Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid då Utskottets majoritet icke velat lyssna till förslag i sådan riktning, kan jag af de skäl, jag nu anfört, icke annat än afstyrka bifall till Utskottets förslag.» af Herr Biskopen, f. d. Stats-rådet, Anjou, hvilken förklarat, att då den fråga om inskränkning i stadgandena oin giltomannarätt, som, med anledning af RiksStåndens återremiss af Utskottets förra betänkande i ämnet, nu blifvit föremål för pröfning, icke förut varit inom Utskottet väckt, Herr Stats-rådet nu instämde i den af Herr Olivecrona afgifna reservation. af Herr Domprosten Björling: »Då Lag-Utskottet af Ständernas återremiss i detta ämne ingalunda varit förbundet att föreslå en från dess förra beslut så alvikande lagstiftning, och denna dessutom är i sig sjelf oformlig och måste leda till ganska mycken oreda, så får jag reservera mig emot samma lagstiftning och afstyrka dess antagande.» af Herr Professoren Sundberg, med tillkännagivande, det han fortfarande ej ansåg någon ändring i gällande lag rörande giftomannarätt behöflig, samt att den motsatta mening, som inom Riks-Stånden sig yppat, åtminstone icke bort föranleda ändring i annan syftning, än den Herr Olivecrona i sin reservation uttalat; i följd hvaraf och då en sådan åsigt icke inom Utskottet vunnit bifall, Herr Professorn förenade sig med förbemälde reservant att till Utskottets förslag afstyrka bifall. af Herr Staaff: »Då jag funnit den af mig i min vid Utskottets förra betänkande i detta ämne fogade reservation uttalade åsigt att ogift qvinna, som fyllt tjugofem år, borde skäligen kunna befrias från giltomans inseende, oberoende deraf om hon förklarat sig myndig eller ej, icke sakna allt understöd inom representation, anser jag mig böra bär ånyo upptaga denna min åsigt, så mycket hellre, som tvifvel försports om lämpligheten af Utskottets nu framställda förslag, i anseende till svårigheten att afgöra om qvinnas myndighetsanmälan skett vid behörig Domstol och hon således i sjelfva verket vore att såsom myndig anse.
Län, i anledning af vederbörande KronoBetjenings yrtande, det de flere tinder Säterierne Oshult och Sjöboholm lydande Insockne Frälsehemman, som, enligt företedde Köpebref, med fullkomlig äganderätt blifvit till Iboerne försållda, måtte, såsom skiljda ifrån Säterierne, anses icke vidare vara berättigade, att Insockne-Frihet åtnjuta-, genom Utslag den 3 Sept. 1822, förklarat något hinder af gällande Författningar ej vara för desse hemman, ehuru afsöndrade ifrån Säterierne hvarunder de lydi, att bibehålla deras urgamla Insockne-egenskap, då, enligt K. Kungörelsen den 6 April 1810 Ridd. och Adeln afsagt sig rättigheten att med andras uteslutande besitta Säterier, och något stadgande om afsöndrade Insocknehemmans omförande i Jordeböckerne till Utsockné ej vore kändt; men K. KammärGollegillin, hvars pröfning KammarAdvocatFiscals-Embctet underställt K. M:ts Bef:h:des berörde Utslag, på anförda skäl och med åberopadt stöd af 3:dje Puncteh i Kgl. Förordn. den 6 Wov. 1678, 4'de Punden i K. Påbudet den 1 Mars 1681 samt K. Brefvet den 29 April 1807, upphäfvit K. Mits Be.'f:des öfverklagade Utslag och 3 B. 5 66 Stats-Utskottets meddelat det Beslut, att Hemmanen, så länge de ej under ofvannämnde Säterier återvunnos, icke kunde få tillgodonjuta andre förmoner än Utsockne Frälsehemman i Halland tillkornmo; hvaröfver underd. besvär blifvit af Aboerne på de ifrågakomne Hemmanen hos K.
Ej mä Prest päräknaS nybyggnad, da Husen äro t laggtldt ständ. §. 4<2- CapellanS - Boställen byggas af Jnnehafwarne, altve-es sa, som för Krono, Hemman efwan utfatt finnes. § 41- Dr» g? Hwart femte är owillkorligen, jamt deremellan, enär antingen Prest eller Församlingen det äfkundar, hiEet dock ej fär ffe mer än en gäng om äret, stola besigtninaor ä Kyrkoherde nch Capellans - Bord hällas, da det efterses vm Hus, Ä'er och Äng af Innehafware» warda byggde? widmagthäöne och förbättrade; och stall det åligga Länsmgn eller LandsFftcal, att l händrlse af nägvtt försummelse härutinnan, befordra Innehafware» tili laga answar och tillhälla honom , att fullgöra hwad som eftersatt är. Men wid Boställshafwares ombyte eller flyttning förord, ie Konungens Besallningshaswande i Länet en vrdsnteltg Afoch Tillträdes Husesyn, som Häradshöfdingen med Nämnden i lamtenge wederböranbes närwaro förrättas, dä ock Församlingens hus besigtigos; hwarföre Syne - Rättens Ledamöter ä KyrkoherdeBoställen njuta det i gällande Taxor stadgade arfwode, som ä Syne» instrumentet utsättas bör; men för Svn ä Capellans-Bord bestäs icke nägvt sädant orlwode. Emot Härads - Rätts, wid sädan Syn fattöde Utflag, wädjes Uiibrr Lagmans-Rätt. Femte Artikeln. Om rNllitie Boställen. Med upphäftvande af sä wäl Husesynsoch Boställs.
Det krig, som Tyskland med bundsförvandter snart nog kanske kommer att utkämpa, blir derför helt säkert ett krig icke blott om dess egen makt och sjelfständighet, utan ock om hela den germaniska rasens framtid. Det blir ett krig, som för långliga tider skall afgöra, huru vida de germaniska eller de slaviska folken skola innehafva främsta platsen i Europa. Ja, man skulle kanske kunna gå ännu längre och säga, att striden skall för lång tid afgöra öfver civilisation och barbari! Det är ett sådant krig, som den parlamentariske mannen vill att Tyskland och dess bundsförvandter ensamma skola utkämpa, på det vi i fred må få sitta hemma och » skära pipor i vassen ». Men lurad kan man blifva och det grundligen af en sådan politik. Mången invänder nog, att mörka drag finnas i den tyska anden, och att, enligt vår uppfattning, ännu mycken råhet i seder och begrepp herskar i Tyskland *, ett närmande till Tyskland borde derför ej komma i fråga. Den ene framhåller den tyska studentråheten och de tyska duellerna, som vittna om medeltidens mörker; en annan det hänsynslösa sätt, hvarpå kriget i Frankrike år 1870 — 71 fördes. En tredjepåminner om förhållandet med V artikeln i Prag-freden och om den behandling, som kommit vårt grannland Danmark till del. Så länge denna klyfta finnes mellan Skandinavien och Tyskland, kan, säger han, aldrig något förtroende dem emellan uppstå. O. s. v. Allt detta är, gudná ’ s, allt för sant, och behöfde vi ej befara något af våra grannar, vore det nog den bästa politiken att stå helt och hållet på egen, sjelfständig botten. Men måste man välja mellan Ryssland och Tyskland, tror jag ingen svensk eller norrman skall blifva tveksam i valet. Vi förstå långt bättre tyskarne, vi kunna bättre sätta oss in i deras känslor och föreställningar. Ett förbund med dem blir i alla fall ett förbund med stamförvandter, ej ett förbund med en för vår odling helt och hållet främmande och till för 70 år sedan fiendtlig nationalitet. Visserligen bör politiken endast i ringa mån syssla med känslor, utan främst med intressen, detta är nog sant; men icke förty få vi ej glömma Tilsit 1807 och de aftal som der uppgjordes; det är ej Tyskland, som lemlästat oss.
I fråga om bokföringen af den, med afseende å samma obligationer, bildade särskilda ligvidatiunseller amortissements-fond, till hvilken det genom reglementets 3 § bestämda årliga ränteoch amorterings-anslag, 13,655 R:dr, skall ingå, hafva Fullmägtige, för att, med iakttagande af stadgandet i åberopade §:s 4:de moment, på en gång förenkla denna bokföring och bereda en oafbruten förräntning af sagde fonds vid hvarje års början egande behållning, förordnat, att det belopp, hvartill fonden då uppginge, borde tillsvidare bokföras såsom en Riksgälds-kontorets skuld, samt att den derå från nyssberörde tidpunkt efter 5 procent upplöpande ränta, jemte hvad af det årliga ränteoch amorterings-anslaget icke erfordrats för de 'under årets lopp förefallande riinte-liqvider, skulle vid samma års utgång tilläggas amortissements-fondens behållning och derefter likaledes blifva räntebärande efter enahanda procent-beräkning; kommande följaktligen Riksgälds-kontoret, som öfvertagit meranämnde fonds fordringar, att med sina egande tillgångar ansvara, att fonden allt framgent, i öfverensstämmelse med hvad härom blifvit eller varder af Rikets Ständer stadgadt, oförryckt tillhandahålles och användes för dermed afsedt ändamål. Enär nu ifrågavarande amortissements-fond vid detta års början uppgick till 22,638 R:dr 96 öre, kommer densamma alltså att vid slutet af samma år ökas med dels 5 procent å detta belopp och dels skilnaden mellan de under året verkställda ränte-Iiqviderna för ofvannämnda stats-obligationer och det för samma år å Riksgäldskontoret anvisade ränteoch amorterings-anslag.
Härigenom stadgades bland annat: att kronan och rotehåilarne skulle årligen till beklädnaden bestå hvardera en sjettedel af munderingens värde efter riksmarkegång; att de af kronan förut bestådda slitnings-penningar endast kommo att utgå för komrnenderingar utom regementets stånd; att vid Helsinge Regemente, der rotehåilarne vägrat ingå på erläggandet af sjettedels-bidraget, enär de, jemlikt knekte-kontraktet, icke vore förbundne till någon beklädnads-afgift, såvida icke soldaten innehade årstjenst hos rotebönderne och derför borde undfå arbetskläder, Lifrnunderingen skulle anskaffas genom bcklädnads-direktionens försorg; att, i följd af rotehållarnes vid Irsta LifGrenadier-Regementet enahanda vägran, sjettedels-bidraget vid detta regemente skulle erläggas af Grenadiererna utaf dem i lego-kontrakten med rotehåilarne öfverenskomna beklädnads-sädcn och släplönen; samt att, af samma skäl, sjettedelsbidraget vid Kronobergs, Jönköpings och Calmar regementen borde af soldaten bekostas. Vid 1828, 1829 och 1830 årens Riksdag antogo Rikets Ständer, uppå Kongl. Majrts derom gjorda framställning, brukningstiden för Lifrnunderingen till fyra i stället för tre år; i följd hvaraf, genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juli 1830, det årliga bidraget till munderingens underhåll, så väl för Kronan som för rotehåilarne, minskades från en sjettedel lill en åttondedel of munderingens markegångsvärde; Och utgår afgiften för närvarande efter denna beräkningsgrund. De roterings-skyldige hafva härigenom vunnit den lättnad i beklädnads-besväret, att de, i stället för att ursprungligen hvart tredje år nödgas anskaffa ny släpmundering och, vid några regementen tillika hvart tolfte år bidraga till ny Lifmundering, nu äro befriade från all annan beklädnads—skyldighet än att erlägga det årliga bidraget med en åttondedel af enkel soldatmunderings värde efter Riksmarkegång.
hvarefter följer detta samtal på tonen af ”Förgäfves i mörkret jag famlar”: Orest. Ack! ni ju på tiden blott drager? Nej! mörda mig promt utan all compliment! Iphigenie. Hvad del i ert öde jag tager! Orest. Hvad godhet! Ack, hvad genereust sentiment! (O. s. v.) Att qvinno-rolerna spelas af förklädda karlar, är ett infall, som både öker intryckets löjlighet och gör den på visst sätt antik-artad. Iphigenie sjelf föreställdes af den ypperlige komikern Schylander; Pastorskorna anfördes af Widerberg, Kaplanskorna af Åbergsson. Vet man dessutom, att Orest spelades af Hjortsberg och Pylad af De Land: så vet man tillika, huru det allbekanta såta vänskaps-förhållandet skulle taga sig ut i denna behandling. Vid det muntra och täcka sångspelet ”Kronfogdarne” behöfver jag ej särskildt dröja. Det har blifvit ett nationalt, och förtjenar det. Åtskilliga der förekommande yttranden hafva, sedan mer än sex årtionden, ingjutit sig i alla sinnen såsom evärdliga minnes-verser. T. ex. denna förklaring af Kronfogden Polycarpus: När jag dricker, är det rätt; äfvensom denna hans erinran till den i gungan hängande ämbetsbrodern Bryngel: Det är ej nog, att vara hängd, – Man bör ock höflig vara. Men jemväl i de minst kända af Envallssons stycken träffas ofta rätt qvicka och roliga saker. Så i ”Musikvurmen”: der en illslug betjent, som utgifver sig vara den store komponisten och virtuosen Da Capo (”i musik än gruflig, än himmelsk, gudomlig och ljuflig”), berättar för den vurmande hufvudpersonen, att han i sina kompositioner med alla strängoch blås-instrumenters toner också blandar ljuden af allt slags fält-artilleri, och dymedelst i dessa odödliga verk skildrar En hel batailles blixt och dunder, Med segrarns fröjderop, de slagnes jemmerskri! Allt himlens mästerverk och firmamentets under: Solskenets strålande och tysta harmoni,
Denna, äfvensom de förnödenhets-artiklar, hvilka derstädes icke frambringades, måste, med få undantag, transporteras genom Westmanland, Likaså blefvo nästan alla den förra provinsens produkter, som utom densamma skulle afsättas, fortskaffade genom den sednare till de orter, der desamma utskeppades eller försåldes. För Westmanland och egentligen för de spanmåls-producerande, eller de sydliga och östra delarne af Stals-Ulskollcts Utlåtande, Af 274. 21 detta landskap, beredde ater Dalarne tillfälle till afsättning af de alster, sorn öfverstego samma landsorts och dithörande bergslagers egna behof. De af dessa ömsesidiga förhållanden mellan begge provinserna, jemte deras betydliga inbördes handel, förorsakade otaliga transporter mäste till hufvudsakligaste delen ske landvägen, emedan varuforslingen på Strömsholms kanal endast kunde sträcka sig till den vestra delen af Westmanland och den sydvestra delen af Dalarne. Derföre sågos ständigt och under alla årstider med sagde transporter sysselsatta talrika foror på landsvägarne mellan Westerås, Brunnbäck, Hedemora, Säther, Fahlun och Båtsta. Men derjemte visade sig äfven inom begge provinserna denna sysselsättnings, med ganska få undantag, högst skadliga inverkan på ej mindre åkerbruket och boskapsskötseln, än den forslande personalens ekonomiska ställning och moralitet. Genom forslingen blefve nemligen jordbruket försummadt samt beröfvadt den arbetskraft, som derpå behöfde användas och hvilken, sålunda använd, beredde en vida säkrare vinst ej blott för den närvarande, utan ock för den kommande tiden. Till följd af forslingen, hvarvid fodertillgångarne förtärdes på Iandsvägarne och aflägsna hviloställen, komme jorden dessutom i saknad af de för underhållandet och förbättrandet af dess produktions-förmåga nödvändiga gödningsämnen. Det menliga inflytande, forslingen i moraliskt hänseende ulöfvade på de personer, som deråt egnade sig, ådagalades på mångfaldigt sätt.
Till utredning af förhållandet vid 1861 års slut med Bankens Reservfond, som, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, intaget i 173 § af Bankoreglementet, utgöres af det belopp, hvarmed Bankens till sedel utgifning användbara tillgångar öfverstiga de af Rikets Ständer derå anvisade förbindelser, få Revisorerne meddela följande öfversigt: Tillgångar: 1 :o) Bankens kapital: a) Grundfond 15,000,000: — b) behållning derutöfver 12,614,686:33. 27 614 686'33 2:o) Innestående medel: på grund af utgifna Lånebanko-obligationer: i kapital 474,756:98. i outtagna räntor 22,884:88. 497 641-86 Riksgälds-Kontorets andel af Bankens kapital-öfverskott 333,333:34. Vinstmedel af Statslåue-fonden . 194,234:52. Outtaget välgörenhets-bidrag för år 1861 150:- Auktions-öfverskott 3,020:19. Innehålluingar i Banko-statens löner 728: 04. Sedelutgifningsrätt utöfver hvad som eger motsvarighet i metallisk valuta, jemlikt § 119 i Banko-Reglementet 30,000,000: — Summa Riksmynt 58,644,560: 86. Förbindelser: 1 :o) Lån till Kongl. Myntverket . 40,000: — 2:oj) Lån mot inteckning i fast egendom 8,335,000: - Transport 8,375,000: — 58,644,560 86.
Angående Gratification till Bankens Ombud i Directionen öfver Götheborgs LåneContoir; och angående afskrifning af 3gB Den 7 September e. m. ett lill Directeuren Steffens utgifvit Odlingslån. Bancooch LagUtskottens: Om inställelse af BancoAuctioner i de fall, der efterlefnad af nuvarande 18 och 19 §§. uti 1818 års InteckningsLag kunde för någondera ägaren bereda möjligt lidande. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: Om åtgärders vidtagande mot olaglig Landthandel i Norrland; om öfverseende och granskning af nu gällande Författningar rörande Laxfisket i Riket; om förändring af 28 Gap. ByggningaBalken; om afskaffande af all Expeditionslösen; samt om nedsättning, ändring eller förklaring af Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på Expeditionslösen. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Om medel till uppmuntran för Fiskare, att bosätta sig i Bohus Läns Skärgård; örn upphäfvande af allt tvång, i afseende på leverans af kohl till visse Bruk; angående väckt fråga, att KrigsAcademien på Carlberg måtte såsom Elementar-Läro-anstalt upplösas; om Orgelbyggeriets befrämjande samt upprättande af ett Institut, egentligen för Kyrkosång. ExpeditionsUtskottets: Angående särskildt Vaktmästare-biträde. Den 7 September e. m. 399 4:o Afslag å Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskottets Utlåtande rörande yrkad rättighet för Extra Roteringsskyldige, att anställa legning inom beväringsåldern. 5:o Beroende vid Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande angående införsel af eller Tull å Utländsk Tvål, Ull och Ost. 6:0 Läggande till Handlingarne af nedannämnde Utskottens Utlåtanden: ConstitutionsUtskottets :
Maj:t i Nåder behagat öfvertaga , hafva ett stort antal inlöste och annnilerade Partial-Obligationer tid efter annan blifvit till Riksgälds -Contoiret aflevererade j men, enligt de till oss från Vederbörande inkomne Berättelser, återstodo ännu den i September någre sådane Partial-Obligationer, hvilka till Riksgälds-Contoiret icke blifvit aflemnade, nemligen: ”7 stycken af Riksgälds-Contoirets utfärdade Obligationer i Brabantske Lånet, å Ett Tusende Florins Brabanskt Vexelmynt hvardera, eller tillsammans för ett belopp af Florins 7,000. ”56a stycken Obligationer i Sachsiske Lånet, utfärdade af Banquiererne Fre ge & Comp. å Femhundrade R:dr Conventions-Mynt hvardera, eller tillsammans Conventions-Mynt R:dr 281,000. - » Revisorers Berättelse. 771 ”284 stycken af Contoirets Commissionairer i Holland utfärdade Obligationer af de Amalgamerade Lånen i Holland, å Ett Tusende Florins hvardera, eller tillsammans C:t Florins 284*000 - ■» och p3 stycken Lif-Ränte constitutioner, utgörande tillsammans C:t. Fl. 90,100, utom någre Säkerliets-Handlingar , hvilka icke kunna återfås, innan alla Partial - Obligationerne inkommit. Med tillämpning af de uti 1818 Års Bevillnings-Stadga faststälde grunder, bar, enligt dc från Länen inkomne Sammandrag, det taxerade beloppet af Allmänna Bevillningen för nästlidet år 1819 uppgått: Efter i:sta Artikeln, Per sonel-afgift till 971,602: 18. * Efter 2:dra Artikeln, Afgift af Lön, Egendom ■ och Rörelse 1,423,544- 34* 6. Efter 3:dje Artikeln, för Consumtionoch Öfverflöd 156,915: 34 Efter Artikeln, Fyll nads-afgift i ersättning för Landt-Tulls
förordning af &amp; I: IS4.5 soni sy ster fick lika arfsratt mecl .broder, dock lrvamtodo 1 ange iiågm mindre företrädesriittigheter för bröder vicl. wfsskifte f r h f ö i systrar, däribland clen s. B. wtagelotten;, d. v. s. 1x6- (lers ratt att vid arf af fast egeiidoin p&amp; landet utan 1otti~i.ng förs t ii tta-g~d sina ancle ' lar. Denna tagelo tt aTkene om. öfkiga hroder tillkoiiiiiiniide fördela^ vid skifte af arffallen fast iigeii(lom på landet iipph8fdes i föl.jd af en motion., väckt af P. Aiiderssoii i Höglril id 1889 ass i 4 m h g och. kf delina antagen. Db ogift kvinna clessiitom n1l.t sedaii 1854 &amp; r inyiidig vid s m a ålder som mannen och sedan 1872 (adliga iiiör först 1.982) efter fyllda 21 Ar ar befriad £ r h giftonism, hm den ogifta kviiinan af lagen tillei.l&lt;aiits en stalliiiiig tioni familj en, som i det v&amp;sen.tlige iii. jainlik mcuiiiens. Helt olika &amp; r förli&amp;llandet med den gifta, kvinnan. Äiiii.ii rader i afseende p&amp; henne 1734 hrs hg, hvillien stadgar mamiieiis inHOlsm ansl&lt;ap öfver hiistniii. Detta in&amp;1 siiiansliap har visserligen iiågot inslmiiiikts genom clen lagandring, so111 genomchefs 1. S74 och 1ivari.geiio1il I-mstruii fick ratt att: rada öfver siii.
Han omtalade detta rön för sin vän Gahn, som deri fann fosforsyra. Till en början ville Scheele ej tro derpå, men öfvertygade sig dock om riktigheten på det sätt, att han i Upsala 1770 tillverkade fosfor af ben. Som bekant härleder sig s. k. kallbräcka hos järn af en halt af fosfor. Denna för järnindustrien vigtiga upptäckt skedde på det sätt, att Meyer i Stettin och Bergman i Upsala samtidigt (1780) iakttogo att en hvit bottensats bildas, när man löser kallbräckt järn i utspädd svafvelsyra. Bägge funno att denna bottensats vid nedsmältning med kol och flussmedel ger en skör och lättsmält metall, hvilken Meyer kallade hydrosiderum, men snart fann likna fosforjärn. Scheele bevisade sedermera, 1785, genom att framställa ren fosfor af kallbräckt järn, att fosforn är den rätta orsaken till kallbräcka. På Scheeles tid hade man ganska oriktiga föreställningar om lerjorden eller, som den då kallades, "alun-jord". Så trodde Baumé, att alunjord var kiselsyra och att lera var alunjord smittad af svafvelsyra. Scheele visade 1776 oriktigheten af dessa påståenden och ådagalade, att lerjorden är väl skild från kiseljorden. Han smälte bergkristallpulver med pottaska och erhöll verkligen litet alun, när han löste den smälta massan i svafvelsyra; men det är betecknande för Scheeles skarpsinnighet, att han snart insåg att alunet kunde ha bildats på bekostnad af leran i de deglar han använde vid smältningen. Han repeterade derför försöken och begagnade dervid järndeglar och erhöll då icke alun. Orsaken att Baumé kunde ha kommit till så oriktiga slutsatser om lerjordens natur var nu klar; han hade fått lerjord ur sina deglar. Den vanliga grafiten eller blyertsen, som vi begagna till blyertspennor, är ett mineral, om hvars natur man vid Scheeles tid icke hade någon säker kännedom. Gahn och Hjelm hade funnit att blyerts vid rostning i muffel, utan att någon synlig rök uppstår, förflyktigas så när som på en ringa återstod af järnkalk (järnoxid).
Bref, Protocoller ”och Handlingar, utan undantag, innefatta den allmänna redovisningen ”för StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning;” och enligt 4'de §. ”utgör denna allmänna redovisning för StatsVerkets tillstånd, styrelse ”och förvaltning, föremålet För Rikets Ständers Revisorers granskning, ”i den ordning Grundlagarne, och i öfverensstämmelse dermed, denna ”Instruction stadga och förmå.” Kongl. Majrts, angående Instructionens utfärdande gifna, ofvanberörde Nådiga Kungörelse förmår derjemte: att samma Instruction dädanefter skall tjena till efterrättelse, i stället för den af den 10 Juni 1812. Och enär Revisorerne, i följd deraf, ansett den nya Instructionen vara äfven för närvarande tid gällande, hafva Revisorerne funnit sig åligga granskning jemväl af de redogörelser, för allmänna bidrag, som förut ej blifvit af Rikets Ständers Revisorer öfvers edde. I den ordning Revisions-Instructionens i4 §• föreskrifver, hafva således Revisorerne äskat del af räkenskaperne, Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, Protocoller, Registratur och öfrige handlingar, angående MötesPassevolanceCassans tillstånd och förvaltning åren 1827 och 1828, samt enahanda redogörelser ifrån Kongl. Convoy-Commissariatet och Kongl. Directionen af Arme'ens PensionsCassaj denne sistnämnde för öfrige anslag än Stats-auslaget till Militaire Enkors och Barns pensionerande; i anledning hvaraf det blifvit Revisorerne meddeladt, från Kongl. KrlgsCollegium: ”att, emot stadgandet, i 3 §. af Revisions”Instructionen, att först ifrån och med 1829 Räkenskaperne för de ”Allmänna Cassör och Fonder, som hittills ej blifvit af Rikets Ständers C 5 ) ”Revisorer, utan endast i KammarRätten granskade, skola uti Riks"HufvudBoken ingå, Kongl. Collegium icke kunde, utan Kongl.