Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bredvid de na ' ionela danserna — de egentliga åskådliggörande exempel inför en krets af andäktigt lyssnande damer, och medan ordens folkdanserna — Czardas i Ungarn och K a t a s e h o k i Ryssland intaga de hälft militära danserna ett aldrig sinande ström flödar från hans läppar, stort rum. hänga deras blickar fast vid en beekasin, Alla de så kallade Kosackdanserna — af hvilka som stekes på spett öfver ugnselden. man för några år sedan såg så glänsande prof I samma sal täckes en annan broder af vid det polska bale ' tsällskapets besök i Stockholm — äro ett slags militäriska danser, förutsättande V a t e l s upphöjda yrke vägleda allmänheten i en utomordentlig styrka och vighet. Af dessa dess val af kökslitteratur. D e t finns kokböcryska och kosackdanser är Karamenski den ker på vers, där författaren känt sig så grimest bekama. Karamenski kan dansas solo af pen af sitt ämne, att han icke kunnat ge beman eller ock som pardans. En annan dylik dans är Hnppak. skrifning på en enkel omelett, utan att måla De / tolska dansarna äro stolta, raska — ett med allt solnedgångens guld, och det fiuns mellanting mellan de slaviska och de romaniska kokböcker på nykter — alltför nykter prosa, folkens danser. Masurka, Redowa, Warsoviana äro de mest bekanta. för att nu icke tala om hela den rika tidoch Krakowienna Men den egentliga nationaldansen är ej som ningslitteraturen från den lilla hemtrefliga vanligen antages mazurkan, utan den gamla äfven » Pot-au-feu » till » L a cuisine francaise », detta hos oss kända Polonaisen. vördnadsbjudande organ för köksmästare i Den modernaste af alla danser i världen, valsen, snart sagdt hela världen. M a n ögnar igenom är som förut nämnts tysk. I de tyska staterna dess spalter, o c h ens förbryllade tanke, som finnes dessutom en oändl ghet af folkdanser, hvilka dock alla utgöras af variationer på valsens gifna hvarkeu hittar ut eller in, drömmer sig med tema.
Med flintlås försedde: i förråden vid 1856 års slut , 9,853 till regementen och korpser ullenmade samma år . 445 10,298, Summa 134,319. 70 Stais-Utskottets Utlåtande N:o li. Vid sistlidne Riksdag anvisade Rikets då församlade Ständer för innevarande statsreglerings-period en summa af 120,000 R:dr årligeneller tillsammans 360,000 R:dr för tillverkning af 2,000 st. skarpskytteoch 10,000 st. vanliga gevär, efter beräkning af 37 R:dr 50 öre för de förre och 28 R:dr 50 öre för de sednare per stycke. Det af Kongl. Majit nu äskade anslag afser, såsom ofvan synes, ensamt refflade gevär lill eli antal af 12,000, efter 37 R:dr 50 öre stycket. I anseende till angelägenheten att upprätthålla gevärs-fabrikationen, hvilket, efter hvad upplyst är, icke kan ske med mindre än att tillverkningen vid hvardera af de håda gevärs-faktorierna beräknas för året till minst 2,000 gevär, och då Utskottet anser det vara ett af försvars-verkets angelägnaste behof att arméen, så fort som möjligt, blifver försedd med ett tillräckligt förråd af vapen till krigsbruk, men detta behof, enligt hvad vid sistlidne Riksdag fullständigt utreddes, ännu icke är så afbjélpt, att ju betydliga uppoffringar ytterligare erfordras för att bringa gevärs-förråden i fullständigt skick, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, till anskaffande af ifrågavarande antal räfflade gevär, mätte anvisa en summa af 450,000 R:dr R:mt att under nästkommande tre år utgå med j årligen. e) till anskaffande af 5,000 st. faschin-knifvar, å6 R:dr 75 öre stycket, 33,750 R:dr.
I sitt sista arbete, nemligen det förslag till Rättegångs-balk, hvars granskning slutades den 3 Juni 1848 (då man icke beräknar en justering och vissa reservationers aflemnande den 10 April 1849, och tryckningen, som var slutad före den 30 November' samma år), har Lagberedningen bibehållit det hufvudsakliga af Lag-kommittéens förslag och således ansett sig ej kunna föreslå annat, än att landsbygden och städerna skulle hafva särskilda domstolar, men deremot dels inskränkt nämndemännens antal till högst fem, minst tre, dels ansett att äfven under-domstol i stad skulle utgöras af domare och sådan nämnd; dels ock gifvit under-domstolen på landet namn af Lands-rätt, Sedan jag på ofvanstående sätt, i största korthet omförmält, eller rättare lemnat anvisningar till kännedom om de förberedande åtgärder, som under vårt nuvarande stats skick vidtagits i fråga om de allmänna domstolarnes organisation, samt dervid särskildt erinrat, att, i följd af berörda förberedelser, Kämnersoch Lagmans-rä tterna blifvit indragna; torde ej vara ur vägen påminna äfven derom. l:o att, — i följd af ”Lagkommittéens, samt de af Kongl. Majit, dels för Styrelseverkens reglering, och dels för de ekonomiska författningarnes öfverseende, i nåder för”grdnade kommitterades” den 6 April 1820 afgifna och 1823 tryckta ”underdåniga betänkande, rörande rättsfrågors skiljande från de administrativa verken”, Kongl. Majit, genom en den 17 April 1828 utfärdad nådig Förordning, angående upphörande af styrelseverkens domsrätt i vissa mål, öfverflyttat flera sådana från de administrativa verken till domstolarne; ‘2:o att åtskilliga särskilda domstolar och fora privilegiata upphört. Så har till exempel: a) i följd af Kongl. Kungörelsen den 7 Maj 1831 Sjötullsrätterna upphäfvits, och deras åligganden flyttats till Rådstufvurätterna, b) genom Kongl.
Hr von Hohenhausen: I anledn. af Hr von Ilart mansdorffs sista yttrande, får jag äran tillkännagifva, alt jag med mitt föreslagna tillägg endast hade för afsigt, alt directm med varsamhet må gå till väga vid utlåningarna, och jag sätter mig således för ingen del emot den lättade utväg Hr von Hartmansdorff velat bereda directtn alt verkställa utlåningar. Hr von Hartmansdorff: Hellre än att ifrågavar. utväg skulle alldeles förkastas, vill jag afstå från min mening 2Ö H. 4° 314 Den 22 Maj e. m. och lemna Hr von Hohenhausens fritt utrymme. Fördelen af att inköpa räntebärande obligationer är ganska väsendtlig, ty om så skedde i det hela, behöfdes ingen ombudsman för bevakningar. Jag skall således åtnöja mig dermed, att grundsatsen, ehuru ofullständig, dock bl ifver antagen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade oförändradt antaga Ridd.Utsk:s förslag. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. bifölls Uisk:s förslag, med den förändring, att efter ordet "accortlsa nior teri n gs fo n ds" skulle tilläggas ordell ”eller andra lika s ä k r a.” Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher: Mot R. o. Adis beslut att öfverhoppa Bevilln.-, Lagoch EkomUtskrns betänk. N:o 17, samt uppskjuta delsammas afgörande till ett annat plenum, anser jag mig af grundlagen förbunden alt protestera och mig reservera. Hade Hr Frih. o. Landtm, genast framställt propos. till afslutande af plenum, så hade jag saknat anledn. för min reservation 5 men då Hr Frih. o. Landtm, till afgörande föredrog andra mål, har jag nödgats protestera mot detta behandlingssätt, såsom stridande mot 49 §:n Riksd.Ordn., som säger, att då målet tredje gången förekommer, skall det till afgörande företagas. Ifrågavar. mål har nu för tredje gången förekommit, men blifvit öfverhoppade
Jag har med upmärksamhet följt och åhört diskussionen, och får förklara att jag anser hvad Hr v. Koch i detta afs:de föreslagit, vara det bästa och lämpligaste, hvarföre R. o. Ad. torde böra bifalla hans yrkande. Hr Dalman: Om fråga här varit att fatta beslut i ett bevilln.-ärende, är det gifvet dels att densamma skulle behandlats af Bevilln.Utsk:t, dels att den ej behöfts underställas K. M:s pröfning, ty K. M. har, som vi veta, icke rätt att pröfva be vil ln.-frngor. Men efter min tanke är det icke här fråga om något definitiv gällande beslut, utan R. St:r begagna endast sin rätt att afgifva svar uti en fråga, derom K. M. begärt få veta R. St:rs tanke, för att sedan derefter handla. Jag är lika öfvertygad som någon annan att detta jemkningsförslag är i åtskilliga delar felaktigt; men just derföre att Regeringen skall få svar på sin Propos. , för att vid nästa riksdag kunna för R. St:r framlägga ett möjligen mera ändamålsenligare förslag, har jag ansett oss böra antaga denna 47:de §, med uteslutande af sista perioden af lista momit. Gr. af Ugglas: Jag är egentligen upkallad af ett yttrande af Gr. Mörner, som påstod att, såsom hau sjelf yttrade sig, man leker så länge med elden att det blir eldsvåda. Jag antager jemförelsen. Men det är en eld, som bränner motståndarne. Jag vill endast i Gr. Mörners minne återkalla, under hvilka omständigheter denna fråga först väcktes. Det skedde vid 1840 års riksdag, genom en reservation af Gr. Spens. Detta förslag framställdes sedermera vid följande riksdagar genom enskilda motioner, och I>eii 24 Oktober e. m liar nu kommit på den ståndpunkt att jag icke tror detsamma kunna keit och hållet falla, äfven om R. o. Ad. icke vill med sin röst bidraga till förslagets antagande vid denua riksdag. För min del yrkar jag fortfarande att R. o. Ad., med förkastande af Utskits förevide inbjudning, ville vidblifva sitt förut fattade beslut. Gr. Mörner:
Hvilken ung flicka som helst kan spela Grieg, medan det finns djupt begåfvade svenska tonsättare, som hon knappast känner till namnet. Om du frånser den dramatiska diktningen, sitta våra grannfolk för tillfället knappast med trumf ess i en enda gifning. Vi stå dock mer okända för dem, än de inför oss. Till och med deras bästa hufvud säga sig blott med svårighet läsa vårt språk, medan äfven de dummaste svenskar obekymradt förstå deras bygdemål. Sverige blir en styfmoder mot sina egna för att visa sig dess gifmildare mot främmande. Till och med den lille François Coppée har i ett svenskt blad utnämnts till mästare, och gömmer sig på en svensk badort en parisisk småborgare med sin feta älskarinna och kallar henne madam, täflar hela societeten om sällheten att få lysa med sin knaggliga »frangska». Allt sedan Lucidor har Sverige födt talanger utan att bekymra sig om deras växt, under det att hvilken liten utländing som helst öfverhöljs med hedersbetygelser och löjlig ära. Sverige omhuldar icke begåfningen utan stryper henne med skuggrädsla, afund och ämbetssysslor. Själfunderskattandets röta breder sig vida. Det finns icke en afkrok i Europa, där fosterlandskärleken ligger så död bakom ihåliga ord som hos oss, och det finns ingen Medea, hvilken har sin mördareknif så sölad af egna söners hjärteblod som Sverige. På Norrlandsgatan flammar om aftnarna en präktig transparang med den odödliga påskriften: Utländska lumpaffären. Man liksom tycker sig känna hur mycket härligare de utländska lumporna måste vara än de föraktliga svenska. Samma transparang borde sättas ytterst på hamnpiren i Malmö för att säga den landstigande främlingen, hvart han kommit. Svenskarnes lydnad för lagarna och deras sällsynta pliktkänsla göra dem gärna sedda, hvar helst de slå upp sina bopålar, och deras vördnad för ålderdomen leder tanken mot forntiden. Brist på konservatism är likväl det svenska lynnets största svaghet. Liksom själfkänslans slocknande är frånsidan af de mest vinnande egenskaper, så är också svenskarnes brist på konservatism frånsidan af deras mottaglighet och smidiga fattningsgåfva.
Den 14 Oktober. 19 Föredrogs och bifölls Banko-Utsk:ts den 10 dennes på bordet lagde Mern. N:o 70, med förslag till ansvarighetslag för de af 14. St:r förordnade styrelse-ledamöter för lånekontoren i orterna. Föredrogs och bifölls Lag-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Utlåt. N:o 67, i ani. af väckt motion om förändring i K. Förordnm ang:de handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1855. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Betänk:n: N:o 68, i ani. af motion om närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nyttjande-rätt till fast egendom; och N:o 69, i ani. af motioner om arfsrätt för oäkta barn. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Lag-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Mern. N:o 70, med förslag till voter:spropos:r i ani. af de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Utlåt. N:o 55, öfver gjorda anmärkningar och Biks-Ståndens skiljaktiga beslut i ani. af Utsk:ts Betänk. N:o 35, öfver dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. 5:te kap. 14:de §:n. Frih. Armfelt, Magnus: Den föredragna punkten inne håller en inbjudning till R. o. Ad. att frångå sitt beslut för att biträda Utsk:ts förslag i afseende å denna punkt. Men då icke något mera talande skäl för en sådan åtgärd blifvit anfördt, vågar jag anhålla att R. o. Ad., trogen sin vana vid dylika tillfällen, måtte vidblifva det en gång fattade beslutet och godkänna den föreslagna voter:s-propos:n.
Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Det bittra tadel, som i dag och i går blifvit uttaladt emot det Utsk., hvaraf jag har äran att vara ledamot, befästar mig i den öfvertygelse, som vid mitt inträde i Utsk. ännu utgjorde en tvekan, den nemi., att jag hade gjort bäst att icke inträda i ett Utsk., der före mig män, med hvilka jag ingalunda vågar mäta mig, fått från båda sidor uppbära ett lika bittert tadel, som jag nu fått emottaga. Men jag trodde mig pligtig att gå mitt Stånds förtroende till mötes, under hopp, att i ett redligt bemödande att iakttaga, hvad min öfvertygelse sade mig vara rätt, finna en motvigt emot det hotande tadlet. Må samtid och efterverld bedöma mitt offentliga handlingssätt! Jag underkastar mig gerna dess domslut; och oaktadt visserligen icke likgiltig derför, hoppas jag dock, att det icke skall utfalla så illa, som vissa leda - 56 Den t Juli f. m. möter här tyclits vara färdiga att rösta för. D;i jag inträdde i Constit.-Utsk., ansåg jag det nödvändigt att uppgöra för mig ett bestämdt system, hvarefter jag borde handla; och jag ansåg mig då icke äga rätt att från någonting annat än grundlagarna hemta ledning fördetta system. Jag fann då i 4 §• Reg.F. stadgadt, att ”Konungen äger att allena ”styra .Riket på det sätt, Reg.formen innehåller,” och att han i de fall, der nedanföre stadgades, borde ”inhemta underrättelse och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kal"lar och utnämner kunniga, erfarna, redliga och allmänt ”aktade, infödde Svenske Frälseoch Ofrälse män af den ”rena Evangeliska läran.” Jag fann vidare i 9 §.
M:s befallningshafvande öfverlemnadt att besluta om handelsrättighets meddelande å landet, utan att den församling, sorn härvid kounne i fråga, egde i ämnet sig utlåta, men Rikets Ständer ansett billigt, att kommunerna höras i frågor om nya handelsbodars anläggande å landet, så att tillstånd dertill icke må af E. K. M-.s befallningshafvande meddelas, förr än kommunen haft tillfälle att yttra sig, så väl öfver gagneligheten af handels-rättighctens medgifvande, som öfver sökandens frejd, få Rikets Ständer alltså hos E. K. M. i und. anhålla, att uti 25 §:n handels-ordningen stadgas måtte, det E. K. M:s befallningshafvande icke må ega att meddela tillstånd till handelsbods anläggande å landet, innan den församling, inom hvilken handelsboden är ämnad att anläggas, öfver ansökningen derom blifvit hörd. JF a b r i k soch ffandtverks-ordnin gen. § 12. Enär omsorgen om allmän redlighet och god ordning fordrat, det åliggandet för vissa handtverk att forse sina tillverkningar med kontrolloch justerings-märke blifvit bibehållet, på sätt 15 § i ofvanberörde författning utvisar, synes försigtigheten bjuda, att dessa handtverk, serdeles guldoch silfv er-arbeta resamt juvelerare-yrkena, blifva undantagna från dem, hvilkas utöfvande enligt 12 §n är hvem som helst såsom försörjsningsmedel medgifvet; och hafva, i öfverensstämmelse med denna åsigt, Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, att dessa yrkens tillverkningar måtte tid, än rättigheten begagnas. Expcditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, JV.v i8t. 371 andantagas från dem, hvilka enligt denna § få af hvem som helst såsom försörjningsmedel åstadkommas. § 28.
1 dessa dagar, medan ^ J y ^ i n f l u e n s a n, grippen, blixtsnufvan, PetersVy burgskatarren o c h hvad allt den namnes, denna underliga sjuka, som i fullaste bemärkelse » kom öfver oss som ett nysande » medan den ännu är i friskt minne, torde det ej vara utan sitt intresse att egna litet uppmärksamhet åt det intima plagg, hvars oumbärlighet just den besvärliga influensan så otvetydigt visat — åt näsduken! Näsdukens historia! Ja, den har verkligen sin historia, o m än dess anor ej sträcka sig just så långt tillbaka; ej förr än i midten af sextonde seklet träffa vi på näsduken. Antiken visste ej af den. Det passandes o c h anständigas begrepp ha, som bekant, visat sig allt annat än fasta o c h beslående; de ha växlat med modet o c h tiden. Och hvad näsduken särskildt beträffar och dess användning, finna vi hos den klassiska antiken en från moderna tiders helt afvikande uppfattning. Det skulle varit ett oförlåtligt brott mot etiketten, o m en romersk eller grekisk dam, s o m ville i någon mån göra anspråk på vett eller världsvana, i sällskap begagnat näsduk. Äfven den mest förtjusande lilla näsa, som offentligen visade sig ha användning för en näsduk var objälpligen d ö m d; ungmön skulle därigenom skrämt den hängifnaste beundrare på flykten; var den felande gift, kunde slikt brott mot skick o c h anständighet rent af förorsaka skilsmässa. I en af Juvenali Satirer heter det: Snör din rensel o c h ge dig i väg, den frigifne säger, ty du är vorden o s s led, du snyter dig ofta. Min herre har sig en annan utvalt, som eger en torrare näsa. Epiktet lägger i sina Dialoger stor vikt vid iakttagandet af det passande härvidlag. Och Nero, som i sin mani för komedien, höll ända till löjlighet strängt på konvenansens fordringar, berömde sig öfver alt aldrig offentligen hafva ertappats med att nysa eller snyta s i g.
Detta väckte mycken sensation pä den tiden, och som jag befarade, att motionen möjligen skulle gå igenom, yrkade jag, att Hr Landtm, skulle vägra propos. på förslaget, emedan det icke förut hade blifvit understäldt Ridd.Ulsk:s pröfning, utan fastmera så der par bricolc tillkommit. Så skedde äfven, och förslaget förföll. Men då jag nu hade insett, huru lätt det kunde gå för R. o. Ad. att förändra sitt representationssätt, så väckte jag i Const.Ulsk., hvaraf jag då var ledamot, det förslag, att R. o. Ad:s representationssätt skulle i grundlagen intagas, på det alt detsamma ej skulle kunna ändras annorlunda än i den ordning grundlagen medgifver. Detta rönte åter motstånd i Utsk., och om jag icke missminner mig, var det just de ofrälse Stånden, som tyckte det vara synd att betaga R. o. Ad. rättigheten, all när som helst kunna besluta en förändring i sitt representationssätt. Min motion blef således afslagen, men den blef det, derföre att Consl.Utsk. ansåg det vara obehöfligt att i grundlagen intaga ett så beskaffad! stadgande, dä Ridd.Ordn. i alla fall ej kunde ändras ulan R. o. Ad:s bifall och K. M:s nåd. sanclion, i följd hvaraf Utsk. äfven ansåg det böra bero på R. o. Ad:s eget beslut samt K. M-.s nåd. sanclion att ändra R. o. Ad:s representationssätt? Jag för min del kan således icke se annat, än att 12 § Riksd.Ordn. lemnar åt R. o. Ad. full rätt, att till timonen frambära förslag lill ändring af sitt representationssätt, och alt, om detsamma dä vinner nådigt bifall, det sedermera må blifva gällande, utan att en enda bokstaf af grundlagen kan deremot lägga något hinder. Hvad åter sjelfva saken beträffar, sä har jag alltid trott, att den sämsta af alla förändringar i R. o. Ad:s representationssätt vore den, alt dess representation skulle ske genom val.
redan sagdt är och wid l^xsr-inzsn bör i -srduzag wara, önskades, at äfwen mä förha!!-.:-s utt Smdrrna, men som tillika wid desa medels upbärande af Stads - CsslLurrrna» sä ival i Städerna Bo och Dö, bade sj Adel, fem af Prrstcr, Utom Borgar-, som äro Stadsboer, torde Wara nödigt, ar sä >v.:I Adelsman, som Prester och Borgares Fullmagrige, äro witz der kilfäller ^sxori. Zs - männen stl hjelp, för at iilst ock wirsorda rigkiga upbörde» och b«, rLkncinder; hemstaZqndes jag tiliika, om icke dr Förteckningar af döde persöner, som der Wördiga PrestsStänder, hivar och en uri stn Socken, enlig! Förfatsuin» garna as är it79Z bii^wit ar-besakta, a? n! Domaren hworje ar, samt denna rid ingifva, aftvm kund^ Wara Lil hands, för at L-Mtr!,liers och granska alls deras afgäng, som kund? femma i fräga al förrätta Bsupkecknrng etter, och huru wida de inM rättar tid, sedermera blifwi? til Domaren ingiftsa Det Uttags »st vesta Förtccku-ngar mäste afwen wärk, at om sadan? Adoline personer dö ur' Pastoratet," efter hnstlka BoupteSning kan "omma i sräga at hällas, böre de afr?en, ä denna tis Domar;n af VMor gifna Förteckning upsiras» Denrsa afatzr skulle ryal kan hända icke nu anst? berydelig, fäst;- ringa och omärklig, men, om den riktigt lusty'er öfmex hela Riker, ta lstlfwer de; likwäl ärlsg§n Tunn') Guld.
Från denna synpunkt anser jag icke man kan undgå att finna den ali - 31S Den 25 April f. m. manna och vigtiga betydelsen af den korta banan mellan Örebro och Halsberg. Då Hr Bildt i öfrigt uti sin reservation yrkat att expropriationskostnaden, 1 05,000 rdr rmt, skulle tillskjutas af de orter, hvilka af banans anläggning ega fördel, får jag anmärka, att delta är ett ganska sväfvande uttryck och sorn lärer blifva ganska svårt att bygga något uppå. Hvad betydelse skall detta uttryck hafva? De orter, hvilka af banans anläggning ega fördel, äro nemi, efter min upfattning, »hela medlerst» Sverige» samt alldeles icke ensamt provinsen Nerike. Det blir således icke så särdeles lätt att verkställa denna al Hr Bildt ifrågaställa insamling. För den närmast linien belägna orten åter, som ieke har mer än högst 2 mils afstånd från antingen Örebro eller Halsberg, kan det väl icke blifva någon så särdeles vinst, att föra sina produkter denna jernbansväg. På grund häraf tror jag att denna bana kari med fullt skäl anses vara af lika stor allmän vigt. som någon af öfriga föreslagna stats-stambanor; och får således hemställa örn propos. ä bifall till hvad Utskrt i denna del föreslagit. Frih. Åkerhjelm: Då den talare, som först yttrat sig öfver den lin föredragna punkten, uttalat några ord ronde det sätt, hvaruppå pluraliteten inom StatsUtskrt behandlat denna fråga, anser äfven jag mig skyldig att uti korthet redogöra derför. Denna pluralitet ansåg icke, att det var skäl, att antaga det förslag till beslut, som Biksg.Afdeln. framställde, eller att det skulle öfverlemna* till den enskilda företagsamheten att bygga denna bana, samt att detta företag skulle understödjas endast genom statslån, meddeladt, som det upgafs, på samma grund som det lån, hvilket beviljades för jernvägs byggande mellan Gefle och Fahlun. Yid behandlingen af detta förslag inom Utsk:t ådagalades temligen tydligt den, — jag vågar säga det —, ganska sannolika omöjligheten, att kunna åstadkomma ett så beskaffadt bolag.
Äfafter; ilten i Upfafa od) Sttnb, ber Slfabetnier äro, af Små Sebantöter blattb Oiibberffap od) Slbel, Stoa af $refterffapet, 3pra «f 9tfabetni 5:o 3 atta öfriga 0tåber ffatt antalet af Sarerittgétttätt toara Stoa af D^ib^ berffap ocp Slbel, Stoa af $Prejlerffapet, Sre 0tånbdperfoner etter ©inbeta od) Sjenftemätt od) 0er borgare, nteb iafttaganbe, i attfeettbe titt bejje ftfhtämitbe, att, få totba Äfaper iitont {labett ftttnaé, ett efter ftprfan af ptoarje Älafi af 4:o 3 ^apfutt ocp 0afa fiola Sareringöntännen utgöra fifa antal, font för attbra od) trebje Äfajjenö {taber jtabgabt år, ptoartoib be Borgerlige Sebamöterne utgörad 3$ennllttittgd 65 utgöras titt I)älfteit af ©orgare od) SBergsmäit; bod få, att t §al)luit bet ena året §em borgare od) Sbro bergsman od) bet anbra $em SSergömäit od Sdra SBorgare bliftoa flabenö Sareringémän. § 99. Sitt Sarerttigématt ntd ide, fåfotn ©tånböperfon etter <Sntbetö Söt ftäöenta gäller att, bå fullt antal Sareriitgéinän af någon $laft fafnaö, brtjlen må ifrån annan erfättaö, Ijroanoib iafttageé, att, ont britten nppfoninter inom tRibberffapet od) Slbelit etter ^refterjfapet, beit erfätteö genom @tånbs 3Bib fantntrt tillfälle, font Sebantöter ittfeö titt ttäbentaö Sareriitgö