Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i5 Mars f. m. hållet, vöre billigt att äfven förekomma den åt det andra. Såsom slutresultat af detta mitt vördsamma anförande, skulle jag visserligen önskat tillvägabringa rättighet för Kongl. Maj.*t, att Sjelf bestämma tiden när SpannemålsCreditivet får begagnas, utan att inskränka denna rättighet till vilkoret af inträffad missväxt. Men då 3:ne Stånd afgjort frågan, återstår ej annat för mig än hoppet, att de uppgifna facta uti en framtid skola i någon nion bidraga till väckande af den öfvertygelsen, att vi, utgångne från falska premisser, kommit till falska resultater, och således befinna oss på villovägar, från hvilka man måste återvända, om följderne deraf icke skola blifva allt för vådliga för Folkets trefnad och för Landets ekonomiska bestånd. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Då Utskottens första Betänkande i detta ämne redan är af tre RiksStånd bifallet, torde många anse det vara utan ändamål, alt nu åter discutera frågan. Men jag har tyckt mig finna, att man i allmänhet misstagit sig om Betänkandets rätta förstånd, och att någon rättelse häri bör tillvägabringas. Man har nemligen ansett det vara i Betänkandet tydligen bestämdt, att uppköp af spannemål för ifrågavarande Creditiv skall ske först då allmän missväxt inträffat. Dertill har man Den 15 Mars f. m. 97 man filnnit anledning af början i i.’sta Moraenlet af Betänkandet; men i samma Moment säges äfven: ”och må afhandlingarne ”om slike spannemålslefvereringar, för nöd”ståhle orter, upphöra” &c. Således om öfverflödig gröda i vissa orter finnes, men missväxt i andra, kan Konungen, med begagnande af Creditivet, vidtaga åtgärder att med spannemål från de förra understödja de sednare.
Hr Rosenblad, Bernil., uppläste följande: Jag skulle visserligen, lika med Hr Montgomerie, helst önska, att all lotteri-inkomst för Staten icke behöfde påräknas, äfvensom att derigenom all lotteri-spelsjuka kunde hos allmänheten förekommas; men då jag, under varande förhållanden, betviflar begge delarna, inskränker jag mina tillstyrkanden till de begge föremålen, att retelsen lill lotterispel genom Statslotteri inskränkes till de classer, hos hvilka Den 24 Februari i. utvägarna att tillfredsställa detta begär ändå alltid finnas öppna, och att fördelen af detta begär, så vidt möjligt, blifver endast för vårt egna Statsverk eller till lindring i de utskylder, Svenska folket eljest mäste underkasta sig. Jag föreslår således: 1:0 att, från och med i835, vårt närvarande Nummerlotteri förvandlas till ett elasslotteri, hvars hela plan öfverlemnas åt K. M. att låta utarbeta och bestämma, endast med vilkor, att lägsta insatsen blifver 2 R:dr B:co och att afkastningen kan beräknas ungefär lika med behållningen af närvarande Nummerlotteri (exempelvis bifogas en plan för Preussiska Glasslotteriet*); 2:0 att R. St. hos K. M. i und. anhålla om upplifvande af förbuden mot allt offentligt utbjudande och kungörande af lottsedlar å utländska lotterier, varulotterier, eller hvilka lotterier sorn helst, hvilka ej erhållit K. M:s särskilda Nåd. tillstånd.
Hvarföre hafva icke alla dessa dels stränga, dels efteråtande stadganden förmått alt verka till ordning och skick? Vi hafva öfverlefvat verkningarne af 1798 års konkurslag, med å ena sidan bibehållande af beneficium cessionis, å den andra med ytterst stränga straff mot kreditens vanvård. Vi hafva pröfvat samma års förordning, med ©vilkorligt påbud, alt öfver alla, äfven parti-affairer, qvitto eller bevis skulle fordras och lemnäs, ett försök att i tvångströja föra handeln till ett önskadt mål af trygghet och i rörelsen framkalla diskontahla papper, grundade på verkliga affärer. Hvarföre förmådde icke dessa och icke eller 1818 och 1830 årens konkurslagar att sätta en gräns för oordningar och konkurser? Hvarföre synas inga inrikes vexlar i rörelsen, oaktadt våra rätt goda vexel-lagar? Hvarföre har förordningen af den 6 Oktober 1848, ett nytt tvångsmedel, i strid med handelns natur och fordringar, icke förmått framkalla ens dessa qvitlenser öfver försäljningar, oaktadt den risk, som vid uraktlåtenheten deraf är fästad, oaktadt alla dessa öfverenskommelser, handelsföreningar och korporationer emellan, oaktadt alla dessa cirkulärer till lagens ovilkorliga upprätthållelse? Hvarföre hafva alla dessa stadganden af skärpt ansvar för kautioner eller försvagad utsökningsrätt för bokfordringar icke fört till något resultat? Med ett ord: hvarföre har ingen af alla dessa åtgärder, eftergifvande eller stränga, positiva eller negativa, hvarföre hafva de icke fört oss en hårsmån närmare det sökta målet af ordning och redbarhet, utan fastheldre aflägsna! oss derifrån? Tviflande att ett annat svar gifves, finna vi orsaken uti en missförstådd uppfattning af handelns och rörelsens intressen och behof, uti en olycklig förblandning af civilrätt och handelsrätt och i närmaste sammanhang dermed uti en felaktig domstolsorganisation.
Då emellertid vid sednaste riksdag frenne Riks-Stånd beslöto, att den ifrågavarande beskattningen skulle upphöra, ehuru den sedermera efter omröstning i förstärkta Bevillningsutskottet blef qvarstående, tvekar Utskottet icke att nu förnya sednaste riksdags Bevillnings-Utskotts förslag, att Rikets Ständer måtte besluta att stadgandena i § 23 af gällande Bevillnings-förordning om bevillning af karaktersfullmagter skola upphäfvas, Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 137) har Herr af Klercker, Carl August, föreslagit antagandet af en lagbestämmelse, hvarigenom en tillräcklig procent af värdet pä alla handelsvaror, sorn hädanefter med fartyg i riket införas eller derifrån utföras, måtte påläggas importörer och exportörer såsom beskattning till utgörande af pensioner åt svenska kofferdifarande sjömän, samt deras enkor och barn. 25 Bivillninge-UUkotteU Betänkande JS@ 9. Då de bevillningar. Rikets Ständer vid hvarje riksdag fastställa, skola utgå till bestridande af de i statsregi eringen bestämda utgifter, men någon särskild beskattning för andra, än i behörig ordning pröfvade allmänna behof, icke kan ifrågakomma, har Utskottet, enär ifrågavarande motion åsyftar en dylik extra beskattning, funnit sig, utan att. ingå i närmare bedömande hvarken af lämpligheten i öfrigt eller verkställbarheten af det gjorda förslaget, föranlåtet att å detsamma afstyrka allt afseende. Föreskrifter, angående allmänna bevillningens påförande, uppbörd, afkortning och redovisning. § 25. Då de under Litt. a) i denna § föreskrifna uppgifter icke vidare ifrågakomma, sedan bevillnings-iörordningen med år 1862 börjat tillämpas, torde hela punkten a) böra utgå och ingressen till §:en omredigeras i enlighet med bilagda förslag; hemställande Utskottet att den sålunda förändrade redaktionen må godkännas.
Parterne skola sedan tili Lagmans-Ting komma, utan stämning eller serskild kungörelse, "vid upprop, som af Lagmannen hålles; och utsatte Lagmannen, då första uppropet slutas, genom anslag å Rättens dörr, viss dag therefter, innan klockan sju eftermiddagen, såsom then sista tid, hvarå kärande parter måge theras käromål fullfölja och svarande parter till svaromåls af gifvande sig anmäla. Khen som tå sig icke infunnit, håfve sin talan vid Lagmans-Rätten förlorat.” Hålles Lagmans-Ting närmare, än treveckor efter HäradsTing, och säger then, som vädjat, att han ej kan saken så brådt fullfölja; tå skall then å Lggmans-Ting året ther efter fortsättas: skrifve ock Häradshöfding thet, å Dombref theras. Vädja the ej, som nu är föreskrifvet: ståiule Häradsdom fast.” Och som E. K. M. derjemte ansett serskilda böter för uleblifvande till Lagmans-Tings slut icke böra ega runi, då talans förlust för uteblifvande å annan tid, under Tinget, utstakas, har E. K. M., i sammanhang härmed i Nåder föreslagit äfven den ändring i 12 Cap. i §. 2 mora. Rälleg. B., sådant det lyder i Kongl. Förklarin - 164 Exp. Utsk. Förslag till tind. Skrif». N:o 3^5. gen den io Sept. i8a3, alt i stället för orden; “kommer hvarken kärande eller svarande å landet innan Tingets slut, eller i stad innan rättegingslimman ute är, bote hvarthera dubhell;“ må sättas: “kommer hvarken kärande eller svarande å landet innan Ilärads-Tingets slut, eller i stad innan Rällegåugstimman ute är, höte Lvarlhera dubbelt.15 Vid öfvervägande af denna Nådiga Proposition hafva R.
i anställas som telefonister eller telefonister samt med framdeles kunde blifva i allmänhet hos bolaget rätt för en hvar af nyantagna medgifna, dem att vid ifrågavarande tillsättning af bättre aflönadc platser vid telefonverket henne skulle tillgodoräknas jämväl den förtjänst, som kunde böra henne tillkomma på grund af hennes förutvarande tjänstgöring o c h hennes därvid ådagalagda s k i c k - lighet. * Vårt s o m m a r b o fingo m e d rätt att tillgodonjuta de förmåner, som nu voro det verkligen är — innor de sökandes lämplighet beslöt styrelsen, att 26 ännu en lång drakskepp tjänstgöring, tagna. ett återrande vatten, på hvilket han skall upphört med med att j a g har svårt att min. Men med högtidliga om det allvar så d j u p t, För dc telefonisterna. V i d sammanträde m e d allmänna En åt författning o m inrättande af en arbetsbyrå upp. jag ytterligare strejkande tillsattes en komité. Vidare utsagos golfvet. — För förklarar Därvid antogs efter långvavårbelysning. Många af Iduns läsarinnor ha nog, liksom jag, o m vårarne sträckt i väg åt olika kanter af vår härliga skärgård på spaning efter en lämplig sommarbostad, och vi veta litet hvar, huru så- dana presentera sig på vårsidan. Man måste verkligen ha rik fantasi för att en mulen o c h gråkall dag k o m m a in i en af vinterkylan uppfylld villa och tänka sig, att » här skall blifva ljufligt njuta af sommar, sol o c h luft. » Men ej nog m e d att verandaluckorna äro för och göra dystert — huru ser det väl ut i rummen för öfrigt? J o, alldeles s o m efter nyss slutad inpackning af glas, porslin m. m.; papperslappar, halm o c h dylikt kringspridt öfverallt! Och så har man gått ifrån det. Nycklarne äro naturligtvis medtagna till staden, eftersom åtskilligt husgeråd är kvarlämnadt till nästa år, då meningen var att k o m m a tillbaka. Nu, då våren nalkades, omöjliggjordes d o c k måhända detta för mången af en eller annan orsak.
Ofta sågs han med läkareböcker i händerna och då han ej hyste förtoende för Teresas läkare erhöll han af hennes man tillåtelse att efterskicka professor Aglietti från Venedig, hvilken ansågs mycket skicklig och var Byrons personlige vän. Under dennes vård och det välgörande inflytandet af sinneslugn och lycka började tillfrisknandet snart. Redan den 20 Juni skrifver Lord Byron följande till konsul Hoppner: ”Jag skref til er från Padua, från Bologna och sist från Ravenna. Jag finner min ställning ganska behaglig men saknar mycket mina hästar ty här är god teräng för ridt i omnejden. Jag kan icke bestämma någon tid för min återkomst till Venedig, det må bli snart eller sent – eller alldeles icke – det beror helt och hållet på min lilla diktatrice, som jag fann sängliggande på fullt allvar med hosta, blodspottning etc. hvilket allt nu minskats. Alla i hennes omgifning voro fast övertygade att hon aldrig skulle komma sig; – de misstogo sig likväl. Mina rekommendationsbref voro af nytta så till vida som jag använde dem, och jag tycker både om stället och menniskorna men besvärar icke de senare mer än nödigt är. Hon sköter sig utmärkt, men om jag en vacker dag råkar att få en stiletto i sidan skall det icke förundra mig. Honom kan jag alldeles icke förklara, han besöker mig ofta och tager mig med sig i en vagn med sex hästar för. Sanningen synes vara att han är fullkomligt beherrskad af Henne – och så är jag. Folk veta icke hvad de skola tänka om oss ty han har varit svartsjuk på alla sina hustrur – detta är den tredje. Enligt Ravennesernes utsago är han den rikaste af dem men icke populär. Var af den godheten att utan dröjsmål eller uppehåll sända Augustine, ekipaget och hästarne till Bologna annars förlorar jag snart den smula förnuft jag har qvar. Glöm icke detta. Mitt kommande, gående och allting beror helt och hållet på Henne, just som Mrs Hoppner förutsade med verkligt qvinlig spådomsanda. Hvilken nedrig varelse ni är, som icke skrifvit till mig!” Till Mr Murray i London skrifver han några dagar senare:
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som vid föregående Riksdagar blifvit stadgadt, angående användandet af då öfverblefna exemplar utaf enahanda handlingar, anser sig Stats—utskottet böra hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att ej mindre de för sådant ändamål afdragne 400 exemplaren, än äfven alla vid Riksdagens slut hos Expeditions-utskottet befintliga och samma Utskotts arkiv icke tillhörande, kompletta bill mgs-samlngar, sedan de blifvit häftade, skola till Rikgälds-kontoret aflemnas och derstädes, med iakttagande af. nedanstående bestämmelser, dels förvaras, dels tillhandahållas och utlemnas, nemi.: a) minst sex exemplar böra afmattas till framtida förvarande uti nämnde kontor; b) 114 exemplar, eller det vid 1840 och 1841 års Riksdag bestämda antal, med tillägg af ett exemplar för den derefter inrättade Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, samt ett exemplar för Fångvårdsstyrelsen och ett lör Låne-kontoret i Wisby, böra, uppå vederbörliga reqvisitioner, utdelas till Statsrådets ledamöter, Statsdepartementernes expeditioner, Högsta Domstolen, Holrätterna, Kollegierna, jemte statens öfriga i hufvudstaden befintliga embetsverk S/als-L/s/tallels Memorial, No 325.
I morgon lördag gifves den första symfonikonserten för säsongen under anförande af hr Vilhelm Stenhammar, som då för första gången dirigerar hofkapellet. — Fru Sigrid Arnoldson kommer att begynna ett nytt gästspel å k. operan härstädes i nästa vecka. Biljettprisen lära bli väsentligt lägre än vid det förra gästspelet. — Under inöfning att under den närmaste tiden gifvas är den populära operan » Muntra fruarna i Windsor » med hr Johannes Elmblad som Falstaf. Det blir alltså den första roll, i hvilken den framstående konstnären härstädes kommer att uppträda efter sitt anställande som förste regissör vid k. operan. — Fru Matilda Linden, som kontraktsenligt från midten af denna månad åtnjuter tjänstledighet, afreser i slutet af veckan till Göteborg för att därstädes uppträda som Carmen, Orfevs och Nancy (i » Martha »). Södra teaterns senaste program är af roande beskaffenhet. Den lilla enaktspjesen, » Hummern » af E. Gondinet, är ett äkta parisiskt förspelsskämt, frivolt, men lustigt. Tyvärr fuskar hr G. Lundberg illa bort hufvudrollen, men hrr Lambert och E. Wagner samt fröken Hjort göra sitt bästa att i de öfriga ge ersättning. Följer så som piece de resistance L. Varneys operett i 2 akter » De små lammen ». En graciös och täck musik och en srnånäpet kostlig libretto känneteckna detta alster af modern fransk operettkomposition. Synnerligen käcka och lustiga äro fröken Ohlsson och fru Lambert som ett par tjufpojkar till skolelever och medlemmarna af den kvinnliga pensionen » Oskuldens lustgård » äro samtliga intagande täcka. Hr J. Hagman och fru M. Bergström bilda ett drastiskt par som de resp. skolornas ej alltför respektingivande ledare. Några större vokala fordringar får man visserligen ej ställa K. J uvelerare ANDERSON 1 Jakotostorgf 1. 331 på utförandet — samtliga de uppträdande kunna som sångare närmast betraktas som dilettanter — men genom det dramatiska utförandet blåser en fläkt af godt humör, som åtminstone på premieren tog publiken med sig. blå.
Hjärne har behagat finna motsägelse i mitt yttrande; jag är likväl ej nog lycklig att hafva kunnat följa hans tankegång tillräckligt, för att fatta hans bevisning, än mindre, huruvida han lyckats vederlägga mig. Han har talat om grannlagenhet. Detta är ett ömtåligt ämne, och jag ber att i minnet få återkalla, att då vid en föregående riksdag R. o. Ad. skulle öfverlemna Ridd.Ordn. till Konungen, uppstod fråga, om den skulle, på sätt förut öfligt varit, lemnäs till stadfästande. Man fann detta sätt ej nog grannlaga, och skrifvelse afgick med begäran till Konungen, att han ville bifalla den af R. o. Ad. beslutade nya Ridd.- Ordn., i fall han icke fann densamma stå i strid med grundlagen; men hvartill detta ledt, har man sedan erfarit. En af Konungens rådgifvare har nämnt om ynglingaåldern, med en slags hotelse om hvad som kunde inträffa i mannaåren. Jag minnes ännu de menlösa tider, då man var barn, och det fägnar mig, att vi åtminstone kommit till ynglingaåren. Hr Stuart: Jag ämnar icke göra Hr Rosenblad sälskap under den oförmodade utflygt han nyss företagit, och derivid han ingått uti en vidlyftig afhandling om R. St:s för nu förevar, frågas bedömande helt och hållet främmande beslut, angtde valörerna af Bankens sedlar och föreskrifterna för Discontens förvaltning m. m.; men jag har ansett mig böra förklara, att hvad som blifvit dels af honom och dels af andra talare anfördt, till ådagaläggande af oriktigheten uti BancoUtsk:s förfarande, icke förmått i någon mån rubba min redan yttrade öfvertygelse, alt Utsk. uti ifrågavar. hänseende handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med de för riksdagsärendernas behandling antagna och stadgade former. Jag fortfar således att hysa den mening, att Utsk. uti dessa former äger ett tillfyllestgörande försvar för sitt handlingssätt. De oriktiga och missledande uppgifter, som Hr Rosenblad tillvitat mig, torde lätteligen kunna förklaras genom ett icke ovanligt missförstånd å hans sida af hvad jag yttrat. Gr.
Flätorna föllo ned på axeln, jag stod orörlig och djupt rodnande. Bönfallande såg jag upp — så tyst, så skrämmande tyst öfverallt, blott bäcken porlade och porlade, tills alla tankar domnade. Då sträckte du ut dina armar. Var det »kom» du hviskade? Jag har aldrig vetat det, dock hörde jag ordet någonstädes ifrån. Men ditt ömma, ljusa leende, det såg jag, din mustasch som lätt skälfde, dina ögon, som svartnade. En yrsel betog mig, en gränslös kärlek, den svepte in dig, mig, allt i ett flor — hade jag älskat mindre skulle jag kunnat kasta mig, öfverdådigt som ett barn, i din famn. Nu vågade jag ej, vågade ej tro, att det var kärleken, som räckte sina armar — kunde ej bjuda ut min egen kärlek, så kallade jag det. Jag blef stel. »Koketteri» hade man varnat mig för, en kvinnas blygsamhet gör henne ju dubbelt åtråvärd. Du stod kvar. Jag vände mig om och sade — lät det naturligt? Jag tror nog det. — Då puffar jag er bara i vattnet. Hvarefter jag balanserade ut på små kiselstenar, vätte mina fötter, kände förtviflan — och du kom efter, blek och stum ... O mins du? Ett enda litet språng — och jag hade lefvat mitt värkliga lif, kort eller långt, sällt eller osällt — dock mitt lif. I skymningen var det och de gamla hvilade därinne. Jag satt vid pianot och spelade sakta och bredvid stod du. Mitt hjärta sved af ångest, ty dagarna ledo och vi skulle skiljas. Älskade du mig, älskade du mig — värkligen? Då hörde jag dig säga halfhögt, medan du piskade noterna med ett strå: — Hvarför skulle inte jag ha rätt att sjunga ut, jag som andra — hvarför? det är löjligt. Förtviflan grep mig — lik aningen om själfva ursmärtan. Det flög igenom mig en vild tanke att bryta ut, att i lidelsefull gråt handlöst kasta mig öfver tangenterna.
Af handlingarne inliemtas i öfrigt, att sökandernes uppgift om Wisingsöhemmanens obetydlighet och om de utskärningar, som af Wetlern förorsakas, blifvit vitsordad ej mindre af Kongl. Maj:ts Belallningshafvandes i Jönköpings Län uti dess i ämnet afgifne underdåniga utlåtande, än äfven genom ett af sökanderne företedt, utaf Kyrkoherden P. Ekman, Comminister J. P. TUerner, Slotts-Fogden och Krono-Länsmannen C. F. Uggla samt af Planteuren vid ekeskogs-anläggningen på Wisingsö, G. Berg utgifvet betj'g, innehållande: ”att hemmanen äro ovanligt inskränkta, icke större än många torplägenheter på andra ställen, att de icke hafva ängar eller betesmarker till nödtorft, att skog icke finnes, ej till det minsta behof, och att åkern ofta icke ”gifver 3:dje kornet öfver utsädet”; och hafva så väl Kongl. Majrts Befallningshafvande i Jönköpings Län som Kongl. Kammar-CoUegium, med erkännande deraf, att både billighet och allmogens behof fordrade, alt någon lindring komme densamma till godo vid betalningen för deras dagsverken, hvilka de hittills, utan klagan, in natura utgjort, tillika föreslagit, att lösen för oftanämnde dagsverken må bestämmas till hälften af Länets markegångspris å ett drängedagsverke. Hvad sålunda förekommit och handlingarne vidare innehålla har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuruväl Kongl.
Dessa Den 19 Octobcr. 209 Dessa luslresor gåfvo honom anledn. alt till stöd för sin ansökning andraga: ”det han hoppades genom den kännedom han inhemtat om det ena landels mäktiga ungdomstrefnad och det andras uråldriga förfining hafva samlat en verldskännedom, med hvilken han skulle kunna stå fäderneslandet till tjenst.” Ansökningen remitterades till statsberedningen. Hon utlåt sig, att, då för den sökta expectans-lönen ingen tillgång funnes, hon dock trodde sig böra tillstyrka, att Bergius, såsom en skicklig embetsman, vid sig yppande ledighet af något för honom lämpligt embete, torde böra komma i nådig åtanka. Bergii vältalighet hade sålunda sin effect. Man ser häraf, att embetsmannaskicklighet kan förvärfvas i colonien. Slutligen tror jag mig böra fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att, såsom af ett 1812 års Statsölsk:s utlåt, är att inhemta, Svenska Kronan visserligen en tid bortåt endast haft förluster att vidkännas i och för coloniens förvaltning, men att co lonial-intraderne nyss börjat något repa sig, då det 1812 kom i fråga att afsöndra colonialstyrelsen från Sveriges drätsel och administration. Delta såsom mycket annat colonien ronde är ganska lärorikt, och bör som sådant ej försmås. Jag anhåller, alt detta mitt anförande må få åtfölja remissen lill Stats-Utsk. H. Ex. II r Gr. o. Landtm, lillkännagaf, det han ej kunnat riktigt höra hvad Hr Brummer nu anfört, och hemställde derföre, att med beslut om remiss af detta anförande måtte få anslå, tills prot. för denna dag blcfve justeradt; hvilket bifölls. Föredrogs Exp.Utsk:s under N:o 10 afgifna, d. 17 dennes f. m. på bordet lagda förslag till R. St-.s tind. skrifvelse, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om upphörande af dess tvenne röster i Högsta Domstolen.
Då vid 1800 års Riksdag BondeStåndetlemnades tillåtelse att inträda i BancoStyrel. sen och deltaga i denna Inrättnings förmåner, skedde sådant under det uttryckliga vilkor, att BondeStåndet afsade sig allt anspråk, som kunde förorsaka någon rubbning i de förmåner, som dc öfrige Riks - Stånden under hundra 272 Den 2 5 Maji de år, haft sig vid denna Inrättning förbehållne. Jag vet då ej, huru det är möjligt, att förevarande fråga kunnat innom Bonde-Siåndet väckas, och jag anhåller derföre om Hans Excellence, Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition på afslag af Betänkandet. Jag får äfven förklara, art jag anser denna fråga vara antingen en Privilegii-sak , eller ett emellan Ständer upprättadt Contract ; i förra fallet kan en rubbning ej ske utan Kidderskapets och Adelns medgifvande; i det sednare ej utan de Contraherandes ömsesidiga bifall. Jag får af dessa skäl bestrida all ändring i hvad hitintills varit stadgadt, såsom skadligt för vårt Stånd, utan att för det Allmänna medföra någon nytta. Friherre Hjerta, Fredric’. Då nu en värd Ledamot, Herr Rothlieb, uppläst innehållet af de anmärkningar, som här t-,11 återremiss föranledde BancoUtskottets första Betänkande; så och ehuru jag, iförhoppning på gillande af nu i frågavarande Betänkande, medgifvit, att ej äska Handlingarnas uppläsande, yrkar jag nu, att Utskottets sednare Betänkande måtte uppläsas , såsom innefattande ett nöjagtigt besvarande och grundligt vederläggande af de utaf Herr Rothlieb åberopade anmärkningar. Med fullkomlig öfvertygelse om den fö» reslagne Den 25 Maji. 273 reslagne Befordringsgrundens företräde för dea hitintills och ännu gällande, har jag i Ut. skottets afgifne Betänkande instämt, men lin ka med de öfrige detia Stånds alla Leda möter, förbehållit oss. att Ridderskapetg och Adelns begifvande borde föregå beslutets fattande.