Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar och en, som känner mig, vet väl, att jag hvarken tillhör läsare, baptister eller pietister, utan i all min tid tålmodigt underkastat mig Statskyrkans föreskrifter. Men just derföre, att jag hyser den största ovilja mot läseriet och emedan jag önskar, att så litet sekterism och pietism som möjligt må innästla i samhället, just derföre önskar jag, att alla tvångslagar, i detta hänseende, från lagstiftningens sida skola uphöra. Jag tror att i detta, som andra fall, friheten är det bästa korrectiv. Hvad särskildt beträffar Sacramental-lagen, så har här icke varit fråga om något annat än att uphäfva de förbudsoch kriminella bestämmelser, som stadga, att Sacramenterna ej få utdelas af någon annan än prest. Men äfven med uphäfvande af dessa bestämmelser, fortfara likväl så många civila olägenheter af en afvikelse från Kyrkolagen i detta hänseende, att jag är fullt öf vertygad om, att ganska många, äfven bland de sekteriske, noga be sinna sig innan de begå en sådan afvikelse. Det återstår nemi. den civila påföljd, att den, sorn icke är döpt, med iakttagande af kyrkolagens föreskrift, han är okristen; han får således icke utöfva de civila rättigheter, som tillkomma en kristen, ej vittna, ej deltaga i val m. m. d.; vidare om han icke låter gifva sig Nattvarden på sätt Kyrkolagen föreskrifver, anses han såsom den der icke begått Nattvarden; han är då icke eller vittnesgild m. m. Låter han viga sig af någon annan än en prest, anses han icke gift, hans hustru är inför lagen hans konkubin, och hans barn blifva icke äkta. Jag föreställer mig, att dessa civila påföljder utgöra tillräckliga motiver för att hvar och en förnuftig samhällsmedlem icke blottställer sig för dessa, utan det mest tvingande skäl från sitt religiösa samvetes sida, och att de verka vida kraftigare än böter och fängelse. Således tror jag, att affallen från Statskyrkans ritual visst icke skola ökas genom uphäfvande af straffbestämmelserna i detta afseende.
Långt borta såg han den andra kvinnan komma gående. Hon gick lutande med trötta steg, alltjämt med barnet på armen. »Hvad är det du ser efter så ifrigt, kung Olaf?» frågade Storråda. Då vände sig den andra kvinnan om och såg på kungen, och vid det hon såg på honom, tyckte han sig se, att öfver hennes och barnets hufvuden tändes gyllene ljusringar, skönare än alla kungars och drottningars smycken. Men straxt därpå vek hon af uppåt staden igen, och han såg henne ej mer. »Hvad är det du ser efter så ifrigt, kung Olaf?» sporde Storråda än en gång. Men då kung Olaf vände sig mot drottningen, såg han henne gammal och led, omgifven af all världens ondska och synd, och han förfärades öfver att han skulle hafva kunnat falla i hennes garn. Han hade dragit af handsken för att räcka henne handen. Men nu tog han handsken och slog henne med den öfver ansiktet. »Hvad skall jag så med dig, din gamla hundhedning?» sade han. Då for Storråda tillbaka tre steg. Men hon sansade sig raskt och svarade: »Detta slag torde blifva din bane, kung Olaf Tryggvason.» Och hon var blek som Hel, då hon vände sig från honom och besteg skeppet. Nästa natt drömde kung Olaf en sällsam dröm. Hvad han såg framför sig, var ej jorden utan hafsbottnen. Det var en gröngrå mark, öfver hvilken vattnet stod många famnar högt. Han såg fiskar simma efter rof, skeppen såg han glida förbi uppe på vattenytan som mörka moln, och solskifvan såg han blänka matt som en blek måne. Då kom den kvinnan, som han hade sett i kyrkporten, gående nere på hafvets botten. Hon hade samma lutande gång och samma slitna kläder, som då han mött henne, och hennes ansikte var alltjämt fullt af sorg. Men där hon gick fram på hafsbottnen delade sig vattnet framför henne. Han såg hur det, liksom drifvet af oändlig vördnad, reste sig upp i hvalf och slöt sig samman i pelare, så att hon gick fram genom en den härligaste tempelsal. Plötsligen såg kungen, att vattnet, som höjde sig öfver kvinnan, började byta färg.
; z ryckning, m e n sedan m e d en ansträngning, som är nära att kväfva h o n o m ju högre u p p han k o m m e r, o c h hvilken vandring bildar hela deras tragiska historia: h o n, kvinnan från djupet af det dunkla, hemlighetsfulla Paris, s o m snärjer den unge, redbare m a n n e n i sina garn, förgiftar hans tillvaro o c h är nära att draga h o n o m m e d sig n e d i d e n dy, s o m är hennes lif. Dramat, sådant det ter sig på Svenska teatern, är endast en blek o c h på sina ställen rätt okonstnärlig kopia af bokens många glänsande partier. H u r u vanskligt det är att dramatisera romaner af verkligt konstnärlig halt har också visat sig mer än en gång, o c h » Sappho » tillhör återigen d e m, s o m inte vunnit på omklädnaden. Ej ens fru Håkansons pointerade o c h realistiska framställning af den kvinnliga hufvudrollen förm å d d e på premieren bära d e f e m akternas tunga radband, så att det ej stötte m o t marken, o c h hr Svennberg s o m Jean Gaussin kunde, trots briljant repliksägning, ej fritagas från enformighet — m e n det var rollens fel, ej hans. Af de öfriga uppträdande utmärkte sig hrr Biego, Olsson o c h Johansson i rätt karaktäristiskt återgifna bifigurer. I en kvinnlig biroll debuterade en dotter till fru Olefine Moe Torsell, fröken Alice Torsell; hennes få repliker läto emellertid publiken förblifva i ovisshet o m arten o c h vidden af hennes talang. Fröken Lundeqvist staterade. B e g ä r p r o f v e r på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 55 öre till 15 kr. pr meter. är det bästa! Schweizer &amp; Co., Luzern (Schweiz). 4 V * 1 Jakobstorg Sidentygs-Export.
Föreståndarinnans, fröken Louise Svenssons, lilla prydliga rum vetter just ut ät den gröna kyrkogården. » Jag bor så vackert här, » yttrar hon själf gladt, i det hon blickar förbi den hoppande och kvittrande kanariefågeln i buren i fönsterkarmen och ut på den gröna gräsplanen, mellan hvars träd hon ser en skymt af den vackra kyrkans röda mur; barnens stojande röster ljuda från lekplatsen in i hennes rum. Iklädd sin husmoderliga dräkt med det stora, rena bomullsförklädet emottager hon den besökande rättframt och hjärtligt. Ett uppriktigt visadt intresse för hennes härberge gör henne vänligt meddelsam, och under det hon talar, lär man ganska väl känna henne och det sätt, hvarpå hon fattat sin uppgift. Härbergets rum äro fyra: först arbetsrummet med sitt stora bord midt på golfvet, sina omaka stolar, sitt gamla piano m. m., allt tarfligt, nött och hopplockadt — gåfvor från personer, som intresserat sig för härbergets idé — men det oaktadt stämpladt af en viss trefnad. I detta rum samlas härbergets tillfälliga eller varaktiga innevånare hvarje morgon och afton till gemensam hön. Två rum äro sofrum; här stå tretton sängar snyggt bäddade med rena lakan och röda täcken; man förvånas öfver den snygghet, som råder, och får till upplysning, att de kvinnor, som vid sin ankomst äro osnygga, sändas till någon badinrättning, innan de få lägga sig i härbergets bädd. Ofta nog erhålla de rent linne och äfven andra klädespersedlar, hvarför föreståndarinnan otvifvelaktigt för härbergets räkning gärna emottager understöd äfven i form af aflagda kläder. MåDga af de kvinnor, som komma till härberget, sändas genast bort till någon tvättinrättning att själfva tvätta sina plagg. I föreståndarinnans lilla, mycket lilla, mottagningsrum satt jag länge och samtalade med henne.
— Man har yttrat det vi borde akta oss för att höja lullafgifterna på vissa varor, emedan en sådan förhöjning icke genast kuude sättas i verket, utan troligen först med nästkommande år, så att dessförinnan ett stort förråd af dessa varor skulle hinna att hit införas, hvaraf följden hlefve en motsvarande utförsel af Bankens silfver, för alt betala deu öfverdrifna varu införseln. Om detta förhållande skulle tagas lill efterrättelse, så borde man i Sverige aldrig göra någon lullförhöjning. Men huru hafva andra länder gjort i dylika fall? Vi vela t. ex., att Preussen sisth år höjde tullen pa jern; hvarföre vi förlidue sommar och höst, inuan förhöjningen vidtog, skeppade dil mera jern än eljelst. Men Tullföreuingen, som säkerligen förutsett sådant, underkastade sig hellre olägenheter deraf för ögonblicket, än jernhandleringens lidande i längden. Man säger, alt vi, genom de förhöjningar, som yrkas, lägga en öfverdrifven skatt på den fattiga förbrukaren. Jag frågar eder, mine Hrr, hvarmed är den fattige bäst belåten, antingen dermed, alt han har arbete och kan något förtjena, men får betala sockel', caffe och tobak obetydligt högre än förr? eller dermed att han får sistnämnde öfverflödsvaror för bättre pris, men hlifver ulan arbete och utan bröd? Man påstår det vara en motsägelse hos dem, som dela min mening, att vilja hafva stadga i näringarne, men likväl yrka förändringar i lullafgifterna. Manne icke förhållandet är, i omvänd ordning, detsamma med mina värde motståndare? de yrka också stadga i näringarne, men nedsättning i lullafgifterne. Om det är dem tillåtet alt öfver sig höja beståndets sköld, fastän de yrka nedsättning, så måtte det äfven vara mig tillåtet, fastän jag gillar de förhöjningar Utsk. föreslagit. Dessa skulle dessutom ske till skydd för våra inhemska näringar, under det alt nedsättniugarne tvertom skulle åstadkomma deras undergång.
M. täcktes i nåder låta utfärda en författning, hvarigenom det bestämmes, som R. St. i ämnet besluta. Härefter upplästes till justering och godkändes i prot.- utdr. för den 23 dennes f. rn., innehållande R. o. Ad;s beslut rörtde stämmoböterna, uppsatt i öfverensstämmelse med den expeditionsfortn, som nyss af R. o. Ad. för detta mål blifvit antagen. Ju - Den 37 Januari f. m. Justerades i4 prot.uldr., innefattande R. 0. Ad:s den dennes e. m. fattade beslut. I anleda, af justeringen af beslutet rör:de Lagsamt Allm. Besvärsoell Ekon.Utskms betänk. N:o 26, yttrade Frih. Nauckhoff, Joli. Otto: Då detta betänk, förevar, yttrade jag, i afseende på lämpligaste tiden för vägarnés grusning om hösten, den åsigt, alt detta bestyr borde vara fulländadt inom den [5 November; uti hvilken tid jag innefattade icke blott sjelfva grusningsåtgärden, utan äfven vägsynernas hållande och de, i anledn. af dervid gjorda an murkna' mot vägarnes beskaffenhet, ytterligare tillgöranden, som borde äga runi. Jag bar likväl funnit mindre lämpligt att föreskrift örn de sednare åtgärderna sålunda skulle ingå i författningen ; och får derföre på så sätt förändra och förtydliga mitt anförande, att jag anser väggrusningen icke böra företagas förr än den 1 October men vara fulländad inom samma månads slut, efter hvilken dag, eller från och med den 1 November, det skall åligga vederbör, alt företaga vägsynerna ; hörandes likväl för de norra länen, enligt de upplysningar jag sedan sisla plenum erhållit, göras ilet undanlag, att väggrusningen der bör utsättas fjorton dagar tidigare, så att den företages och fulländas emellan den i5 September och i5 October. Jag anhåller att detta förtydligande af mitt förut i ämnet afgifna yttrande måtte få åtfölja detsamma till Utskottet. R. o. Ad. beslöt att delta yttrande skulle få åtfölja åerremissen af betänk.
Jag inser ej, hvarföre någon inskränkning i discussionen öfver ämnet bordt äga rum, då StatsUtskottets Utlåtande är thema lör densamma, och då således ingen af de anmär - 203 Den 19 Maji f. ra. tande Talarne gått öfver gränsorne för sin yttranderätt. Om detta gifvit anledning till obehagliga förklaringar, så var det en följd af den satts, som alltid måste stå fast, att olagliga handlingar böra beifras och straffas, äfven då de deri delaktige personer äro högt uppsatte i Staten; ehuru man nu vill anse sjelfva de felaktiga gerningarne betyda ingenting, men deremot stämpla såsom brott, att man vågat omtala och anmärka desamma. Samme värde Talare har yttrat det icke vara ovanligt eller i denna sak oväntadt, att sakens halt stämplas enligt dess utgång, och har ansett mig vilja härleda ifrågavarande Skeppsförsäljning från oädla motiver. Det är en origtig beskyllning, att jag i detta fall tillvitat Styrelsen oädla afsigter; åtminstone har ej något sådant undfallit mig med vett och vilja. Men deraf att afsigten är god, följer icke att företaget ej är klandervärd!, då det är byggdt på falska principer och misslyckas; helst det aldrig kan vara Styrelsens föremål att sysselsätta sig med enskilta handelsspeculalioner. Man har sagt, att de emot Styrelsen i denna fråga framställde anmärkningar störa den endrägt mellan StatsMagterne, som man så mycket åberopar böra råda dem emellan. Ja, mine Herrar; men endrägten är egenteligen bruten af den verkställande Magten, då den, utan lagstiftande Magtens samtycke, inlåter sig i så orimliga speculationer, som denna, och derige - Den 19 Maji f. m. 2o3 norn tillskyndar Staten ofantliga förluster. Talaren har påstått det vara origtigt att här vilja tillämpa 77 §. RegeringsFormen, då den endast lägger hinder i vägen för Styrelsen att föryttra Statens fasta egendom, men Försvars-materielen ej borde derunder förstås. Det oriktiga af en sådan tillämpning kan jag icke inse.
Jag är förekommen af Grefve von Schwerin, och får fästa Grefve Frölichs uppmärksamhet, derpå, att Rikets Ständer, först när de af Konungen fått svar om hvad halt silfvermyntet skall innehafva, Öro i tillfälle att till BancoSlyrelsen lemna sin föreskrift. Grefve Frölich: Det är ganska möjligt att jag misstagit mig om meningen af Herr Ribbings observation, och att saken kan hafva framgång thy förutan; men jag kan likväl icke finna annat än att Rikets Ständers 12 .p,eu ii Jalmar ii f. m. Leslut bör vara så fullständigt, som möjligt. Då man icke kan precavera sig mot misstroende, kan det också icke skada att taga sådane försigtighetsmått, som föranledas af en önskan om beslutets bestånd. Herr Ribbing: Jag skall icke vara envis, sedan jag blifvit öfvertygad att man fattat min mening om den skillnad, sorn bör göras på silfver och mynt. Jag står ännu fast uti det enda vilkor, under hvilket iaf , 1 • t ' J d> velat ingå på realisationen, nemligen att man måtte få omyntadt silfver efter den antagna grunden af 1664 års myntfot. Herr von Hartmansdorff': En hvar skall finna , att den förändring, som, enligt lattadt beslut, kommer att äga rum i slagskatten, redan är anmärkt i 1 §., och att således, derom icke vidare är fråga. Den 2 §. talar icke heller om silfver, men hänvisar till den i 1 §. stadgade grund, i afseende på utväxlingen af mynt mot sedlar. Den 3 §'. handlar om sedlars utväxling mot silfver, och häntyder äfven på 1 §. Således är frågan om olika utväxlingsgrunder för mynt och för silfver ieke föremål för denna öfverläggning Vill man åter ej tala om mynt, utan om silfver, mäste man hafva en helt annan redaction. Herr Skogman: Jag anser öfverflödigt att ingå i någon discussion om silfverqvantitetens belopp efter 1664 års myntfot. Tre De n i t Jn nttari i f. m.
Bref elier annar Testamente kunde äberopas, förmodade Ukstottek der wara utom all fräga, att, om derwid tillika någon stridighet stulle yppas, angäende samma Testamemes elier Fidei-commist Bress werkan och tillämpning, denna stridighet da borde afgöras der hufwudsalen more anhängig: I hwilken princip Urstoltel ej heller någon ändring welar förestå, ej heller trodde sig till sädan tydning gifwit anledning. Widare hade det raisonnement, der Fidei-commiss stiftelser af Ut stöttet anses böra såsom Lagar förklaras, af Herr ak klinteberg pä den grund blifwit ogilladt, alt Testamenten i allmänhet, enligt dest lanke, med lika stal skulle kunna kallas Lagar, utan att de derföre böra underkastas Konungens omedelbara pröfning. Harwid trodde Urstottec sig ytterligare böra erindra att i Betänkandet ingenstädes är fräga om Zorum för twisterS prösiiing och afgörande, och att, dä der omtalas, huru otydliga Fidei-commist stiftelser stola af Högste Domstolen förklaras, dermed lika sä litet. som i Regerings - FormenS 83 Lfan äsyftas att ar bemälde Domstol updraga någon omedelbar Domsrätt såsom instance. Hwarjemte ock sy-.neö böra paminnas, att lika som i allmänhet der, jom ej kan jägas cm der hela, likwäl kan wara sant Den Z Zebruarii. z6Z och gällande om någon des del, torde ock fädanr som om Testamenten i allmänhet icke galler, likwäl kunna aga sin riktighet, nar det säges om den särskilda art deraf, som kallas Fidei-commisi Bref. Andre Testamentens »verksamhet, såsom regel, uphörer nemligen i den stund, de gatt i werkstätli het, eller ock enär den, som någon rättighet derigenom blifwtt tillerkänd, samma sin rätt afträtt.
' Vlirxter slemmigt upp ur gyttjan skjuta, giftförtyngda kalkar sömnigt luts, gula neckrosknoppar dutvet sanka sig mot mörka, jattestora blad. Sjukligt sken utöfver dammen faller " I dessa rader ur ett af Wirséns yppersta stycken torde ligga e n symbolik, som afser en viss grupp inom samtidens vitterhet. Stella Kleve hör dit. Var f6rtriffliga indignationsliteratur sill hon icke vetta af. Det allra modernaste idealet a r l h g t mera " chic ", den nyfranska " deka* Till ett tröstande svar p&amp; denna frlga, kanske för maingen som med smarts gör sig den, hanvisas till de sköm orden i korinthierbrefvet: D e t varder sådt i skröplighet och skall uppstd O h o j t. Red. dansenu, som p&amp; sitt sätt hyllar principen l ' art pour l ' art. Kulturmänniskans kraf p&amp; en verkligt europeisk literatur har omsider uppfylts hvad vilja vi mer? Och Stella Kleve s t i r midt ibland oss. nAlice Brandtn ar naturligtvis en bok, egnad att skamma bort. sin publik. Sjiblfva ' handlingenu mB lemnas Asido; den a r lika litet det vasentliga i denna bok som hos flertalet af dess legio syskon - Gud battre dem! - inom den nu fruktansvtlrdt odlade skizzoch novellgenren. Boken vill i stallet sii minutiöst-analyserande som möjligt skildra ett fragment (naturligtvis!) af en kvinnas lefnad inpi hennes första aktenskapsir. Hvilken lycka nu att förf., som va1 älskar det intressant-fragmentariska, ocksii kunnat sd ur sin bild utesluta den oändliga motivrikedom, som i verkligheten bidrager till en manniskas utveckling, för att blott framhtilla detta, som tydligen varit hennes enda intresse och som utgör bokens iimne: det erotiskt-sensuela. E n vanlig dilettant skulle ej giitt i land dermed. Hvad Alice Brandt amhars ar, det har förf. med mycken konst lyckats dölja.
Drätselkammaren förvaltas, äro hufvudsakligen tolag-, mätareoch vägare-penningar, ersättning för källar!rihet, arrende af stadskällaren, andel af auktions-provision, sakören och höler, marknadsstånds-penningar, arrende af stadens donerade jord, tomtören, ordinarie räntor för Hernön, hyresmedel för residenset m. m.; och af hvilka inkomster besörjes underhåll af stadens publika byggnader, broar, kajer och torg, aflöning till magistraten och dess tjenstemän m. m. Handel och Sjöfart äro de näringsfång, hvarpå stadens bestånd och möjligheten af dess vidare tillväxt och förkofran hufvudsakligen bero. Stadens fördelaktiga läge vid uLloppen af den 10 mil segelbara Ångerman-elfven erbjuder en lätt kommunikation med den mest bebodda och i merkantilt hänseende vigtigaste delen af Länet; men, ehuru denna fördel, med afseende på mängden och beskaflfenheten af de produkter invånarne i Ådalen hafva att afyttra, samt den betydliga qvantitet af köpmanna varor, som derstädes årligen afsättes, borde kraftigt kunna bidraga till en lifligare och i allmänhet mera lönande varuomsättning för stadens handlande, möta dock å andra sidan förhållanden, sorn betydligt motverka och hindra handelns så beskaffade utveckling. Saknaden af erforderlig kapitalstyrka utestänger flertalet af stadens handlande från trä varuhandeln, som hufvudsakligen drifves af sågverksägare och andra städers handlande, hvilka verkställa utskeppningen från JNylands och Bollsta i berörde eif belägna lastageplatser, så att endast en mindre del af landets vigtigaste exportartiklar från Hernösand utgår, och landsortens produktion af viktualier utgör föremål för en liflig spekulation af landthandlande och dem af Norra Ångermanlands allmoge, som årligen göra handeisresor till Stockholm, hvarigenom äfven det mesta af sistnämnde slags varor icke kan med någon fördel af stadens köpmän upphandlas.
Om Klara blef gift, så var det i det hela taget den lyckligaste lösning på den frågan, som han kunde tänka sig. Hon började bli besvärlig, och patronen hade erfarenhet af dylika historier. – Du vet väl, att det blir ett torp ledigt till våren? sade han till sist. – Jo, det visste Petter. – Och du vill hällre ta ett torp än bli statare? – Se, ska jag bo i statbygningen, får jag aldrig ha henne i fred, menade Petter. Patronen funderade en stund till, och sade sedan: – Du ska få svar om ett par dagar. Petter fubblade med mössan, tittade i nordvest, bockade sig och gick sin väg, så lycklig, som om han redan hade fått torpet. Ett par dagar därefter frågade patronen Petter om han höll fast vid sin anhållan. – Jo, mente Petter. Nu skulle han nog inte ångra sig. Och så fick han löfte om torpet. Det blef en uppståndelse i statbyggnaden, när det blef bekant, att Petter skulle gifta sig med rättarns Klara. Kvinnorna beskärmade sig, karlarne skrattade, och alla voro de ense om, att den, som hade två riktiga ögon i skallen skulle aldrig bära sig åt på det viset. Allra värst var Petters far. Han skrek och domderade och höll långa tal för alla, som vill höra honom. Klara kallade han för allt möjligt, som nå’n människa kan hitta på. Och mötte han henne på gården, så var det knappt, att han hälsade på henne. Men Petter lät dem hållas. Nu gjorde det honom detsamma, om de skälde på Klara, nu när han ändå visste, att han skulle få henne. Och han plockade fram några sedlar, som han hade liggande på kistbottnen. Nu behöfde han pluringarna. Torpet skulle bli ledigt till våren, och till våren skulle han och Klara gifta sig och flytta dit. Men under hela vintern gick Petter där borta vid torpet och arbetade och stälde, så att det skulle bli riktigt fint, när han tog emot Klara. Han tog bort sten och röjde af sophögen, dikade opp bredvid gödselstacken och lagade taket på ladugården. Skorstenen ref han ner och gjorde en ny af riktiga tegelstenar, så att det skulle se propert och snyggt ut.
Att vanliga revisionen årligen anses tillräcklig, derest icke Banco-Fullmäglige, med anledning af förekomne omständigheter skulle finna nödigt påkalla särskild gransk - Frtt, Uttir. d, 6 Novi igiii jj f ' granskning* dertill likväl alla fyra Revisörerne bora pä en gång sig infinna* j öfrigt och med afsende å p §. innehåll, ansåg Bondea Ståndet Samtelige Slån* den* Sä silait 3 §* blifvit gödkälul, böra* utail afseende å det uppehåll i Reglementets antagande* som kan äga rum i da mindre detaillerne, genast gå i författning Om val af fullmirglige* på det desse tuå kunna ofördröjeligeii sammanträda och utnämna Tjensteman samt vidtaga de förberedande åtgärder, hvarigenom ändamålet af Pro* vince-Contoriens öppnande vid instundande års början må vinnas; I hvilket afseende Bankö-Utskottet ock updrages ätt anmoda Banko-Fullmäglige* att lika tidigt Utse de* ras ombudj Bihang till St. Brot. gide Sami. Sf* 34 Pret, Utcir, d, 3 Kov. 1823, Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. Ben 7 November 1823. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorde anmärkningar, StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-IJtskottens, den af) sistlidne October, under N:o 5y5, afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, röranrle anslaget för Slrömrensningarne, samt åtskillige dermed gemenskap egande Motioner. S. D.