Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl visar sig bäst utaf följderne, det inga särdeles lyckliga resultat å Kronans sida upphämtas af den sammanträffande kraften uti, forfattningen och dess noggranna utöfning; tya om någon enda på omförmälte sätt controllerad Skeppare åtnöjer sig , med den ersättnings-skyldighet, honom uti fräckt-liquiden påföres, (och ett sådant begifvande inträffar icke i andra än mindre betydliga frågor, der klagpmåls-kostnaden jemte tidspillan; för den sjöfarande, äger öf• vdrvigten) så kan deremot, efter erfarenheten,. Deri 3 Mar lii. 255 merendels tagas för afgjordt, att de uppkomne större bristerne vid Spannemålens lossning, stadna för Magazinsverkets rakning, då fråga om ålagd ersättning, drages i återvinuingsväg, linder vederbörande Domstolars afgörande. Sådant antyder likväl icke, något fel å Do~ maresidan — icke ejler, någon-, rättvisan förnärmande skonsamhet emot Skepparne, emedan de, lika litet sorn Besättningarna, kunna i allmänhet skäligen misstänkas för tillgrepp uti laddningarne, - men visserligen är en så olycklig ställning att beklaga, då, endast, genom förlast af transporter, Allmänna MagazinsTnrättningen år 1820 förlorade 585 tunnor, 29 kappar, och år i&2i, 899 tunnor, 27 kappar diverse Spannemål; derom jag äger säkra verificationer att bilägga. Ett så eftertänkligt förhållande, som för ingen del legat inom Lagarnes eller Directionens magt att förekomma eller afhjelpa, banar mig väg till den frågan: hvarifrån leda sig da desse aldrig upphörande transportbrister, för hvilkas ersättning, all Lagens kraft och den ifrigaste Tjenstémanna-controll ar otillräckelig ? och huru skall oredan, såsom uppdagad, kunna, afhjelpus? I förra fallet ger jag utan omsvep tillkänna min fasta och på erfarenhet grundade öfvertygelse: att ojemnheten uti Spannemåls-mätningen är hufvudorsaken till alla de transport-förluster, som hafva uppkommit och under ett oför». 356
Län nämnde år afslutade 171 laga skiften och 158 andra förrättningar, samt under föregående fyra år afslutade 407 laga skiften och 243 andra förrättningar; men ändock äro till 1851 balanserade 804 laga skiften och 401 andra förrättningar. Vidare inhemtas af samma berättelse att antalet af under nämnde år afslutade förrättningar varit af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län; att af från förutgående fyra åren afslutade förrättningar största antalet laga skiften finnes i Elfsborgs och det minsta i Norrbottens Län; att antalet påbörjade, men oafslutade förrättningar varit af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Gottlands Län samt af alla andra störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län; att antalet af vid 1850 års slut icke handlagde förrättningar varit af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Kopparbergs Län; att summan af år 1850 handlagde förrättningar varit af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län; att balansen från föregående år varit af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län; att antalet utfärdade förordnanden varit för laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län; att af slutligen redovisade förrättningar det största antalet belöper på Elfsborgs och det minsta på Norrbottens Län, samt att balansen till år 1851 är af laga skiften störst i Elfsborgs och minst i Norrbottens Län, eller allt, med få undantag, samma förhållanden som 1849. Angående skiflesverkets ställning i det hela för Länet vid 1850 års sint äro genom kronobetjeningen infordrade de uppgifter som varit att tillgå; och utvisar deröfver af Förste Landtmätaren upprättad tablå i sammandrag följande förhållande, angående hemman som undergått, kunna antagas skola undergå eller ock anses icke komma att undergå laga skifte, nemligen; 24 Sammandrag för Elfsborgs Län öfver förmedlade mantal, Hvilka stäldt skifte sorn undergått fastEneller laga och storskifte, troligen icke rubbas. Hvilka troligen komma att undergå laga skifte. Hvilka troligen icke komma att undergå laga skifte. På alla ägorna. På endast inägorna. På endast utägorna. På alla ägorna.
Som Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet uti afgifvet Utlåtande JVs °2, i anledning af väckt motion, angående utfärdande af nytt rese-reglemente, tillstyrkt Rikets Ständer att bevilja en förhöjning med 1 6 sk. b:ko eller 50 öre i dagtraktamentet för en hvar af de uti 7, 8, 9, 10, 11 och 12 klasserne af nu gällande rese-reglemente omförmälda embetsoch tjenstemän samt andre personer och samtlige Riks-stånden härtill lemnat bifall, är det med motionen åsyftade ändamål redan vunnet, och torde vid sådant förhållande ifrågavarande motion icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 September 1857. 8 Sammansatta Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 27. N:o 27. » Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Sept. 1857, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om förtydligande af Kongl. Kungörelsen den '/■/ Augusti 1854 i fråga om ersättning lill Nämndeoch Fjerdingsmän för extra förrättningar. Sedan genom högstberörde Kungörelse blifvit stadgadt, att Nämndemän skulle, vid sådane boställsoch torp-syner samt andra extra förrättningar, för hvilka de dittills icke varit till någon ersättning berättigade, ega tillgodonjuta skjuts-ersättning enligt gällande rese-reglemente för den i och för förrättningen tillryggalagda väglängd, som öfverskjöte en half mil, från Nämndemannens hemvist räknadt, äfvensom att de i allmänhet för dem åliggande syner och öfriga extra förrättningar finge beräkna dagtraktamente efter rese-reglementet, så hade likväl tvifvel uppstått om betydelsen af de i förenämnde Kongl. Kungörelse förekommande orden »andra extra förrättningar,» emedan det icke blifvit uttryckt hvilka extra förrättningar menades, hvadan ock Nämndemän för biträde vid urtima ting, indrifvande af krono-utskylder och hemmansräntor samt värderingar icke skola hafva erhållit någon ersättning.
Jag befarar, att vi uppskjute sakens pröfning så länge, att vi derigenom komma att votera förgäfves om hvad som då i de andra Stånden redan torde vara afgjordt. Jag vill derföre hemställa till de värde Ledamöterne, om de ej behagade afstå från sin begäran, helst discussionerne säkerligen blifva så vidlyftige, att flere dagar dertill åtgå. Herr Grefven och handt Mar/hålken yt - 324 DeW 9 September f. »>'. träde, att den af tvänne värde Ledamöter gjorde begäran om Betänkandets ytterligare hvilande på bordet, visserligen icke kunde, om den fullföljdes, förvägras; men då flere andre Ledamöter önskat, att målet nu måtte till afgörande företagas, samt åtskillige angelägne ämnen icke kunde, förrän finance-regleringen blifvit afgjord, till pröfning förekomma, ansåg Herr LandtMarJkalken sig böra hemställa, om icke de tvänne Ledamöter, hvilka begärt att Betänkandet ytterligare måtte hvila på bordet, behagade derifrån afstå. Herr Berghman: Jag afstår från min be gäran, om ej någon annan insisterar. Herr Munck af Rofenjkjåld: Det torde vara sällsynt, att då flere Ledamöter begärt, att ett Betänkande må hvila, denna rätt dem bestrides, på den grund, att andre Ledamöter finna för sig lämpligare, att målet genast företages. Jag instämmer således med Friherre Wrangel. Herr Grefven och Landt.Marjkalken förmodade, att Herr Munck af Rosenskjöld icke hört, det Herr LandtMarJkalken långt ifrån att bestrida målets uppskof, tvertoin just yttrat, att den derom framställde begäran icke kunde förvägras; och kunde Herr Landt Mar skalken för öfrigt för dess del, icke anse Friherre Anckarsvärds och de flere andre Ledamöters hemställan om målets pröfning nu genast annorlunda, än såsom blott en anhållan, utan att Herr Den 9 September f, ml 325 ?dunck af Rosenskjöld* lagliga rätt till uppskof derföre bestriddes. Herr Munck af Rofenjhjåld:
Bränvinsbrännings-förordning är det nemi. bland annat stadgadt, att den, som efter mantals-skrifningen önskar att tillverka bränvin, skall hos K. M:ts Befh:de derom söka tillstånd och vid ansökningen bifoga intyg af den, som .eger att upbära afgiften till Kronan, d. v. s. Kronofogden, att bränvinsbrännings-afgiften är erlagd för den tid, under hvilken sökanden önskar att begagna bränvinsbrännings-rättighet, utan att denna Författn. närmare bestämmer huru med redovis - Den 9 Augusti f. m. 143 ningen och konlrolleringen af denna afgift skall förfaras. Deraf har blifvit en följd, att Kronofogden icke redovisat denna afgift, utan helt enkelt innehållit densamma hos sig sjelf, och min erfarenhet på den embetsplats, jag innehar, har bekräftat detta förhållande, i synnerhet hvad en nu mera afliden Kronofogde beträffar, hvilken hade upburit denna afgift i 10 eller 12 är, utan att någonsin hafva redovisat derför, och denna redovisning aflades först då han af KammarR.-ns Adv.-Fiskal åtalades för sitt ofog, till svar hvarå han anförde, att Författntn icke stadgade något om huru redovisning skulle ske, hvarföre han, i okunnighet derom, hade ansett del vara bäst att medlen lago qvar hos honom. Detta kan väl icke gerna hafva varit lagstiftarens mening, och för alt förekomma, att icke sådane händelser för framtiden må inträffa, vill jag föreslå elt tillägg till den 18:de§:n, hvarigenom en kontroll vunnes öfver Kronofogden, när han upburit afgiften, så alt K. M:s Beflnde genast, eller åtminstone inom några få dagar, må vara i tillfälle att kunna affordra honom redovisning, derest han icke redan har en sådan aflemnat. Vi vele nami., alt, efter nu gällande Författn., skall all af Kronofogden mottagande npbörd, intill den s. k. summariska redovisningen, annoteras hos Häradsskrifvare!!, just derföre att K.
För öfrigt musicerade de, deklamerade vers, författade af dem sjelfva, pratade och skrattade; någon gång, men det var mera sällan, utbytte de hviskande förtroenden i skymningen vid aftonbrasan. Men en vacker dag fick Signe en friare; det var en ståtlig kapten vid skärgårdsartilleriet, enkling, rik, högt aktad af alla, innerligt afhållen af några få, som stodo honom nära. Han hade en ganska barsk krigareuppsyn, ett ofantligt svart skägg och buskiga ögonbryn. Hans lynne var mycket allvarligt och ansågs till och med för något bistert. Men onekligen var hans anbud mycket hedrande för en sådan liten flicka, som Signe. Man ansåg det allmännt vara ett utmärkt förmånligt parti, oaktadt enklingen väl var nära 20 år äldre än Signe. Signe tyckte också, att det var ett förmånligt parti; men hon skulle tyckt detsamma, om också friaren hvarken hade varit rik eller af börd, ty hennes unga hjerta klappade fort för den manligt sköne officern. Kapten Stjerne hade två barn, och Signe började känna sig ofantligt vigtig, sedan hon lofvat att blifva en mor för dem. Hela dagen igenom såg man hennes täcka hufvud nedlutadt öfver Aimé Martins stora bok om familjmödrars uppfostran. “Har din fästman anlag för misstänksamhet och svartsjuka, Signe?“ frågade Bertha en afton, då de båda flickorna sutto ensamma tillsammans i Signes lilla rum. “Det har jag aldrig märkt, men jag har också ej gifvit honom någon anledning dertill. Hvarför frågar du så, Bertha?“ “Jag har hört, att, då äldre karlar blifva kära i helt unga flickor, de ofta pläga blifva rigtiga tyranner af bara misstro, om ej deras fästmör i tid förstå att taga dem på det rätta sättet. Skulle det ej vara lustigt att en gång pröfva din fästman, Signe?“ “Du menar, att jag borde kokettera litet smått för någon annan, men vet du, att något sådant kan verkligen icke falla mig in.“ Signe såg helt förnärmad ut. “Kan du tro mig om att vilja föreslå ett så vanligt och tarfligt medel?
Dd) Äongl. 9DTaj:t föjrmäntar, att, feban etrfort>cc betsfört jenfT fyäbanefter, mera än förut, fan för bet löpanbe un? berl)ållet anmänbas, fofTnabenta för fångars mårb od) transport fatnt för (Sorrectionsinrättningarne icfe f¥ola framgent uppgå till fa betpbligt belopp, font unber be febnare åren, f>etfl åt? gärber, åfpftanbe minfTning i (SorrectionifTerneS antal, tillifa blifmit mibtagne. 2:o fPå anflaget för allmänna bpggttaber od) reparationer i (Stocholm uppföres en tillöfning af affebb för unberf)ållet af ntagaftnsbpggnaber i «$ufmubfTaben. !Denna fumtna är egentligen icfe en nt) utgift, enär fojTttaberna för betta änbatnål förut brabbat bels magaftnsfonben, belsocf', efter befi ftällanbe på utrebning, ©tatsmerfets infomfTer. 3:o 21 f famma anlebtting, forn i näft föregåenbe punft är anförb, förejlås på anflaget för bpggnaber od) reparationer i lanbsorterna en tillöfning af 8,000 £R:br till unberljåltet af be magaftns?bt)ggnaber i orterna, forn för ©tatsmerfets fpanmåls? rörelfe funnits af nöben, fywilfen fumtna ef eller utgör någon nt) utgift:
Detta stridde nemligen så väl emot hvad angående fatalietids beräkning i Lag och Författningar i allmänhet finnes stadgadt, som äfven emot hvad rätt och formenligt vore, enär fatalietid icke rimligtvis borde börja löpa förr, än det beslut, som vore i fråga att öfverklagas, blefve kunnigt. N:o 32» Ank. till Exp. IJtsk. den 26 Mars, kl. 1 e; m. Betänkande, i anledning af väckt motion om inskränkning i tiden för besvärs anförande öfver Sockenstämmo-beslut. Herr Doctor Eif ström har, uti en hos Högv. Preste-Slåndet väck och till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterad motion, Lagsamt Allm, Dcsv. o. Ekon.-TJtskottens Betänkande, N:o 32. 9 motion, uti hvilken Herr Prosten T huden sig förenat, andragit, hurusom vid jemförelse emellan Kong!. Förordningarne om Sockenstämmor den 26 Februari 1817 och den 29 Augusti 1843, den skillnad sig företedde, alt besvärstiden olver Sockenstämmobeslut i den sistnämnde hlifvit utsträckt till 3o da°ar eller 9 dagar längre än i den förra, hvarjemte klaganden hlifvit åla<nlt alt inom 14 dagar, efter det besvären sednast bordt fullföljas, hos Sockenstämmans Ordförande förete diarii-bevis öfver deras inlemnande, då det deremot enligt Kongl. Kungörelsen den 24 Mars 1824, ålegat den klagande att sist nästföljande Söndag, efter beslutets kungörande eller deraf erhållen del, hos församlingens Pastor eller den prest, som Gudstjensten förrättade, sina tillämnade besvär anmäla och deröfver taga bevis.
Emi).-Berättelse för år 1848. slaten fått vidkännas en onödig utgift för Bysted ts underhåll i liäktet nio dagar längre, än sorn vederbort, Landssekreteraren Eckhell, som i egenskap af ordförande i Häradsrätten fattat berörde lagstridiga beslut och derföre vore ansvarig, måtte till ansvar och ersättningsskyldighet fällas, öfver hvilket påstående bemälte Landssekreterare sig förklarat och, med erkännande af anmärkningens rigtighet, underkastat sig den ansvarspålöljd, som derför kunde honom drabba; och har Kongl. Hofrätten genom utslag den 16 Juni 184-8, på grund af ofvan åberopade lagens rum, enligt hvilka Bystedt boil (å försona det i fråga varande brottet med nitton dagars fängelse vid vatten och bröd, funnit skäligt, det skulle Landssekreteraren Eckhell for det felaktiga beslut, hvilket till ökadt lidande för Bystedt samt onödig kostnad för Kongl. Majit och Kronan till verkställighet kommit, böta jemlikt 1 kap. 12.§ Rältegångsbalken, Åttatio daler silfvermynt med Tjugusex R:dr 32 sk. banco, samt derjemte ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för Bysteds underhåll i häktet under de nio dagar, han derstädes onödigtvis blifvit qvarbållen, med Eli Ridr 12 sk. banco, dertill, enligt hvad Konungens Befallningshafvande i Wester-Norrlands län upplyst, samma kostnad uppgått; Men då Bystedt, enligt hvad ett af honom den 26 April 184-7 afgifvet och af Landssekreteraren Eckhell vid sin förklaring fogad t betyg utvisade, redan blifvit godlgjord för sitt lidande, ansåge Kongl. Hofrätten något vidare utlåtande härom icke erford ras. Detta utslag har jag för min del låtit vinna laga kiaft; och mig veterligen är deremot ej någon klagan förd.
Fastställda Antal Pensioner. Enligt hvad uti föregående revisionsberättelse finnes anmärkt, kunde fullständig redogörelse då icke meddelas för Pensionskassans tillgångar år 1849, emedan någon liqvid icke var upp rattad öfver Pensionsinrättningens andel i Wadstena Krigsmanshuskassas äldre inkomster för samma år. Revisorerne hafva derföre ansett lämpligt att i förestående tabell meddela uppgift om Pensionskassans ställning äfven för år 1849, hvaremot tabellen för år 1851 är i vissa delar ofullständig, enär samma förhållande, som nyss är anfördt i afseende på Krigsmanshuskassans äldre inkomster för förstnämnde år, jemväl vid denna revision inträffat. Räkenskaperna för det under Direktionens öfver Arméens Pensionskassa förvaltning ställda anslaget för pensionering af militäre embetsoch tjenstemäns samt underofficerares enkor och barn hafva för båda revisionsåren blifvit i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning granskade och utvisa följande förhållande: »ebet. år år £ §51* Balans från föregående året: Uppbörd: Utgifter: Balans till påföljande äret: Vid räkenskaperna hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. Amiralitets-Krig*smanskassan. Af 1850 och 1851 års kapitalräkningar för Kassans pensionsoch gratialfonder hafva Revisorerne fått emottaga särskilda utdrag, hvilka utvisa: Pensionsfonden. år 1850. år ISSI. — Gratialsfonden. Af enahanda skäl, som vid sednaste statsrevision anfördes, äro nu församlade Revisorer förhindrade att afgifva något omdöme öfver nämnde kassas förvaltning. Kong*!. Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättning-ar i riket. Räkenskaperna, som för år 1850 äro i Kongl. Kammär-rätten granskade med anmärkningar, men för år 1851 ännu icke undergått granskning derstädes, utvisa: DellCt. år 1850. år 1851. Balans frän föregående året: Credit. Balans frän föregående äret : Skulder Utgifter: Byggnader och reparationer Förplägning - Beklädnad Sängkläder och inventarier Eldning och lysning Renhållning — Religionsvard 188,562: 4.
Om den visat sig vara för det allmänna nyttig, bör ju den af det allmänna behjertas? Ty att den blifvit stiftad af enskildt man, kan ju ej på allvar framställas såsom något skäl häremot. Huru skulle det annars gått med Institutet för döfstumma och blinda, Gymnastiska central institutet, Calmerska slöjdskolan i Götheborg, Veterinär-inrättningen, Slöjdskolan i Stockholm, m. fl. inrättningar, som alla ursprungligen utgått ifrån enskildta personers omsorg om upoffringar, men nu äga årliga bidrag af Slaten? Äfvenså är det ju med alla våra landtbruksskolor, som hafva årliga understöd af Staten, fastän de äro kommunala inrättningar, och en mängd andra exempel att förtiga. Gr:ns sats är god, då det gäller enskildta kommuoikations-anstaller, som blott komma de serskilda kommunerna till godo; meu ej de, som, på ett eller au - Den 19 Augusti e. m. 75 nät vis, sträcka sin verksamhet till det allmänna, de må nu hafva tillkommit på enskildt väg eller genom Statens försorg. Mig tyckes för öfrigt, alt i ett fattigt laud som vårt, der Statens tillgångar ej sträcka sig långt, det alltid är skäl uti att upmuntra enskildtas verksamhet för det allmänna, hvarigenom mycket godt kan vinnas med relativt ringa kostnad. Vare det dock långt ifrån mig, att påstå, det alla enskildta välmenta barmhertighets-anstalter, utan undantag, böra påräkna Statsbidrag. En noggrann undersökning om de det förtjena, bör naturligtvis föregå ett sådant medgifvande. Den inrättning, sorn Baron Alströmer omnämnt, är dock kanske en af dessa, och ifall i en framlid denna för sitt bestånd äfven fordrade bidrag af Staten, så bör den äfven då hafva det. Jag yrkar fortfarande bifall till Hr Kontrakls-Prosten Holmbergs förslag om ett årligt understöd af 1.000 R:dr b:ko till Råby räddnings-instilut, och anser för min del detta vara mera ändamålsenligt, än att gifva 3,000 R:dr b:ko på en gång. Gr. Lagerbjelke: En värd talare har sagt, alt frågan, sedan hon förra gången hos R. o.
Detta bewisar endast huru lttet här Lagens föreskrift swarar emot desi äudainäl, som i detta fall alltid elllckscas af dill det will göra, fastän nägon omwäg bertil fordras, hwar igenom sakerna blifrva underkastade process och det omkwlstade oftast blir et ros för den skara, som blott lefver af desi konst at ägga menniskorS trätgirighet och ganska wäi förstår at gifva lif och långsam wäxt at deras utkastade trätofcöen. Men detta mä endast i förbigående wara nämndt, emedan hwarken tid a;6 ^ eller omständigheter tillåta at emot detta allmänna onda NU söka och fä behörig rättelse. Cap. Jorda.-Balken beträffar, hwarom nu ar sraga, gör Lagen der icke någon skillnad emellan ars och aflinge. Om förhållandet more annorlunda, skulle y. §. i samma Capitel innefatta den nog besynnerliga satts, at Lagen häldre tillåter, at Hemman ma öde ligga, än at arswinge skulle ga miste om at sa räda örmer det öde Landet, såsom öfwer all annor sm wälfänqna, fast icke alltid wälskötta egendom. At borrtleja arfwejord efter Lagens föreskrift i 16. Cap. JordaBalken, kan aldrig fa namn utaf at annorledes derom förordna, än Lag formar. Lagen ar här såsom a de flesta ställen uti sin princips enkel och ren. Endast samma egennyttiga bllprir, som äiLLsrgr de orden i i;. §., at köp bryter Legostämma, har afwen förmatt at stundom genom mäld och en icke r Lag grundad praxis förwända LagenS applicsrion i flera delar of detta Capirel. Konungen har igenom Dest Nädiga kropofl tion welat återföra Lagen til dest i öfrigt pa detta ställe goda princips, derigenom personlig säkerhet och Landets wä! bast winnås. Lakom ost dä ej blifwa en orsak at förhindra bade det ena och andra genom konstlade och inwecklade Stadgande», lika mycket stridande emot begrepen om rätt och billighet som emot dem om Rikets nytta och tjenligaste medlen kil dest »Hjelpande.
Labuans kollager äro för öfrigt, oaktadt deras belägenhet nästan i midten af en ofantlig, kretsformig vulkankedja, märkvärdigt fria från förkastningar, hvilket visar att trakten under den ofantliga tid, som förflutit sedan dessa lager blifvit afsatta, varit skonad från jordbäfningar. Äfven nu för tiden vet man, enligt Wallace, knappast af några jordbäfningar i denna del af Borneo. Af hvad sålunda anförts kan man sluta, att de härvarande kol-, sandoch lerlagren afsatt sig i en från hafvet afskild, af yppiga sumpmarker upptagen dalsänkning på det vidsträckta land, som fordom upptagit betydliga sträckor af hafvet mellan Australiens öar och Asiens fastland. Likartade förhållanden måtte för öfrigt hafva rådt öfver en betydlig del af Borneo. Man träffar nämligen flerstädes på denna ö kollager under ungefär likartade förhållanden som på Labuan. Så vidt jag vet, hafva de dock hittills icke blifvit närmare undersökta i växtpaleontologiskt hänseende. Vid Labuan träffas växtförsteningar, ehuru ganska sparsamt, inbäddade i bollar af jernlersten från lagren ofvanom de två nedersta kolftötserna. Dessutom äro de öfre kollagren ytterst rika på harts, hvilket i större ådror genomdrager kolet. Af de mellan och öfver kolflötserna liggande sandlagrens mäktighet och förvandling till en hård sandsten kan man sluta, att mycket lång tid, sannolikt hundratusentals eller millioner år, förflutit sedan dessa kollager bildades. De tillhöra likväl en alldeles ny tidsperiod, under hvilken växtligheten i dessa trakter föga torde hafva skilt sig från nutidens. Det är dock för tidigt att yttra sig härom, innan de hemförda försteningarna blifvit fullständigt undersökta af dr Nathorst. För tillfället var kolgrufvan nedlagd, men man väntade med hvarje post befallning att återupptaga arbetena. Vägen mellan grufvan och hamnstaden var i alla fall temligen väl underhållen, och en ledamot af bolagets styrelse, Mr Cooke, bodde fortfarande på stället. Han visade mig all möjlig gästfrihet under den tid jag för insamlande af försteningar uppehöll mig vid norra sidan af ön.