Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fortfar således i min anhållan om bifall till de håda alternati verna. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., till följe af det nyss fattade beslutet om föredragningssältef, framställt, att den puukt', hvari Utsk. hemställt att kassörernes antal må blifva 6, och som jemte den redan uplästa borde afgöras, var så lydande: ”Skulle serskild kassör icke varda vid Banko-diskontverket anställd, så lärer personalen för kassa-afdeln:n höra, i enlighet med Komiterades förslag, bestämmas sålunda: Chef 1. Kamererare ]. Kassaskrifvare 8, i hvilket fall dock suppleant-kassör och kassaskrifvare icke torde behöfvas;” yttrade Hr von Hartmansdorff: Hr Gr. o. Landtm, har, såsom jag tror, förbigått en punkt å sidan 33, så lydande: ”ifrågavande insättningar få, derest sådant erfordras, efter den bestämda expeditionstidens utgång, men sednast kl. före 3 e. m., aflemnas”. Enl. min åsigt hörer denna punkt äfven hit. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han med afsigt förbigått den af Hr von Hartmansdorff nu omförmälda framställningen, emedan fråga nu egentligen endast vore om personalen i kassaafdelmn, och den i sammanhang dermed af Utsk. gjorda framställning om insältningarne kunde serskildt behandlas. Hr von Hartmansdorff: Jag skall först yttra mig om diskont-kamereraren och sedan om de öfrige. Man har sagt, att hälften af göromålen i expeditions-kassorna rörer diskonten. Om så är, måste 1 diskont-kamererare blifva otillräcklig, och då är förslaget så mycket origtigare. Det har 13 H. ‘ 17 258 Den 14 Oktober e. m. äfven blifvit sagdt, att Fullmtge icke behöfde höras. Jag kan ingalunda finna, burn raan med skäl kunnat förbigå deras utlät., då frågan angick organisationen af Bankens kassa-afdeln:r. Att det emellertid skett, det hafva vi förnummit.
Norsk embetsman har någon slags embets-utöfning i Sverige, kan jag för min del ej finna annat, än att detta stadgande är h. o. h. öfverflödigt, ty om Svensk man förgår sig mot Norsk embetsman i Norge, lära väl ej de Norska domstolarne underlåta att upptaga ett sådant brott. När man i Svenska lagen införer ett dylikt stadgande för Norsk embets-utöfning, borde man på samma grund äfven insätta stadgande ang:de Dansk embetsutöfning — ja, hvarföre icke så gerna om embetsutöfning af tjensteman från Madagaskar. Gr. Sparre: Lyckligtvis är förhållandet å vår sida med Norge ej af beskaffenhet att kunna jemföras med vår ställning till Madagaskar. Såsom hvar och en vet, lefva vi i ett unionelt förhållande till Norge, och då till följe deraf i den Norska la - Den 14 Juli. 451 gen Svenska embetsman blifvit omgärdade med samma skydd, som de Norska, blir det en grannlagenhet för Svenska staten att äfven i sin strafflag intaga ett dylikt stadgande ang:de de Norska. På dessa skäl anhåller jag om bifall till §:n. Gr. Mörner: För min del skulle jag anse, att stadgandet i denna del borde vara grundadt på en ömsesidig öfverenskommelse, så att man kunde förskaffa aktning åt Svensk myndighets beslut i Norge, och tvärtom; men så länge icke detta förhållande eger ruin, utan man i stället får åtnöja sig med den förklaring från Norsk sida, att den brottslige icke är villig att underkasta sig det straff, som blifvit af Svensk domstol honom ådömdt, synes ett stadgande, sådant som det ifrågav:de, vara h. o. h. öfverflödigt. Vi veta ganska väl, hurusom, då ett lagförslag, uppgjordt på enahanda grunder, som innefattas i den nu antagna för Sverige och Danmark gemensamma lagen, förekom till antagande vid Norska Stortinget, endast 2 röster höjde sig till bifall för densamma. Under sådana förhållanden hemställer jag, om det kan vara lämpligt att ingå på ifrågav:de af Utsk:t framställda förslag, och å vår sida göra onödiga koncessioner.
Det är ock under sådan förhoppning och i den öfvertygelse att de grunder, hvilka här ofvan blifvit framhållna, jemväl blifva de, som af Regeringen slutligen komma att följas vid ordnandet af denna angelägenhet, äfvensom att icke någon del af de medel, som nu till flottans nybyggnad anvisas, kommer att användas för anskaffning af fartyg egentligen afsedda för öfningsexpeditioner, som Utskottet anser sig kunna tillstyrka, att, på sätt Kongl. Maj:t begärt, de belopp, som härtill af Rikets Ständer beviljas, jemte öfriga påräknade tillgångar, utan några dervid bestämdt fästade vilkor ställas till Kongl. Maj:ts nådiga disposition. I afseende å den erforderliga summan för flottans nybyggnad, hafva visserligen, på sätt här ofvan omförmäles, 2:no af motionärerne begärt att anslaget måtte bestämmas till högre belopp än Kongl. Maj:t ansett vara härtill behöfligt; och Herr Brakel har derjemte föreslagit en särskild utväg till erhållande af ökade tillgångar för sjöförsvarets ordnande genom höjande af tullen på socker. Men, utan att vilja bestrida att det ändamål, eller flottans reorganisation, för hvars er - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. nående medel nu böra af Rikets Ständer beviljas, är särdeles vigtigt, anser Utskottet likväl det kunna med skäl ifrågasättas huruvida, då, enligt Utskottets tanke, en sådan beskattning, sorn här blifvit föreslagen, icke bör utan efter den sorgfälligaste pröfning af dess nödvändighet åläggas, det kan vara lämpligt att vidtaga en dylik åtgärd just vid en tidpunkt, då de vigtigaste frågorna rörande sjöförsvaret ännu äro oafgjorda, äfven om man icke vill taga i betraktande att de föreslagna beloppen icke allenast äro högst betydliga, utan ock till en del afse byggande af fartyg större än några andra, som hittills varit ifrågasatte att anskaffas. Dessa framställningar har Utskottet således icke kunnat till alla delar understödja, likasom Utskottet icke eller ansett sig kunna förorda anvisandet af de medel, Kongl.
Utskottets majoritet har utgått från den åsigt att med »Bankens konsoliderande» icke skulle förstås annat än Bankens förmåga att upprätthålla sedelmyntets värde. En sådan tydning öfverensstämmer likväl icke med Banko-ordningen af år 4668, hvilken utgör grundvalen, hvarpå de föreskrifter stödja sig, som ännu äro gällande för vår Riks-bank. Åliggandet att »bibehålla det inländska myntet vid dess rätta valör» är visserligen Bankens första pligt, men icke derföre dess enda. Banko-verket har äfven andra förbindelser att fullgöra, och brister Banken i förmåga att uppfylla dessa förbindelser, så är detta ett osvikligt tecken, att Banken behöfver konsolideras. Enligt åberopade 1668 års Banko-Ordning och nu gällande Banko-Reglemente är det Banko-verkets föremål i 2:dra rummet att »befordra handelns och alla »nyttiga näringars uppkomst och förkofran». Detta åliggande har Banken sökt pä sådant sätt fullgöra, att lånefonder blifvit anvisade till understöd för handel och näringar, och det utgör en hufvudsaklig del af Banko-styrelsens omsorger att tillse, det dessa lånefonder må vara för sina ändamål tillräckliga. Att handel och näringar under sednare åren inom vårt land märkligt tilltagit, är en glädjande erfarenhet. Det är ock klart, att de fonder, som tillförene erfordrats för en mera inskränkt rörelse, icke kunna vara tillräckliga, sedan rörelsen blifvit utvidgad. -— Om derföre Banken skall kunna fullgöra sitt åliggande att befordra handelns och näringarnes förkofran, så måste de dertill anvisade fonder förökas i samma mån, som rörelsen utvidgas. I annat fall blir Banken urståndsatt att understödja handeln och näringarne i lika förhållande som tillförene, och en sådan inskränkning i understöd kan icke bidraga till handelns och näringarnes förkofran.
Bonde-St. föreslår nemi., att sedan ett särskildt Utskott behandlat skolfrågans theo reliska del, bör dess pekuniära öfverlemnas åt Slats-Utsk:t. Huru skulle saken då gestalta sig? Jo, efter flera månaders arbete, torde det särskilda Utskottet afgifva ett betänkande, sorn, efter vederbörliga återremisser och jerrinkninear, möjligen af R. St:r gillas. Förslaget öfversändes sedan till Stats-Utsk:t för erforderliga medels erhållande, men nämnde Utskott förklarar då att inga penningar vidare finnas. Dermed förfaller hela saken Den 13 December. 477 och det särskildta Utsk:ls stora arbete blir förspilld möda, endast ledande till att ådraga representationen billiga anmärkningar från dem, hvilka anse det uppväxande slägtets väl vara af för stor vigt, för att på dylikt sätt sättas på spel. Jag anhåller att inbjudningen måtte alslås. Gr. Hamilton, Malcolm Malter: Jag är af samma tanke med den siste talaren uti denna fråga; och vill icke upptaga tiden med att ådagalägga svårigheten lör R. St:r att i ämnet reglementera: ty denna del af frågan har af löreguie talare blifvit tillräckligt afhandlad. Mig synes ock att en hvar borde nogsamt inse, huru olämpligt ett sådant reglementerande är. Likväl skulle jag icke vilja motsätta mig tillsättningen af detta särskilda Utskott, i fall denna fråga vore ett ärende, som på R. St:rs åtgärd ankommer; men R. St:r ega icke att i denna fråga besluta. Sådant bör på Konungen allena ankomma. Framför allt måste man tillse, att i (råga v:de tillsättning af ett särskildt Utskott är öfverensstämmande med grundlagen. Tredje monut utaf 36:te §:n R. O. har följande lydelse: »Skulle R. St:r finna (lera Utskott vara af nöden, må de af Ständerna obehindradt tillsättas. Sådane Utskott må dock ej befatta sig med andra ärenden, än dem, hvilka, enligt R. F., på R. St:rs åtgärd ankomma.»
Ett af Kongl. Maj:t på förhand tillkännagifvit bifall åt ett från Ständerna förväntadt förslag, synes mig kunna äga samma inflytelse på Ständers pröfning och beslut, som uti en Domstol, om den äldre ledamoten finge yttra sig, innan den yngre och mindre sjelfständige uttalat sin öfvertygelse. Hvad frågan om offentligheten vid Ståndens öfverläggningar beträffar, så får jag äran 4ö‘ Den 23 Maji e. m, nämna, att denna offentlighet i alla tider ägt rum inom det Hedervärda BondeStåndet. I olla tider hafva de tillåtit medbroder, inkomne ifr ån landet, att åhöra sina öfverläggningar, och jemväl under loppet af denna Riksdag “'hafva personer, icke till BondeStåndethörande, saint medlemmar af Ridderskapet och Adeln, varit af énskilta BondeStändets medlemmar inbjudne att åhöra Ståndets öfverläggningar Det har visserligen aldrig fallit någon af dem in att de deri handlat lagsfridigt, eller att de behöft verkställande Maktens tillstånd dertill. Kongl. Majt har nu täckts tillkännagifva, att derest Ständerne skulle önska offentlighet vid sina öfverläggningar, skulle sjelfva saken icke vara Kongl Majit emot, men att Kongl Majit ville att Ständernas önskan skulle Kongl. Majit tillkännagifvas, samt de Lagar och Reglementen, hvilka i sådant fall kunde blifva nödvändige, Kongl, Majits pröfning och gillande underställas. Jag ser stora betänkligheter för en rigtig eller lag-enlig behandling af denna fråga. Kongl. Maj:t tyckes genom sin yttrade förmodan, att offentligheten inom Ridderskapet och Adeln , i anseende dertill att dess införande torde fordra ändring uti RiddarhusOrdningen, sorn icke förr än vid nästa Riksdag kan blifva gällande, förutsätta, att frågan om offentlighet,' ännu under loppet af denna Riksdag, skulle kunna hos Ridderskapet och Adeln upptagas.
Då målet, livari en 11eiuiuans~gizi.e Aron Hallberg var svarande, uppropades, inställde sig. Hallbergs 22-årjga dotter och framvisade fullmakt s&amp;som oinbnd för sin far. Allmänne åklagaren ville icke erkänna hennes behörighet soin oinbucl, men cloiu4iafvanclen förklarade henne behörig att svara i dilet. D d t a gjorde hon med en k1ni: het och reda, som viickte allmnn förvåning. A h e n i ett mål af civil natur, rörande en viigbyggnnclsaffiir hade 11ou att svtli.u, och ' också i detta ganska invecklade ini.1 redde hon sig förtriiffligt. Det ar att iiiiirlca: att denna unga flicka icke erhållit annan imdervisning, än den folkskolan lamnar. Prof. W allis ' motion om ålderdofizsundsrstöd åt barmnorskor afstyrktes n£ statsutskottet på ungeftir samma grunder soin regeringens förslag i sainma iimne vid fjorbets riksdag, nämligen att denna angeliigenhet vore en koiiliniinernas egen, som lampligast ' borde af dein sjiilfva ombesörjas. Skulle af allmhnna medel bidrag 1iiiimas till beredande af ~lderdowsförsörjning A t sådana af k o m t ~ n e r n a anstallda yrlcesutöfvare, ansåg utslrottet. fara vore för att härigenom skulle uppkoiuina lilri~ande tznsprtik från. andra af lromiunner~a ~-iflBnnde, för den n1lrniinn.a 11iilsoviti.den jiiiwiil viktiga yi~lresiitöfvai: e, sisom stadsIiilcare och disti ' jlctl&amp;l \ rare, iifvensow från andra i koiuiniiner~ias tjänst, varande person.er. Ktzmfmna godlr8nde utskottets motivering och nfslog motionen.
Väl hade, redan före den första franska revolutionen och än mera i följd deraf, en förförisk anda af otro, bibelförakt och verldslighet inträngt ej blott på lärdomens område, utan äfven inom skolundervisningen, samt denna derigenom råkat äfven hos oss i en andelig försoffning —• något, som likväl icke hade sin grund i den gamla skolinrättningen, ulan låg hos de af tidsandan gripna skolmännen sjelfva. Också lät sig deraf äfven rikets lagstiftning, under samma andas påtryckning, småningom förledas, att med förbiseende af det ej längre förstådda grundgoda i den gamla skolorganismens principer, enligt det reformförslag, som af Kongl. Skolkomitéens pluralitet (1828. Jan.—Maj) genomdrefs, ändtligen företaga en genomgripande hela skolinstilutionens omskapelse i den rent verldsborgerliga syftning, som det vid statsanslagets beviljande den 20 Oktober 1848 påfordrades. Men dermed har man ej blott till form och namn omdöpt de förra sliftsskolorna till nu så kallade nya elementarläroverk, utan äfven, under det storordiga löftet om en allmän medborgerlig bildning och en derför möjligast fullständig undervisning, låtit hos dem ingjutas en helt annan anda, än den klassisk-bibliska, som tillförene alltid förlänade åt hela skolsliftelsen ett slatskyrkligt skaplynne, samt med dettas utplånande alldeles sekulariserat densamma. Och just i denna hela skolstiftelsens sekularisation ligger det egentliga grundfelet, eller deri sjelfva grundorsaken till den kaotiska konfusion af alla skolelementer, som har måst, för den allmän-verldsliga bildningens åstadkommande, vidtagas förmedelst de tvänne s. k. bildningsliniernas förening eller — ömsesidiga förvexling.
Man må dock ej af denna framställning tro mig förmätet vilja söka aflysa bruket af grindar. På samma gång man erkänner deras behof å mången ort, kan man dock ej undgå att medgifva, det missbruk deraf till allas mehn finnas i stor mängd. Min önskan kan alltså ej vara någon annan än den, att söka genom något lagbud stäfja dessa missbruk, och får jag, till följd häraf, vördsamt väcka det förslag, att R. St:r måtte hos K. M. i underd:het anhålla om l:o Utfärdande af ett stadgande i Stängselförordning eller annorlunda, hvarigenom oj enhvar vid straff förbjudes att öfver allmän landseller häradsväg upföra grind, med mindre HäradsRätt eller Kronofogde å landet, eller Magistrat i stad, efter hållen laga besigtning, förklarat samma stängsel vara oundgängligen nödig, eller ock jordägare, med samma myndighets tillstånd, derinvid upförer stuga för vakthjon, med förbindelse hos detta att hålla grinden för vägfarande öppen. b) vite drabbar den, som å samma slags väg håller grind qvar efter bestämd dag (t. ex. d. 1 Nov.) intill gifven vårdag (t. ex. d. 1 Maj), hvarå Kronobetjening är skyldig hålla vård. 2:o Ett tillägg i Skiflesstadga, som förbinder skiftesman att vid skiftesläggning tillse, det stängsel öfver allmän landseller häradsväg, utan rätter nöd, ej åstadkommes. För denna min motion begär jag vördsamt remiss till Allm. Besv. och Ekon.Utsk., med öppen rätt åt detsamma lemnad, att vid dess handläggning dervid göra de förändringar, som kunna anses tjenliga för det åsyftade målets vinnande, äfven i retroaktiv väg, till afhjelpande af redan varande missbruk, om så ske kan. Remitterades till Allm. Besv. och Ekon.Utsk. Hr von Troil, Sam. Gust., upläste följande motion: Alltsedan reformationens införande i Skåne har staden Malmö ägt ett högre elementarläroverk, och detta var det största inom stiftet ända till år 1837, då kathedralskola inrättades i Lund. Bland alla stiftets skolor är den i Malmö rikast doterad.
— Enär nu Utskotten tillstyrkt Rikets Ständer att bortskänka 845,334 R:dr B:co, måste man val göra den conclusion, att summan ligger besparad att al' Gratialisten (Götha Canal), genom Direction, vid bestämda tider tacksamligen anammas, ty eljest, och om summan är beräknad på förmodade vinster och påräknade besparingar, och dessa hjelpekäl]or skulle råka att torka in, blifva ju Rikets Ständers anslag likartade med CanalDirectionens löften, calculer och koslnadsförslager, hvilkas säkerhet och pålitlighet 20 års erfarenhet vitsordar, och ett represaliesystem, i qvittningsväg, blefve då etableradt, hvilket väl kunde vara billigt, men hvarmed CanalDirectionen icke torde vara belåten. Låtom oss nu se till, huru Utskotten reda sig i denna del. Vi skola uppsöka Utskottens sparade guldgrufvor, och följa Utskottens anvisning till StatsUtskottets Betänkande N:o 255. Af den vid samma Betänkande åtföljande Tabell får man följande upplysning: Extra Behof: Enligt Kongl. Propositionen åt FörsvarsVerket 3,591,000. Enligt Kongl. Propositionen återstod åt Götha Canal y§o,ooo. Enligt Dito till Strömrensningar 5oo,ooo. Enligt Dito lill Södertelje Canal ^S.ooo. Summa R:dr 4-9I6,ooo. Den 3o December f. m. 14.1 Extra Tillgångar: För år 1829, och föregående år Finska Medel 5o,ooo. StatsVerkets öfverskott för åren 1827—29 590,000 MagazinsFondens utredning för åren i83o—34 1,000,000. Föreslående öfverskott från Riks gäldsContoret 1,214,870. 5 års Bancovinst å 200,000 R:dr 1,000,000. Extra Behof i835: Brist från år 1834 86i,i3o.
Rike hafwa sä manga andra förbindelser att fullgöra, sä stor gäld att afbörda, ätt lätteligen mistkröstan snart kunde qwäfwa den Fosterlands kansta, som endast hopp om tillkommande sjelfbestånd kan föda och underhålla. För att ill någon del afhjelpa denna nya tillökning i förut nog tryckande bördor har Herr Kongl. Secreterare» föreslagit; Att den författning widtages, det ifrån nasta ärs början eller den i Januarii i8ic> avid hwarje genom dödsfall eller afsked sig yppande vacance af Ämbeten och Systlor sä i Civile, som Militaire och Ecclesiastique Stater, samt alla dem, som derunder lyda eller räknas, utan allt stags undantag, det vacante Ämbetet eller stensten borde stä ett fullt är ledigt eller vin Kronans och det allmannas tjenst ej detta medgifwer, ätmindstone deu dertill anstagne Lönen med alla derwid förenade för moner Staten besparas och i dest Casta ingä. Hwarjämte Herr Kongl. Secreterare» såsom en i sammanhang dermed nödwändig och billig åtgärd hemställer, huruwida icke, sedan genom 172g ärs Nädärs Förordning för Civile och Militaire tjenstemän med 1724 ärs förklaring, samt sedermera 1739 och l75 ärs stadgar, om Liggemanader, öfwer hwilka flere Speciel» förklaringar blifwit gifne, rätta ti« den till erhällande Löners tillträdande blifwit underkastad Mängfalldiga olikheter, och ofta swär att be - A4<s Den 4 November. stamma, den författning kunde widtagas, att alla hittills utkomne och gällande försa aningar om rndelta och oindetta Löners tillträde upphaflvas och för. klaras vgiltige ifrån igio ars början, >ä att hwar Lch en Lön anses börjad och beräknas med manadens början efter betz utnämnande utan någon mantan sedan S atén uppburit det förcsiagne vacanee årets
Än skref han ett Angelsachsiskt Lexikon (och det – liksom vid sina flesta företag – utan anvisare eller föregångare), än sökte han Quadratura Circuli; än commenterade han Isländska Sagor och Sveriges Landskaps-lagar, än utfann han grunderna för Progressio Musica; än kastade han sig omedelbart från Geometriens, Arithmetikens, Algebrans mysterier in i Speculationens, Theosophiens, Astrologiens, än tvärtom; än undervisade han i en afhandling ”om Trulldom och Förgöring”, huru de lagfarne skulle ”deri ransaka och dömma”, än i en afhandling om Poesis nova Svecana, huru ”sånggudinnorna skulle lära sig dikta och spela på Svenska”. Besinnar man nu härvid, att nästan alla dessa skrifter, hvar i sin art, vilja meddela nya åsigter och upptäckter, – med det gemensamma syfte att göra begripligt, dels huru all snilleodling utgått från Sverige, dels huru Svenskarne vore i stånd att uppnå den högsta tänkbara, och det i hvarenda rigtning: hvad under, om flertalet stannade vid begynnelser, afbrutna stycken, collectaneer, uppränningar eller schematiska utkast! Detta är nu som det är; vi böra tacka för hvad han gjort, och hålla honom räkning för hvad han ämnat göra. Näppligen kunna vi dock förlåta, att han ej – om också blott i ett fragment – philosopherat med ”svea-götisk tunga”. Orsaken till denna svårförlåtlighet är en för hans minne ärofull: den består nämligen deri, att han var en verklig Philosoph, – en tänkare af hög betydenhet. De skrifter, dem han egentligen egnat till utvecklande och framställning af sin speculativa vishets-lära, bevittna en ny-platonisk, men sjelfständigt fattad och till försoning med Christendomen syftande, verldsåsigt; den philosophiska synpunkten var hos honom alltid förenad med den poetiska; och det honom egna sätt af sådan förening, hvarmed han betraktade hvarje art af mensklig odling, forskning, kunskap, är i dessa skrifter företrädesvis åskådligt.
Utstottet stg i anledning häraf icke behöfwa något widare lil - Den 8 Mats. Z79 tilstyrkande afgifwa, da Kongl. Maj:t redan, genom Nådig Kungörelse af den 22 Januari: 1778 uli de strängaste ordalag förordnavt, det ingen i<ecriit, för der han af Skaparen undfått en restig och wacker wäxt stall waga ar (som orden lyda) fig oförsynt lil den mästbjudande försälja och utprångla. "4:0. At Landshöfdingen icke mätte aga rätt, at, såsom flerestädes stolar händt, utlysa Stämmor med Rustoch Rolehällare, man at i Kungörelsen utsätta i hwad ändamål sädanr stedt, äfvensom ar, hwilken Embetsman der än wara matte, skulle alfwarligen förbjudas, at göra någon proposition, som i minsta del kunde leda til ändring ritt de contrackor, som med Rustoch Norehallarne gro ingangne, uran at samma proposition förut warit hos Konungen anmäld och wunnit Detz bifall." Hwad häraf först angar Stämmors utlysande uran kungörandet af föremålet derföre, sä finner Utstotret, at om sadam nägonstädes werkeligen händt, detsamma är et fadanr missbruk, hwars rättande wisst icke erfordrar en ny Författnings stadgande, Beträffande dernäst sättet at framställa propositioner, sa får Utskottet derwid anmärka, arda Uti 7 § af I7Z4 Ärs Landshöfdinge-Instruckion stadgas, at Regements-6belen har ingenting at med de Rustande staffa, sq lärer deraf ock blrfwa en följd, at ingen kallelse ti! Rusthallarnes sammanträdande, som ej är af Landshöfdingen utfärdad, Z8v Den 8 Mars. behöfwer atlydas, eller nägre lstalisr genom et fäVant ureblifwande gä förlorade, samt inga propositioner. hwilka ej af Landshöfdingen framställas, behöfwa befwaras.
sorgen att se sliilctgorlset öfve~~gå mande hiinder - Naturligtvis erbjuder sig h k för familjespöket det lfi~npligaste tillfiille att inlagga sin protest mot det opassande partiet. 1Ziddnr Ulfs portriitt iuke blott suckar utan faller ined buller $ch bbrk iled, fran sin spik och slrr~inmer vettet u r b r ~ l l o ~ s s l r u a n. Det är kring dottern ' till detta under s&amp; olyckibrPdande omständigheter förenade pm, som en god del af beriittelseq rör sig. Signe Gr en roiuantislr och öfverspiind natur, alla g m l a famjljetraditioner, fadernoslottets mystik, legender och sagor omfattas af henne med en helig vördnad. Det ar en eterisk, pootislr. figur förf. här velat teckna - Men Bignes öde blir äfven det riitt trivialt. Hon blir gift med en ganska hygglig och bra, men myclret litet roiuantislr. meiii.cine doktor, som för henno med sig. till en öde byggd högt uppe i Norrland, dar han är distrilrtsliiliare. Före sitt giftei: in51 har emellertid Signe i sorg Öfver fndrens hastiga död, helt tvii: t blifvit z \ omvänd », och i stallet för vara lycklig och belAten med sin man, som hon Silslrar och som gör allt för att vara henne ii11 nöjes, förtiii: es hon af gr %- inelsa öfvor hans obotfärdighet och synder och dör knall och fall frgn alltssi.mman p&amp; samma &amp; ng hoii ger lifvet åt en dotter. Så iir sllitet på familjelri.önilran p&amp; Böögsborg. - Det hela ger intryck af en alltför anspr&amp;ksf~ill iscensiittning till ett litet enkelt borgerligt fainiljedraina. Diiri ligger, i v w:: mening, bokens svaghet.