Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och med sin teoretiska syn på hvad äktenskapet genom kärleken kan utveckla, tänkte han sig aldrig, att bristen på lycka till stor del kunde bero af att hans eget skaplynne icke lämpade sig för äktenskapet. Det är tvärtom med hela styrkan af sin tro att ha kunnat gränslöst lyckliggöras, men genom äktenskapet hafva blifvit icke blott olycklig utan äfven förringad, som han börjar sin kamp mot denna institution. Det är emellertid så långt ifrån att Almqvists åsikter om äktenskapet blifvit bestämda endast genom hans egen äktenskapliga olycka, att han redan vid 23 år – och långt tidigare således än George Sand, af hvilken man ansett honom påverkad – i en liten skrift Hvad är kärlek? och en liten novell Parmajouf uttalade de tankar i ämnet, hvilka blifva pulsådern i hans hela diktning. Och de personliga intryck, som så tidigt mognat hans uppfattning, voro den i hans innersta väsen erfarna disharmoni, som han tillskref sina egna föräldrars olyckliga samlif. Han kände afgrundsdjupt, att lifvets svåraste olyckor, dess flesta själsliga och kroppsliga lidanden ägde sin grund i att barn födas »utan andlig, verklig och hjärtlig kärlek mellan föräldrarne, hvarigenom de arma varelserna framkomma dåliga till själfva väsendets innehåll». »Man hänger», säger den unge Almqvist, »sedelförfalskare, – men den, som af tusen andra orsaker, men ej af kärlek, förenar sig med en person, den han icke älskar, och sålunda bildar en oduglig huslig krets – månne icke den begår ett brott, hvars egen storhet och hvars oberäkneliga följder öfver samtid och eftervärld sprider långt förfärligare olyckor än förfalskandet af millioner sedlar?» Generationens helighet, kärleken som enda grund för äktenskapets sedlighet, förhållandet mellan man och kvinna som lifvets största angelägenhet – se där de tre grundtankar, som möta oss redan i Almqvists ungdomsskrifter, och dem han ännu som gubbe lika helt ägnar sin tro. I sin Guldmakeriets historia låter han sålunda den unga älskarinnan ge sig döden, då hon endast så kan undgå att bli en annans brud än dens, som hon älskar, och han yttrar därvid: »Att kunna dö hör till frimodigheten och är en lifvets rätt».
EK (skrattar). för att få Granqvist att nöja sig med att bara få teatrar endast gaf några scener ur hvarje stort föda. Jo, jag sa' honom, att man vid alla större mästerverk, såsom en dyrbar dessert på tarfligare KATRINA. EK. Och den desserten sväljde han? Ja, Gud ske lof. Jag menar Hvad herrn säger, antar jag. (Stiger upp, går KATRINA. fram till fönstret, sysslar med blommorna). Ligger arbete och väntar på herrn derinne. Resten har skrifvits färdigt i natt. EK. myckna uppesittandet. nätterna. Herr borgmästaren Han arbetar endast om förstör sig med det inlemnade i morgon före nio. Det kan så tyckas. KATRINA. Papperen skola vara EK (går mot venster, men Fru Lundell när jag i fjol, nedtryckt under återvänder). bördan af en djup sorg och brustna förhoppningar, trädde inom er tröskel, mottog ni mig med en vänlighet, som sedan dess aldrig minskats. Detta ger mig mod KATRINA. begär af herrn tills vidare. Att tiga, hoppas jag. Det är allt hvad jag EK. Ja, jag har tegat, men ster). Jag vill ingenting veta ännu. Fri, obunden, Sophie få göra sitt val. Penningar äro en stor än jag tror. Skynda på med arbetet. (Ek går till ven KATRINA utan medvetande om att ha ett stöd i mig, skall Ann' makt, och kanske är hon sin fars dotter mer _________ Sjunde scenen. KATRINA. MAMSELL ZITTER. ZITTER (från fonden, bärande schalar). en hop gammalmodiga stol och sig sjelf på en annan). Phu, så trött jag är! (Kastar schalarna på en Kom, sätt dig här i soffan, så hvilar du bättre. Bara ingen kommer ! Jo, det skulle bli ZITTER. KATRINA. en skön historia, om någon fick tag i, att Zitter sträcker ut sina föraktade ben i sjelfva borgmästarinnans soffa. (Sätter sig beqvämt och knäpper det käns att få hvila till både kropp och själ. Har du fått tag i så många vi behöfva? ZITTER.
Och med biträde af detta ian kom Cotttoiret uti Lett författning att bringa u i ett meta ordenketigt stick, sä wäl sine egne aldre eren ueile utrikes stutder, sou, dem, hwilka ivid Riksdag?» pä Contoiret blifwit öswerflstttadc^ Beträffande ater tillständet af den inrikes gälben, sa hade wäl Uti Riksens Högloft Ständers rvidtagne författning angående Bancomynrs stuldenS r öjerde Bandrsr — stgui. y62 Den 18 November. iiquiderande, blifwit bercdt ät Contoiret et ssydd emot kraf af försallne Banconiynts kapital; men härmed wörö icke alla swarigheter undanröjde. Räntorne skulle i alla fall betalas, och deras belopp war är 18OO gansta betydeligt. Alla tillgängar pä Ban. comynt more i det närmaste medtagne; och genom noa län kunde något biträde icke winnås: utom dcc Contoirets inländska credit fatt eu swär stöt genom npffofwet med förfallne Länecapitals betalande, torde också andra orsaker hafwa medwerkat dertill, akt insättningar af Bancomynt straxr ester Riksdagen nästan aldeles afstadnade. Som bekant är, skulle efter det Beslut, hwilket tvid Riksdagen blifwit fattadt, Creditsedlarne realiseras med r6^ procents rabatt. Det gängbara agio fortfor dock att wara omkring 50 procent; och utiea sadan sakernas ställning kunde icke gärna förwmuas, att Capitalisten skulle genom utläring fästa sitt Bancomynt, när han hade den utsigt att genom Bancomyntets omsättning till Creditscdsar och desies realiserande med procents rabatt inom en korrt Lid kunna sä ansenligen öka sielfwa Capitalct. Men sedan en förändrad Realisations-plan under d. 24 Nov. 1802 blifwit kungjord, och en sadan rabatt wid Crcditsedlarnes inlösen derigenom faststäld, som närmade sig till det i allmänhet gängbara agio, singö sakerne en annan wändning."
Det stod åter för henne, det der, att gossarne stulo bröd i morgse. På det sättet hade de också säkert börjat som små, de der, som nu sutto i fängelse. Barn hade också de en gång varit och deras mödrar hade ammat och vårdat dem till ett olyckligt lif, till sorg för sig sjelfva och andra. Om också hennes gossar en gång skulle komma dit i jernen. Herre Gud! Hon såg framför sig det gulmålade stenfängelset och öfre våningens med jerngaller försedda fönster, hvilka syntes till landsvägen öfver ringmuren. Och bakom ett af dem kände hon igen gode Gud, var det ett förebud eller hvad kunde det vara men Petus ansigte såg hon der tydligt, Petus ansigte som fullvuxet, gråblekt och dystert men Petus ansigte! Var det väl ett förebud? Gud välsigne! Hon läste "Fader vår" och "Herrens välsignelse", men skälfde likväl från hufvud till fot. Hon kom inte ens ihåg någon psalm utantill, fastän hon nog förut kunnat sådana. Men "jag fattig, syndig menniska", det fick hon någorlunda sammanhang i, och knäppande händerna hårdt tillsamman, höjde hon dem mot fönstret och läste syndabekännelsen från början till slut. Hon kände att hon var så ovärdig och usel, som en mask, utan den minsta egen kraft eller någon som helst förtjenst, och att hon, med barn och allt, ohjelpligt skulle vara hemfallen åt förderf och förtappelse, om inte Herren af nåd ville frälsa dem. Lilla Anni vred sig i vaggan. Mari slutade att bedja och började åter vagga. När barnet då tystnade, slöt också hon sina ögon och föresatte sig att somna. Hvad vann hon dermed, att hon plågade sig sjelf med bekymmer; bättre att lemna allt i Herrans hand. Holpainen var förståndigare, då han låg der och sof tungt vid hennes sida! De hade ju den gemensamma bördan att bära; kunde den ena bära den lugnt, hvarför kunde då inte den andra också göra det? Och till hvad gagnade ett sådant öfverdrifvet grubblande? Det tillkom menniskan att vara nöjd med sin lott och med ödmjukt sinne taga emot allt af sin himmelske faders hand. Men just deri låg det.
Jag instämmer med Gr. af Ugglas. Gr. De la Gardie, Robert: Då de många skäl, som tala för borttagande af maximum, redan blifvit af föreg:de talare fullständigt utvecklade, och då de principer, som i dag stå mot hvarandra, i sjelfva verket icke äro andra än de som i går kämpade, hade jag icke tänkt att i dag upptaga R. o. Adtns tid, men med anledning af den fråga, en talare nyss tviflande framställde, hvarthän vi skulle kunna exportera bränvin, får jag dock anhålla om en stunds uppmärksamhet. Jag får då upplysa att från Preussen, som icke väl lärer kunna arbeta i denna näringsgren under gynsammare förhållanden än vi, en ganska betydlig export af bränvin eger rum. Jag tror, att, då sålunda en ganska betydlig export från Preussen är möjlig, sådan lika väl från Sverige skulle kunna verkställas. Det är äfven bekant, att mycket bränvin exporteras från England och Belgien. Sedan jag nu lemnat dessa upplysningar, inskränker jag mig till att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Den 12 Maj f. m. Frih. Sprengtporten: Jag kan väl fatta att allt efter elen olika synpunkt, hvarur man betraktar denna fråga, och allt efter de olika åsigter, man hyser i statsekonomiskt hänseende, man kan komma till helt olika resultat, men deremot kan jag icke fatta, hvad som förstås dermed, att den nuv:de bränvinslagstiftningen skulle innefatta orättvisa. Enligt den uuv:de lagstiftningen är ju hvarje Svensk medborgare, vare sig att han är fattig eller rik, berättigad att idka bränvinshandtering, antingen såsom innehafvare af jord eller såsom fabrikant. Den värde talare, som lagt så mycken vigt på rättvisan, måtte hafva hyst någon tanke, som han icke uttalat, ty skulle man fästa sig vid rättvisan, borde man återgå till förhållandet före 1854, då hvar och en fick bränna huru litet som helst, med ett ord, återgå till husbehofsbränningen. Att husbehofsbränningen blifvit afskaf fad, veta vi, likasom att orsaken dertill var den demoralisation, den åstadkommit. It. St:r och K.
Och på halsenom, ofvanuppå stolen en half aln högt allt omkring, voro listor och sidor på stolenom. Och han lät grafva på det slätt var, på samma sidor och listor, Cherubim, lejon och palmträ, det ena efter det andra allt omkring. Vid det sättet gjorde han de tio gjutna stolar; enahanda mått och rum var på dem allom. Och han gjorde tio kopparkettlar, så att fyratio bath gingo uti hvar kettilen; och den var fyra alnar stor, och på hvar stol var en kettil. Och han satte fem stolar på högra sidone i huset, och de andre fem på venstra; men hafvet satte han rätt framföre på högra sidone, söderut. Och Hiram gjorde desslikes grytor, skoflar, bäcken; och fullkomnade så all verk, som Konung Salomo göra lät i Herrans hus; Nämliga de två stoder, och de två runda knappar ofvanuppå de två stodar, och de två vridna gjordar, till att betäcka de två runda knappar på stoderna; Och de fyrahundrad granatäple på de två vridna gjordar, ju två rader granatäple på en gjord, till att betäcka de två runda knapparna på stoderna; Dertill de tio stolar, och de tio kettlar der ofvanuppå; Och hafvet, och de tolf oxar under hafvet; Och de grytor, skoflar och bäcken; och all denna kärilen, som Hiram gjorde åt Konung Salomo till Herrans hus, voro utaf klar koppar. I den ängden vid Jordan lät Konungen gjuta dem, i den lermarkene emellan Succoth och Zarthan. Och Salomo lät all dessa kärilen ovägne blifva; derföre att kopparen var så mycken. Och gjorde Salomo all tyg, som Herrans hus tillhörde; nämliga ett gyldene altar, ett gyldene bord, der skådobröd på ligga skulle; Fem ljusastakar på högra, och fem ljusastakar på den venstra sidone, framför choren, af klart guld, med gyldene blommor, lampor och ljusanäpor; Dertill skålar, fat, bäcken, skedar och pannor, af klart guld.
Jordeboksoch Hemmantals-Ränta • • * « • 11,369 4 , Kronotionde 8,207 >> ” Qvarn-Ränte-Spannmål eller afrad , 1,369 » » Mantals-penningar 8,142 12 „ Lagmansred! Häradshöfdinge-ränta » »» GerningsÖren , . , 94 32 „ Saltpetter-afgift 2,268 „ „ 34.33, J) Arrende för Krono-Lax-fisket . , 1,900 16 Kostnad för Rustning och Rotering • 84,135 99 Clerecie Statens underhåll: - ' . Pastorers 24,291 16 „ Capellaners 1,404 , >, Kyrko-Betjenings 4'347 » ” 3o,i 2 2 16 Fattig-försörjning , 5,728 , „ Skjuts ... 14,5 31 „ „
Billigheten fordrade således äfven, ali samma ränta då skulle erläggas för understödet; men sedan Riksg.-cont. nu fullgjort sina skuldförbindelser, och således icke äger någon skuld emot 5 proc., vågar jag lill H. R. o. Ad. samt StatsUtsk. hemställa, om det nu mera är med samma billighet öfverensstämmande, att taga den högsta möjliga rän ta, som på första inteckningen i fust egendom erhålles, eller 5 proc. på ett af Staten lemnadt låneunderstöd. Då Staten bispringer den olycklige, måtte det väl ej vara dess mening att taga ränta på sina väTgerningar. Jag föreslår således vördsamt, att Borås stads innevånare måtte befrias från 5 proc. ränta å de lån, Staten förskjutit lill den tvänne gånger afprånda stadens uppbyggande, men att deras fortfarande skyldighet att erlägga 3 proc. afbetalning å capitalen matte qvarstå; — och anhåller jag om aterremiss af betänk., samt att delta anförande måtte få densamma åtfölja. Remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med återretnissen af Utsk:s utlåt. Ånyo föredrogs Hr Ribbings, Arvid, den i3 dennes f. m. på bordet lagda och i anledn. af StatsUtskts utlåt. N:o 42 afgifna anförande om sättet för länsmäns tillsättande. Gr. Mörner, Carl; Hr Ribbings ifrågavar. motion innefattar en ny princip i befordringsväg, som jag ännu aldrig liört någon annan yrka, förmodligen derföre alt man ansett den på goda grunder olämplig; oell jag skulle min - 6 o Den 20 Maj f. m. dre fiista mig dervid, om den icke synbart tillkommit af misstroende till länsstyrelsernes vaksamhet att hindra accorder vid länsmäns tilleller afsättning. — Hr Ribbing har trott sig finna ett correctiv uti den utväg han föreslagit, att nemi. häradsrätt skall upprätta förslag, och landshöfding vara förbunden att välja inom förlaget.
Må derföre dessa män i StatsUtsk., isynnerhet de, som tillhöra de näringsidkande Stånden, under deras ifver att försöka nya theorier i statsceconomien, ej glömma eller förbise, att i ett så penningfattigt land, som Sverige, är det ett stort och i sina följder högst skadligt fel, derest man under närvarande allm. verldsförhållanden försummar använda statens credit till att utvidga rörelsemedleö och rörelsecapitalet, allt efter sorn näringarna och industrien det behöfva, emedan på denna åtgärd förnämligast beror alla näringars afeller tilltagande. Innerligen öfvertygad om dessa sanningar har jag flera gånger tagit mig frihet derom erinra inom det Stånd, der jag nu har äran yttra mig, och jag anser för en pligt att vid detta tillfälle vördsamt uppmana H. StatsUtsk. att afböja de lidanden och olyckor, hvilka hota större delen af Nationen, derest ej StatsUtsk. genom användande af statens credit upplifvar inre rörelsen i alla dess grenar. I afseende på frågan i 4-'de punkten, om indragning till Kronan af de till Militäroch Civilstaterna jemte Skolstaten och andra allm. ändamål indelta räntor och k ro n o tio n d e - a n sl a g, emot anvisning af motsvarande summor på stat, finner jag väl, att en sådan förändring skall ofelbart medföra både för staten samt löntagaren och jordbruket ganska mycken nytta, hvarföre jag lifligt önskar, att den snart måtte verkställas; men i afseende på verkställigheten hyser jag motsatt öfvertygelse med den, som är uttryckt i Utsk:s utlåt., emedan jag anser, att såväl denna förändring som räntepersedlarnas förenkling måste först verkställas, innan de ofvan föreslagna åtgärderna med markegångssättningen kunna antagas. Derjemte instämmer jag så till vida i hvad K.
Ulsk. har likväl ogillat denna anmärkn. Vidare får jag anmärka, att om i en eller annan mindre fråga embetsverken icke på förhand yttrat sig, så är det klart att K. M. vid slutliga afgörandet af dessa frågor äger rätt att infordra de ytterliga upplysningar och förslag till åtgärder, som han kan finna för sakens verkställande behöfliga. Hr Printzensköld: Det försvar som den siste värde talaren afgifvit för StatsUtskts ifrägavartde utlät, och således jemväl till vederläggning af hvad jag anfört, har icke mer än ett fel och det är all just i de väsendtligaste delarne hafva förbigått de anmärkntr jag framställt. Den värde ledamoten har nemi. väl om - Den 7 September f. m. 7 talat de frågor, hvaröfver vederbör:de embetsmyndigheter verkligen varit börde, men förtegat den mängd andra med hufvudfrågorna sammanhängande eller på dem inverkande ämnen, öfver hvilka vederbör:de icke haft tillfälle att yttra sig. Således qvarstå mina anmärkn:r i dessa fall ovederlagda och ovederläggliga. Men eftersom man påstår, att alla hufvudfrågorne undergått fullständig preliminär behandling, så påstår jag, i minordning, att detta icke är fallet, utan att en af de vigtigaste, ja måhända den allra vigtigaste af alla frågorna, alldeles icke varit föremål för embetsverkens ut!åt:n, hvilket också torde vara klart för hvar och en som af saken tagit kännedom. Komiterade hafva nemi. tillåtit sig, att framställa förslag om räntepersedlarnes förvandling lill fix penningeskatt. Denna fråga har icke vid något föreg:de tillfälle varit föremål hvarken för Konungens eller Ständers pröfning. R. St. förklarade visserligen vid 1845 års riksdag, att det vore väl om de skattedragande kunde i kontant lösa sina räntor, men dermed afsågs icke att förvandla dessa räntor i en fix penningeskatt, utan R. St. utgingo från den åsigten att dessa räntor väl skulle förenklas och förminskas till antalet, men dock för alltid qvarstå på hemmanen samt att de för framtiden skulle lösas efter ett markegångspris, om hvars beskaffenhet R. St. jemväl yttrade sig.
Att, då frågan om Lånerätt uti Riksens Ständers Bank för Allmänna BrandförsäkringsVerkets räkning, skulle genom votering i Förstärkta Statsoch Banco-Utskotten afgöras, uppsätta och till Riks-Stånden insända förslag till voterings-propositioner. Expeditions -Utskottet: Att, sedan Riksens Ständers Electorer valt Lagmannen J. Ullberg till Riksens Ständers Justitias-Ombudsmans Efterträdare, uppsätta behörigt Constitutorial för Justitiae-Ombudsmannens bemälte Efterträdare. Deri 2i December e. m. 367 8:0 Beroende vid de öfrige Riks-Ståndens beslut i anledning af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: Stats - Utskottets: Om sökt eftergift och afskrifning för åtskilige äldre Undsättnings-Spanhemåls skulder i Wermlands Län; och rörande undersökning örn utgifterne vid Garnizons-Sjukhushyggnaden i Hufvudstaden. Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens: Angående ändring uti Skatfläggnings-methoden af Sågoch Mjöl-Qvarnar. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens: Angående Gärdesgårds-delningars fastställande; och angående Skiftens antal vid Storskiftes förrättningar. 9:0 Läggande till Handlingarnej af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: Stats-Utskottets: Angående Intraderne från Ön S:t Barthelemy; örn redogörelsen för de till Veneriska Smittans hämmande anslagne medel; angående pension för f. d. Justitise-Omhudsmannen Herr Friherre Mannerheim; och angående Arrende-Spannemålens utgörande för Kungsgårdar och derunder lydande Hemman. 3^8 Den 21 December g. mi Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens:
Allm, Desv.- och Ekon.-Vlskottcts Betänkande, N:o 111, 3 Utskottet, som vid sådant förhållande ansett sig icke kunna understödja motionärens framställning om rättighet för hemmansegarne i de socknar af Wesler-Dalai ne, hvarest skogsafvittringarne ännu icke blifvit verkställde, att, utan föregången, i behörig ordning derom gjord, ansökning, få å Kronans allmännings skogar, till afsalu utom orten, hugga sågoch byggnadstimmer, enär för en sådan rättighet måste förutsättas full eganderätt, finner sig icke kunna tillstyrka någon annan åtgärd i anledning af ifrågavarande motion, än att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande att tillse, det afviltringarne i Wester-Dalarne med all möjlig skyndsamhet varda verkställda. Stockholm den 16 December 1844* N:o lil. Ank. till Exp Utsk. d. 3o Dec. kl. i c. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i Förfatlningarnc angående mått, mål och vigt. I detta ämne hafva från Högloft.
Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld, Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle uppläste härefter lill justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.ts förut fattade beslut uppsatta förslag till nådiga Skrivelser till Rikets Ständer, nemligen: b) angående begärdt anstånd med föreskrifna kapitaloch ränte-inbetalningar å de till Norbergs jernvägsanläggning af allmänna medel anvisade lån. Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse M 18. 21 I enlighet med Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, behagade Kongl. Majit dessa förslag i nåder gilla samt befallde att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Skrifvelse^ sådana de finna» detta Protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständer afiwlas. Ex protocollo Ollo W. Seippel. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1862 kl. 10 f. m. Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, i anledning af Cimbritshamns stads ansökning om eftergift af återstoden å ett staden beviljadl amorteringslån; Gifven Stockholms Slolt den 24 Oktober 1862.
Vid 2 § i momentet: att mera afseende bordt fästas på sjelfva grundprinciperne för broLtmåls-lagsliftningen, än som syntes hafva iagttagits , då Utskotten ansett sig böra bibehålla straffbestämmelserna enligt denna § oförändrade, hvarigenom de föreskrifna bötes-beloppén, ehuru oloflig införsel eller utförsel af varor är lika stort moraliskt brott, ehvad varorna ega större elier mindre värde, kunna för serskilda fall blifva högst olika, samt dessutom ett arbilrärt fängelsestraff blifvit till domarens bepröfvande öfverlemnadt att bestämma från 6 månader till 2 år. Vid strafflagars stiftande måste afseende fästas ej allenast å öfverträdelsernas moraliska brottslighet, ulan äfven å den större eller mindre skada, som desamma förorsaka; i hvilket senare afseende någon lämpligare grund för straffets bestämmande i nu förevarande fall icke lärer kunna antagas, än att böterna beräknas i visst förhållande till de luliförs'nillade eller olöfligen införda varornas värde; och anse Utskotten fördenskull an märkningen härutinnan icke förtjena afseende; likasom Utskotten, i fråga om det anmärkta fängelsestraffet, finna det med högsta billighet och rättvisa Öfverensstämmande att till domaren öfverlemna att, efter pröfning af de i hvarje serskildt fall förekommande omständigheter, med afseende derå utstaka graden af den för itererad förbrytelse stadgade svårare påföljd af Revillnings-, Lagsamt Allm. Res v. och Eicon -Utshottens Utlåtande, N:o 17. 3 frihetens förlust, med iagttagande likväl af de begränsningar, Författningen härvid innehåller; hemställande Utskotten sålunda, att Rikets Ständer måtte utan någon förändring bibehålla i mom. i 2 § af Kongl.