Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska folkets behof af en genomgripande förändring i våra strafflagar och vårt fängelsesysteme. Jag trodde sannerligen, alt jag hade frigjort mig ifrån en sådan tydning, då jag förklarade, att jag lifligt önskar och hoppas, att det nya systemet måtte blifva antaget vid nästa riksdag; men, mine herrar! det måtte då åtminstone vara någon skilnad emellan att vidhålla systemet och ali klandra den scala, i hvilken man börjar; man måtte kunna göra det sednare, utan att derföre frångå systemet. Jag är af den tanken, att om man afser detta systeme i dess helhet och hvad lill dess fullkomliga utveckling i en aflägsen - Den i5 Januari. sen framtid fordras, så är en och en half million för litet; men deraf följer ej, alt man icke misshushålla!' när man griper det an i större scala än som behöfs, och sorn synes öfverensstämma med den punkt, ifrån hvilken jag utgår, nemi. att de legislativa och de administrativa åtgärderna i i detta afseende böra gå i bredd med hvarandra. Jag har derföre ej motsagt, att man ej bör hafva fängelser färdiga, när det nya straff-systemet antages, men jag är i min själ öfvertygad, att när vi, mine herrar! hafva användt y50,000 r:dr, så hafva vi användt alldeles tillräckligt på cellerna; ty jag tager för afgjordt, att man ej vill skicka dit dem, som ej gjort något brott, — jag menar våra lösdrifvare, hvilka böra utsläppas, emedan de intet ondt hafva gjort; jag vill ej förmoda att det nya systemet afser hela den ofantliga mängden af sådana personer. Jag skulle äfven tro, att man borde rätta de administrativa åtgärderna efter fortgången af de judiciella, och då gro de 750,000 r:dr, hvartill jag vill hafva anslaget inskränkt, mer än tillräckliga. Frih. Hamilton har tiolt, det jag talat om någon särskild ränteförlust för Staten, men jag har blott nämnt 0111 förlusten af det goda för samhället, som det öfriga af detta anslag kunde åstadkomma. Jag frågar; har Sveriges försvarsverk nu inga behof ouppfyllda; har utvecklingen af Sveriges industriella krafter 'nga behof ouppfyllda?
Uti dess, under N:o 60, afgifne utlåtande, hade Stats-Utskotlet dels tillstyrkt, att den skuld, stor 14,000 R:dr, hvarför Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-Afdelning, i och för inköp af den till Artilleri-Läroverket å Marieberg anslagne fasta egendom, hos Riksgälds-Contoret häftar, finge uti räkenskaperne afskrifvas , dels hemställt, alt, till infriande af capital-återstoden utål bemälde Afdelnings skuld till Militiae-Boställs-Cassan, utgörande 33,893 R:dr 39 sk. 7 rst., ett hä remot svarande anslag mätte varda å Riksgälds-Contoret anvisadt. Enligt Utskottet tillkandakomne protocollsuldrag, har detta utlåtande blifvit i sin helhet af Ridderskapet och Adelö samt Preste-Ståndet gilladt. Borgareoch Bonde-Stånden åter hafva bifallit den förra, men afslagit den sednare delen af berörde utlåtande; hvarvid Borgare-Ståndet förklarat sig gilla Herr Norins emot utlåtandet afgifne reservation, enligt hvilken det ifrågaställde anslaget för sistnämn - Stats-Utskotlets Memorial, N\o iSS. 11 de skulds betalande ansetts icke vara af behofvet så oundgängligen påkalladt, att detsamma borde utgå af Riksgälds-Contorets nu egande och för andra vida angelägnare statsbehof påräknade tillgångar. I anledning häraf och för den händelse att icke någotdera af sistbemälde tvänne Riks-Stånd skulle behaga instämma uti Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, i afseende på anslags beviljande till liqvid af Militias-Boställs-Cassans fordran, får Utskottet föreslå, att, för denna frågas afgörande, votering må i Förstärkt Stats-Utskott anställas öfver en så lydande proposition: Den, som, i öfverensstämmelse med Stats-Utskotlets hemställan, bifaller, att, till infriande af Kongl.
Väghållningen, som utan bidrag af de resande bestrides af alla hemmansägare, äfvensom af städerne öfver deras jord, är äfvenväl ett kännbart åliggande. Olika lokala förhållanden göra att det faller olika på olika orter. Uti de trakter, der körningen är ringa och landsvägarne smala, samt anlagde på fast och god grund med närbelägen tillgång uppå tjenligt grus, der är Femår s-Berättclse fr. Östergöthlands Län. 50 •yijglagningen oftast verkställd med någre få dagsverken; men der, hvarest landsvägen är 5 famnar bred, grunden mindre god, grustägten aflägse och körningen med tunga lass och mångå hästar städse oafbruten, såsom i närheten af Norrköping och Linköping, der är väghållningen ett betydligt onus. Likväl mäste medgifvas, alt närbelägenheten till stad och afsättningsort lemnar landtmannen mången ersättning för de större onera. Väghållningen sker emellertid nu på det för det allmänna minst kostsamma sätt, när man ej vill ålägga resande att dertill något bidraga; och hvilket äfvenväl ännu torde vara alltför tidigt, då landet ännu ej hunnit så långt uti framsteg på den industriella banan, att icke kommunicationernas bibehållande vid skyndsamhet, lätthet och godt pris ännu bör köpas med allmänna uppoffringar. Allmänna väghållningen anses nu kosta från 4 å 8 till och med 18 R:dr Banko på hemmanet; och, sammanlagdt för liela Länet, 46,500 R:dr Banko årligen. Uti den på tabellerne varande sista kolumnen för diverse utgifter är infördt hvad som förutan öfrige, förut omnämnde onera, tid efter annan af jord på landet, och tomter i stad utgår till allmänna behof. De äro af åtskillige benämningar, såsom allmänna byggnader, jagtkassor och kurhusmedel, riksdagsmanna-arfvode, inqvartering, m. m. och kunna anses till 2, 3 å 4 R:dr Banko på hemmanet, öfverhufvud årligen; uti en del trakter finnas särskildta kassor, sorn underlätta åtskilliga af dessa utgifter.
Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar eller målsman fått sig anförtrodt att upfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska Kyrkan, beträdes att under utöfningen af sådant updrag bibringa barnet annan religionstro, än som med elen rena EvaugelisktLutherska läran öfverensstämmer; 4 mom. Beträdes någon, som utrikes född är, med utspridande af främmande och villfarande lärosats, han skall, utom hvad i denna §, 1 morn., stadgadt är, mista förmånen att i Biket vistas, ändå att han Svensk medborgarerätt njuter; 5 mom. Beträdes någon, som till prest i Svenska Kyrkan antagen är, med villfarande lärosatsers predikande eller utspridande, ansvare såsom för embetsfel; 6 mom. Emot annan, än den, som till prest i Svenska Kyrkan antagen är, må åtal för villfarande lärosatsers utspridande ej ega rum, med mindre Konungens Just.Kansler, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förordnat om åtalets anställande; 7 mom. Ej må Just.Kansleren sådant åtal anbefalla, nedlägga eller upskjuta, utan Konungens i StatsBådet dertill gifna tillåtelse. 4 §■ 1 mom. Den kristliga andaktens rätta utöfning skall presterskapet, genom rättskaffens med den EvangelisktLutherska läran öfverensstämmande undervisning och öm, allvarlig förmaning söka uprätthålla och befrämja; 2 mom. Presterskap och Kyrkoråd åligger tillse, att okunniga eller eljest obehöriga personer ej måge såsom lärare eller andliga ledare i församlingen upträda eller der sig innästla; sker det ändå, anmäles saken hos DomKapitlet; 3 mom. Einnes lekman hafva, utom den socken dit han hörer, inför större eller mindre samling föredrag hållit, som till den Heliga Skrifts förklaring syftade, utan iakttagande af 5 § 19 kap.
Och hon grät öfver henne och narrade henne att gråta öfver sig själf. Förfärligt sträng var gumman mot sin son. Hon, Astrid, gjorde rätt, inte kunde hon stanna hos en sådan. Det var sant, att han brukade ljuga, det var visst sant. Hon berättade för henne hur hon haft det med sonen. Han hade varit så fager till ansikte och lemmar, redan då han var liten, att hon alltid måst förundra sig öfver att han var fattigmans barn. Han var som en liten vilsekommen prins. Och sedan hade det alltid förefallit, som om han ej varit på rätt plats. Han såg allt så stort. Han kunde inte mäta rätt, när det gällde honom själf. Hans mor hade nog gråtit många gånger för den sakens skull. Men aldrig förr hade han gjort något ondt med sina lögner. Här, där han var känd, skrattade de bara åt honom. – Men nu hade han väl blifvit så förfärligt frestad … Tänkte hon inte ändå därpå, hon Astrid, att det var underligt hur den fiskarpojken kunnat narra dem? Han hade alltid vetat så mycket om fina ting, som om det varit medfödt. Det var nog så, att han kommit alldeles galet in i världen. Se, det var ock ett bevis, att han aldrig tänkt på att välja hustru i sitt eget stånd. Den gamla talade och talade. Astrid teg och tänkte. »Se, jag,» sade gumman bland annat, »jag kan ju aldrig lyckas att ta högmodet och skrytaktigheten ifrån honom, men den, som vore klokare än jag, kunde det kanske. Och han är duktig och god, gossen min, så det lönade nog mödan. Men du skall få gå i morgon. Det skall ske.» »Hvar ligger han i natt?» frågade Astrid plötsligt. »Jag tänker, han ligger här utanför på sanden. Han har nog ej ro att gå härifrån.» »Det är väl bäst, att han kommer in,» sade Astrid. »Käraste barn, inte kan du vilja se honom. Han kan nog reda sig därute, om jag bara ger honom ett täcke.» Hon lät honom verkligen sofva ute på sanden den natten och sände honom till staden tidigt nästa dag, hållande det för bäst, att Astrid ej såg honom. Och med henne talade hon och talade och höll henne kvar ej med tvång, utan med klokhet, ej med inställsamhet utan med verklig godhet.
Af Öfver-Ståthållare-Embetet anmäldes då i underdånighet hos Eders Kongl. Maj:t det sålunda förekomna hindret för den nya nattbevakningens organiserande i enlighet med derför gifne föreskrifter; och Eders Kongl. Maj:t behagade, genom nådigt bref den 24 Augusti 1847, uppå Öfver-StåthållareEmbetets underdåniga hemställan, i nåder bifalla, att, utan hinder af hvad i frågan om förändrad organisation af nattbevakningen i Hufvudstaden vore af husägarne beslutadt och i Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 6 Mars 1846 blifvit förordnadt, denna fråga finge i hela sin vidd till behandling åter upptagas. Sedermera är, intill 1847 års slut, något vidare i samma ärende icke åtgjordt. Under tiden har Bemedlings-Kommissionen, efter Borgerskapets Äldstes föreskrift, uppsagt det kontrakt, hvarigenom, jenilikt Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 7 Februari 1835, underhållet af den del af Stadens MilitärKorps, som utgjorde det förut af Bemedlings-Kommissionen underhållna Militär-Kompagniet, blifvit till Öfver-Ståthållare-Embetet öfverlåtet på passevolans, samt, i följd af denna uppsägning, och enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 10 Maj 1845, en så stor del af Militär-Korpsen, som svarade emot den styrka, hvartill Militär-Kompagniet i Kongl. brefvet den 16 Mars 1833 bestämdes, blifvit den 1 Juni 1845 från Korpsen afskiljd och till Bemedlings-Kommissionen aflemnad, för att underhållas genom
R:dr 83 öre utgör icke, såsom Revisorerne synas föreställa sig, uteslutande reseoch traktaments-ersättning åt bemälde Intendent, utan äfven godtgörelse åt honom för förskjutne dels skjutsoch traktaments-penningar åt besigtningsman, dels andra kostnader i och för reparationerna. Enligt granskade och godkände räkningar har Intendenten Söderling för 17 resor, som han verkställt för besigtningen å och tillsyn öfver reparationsarbetena å Kongl. Borgen och mötesfältet, fått uppbära inalles 180 R:dr 34 öre R:mt; och sådan ersättning har till omvexlande belopp, i förhållande till reparationsarbetenas mängd och utsträckning, städse tillfallit Adjutanten i Militär-kontoret, som icke skäligen kunnat anses förbunden att för innelmfvande arfvodesanslag företaga en mängd kostsamma resor utom sin vanliga station. I anledning af Revisorernes framställningar om otillräckligheten af försl ags-anslagen till reseoch traktaments-lcostnader och till fouragering af Artilleriets och Värfvade kavalleriets hästar, har Kollegium, jemte vitsordande, att de af Revisorerne uppgifna bri - — '309 — ster, utgörande för redogörelseåret 52,880 R;dr 90 öre å det förra och 88,628 R:dr 78 öre å det sednare anslaget, med Kollegii räkenskaper öfverensstämmer, ansett sig icke kunna underlåta framställa den äfven af Revisorerne uttryckta önskan, att förslags-anslagen matté upptagas till sådane belopp, att desamma i möjligaste man komme att motsvara de utgifter, som dermed borde bestridas, helst, hvad Kollegium särskildt angår, dess förvaltning, så vidt den omfattar upphandlingar för Arméen och kassornas lånerörelse, kominer att lida deraf att ordinarie anslagen och kassornas kontanta medel måste förskottsvis anlitas, för att betacka do å förslags-anslagen uppkommande brister, intilldess godtgörelse för dessa omsider utfaller.
Bättre är det emellertid än att förunnad. Så besynnerligt! Allt annat arbete ständigt behöfva förödmjuka sig och tigga o m måste betalas, men af en hustru fordras så hvad man behöfver, att försaka alltför strängt ofta, a t t hon skall arbeta gratis. Nej, jag höll eller att aldrig hafva sin fria vilja. På ett på att glömma, att hon har tak öfver hufvueller annat sätt skall det nog lyckas er, och det och ju får med af den där maten, för därmed skall d å följa en angenäm känsla af hvilkens dyrhet hon allt emellanåt får uppoberoende och en viss grad af själfständighet, bära snubbor. När det händt, att hon blifvit som skola uppväga besväret. Och underlåte lagd i en förtidig graf, har en stolt » värdinej de föräldrar, hvilkas döttrar stå i begrepp na » med förnäma låter hållit sitt intåg i hematt gifta sig, att rent affärsmässigt behandla met och gjort anspråk på mycket tjänare och denna angelägenhet med den blifvande magen! en stor lön. Dä först för sent har husets herre Skulle de befinna sig i en mer anspråkslös vaknat till besinning och måhända ångrat, att ställning och ej anse sig kunna föreskrifva hohan ej gaf hei.ne någon ersättning, för det hon nom lagar, bör den unga frun själf, ju förr år ut och år in drog lasset. » Tjänaren är dess hellre, komma öfverens med sin man värd sin lön », och pä ett sätt kan man kalla härutinnan. Därigenom spar hon sig en hel frun för hemmets första tjänarinna. del tårar, förödmjukelser och obehag i framSom halfvuxen flicka fick jag en sommar tiden. Må hon ej tro, att han alltid skall resa till en med mina föräldrar bekant familj komma att vilja skänka henne himmel och jord, på landet, för att andas landtluft. Stockholmso m han kunde, såsom nu under smekmånaden!
– Mor och det der packet vi höll till hos, sade alltid att alla hafva mer än vi och att vi va’ så go’a som de som hade nå’t, och att derför var det stort inga synd att ta’ hvad vi ändå med rätta borde ha, om allt vore jemndeladt, som det skulle vara här i värla. (En vacker lära – tänkte Elin.) – Rädd var jag nog ibland – fortfor Lotta – när de körde in mig allena, för att jag va’ liten, genom gluggar och fönster, och det midt i natta oftast. Rädder va’ jag att nå’n skulle komma och få se mig och slå ihjel mig, och rädd va’ jag att intet kunna uträtta hvad de befallt mig, för se då fick jag stryk af «våra» med. Men aldrig va’ jag så rädder ändå, som nu häromsistes, när vi tog alla väfva’ och bykeklädera ute på blekebacken. – Så-å! – sade Elin. – Då var du ju med om det äfven! Du har ju så ofta svurit och bedyrat, att du intet visste det allra ringaste om den stölden. – Ja, det sa’ jag alltid för sina go’a orsaker skull – svarade Lotta med förlägen röst. – Ack man har aldrig goda orsaker att ljuga – svarade Elin – utan de ä’ alltid mer eller mindre onda. Nå hvad va’ det för orsaker då? – frågade hon vidare, med en viss ängslig nyfikenhet. – Åh jo, nog kan jag fälle säga det med, baraste Elin intet talar om det för någon menniska, för det vore stor skada ändå. Jo se, jag ska’ säga att jag va’ nog med om ’et, för de’ va’ bara mor och jag den gången, men se det ligger der än, det mesta åtminstone, om intet mor har trott sig om att gå efter ’et. Se, de ä’ derför jag sa’ till ’na, Elin, häromsistes, att särkar kan jag nog få framdeles, och att Elin kan få med, om hon vill ha’.
Om del vore orättvisa, sä borde dylika bruksanläggningar icke uppkomma annorlunda än på Statens förlag, och sedermera säljas till den mestbjudande med åsatt ränta ocb beskattning. Det är likväl en omgång, som lagstiftaren ansett lämpligare böra hvälfvas på nybyggarne sjelfva än på Staten. Samme värde talare bar äfven sagt, alt om en Konungs föreskrifter skola hållas i helgd, så bör också den vunna friheten från roteringen utöfver faststäldt belopp hållas i helgd och orubbad qvarstå; men dervid får jag göra den anmärkn., att Staten är ett fortlefvande ting, som alldeles ieke är beroende af vidtagna åtgärder, aldraminst en Envåldskonung* beslut. Vore lian äfven en constitutionel Konung så har lian likväl icke möjligheten för sig att hans beslut skola blifva evinnerliga. Ingenting menskligt kan blifva evinnerlig!. Det följer af sig sjelft, att i samma mån samhället utbildas, i den mån nya odlingar tillkomma, i samma mån måste äfven nya författningar tillkomma, som bestämma förhållandet emellan de olika delarna i samhället. Sålunda hafva äfven de §§ uti Reg.Krn, hvilka en värd talare åberopat, tillkommit, nemi. den 8o:de och en annan, som jag nu icke minnes, hvilka handla derom, att ingen ny eller tillökad rotering kan, utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, uppkomma. Nu är frågan örn dessa sammanstämmande beslut. 1 och för försvarsverket beslöts, uppå K. M:s derom aflåtna nåd. propos., alt all orolerad jord skall med rotering beläggas. K. M har uti nåd. propos. till R. St. vid .814 års riksdag gifvit vid banden, huru med afgifterna borde tillgå, derest icke räntan kunde gifvas in natura. Hr Dalman har påstått att detta endast angick capellansbohlen; men det angick belt enkelt, att af den orolerade roleringsskyIdiga jorden skulle ersättning kunna fä lagas för att användas åt capellbohl uti andra provinser, hvilket isynnerhet inträffade med Småland. Till sådana slutsatser som Hr
Måhända skall Siegmund förmå det, måhända är han den hjälte, som skall rädda och upprätta henne. TJnder Sieglindes berättelse o m W o t a n o c h svärdet betages Siegmund alltmera af tjusning, och vid dess slut trycker han henne lidelsefullt till sitt bröst. Dörrarna till salen slås nu upp af en vindfläkt, och in lyser den härligaste månljusa vårnatt. Siegmund drager Sieglinde sakta ned bredvid sig på lägret, och här finna brudgum o c h brud, broder o c h syster hvarandra. D e båda äro nämligen tvillingsyskon o c h barn till W o t a n. Efter den härliga kärleksscenen med Siegmunds sång o m vår och kärlek fattar denne hänryckt svärdfästet o c h drager svärdet m e d ett ryck ur askens stam. Nu skall hon följa honom, o c h svärdet skall skydda dem. Äter sluter han henne i glödande berusning till sitt bröst och förhänget fälles hastigt ned. Andra akten föreställer en vild klipptrakt. W o t a n o c h valkyrian Brttnhilde, gudens älsklingsdotter, stå midt emot hvarandra. Hunding, som anropat W o t a n s gemål Fricka, äktenskapets beskyddarinna, o m hjälp, är nu på jakt efter Siegmund o c h Sieglinde, o c h strid mellan h o n o m och den förre förestår. W o t a n uppmanar nu Brunnhilde att förhjälpa Siegmund till seger, men kort därpå k o m m e r Fricka åkande efter sitt vädursspann o c h tvingar W o t a n att i stället befalla Brtlnnhilde att låta Siegmund falla i striden. Förtvinad öfver sin ofrihet aflägsnar sig W o t a n, sedan han befallt Brunnhilde att uppfylla den bortfarande Frickas vilja. Sedan scenen stått tom en stund, i n k o m m a Siegmund o c h Sieglinde, den senare dödstrött af strapatserna under flykten. Hon sjunker ned o c h somnar m e d hufvudet i Sieg IDUN 1895 rnunds knä.
Depositions-rörelsens gång, utsträckning eller inskränkning för hvardera af de serskitde classerne; 3 B aneo-Vt skottets Memorial, N;o iy4* d) Låne-rörelsens gång, utsträckning eller inskränkning för hvaitd§ra af de olika låne-slagen; samt e) behandlade befordringsmål, ordningsmål eller hvarjehande andra frågor och ärenden, som Uoder-Styrelsen anser vara af den egenskap, att serskild uppmärksamhet bör å dem fästas; och komma vid Under-Styrelsens allmänna Berättelse att bifogas serskilde berättelser af Låne-Canzliels Chef och Goinmissarier samt afGheferue förControlloch Revisionssamt Bokslutsoch Ekonomi-Afdelningarne, angående vissa bestämde, desse Afdelningar tillhörande, befattningar Skolande såväl Under-Styrelsens berörde Berättelse, som den, FiscalsEmbetet har »tt afgifva, till Banco-Fullmäglige inlemnas, vid Riksdag, senast å dagen före Rikets Ständers sammankomst och vid revisionen, åtminstone i4 dagar före Revisorernes sammanträdande. Mom. 3. Under-Styrelsens sammankomster skola hållas en gång i hvarje vecka och oftare, i händelse målens beskaffenhet eller ärendenas jemna gång sådant fordrar. Mom. 4- J dessa sammankomster, hvarom Bankens Fiscals-Embete underrättas, på det en af Fiscalerne dervid må kunna tillstädeskomma, skola föredragas och behandlas alla för verkställighet, beredning eller difinitivt afgörande, Under-Styrelsens samfällda åtgärd tillhörige, ämnen, vare sig på grund af Resolutioner, remisser, ansökningar eller andre handlingar, framställningar af någon Chef (d samband med dess Afdelnings dagliga bestyr) eller serskilda anmälanden, förslag och motioner, som cga genr nskap med Bankens allnänna angelägenheter eller inre förvaltning.
28tb kräfning af ffattffplbigä ofättba lefnabäfoftttaber uti flab må bcfamma albrtg, utan att taperingämännen till protofollet berför uppgifma färfftlbt ffäl, atis feö mara lägre, äit t ncbanftåenbe förhåflanbe till kloppet af ben årliga l;t;ra, ben ffattffplbige crlägger för be af {jottom od) ^anö egen familj kgagnabe rum cdj lägenheter etter fålunba, att när bettna t)t;ra ide öfmerftiger 500 9i:br, lefttabäs foftnaberna od) fålebeä äfmen ben ffattffplbigcS årä Är l)ögre än 300 t. o. m. Är högre än 1,500 9t:br, lefttabäfofhtaben anfeä uppgå till minft 7 gånger hprcä beloppet. 3s affeettbe å bent, forn bebo egna ljtt3, uppffattaä hpreämärbet för be rum odj lägenheter, Ijiktfa be för ftg od) familj begagna, genom jemförelfe meb atibra lifa beffaffabe lägenheter. 3 öfrigt böra taperingämännen härmib taga i betraftanbe, Ijurumtba talrif familj, embetäsåltgganbe eller annat förl)åKanbe nöbfafat till kgagtiattbc af flera eller bprare rum ätt manligt, od) ont af fåbatt anlebntng fan mara ffätigt att bifalla prfab nebfättning i ben efter npfhtämuba gruttber beräfnabe tnfomfl, eller om itnbcrhåK af l)Ä|lar od) åffcott, talrif betjening ut. m., font, bå fåbant ide för ben ffattffplbigeä prfc crforbraä, utmärfer ett ppptgare lefnabäfätt, lemttar anleb Söner, Kongl. Boktryckare.
Att »lysningar» och »vigsel» äro helt och hållet obehöfliga och onyttiga såsom motverkande äktenskaperne, är för densamma lika klart, och skall den endast le i mjugg åt de lärda formalister, som bråka sina hjärnor med att söka bevisa äktenskapet vara ett Sakrament, och således qvarhålla det i den Katholskt-genuina betydelsen deraf, som fördenskull skall med den vederbörliga ståten af benediktion, notorietet och vigsel ytterligare helgas. Den Lutherska kyrkans Symboliska böcker förneka theoretiskt äktenskapets egenskap af Sakrament, (Augsb. Bek. Art. XVI), men Statskyrkans praxis erkänner, under trogen åtlydnad af katholska kyrkans Consilium Tridentinum, intet annat äktenskap, än det Sakramenterliga. Detta till uppenbart trotsande af kyrkans egna fundamenter, såväl som af Relormatorernes läror och deras okränkbara föredömen. Ingenting bevisar bättre än detta, huru Svenska Statskyrkan i hela sin Prelatensiska skrud, under namn af LutherskProtestantisk kyrka, har varit och är en ren katholicism och med rätta missaktad af alla tänkande menniskor, som förmå att genomskåda densamma, såväl som dess slägtskap med den katholska, hvilken äfven uttalar sig genom sjelfva erkebiskopens hållning och bekanta yttranden vid de Spanska och Italienska bemödanden till inskränkning af pretentionerne från den heliga modren i liom. (Erkebiskopens tal vid prestmötet i Upsala förledet or). Innan jag går att i korthet anföra främmande länders lagstiftningar rotade det civila äktenskapet, vill jag icke underlåta att framdraga några af det 17:de och 18:de århundradets, lutherska kyrkans yppersta dogmatici och ethiker, hvilka göra gällande, att den presterliga vigsel» alldeles icke är något nödvändigt stycke af äktenskapet. Johan Gerhard säger härom: »Väl kan det vara, att vigseln är införd af en god välmening, men dock må vi göra gäl - m Den 8 Februari f. n>. lande, att tlen icke har någon uttrycklig befallning i Guda ord, och följaktligen icke hörer till äktenskapets väsende.