Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skulle häraf kunna sluta att något sådant beslut icke förr varit stadgadt, men om StatsUtskottet behagar taga under skärskådande Rikets Ständers underdåniga skrifvelse rörande Riksstaten under sista Riksdag, så skall Utskottet utan tvifvel erfara, att stadgandet långt för detta varit gifvet, och att det är uraktlåtenheten af dess iakttagande, som bordt i första rummet påkalla Utskottets upmärksamhet, till befrämjande af den framtida rättelse, som åtminstone borde genom ConslitutionsUtskottet säkrast kunna vinnas. Under tittel af Förvaltning utaf Sjöärenderne, yttrar Utskottet i afseende å Revisorernes anmälan, att Kongl. Maj:t icke täckts fästa afseende vid Rikets Ständers önskningar i anseende till upphandlingsauctioner för Kronans räkning, att Utskottet utan sammanhang med besvarandet af Rikets Ständers Revisorers bei’ättelse ansett lämpligast, att låta detta blifva ämne för ett särskilt Betänkande, och man får således hoppas att Revisorernes anmälan härutinnan fästat Utskottets uppmärksamhet, i fall tiden äfven icke skulle medgifva den utlofvade handläggningen utaf ämnet, inom den uti Grundlagen för Riksdagen bestämda tid. Den 5 Mars f. m. >9i Under pag. 278 anser Stats-Utskottet Rikets Ständers Revisorers anmärkningar och förslag, rörande så väl ett i Revisorernes tanka oriktigt användande af räntemedel ifrån den så kallade Brudgåfvefondcn, som ock sjelfva fondens öfverlämnande tili RiksgäldsContoret, icke föranleda någon åtgärd.
Diseontassignationer, grundade på lånerättighet i Banken; med ett ord, Banken dess fond och dess credit, har nästan alltid lagts till grund för förbättringarne, och dessa merendels föreslagits på bekostnad af Bankens Fond och Credit. Jag arnar ej nu ingå i någon undersökning öfver nyttan och nödvändigheten af hvarken Banken eller Riksens Höglofl. Ständers derigenom etablerade Creditrörelse^ men om 440 Den 5 Martii, afsigten är att på ett eller annat sätt realisera Bankens obligationer, sa är det klart att dessas antal ej vidare, utan ny fond, bör okas, hvarken medelbarligen eller omedelbarligen. Jag tror också att mot penningeförlägenheten finnes ett annat botemedel, nästan lika verksamt, men onekeligeh säkrare. Detta medel består blott i undanrödjandet af hindren för d?n enkildta CreditrGrelsen, jag kan icka finna denna rörelse obehindrad, så länge t. ex. den af allmänna lagen, i 4 Cap. 6 §. UtsökningsBalken förutsatta assigneringsrätt, är genom andra Författningar inskränkt till skrifna invisningar eller assignationer; och jag kan å en annan sida ej heller anse den obehindrad, så länge all uttryckligen föreskrifven ränta är till sitt maximi belopp bestämd af lagen; men jag är öfvertygad att om dessa och andra hinder bortskaffades, så skulle denna rörelse, ensam och snart afhjelpa penningeförlä gen heten, blott genom lossandet af det stora belopp i Bancosedlar, sorn nu, för att ersätta bristen på privat Creditrörelse ligger fjettradt i köpmannens och Capitaiistens Cassäkistor. Hjel-J pen vöre således gifven utan behof, att föröka Bankens Sedelbelopp eller tillskapa nya Discont-sedelmassor. I anledning af denna öfvertygelse anser jag för min pligt, att föreslå det Riksens Högloft. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af alla de Lagar »ch författningar, som lägga något hinder\i vägen för enskildt man3 att, ensam eller i bolag, och pä hvad Den 3 Martii. 441 sätt han vill och mägtar, begagna den credit han ager.
som för skeppens skyndesamma utrustning så ofta behöfvasP Flottans hastiga och snara afsegling, då den för Rikets behof och säkerhet är nödvändig, hvarken kan eller hör hindras, om ock Bonden derigenom skulle blifva nödsakad att i opasslig tid plöja och skörda sin åker. ”.Döt är icke nog att tillgång på folk finnes till Skepps besättningar, besuten Allmoge är äfven lika nödvändig sorn med skyndsamhet i behofvets stund framforsslar medlen , hvilka fordras för att sätta detta stora urverk i gång, hvaraf hvarje del i detsammas kedja, måste åt dén andra gifva styrka, för att kunna utgöra det stora hela.’' ’3Såsom ytterligare bevis att Båtsmans-indelningen utgör mera Folk till Staten än någon ännan ort i Riket, för jag nämna, att om man beräknar Båtsmans-Rusthållare med alla de å indeldta hemman sakttskrifna personer, så finner man Den 7 Juli, 827 man att rustrfingen utgör hvar yide man , och att om fran Jordbruket ett lika antal utginge, utan afseende pä det. antal, som. Staderna borde lemna, Arméen dä skulle Uppgå till mindst ? 20,000 man ” ”Uti min landsort finnes uti flera byar både indeldte och roterade hemman , hvars ford är af lika natur och ägorna skiftade efter hemmantal; å de förra rustas en Ratsman å ‘;■ till |-:dels mantal och från de sednare eller gamla rotefingen utgår en roterad karl å till 3 hela hemman. Dessa hafva vid 1810 års Riksdag blifvit ansenligen lindrade, genom Kongl. Majus Nådiga eftergift af Fördubblingsmanskapet, men den'mest betungade rustmngsskyldige af Indelningen bibehållen vid dess alltför känbara onus , såsom beroende på ingångna cpntracter.
Rättegångs-Balken uppräknade Underställningsmål, deraf äfven bör följa, att Utslag rörande så beskaffad förbrytelse icke eller skola Hof-Rätts piöfning underställas; och beträffande åter den andra frågan, eller huruvida särskilde Sabbatsbrotts-böter böra åläggas den, som begär nu ifrågavarande förbrytelser, eller skola inbegripas i det srörre ansvar af 25 Dalers böter, Lagen derföre bestämmer; så har hos Kongl. Maj;t i betraktande kommit, att ett i Lag utsatt mindre ansvar ej kan anses inbegripet i det större, utom i det fall, att det större är det högsta, som Lagen bestämmer: att den, som begär brott å Helgedag, är, enligt Lag, skyldig till särskildt ansvar för Sabbatsbrott: att den, som är drucken ä Söcknedag under Gudstjenst, är förfallen att böta 25 Daler och att, om den , som berndes med enahanda förbrytelse å Helgedag, pliktade endast nyssnämnde summa , skulle förbrytaren ej komma att vidkännas något ansvar för Sabbatens ohelgande; och har Kongl. Majit på dessa skäl ansett med en rätt tolkning af Ligen öfverensstämma, att särskilde Sabbatsbrottsböter böra tillämpas. Dä likväl vid Domstolarne skiljaktige meningar uppstått i afseende å tillämpningen af Lagen i dessa fall, vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå Riksens Ständer, att en förklaring öfver 5 § uti 25 Cap. Rättegångs-Balken samt 4 §. uti 3 Cap. Missgernings-Balken må, i enlighet härmed, utfärdas. De uti Högsta Domstolen och Stats-Rådet, 176 Ang. förkl. öfv 5 §. uti 25 Cap. Missg. B. m. m. vid förehafvande af detta ärende, förde Protoco!l bifogas och Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CARL JOBAN. G. Nordenstolpe.
Jemte erinran om dessa vid föregående riksdagar fattade beslut i afseende på de tryckta riksdagshandlingarnes vårdande och utdelning samt ersättningen för dermed förenade bestyr, hafva Fullmägtige i Rikets Ständers lliksgälds-kontor, uti skrifvelse till Stats-Utskottet af den 9 sistlidne Augusti, anfört att, oaktadt de, isynnerhet under och kort efter riksdagarna verkställda, betydliga utdelningarna af ifrågavarande handlingar, och fastän defekter eller bristfälliga och oanvändbara delar och exemplar blifvit försålda, hade dessa handlingars mängd nästan vid och efter hvarje riksdag ökat sig, sä att antalet af de hos Riksgälds-kontoret förvarade tryckta riksdagshandlingar och Kommitté-betänkanden, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, skulle tillhandahållas och utdelas, för närvarande utgjorde omkring 81,000 volymer, hvilket antal naturligtvis komme att ytterligare tillökas genom de exemplar af Rikets Ständers protokoller och Bihanget vid innevarande riksdag, hvilka efter riksdagens slut jemväl borde till Riksgälds-kontoret , aflemnas; och hafva Fullmägtige, under åberopande af de skäl, sorn, föranledt Rikets Ständers vid förflutne riksmöten fattade beslut om särskildt arfvodes anvisande för befattningen med ifrågavarande hanolingars mottagning, vårdande och utdelning samt dermed förenade åligganden, och då samma befattning, hvars uppdragande åt dertill lämplig person, fastän han icke vore vid Riksgälds-kontoret anställd, berodde af Fullmägtige, således icke syntes skäligen kunna hänföras till de med särskilda arfvoden förut förenade uppdrag och bestyr, som ovilkorligen måste af detta verks tjenstemän förrättas och för hvilken, enligt stadgandet i reglementets 277 §:s 2:dra morn., vedergällningen borde anses vara inbegripen i den å nu gällande stat upptagna aflöning, hemställt, att Utskottet måtte tillstyrka Rikets Ständer att jemväl vid denna riksdag till Fullmägtiges disposition för bestridande af meranämnde befattning, jemte dermed hittills förenade åligganden, anvisa enahanda arlvodesbelopp, som för samma befattning af Rikets sednast församlade Ständer beviljades, eller tillsammans i,200 R:dr, att utgå på sätt och i den ordning, som vid sistlidne riksdag stadgades; varande, enligt hvad Fullmägtige i sammanhang härmed upplysningsvis erinrat, ifrågavarande handlingar, hvilka tillförene förvarats på spridda Slals-Ulskollets Memorial N:o 208, 3 ställen inom Rikets Ständers och Riksgälds-koritorets hus samt dertill hörande byggnader, sammanförda samt uppställda och, såvidt utrymmet möjligen medgifva, ordnade inom en på gården af Rikets Ständers hus befintlig magasinsbyggnad; och äro i afseende på samtliga dessa handlingars upptagande och redovisande i deröfver upprättade liggare och de verkställda utdelningarnas verifiCeraade särskilda föreskrifter af Fullmägtige utfärdade.
Efter denna frågas framställande, yttrades af åtskillige hemmansegare några invändningar emot arbetets företagande nästa vår, såsom att flere ännu ej framfört eller trodde sig till den tiden hinna framföra dem ålöpande materialier, att restantionerna borde först indrifvas o.s.v., men sedan dels dessa invändningar befunnits vara af mindre vigt och af sådan beskaffenhet, att de föreburne hindren mot arbetet kunde, under innevarande höst och förestående vintern öfvervinnas, dels åtskillige öfverläggningar och öfverenskommelser skett till lättande af de för kyrko byggandet nödvändiga omkostnader föregått, beslöts enhälligt och utan någon motsägelse att detta arbete skall i början af nästkommande maji månad ovilkorligen företagas och fortsättas till höandens begynnelse såvida ej socknemännen vid sistnämde tid funno sig hugade att något förlänga arbetstiden. § 2. I anledning af föregående beslut skulle således underteknad fortsätta den med kyrkobyggmäster And. Jonas Åkerlund i Stockholm begynta brefväxlingen, och uppgöra contract med honom om anförandet af Häggenås nya kyrkas uppbyggande, och förmodade församlingen, att han något skulle minska det begärda arfvodet, 1100 r:dr banco, hvarutom också skjuts fram och åter för byggmästaren och gesäller, samt kosthållning för dem skulle utgöras, sedan han finge erfara de orsaker, hvilka man trodde han skall bidraga till kyrkobyggnads arbetets snarare fullbordande, och till hvilket minstonde underteknad, ville genom bref, söka honom förmå, men yttrade och församlingen sig villig att utlofva det begärda arfvodet, jämte skjuts fram och åter, och kosthållning för byggmästaren och gesäller, samt kost under arbetet, om ej bygg mästaren skulle finna sig kunna ingå på någon minskning af det äskade arfvodet. [Tillagt i marginalen:] Uppläst från predikostolen d. 20 dec 1835 med besvärs anvisning. § 3. Till lättnad för socknemännen med den till kyrkobyggnaden nödiga kalkens anskaffande, åtog sig bonden And.
Landets furstar skola täfla om dig. Ack, hos oss vore du en främling, derföre skulle du der förskjutas och här äro fängelsets barn föraktade! Blif här i ära och rikedom“. Nu såg Simrith opp, lyfte högt sitt hufvud och sade: „Nej, Bani, med dig vill jag följa, hos dig är mitt hem, här är jag främmande. Din Gud har jag länge tillbett, han skall bli min Gud, ditt folk skall blifva mitt folk. Hälften af mina ägodelar skola vi helga åt din Guds hus, och du skall vara min herre“. Ett år hade Bani och Simrith bott i en stad, en timmas väg från Jerusalem, och Bani var en af sitt folks öfversta, och Simrith hade suttit i kammaren och spunnit och väfvit kosteliga tyger, men nu satt hon nästan hela dagen blott hos sitt barn och gladde sig öfver dess fägring. „Bani, o min herre!“ sade hon ofta till sin man, „mycket godt hafver Herren gifvit mig, huru skall mitt hjerta tillfyllest lofsjunga och prisa?“ Och när de andra qvinnorna, af de Moabiters och de Cananiters och andra fremmande folkslags döttrar, prydde sig med gyllene klenodier och smyckade sitt hår och gingo prydda inför allt folk eller dansade inför sina afgudar, då sade de till henne: „Simrith, hvarföre skall du ensam stänga dig inne, se, vi hafva nog mycket uppoffrat, som lemnat hem och vänner för att följa med fängelsets barn till deras förstörda stad, icke skola vi dock neka oss alla nöjen“. Men då sade Simrith: „Låter oss vara glada, hvar efter sin håg, jag har glädje mer än mången“. Men de andra qvinnorna vredgades dock icke på henne, ty hon var mild och ödmjuk af hjertat, och klandrade icke de andra, ehuru hon ej följde dem. Men se, då utgick ett påbud i Juda och Jerusalem till all fängelsets barn, att de skulle församla sig i Jerusalem, och hvilken som icke komme inom tre dagar, hans egodelar skulle gifvas till spillo, och han afskiljas från menigheten.
Domkapitlet afgifva förslag till medlens användande under följande år; — att medlen till det belopp, Domkapitlet bestämt, borde genom dess försorg tillställas vederbörande skolstyrelser, hvilka hade att för dom redovisa på samma sätt som för skoleafgiften; — och att de i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anslag till folkundervisningens befrämjande, äskade anslag, så vidt de afsåge andra föremål, än uppmuntran till småskolors inrättande, understöd för examinerade folkskolelärare och undervisningsmateriel, måtte, såvida de af Rikets Ständer bifölles, uppföras såsom statsanslag å Åttonde Hufvud-titeln; — samt alternativt'. At.t om dessa förslag icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, de vid sistlidna riksdag bestämda vilkor för åtnjutande af bidrag från Statsverket måtto så förändras: att stads-kommunerna icke klefve uteslutna från delaktighet i anslag till småskolor; — att inrättande af dylika skolor samt lönetillökning för examinerade folkskolelärare icke blefve de enda föremål, hvartill anslaget finge användas; — och att stadgandet om kommunens bidrag, utöfver församlingens nuvarande tillskott, icke måtto vara ett oeftergifligt vilkor, utan Kongl. Maj:t ega att, med afseende på kommunens förutvarande större eller mindre bidrag, dess medellöshet eller större behof af förbättring i skolväsendet, lemna statsbidrag i förhållande till församlingens eget tillskott. af Koutrakts-prostcn Emanuelsson, som omförmält, hurusom det vore allmänt kändt, att det ekonomiska betryck, hvari folkskolelärarne befunne sig, numera, så tilltagit, att en vanlig tjenstedräng på landet hade vida bättre vilkor, än dessa män, hvilka dock, innan de kommit till sina beställningar, nödgats påkosta sig en efter deras omständigheter temligen dyr lärokurs och åt hvilka man anförtrodde en så ytterst vigtig sak som barnaundervisningen. Pörsamlingarne voro väl pligtiga att draga försorg om deras anständiga bergning, men det hade visat sig, huru dermed tillginge. En del församlingar ville icke, en annan del kunde icke utan allt för stor ansträngning uppfylla donna pligt.
Uti denna öfvertygelse styrkes jag deraf, att Innevånarne i Stockholms och Götheborgs Städer, der Brännvinsbränningen icke ärtillåten, äro fritagne från en sådan afgift, Den kan således icke vara för Consumtio* nen, ty då skulle en sådan befrielse för dessa Städers Innevånare vara stridande emot all Be» villningsprincipe. Att BevillningsFörfattningar kunna vara o« tydlige, visar sig uti deras olika tillämpning och rättigheten att deröfver anföra besvär, alla Instantier igenom. Med Herr Grefve Mörner förenar jag mig i afseende på alla de svårigheter, som skulle blifva förenade med uppbörden af denna afgift, och med Herr Friherje Staél von Holstein i afseende på rättvisan deruti, att de, som eriagt densamma, derföre böra njuta restitution, hvil. ket lätteligen kan verkställas, om Kungörelse utfärdas, att de vid uppvisandet inför de Konungens Befallningshafvande, innom hvilkas Län Den 2 Majit /• 4$ de nu vistas, af qvitterade DebetSedlar, att de betalt denna afgift , derföre erhålla re*: •titution. Herr Grefven och LandtMarskalken fråga* de, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch Bevillningsutskottens ifrågavarande Betänkande gjorde Anmärkningar böra föranleda till Återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. * Herr af Barelli, Isaac, anhöll, det Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa Proposition till bifall af Utskottens Betänkande.
Detta understöd har Utskottet ansett böra meddelas i form af lån. Skälen härtil| äro, att undvika den assignering på riks-banken, som ett kreditiv förutsätter; samt att banken alltid med större tillförlitlighet må kunna beräkna sin ansvarighet och, på förhand, ega kännedom om beloppet af den afkomst, det försträckta kapitalet skall lemna. Minnet af de förluster, som uppstodo på Götha Iianal-bolags och Malmö f. d. Diskonter, hvilka på Ranken utfärdade invisningar, kunde möjligen afskräcka från bildandet af enskilda bank-bolag, ifall dessa skulle, i och för bedrifvandet af sin rörelse, nödsakas att utfärda invisningar på Banken. Möjligen skulle till och med mången tveka att lemna bifall till det af Utskottet nu framställda förslag, om understödet lemnades i form af kreditiv, af fruktan, att dessa enskilda bolag skulle, begagnande sig af den kredit, deras assignationer sannolikt komme att erhålla, assignera utöfver i Riksbanken egande behållning, och såmedelst ådraga den enskilde förluster och lidanden; och det är ej heller otänkbart, att bolagen kunde, under en svårare penningekris, beträda en dylik bana; hvaremot några fullkomligt betryggande garantier svårligen skulle kunna från Riksbankens sida utfinnas eller åstadkommas. Att lemna en del af understödet såsom lån och återsteden i form af kreditiv synes hvarken lämpligt eller behölligt. Då, i afräkning å eller till slutbetalning af utgifna lån, penningar dagligen måste ingå, bör bolaget aldrig vara i förlägenhet för återbetalning af medel, insatta på uppoch afskrifningsräkning, den enda orsak, hvarför understödet till en del borde utgå, såsom kreditiv. Om förslaget att lemna lån bifalles, undgår Riksbanken ock mångfaldiga förvaltningsbestyr och kostnader, en oundviklig följd af assignering å kreditiv. Antingen Riksbanken lemnar lån eller kreditiv, bör visserligen detta till hela beloppet såsom ansvarighet anses; men i fråga om sättet för beräkningen deraf kunna olika åsigter göra sig gällande, och gifva anledning dertill, att denna beräkning vid ett eller annat tillfälle blifver missledande.
»Det vore rätt åt dig, du, om jag satt dig i kurran, du!» Det finns många som gapskratta, när de hör talas om den där affären. Ja, man skrattar åt mycket nu för tiden —! Samma höst kom fru Ungfrau till staden, och se’n dess rent bodde farbror Janne på panoraman. Han körde ut kunderna, stängde igen boden och förklarade, att nu kunde hvem som hälst få sätta sig på disken och vrida strutar — han var trött på’et. Han tänkte lära sig att dansa på lina! Föräldrarna var utom sig och Sara gret sjöar, men Janne höll i sig. Så kom giftermålet — jag menar fru Ungfraus. Farbror Janne sa ingenting, men det var då ögonbrynen flög i höjden och munnen fick det darrande, ängsliga drag, som den har än i dag. Han magrade så han fick både näsa och ögon — men det klädde honom inte alls. Han såg ut som ett skrämdt barn. Det var under de två följande åren som farbror och jag blef så pass goda vänner som vi är. Han hade blifvit så »roligt ondsinnt», sa systrarna, som inte gjorde annat än retade honom för att få honom att bryta ut. Vid Julen vrickade Ruffen sin arm, och som vi riktigt väl behöfde någon som vred strutar, så lyckades jag öfvertala farbror Janne att flytta till oss. För mig var han ett riktigt stort sällskap! Vi lade sympatipassjangs och grabysch hvarenda kväll; och tack vare honom lärde jag mig också att prata litet i korten — han var outtröttlig i att vilja bli spådd något som jag sedan haft en sådan riktig glädje af. Men — hvad lönar det att tänka på allt det där nu. Nu bryr han sig bara om två saker: blommor och pängar. Blommorna få fru Ungfrau hvar eviga en, och pängarna behåller han själf. Han är, Gud hjälpe mig, en riktig girigbuk, och den som skulle kunna vrida en krona ur honom, vill jag se i synen. Jag har väl bjudit till hundra gånger, när det varit hård-år och stan är full af utsvultet folk, utan att kunna pressa fram ens så mycket som en tolfskilling. Men en gång på året »gör han godt» — efter sitt eget hufvud. Det är vid jul då allt ska vara som »hos mor.»
Ankom tili Exp. Utsk. d. 15 Febr. 1830, Memorial, med Förslag till föreskrifter att inflyta i det blifvande B anco-Reglementet angående Bankens förhållanden till Staten och 'vissa Allmänna Inr ä 11 n in g a r _, under tidrymden emellan denna och nästkommande Riksdag. I ovisshet huruvida möjligt kan blifva, hvad 4 Banco-TJtsh;s Memorial, N:o iig, sora icke eller vid sista Riksdag kunde låta sig göra, nemligen, att lill Rikets Ständer slutligen insända Banco - Reglementet helt och i ett sammanhang, helst åtskilliga beslut, hvilka å sitt ställe böra der inflyta, ännu icke ens äro af Riks-Stånden fattade och först i de sista dagarne torde komma att till Utskottet ingå, anser Utskottet sig höra fortfara att, såsom hittills, insända Reglementet afdelningsvisj och får nu, i afseende på Bankens förhållanden till Staten och vissa allmänna inrättningar (i stället för hvad uti 1828 års Banco-Reglementes 4 Art, 3 Afd. pag. 64 och följande funnits intaget), vördsamt föreslå följande stadganden, deribland blott en punkt, nemligen den Qlde, ännu lärer till någon del bero af Rikets Ständers slutliga afgörande och således är blott vilkorligt införd, §• *• Till följe af Regerings-Formens G3 hafva Rikets Ständer för Stats-Verket bestämt ett Creditiv af Två Millioner Riksdaler, som vid uppgifvet fall i Banken får lyftas och hvaröfver Expeditionen uti ett försegladt Convolut lill Herrar Banco-Fullmägtige härjemte öfverlemnas, hvilket Convolut ej får öppnas förr, än Kongl. Majrt, efter Ståts-Rådets hörande in pleno, samt efter utfärdad och i Hulvudstadens Kyrkor pu - Danco-ZJtsh:s Memorial-, N:o 319. 5 blicerad Riksdagskallelse, om öppnandet deraf gör Banco-Fullmägtige Nådig föreställning.
Hans i låg ton, nära henne.) Jag har alltid varit för stolt att låta dig märka det, men i åratal har det pinat mig, kastat skugga öfver mitt lif: ditt förhållande till Max Bruun. (Leonora tiger. Hans griper henne om armen.) Nu skall du svara. LEONORA (gör sig fri. Kallt.) Jag står och tänker efter om det är ett »förhållande» ... Du har kanske rätt i det. (Hans tager ett steg fram emot henne. I detsamma öppnar Katrine dörren från matsalen, och han vänder sig plötsligt om, utan att säga något. Leonora öppnar långsamt dörren till sitt kabinett och går, i det hon hela tiden ser på Hans.) Nionde scenen. HANS. KATRINE. KATRINE (med fracken). Här, Hans – var så god. Nu är den i ordning. (Hans tager emot den och synar uppslaget mekaniskt, i det han går till sitt rum. Katrine tvekande.) Hans? HANS. Säg ifrån, att jag icke på villkor vill störas, förr än gästerna äro komna. KATRINE. Jag skall säga, att du vill hvila dig. HANS (som redan öppnat dörren, vänder sig om och säger med ansträngd likgiltighet). Det är sant ... Bruun kommer väl i afton – som vanligt KATRINE. Det tror jag nog ... Efter allt hvad jag vet ... HANS (i det han går in). Det var blott något, jag ville tala med honom om. (Läser dörren efter sig.) KATRINE (går bort till matsalsdörren och ropar ut i matsalen). Anna! Tionde scenen. KATRINE. ANNA. KATRINE (i det hon räcker Anna Leonoras hatt och flor, som hon tagit från bordet). Bär det där in till frun, hon har glömt det. Och ... (i det Anna vill gå.) Säg henne, att jag blir här inne, tills de främmande kommer, och ta’r emot dem, så hon behöfver icke skynda sig. Doktorn vill inte störas. ANNA (i det hon går). Å, det är god tid ännu. Men löjtnant Bruun skickade bud med blommorna, att han ville tillåta sig att komma tidigare. KATRINE.