Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore således nu fråga om att gifva ett anslag till en alldeles ny jernvägs-anläggning, der ingenting ännu vore färdigt och som skulle sträcka sig från Norbergs grufvor till Strömsholms kanal, då är min öfvertygelse, att arbetena borde ställas så i sammanhang med hvarandra, att de på en gäng blefve färdiga; men nu är förhållandet, såsom jag nyss sagt, att betydligt arbete redan blifvit nedlagdt på den ifrågavande vägsträckningen, och skulle det under loppet af ännu några år förblifva afslannadt, så komme det till stor del att blifva ödelagdt. Detta är ännu ett skäl, hvarför jag anser det nödvändigt att fortsätta banan. Hr von Hartmansdorff har klandrat Utsk. derföre, att det vid denna Riksdag i allmänhet visat sig frikostigt i afseende på kommunikationernas uphjelpande och nya kommunikations-anstalters anskaffande. I motsats mot den värde talaren, tror jag att StatsUtsk. snarare har rätt att prisas för ett sådant handlingssätt. Det är glädjande att se, det man nu lärt sig inse det stora behofvet af lättade kommunikationer, hvilka vi kanske i vidsträcktare mån än andra behöfva. Få länder hafva nemi. så långa och svåra transporter som vi, och utan vårt lands vidsträckthet och vår glesa befolkning skulle vi kunna på verldsmarknaden täfla med andra nationer i pris och produkternas godhet; derföre är det också för oss alldeles nödvändigt, att transportkostnaden minskas. Det är naturligtvis, af hög vigt för'samhället att hafva mycket att exportera, och mängden deraf beror helt och hållet på de lättade kommunikationerna. Få vi icke sådana, sjunka vi tillbaka och uphöra med den täflan på den Europeiska marknaden, hvilken vi hittills kunnat uppehålla. Våra inhemska tillgångar kunna låta oss motse en lyckligare framtid; men endast med det vilkor, att våra kommunikations-anstalter förbättras.
De till städer och korporationer redan utgifna lån, nemligen : Till Calmar Domkapitel, enligt beslut vid 1818 års riksdag, B:ko R:dr 25,000: — och till reparation af Calmar domkyrka, enligt beslut vid 1828—1830 årens riksdag, „ „ 16,666:32. skola till deras återstående belopp liqvideras, enligt lydelsen af de för hvart och ett utaf dessa lån utgifna skuldförbindelser. Med bifall till Utskottets i Utlåtandet N:o 30 gjorda hemställan, är förordnadt, att den i Rikets Ständers Bank, på grund af 143 och 144 §§ i Bankoreglementet af den 30 Oktober 1860, nu bedrifna lånerörelse mot pant af inteckningar i egendom på landet samt hus och jord i städerna skall upphöra å tid, sorn Utskottet, i samband med reglementariska föreskrifterna för nämnda Banks förvaltning, har att för Rikets Ständer föreslå samt att Banko-fullmägtige ega att inleda och afsluta aftal med allmänna Hypotheks-banken om öfvertagande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet under vilkor att låntagarnc tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt och att Banken må erhålla Hypotheks-bankens obligationer tili belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse emellan Banko-fullmägtige och Hypotheks-banken kan varda bestämdt. I fråga således om tiden för upphörandet af omförmälda utlåning, har Utskottet skolat anföra följande: Som några månader torde förflyta innan Rikets Ständers beslut i ämnet kan varda allmänbeten meddeladt, men under tiden en eller annan möjligen går i författning om intecknande af egendom för belåning i Banken och det med billighet synes öfverensstämma att denne eller dessa erhålla de lån, hvarför godkänd Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 21 säkerhet varder ställd; så har Utskottet trott det böra medgifvas att till och med utgången af detta år inlemna förbindelser med åtföljande handlingar för erhållande af nya eller omsättning af äldre-lån.
Adolf var fin, han doftade herre, det var någonting redan i hans yttre, som steg henne åt hufvudet. Hade han bara velat, så... Men han ville ju rakt inte. Hans natur var obegriplig för henne. Han var nog hjertegod, men ändå ville han inte. Det var bara pjåsk, förstås. Frökenaktighet, som Ulf sade. Han var visst inte någon riktig karl med känslor, eljes kunde han väl inte stått emot allting. Men just hans oberördhet stälde honom så högt, der var också något af helgon, liksom hos modern. Dessa båda retade henne. Hon ville jemt rifva ned dem, men de stodo ändå. Hon hånade dem inför sig sjelf, men de förblefvo utan fläck. Hon kastade sin tankes smuts öfver dem, men de förblefvo rena. Rena! sådant dumt ord, liksom det fans något rent. Det rena är emot naturen, naturen, som nu för tiden dyrkades, det visste hon. Naturen: vår egen mensklighet! Naturen, den fria, som drifver oss, såsom den drifver andra skapade varelser! Naturen, som bjöd henne att lefva efter som »det var roligt» naturen, den högsta religion, liksom den högsta lag! Hennes vänner i Helsingfors hade lärt henne en hel del sådan »bildning». Ulf och Lundberg och Lemke och Anderson. Belästa herrar, riktigt bildade gossar! De hade haft moderna böcker, de visste minsann hvad som »rörde sig i tiden». Magister Lundberg, som sjelf skref i en tidning, hur lärd och klok var icke han! Hade hon ej varit hans väninna och fått »bildning» af honom! Och hon, »det okunniga barnet», henne hade han uppfostrat, medan hon i stället skänkte honom sin beundran, sitt väsendes friskhet, sitt glada sinne, ja, ännu mer. Men kärlek! Ja, lite här och lite der. Den var på sitt vis en bra sak, liksom konfekten, det var sött, medan man åt. Ju flere dess bättre. Det gick inte att bli mätt af en. En! Så var ju inte heller naturens mening. Naturen hade ju gifvit stoff till hela konfektpåsen full! Så skulle det vara. Hvad som förargade henne, var den der Samuli. Han var visst inte fruntimmersaktig som Adolf, nej han var ännu obegripligare.
Ridderskapet och Adeln gjorda anmärkningar, åsyfta egentligen att sä tillräckliga medel mätte anslås och vara att tillgå för betalningen af tågande Troppars underhåll, att de hemmans-ägare, som få vidkännas deras förplägning under marcher, derföre erhålla en efter tiden och ortens gångbara pris lämpad ersättning af Staten , och ej genom öfverenskommelser och tillskott af de aflägse från allmänna vägarne boende hemmans-innehafvarne; äfvensom att tillika stadgas måtte, om och i hvad mån ersättning bör meddelas, då det manskap, för hvilket mat varit betingad , antingen alldeles uteblifvit, eller till fullt antal ej ankommit; hvarigenom de Inqvarteringsskyldige blifvit genom förgäfves gjorda kostnader i ett storrö lidande forsatte; och att i öfrigt Utskottet, i sammanhang med dessa frågor , borde yttra sig om afskaffandet, af Provins - möten ; uti hvilka erinringar det sorn bos Vällofl. Borgaresamt Hedervärda Bonde Ståndet anmärkningsvis blifvit andraget äfven i mer och mindre mån instämmer. Stats-Utskottet anser sig , vid besvarandet häraf, väl böra, i likstämmighet med dess förra yttrande, medgifva , att de Inqvarteringsskyldige måga komma i åtnjutande af verklig och full ersättning för hvad de till handa hålla tågande Troppar , samt att så vidt den i Kongl. Kungörelsen af den g Mars 1813 bestämda betalning af 8 sk. för hvarje man, som erhåller 2Ine mål om dagen, icke godtgör ett sådant underhåll, betalningen derföre bär okas ; och Stats-Utskottet - Den 7 Juli. 799 tet finnér äfven , att denna ersittning lämpligast kan utgå af allmänna medel, samt ali öfverenskommelse hemmansägarne imelhn om utgörande af fyllnaden i sådan ersättning upphöra; men Stats-Utskottet kan, uppå förut anförda skäl, icke föreslå eller tillstyrka något särskildt eller föihöjdt anslag härtill ä Stat, utöfver de till durchmarche-kostnader förut uppförde 30.000
Sedan, med underdånig anledning af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Circulair-Bref den 16 Julii föll. år, angående Länens förseende med Djurläkare, jag, under den 26 derpåföljde September, jemte underdånig anmälan derom, att, efter det Eder Kongl. Maj:t i Nåder tillåtit, att vid den i Stockholm inrättade Veterinair-Schola en Elev från detta mig Nådigst anförtrodde Län finge antagas till undervisnings åtnjutande , men ingen , i sådant ändamål velat besöka nämnde Schola, med mindre han erhölle särskildt understöd , Länets Hushålls-Sällskap dertill anslagit 100 R:dr Riksgäld, hvarefter Smeden och Hofslagaren N. J. Dahlström, på visse vilkor, som, ibland annat, ålägga honom, att, efter inhemtade nödige kunskaper i Veterinair-yrket, såsom Djurläkare , inom Länet, sig bosätta, blifvit utsedd alt, i egenskap af Djurläkare-Elev lill Stockholm afresa haft Nådeu i underdånighet hemställa, om 478 Betänkande om Veterinair-Inrättningenl iclce, enär hvarken Lön för Djurläkaren blifvit bestämd eller oanvände tillgångar dertill vore härstädes att tillgå Länets Innevånare fingo höra huruvida de med en årlig afgift för hvarje Rök ville bidraga till en eller flere Djurläkares aflönanile, och Eder Kongl. Maj:t härtill Nådigt bifall lemnat; så är i slikt afseende, sammanträde vordet härå Lands Cancelliet utsatt och den 11 innevarande månad hållet med fullmägtige från Städerne och Soknarne i Länet. Ehuru någon enhällig öfverenskommelse icke stått att vid detta tillfälle vinnas , hafva o dock *5 socknar af Ångermanlands Södra och 3 Soknar af Ångermanlands Norra Fögderie, under en tid af Fem år åtagit sig en viss årlig afgift för hvarje Rök , så att blifvande Djurläkaren kan, inbegripet hvad Hernösands Stad tillika utfäst, påräkna i Lön om året, under nämnde tid, omkring loo R:dr R:glds.
Då hypoteks-inrätlningarne likväl till sin grund äro nyttiga, då det är att hoppas det de allt mer och mer skola närma sig till sin egentliga bestämmelse, så kan det efter min öfvertygelse icke anses vara med en klok statshushållning öfverensstämmande att nu vägra dem det skydd och den uppmuntran hvaraf de äro förtjente. Huruvida detta kan vara tillämpligt pä förevar, fråga, det beror derpå, hvad ändamålet skäligen kan hafva varit med beviljandet af den ^kreditivrätt, banken nu lemnar. Efter min öfvertygelse har Hr Akerman ganska riktigt uppfattat frågan, sådan som den var afsedd då den framlades af 1834 års BankoUlsk., och sådan som den sedermera, så vidt jag känner, blifvit af H. St. uppfattad vid frågans förehafvande under de derefter inträffade särskildta riksdagarne. Detta ändamål kan nemi. alldeles icke hafva varit att befrämja möjligheten för hypoteksföreningarne att drifva en slags privatbanks-rörelse eller att hafva sina assignalioner länge utelöpande för alf göra ränlebesparingar, utan helt enkelt för att lemna dessa föreningar en temporär hjelp vid de tillfällen då, oaktadt de sjelfva ställt sina förbindelser att betalas på viss bestämd tid samt derefter lämpat de årliga afbetalningarne af deras egne låntagare, dröjsmål likväl kan inträffa med inkasserandet af dessa sednare. För sådane fall är kreditivrälten afsedd. Likvisst böra dessa sålunda på banken dragne assignationer inlösas så snart sorn hypoteks-föreningens utestående fordringar hunnit indrifvas, hvarmed skyndsamligen bör förfaras. Om detta är rätt uppfattadt, så är det möjligt (jag säger möjligt, jag vågar icke påstå att så verkligen är förhållandet) att felet legal hos bankofullm., som icke beifrat de nu här anmärkte missbruken och på den felande direktionen tillämpat bankoreglementet.
R:dr 52,490; — samt derjemte vid stationerna Melen, Upland, Sundet och Qvistle inköpt jordegendom till indelning ål förmän för sammanlagde „ 25,829; — Derlörutan hade bolaget, dels, i afsigt att underlätta möjligheten af tullkammares inrättande vid Melen, låtit derstädes uppföra byggnader, tjenliga till tullkammare-lokal och bostäder för tullförvaltare och underbetjening, hvilket löranledt en ökad utgift af „ 18,500; — dels, för att i flera uppgifna hänseenden förbättra kommunikationsleden, förändrat rigtningen af den först uppgjorda vägplanen närmast gränsen, hvilket föranledi byggandet af omkring 3,000 fot längre väg i ogynnsammare trakt, med tillökad kostnad af „ 4,000; — dels bekostat 2:ne i förslaget icke upptagna ulfarlsvägar för „ 3,200: — eller tillhopa R:dr 104,019; — Rolaget hade således utöfver det arbete, som vid kontraktets afslutande varit afsedt, bestrid t kostnader lill belopp af 104,019 R:dr; och ansåges skäl förefinnas till den nu gjorda framställningen dels med anledning af detta förhållande, och dels emedan behoivel å ena sidan oundgängligen kräfde, att kommunikationen blelve fullständigt ordnad, men, å den andra, svårighet finnes att på enskild väg anskaffa medel för betäckande af den brist, som skulle uppslå, om en fullständig sådan anordning egde rum.
Maj:t äskade summa, hvars beviljande vore så mycket angelägnare, som i annat fall hufvudändamålet dermed, eller nya fyrars anläggning, svårligen kunde uppnås, utan åtgärderne troligen skulle komma alt inskränkas endast till de tillika föreslagne förändringarne vid redan befintlige fyrar och håkar, hvarjemte erinran blifvit gjord, att, så framt Rikets Ständer biföiio Stats-Utskottets förslag, i afseende på dispositionen af Handelsoch Sjöfartsfonden, intet bidrag deraf vore att för framtiden påräkna till detta föremål, dels dervid, att Utskottet icke till pröfning upptagit den del af Herr Brincks motion, som afser förbättringar uti de i skärgårdarne utsatta prickar och andra sjömärken, och dels deröfver, att Utskottet, bland de nya fyrar, sora blifvit motionerade, icke omnämnt en, som vid remitterandet af en motion från Borgare-Ståndet i förevarande ämne af en annan Ståndets ledamot uppgifvits vara högst behöflig vid Bohuslänska kusten emellan Marstrand och Norrige; och hafva dessutom serskilde ledamöter af sistnämnde Riks-Stånd erinrat, att utgifterne för fyrar och håkar syntes böra lämpligast bestridas af handelsoch sjöfarts-fonden, samt att Kongl. M.ijrt, d erest förändring i den föreslagna arbetsplanen för fyrars anläggning och förbättring skulle vara af behofvet påkallad, rätteligen syntes böra kunna till nya ännu ej beslutade fyrar använda de för handen varande medel, i stället att, på sätt Utskottet hemställt, först derom göra framställning till Rikets Ständer.
Jag medger hvad som helst, svarade don Luis trött, och har sanningen att säga redan länge gått och burit på medvetandet att Mariquita var och är mycket för god för sådan lek som jag bedrifvit. Jag bara önskar att vi kunde göra slut på alltsamman redan i dag. Nästa båt till Panama går om tre dagar, sade jag, och med den måste Mariquita följa, ty sedan går ingen på fyra veckor, som anlöper hamn i Costa Rica. Stackars min lilla flicka, sade don Luis sorgset, vid tanken på Mariquitas långa ensamma resa till sitt hem igen. Och derefter sutto vi och rökte tyst och ihärdigt tills hon kom in och sade att frukosten väntade. Hon var lugn nog, men de muntra små ögonen sågo så innerligt sorgsna ut och ögonlocken voro betänkligt svullna svårt hade den lilla, modiga stackaren att svälja sin gråt och sin frukost, den hon säkert endast för don Luis skull rörde vid. När går ångbåten till Puntarenas? frågade hon slutligen, i så lugn ton hon kunde åstadkomma. Om tre dagar, svarade jag. Och sedan går ingen på en månad. Alltså om tre dagar, sade hon sakta, med en så hopplöst sorgsen blick på don Luis att det skar mig i hjertat. Kom hit i afton, sade don Luis, sedan vi på otroligt kort tid stökat undan frukosten. Vi äta middag tillsamman här hos oss och fara sedan till theatern. Jag skall telefonera efter en loge. Middagen blef icke just mycket gladare än frukosten, ehuru vi nog alla ansträngde oss för att samtala om likgiltiga saker; och bra liten uppmärksamhet egnade innehafvarne af vår loge åt stycket som uppfördes. När så don Luis gick ut under mellanakten framkastade jag den förmodan att Mariquita inte skulle bry sig om morgonridterna numera. Tvärtom, svarade hon, nu mera än förut. Ni kan väl förstå att det är plågsamt för Luis och mig att tala om min afresa och nästan ännu plågsammare att försöka tala om likgiltiga saker. Ju mindre vi äro på tumanhand, desto bättre så ni får vara beredd på trägen tjenstgöring dessa sista dagar, slutade hon med ett litet leende, som trots allt ändå hade en skymt af likhet med förra tider. De gingo snabt de tre sista dagarna.
9. om man, för att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar anuans märke. 10. om man tager svikligen åter det gods, man i pant utlemnat; eller om man återfordrar sådant gods, det man redan veterligen bekommit. 11. om man förfalskar, svikligen förbyter eller försnillar pantsatt, inlagdt, lånt, legdt eller annat gods, som hörer annan till och det man i besittning häfver. 25 Kap. 51 3 §. Förskingrar eller försätter man, utan sviklig afsigt, annans gods, det man i besittning häfver; straffes med böter. 4 §. Brukar man eller låter bruka, utan lof, hvad annan tillhörer och det man i besittning häfver; bote till tjugo Riksdaler. Tager någon eljest och brukar, utan lof, hvad annan tillhörer; vare bot lill trettio Riksdaler. 5 §. Gör man uppsåtligen orätt i mätande, räknande eller vägande, vid handel, eller eljest då varor emottagas eller aflemnas; dömes till böter eller fängelse. Brukar man, i fall som nu sagdt är, veterligen förfalskadt mått, mål eller vigt; vare lag som i 14 Kap. 8 § skils. 6 §. Brukar den, som handel drifver, mått, mål eller vigt, som ej behörigen stämpladt eller märkt är; straffes, ändå att ingen skada skett, med böter till tjugofem Riksdaler. 7 §. Säljer man eller annorledes mot vedergällning föryttrar vara eller annat, hvari man vet fel vara, eller ondt för godt, mängdt för omängdt; straffes ined böter eller fängelse. Är det sålda eller föryttrade veterligen förfalskadt; vare straffet fängelse eller straffarbete på högst två år. 8 §.
I händelse af Eders Kongl. Majus Nädiga bifall till hwad Riksens Ständer i underdånighet hemstäldt om Landt-Tullarnes uphäfwande emot den erbudna ärsätkningen, fä Riksens Ständer stureliqen underdänigst anhälla ,det mätte Landt-Tnlls-Betjeningen sä snart tillfälle och passande Ledigheker upsiä, blif-va anragne, efrer deras egit begifwande, wid SjöochGränse-Tullsamt Kustbevakningen, sa atr denna Betjenings löner ä Landr-Tulls Staten mätte ju förr dess häldre kunna i möjeligaste matta besparas. Riksens Ständer framhärda etc. Stor - 8 oo Den 19 Zebruarii Stormägtigste Allen,ädigste Konung; Till winnande af större säkerhet och ordning för Presterstapet a« komma i behörigt åtnjutande af sine laglige rättigheter utaf Torpare och Backstugu-hjon, samt för att, i förening med denna fördel, bereda en förmän för sistnämnde personers Husbönder, hast wa Riksens Ständer anfelt sig böra hos Eder Kongl. Maj:t i underdänghet anhälla om det Nädiga stadgande, aik de Torpare och Backstugu-hjon, hwilka, enligt författningar eller särstilta öfwerenskommelser, medelst Dagsverken afbörda sig sina skyldigheter til! Presterskapets hädanefter mäga utgöra de samma pä det sätt alt ej mera än en Arbetare i sänder päfordras, samt att det updrages Jordägaren, att reglera, hwilken som, hwarje dag, dä det begäres, stall utgöra sitt dagswerke, börande likwäl någon rubbning, eller nägvt hinder häraf icke föranledas för de Convenlioner hwilka antingen redan äro, eller hädanefter kunna blifwa emellan Presterstaper och Församlingarne ingång ne. Riksens Ständer framhärda elc. Stormägtigste Allernädigste Konung?
Jag tvekar ej att förena mig med de värda ledamöter, som yrkat bifall till begäran om tillökning i gage åt deri trupp, hvilken förer ett tecken; sorn den förtjent på ärans fält, ett tecken som den bär i sina fanor: Sveriges SvärdsOrdens Stora Kors. — Månne denna trupp ej förtjena!’ detta gage? Hr Frih. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag i i5:de punkten. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. K. M:s i Dess nåd. propos. i detta afseende framställda förslag, att, förutan det redan på stat varande anslaget, på reg:tets personella stat ytterligare måtte uppföras i,3ai r:dr 3g sk. och till förökadt gage för den tjenstgörande styrkan 2,335 r:dr 18 sk. b:co. Ef - Den ii Augusti e. m. Efter det nu fattade beslutet, ansåg R. o. Ad. Utsk:s yttrande, angrde en sqvadrons förläggande till Norrland, böra förfalla. i 6: d e punkten. Wermlands F ä 11 j ii g a r e - r e g: t e. Frih. Cederström, Bror, uppläste följande: Jag afstyrker indragningen af Wermlands Fältjägarereg:te, dels i betraktande af detta reg:tes ringa kostnad och ganska stora brukbarhet; dels derföre, att då meningen nu är att hos K. M. anhålla om framläggandet för nästkommande R. St. af en allmän försvarsplan, så bör man, enligt min tanke, afhålla sig från sådana pactiel la organisationer, hvilka för den större allmännare åsigten icke äro bestämdt gagnande. Jag begär af dessa skäl propos. om afslag å Utskts betänkande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Ropades nej.
Maj;t låta ombesörja utgifvandet af en fortsättning utaf berörde Lag-Samling, på det sätt Kongl. Majrt anser lämpligast och medförande minsta kostnad för Stats-Verket. Stockholm den 14 Februarii 1829. STOCKHOLM, E1 m é n s och Granbergs T rycker i, 1829» N:o 6. Betänkande, i anledning af gjorde' anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket deh 4 Maji 1827, Till Utskottens gemensamma behandling hafva blifvit öfverlemnade nedan upptagne Motioner och i anledning deraf afgifne yt* tranden, nemligen: Från Höglofl. Ridderskapet oeh Adeln: 1:0 Af Herr Tham, Wollrath, i anledning af hvars anförande Ridderskapets och Adelns följande Ledamöter sig utlåtit: a) Hans Excellence Herr Grefve Dela»- Gardie, Jacob; h~) Herr Danckwardt, Magnus, G; c) Herr Grefve Posse, Arwed; d') Herr Friherre Ehrenborgh > Casper‘ Wilhelm ; e) Herr Hjerta, Gustaf; och Éih, till II St. frat. 1828 och 1829. 7 Sami. 2 Afd. 3 a Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Bet. N. o 8.
» Henrik Finne och hans gudson, skall säkert intressera alla barn, soin älska berättelser ur svenska historien, och för de djurälskande barnen skola de lustiga historierna o111 björniingarncr, och elgeii vara mycket välkomna. Och för de barn, som så garna vilja höra sannfärdiga historier från den tid, da deras inainnia var liten och framför allt nagot märkvärdigt som då haiide, skola säkert med intresse läsa berättelsen om kronprinsessan Lovisas intag i Köpenliamn. Boken passar för barn af 10-12 års ålder. Af Lekkamraten, en jiilbok för barn, Iiafva i år 9: de och 10: e boken utkoinmit. Vi lianvisa till hvad vi förlidet %r sagt om denna Barnkalender. Den a r i allo oskadlig, och i den finnas inknga bhde nyttiga och nöjsanima historier. Vi piipeka äfven denna ghng de många taflorna och det billga priset (l kr. boken). Med nöje hafva vi iakttagit, att Lekkamraten i år äfven bjuder p % några små bitar af historiskt iiineliåll såoin Vasco de Gama och Birgitta. Vi önskade Blott, att berättelsen oin Birgitta varit mera utförlig och litet roligare fsainstiilld. Raknegåtor bruka också roa barn, inen gåtan i 10: de boken torde väl vara omöjlig för barn att lösa - annat än på den rena gissningens väg, och detta ar val ej meningen. Det är ej blott de illustrerade jultidningarna för stort folk, som blifva talrikare f ör livarj e år. Afven barntidningamas antal växa. Vi hafva ej mindre an 4 olika publikationer att bjuda på. Oin alla kunna vi säga, att de iiro roliga och fylla sitt ändainål. Snöflingan (pris 60 öre) är en gammal bekant. Det ä r i sitt tredje lefnadsår den lilla tidningen i å r begynner. Vi äro öfvertygade 01x1, att hon äfven nu skall blifva en kärkommen gast i m h g a hem. Taflorna äro särdeles tilltalande. Gerda Tirens akvarell i färgtryck skall helt visst väcka glada sommarminnen hos många små.