Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur moralisk synpunkt hade han ingenting att invända emot, att, sedan han i rikaste mån ockrat på borgenärernas godtrogenhet och frikostighet, helt enkelt förklara, att de nu fingo se sig om efter någon godtgörelse. Men ur konventionell högre sällskapssynpunkt tedde sig en konkurs något annorlunda. Han fruktade att nödgas göra en kälkborgerlig konkurs, att behöfva uppvisa en stat balanserande på hundratusenden, der man efter hans lysande lif väntat att finna millioner. Antingen skulle han egt en outtömlig rikedom eller också haft förmågan att bringa upp krediten till en hittills oerhörd höjd. En konkurs nu! En konkurs sådan som nästan dagligen förekommer! Fi donc! Hellre ett skott än att öfverlefva en dylik skandal! Skottet var också en sådan gnista. Men det föreföll honom så motbjudande, att lemna ett så eklatant bevis på sin oförmåga att reda sig ur en tillfällig penningförlägenhet, att han genast slog alla tankar i denna riktning ur hågen. En tredje gnista var vexlarna. Utan svårighet skulle han kunna skaffa sig några hundratusen på detta sätt. Likväl förekommer härvid ett par »men». Sina vänner hade han redan engagerat till så höga belopp, att han vore säker på, att de ej frivilligt skulle lemna honom sina namn vidare. Att mot deras vilja använda dem till borgesmän vore väl inte så farligt, om han haft en större summa i perspektiv till förfallodagen. Han gjorde sig ett heligt löfte för framtiden att ställa sina affärer så, att han alltid i händelse af behof kunde räkna på ett större, bestämdt belopp. Nu såg han hvarthän hans bristande omtänksamhet ledde. Den säkra utvägen till ögonblicklig räddning, som låg i ett »pro forma»-papper, måste han låta fara, emedan han ej visste hvilka resurser han vid förfallotiden kunde påräkna. En gnista, som lyste något klarare än de andra, var en plötslig rymning. Att resa från alltsammans! Detta förtjenade att tänka på. Han riskerade ingenting. Han hade ej begått något brott, som var åtkomligt för rättvisan och behöfde sålunda ej frukta någon efterlysning. Han var skyldig en enorm summa till sina vänner. Än sedan? De skulle vara de första att maskera hans rymning med de antagligaste, de mest honetta förklaringsgrunder.
Derjemte bör LandsContoret dessa Jordeböcker i en följd för hela Länet paginera och deröfver, enligt formulär, upprätta: a) Register, upptagande: alla i Länet befintlige Fögderier med de Härader, Socknar och Sockendelar, hvaraf de utgöras; hvarjemte genom serskilda anteckningar bör utmärkas: hvilka Socknar äro Moderförsamlingar eller Annexer; om Moderförsamling eller Annex ligger i annat Härad; om sammanbyggnad af Kyrkor och tiden derför; samt hvilken Socken de inom Häradet befintlige Kapellförsamlingar eller Sockendelar tillhöra; — b) Sammandrag. Vidare ombesörjer LandsContoret, att samtlige FögderiJordeböckerne varda, på tjenligt sätt, med Register och LänsSammandrag i början, inbundne; och skall af den sålunda bildade LänsJordeboken det ena exemplaret å LandsContoret förvaras och det andra, inom ett och ett halft år efter det, för hvilket Jordeboken är upprättad eller före den l Julii 1852, till KammarCollegium insändas. 3 Morn. De anmärkningar, LandsContoret finner sig befogadt framställa, och de besvär, som öfver Jordeboken af enskilde varda anförde, böra, med vederbörande* infordrade yttranden och Konungens Befallningshafvandes utlåtande, liktidigt med Jordeboken till KammarCollegium öfverlemnas. Lill. T. 10. $. I KammarCoIIegium skola Jordeböckerne granskas; och bora de ändringar eller rättelser, som beslutas, genast i det bos Collegium befintlige exemplar af Jordeboken antecknas och Konungens Befallningshafvande meddelas, för att ej mindre i de ä Landsoch Fögderi-Contoren förvarade exemplar behörigen iakttagas, än ock delgifvas vederbörande menigheter, på det de måtte kunna ombesörja, att dessa förändringar uti SockenJordeböckerne införas. 11- §■ 1 Mom.
Slottet belägna bel af förfta flora maningen » anbringanbe af mattcnlebning i .Kongl, Slot* tet famt utmibgning af gaSlebningen ber* ftäbeS * . 40,390: 94. 60,000: — 75,000: — 24,075: — 16 Sfltf öbag§-S3eflut 1863. %öx igenfyllanbe af fan alem a toib <£aga luftflott och orbrtanbe i fantmanhang bermeb af pär* feit berftäbeö 23,000: — » nöbiga reparationer å £aga luft flott 17,000: — 1,239,465: 94. Unhcr 2tnhra 4&ttfnmh:$ttdn* $ör uppföranbe af ett ftraffarBctöfdngelfe i ©artö Unhcr <$nfnmhs£ttcln* fjor anffaffittng af 12 ft. refftabe, gröfre fanoner famt laoctter nteb flapor af jern afmenfom projeftiter 66,000: — » anffaffntng af 16,000 refftabe infanteri 36,000: — » fortfättanbe af ©arlöBorgö fäftningåByggnab 300,000: — » fortfdttanbe af fäftningSBpggnabfcarBetena toib ©arlöf rona 150,000: — » Snbetta 5lrntéenö utrebning, fåfom fpllnabö* anflag 14,891: 49. » förhöjning t Befldbnab^pafjebolanfcn toib ©toea odj Stnbra 2ifgarbeö Beftäbnab8*pafjctmfanfen mib ©mea ocB ©öta 3lrtilteri*tRegcmenteu.
Bifölls, med undantag af det i Utlåtandet N:o 27 föreslagna nym moment, angående bevillningen af räntan å insatte capital i Trollhätte gamla Slussverks byggnad, hvilket moment afslogs. 36 §. Bifölls med den förändring, att ordet ”Fidei-commiss” uteslutes utur l:a momentet, men bibehålles i det 4:de. 3:dje Artikeln. 37 §. afslogs; i anledning hvaraf den 38 ansågs förfalla. 4:de Artikeln. 39 §. Skulle, under förutsättning att ålders-ziffrorne å dem, som böra till skatt antecknas, blifva beroende af de beslut, hvilka i sådant afseende FrötUtdr. d. 3—l/f. Ocl. 1840< 663 serskildt fattas oell blifva gällande, erhålla följande lydelse: ”1 hela Riket ”skola mantalsoch skattskrifningar börjas i medlet af November månad, då "alla, som, inom den 31 December samma år, fylla år, i mantal skatt» "skrifvas, och de, som vid lika tid fyllt 18 år, antecknas till personlig skyddsafgift^ erläggande. Mantalsoch Skattskrifningen förrättas inom hvarje stad, "pastorat eller socken, i närvaro af ett sådant Konungens Befall ningshafvan"des ombud, som med nödige kunskaper förenar anseende i orten. Dertill "må bland presterskapet endast kunna förordnas ordinarie eller tjenstförrättande pastorer, hvilka dessutom alltid böra antingen sjelfve öfvervara för'rältningen, eiler också dertill hafva i deras ställe utsett någon af församlingens öfrige prester. Är pastor ensam prest inom församlingen, och laga "förfall hindrar hans inställelse, bör hau föranstalta, det annan person, förtedd med Husförhörsboken, tillstädeskommer, för att utur densamma, under ''lika ansvar, som för pastor, meddela alla upplysningar, som lagligen kunna "äskas.” 40 §. Bifölls. 41 §.
Sådant betager dessa ea vigtig del af deras värde. Dessutom lärer ingen förnuftig fader eller moder, ingen enskild eller offentlig Lärare, som vill ega enskildt förtroende och allmän aktning, underlåta att lära sina barn och lärjungar, det enkla'och vackra Christi ord, som, när det i behörig tid användes, äfven lyfter barnets tankar till det höga och allgoda väseitdet. Men ej lika säkert är det*, att den presterliga Skolläraren kanj eller den till Prest sig ämnande Skolläraren 'vill göra sig besvär med de ämnen, sorn föräldrarne, ibland folket, önska att deras barn skola lära, för att kunna blifva för sig sjelf och andra nyttiga medborgare i ett samhälle, der arbetet bör utgöra grundvalen för allt rättfånget enskildt välstånd, och der menniskokärleken, upplysningen samt medborgarsinnet utgöra grundvalarne så väl för dea enskilda trefnaden, som för hela samhällets styrka. Det är blott magien, som ännu vidhåller undervisningens beroende af en viss Embetsmanna-class. Det är frihetsbegäret som yrkar Folk-undervisningens frögifvande; och som man vet äro i allmänhet de förnuftskäl, som tala för detta senare, vida mer öfvervägande än de Statssamt Allm. Eesv - och Oecon. Ulsk. Betänkande 2V.0 34- j5 1)1 ott historiska, som kunna åberopas af den förra. Detta har åtminstone blifvit en folktro; kanske just för det, att Presterskapets allmänna handlingssätt vid undervisningen gjort en blind tro i'så många fall nödig. Min är den emedlertid, och fleras med mig; hvarföre jag ock här icke ingår i någon enskild bevisning af nödvändigheten, att ställa folkundervisningen oberoende af Presterskapet, på sätt medbrodren Anders Danielsson föreslagit. I detta som flera afseenden har Utskottet icke insett värdet och syftningen af Anders Danielssons utförda och förtjänstfulla motion; och besynnerligt nog lemnat så liten uppmärksamhet deråt, caktadt nästan hela Bonde-Ståndet öppet förenade sig i den, och troligen ingen af Sveriges allmoge skiljer sig ifrån dessa hans åsigter.
Om icke detta vore skalet, hvarföre man gynnade hans efterlemnade betjt-ning , så kan jag ej inse hvarföre deo vid flera tillfällen blifvit så öfverdrifvit pensionerad i jemförelse med Statens tjenire. Jag här förut anfört exempel derpå från nuvarande förhållanden, och jag vill ytterligare tillägga, att på pensions-staten efter Konung Adolf Fredric fanns uppförd en KspunstoppareEnka med 200 Daler Sdfvermynt i pension. Slika exempel kunde icke gifvas , om man vid pensions-regleringar efter Kongl, personer ej hade mera afseende å den fflidnes minne, än å psnsionairernes förtjenstef och behof. Jag skulle derföre anse lämpeligt, att ingen pension tilldelades Hofman eller Hofbetjenicg förr, än de visat sig vara i sådane omständigheter } som andra pensions-sökande böra vara, samt att deras pensioner icke bestämdal jt Dfn I September e. m'. till högre belopp, ån andre Statens tjenare , i mon af deras tjenstegrader åtnjuta. Grefve von Schwerin , Fredric Bogislans: Jag får lästa Herr von Hartmansdorff uppmärksamhet derå, huruvida ett beslut, som Riksens uu församlade Ständer uti förevarande ämne fattade, kan anses binda kommande Ständer. Ett sådant beslut kan ej intagas i Riksdagsordningen eller Grundlagen. Det blir således blott för denna Riksdag gällande, och kan vid den nästinträffande omgöra». Jag tror, efter denna framställning, att Herr von Hartmansdorff icke kan yrka återremiss af StatsUtskottets betänkande, hvarå jag för min del, lika med Herr Hjerta begär afslag. Herr von Hartmansdorff: Förhållandet med sila våra beslut är sådant, att de icke göras för evig tid , utan kunna upphäfvas eller förändras af efterkommande. Likväl tror jag, att vi kunna fatta vårt beslut i detta som i andra fall, med förlitande derpå, att de skola af framtida Ständer honoreras, likasom vi honorera hvad Förfädren beslutit.
Mörkret har nu mist sitt våld; Årets sorgtid är förliden; Regnet har ock återhåld. Solens kraft i skog och dalar Lockar ut mång’ tusen blad, Fjäderfolket något talar Sins emellan, vet ej hvad. Det dock ej min själ hugsvalar; Den min vän allen gör glad. Vårens barn, de vackra blomster, Börja te sin’ hufvud an; Fågeln har sin’ återkomster Från de varma middagsland. Isar, som min väg nu stänga Att jag ej min vän får se, Sku sig snart i vatten mänga, Och mig farten öppen ge. Kärast’ östvind, töf ej länge, Förrän du det låter ske! Hvad man dock fordom långt mer af Rudeen prisade, var hans ”Fägnesång öfver K. Carl XI:s Födelsedag 1696”, hans ”Fägnesång öfver K. Carl XII:s Födelsedag 1702”, hans Sorgesång ”öfver sin Makas Anna Brunells hädanfärd” (1695), och hans ”Grafskrift öfver Fröken Charlotta Dahlberg” (1699). Alla fyra träffas i Carlesonska Samlingen. Betraktad såsom ett helt, är den sistnämnda den bästa. Sorgeqvädet öfver Makan, mera ojemnt, och i sina slutrader förolyckadt 96, utmärker sig dock genom en öm och musikalisk känsla, som ingifvit flera sannt poetiska drag. Såsom: Men fåfängt jag dig mana må Ur himlen, fåfängt sökes du på jorden, Se’n du äst vorden Fördelt till begge två. Din ljufva kropp har jorden sig tillegnat; Din ädla själ åtnjuter engla-fägnad. Välan! de bägge måst’ af mig sitt offer få! Min’ suckar uppåt, men min’ tårar jordvärts gå. Än mera ojemn, och ofta ganska svag, är den sednare af de båda Fägnesångerna. Synbart modellerad efter Dahlstjernas ”Kunga-Skald”, men med mycken tuktelse och med förkortning af dennes stanzer från åtta rader till sex, har den mellertid några vackra stropher, samt i allmänhet mera lif och lyftning, än sången öfver Carl XI.
Detta document erhöll jag med posten i går afton och lyder sålunda : J,Bonden Sven Nilsson uti Rinna by och socken af Österg‘ithlands län har, såsom ledamot uti den inom Göstrings härad för dess allmännings bättre vård och skötsel varande skogs-comite', åt sig sjelf med häradets skogshammare utstämplat, oaktadt skogvaktarens motsägelser, samt låtit afföra utom dess lagliga tillkomna andel, omkring 100 st. timmerträd, dels gran och dels tall. Samma person har dessutom, enl. vid Göstrings häradsrätt sommartinget 18^0 afbörda vittnen, liemfört af honom eller dess folk afverkade timmerträd utan stämpel, för hvilka tilltag Sven Nilsson af mig är sakförd; och får jag härmedelst dessa olagligheter inrapportera, såsom bevis på huru allmänningsskogarne komma att vårdas och behandlas, då de öfverlåtas åt allmänheten. Linköjving och Sörstad den i Sept. 1840. Fr. Äng. Forsbeck, Öfverjägare.” Häraf torde äfven vara ådagalagd vådan af att häradsboerne skulle få tillsätta den lägre skogsbetjeningen, hvilken således, stående i deras sold, icke skulle våga motsätta sig sådana tillgrepp, som det här ofvan anförda, eller skulle riskera art blifva afsatt, om han ej blundade för dylika sköflingar. Jag vågar således yrka återremiss på betänk., för att få bättre eller ingen rubbning af det, som redan är bättre ordnadt, såvida mitt ofvan gifna förslag att behandla allmänningarna lika med kronoparkerna ej antnges, hvilket dock i många fall vore fördelaktigt, med den skilnad alt häradet får afkastningen, hvilket jag aldrig beslridt. Hafva kronoparkerna kunnat på så kort lid så förkofra sig, som jag ofvan visat, må - Den 5 S c p t c m li c r f. tu i 'i i inaIe allmänning.!! ne under lika eller samina förvaltning afven kunna stiga i afkastning, oell då bör detta lins K. M. begäras. flr Ribbing:
R:dr och sålunda med 479,032 R:dr understiga den summa, som Kongl. Maj:t äskat för linien Stockholm—Örsundsbro Sala jemte Örsundsbro—Upsala. Enligt denna beräkning skulle således Staten med betydligt större fördel såväl för Stockholm, som för de norrut belägna orterna, kunna för en ringare kost - *) Då vägen icke behöfver beröra Örsundsbro, är e mil afräknad med 300,000 D:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 35 nåd åstadkomma cn jernvägsförbindelse, omfattande ett vida mera utsträckt trafikområde, än enligt Kongl. Maj:ts Proposition. Två jernbanor, utgående från Stockholm, skulle enligt detta förslag sammanhållas under en väglängd af mer än fyra mil, och trafiken på denna sträckning äfvensom inkomsterna för densamma otvifvelaktigt blifva vida betydligare, än på den 4f mil långa, af Mälarens vatten omgifna sträckningen från Stockholm öfver Stäket till Gran. Antages nyssnämnde ort, Gran, hvarest flera från vester, söder och norr kommande landsvägar möta hvarandra, såsom en punkt, hvilken bör under nu ingående statsregleringsperiod uppnås, så skulle, då anläggningskostnaden för stambanan från Stockholm öfver Kålhammar till Gran upptagits till 1,814,536 R:dr, men derifrån bör afgå det belopp af 260,800 R:dr, hvartill kostnaderna för expropriation af jord beräknats, det härför erforderliga anslaget uppgå till 4,553,736 R:dr, eller i rundt tal, 4,554,000 R:dr. Det lån åter, som skulle böra beviljas för anläggandet, genom enskildt bolag, af jernvägslinien Kålhammar—Upsala, torde enligt hittills följda grunder böra bestämmas till två tredjedelar af den föreslagna kostnadssumman, eller i rundt tal till 1,180,000 R:dr.
Maj:t, genom nådigt Bref af den 6 April 1842, till Dess Befallningshafvande öfverlemnat att pröfva och, der så lagligen ske kan, fastställa förslag till nya eller till ändringar i redan befintliga reglementen för sockne-magasiner, har jag, med afseende på den stora brist, som, enligt hvad jag här ofvanföre haft 21 nåden i underdånighet antyda, vidlåder de inom länet nu befintliga sådana inrättningar, vid liera tillfällen sökt förmå de socknemenigheter, som varit betänkte på inrättande af nya magasiner, att dervid anordna dessa anstalter på sådant sätt, att de i behofvets stund kunde blifva en nödhjelp för socknens invånare; och för att i detta hänseende gifva en vägledning har jag författat och genom presterskapet till kännedom inom alla församlingarna i länet spridt ett så lydande: !F örslag »till Reglemente för N. N. Sockens Spannmåls-Magasin. »§. 1. Hvarje ägare eller innehafvare af den, uti socknen belägna, med åsatt »taxeringsvärde försedda fasta jordegendom, ehvad mantal å densamma finnes eller icke »samt af hvad natur och beskaffenhet som helst, hvilken uti öfverenskommelsen om »Magasinets inrättande ingått, är uti detsamma delägare i mån af de spannmåls-insättningar, »som, på sätt här nedan förmäles, böra uti Magasinet göras. Den, som uti öfverens»kommelsen icke deltagit, må likväl sedermera uti Inrättningen erhålla inträde på de »vilkor, som af Inrättningens förut varande samtelige delägare bestämmes; hvaremot »jordegendom, som uti Magasins-inrättningen erhållit delaktighet, icke sedermera kan »från sådan delaktighet och deraf följande skyldigheter skiljas. »Öfver delägares namn och deras uti Inrättningen delaktiga jordegendom upp»rättas en tvefalld anteckningslista, hvaraf det ena exemplaret förvaras hos församlin»gens Pastor och det andra bland Magasinsnrättningens handlingar. »§. 2.
Sekundlöjtnanter vunnit insigt uti och vana vid utförandet alde Officer vid tjensten om bord tillhörande åligganden, och om utfallandet af en sådan pröfning till Chefen för Sjöförsvars-Departementet afgifva rapport genom Stationsbefälhafvaren, så vida denne ej sjelf verkställt inspektionen. 6. Hvarje Fartygschef eller Chef för afdelning af mindre fartyg, af Kapitens grad och deröfver, skall, efter slutad expedition, till Chefen för Sjöförsvars-Departementet insända uppgift ä den tjensteduglighet, han anser hvarje ander hans befäl kommenderad Sekundlöjtnant ega. 61 Sådana uppgifter anser jag gifva bättre och rättvisare ledning för bedömandet af individernes tjensteduglighet, iin den af Komitén föreslagna examen, åtminstone vid den tid Sekundlöjtnant blifver till Premierlöjtnant befordrad, då flera sådana uppgifter från olika personer och olika tider finnas att rådfråga; och ehuru jag ej anser, att de lemnade vitsorden böra inverka på befordran till Premierlöjtnant, så torde dock kännedomen, att sådana uppgifter skola lemnäs, mana yngre Officerare att på bästa sätt använda den öfningstid dem beredes. Vore beskaffenheten af uppgifterna närmare bestämd genom gifvet formulär, blefve de, af olika personer lemnade, lättare med hvarandra jemförbara.” b) Körande Kanoniercorpsens ifrågasatta upphörande. ”Att vid en tidpunkt, då, enligt uppgjorda förslager, skulle för bemanning af sjöförsvarets materiel erfordras, utom de flottan tillhörande första corpserna, öfver 5,300 man Sjöbeväring, föreslå en åtgärd, som skulle medföra en minskning i antalet exercerade trupper, anser jag ej lämpligt. Fullständig matrosbildning, utan tvifvel dyrare än den bildning Kanonier meddelats, torde, om än nyttig, dock ej vara i lika grad behöflig för allt underbefäl och allt förhandsmanskap, afsedt att tjenstgöra på den del af flottans materiel, hvilken i följd af sin beskaffenhet har sitt verkningsfält inom skärgården, som för motsvarande personal på fartyg, ämnade att kunna hålla öppen sjö.
Uti sin motion i ämnet yttrar Herr Rydin, bland annat: »Den här omnämnda boken medför tvänne fördelar för Staten: för det första får allmänheten genom densamma reda på och intresse för hvad Sverige eger af historiska märkvärdigheter; för det andra utgör den inom Kongl. Lifrustkammaren och Kongl. Klädkammaren ett slags kontroll på desamma; den bidrager äfven till Kongl. Lifrustkammarens och Kongl. Klädkammarens förkofran, genom den i bokens inledning omnämnda uppgift att, till samlingarnes förökande, härtill passande gåfvor med tacksamhet emottagas.» Vidare: »då man tager i betraktande det högst ovanliga att en obemedlad qvinna, som icke haft, har och sannolikt aldrig kan få någon tjenstebefattning vid, eller någon inkomst af Kongl. Lifrustkammaren, utan endast af ett lågande nit för saken och kärlek till fäderneslandets stora historiska minnen och bragder, företagit detta säkerligen ganska tröttande och tålamods-pröfvande arbete, anser jag det som en pligt af samhället, att för detsamma gifva sin erkänsla tillkänna, genom någon liten nationalbelöning;» och slutligen: »jag föreslår alltså att Rikets Ständer måtte förära Mamsell Octavia Carlén en gratifikation af 1,000 å 500 Ridr R:mt.» I öfverensstämmelse med nämnda vid 1860 års riksdag inom Vällofliga BorgareStåndet väckta motion, som dock icke under riksdagen hade lyckan erhålla slutlig behandling, — vågar jag härmed vördsamligen fästa Rikets nu församlade Höglofliga Ständers uppmärksamhet å detta Mamsell Octavia Carléns vackra bemödande i och för Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1865. N:o 102. 199 i KoDgl. Li/rustkammaren och Kongl. Klädkammaren och det särdeles gagnande resultat hennes ifrågavarande skrift medfört; hvadan jag vördsamt föreslår: att Rikets Höglofliga Ständer behagade anslå en summa af. 500 R:dr, eller helst Ett Tusen, att Mille Octavia Carlen, för en gång, såsom godlgörelse härför, eller såsom gratifikation, meddelas.
Jag medgifver visserligen, att Utsk. kunnat hafva rätt i sitt afstyrkande; men saken är dock af en så högst ovanlig beskaffenhet, att man icke har anledn. förmoda t. att, ettbifall till denaf motionären gjorda anhållan för framtiden kan blifva ett verkligt prejudicat. 5 H. 43 33S Den 11 December e. m. Såsom det synes af betänk., hade de medel, som voro anslagne till utflyttningshjelp för hemmansägare inom Landa socken af Halland, blifvit lyftade af socknens ombud, men penningarne honom frånröfvade. Röfrarne blefvo väl erlappade, men penningarne voro emedlertid förkomna, så att socknen blef alldeles utan den påräknade utflyllningshjelpen. Om nu BondeSt. bifallit, att 500 r:dr b:co må såsom gäfva af 15. St. tillgodokomma ofvannämnde socken, lill ersättning för den Hilna förlusten; så tycker jag, att det icke vore för mycket, om 15. o. Ad. äfven visade densamma sin välvilja, förmedelst ett instämmande i delta BondeShs beslut. Frih. Cederström, Jacob; För min del kan jag icke tillstyrka bifall till BorgareStts i ämnet fattade beslut. Om ifrågavar. hemmansägares fullmäktige gjort sin skyldighet, så bade han under rycommendation afsändt medlen, dä, om äfven posten blifvit röfvad, socknen dock hade lätt sina penningar åter från Postverket. Att, pä ett förhållande, som är oriktigt, eller då en person blifvit rörvad på penningar, man skall af B. St. begära ett anslag, det kan leda oss in på en högst besynnerlig bana; ty då skulle äfven allt hvad som rånas och röfvas i Sverige och som ej är assureradt, af R, St. på gunst och nåd genom bevillningsmedel ersättas. Prejndicatet duger icke här vid lag, mine Hrr!
De nya stater, hvilka i hufvudsaklig öfverensstämmelse härmed blifvit uppgjorda och hvilka jag nu i underdånighet härjemte får till Eders Kongl. Maj:t öfverlemna, uppgå, oaktadt Järarnes samfälda antal, oberäknadt lärare i musik, gymnastik och teckning, blifvit minskadt med omkring 56, till ett sammanlagdt belopp af R:dr 3a3,316: 3a — De nuvarande tillgångarna, beräknade uti 1845 års!riksstat till 187,817 r:dr 16 sk. banko., utgöra, jemlikt från läroverken infordrade uppgifter, enligt ofvan angifna grunder, omkring , 198,57g: 37 — uppkommande denna skilnad till en hufvudsaklig del deraf, att i riksstaten icke är upptagen den summa af 10,000 r:dr banko, hvilken af tolagen anvisats för Stockholms läroverks behof. Den summa, som i och för den nya löneregleringens verkställande erfordras, blir således r:dr 124,736: 43 — eller om de 10,000 r:dr af tolagen icke längre blifva att påräkna r:dr 134,736: 43 — Till fyllande af denna brist vågar jag i underdånighet föreslå, att i första rummet och emot det att alla af lärjungarne till lärarne hittills utgående afgifter må upphöra, hvarje lärjunge vid elementar-läroverket må åläggas för hvarje läsetermin en afgift af 10 r:dr b;ko, hvilken likväl, för veterligen medellöse, må kunna af lokalstyrelsen helt och hållet eftergifvas eller till hälften nedsättas, dock så att en sådan eftergift eller nedsättning vid hvarje läroverk icke må kunna flera beviljas, än att åtminstone hälften blifver erlagd af den summa, som skulle utgå, om alla lärjungarne vid detsamma betalade full afgift.