Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna bok är infriandet af ett löfte, studiernas utvidgning till större konstverk. Och det är i full öfverensstämmelse med sin individualitet, att Geijerstam valt folklifvet till det speciella området för sin diktning. Det fins ingen samtida författare här hemma, med undantag af August Strindberg och Ernst Ahlgren, som eger så stora möjligheter att blifva en folkets, de lägre klassernas, diktare som Geijerstam. August Bondeson känner lifvet på landsbygden fullt ut så väl, men hans skildringar hafva större kulturhistoriskt än konstnärligt värde, om än detta senare momentvis kan vara mycket betydligt, såsom vid teckningen af en särskild karaktär, exempelvis Jon i Slätthult. Tor Hedberg har äfvenledes i sin sista roman skildrat en typ från landet, men han har näppeligen lyckats att verklighetstroget skildra landsbygdens förhållanden samt de af dessa formade menniskorna, hvarjemte hela hans metod, hans psykologiska detaljanalys, gör en sådan roman som »Johannes Karr» onjutbar och otillgänglig för den stora publiken. Det fins mycket i Geijerstams personlighet, som sätter honom i stånd att intuitivt, rent oreflekteradt uppfatta och i dikten framställa folklynnet, att innerligt sammansmälta med en individ af folket, att instinktlikt följa dennes tankegång, led för led, och känna dennes känslor på alldeles samma sätt som han sjelf. Han gifver i sin produktion intrycket af en menniska, som ser nyktert och sundt på lifvet och tager det som det är, som gjort den erfarenheten, att lifvet kan vara något bistert och obarmhertigt, och som derför stält sig i försvarsställning mot det samma, vaksam och ständigt färdig att parera dess slag, men som under allt detta hvarken låter skrämma sig eller mister humöret, utan alltjemt hålles uppe af sitt käcka lifsmod och sin kraftiga lifsglädje; – en menniska, som, framför allt, vill något, som vet, hvad hon vill, och som af hela sin själ tror, att hon har rätt. Det fins i en sådan karaktär en ihärdighet, som icke så lätt ger spelet förloradt, en spänstighet och en motståndskraft, som kommer alla modlöshetens, tröttnadens och likgiltighetens angrepp att maktlöst studsa tillbaka.
Uti attester från Stockholms och Götheborgs vågar upptages panten allenast till namn, sort och vigt; men uti attester från öfriga vågar jemväl till stämplar, dimensioner, stångeller stycketal. c.) Då lån sökes på effekter, förvarade i bunkar eller lådor, såsom brännstål, jernplåtar och spik, skall våg-attesten innehålla, att desamma undergått en med gällande föreskrifter öfverensstämmande besigtning. Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 17 d) att Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg befrias från skyldigheten att till Banken insända sådana förteckningar, redogörelser och extrakt, som uti 5 och 7 §§. af 1823 års reglementariska stadganden för jernbelåningen derstädes blifvit föreskrifna; alt den åtgärd, som Bankens Låne-afdelning enligt förstnämnde §. tillhört, likaledes upphör; att deremot till Direktionens disposition förenämnde belåning anvisas och å räkning i Depositions-Afdelningen insättes ett kreditiv af En million R:dr Banko; att förstärkning af detta kreditiv får, uppå Direktionens derom afgifvande reqvisition, meddelas i män af behof, så vidt det för ifrågavarande belåning på det hela anvisade förlag dertill lemnar tillgång, samt under vilkor tillika, att det belopp, sorn sålunda utöfver den bestämda kreditiv-summan från Banken utgifvits, till densamma, ofördröjligen och då låne-rörelsen det medgifver, af Låne-kontoret återgäldas; samt att de för jern-belåningen inflytande räntor efter hvarje qvartals slut till Banken inbetalas; egande Fullmäktige att meddela de för verkställigheten häraf erforderliga närmare föreskrifter. d.J
Men han svarade, och sade: Jag är icke utsänd, utan till de borttappada får af Israels hus. Men hon kom, och tillbad honom, sägandes: Herre, hjelp mig. Då svarade han, och sade: Det är icke höfveligit att taga brödet ifrå barnen, och kasta det för hundarna. Svarade hon: Ja, Herre; dock likväl äta hundarna af de smulor, som falla utaf deras herrars bord. Då svarade Jesus, och sade till henne: O qvinna, din tro är stor; ske dig som du vill. Och hennes dotter blef helbregda i samma stund. Och Jesus gick dädan länger fram, och kom till det Galileiska hafvet; och gick upp på ett berg, och satte sig der. Och till honom kom mycket folk, och hade med sig halta, blinda, dumbar, lemmalösa och många andra, och kastade dem för Jesu fötter; och han gjorde dem helbregda; Så att folket förundrade sig, när de sågo de dumbar tala, de lemmalösa färdiga, de halta gå, de blinda se; och prisade Israels Gud. Och Jesus kallade sina Lärjungar till sig, och sade: Jag ömkar mig öfver folket; ty de hafva nu i tre dagar töfvat när mig, och hafva intet äta; och jag vill icke låta dem ifrå mig fastande, att de icke skola gifvas upp i vägen. Då sade hans Lärjungar till honom: Hvar skole vi få här i öknene så mycket bröd, der vi kunne mätta så mycket folk med? Sade Jesus till dem: Huru mång bröd hafven I? De sade: Sju, och några små fiskar. Då böd han folket sätta sig ned på jordena; Och tog de sju bröd och fiskarna, tackade, bröt, och gaf sina Lärjungar; och Lärjungarna gåfvo folkena. Och de åto alle, och vordo mätte; och upptogo det öfver var i styckom, sju korgar fulla. Och de som åto voro fyratusend män, förutan qvinnor och barn. Och när han hade skiljt folket ifrå sig, steg han till skepps, och kom uti den gränson vid Magdala.
Vidkommande åter frågan örn indragning och afskaffande af Saltpeter-sjuderi-Styresmännen samt Verkmästare och Lärlingar, beslöt BondeStåndet, att sedan Saltpeter-tillverkningen inora Fäderneslandet nu mera uppnatt den tillväxt oell förkofran, att densamma torde utan särskild vård och tillsyn samt utan vidare publik undervisning äga framtida bestånd, och sedan denna handtering, lerrsnad åt den frihet, som utgör alla Näringars förnämsta upphof och lif, förmodas snart kunna producera Rikets liela behof af denna vara; så skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhåallas, att alla Saltpeter-sjuderi Ofveroch Under-Styresmän samt Verkmästare och Lärlingar må med möjligaste första alldeles afskaffas, på det Hemmans-egare må befrias från den kännbara tunga, denna Tjenstemanr.a-Corps onyttigt skall medföra. Och hvad slutligen angår de 16 sk:r sorn af Krono-betalningen för hvarje Lispund blifvit innehållne, fann Bonde-Ståndet, att då Saltpeter-sjuderi-Styresmännen och Betjeningen indragas saint Kronans kostnader för undervisningsanstalterna således undvikas och det derjemte är att förvänta, det Kronans förskotter af tillverk n i nysredsk aper skola, efter tillverkningens nu mera vundne stadga, ansenligen förminskas, och då för öfrigt de kostnader, som för contra!- Prof. Utdr. d. 30 April 1818 •’ 367 fen och Uppbörden tilläfvefftyrs ännu erfordras skäligen böra kunna bestridas af den redan insamlade betydliga Saltpeter-fonden, hvars bestämmelse det jemväl utgör att bestyida de prsemier som till Näringens ytterligare befrämjande utdelas; Hemmans-egare hädanefter böra, i grund af dessa skäl, oafkortadt till godo njuta den betalning af 1 R:d. 24 sk.
Det blef egentligen åt blomsteroch dekorationsmålningen hon riktade sin talang, och att hon äfven här snart nådde långt öfver dilettantismens gräns, därom bar den helt enkelt utmärkta och förundransvärdt rika utställning, med hvilken hon förlidne sommar deltog i Göteborgsexpositionerna, ett tydligt vittnesbörd, som ock stadfästes af en välförtjänt prismedalj. Det hufvudsakliga — sitt skriftställarskap — kunde hon dock icke släppa. Därtill låg detta intresse hennes hjärta för nära. Hvarje nytt arbete har burit vittne om en utveckling, som i denna dag fört henne fram i första ledet bland våra kvinliga pennor, och som ännu ingalunda torde ha sett sitt slut. Och än mer måste beundran för denna begåfning, buren fram af en vilja af järn, stegras, då man betänker, under hvilket tryck och hvilka ogynsamma omständigheter den måst kämpa sig fram. Skriftställeriet har för Vilma Lindhé aldrig fått vara annat än en sysselsättning på » lediga stunder » i ett arbetslif, som ej känner ordet sysslolöshet. På skilda förläggares förlag ha hennes arbeten, romaner och noveller, gått ut att beständigt förvärfva nya vänner. Senast i årets julbokmarknad gör hon en vacker insats med sin bok » Motvind », åt hvilken redan kritiken hunnit gifva lofvande erkännanden. Äfven för scenen har hon med framgång lämpat sin penna. V i ha härom i de senaste dagarne haft en påminnelse genom hennes proverb » En ny roll » å Dramatiska teatern. Hennes treakts-skådespel » Mödrar » gjorde i fjor stor lycka i Göteborg, där det upplefde många representationer. Meningen var, att det skulle uppföras å Svenska teatern i Stockholm vintern 1 8 9 0 — 1 8 9 1, men fru Skottes död lade hinder i vägen. En af hennes bästa roller var nämligen fru Dahl i denna pjäs. Vilma Lindhé, hör ej till de författarinnor, som företrädesvis skattas af dem, som fråssa af nattsvarta skildringar, där aldrig en ljusstråle förmildrar de dystra skuggorna.
Liljewalchs återstående skuld till statsverket, såsom en måhända ej öfverdrifven ersättning för de nästan otroliga ansträngningar, han under mer än sex års tid oafbrutet och med så god framgång egnat åt föremål af be stämd nytta för det allmänna, hvaremot Hr Liljewalch bör Den 7 Mars o. m. Soi eftergifva alla sina i Norr-och Westerbotten ägande fordringar, sorn härleda sig från till allmogen ulborgad spanmål, från år 1833 till och med i836. I sammanhang härmed får jag vördsamt föreslå, att de Norroch Westerbottens läns skulder för undsättningar från år i83o till i838, hvarå K. St. redan vid sednaste riksmöte täckts medgifva en afskrifning af en tredjedel, nu måtte helt och hållet afskrifvas. Såsom skäl får jag anföra: 1:0 att erfarenheten redan under sednaste fem åren visat, att dessa skulder ej kunnat indrifvas utan gäldenärernes undergång; och i mån sorn dels cautionisler, dels gäldenärer dö undan, försvinner all anledn. att hoppas ett bättre resultat af lagsökningsförsök i framtiden; 2:0 alt jag är öfvertygad, att blotta medvetandet af denna gamla skuld, i bredd med känslan af en fullkomlig oförmåga att någonsin kunna betala den, verkar ofördelaktigt på folkets arbetshåg och industri, emedan det är en känd sak, att ingenting gör en menniska mera oförmögen alt förvärfva egendom, än efterhängande gamla skulder. Jag medger visst, att Norroch Westerbottens län, genom eftergift af hela skulden, skulle åtnjuta en ovanlig faveur, men vågar deremot anföra, att åtta consecutiva missvextår torde vara en lika ovanlig företeelse, hvilken berättigar de olyckliga föremålen för så många missöden att hoppas deltagande af bättre lottade landsmän. Afskrift. Bilaga Litt. A. S. TI. T. Enligt Tit. yttrade önskan, får jag den äran meddela en kort historik öfver Hr Grosshandlaren Liljewalchs undsättnings-åtgärder för norra länen; och är jag öfvertygad, alt innevånarne i Norroch Westerbotten skola samt och synnerligen erkänna, att ingen öfverdrift i framställningen ägt' rum , utan snarare motsatsen.
Om än, nied afseende ä fängelsernas inrättning och utrymmet derstädes, föreskrillen om hvarje sadan {änges förvarande i särskildt rum merändels ej kunde verkställas annorlunda, än alt denill begagnas de för det svårare ensamhets-fängelset egentliga ämnade cellerna, så innebure dock, med den större frihet inom fängelset, sorn är dessa längar medgifvrn, i anseende till sysselsättning, beqvämlighet och rättigheten ali emottaga besök, eli så beskaffad! ensamhets-fängelse i sjelfva verket ingenting annat än fangens utskiljande fran gemenskapen med andra brottslingar; och då ett sådant afskiljande åtminstone för de Hesla langar al ifrågavarande slag mäste anses snarare sorn en förmån än en skärpning i straffet, kunde någon afkortning deraf lika litel vara af nöden, sorn nian, under sntlana förhållanden, af farhåga för en menlig verkan af straff-sättet pä fångens helsa, behöfde inskränka dess tillämpning inom någon \ iss lid. I ölvcrenstiimmelse med dessa grunder, har E. K. M:l läckts, genom den Nödiga Propositionen, hiresia Mikels Ständer anlagande. al följande författning, angående straffarbetes otili fängelse-straffs verkställande i enrum: § 1. Den, som lill straff-arbete på två är eller kortare lid dömd är, skall, der så ske kan, under straff-liden hallas i enrum eller så kallad cell. § 2. Straff-arbete, sorn endast omfattar en lid af högst tre månader, skall oafkortad! verkställas ulan afseende derpå, ali den dömde under tiden hålles i enrum. Ar sådant arbete för längre tid ädömdl, varde, då detsamma, jemlikt 1 §, verks,l.älles i enrum, från den del af ådömda straff-liden, som öfverskjuler tre månader, en fjerdedel aldragen. Uppkommer i sådant afdrag brutet månads-lal; varde fjerdrdels månad lill 7 dagar räknad. Skall aldrag i dagatal ske och uppkommer i afdraga! brutet tal, varde för del tal bel dag å straff liden afräknad.
Rikets Ständers Revisorer hafva i afseende på alla Stifts-styrelsernas ingifna räkenskaper anmärkt: ”att det vore öfverensstämmande med god ordning att för influtna och utbetalda stamboksoch kollektmedel till uppförande af nya kyrkor, hvilka medel årligen uppgå till icke obetydliga belopp, lika redovisning afgåfves,” som för öfriga nu redovisade medel. Ungefärligen samma erinran gjordes för 3:ne år sedan af dem, som då, å Rikets Ständers vägnar, reviderade Konsistorii räkenskaper; och i den, med anledning deraf, infordrade förklaringen, hade Konsistorium nåden yttra, det Konsistorium, för sin del, ingenting hade att invända mot en sådan redogörelses lämplighet. Också nu har Konsistorium intet annat alt i hufvudsaken härvid anföra; men får dock i underdånighet tillägga, det Konsistorium vågar anse, att en dylik redogörelse icke skulle medföra synnerlig nytta, derest den icke afgåfves från hela Riket af alla Konsistorier. Men då en sådan enhet i detta ärende svårligen lärer kunna vinnas, utan Eders Kongl. Maj;ts till samtlige vederbörande utfärdade nådiga befallning, så har Konsistorium trott sig böra i underdånighet afvakta denna, innan Konsistorium går i författning om oftanämnde redovisning, och detta så mycket heldre, som Konsistorie-Notariens göromål under de sednare åren betydligen tillvuxit, utan att löne-emolumenterna blifvit förökade. Hvad åter den Rikets Ständers Revisorers anmärkning beträffar, som särskilt rörer Skara Stift: ”att räkningarne för Ulricehamns och Hjo skolor befinnas förda efter en mindre redig method m. m.,” vågar Konsistorium erinra, att, åtminstone så vidt anmärkningen rörer Ulricehamn, näppeligen några fonder eller inkomster i räkenskaperna fin - — 456 — nas upptagna, som icke stå under kommunens egna förvaltning och revision, med undantag af de så kallade djeknepenningarne; hvarföre ock Konsistorium merändels åtnöjt sig, endast sistnämnde penningar vederbörligen redovisats.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomie - Utstött har under öfwerläggning sörehaft Herr Radmannen Ekegrens till Wälioft. BorgareScandet ingifne, och till Utskottet den 22:dra siftl. Junii öfwerlemnade Memorial, deruti Herr Radmannen, ledd af den öfwertygelst han tror sig äga, att Enköpings Stad, såsom belägen a en ort, der flere större wagar genomlöpa, och äfwen andre lika belägne Städer, mer än Landsbygden fa widkännas tyngden af Jnqwartering och Truppers förseende med kost och wälplägning, emot ringa betalning, under påkommande Krig, serdeles under rastedagar, hwilka efter Herr Radmannens tanka, gemenligen fördrifwas i Städerne, yrkar, att en tillbörlig och jemnare fördelning af sadane skyldigheter Städerne och Landel emellan borde beredas pa det sätt, alt ester Jvrdetalet, i afseende pa local och andre oinständigheter i öfrigt, någon bestämd gärd utgöres ärligen, LänSwiS, as de Jnwanare i Städer och pa Landet, hwilka antingen undstuppit Jnqwartering, eller ock i lindrig matto dermed besiväratS, til! understöd för de Skader och Orter, som oundwikeligen och i större grad mäste sädant widkännas. Det har icke kunnat undfalla Utskottet, att nu mera, och sedan stadgadt blifwit, det Trupper stola taga och blott i nödfall Durch-Marcher anbefallas. Rastedagar och Nattherberge!» icke kunna sa ofta som förut bestammas uti Skader, enär tagandet gemen - Den 9 Julli. menligen icke öfwerstigcr 2 L 24 mil om dagen, uti 2:ne pa hwarandra följande dagar, med den z:djes begagnande til! rastedag; sa art Znqwarterings-tyngbcn emellan Städerne och Landsbygden derigenom liksom af sig sjelf någorlunda jcmnt fördelas.
som kunna begripas under de genom Bihang. In - i-98 Den 9 Julli. Jnstructkon och flere Författningar Colleamm i allmänhet uppdrar ne ärendcr. U af denna koma öswersigt as Kammar-Collcgii göromål, sm, icke blott kill sin mängd, utan aftven med flore andre ivas i sednare tider bl sivik ansenligen ttllökte, lara R k e k Högloft. Stander täckas sinna, ha ad Committern alwen med gansia goda skäl sökt wisa, art det ar aldeles omö:e!iot bestrida alt detta, bade till Statens och ensiildtas gagn, utan tillökning i ankalet af sa »val Collegii Ledamöter som Betjening, och att de achalia sa förbättrade Löningswilkor, att de i möjeligastr matto kunna uppoffra sin tid odelad pa de deias Embeten och Tjenster tillhörande göromål. En sadan tillökning i Personalen blifwer desto nödigare, som efter hwad Committeen upplyst och Stats Utskottet för desi del finner gansia grundadt, Collecium hädanefter mäste arbeta pa 2:ne Divisioner, om att i behörig tid och ordning stall kunna medhinnas. Ehwad reglering som hälst ma »vidtagas, ar, »vid ett sadank förhållande, ingen besparing inom Collega egen Stat att fönväl.ta, utan mäste lersiilde medel härtill ansins. Da det ej kan tillhöra R.ksens Slandc.s åtgärd, akt taga befattning med reglerandet af Personalen inom de publique Morken, utan sadan.t bör och mäste tillhöra Konungen ensamt, såsom utösivare of den »verkställande Mig ten, och hwilket Riksens Stander uti deras underdånige» skrift weise af den z Januarii -8-o, angående en förbättrad reglering af Coilegierne och de Publique Morken, lennval i underdånighet begärt; sa lära Riksens Högloft.
Hon tvinade bort i sitt kloster, och dog måhända af sorg? Striden varade hos henne kanske längre, men religionen och åren beredde omsider äfven åt hennes länge blödande hjerta sin tröstande balsam. När min dotter föddes och jag underrättade henne, att hon efter henne blifvit uppkallad, skref hon tillbaka, att lugnet återvändt i hennes hjerta och att hon i sitt inre fullkomligt afslutat sin räkning med verlden. Hon är nu Abbedissa, och det är åt hennes moderliga vård jag anförtrott mitt arma barn. Hennes erfarenhet känner bäst den läkedom, genom hvilka sådana smärtor lättast läkas. Och ni var, liksom denne eländige hertig, obarmhertig nog att tvinga er dotter till klosterlöftet, att med kall blod mörda hennes jordiska lycka! Nej, nej, Agostinho! Min dotter valde denna fristad frivilligt, tvert emot sin faders, emot sina bröders gemensama önskan, i trots af alla deras föreställningar. Omöjligt! Andrada. Clementina skulle då af egen fri vilja samtyckt att resa omöjlighetens mur mellan sig och mig! Ja, men först sedan hon blef fullt öfvertygad och fullkomligt klart insåg, att hon omöjligen kunde komma att tillhöra er. Då beslöt hon, att bryta alla sina öfriga band med verlden, och lefva ensam för sin saknad. Jag upprepar än en gång, att jag och mina söner gjorde allt, för att öfvertala henne från detta beslut, emedan vi af grundsats anse dessa inrättningar såsom onaturliga och samhällsvidriga, och ännu mer, emedan jag dessutom icke utan den bittraste smärta kunde skiljas från henne, och slutligen emedan vi alla ville bereda henne en gladare framtid. Men hennes föresats var orygglig; och just derföre att jag icke mer ville oroa ett hjerta, hvilket vi redan så djupt bedröfvat, blef hon sänd till det mål hon åt sig utsett. Olyckliga, förblindade Clementina! Men nämn mig, Andrada, namnet på detta kloster! Nej, äfven icke i det fall om detta stode mig fritt. Hon är nu för alltid bunden, för evigt fästad vid denna fridens hamn.
Då torde ej med skäl kunna påslås att man hushållat illa, när man besinnar att man med denna, för sådana ändamål ringa, summa, först reparerat den materiel, som varit begagnad under Tyska och Norrska krigen, sedan underhållit och något tillökt densamma, verkställt nödige årlige reparationer på de delar deraf, som till den årliga exercicen varit begagnade och hvaraf Seldonet eller de såkallade Ridoch Anspannspersedlar, utgörande i inköpsvärde 10,000 R:dr för hvart batteri, äro de dyrbaraste och vansklighet mest underkastade; samt derjemte bestridt de mångfalldiga och kostbara scientifiqua försök, på hvilkas resultater man nu kan bygga den förmånligaste constructionen af den för de begärte anslagen tillgörande nya materiel. Då torde man ej kunna misstänka att dessa anslag äro förstora eller skola blifva använde till ändamål som ej äro af nödvändigheten påkallade. Ja, mine Herrar, då partiskhet ej kan ingå i ett sådant bedömmande, efter jag dertill gjort intet, må det väl vara mig tillåtet påstå, att vi kunne och böra vara stolte öfver att ej något land i verlden, med så små tillgångar som våra, för upphjelpandet af sin Artilleriemateriel uträttat så mycket som Sverige, samt att om de för densamma begärde anslag 1111 erhållas, vårt Artillerie i afseende på styrka, uthållighet, brukbarhet, samt på vélen - Den a3 December. 247 skap och erfarenhet grundade goda construetion och tillverkning, skall inom 5 år kunna täfla med hvarje annan Europeisk Stats, sjelfva Englands kanske ej en gång undantaget. Det tredje på ArtillerieDepartementet uppförde behof, hvilket dock ingalunda rör Artilleriet, utan endast och allenast Armeen, utgör 525,000 R:dr till Gevärs-och Beväringsförrådens complettering och är afsett till förfärdigande af 25,000 nya gevär, a5oo par pistoler och 25oo sablar.
Maj afgifne utlåtande, i anledning af de hos de öfriga Respective Stånden gjorde anmärkningar vid Utskottets betänkande af den i8:de nästförutgångne April, angående en sådan föreslagen förändring uti Kongl. Kungörelsen den 28 Mars 1811, att Domare borde anses skyldige vid hvarje lagligen bevisadt brott i Rättens Utslag utsätta om detsamma sedermera uti den dertill förvundnes prestbevis skall omnämnas m. m. Och fann Hedervärda Bonde-Ståndet ej skäl att göra någon ändring uti sitt redan i detta ämne fattade beslut. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. \:d» B. Den 19 Juni. Upplänt hos Höglofl. Eidel, oell Ad. d 19 Juni., Högvdrd. Prest-Siåndet d. 15 Vallöf!. Borgare-Ståndet d. 15 Hederv. Bonde-Ståndet d 19 — Riksens Höglofl. Stei tiders Statsutskott s Betänkande, i anledning af Riksdags Fullmägtigens för Staden Ystad Handelsmannen Gustaf Hagermans till Vällofl. Borgare-Ståndet ingif11c, och derifrån till Stats-Utskottet remitterade Memorial, angående bestämmandet af någon Fond, för att dermed ersätta Svenska Medborgares genom uppbringningar lidne förluster. Grenöm Protocolls-Utdrag af den 11 sistl. Maj har Vällofl. Borgare-Siandet lill Stats-Utskottet remitterat ett af Biksdags-Fulltnägtigen for Siaden Ystad Herr Handelsmannen Gust. Hagerman hos Vällofl. Ståndet ingifvet så lydande: ”Memorial !” ”Vällofl. Ståndet torde erinra sig, att vid Biksdagen i Orebro år 1 8 1 2, bland andra af Kongl. Maja den 3 Juni samma år aflåtna piopositioner, i af - Dm i 9 Juni. 627 i afseende pä Riksgälds-Contoirets Utländska skuld, Kongl. Maj:t i Nader behagade föreslå, att af de summor, som korhmo att indragas borde beräknas någon Fond, hvarå ersättning kunde anvisas