätt att fastställa en förändring i en redan antagen allmän börda, ej instämmer med Kongl. Mapts
En gång tillade han var jag nog lycklig att få göra eders majestät en tjenst. Det var, när jag hedrades med förtroendet att begära prinsessans af Brandenburg hand för salig konungen, eder store fader. När jag blir sextio år svarade Kristina i samma ton skall jag tacka eder för min tillvaro, om den då visat sig värd att tacka för. Gustaf Horn var nu femtio år gammal, icke högvuxen, men kraftigt byggd, med hängande långt, lockigt brunt hår, bruna, milda ögon, smal panna, blekgul hy, korta mustascher och ett uttryck af nästan sorgset allvar, där smålöjet, som nu upplyste hans kärfva anletsdrag, var en lika behaglig som sällsynt gäst. Dessa finska pörten, som tillhörde hans barndomsminnen, hade påtryckt honom den outplånliga stämpeln af ett folk, hvars mod är tyst, hvars lugn är hårdt, hvars trohet trotsar döden. Holländaren Louis De Geer, nu femtiotre år och sedan ett år svensk adelsman, var i lynnets allvar och oskrymtad gudsfruktan Horns själsfrände, men i öfrigt så olik honom, som freden är olik kriget. Han bar en rik borgares långa, svarta, tätt tillknäppta sammetsrock och en bred, slät halskrage med två hängande silkestofsar. Några tunna grå lockar vid öronen, ett omsorgsfullt klippt helskägg och en svart kalott på den kala hjässan omgåfvo en hög panna, finhylta kinder och ett par kloka, välvilliga, lugna ögon. Det var något tillbakadraget i hans person; man hade framför sig en tystlåten köpman, som ständigt afbidade konjunkturer och förstod att begagna dem, men på samma gång ingaf förtroende genom ett uttryck af redbarhet och soliditet. Han stod just nu i underhandling med kronan om att inköpa Finspång, som han arrenderat sedan 1618, och därtill de rika järnverken kring Dannemora. En sådan storman i järnindustrin hade Sverige dittills aldrig sett. Om han kände sin betydelse, undgick denna ej heller de styrande. Ni vill lägga eder till de bästa egendomar i Sverige, sade drottningen skämtande till De Geer. När jag arrenderade dem, voro de de sämsta, svarade köpmannen lugnt.
Och så sjelfva banan. Här en kurva, der en bro öfver en liten bäck, hvilken jag alls icke märkt der den silade sig fram genom gräset tills vi med en knyck och ett dån flögo deröfver. Så en stigning, ty så jemn är prärien ingalunda som den på afstånd förefaller; farten blir omärkligt allt saktare, lokomotivet pustar hårdare det är nästan som om vi sjelfva kände tyngden af de många vagnar bakom oss; och ofrivilligt drar jag ett andetag af lättnad när vi nått högsta punkten och åter börja glida utfor. Tom ser på mig och småler. Han behöfver inte fråga för att veta att jag första gången åker på lokomotivet. Så ger han sin stake en ytterligare knyck i den riktning jag redan vet betyder ökning af farten och vi skjuta i väg som en blixt. Banan ligger rak och jemn milslångt framför oss, solen har börjat sjunka och sänder sina strålar längs skenorna, hvilkas slitna ytor glänsa som band af silfver. Farten blir allt värre, när vi glida utför en sakta sluttning, men Tom vet att det icke är någon fara. Han bara ser på mig och hvarje gång någon liten ojemnhet ger oss en knyck, nickar han och ser ut som om han tyckte det vara utmärkt roligt. Tala kunna vi icke för dånet och rasslet, men det är utmärkt roligt, om också den ursinniga hastigheten ger en samma kittlande känsla som när man kommer nedåt med en slänggunga och emellanåt frestar en att gripa tag i någonting för att ja, bara för att det går så fort. Tom rör igen på sin stake. Vi hejda oss något litet, så drar han i signalrepet öfver våra hufvuden, en gång, två, tre gånger och hvar gång svarar lokomotivet med ett bölande ljud. Farten saktas alltmera och någon minut derpå stanna vi vid en liten station, som ser så ytterst obetydlig, ensam och öfvergifven ut, nästan som utkastad på måfå i det stora, vida gräshafvet. Ni har präktiga nerver, säger Tom med en gillande blick på mig. De allra flesta bruka första gången känna sig uppskakade när jag släpper henne lös i en sluttning. Det betyder sextio å sjuttio mil i timmen och det är inte litet.
När det der heter, att införselstullarne å fabrikater böra bestämmas så att den Svenska producenten icke lemnäs »tillfälle att skörda oskälig vinst», men att det å andra sidan må blifva honom möjligt att »fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare», så tillåter jag mig fråga: huru skall gränsen bestämmas mellan den skäliga och den oskäliga vinsten? och kan meningen vara, att en fabrik, om den är be lägen i Norrland, skall hafva att påräkna större skydd, än om den vore anlagd i Skåne? Jag beklagar i sanning de Hrr, som skola utföra sitt uppdrag efter sådan instruktion, helst jag förutser, om denna instruktion blir godkänd, att intet industriell yrkes målsmän skola underlåta att, hvar på sitt sätt, framlägga djupgående kalkyler, för att visa hvad de finna »skäligt» och af skiljaktiga »lägen» på kalladt. Utsk:ts redaktionsförslag lemnar ingen anledning till återgång i tull-lagstiftningen, men innefattar, å andra sidan, icke heller den ringaste antydning, syftande till öfverdrift åt motsatt håll. Det synes som man tagit anstöt af det uttryck, att omarbetningen skulle ske »under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser»; men hvarför skulle en sådan fortsättning vara mera förderflig hädanefter än hittills? För min del är jag fullt förvissad, derest Utsk:ts redaktion godkännes, att regeringen hvarken vill eller kan uppdraga det ifrågav:de författningsförslagets utarbetande åt andra män, än som skola samvetsgrant akta på den inhemska industriens rättmätiga anspråk, i den män sådant står tillsammans med det allmännas rätt och bästa. Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk:t föreslagit. Frih. Hamilton, Hugo: En värd talare har under diskussionen för sin del yrkat att inga skrifvelser skulle atlåtas. Jag tager mig derför friheten göra honom uppmärksam derpå, att de 3 öfriga Stånden redan beslutat^en skrifvelse. Af dessa Stånd hafva 2:ne bestämt sig för Hr Åkermans reservation och ett Stånd för Bevilln.-Utsk:ts förslag.
Pä hans ansvar hvilade, att den del af Rikets försvarsvetk, som till hans befattning borrie, bringades och underhölls i det bästa skick, som med de dertill anslagne medel kunde vinnas, och hvilkas ändamålsenligaste fördelning han, sedan vederbörande Förvaltningsverk öfver behofven blifvit hördt, egde i underdånighet att föreslå. Må hända skulle en och samma person medhinna att öfverse, inför Eder Kongl. Maj:t föredraga och bevaka verkställigheten af Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut i alla de till Krigsväsendet, både till Lands och Sjöss hörande Ärender, särdeles då rättsfrågor och de till Civil-Depariementet i Krigs. Collegium hörande mål öfverflyttas, dels till Domstolarne och dels till Kammar-Collegium, hvarigenom göromålen i Krigs-Expeditionen måste blifva betydligt förminskade; men för ett sådant Chefskaps utöfvande af en enda person, synes likväl det vigtiga hinder framställa sig, att man hos honom svårligen kan påräkna, att finna de kunskaper och den erfarenhet i dessa båda olika yrken förenade, som erfordras, att med fullkomlig sakkännedom bereda, föredraga Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 623 och i hela sin omfattning följa håde de till Landtförsvaret och till Flottorne hörande Arender. På sådan grund hafva CornmittPrade i underdånighet föreslagit, att dela vården af Krigsväsendet emellan (vänne personer, hvarvid större enhet vinnes, än nu, då desse ärender äro emellan 3:ne föredraga'.der fördeldie. För närvarande kan sådant icke verkställas, då, enligt Regeringsformen, både Arméens och Flottans ärender skola, med undantag af Cornmandomålen, genom en och samma Stats-Expedition föredragas.
Vid ett besök i t. ex. 2:dra batteriets kasern, finner man, att dimensionerna af de rum, som tillhöra detta batteri, äro 9^, 7^ och 5^, att i livart af dessa rum äro inqvarterade 26 man, och att dessa hafva sina sofplatser i parsängar, som äro placerade i 3 våningar ofvanpå hvarandra. Jag hemställer, om ett sådant förhållande hör fortfara och det tycks verkligen som om artilleristen, då han om aftonen hemkommer efter en mödosam exercis, borde få åtnjuta en väl behöflig hvila, utan att derförinnan behöfva göra sammansatta gymnastiska rörelser för att uppkomma i sin sofplats, hvarförutan han svårligen kan undgå att under uppklättrandet stola till sina olyckskamrater, som ligga under och ofvanför honom. Hvar och en, som sett eländet, ryser dervid, och förhållandet är ungefär detsamma som med Carlskrona numera utdömda fängelse, hvilket skall utbytas mot ett charmant palats; men under det man uppbygger palatser åt fångar, gör man ingenting för Svea artilleriregemente. Eftersom här har förut varit tal om utlänningar, vill jag nämna, att, då år 1860 en utländsk artilleri-kommission var på besök härstädes, de officerare, som blifvit utsedde till sällskap åt kommissionen, väl förevisade Svea-, Andraoch Lifgardets till häst kaserner, men, ehuru de sjelfva tillhörde Svea artilleriregemente, underläto att förevisa detta regementes kasern, enär de blygdes för att visa utlänningar, huru usel deras egen var. Med anledning af den stora tacksamhet, hvari alla sade sig stå till regeringen för »den stora frågans» lyckliga lösning, hemställde jag i Stats-Utsk:t., huruvida man icke borde gifva regeringen ett öppet lörtroendevotum och till K. M:ts disposition ställa den för en ny artillerikaserns uppbyggande erforderliga summa, men, mot förmodan, funnos bland Utsle.ts 36 ledamöter, min egen röst inberäknad, endast 5, som voro för ett sådant förtroendevotum.
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D N*är nu åter föredrogos timo Banco-Utskottets deri i&:de Juli meddeldte Utlåtande öfver Handelsmannen Stabecks Memorial om förändring i Författningarna om Banco - Auetioner , och 2:do Allmänna Besvärs och Oeconomie-lJtslcottets Betänkande af den 19 Juli, i anledning af Väckt fråga om nödvändigheten af en för - Den 2 3 Juli. förbättring uti Organisationsoch Administrations-sättet för Tullverket, hvilka Utlåtanden, den 2 2.'dra i denna månad upplästes och lädes på bordet, blefvo de samma af BondeStåndet gillade» Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst hos samteliga Riks»Ståflden den 23 Jtdn Stormägtigste Allernådigste Konung 1 Genom Nådig Proposition af den 1 sist» ledne Maj, har Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckts fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af tillökning i den Civila Ernbetsoch Tjenstemanna-Corpsens Lönevillkor: inom RiksStånden hafva likaledes under Riksdagens lopp flera, till samma ändamål syftande motioner blifvit väckta: och det är t anledning af allt detta Riksens Ständer nu gå att till Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna deras i afseende på denna angelägenhet fattade förslag. Riksens Ständer hafva fullkomligen insett och erkänt rättvisan och behofvet af den föreslagne lönförhöjningen. De hafva dervid haft ingen annan betänklighet, än huruvida den samma med Statens tillgångar kunde för<§n, as. Det enda sätt Riksens Ständer ansett lamp - Den 2 3 Juli. *5 lämpligt att gora penninge* löntagaren i allmänhet belåten och trygga honom mot den osäkerhet, som åtföljer myntförändrlngar och varuprisens uppsättning, har varit det, att*bestärnma lönerna i vissa tunnor Spannmål, hvilken allmännast rättar sig efter myntvärdet och likasom, bestämmer andra varors pris. En sådan fullständig reglering beror dock, i Riksens Ständers öfvertygelse, af en förbättrad organisation af alla Embeten och Tjenster.
Denna berättelse, som finnes fullständigt intagen i BancoFullmägtiges Protocoll den 10 Februari 1836, hvaraf ett Transumt Litt. A. härmedelst bifogas, visar, tvertemot de citerade orden, att medelhallten för allt det undersökte Myntet var 750^ Tusendedel, och således icke allenast något öfver den minsta tillåtne, utan högre än den i Mynlordningen föreskrifne rättaste, eller normalhallten, af 750 tusendelar. Äfven vid refererandet af den undersökning Lieut. Svanberg gjort å 1837 och 1838 års Specier, och hvarom berättelsen är intagen i BancoFullmägtiges Protocoll den 2 Augusti 1838, har mindre fullständighet ägt rum. Så t. ex. omnämnes icke att slutresultaten af denna under - \ — 212 sökning visar hallten af 1837 års Specier öfverhufvud vara 749T3Ö95 tusendedel, och af 1838 års 749T|j5 tusendedel. Det har äfven undfallit Rikets Ständers Revisorer, hurusom vid användandet af den vanliga principen, alt vid minsta afdelningen af storheter, särdeles då dessa sjelfva äro mycket små, och i det yttersta ej kunna med full säkerhet bestämmas, låta alla bråk som öfverstiga ett halft, gälla för helt, och alla mindre än halft utgå, Lieut. Svanbergs undersökningar visa, hurusom bland tjugo penningar sex uppgå till 750 tusendelar och deröfver, samt åtta till 749 tusendelar, hvaremot endast sex variera emellan 747 och 748 tusendelars hallt. Vid den omständigheten att ett enda, och således alldeles ocontrolleradt, försök gifvit ett resultat som understiger 747 tusendelar med en qvantitet så obetydlig, att den exempelvis icke ens motsvarar en alns osäkerhet på uppmätningen af en mil, hade ock näppeligen uppmärksamhet bordt fästas, enär utom Lieut.
Only few boarders receive \ STÖRRE LANDTEGENDOM önskar o anspråkslöst och med godt lynne, får E Lanuguage and everytbing English Par _ _ i _ 2 2 å t i g f l i c k a a f g o d f a m i l j p l a t s a t t plats pa mindre herregård i Skåne den 24 Ledig plats för mot fritt vivre samt någon ersättning gå &amp; references Främlingsbyrån, Stockholm. oktober, att vara som hjälp åt en äldre fru. frun tillhanda. Svart. » Wera », Igelstorp p. r. on bör förstå och kunna vid behof lägga Stockholm, Fredsgatan 24. H INACKORDERING .. hand vid matlagning, samt inte vara för tockholm, Norrmalm eller Östermalm NG, ENKEL, undervisniogsv. i va 1 n l. U olä ö m mål. Goda rekommendationer fordras. Svar i fin treflig familj. Svar med n., språk, fin. handarb. samt först u a 5 pp s g e ift pt. och Deposition - 5 % och löneanspråk väntas under adress » Fri B - efattningen såsom ba^eriföres.åi.- s g k ge sändes med snaraste t und, i musik. Svar till » Elsebet », Linkö » - A. W. », Hof lä va. 399) Kapitalräkning 1 5 % herrinnan S.&gt;, Stubbarp, Höganäs. (397) derska vid Lunds hospital och p r in g p. r. (402) EN BILDAD FLICKA asyl kungöres härmed ledig att tillträda NG, ANSPRAKSL. flicka önskar plats N BÄTTRE FLICKA kan erhål a Sparkasseräkning 5 % år den 1 nästk. sept. plats på landet s d om - i fam. för att biträda med skrifgörom dering i mindre familj på land E. m ina s c å kor Upp&amp; Äfskrifning ______ 3 % l f ä rarinna i bättre familj att undervisa en en 1 nästk. oktober, hvadan hugade sö U O önskas erhål es undervisning i h el. å också underv.
Eller ser man ej, att de Skottska och Tyska Universiteten besanna Lärofrihetens fördelar; och vill man ännu rent af yttra: att den slutna Corporationsformen, eller Skrået, är den enda form, som är naturlig för Vettenskaps-Lärarnes förening, sorn hör qvarstå vid Universiteten, lik en ruin, midt emellan de yngre formationerna af den allt ädlare gestalter antagande Europeiska civilisationen? Utskottet yttrar dessutom en sak, som synes mig oförklarlig, och som jag heder någon härvarande Utskotts Ledamot lemna upplysning om. Utskottet säger: ”att hvar och en är berättigad att erhålla Docenter.” Hvarest har Utskottet inhämtat detta? Oagtadt den möda jag gjort mig, att genomläsa de Universiteten rörande acter, har jag ej funnit detta. Utskottet upprepar åter i detta Betänkande: ”att det ej är Examina eller deras ”mängd, som vållat ytligheten; utan deras ”Ungdom och otillräckliga Elementar-bildning, ”som vid Universiteten ämna sig till Rikets Den 18 December. 73 ”tjenste!’ och embeten.” Detta är dock helt och hållit Lärarnes fel, som eftergifvit för Ungdomens böjelser. De hafva ej allenast fullkomlig magt, att qvarhålla den, till dess den blifvit moget bildad, utan äfven förbindelse dertill. Hvad Philosophiae Examen och Läxläsningen angå, har jag hört alltför många intyga, hvad jag derom yttrat, synnerligen yngre Studerande, för att kunna, på Utskottets ord, frångå det. Angående de practiska Faculteternas förening och förflyttning till hufvudsta den, yttrar Utskottet sig deremot. Jag åter finner tydligt, att derigenom skulle vinnas besparing, lättare practisk undervisning, och garanti för att få bättre Lärare och flera vetenskapsidkare.