Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då du har mera hopp, förtappade! Som utur djupets nöd, förtviflansfull, Kring verlden ropar: Finnes väl en Gud, En Frälsare, som evigt sig förbarmar? Ty sagdt är: Himmelriket lider våld, Och den som beder, honom skall ock gifvas, Och den som söker, han skall också finna, För den som klappar, honom skall upplåtas, Och för de trängtande, de fattiga Predikas skall Guds Evangelium. Predikare af Herrans vägar! Gif oss Af lifsens ord, – som läskar själen mera, Än tyngda blomman friskas opp af daggen, Än ödemarken gläds af himlens tårar, Som strömma ned förbarmande till jorden, Att hon må åter bära goda frukter. Ej främmande Du är oss, Öfverherde! Ur våra leder först Du har gått ut. De unga slägten, som här vexlat sedan, (Ty ungdom ej på denna strand dör ut) De alla känna Dig och hört Ditt ord – För mången af oss söngs Din sång vid vaggan, Och i dess bön välsignelse gjöts ned – En faders och en mors välsignelser Utöfver allt dem kärast är på jorden, Välsignadt vare hädanefter ock Ditt ord, Ditt verk! – Upptag oss vid Ditt hjerta! Då våra hjertan hälsa Dig i dag: Välkommen åter! Pietas. Gravissimum et sanctissimum nomen, fundamentum omnium virtutum. Cicero. Om vissa fenomener, från sedlighetens sida betraktade, nödga oss att tillskrifva menskliga naturen ett slags radikalt ondt, en arfsynd; så synas andra hänvisa äfven på en mensklighetens arfdygd. Vi skulle vilja räkna böjelsen till vördnad för en sådan. Den är ett källsprång till allt godt i menniskan. De gamle kallade det Pietet. Brute det, såsom genom ett under, på en gång fram hos alla menniskor, så komme jorden ock åter till hälsa från allt det onda, hvarmed hon nu synes oboteligen belastad. Goethe. Ungdomen har behof att respektera något. Denna känsla är principen till alla dygdiga gerningar, till allt, hvad som förstorar och upphöjer den menskliga existensen.
För min del vågar jag icke anticipera på Ridderskapets och Adelns beslut, och vet icke, hvarföre man ej kan tänka sig, att Herr Hjertås Contra-proposition vinner likaså väl, som Friherre Cederströms, så vida icke Herr Hjertås förslag i sjelfva verket befinnes vara sådant, att det aldrig kan antagas. Herr Printzenskjöld: Till svar å Grefve Posses sednasle yttrande får jag förklara, att jag lika litet, som Herr Grefven, tilltror mig kunna anticipera på Ridderska - Den 29 September, *79 ■ pets och Adelns beslut; men då jag här hort så många Talare nästan enhälligt yrha bifall till Friherre Cederströms förslå»; må det förlåtas mig, om jag deraf hämtat anledning alt befara, det den afbemälte Friherre yrkade Contra-proposition af Ståndets pluralitet bifulles. • *. Herr Ribbing: Då det icke lärer vara möjligt, att alla blifva nöjda med de tvenne Contra-propositionerna, hemställer jag vördsamt, i likhet med hvad Grefve Cronhjelm för en stund sedan yttrade, om det icke vore lämpligast, att genast företaga votering öfver Utskottets preliminära hemställan, som annars vid den sednare voteringen skall blifva Ja-proposition, och att, i händelse Nej vinner, låta beslutet bero på särskild öfverläggning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom nyss framställde Yoterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan half till 11 e. m. och befunnos vid voteringens slut, klockan half till 12 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad , samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: 43 H. I9* Den 29 September. 1 ' , } > Ja — 47* Nej — 76.
Preste-Ståndet väljas genom electorer, och icke af hela Ståndet samfäldt, är redan igenom Riksd[ags]-Ordn[ingen]s 28:de § afgjordt samt synes vara på goda grunder stadgadt. Deruti kan ej ändring utan i föreskrifven ordning sökas; och om någon proposition derom skulle göras, kan jag, för min del, ej annat än aldeles afstyrka bifall dertill. Hvad åter sättet att välja desse electorer beträffar, hvaröfver olika meningar upstått, då, såsom det påstås och äfven är troligit, det ena valsättet ej är lika förmånligit som ett annat, så kan det ej vara indifferent, hvilketdera som antages. Skillnaden bör väl bestå uti mera säkerhet vid det ena sättet än vid det andra att erhålla goda val eller tjenliga personer till Utskotten; detta åter intresserar alla de öfriga Stånden lika mycket som Preste-Ståndet; och om det vore ett sätt, som troligen lät detta goda ändamål förfelas, så borde Preste-Ståndet naturligtvis icke hafva rättighet att till allmän skada vidtaga det. Hvarje anstalt eller organiserings-sätt innom ett Stånd, som kan verka på de allmänna ärendernas bättre eller sämre gång, hörer till alla Ståndens bedömmande. Således, t. ex. om Ridderskapet och Adeln icke sjelfve vidtagit tjenliga steg för uppbäfvandet af classificationen inom dem samt af denne classifications verkan vid ärenders afgörande, så är min tanke, att de öfrige Stånden hade kunnat yrka detta upphäfvande, 1 Jfr ofvan sid. 36. / 40 Den 4 September 1810 Det skulle kunna gifvas flere sätt eller grunder för electorers väljande i Preste-Ståndet, t. ex. att en elector valdes» af hvarje 3:dje eller 4:de person i Ståndet, efter den ordning, hvaruti Ledamöterne antecknas. Eller att Ståndet härföre indelades i visse andre flockar, såsom efter bevillnings-summan, eller efter pastoraternes hemmantal, eller efter Ledamöternes värdigheter, decorationer etc.
Oaktadt sin lågmäldhet tycktes rösten väcka hos henne de obehagligaste känslor. Hon skyndade ned ur fönstersmygen och fäste en mönstrande blick på talarens torra, skrynkliga anlete. — Det var länge sedan vi sist sågo hvarandra, Ers ärevördighet, — sade hon stelt, — ja, må hända allt för länge sedan, för att jag väl skulle minnas Er stämma. — Och dock lär Ert samvete, ädla dam, i sjelfva verket aldrig kunna glömma den! — Hafven I kommit hit, magister Olaus, för att förebrå mig något af det som händt, så bören I icke glömma, att jag förr en gång låtit föra en prest från min klädningsfåll. — I glömmen dervid, ädla dam, att den prest, som nu står framför Er, icke är samme stackars yngling, som I dåraden med falska blickar och hycklade leenden, att han icke mera är det barn, som I sågen, när det tog sina första staplande fjät i en ondskefull och syndig verld, utan snarare en gubbe, hvilken är redo att blicka ut öfver ett evigt blifvande... — Vår Herre skall en gång döma mellan oss, mäster Olaus — sade grefvinnan stolt. — I borden dock minna på, att jag var ung, då vi sist talades vid, och att fattig djekne icke bort blicka upp till adlig jungfru. — Fattig djekne? — upprepade magister Olaus och hans röst darrade. — Var det då kan hända ett orent hjerta, som talade till den högborna jungfrun, eller var det okyskt tal, som fångade henne i förförelsens garn och kom henne att smyga sig ned ur de mörka, guldskinnsklädda salarne ut bland grönskande ängar, bland solsken och fågelsång, eller var det något annat denne djekne kräfde, än det hon gerna gaf? — Mäster Olaus! — Nej, för visso ej, Aurore Dohna. Ransaken blott Ert hjerta Hm! Det var en lugn, fridfull sommarqväll. Månen stod full öfver skogen och glänste i de näckrosfylda dammarne.
Likaså uppmätes mäskvärmare, der sådan finnes, till hela sin rymd, med afdrag af derigenom gående rör. l)å pannan, som är försedd med aftappningsrör, uppmätes, skall tappen eller vridhanen insättas och intet afdrag för rörets innehåll ega rum. § 17. Med undantag af taekjernspannor, skall på alla pannor och dertill hörande hatt eller stängselskifva, lösa hattrör, lösa pannebröst, rektifikations-apparater och mäskvärmare, ehvad dessa sistnämnda äro af metall eller träd, justeraren å hvarje af dessa delar med stämplar utmärka initial-hokstäfverna af sitt namn, årtalet, då uppmätningen skett, nummerordningen flir arel ä den redskap, som stamp lingen undergår, samt derjemte å pannan redskapens uträknade pannerymd. Stämpeln på panna anbringas a halsen eller dess öfversta del5 på de öfriga ofvan uppräknade delarne ä de ställen, der den blir väl synlig, utan att skada redskapen. § 18. Justerare, som, för att mäla och stämpla bränvinsbrännings-redskap, kallas från sitt hemvist af enskild man, åtnjute derför af denne sistnämnde resekostnadsersältning och arfvode, såsom för andra embetsförrättningar. Kallas han äter tili Bevil/nLagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 47 uppmätning och stämpling af flere redskap på ett och samma ställe eller i by eller socken, der flera redskap vid ett och samma tillfälle af honom kunna mätas och stämplas, tillkommer honom resekostnads-ersältning och arfvode endast såsom för en resa, jemte den serskilda betalning, som han bör erhålla, då mätning och stämpling skor i hans hemvist. Sker mätningen och justeringen å det ställe, der justcraren hor och vistas, uppbäre han sex runstycken för hvarje kanna, som den mätna och stämplade redskapen innehåller. Erforderligt handtlangarebiträde vid förrättningen må justcraren kunna af panne-egaren äska; men med behörigen justerade och krönta målkäril bör han sig sjelf forse.
Om brott mot offentlig Myndighet. Utskottet anser 3 § böra sammanföras med den i:sta i detta kapitel. Den förra innefattar nemligen endast en difinition eller närmare bestämmelse af hvad med embetsman, som i den senare nämnes, förstås; och denna bestämmelse synes alltså lämpligast deri hafva sin plats. Att i lag inlägga stadganden, hvilka blott innefatta difinitioner bör så vidt möjligt är undvikas. Då deputerade vid markegångssättning böra åtnjuta lika skydd vid utöfning af deras åliggande, som ledamöter i taxeringsoch pröfningskommitteer, har Utskottet funnit en bestämmelse derom böra inflyta i 4 §. Statens väl är i hög grad beroende på utöfningen af de befattningar, den uppdragit dess embetsoch tjenstemän; men derföre måste ock Staten skydda de senare i fullgörandet af deras uppdrag. De brott, som emot desse under sådana förhållanden föröfvas, hafva jemväl alltjemnt varit af våra lagar allvarligen bestraffade. Så stadgas i 18 kap. 8 g Missgerningsbalken, att hvilken, som bär hugg och slag ä någon domare eller Konungens embetsman i embetsärende eller hämnas derför å honom, håfve förverkat lifvet. Det medgifves visserligen att häri. ligger en långt drifven stränghet; men å andra sidan kan icke förnekas, att det vore en vådlig mildhet att stadga, det man hädanefter kan dräpa en embetsman i och för hans embete utan att förlora annat än personlig frihet. I denna händelse anser Utskottet den brottslige äfven framdeles hafva gjort sig förfallen till dödsstraff. Det är väl sannt att man ej utan i högst trängande fall bör använda denna påföljd; men, enligt Utskottets öfvertygelse, inträffar ett sådant fall, då embetsmannen dödas i och för utöfningen af sitt kall. Om t. ex. en anklagad, missnöjd med domarens åtgärd, dödade denne på domstolen, synes en sådan gerning vara för Statens säkerhet så farlig, att den ej kan försonas med mindre än lifvets förlust.
Skulle den vinna tillämpning, vore först nödigt att fastigheters gränsor, förmåner och besvär sä bestämdes, att visshet om deras värden kunde med lätthet erhållas; och således att reformen i inteckningsväsendet föregicks af ett ordnande utaf fastigheterna. I alla hänseenden vore den dessutom ej användbar, t. ex. i det fall att ett hemman eller serskild fastighet, som är intecknad, sönderstyckas och kommer i flera händer, och det synes jemväl, som skulle ändamålet kunna vinnas genom en sådan modifikation i solidaritets-principen, som nu är i fråga.” Genom denna sista mening hoppar LagUtsk. tillbaka till sin åsigt, men uti det föreg:de resonnemanget, ådagalägger LagUtsk., efter som det förefaller mig, pä ett öfvertygande sätt, att här är fråga om ett ingrepp uti personers fria rätt att göra aftal. Om den nu föreslagna förändringen skulle antagas, så skulle ett aftal emellan personer icke mera vara gällande efter de reglor, som de sins emellan öfverenskommit, utan aftalet dem emellan, i afseende pä deras inbördes rättförhållanden, skulle undergå jemkningar, oberoende af deras frivilliga medgifvande. Detta är ett förfarande, som jag skulle Den 15 Augusti. 237 tro, icke är fullt rätIsenligt. Der aftalet anses lagligt, måste man äfven efter hvad det vill synas mig, låta dess följder utveckla sig. Då en person erhållit inteckning uti åtskilliga fastigheter med rättighet att af desamma söka sin godtgörelse, så kan jag icke finna något skäl hvarföre denna hans rättighet skulle förändras eller rubbas derigenom, att egaren af fastigheten finner för godt att dela egendomen och försälja större eller mindre delar deraf. Det är likväl uppenbart, att efter den föreslagna nya lagen skulle i många fall vid sådana händelser svårigheter för fordringsegaren upsla. Han får icke, såsom förhållandet nu är söka ut sin fordran ur hvilken del af egendomen han behagar, utan måste utsöka den delvis efter den på grund af taxeringsvärdet bestämda normen, och i händelse brist hos någon delegare upstår, för denna brist återgå till hvar och en af de öfrige delegarne, samt i händelse äfven hos en eller annan af dem, brist skulle visa sig derföre söka sin ersättning hos de återstående i mån af deras serskilda andelar.
Ehuru nu tiden icke medgifvit att från Riksgälds-kontoret infordra nödiga upplysningar för alt utröna om och i hvad mån Riksgälds-kontoret må kunna, utan att begagna den sålunda medgifna upplåningsrätten, under den närmaste tiden bestrida de utgifter, som blifva en följd af det särskilda kreditivets anvisande, är Utskottet fullt öfvertvgadt att Fullmägtige, derest sådant erfordras, skola kunna, med begagnande af denna rätt, ulan alltför härda vilkor, genom inhemsk upplåning på kortare tid, anskaffa de bärtil! behöfiiga medlen. Men då Utskottet hyser denna öfvertygelse, är Utskottet jemväl af den lanke, att nödiga tillgångar lill bestridande af den för en sådan upplåning erforderliga ränta oell kapitalal betalning böra af Rikets nu församlade Ständer anvisas. Utskottet delar i detta afseende den af Rikets Ständer vid föregående riksdagar uttryckligen uttalade åsigt, alt återbetalningen al medel, afsedda för ändamål af nu ifrågavarande beskaffenhet, ingalunda bör under en längre tid utsträckas, utan böra tillgångar till likviderande af en för sådana ändamål åsamkad skuld anskaffas genom ökad beskattning, lagd på den närmaste framtiden. Med tillämpning af denna åsigt liar Utskottet trott sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, för betäckande af de utgifter Riksgälds-kontoret i följd af ifrågavarande kreditiv får vidkännas, åtaga sig en särskild årlig beskattning af 1,000,000 R:dr, intilldess beloppet blir til! fullo betald!, och hvarigenom följaktligen för åren 1864, 1865 och 1866 skulle erhållas en inkomst af tillhopa 5,000,000 R:dr, motsvarande hvad som erfordras för sjelfva kapitalsummans godtgörande.
Italien, sorn haf hela Afrikanska kusten att hemta spannmål ifrån och ett alltid segelbart haf, kan snart afhjelpa brist, om den skulle inträffa, Jag har äfven hört jemförelse emelian Norrige och Sverige. Äfven denna är olämplig. Danmark har alltid öfverskott af säd , och närheten gör att det alltid kan afsätta till Norrige , sorn alltid har behof af spannmål. Antingen måtte man finna, att Regeringen ej behöfyef disponera creditivet af en million^ eller ock matte den få disponera det så, att den har vara och icke blott penningar. Jag hemställer, hvilket sorn är förståndigare, att i goda af Uppköpa epannemåt innom landet för godt pris, och förvara den ellef att vid missväxt och då Sädén biifver mycket dyrare,- lemr.a åt handlande, att kasta börrt penningarne åt Utlänningen. SockneMagazinftr hafva i alla tider funnits i hela Riket, och torde ktarina lemna upplysande exempel. Undsättningen derifrån lemnäs ej mot contant, utan emot ranta i säd. Förvaltarns, utan att heta KammarRId , aflönas i spannemål, Én större Magszinslnrättntng kunde vära inrättad på samma vis , och skulle då vara en välgerning för landet. Den kunde, såsom de fleste SockneMagaziner, uppgå till 2 å 300 procent mot första insättningen» Men skall en million ben ä.- Öctober f. rit. Öuponeras af Regeringen, så miste det ske på sådant sätt, att man i goda år upphandlar och lägger i förlag. Hufvudfrågan är ej här, att protegera Vissa corporationer. Hans Excellence Herr Grefve Mörner i Jag har funnit i dag, äfvensom flere gånger, att jag ej haft den lyckan att göra mig begriplig. Jag har från första början förklarat, att jag icke ansåg frågan vara om någon fortsatt spannmålshandel å Regeringens vägnar. Jag har alldrig ansett en sådan böra drifvas, och förklarar det Omöjligt, med det inskränkta creditiv af en mil - lion , som blifvit anslagit.
Det måtte vara helt naturligt, att jag tror mig hafva ifrat för en rättvis sak, och då StatsRf det utan tvifvel är af samma tanka, så uppkommer den slutsats, hvilken efter mitt begrepp utgjort Konungens Rådgifvares förnämsta och h ligaste pligt att förekomma. Rättvisa och billighet utgöra snart sagt en oemotståndlig dragningskraft för det allmänna omdömet; och jag vill ingalunda med Konungens Rådgifvare ingå i någon delaktighet af medverkan till ett resultat, hvartill det, emot Konungens tanka» skiljaktiga StatsRåds-Protocollet säkerligen skall föra det allmänna omdömet uti denna sak. Mig måtte det icke kunna förtänkas, om ifrån de rådgifvare-åtgärder, sorn så omisskänneligen ådagaläggas, jag skulle taga mig anledning, att ytterligare stärka mig uti min öfvertygelse, i anseende till egenskapen af de rådslag, hvilkas verkningar jag bedömmer, utan att rådslagen kommit till min kännedom. Jag anser mig icke tillständigt, att bedomina afsigler, men har vid detta, likasom vid andra tillfällen, icke trodt mig utan anmärkning ki ma lemna ett resultat af så betänklig beska.lenhet som detta. Jag sammanfattar mine i ågier öfver sjelfva volancefrågan, uti yrkande att, i händelse vapenöfningarne icke skulle genom allmänna medel uteslutande komma att bestridas: D e ii 26 O c t o b e r f. in. 77 1:0
Hvar och 'en af Huset lärer finna, att efter den sista talaren föga lärer vara att säga, som kan upplysa ämnet. Jag får således blott inskränka mig att gora några anmärkningar vid de serskildte svar, som närmare röra Herr Grefve Mörners påminnelser vid Friherre Rudbecks motion. Då Ridderskapet och Adeln i dag saknar Grefve Mörner bland sig af en för honom högst sinarp tande orsak, den nemligen att han förlorat sin mor, anser jag som en pligt att tala till hans försvar. Hvarken Grefve Mörner eller någon annan har velat neka att ju en penningeförlägenhet existerar. Somlige hafva deraf velat gö_ ra en förebråelse åt den så kallade Ministéren, ätt den icke för Ständerne framställt detta tillstånd. Detta är ej förhållandet; Regeringens ledamöter bafra ej' något intresse att dölja sa - Den 10 Februari!, kernas skick. Regeringen kan ej frukta att der.’ före blifva ansvarig. Om en öfverproduetion orsakar prisens nedsättning och svårighet för landtmannen att afyttra sina produeter: icke är det Regeringens fel? om en stagnation i handeln orsakar svårighet i transactioner man och man emellan: icke är det Regeringens fel? om Skråandan hindrar enskilta att utveckla sin näringsflit: icke är det Regeringens fel? Om personer finnas, sorn missbrukat ett antaget fritt Discontsystéme, om sönerne nu få plikta för fädernes misstag: icke är det Regeringens fel? Vist kan man klaga öfver den hastiga indragningen af FilialDisconterne: men icke är det Regeringens fel? Således har Grefve Mörner såsom Regeringens Ledamot ej haft något skäl att dölja förlägenheten; och än mindre, tror jag, liar han skäl dertill som enskilt man, I öfrigt är jag alldeles ense med de Herrar hvilka ansett en allmän näringsfrihet blifva nödvändig och den allmänna credilen böra upphjelpas.
Särskildt såg man henne ej sällan spränga fram vid hans sida under de manövrer, som på 1860-talet företogos i Skåne, Vestergötland o. s. v. Hon var då ofta klädd i en dräkt, som öfverensstämde med den uniform, konungen bar, och det högresta konungaparet erbjöd vid dessa tillfällen en ståtlig anblick. {jag pröfvat HfvetS stormar också D mången dust under lustrcr sju, ' Och äfven jag skall i morgon gå ^Ätt prof va mot dem en dust ännu. Nyårsönskan. Nyårsnatt. c Seminariet för huslig utbildning. &gt; GÖTEBORG 4 af slikt skämt, äfven om ordalydelsen däri säges vara oskyldig. De finaste hjärtesträngarne blifva ostämda vid en sådan grof beröring med det låga och simpla, och den inre människan förlorar lätt örat för lifvets skö- naste harmonier, för samklangen emellan den mänskliga och den gudomliga kärleken. Och därmed går äfven den högre uppfattningen af äktenskapet, såsom varande en af Gud helgad stiftelse, förlorad; dörren blir öppnad för vare sig en Tolstois munkfantasier eller den s. k. fria kärlekens läror, båda lika osunda och ofärdsbringande för samhällslifvet. Genom en urvattnad eller rent af förvänd uppfattning af äktenskapet inledes en massa förbindelser, hvilka i några fall få form af fo-olofning, men genom vana fått sin riktiga ironiska benämning, / orlofning, emedan prep. för där lika gärna kunde skrifvas framför verbet löpa som lofva. H u r ofta har ej ett skämt med den ena eller kanske båda parterna i en sådan förlöpning anstiftat äktenskap emellan personer, hvilka sedan ej högre önska än att bryta det tryckande bandet. Och hur ofta har ej en ung flicka genom sina anhörigas skämt och påtryckning blifvit inledd i en förlofning, som, vare sig att den slutat med brytning eller vigsel, blifvit olycksbringande för både henne själf och andra?
Då härtill kommer att motionären framhållit såsom önskvärdt, att den personal, som nu är anställd vid det ekonomiska karteverket, måtte, såsom ett erkännande af dess arbetsamhet och bemödanden, varda vid sina inkomster bibehållna och motionären sålunda egentligen synes afse endast den förändring, att denna personal, som för närvarande eger en särskild styresman, hädanefter blefve ställd under Chefens för Topografiska korpsen ledning, så och då de väsendtligaste skälen, som af motionären blifvit till stöd för denna åsigt anförda, icke synts Utskottet vara af beskaffenhet att desamma böra gifva anledning till en sådan förändring, hemställes, att Herr Ljungbergs uti ofvannämnda motion framställda förslag, att det ekonomiska karteverket skulle ställas under Topografiska korpsens ledning och, till följd deraf, det anslag, som för nämnde karteverks fullbordande komme att beviljas, uppföras bland fjerde Hufvudliteln tillhörande extra anslag, icke måtte vinna Rikets Ständers bifall. Stats-Utskottels Utlåtande M 99. 19 Vidkommande åter Kongl. Maj:ts nådiga framställning om förhöjdt anslag för ifrågavarande karteverks skyndsamma fullbordande, så har Utskottet icke kunnat förbise vigten af detta gagneliga arbetes fortskyndande, hvilket Utskottet trott böra på allt sätt befrämjas. Med hänsyn härtill har Utskottet fästat sin uppmärksamhet dervid, att sedan Styresmannen för det ekonomiska karteverkel till Kongl. Majit ingifvit underdånigt förslag till nytt formulär för de tabellar i ska beskr ifningarnes uppställning, Kongl. Majit efter alt deröfver hafva inhemtat yttranden af Öfver-direktören vid landtmäteriet äfvensom Statistiska Beredningen, i bref till Styresmannen den 14 November sistlidet år, bland annat, stadgat den förändring uti hittills gällande föreskrifter att hvarje hemman och lägenhet, som enligt Jordeboken utgör en possession för sig sjelf och antingen af ålder vore enstaka eller ock undergått sådant skifte, som ej utan alla delegares medgifvande kunde rubbas, borde i beskrifningen upplagas.