Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på beskaffenheten af dessa förslag må anföras följande: att i förslaget öfver det återstående yttre arbetet 4,35o R:dr finnas uppförde under rubrik: för tillsyn, transporter, planering och extra utgifter; att 4)384 R:dr blifvit beräknade för en appareil af sprängd och grofhuggen sten, utan uppgifven grund för en sådan beräkning; 418 Stats-Utskottets alt 4i9^7 R-d1' 8 sk. i förslaget öfver inredningen upptagas för tillsyn, arfvoden, i slagur, r jernkittel, i värmugn, några möbler, rengöring i rummen, extra utgifter och erforderliga transporter, samt att io,664 B:dr 16 sk. uppförts för oliefärgsmålning på väggarne i sjukhussalar samt smärre rum, corridorer och förstugor, beräknade efter 3i,gg3 qvadratalnar ä 16 sk., då likväl enligt erhållen uppgift från ÖfverlntendentsEmbetet invändig oljefargsmålning i Kronans publika byggnader härstädes blifvit för innevarande år betingad till 10 skillingar b:co qvadi at-alnen för dyrare färger och till 7 sk. 4 r:stb:co f°r sådan målning i simpla coleurer, med 3:ne strykningar i båda fallen. §• 7* Utskottet, sorn erinrat sig, att K. M:t i sin Nåd. Proposition af den i3 Nov. 1828, i afseende på behofvet af ytterligare anslag till den så kallade Leijonbackens fullbordande, täckts yttra, det K.
Till Suppleanter: Mats Pehrsson från Stockholms, Anders Larsson från Upsala och Olof Olsson från Westerås Län. Till Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret: Eric Norberg från Westerås, Hans Jansson från Elfsborgs och Pehr Sahlström från Stockholms Län. Till Suppleanter: Henric Andersson från Örebro, Johan Pehrsson från Upsala och J0- han August Zetterberg från Stockholms Län. Till Directör vid Malmö Låne-Contoir: Sone Pehrsson från Malmöhus Län. Till Suppleanter: Lars Bengtsson från Malmöhus och Pehr Pålsson faån Christianstads Län. Till Directör vid Götheborgs Låne-Contoir: Bengt Gudmundsson från Hallands Län. Till Suppleanter: Lärs Rasmusson samt Olof Benjaminssonj bägge från Götheborgs och Bohus Län. Hvajemte Ståndet fann för godt att, i anseende till nu valde Directörers och Suppleanters laga förfall, uppdraga åt de hittills varande Directörerne: vid Låne-Contoiret i Malmö Anders Nilsson i Tottarp samt vid Låne-Contoiret i Götheborg Anders Svenson i Kallebäck, att med Directörs-befattningen fortfara intill slutet af innevarande Riksmöte; och skulle Banco-Utskottet anmodas att låta Anders Nilsson och Anders Svensson derom underrätta. Den 13 Au g. 1840. Från Ilögloli, Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Friherre Nauckhoff k, Johan Otto ', den 11 dennes på bordet lagde motion örn anslag af löner åt 3:ne Länsmän i Blekinge Län. Fröt. Utdr. d. i3 Aug. 1840. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets, den 25 sisth Juli och den 1 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 220, i anledning af Professor Retzii motion, att den för aflidne Professorn Fries’s enka tillstyrkte pension mätte få beräknas retroactivt. S. D.
En Mark Tvinne i Wadsbo. En L Al iift. i En A’a Al dm; i 1. En Må d. Ett /a Osmundsjern. Ett M Stångjern. Ett Årligt eller Drä ngeDagsverke. Ett Plogeller ÖkeDagsverke. En t Slotte■ig. Ett Lass Hdkiiring. Eti Tunna Hvete. Ku Tunna Käg. En Tunna Rågmjöl. Nerike. Bergslagen. Nerike. Bergsl igen. Nerike. Litt. i. En Tunna Korn. En Tunna Korn Sjuggeller -mjöl. Ner ike. Bergslagen. Nerike. En Tunna Hafra. Ett M Smör. Ett M Fläsk. Nerike. Bergslagen. Nerike. Bergslagen. Nerike. Litt. Elt M Kött. Ett M Talg. Ett Humla. En Skatt gild Oxe. Nerike. Bergslagen* Nerike. Bergslagen. Nerike. Bcrgslagc i. Nerike. Bergs] igen. Ett st. Får. Nerike. Summa Medelvärde Jemnadt medelvärde. Lamin. Ett st. Ett st. Höns. Ett Tjog A - Ett M Torr Gös. Ett M Torr ÅI. Nerike. Bergslag) Nerike. Nerike. 106 Litt. I. (16) tfcretor® Ett M Salt jrön Hilding Ett Vinterlass Hö om 48 JMEn Kär fve Långlial n. Nerike. Bergslagen. Neri ke. Bergs) igen. Neri ke. Bergs! agen. Litt. Ett Lass Slottsved, Ett Lass Malmved. Ett Stafrum Ved. Ett Lass Ved ora | Famn. Bergslagen, Nerike. Jemnadt medelvärde. En Del Laggved. Ett st. Sågstock. Ett st. Långstock. Nerike. Bergslagen. Nerike. Bergslagen. Nerike. Sågbräde. En Del Katsespån. Ett JU Bast. Ett SliU Näfver. Nerike. Bergslagen. Nerike. Bergs åge 1. Nerike. Bergslagen. Nerike. Bergslagen. 18ii Summa Medelvärde Jemnadt medelvärde. En Tunna Aska.
— Sc. 3. Martius beklagar sig öfver att hans hustru, som var en ”läcker-roos” Och ”Öderska,” förstört sin brudskatt genom slösaktighet; hvarföre han afråder alla från att gifta sig för penningar, likvisst bör, tillägger han, icke penningen föraktas, om den blott är förenad med dygd, ty guld kan båta en man och hjelpa honom fram i verlden. Politius beklagar sig likaledes öfver sin hustru och afråder från att gifta sig för skönhet allena; han gör dock intet tillägg. Ensamt Divius är nöjd med sin hustru. Epilogen framställer de tvenne lärdomar stycket innehåller: 1) att äkta ståndet är lofligt, ärligt och Gudi behagligt, och att de bereda sig sjelfva ofärd, hvilka förtala och förakta det, 2) att bästa brudskatt är dygd och heder. Man finner af detta ytterligare bestyrkt, att Chronander uteslutande från tyska studentkomedien hämtat sina begrepp om den dramatiska formen. Ty liksom denna komedi varit mönstret för ”Surge,” så är ”Surge” i sin ordning mönstret för ”Bele Snack;” den förras fel och till en del äfven hennes förtjenster träda i den sednare oss till mötes uti förstorad gestalt. Redan de gamla moralitetförfattarna brukade ofta att i samma drama inrymma två paralellt bredvid hvarandra löpande handlingar för att derigenom framställa hufvudtanken ur två motsatta synpunkter, visa den goda och redliga menniskans belöning och den ondas och lastbaras straff. Detta bruk såsom för ändamålet lämpligt upptog studentkomedien, och vi återfinna det både i ”Surge” uti skildringen af Palladius och Circejus och i ”Bele Snack” i motsatsen emellan Apollonius och Acolastus. Men icke nog dermed; liksom dubbelhandlingens användande utgår från sträfvandet att fullt uttömma grundtankens innehåll, så har Chronander i överensstämmelse dermed och kanske ock för att göra stycket så mycket mera omväxlande ansett sig böra i särskilta handlingar framställa särskilta sidor af dramats innehåll: äktenskapets lof och pris.
Statsråds-prolokollet i detta ämne innehåller, äro tre olika förslag framställda till förändring eller ombyggnad af ifrågavarande hus, af hvilka förslag ett afser påbyggnad af husets ena del, ett annat en tillbyggnad, och det tredje husets förändring helt och hållet till vexthus, jemte aptering af ett uthus till bostad åt trädgårdsmästaren; Och skulle kostnaden komma att uppgå efter det första förslaget till 13,000 R:dr, enligt det andra til! 21,000 R:dr och efter del tredje till 26,000 R:dr, hvilken sistnämnda summa dock af Consistorium Academicum och t. f. Kanslern, hvilka förordat det tredje förslaget, ansetts böra till 30,000 R:dr förböjas.
Maj:t fann i nåder godt förordna, det norrska regeringens yttrande ännu en gång skulle infordras; och har frågan sedermera i de af Konstitutions-utskolttet granskade protokoller ej förekommit. Det, som uti denna fråga närmast fästat Konstitutionsutskottets uppmärksamhet är de anförda grunderna för tillstyrkandet och medgifvande^ jemförda med grunderna för Konstitutions-Ulskoltets Memorial, N:o 4. 23 anspråket. Då Kongl. Maj:t år 1832 bestämde den proportionsgrund, efter hvilken kostnaderne för de expeditioner till handelns skyddande, i hvilka svenska och norrska örlogsfartyg tillsammans deltagit, skulle hvartdera rikets statsverk från konvoy-kassan ersättas, egde ett visst förhållande rum med de kontingenter, hvartdera riket till konvoy-kassan erlade. Alt detta förhållande ock kommit i betraktande, då nämnde proporlionsgrund fastställdes, är antaget såsom till fullo bestyrkt. Delta status quo i afseende å[ kontingenten hade sedermera, innan ifrågavarande ersättningsanspråk uppkom, genom norrska slyrelsens ensidiga nedsättning af dess bidrag, blifvit från norrska sidan rubbadt. Den rällsenliga följden af detta förhållande blef då, antingen att kronan Sverige finge anse de år 1832 bestämda ersältningsgrunderna icke heller för sig bindande, eller ock att ersättningen till Norrige skulle minskas i samma proportion, som detsamma förminskat sin kontingent Det förra alternativet skulle hafva led t till det enkla resultat, att så beskaffade ersättningsfrågor, när de uppkomme, borde afgöras efter öfverenskommelse och billighetsgrunder i hvarje serskildt fall: det sednare, till den åtgärd, konvoy-kommissariatet föreslagit. Oaktadt den af Norrige gjorda ensidiga nedsättningen, har likväl Departements-chefen ansett de år 1832 fastställda fördelningsgrunderna böra efler bokstaf ven följas. Men den af honom antagna bokstafliga tolkning af ordet deltaga är icke följdriktigt tillämpad.
13 stamenten af fromma menniskor, hvilka under kalholska tiden ansågo för en retigionspligt, att egna en betydlig del af sin förmögenhet till kyrkor, kloster och fromma stiftelser; att då vid reformationstiden klostren öfvergåfvos af sina innevånare och de öfvergifna boningarue med deras tillhörigheter anslogos till nyttiga ändamål, Wisby stads innevånare och menige allmogen, genom ett Kongl, bref af år 1532, erhållit icke allenast Gråbrödraklostret i Wisby till ett hospital, utan äfven alla de jordar, åkrar, ängar, beten och egendomar, som tillhört Helgeandshuset och andra öde kyrkor, för att med alla deraf utgående räntor till evig tid tillhöra hospitalet, under vilkor, „att hvad förberörde egendom, åker, äng och jord kunde afkasta skulle endast uppbäras och komma till de arma fattiga och sjuka menniskors underhåll, nytta och behof uti förenämnda hospital och icke förändras eller förkommas, eller blifva till någon annan mans nytta i någon måttodenna hospitalets rätt hade sedermera, under den tid Gottland hörde till Danmark, ytterligare blifvit genom Kongl, förordningar och resolutioner bekräftad och stadfästades jemväl genom fredstraktaten i Brömsebro 1645, då Gottland till Sverige afträddes, äfvensom derefter genom Svenska kyrkolagen, Svenska konungars försäkringar och presterskapets privilegier. Oaktadt allt detta hade likväl Gottlands uråldriga rättigheter i berörde hänseende under den s. k. frihetstiden gått förlorade, hvarefter Wisby hospitals rika inkomster med omkring 2000 r:dr banko årligen ingått till Serafimer-ordens-gillet; och då hospitalet deraf erhåller endast 400 r:dr, hafva detsammas beklagansvärda innevånare befunnit sig i den rysligaste fattigdom och elände, hvilket i sednare tider till någon del måst afhjelpas genom en på Gottlands innebyggare taxerad hög kurliusafgift, hvilken icke till sitt egentliga ändamål, nemligen botande af veneriska smittan, utan till lasarettets behof måst användas.
Är icke en bank med 5o proc;s cassa starkare än den med 33f proc.? 3:o Reserverar jag mig deremot, att man gjort inskränkn, i bankens upplåningsrörelse, emedan denna är den säkraste af all bankrörelse, då man nemi, lånar upp mot lägre ränta, för att åter utlåna mot högre; den bör ej förbjudas eller inskränkas; 4:o m°t beslutet, hvarigenom afseende ej blifvit fästadt på mitt påstående om reservfonds bildande, emedan i annat fall grundfonden minskas med beloppet af alla osäkra fordringar, och 5:o deremot, att man utsatt 3 millioner såsom minimum för teckningssumman. Jag förlitar mig dock derpå, att Konungen ej förnekar sina undersåtare förmånen af privatbanker, och att han således icke samtycker till ett stadgande, som skulle utgöra ett hinder för många orter att der få privatbanker inrättade. Jag ber att äfven få fästa uppmärksamheten derpå, att, vid anta - Den ai Mari f. m. 445 gande! af 19 § i Utsk;ns eller den deremot svarande 20 § i Gr. Frölichs förslag, man förbisett, att der står i ett sednare morn.: ”öfver berörde nedsättning återbekomme ej boklaget fri disposition förrän efter privilegiets upphörande ”ocb sedan banken infriat dess förbindelser af alja slag till "så stort belopp, sora öfverskjuter nedsältniugen, samt då '■endast i den mån bankens återstående förbindelser jemväl "äro inlösta; dock må, undertiden, de nedsalta hypotheker"na få utbytas emot andra, lrvjlka, efter pröfning i ofvan "stadgade ordning, anses jemngoda med dem, som återtagas. Det finnes nemi, ej något sätt för denna pröfning förut stadgadt, sedan man i föregående mom. borttagit K, M:s Bef:h:des pröfningsrätt rörtde säkerheten, och jag hem-, ställer derföre, om det ej vore nödigt att här göra det tillägg, att Konungen må äga rättighet att uppdraga åt dem, han för godt finnér, en sådan pröfning. Frih. Boye, Ludv.:
Proposition N:o 76. 11 “I anledning af den väckta frågan, huruvida vederbörande indelningshafvare sjelfva föredraga bibehållandet vid tjensteu af do åt dem anvisade boställen framför uppbärandet af kontant ersättningsbelopp elter ofvanberörda grund, hafva Nittiotre förklarat sig villige att sina boställen afträda, men Trehundrafvratioen dels äskat boställenas bibehållande, dels uppställt andra vilkor för afträdandet än de löreslagna. Af boställena äro 282 bebodde af indelningshafvaren, men 202 dels utarrenderade, dels på annat sätt af indelningshafvaren förvaltade. Någon fullt noggrann utredning om antalet af dem, hvilka äro försedda med fullständigare, indelningshafvärne tillhörig, åbyggnad, än den i lag för kronohemman bestämda, är icke vunnen, men det torde dock med säkerhet kunna antagas, att deras antal utgör omkring 200. Endast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län och Landsböfdinge-embetet på Gotland hafva ansett fördelaktigare, om boställena allmänt indrogos och kontanta löner i stället anslogos. Alla öfriga Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landshöfdinge-embeten, som i ämnet sig yttrat, hafva dels, med afseende å vigten för ifrågavarande Landtstatstjenstemän att inom sina distrikt hafva gifven fast bostad, dels med afseende å svårigheten för dem att utan landtbruk kunna underhålla för deras tjcnsteresor nödiga hästar, dels för beredande åt dem af insigt i landtbruket, hvilket med deras tjenstegöromål ofta hade gemenskap, ansett sig böra afstyrka en allmäu indragning af boställena, synnerligast hvad Länsmännen anginge, men deremot för vissa fall, der boställena hafva olämpligt läge eller sakna åbyggnad eller äro af så ringa omfattning, att deras innehafvande icke kan innefatta någon egentlig fördel, gjort hemställan om deras utbytande mot kontanta löneauslag
Den, som ser en Berlinska, och i denna fasta kropp, under detta prosaiska yttre, tänker sig «eine schöne, zarte Seele», som lefver och rör sig i platonisk kärlek, tillber det grekiska skönhetsidealet, studerar psychologi i Hamlet, djup verldsvishet i Faust och lär sig kristendom af Rachel, han påminnes, i fall han känner svenska litteraturen, ovillkorligt om brukspatronessan i «Spader Dame». För en ung witzig Berlinare med atheniensiskt «fin takt» har jag svårt att finna någon bild, så likt är detta lejon oss hvardagsmenniskor. Men Berlins tidningar tala mycket om «den fina takt, som endast är en äkta Berlinare egen». Såsom prof derpå berättade en mycket läst tidning ungefär följande historia. En «äkta» Berlinare och en Provinzial följdes en gång åt på en promenad unter den Linden. Framför dem släpade en Berlinska på sitt långa Umschlagtuch och sin långa klädning. Af denna syn blef naturligtvis Provinzialen förtjust, och hans förtjusning stegrades, då han fick se hennes fint bildade, blomstrande och själfulla anlete, – ty att sådana finnas i Berlin, det tog redaktören på sitt ansvar, – ja han blef vid denna anblick så topprasande befängd, att han i blinken ville formera närmare bekantskap. Han gjorde modigt ett försök att tilltala henne; men utan Berliner-takt, som han var, måste han misslyckas. Han afvisades. Då erbjöd Berlinaren ett vad på två buteljer Champagner, som han skulle, bekosta, om han ej lyckades blidka den sköna. Provinzialen, som ej förstod hvad berliner-takt ville säga, antog enfaldigt vadet. Nu närmade sig Berlinaren den släpbemantlade skönheten, tog vackert hatten i hand, beklagade hvad som skett, afmålade Provinzialens ånger, bad om förlåtelse för honom och utverkade, att denne sjelf fick göra afbön. Men dermed var det ej nog. Han berättade vidare om det vad, han vågat för satsen: att endast en Berlinares fina takt kunde anslå en Berlinskas harmoniskt bildade själ.
J)å nu emedlertid R. o. Ad. afslagit den lista punkten, måste jag, i konseqvens med detta beslut, anhålla om afslag å denna punkt. Gr. von Platen: Jag erkänner, att jag icke rätt kan inse, att konseqvensen bjuder, att äfven denna punkt bör afslås, och jag anhåller att Hr Skogman ville upplysa mig härom. Frih. Klinckowström: Jag får hemställa till R. o. Ad., huruvida det är skäl att mycket sysselsätta sig med Femte Hufvudtiteln, då den redan genom tre Stånds sammanstämmande beslut är afgjord. Hvad denna punkt angår, har det visserligen förefallit mig besynnerligt, att Stats-Utsk:t kunnat löreslå detta anslag, då K. M:t icke afgifvit något förslag och sifferberäkningarne endast grunda sig på en af Sjöförsvars-Dep:tets komandoexpedition afgifven p. m., och jag antar, att det icke är på sådan väg R. St:r böra erhålla propos:r ang:de anslag; men jag tror dock det icke vara skäl att härom utspinna någon diskussion och anhåller derföre om bifall. Hr Skogman: I öfverensstämmelse med det beslut, R. o. Ad. vid lista punkten fattat, bör denna utgiftspost förfalla, och anhåller jag derföre om afslag. Gr. Mörner: I anledning af Frih. Klinckowströms uppgift, att Femte Hufvudtiteln redan skulle vara genom tre Stånds beslut afgjord, får jag upplysa, att endast från Preste-St. officiel underrättelse om dess beslut ännu inkommit, och kan således R. o. Ad. i denna fråga fullkomligt fritt handla så, som Ståndet anser vara rätt och nyttigt. Hr Mannerskantz: Jag måste medgifva, att konseqvensen fordrar, att äfven denna punkt afslås, ty R. o. Ad. kan icke gerna bevilja ett anslag, hvars ändamål är att utföra en organisationsplan, som Ståndet underkännt. Första frukten af det nyss fattade beslutet blir således, att man fråntager flottan en fördel, som eljest skulle kommit den till godo. 122 Den 3 Mars e. m.
Jag vill dervid fästa hans uppmärksamhet på att alla dessa härligheter visserligen ega ett stort värde för oss, men endast äro döda kapital, som behöfva andra kapital för att göras lefvande, för att tillföra oss ali den nytta, båtnad och rikedom, de gömma i sitt sköte, och just Den 9 Februari. 513 just dessa andra kapital anser jag Sverige ega i för ringa mått, så länge icke med egna medel, utan i synnerhet med från utländningen lånta penningar vi drifva våra näringar, hvilket efter min tanka mer och mer skall blifva händelsen, om vi fortgå på frihandelsvägen och borttaga allt skydd för näringarne. Emellertid vill jag nu endast uttala den lifliga önskan, att mina spådomar icke rnåtte slå in, och att mina motståndare i en framlid måtte få rätt, ty det skall högligen glädja mig, om den Franska traktaten kommer att bära goda frukter för landet. Medan jag nu har ordet, ber jag få fästa uppmärksamheten på en sak, som icke af någon talare förut blifvit vidrörd, ett misstag, som de fleste gjort sig saker till, i det de påstått att Riksens Ständer vid sistlidne riksdag, då de beräknade tullinkomsterna till 13,500,000 R:dr årligen, hafva ansett att tullinkomsterna kunde komma att nedgå 500,000 R:dr genom en traktat med Frankrike, dervid vissa tullsatser finge lof att sättas ned, för att ernå målet. R. St:rs underd. skrifvelse till K. Majit af den 23 November 1863 gifver likväl nogsamt vid handen att beräkningen icke varit sådan, utan hafva R. Stir i sistnämnda skrifvelse beräknat denna minskning i tullinkomsterna af en half million komma att härröra dels af borttagandet vid samma riksdag af alla då återstående utförseltullar, hvilka inbringat öfver 242,000 rdr årligen, dels till följd af någon nedsättning i tullsatserna vid Franska traktatens uppgörande.
Kungörelsen den 5 December 1788 förordnades, att den Socken, der fattighjonet antingen haft eget Hemman eller såsom inhyseseller tjenstehjon sednast varit t skatt antecknadt, bör vidkännas dess vård enär det med arbete icke kan sig uppehålla , men att deremot hvarje Församling, må ega den rättighet, att icke något inhyseshjon bör få sig der nedsätta eller något gammalt och mindre arbetsfört tjenstehjon antagas innan sådant forst blifvit i allmän Sockenstämma anmäldt och Församlingen dertill sitt bifall lemnat. Erfarenheten har likväl visat, att dessa föreskrifter icke Varit nog bestämda för att förekomma en mängd obehagliga och motbjudande tvister Församlingarne emellan och en ofta stridig pröfning deraf på särskilda ställen. — Riksens Ständer åter i sin underdåniga Skrifvelse den 18 Januari! 18 10 hafva funnit billigt, att den Församling, sorn längst njutit ett fattighjons tjenst, under dess arbetsföra tid, bör, vid detsammas infallande vanföra tillstånd draga försorg om dess underhåll framför den, dit det sednast inflyttat, samt föreslagit, att, enär ett tjenstehjon under sin arbetsföra tid tjent fyra till fern eller flere år uti en och samma socken, det under sitt vanföra tillstånd bö* Betänkande om Fattigvården i Riket. lia der njuta underhåll, men, om det sålunda tjent i flere Församlingar, underhålls - sky Idigheten Stanna på den, der det sednast tjent så lång tid, ocfi^ orri det ej någorstädes tjent denna tid fullt Ut, på den, der det längst tjent ifrån sitt 25 till sitt ,j 5 ålders år. Men emot detta förslag kunna många invändningar med skäl ega rum. Utom den följd, det sannolikt skulle hafva, att de, som begagna sig af tjenstehjon och arbetsfolk, uppmuntrades till ett tätare ombyte af personer 1 samma mån, som dessas längre tjensteoch arbetstid blottställde
Sä snart en sak af den beskaffenhet expedieras, att den ingär till Konungen, antingen genast, eller genom infordrad förklaring, framlagges alwen genom medsändandet af sädant Prowcoll, den stiljaktiges tanka, och han njuter dä detta förswar för den samma. Denna fägnad och rättighet har nu warit Grosihandlaren ^splunst, genom ofwanberörde Fullmäg iges steg, förnekad. Men ej blott detta , har härwid fäst min upmärksamhet. Konungen hade i Räder anbefalt Herrar Fu >mäg iges utlätande. Icke war denna befallning med undantag af Grosihandlaren ^8plunä Borde icke äfwen dä han yttra sig? War det icke bäde desi rättighet och skyldighet, och har han wäl fatt njma den ena, och upfylla den andra, 'da desi yttrande endast är en död bokstaf i ett sturm Archiv? Utan applikation af närwaraäde cslus, wägar jagj tryggt be>a a, att rrägon gäng kunna en eller fleres serffildte tankar wara wida grunbeligare, än pluralirerens beflut; och kunde icke pä detta fält, den grundeligaste mening blifwa dold för Konungen; för Konungen som dock utan undantag frambefalt den? Icke heller kan den inwändning gälla, att den serskttdte meningen kunde wara hard och störande, ja till och med straffbar. Deröswer äro ej i flitt fall de öfrige mebvo te« - Den !4 November5Z terande Domare; hwar och en för sitt egit votum answarig, har deraf heder eller stam, näpst eller belöning af Rådigt gillande. Att den särstildie tankan möjeligen stulie werka till ett annat beflut au pluralitekens, är ett sa däligt motstäl att det knapt ma nämnas. Ankommer icke sädant pä Konungens wisa pröfning, och om det more af den dryga halt, att det hos Konungen präwalerade, sa stnlle jag anse för brottsligt ack hafwa medwerkat desi undanhällande.