Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 anledning häraf tager jag mig friheten påminna, att det för närv:de finnes en chef öfver afdelnings-cheferne, hvilken icke har något särskildt intresse att bevaka, utan kan förmedla de stridiga anspråken. Till äfventyrs kunna de klandrade civile ledamöterne, oaktadt de icke ega den tekniska kunskapen, dock äfven verka förmedlande, samt halva förmågan att bedömma hvilken af cheferne bör jemka åt sig, för att, som man säger, kyrkan skall komma att stå midt i byn. Fruktan för ansvar och anmärkningar af underordnade tjenstemän skulle, efter Gr. af Ugglas’ förmenande, vara den största 108 Den 24 Oktober f. m. och tillräckligaste kontroll för att förekomma missbruk. Skulle, Mina Hrr! en afdelnings-chef i sina åtgärder låta leda sig af fruktan, då tiar han fått en dålig ledsagare. Det måste vara öfvertygelsen om att han handlar rätt och vä) som är den säkraste kontrollen för en hederlig karl. Är det deremot blott fruktan, som håller honom tillbaka, då står det hela på klena fötter, och skulle militär-ledamoten hafva en sådan följeslagare, vore det för honom bättre, att lian vände sig till den civila. Gr. af Ugglas hyser också mycken fruktan för den af Hr Björck ifrågasatta 4:de afdelningen. Jag kan för min del sannerligen icke fatta orsaken härtill, då denna afdelning skulle komma att helt och hållet stå utom de 3:ne öfriga. Den talare, sorn näst efter honom tog till ordet, var i detta hänseende af en annan tanke, men ansåg att boställs-och fondförvaltningen icke borde skiljas från Krigs-Coll., utan der qvarblifva. Hvad skall man nu tro? Jag står för min del villrådig och vet ej hvad jag i detta hänseende skall besluta mig för. Det synes mig likväl som om under dylika omständigheter en medelväg skulle kunna beredas derigenom, att man lät Krigs-Coll. behålla boställsoch fond-förvaltningen, men desto mera inom sjelfva Collegium afskiljde den civila förvaltningen från den rent militära.
Det är således i Sverige efter min tanka nödvändigare än annorstädes, att Konungen genom besvärsmålens afgörande får erfara huru den ekonomiska lagstiftningen verkar. Om Konungen i stats-rådet blott stiftade ekonomiska författningar, men öfverlemnade tillämpningen åt högsta domstolen, så skulle Konungen icke kunna i stats-rådet vid - 144 Den 19 Januari f. m. taga rättelse för hvarje särskildt mål der underordnade tillämpat författningen i annan mening än Konungen henne stiftat. Han nödgades då utfärda särskildt förordning till högsta domstolens efterrättelse och, om denna äfven missförstodes, en ytterligare förkla\ ring o. s. v. Ville Konungen åter begagna en genare utväg och begifva sig till domstolen för att i likartade mål vidtaga rättelse, så blefve Han troligen öfverröstad, emedan domstolens ledamöter svårligen skulle, utan att anses sakna sjelfständighet, kunna förändra sina förr yttrade meningar derföre att Konungen kommit tillstädes och varit af skiljaktig tanka. Konungen kunde således icke begifva sig dit, utan att blottställa sig för att öfverröstas eller att lida ett nederlag. Följden skulle blifva att han icke ginge dit och att han således för alltid och alldeles afhände sig dessa måls afgörande. Här förekommer jemväl en annan omständighet som bör tagas i öfvervägande. Man säger att besvärsmålen afsöndras till en domaremakt som är sjelfständig. Ja det förhåller sig så med underdomare i Sverige, men ingalunda med högsta domstolen, så länge opinionsnämnden finnes. Om det s. k. parlamentariska styrelsesättet vinner insteg i Sverige, så kan följden blifva att riksdagshjeltar och partichefer förfara så mot högsta domstolens ledamöter genom opinions-nämnden, att dessa icke våga afgöra ärenden emot dem eller deras vänner, eller ock nödgas draga sig undan. J veten, mine Hrr! om försök på denna väg ägt rum 1840 och hvad följderna deraf blefvo. Dessa försök kunna förnyas och blifva vidsträcktare. Nu kan opinionsnämnden icke verka på något annat än den allmänna lagskipningens gång der partifrågor icke så mycket verka. Men blir det fråga om statsförvaltningsmål, så varder förhållandet helt annat.
Ja, jag vet exempel pä att 3:ne Stånd beslutat öfver en fråga, som, i följd af inbjudning från det fjerde, fått ett annat skick, derigenom att de 3:ne Stånden frångingo det beslut de i frågan fattat. Sålunda sakna vi i det fallet vissérligen icke praejudikater, men nu är frågan om att för denna riksdag bilda ett, och då vill jag visserligen icke i en fråga, så obetydlig som denna, yrka att R. o. Ad. bestämdt denna gång skall ingå på den ifrågavar. banan. Anser 144 Den 5 Mars f. m. att det alternativ, som i 4 punkten af samma förslag var upställdt, nemi. alt persedlarne skulle förvandlas i kontanta penningar, måtte af Ständerna blifva antaget. Det var med tacksamhet jag emottog den K. propos:n men jag bekänner att jag vid genomläsningen deraf icke funnit alla de förhoppningar upfyllda, som jag fästade vid densamma. Jag erkänner värdet af den uppenbart goda afsigten med den K. proposm, nemi. att söka åstadkomma en sammanjemkning mellan de olika meningarne, som vid sista riksdag voro i denna fråga radande i de respektive Stånden. Jag erkänner att det kan vara och är berömvärdt af Regeringen, alt söka lotsa flam de reformer, sorn önskas, mellan de svåra bränningar, som städse hota dem, så väl i Utsk:n, der ofta den förseglade sedeln afgör frågorna, som i Stånden, hvilka ofta fatta beslut ömsom stridiga sins emellan och ömsom stridiga mot de beslut samma Stånd vid föreg:de riksdagar fattat. Jag föreställer mig emedlertid att denna reform icke, utan att förlora sitt värde tål så mycken jemkning som här är föreslagen. Också visar sig tydligen af den K. proposin, att den tillförordnade föredraganden icke sjelf, såsom enskildt man och ledamot af detta Stånd är af den mening, som han ansett sig pligtig alt såsom Konungens rådgifvare hylla. Jag skulle för min del tro, att om den K. proposm hade innehållit ett sådant förslag, som vid sista riksdagen, hade deri mera upfyllt sitt ändamål, mera tillfredsställt nationens önskningar.
Jag var visserligen säker på att ingen dolde sig i detta rum, men ehuru jag mycket väl kunnat antaga, att någon stått bakom min rygg, när jag förfärad störtade in och stängde dörren, och ehuru jag i så fall måste antaga, att denne någon då måste finnas kvar därute, var det dock ej detta som egentligen sysselsatte mig. Det var förskräckelsen för att gå till sängs och släcka ljuset eller endast sluta ögonen, som höll mig kvar på min plats, och känslan af detta mörker, som jag ej tålde, var så stark, att jag, ehuru jag blygdes öfver denna svaghet, hade skjutit stolen alldeles intill väggen för att känna mig trygg, att ingen stod bakom min rygg. Från skymningen bakom portièrerna, som dolde dörrens halfva öppning in till min sängkammare, väntade jag liksom att något oförutsedt skulle visa sig, och jag spanade ängsligt ditåt i den dubbla själsspänning, då fantasin framkallar skräckbilder, under det att förståndet samtidigt är sysselsatt med att reducera dem till ett intet. Ur dessa mina tankar väcktes jag plötsligt af ett ljud, som gällt och klart skar genom den förut fullkomliga tystnaden. Bordstudsaren inne i mitt rum slog tolf, och jag spratt upp, som om denna alldagliga händelse varit endast en fortsättning på de tilldragelser, hvilka förut enat sig om att föra mig ända in i den fanatiska mörkrädsla, hvilken jag endast sällan erfarit och som jag ej kunde påminna mig hafva dukat under för på många, långa år. Det var alls icke att klockan slog tolf, som kom mig att rycka till. Jag kom ej ens ihåg att det var den traditionella spöktimmen, som detta klockslag invarslade. Och äfven om detta fallit mig in, tror jag ej att detta skulle hafva kunnat öka den sinnesoro, i hvilken jag befann mig. Hvad som förvånade mig var, att klockan endast var tolf, och att således blott en timme hade förgått, sedan jag kom hem. På endast en timme hade jag alltså passerat genom hela stadier af mitt förgångna lif. Den ena aflösande den andra i okronologisk förvirring, hade dessa senare ställt sig upp för min inbillning. De hade varit följda af hela serier af tankegångar, där jag både försvarade och anklagade mig själf.
Utskottet anser väl att bildandet af dylika föreningar, som de af motionären föreslagna, skulle för kommunerna vara af väsendtlig nytta och jemväl minska behofvet af Statsverkets anlitande om låneunderstöd vid tillfällen då en ort varder af hagelskada hemsökt, samt att desamma äfven lättast kunde tillvägabringas, om de sattes i samband med de i åtskilliga delar af riket bildade brandstods-föreningar, men då, efter hvad erfarenheten ådagalagt, tillvägabringandet af dylika försäkrings—inrättningar är förenadt med vida störe svårigheter än som möta föreningar mot brandskada, enär skador af hagel förnämligast drabba vissa trakter, och der Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 102. Ii åstadkomma högst betydliga förluster, medan andra delar af landet derifrån förskonades och derföre äfven hafva föga intresse att i försäkrings-aftal angå samt af dessa skäl också inträffat, att de af Läns-styrelser och Hushållssällskap i olika delar af riket hittills gjorda försök att bringa sådana föreningar till stånd icke rönt framgång, anser Utskottet, med afseende å de olika förhållanden, som inom särskilda distrikter möta, det böra åt kommunerna sjelfva öfverlemnas att, der så lämpligt finnes, om inrättande af dylika försäkrings-anstalter sjelfmant besörja, hvadan Utskottet hemställer, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Maj 1860. STOCKHOLM. G. E. Allm. II t svärsoch Ekonnmi-Ulskellels lielänkande N:a i »t. 1 l\:o 103. Alik. till Betänkande, i anledning af' väckt motion, angående rutt fiir arfvingar efter förut var undh åboer å sådane kronohemman pä Öland. hvilka blifvit anslagna till boställen, a/t få skatte köpa samma hemman. Uti ci> inom II eder v.
Han har inte rättighet att varna hela Ståndet, inhämta skriftliga och muntliga anförandens uteslutande ur protokollet, som kan var anstötliga eller strida mot grundlagarna. Vidare skall han tillse att sammankomsterna alltid hålls på ett värdigt sätt. 5: o att äga tillträde till alla utskott, för att kunna tillse göromålens oavbrutna gång 6: o att befordra allt som Ridderskapet och Adeln beslutar, som inte strider mot Regeringsformen eller Grundlagarna § 32 Vid varje Riksdags början skall en föredragningslista med två kolumner inrättas. I den ena skall införas alla frågor och namn på den som inlämnat dem samt en kort redogörelse för vad som avses. I andra kolumnen införs när frågan föredragits in pleno, blivit lagt på bordet eller remitterat till utskott samt när frågan blivit avgjord. Denna lista skall föras av äldsta Riddarhus Kanslisten och alltid finnas tillgänglig. Ärendena föredras i den ordning de står på listan. Förekommer propositioner eller remisser från Konungen eller kommunikation och avgörande av de andra Riksstånden bör de först föredragas. § 33 Var och en antecknad och vid Riksdagen närvarande ledamot har rätt att muntligen eller skriftligen väcka alla sådana frågor som enligt grundlagarna kan upptas i plena. Väcker någon en fråga muntligen, som kräver utskottets yttrande, skall den innan nästa plenum avlämnas skriftligen till protokollet. § 34 Trettio dagar efter att Statsverkets tillstånd och behov blivit tillkännagivit, får inga nya frågor väckas. Gäller inte Ståndets egna ekonomifrågor. § 35 Inget memorial av Ridderskapet och Adeln får upptas av någon som inte har säte och stämma på Riddarhuset. Gäller även de övriga riksdagsstånden § 36 Inkommer någon fråga som inte kräver remiss till Utskott, läggs den på bordet och behandlas i den ordning föredragningslistan utmärker. § 37 Var och en har rätt att yttra sig i alla frågor. Man uppstiger från sin plats och uttrycker sina tankar, som förs till protokollet. Inga personliga angrepp tillåts. Skulle detta ske prövas det inför 12 ledamöter. § 38 Avhandlas ärenden, som berör enskild medlem av Ridderskapet eller Adeln får inte nära släktingar delta i besluten. § 39 När ett ärende är färdigbehandlat och proposition ställd, får ingen försöka ändra beslutet. Erinringar kan göras till protokollet utan att det påverkar beslutet.
Ständerna har visserligen inte ansett dessa tilltag vara av politisk betydelse, men deras vördnad och kärlek till kungahuset har ålagt dem att allvarsamt avvärja ett offentligt förolämpande. Därför har Ständerna enhälligt överenskommit att författa en tacksägelseadress för de välgärningar deras Majestäter bevisat, och även offentligt och bestämt förklara, att de med harm och förtrytelse sett det sårande och tilltagsna, som stått i utländska tidningar. De har ånyo fått anledning att visa sin tillgivenhet och trohet mot Deras Majestäter och ta helt avstånd från den tidigare konungen och hans efterkommande. Riksakten av den 10 maj 1809 och succetionsordningen av den 26 september 1810 gäller. Ständerna anhåller underdånigt och vågar hoppas att Majestäterna mottar adressen med välbehag. Vi har inte framställt den med andra prydnader än enkelhet och uppriktighet och sanning. Undertecknat av lantmarskalk Carl Mörner, talman Jac Ax Lindblom, prästeståndet, talman H N Schwan, borgarståndet, talman Lars Olsson, bondeståndet. Kongl Maj: t, som mottog tacksägelseadressen av lantmarskalken svarade i nåder: Jag har med rörelse hört de tänkesätt, som Ständerna i Svenska Folkets namn ådagalägger mot mig. Jag har inte eftersträvat någon högre belöning för mina handlingar. Under vidriga förhållanden har denna förhoppning följt och väglett mig och under blidare öden har den ökat min sällhet. Gode Herrar och Svenska Män mottag min hjärtliga tacksägelse för det dyrbara bevis på kärlek och tillgivenhet ni lämnat mig. Jag har med Försynens hjälp fått se mina önskningar fullbordas, som jag på branten av fäderneslandets fall vågade yttra för dess räddning. Jag har ofta blivit hindrad av nya olyckor. Men med hjälp av min sons ärorika understöd och ert eniga biträde har jag kunnat vinna. Den nya belägenhet fäderneslandet vunnit skall lämna åt era söner ett fritt land. Jag igenkänner den förtrytsamhet ni känner över vad som stått i utländska dagblad, att främlingar vill lägga sig i riksdagens beslut av 1809 och 1810. Jag har, utan att fästa större avseende än de förtjäna, ansett mig påkallad att vidta de åtgärder, ni nu anse nödvändiga.
TTD 1 CL 0 gC. 7^ Q. SJ 7q 1 C3 0 c? 3 crq Cra ca “ E. ‘ Ciq Ridd. 0. Prés teBorgareBonder N:o lJag. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. v 34 v 34 b. v 34 *. > T?- e CL c/r “ TT ig -*5 fö 3 £ £ ~ S1 g? Riks-Ståndens Beslut. 2. e■*» £ <; ►s SJ 7Q A. »-*5 O < -3 2- 0 7Q 3* TQ v SS 3 3 Ca 3a fö fö « fö CL — EJ: fö ö, oo’ 3C rs f6 Ridd. 0. PresteBorgareStåndet. BondeAnmälan af Rikets Ständers Revisorer är iS32: N:o lN:o|Pag. Adeln. Ståndet, Ståndet. JN:o §• IOIto om kostnad, uppförd i räkning, för en Pen4 l 22 58 ' \ / *• V 34 sions öfverlemnande ,,,,, , , , 4 I 22 58 r *°,34 y 34 b. y 34 I02:o om räkenskaps-föringssättet vid Ofver-In(- ? 34 b? 34 tcndents-Embctct , , , , , , , , , , , , , , 4 1 22 59 Svar på återremiss 103:0 örn disposiliön af anslaget för publika hu4 J x 70 •9 V 34 b134 ” 34 a. a. S 34 sens underhalt , , 104:0 om Stuteri-Öfver-Styrelsens förvalning , , 1 l 22 22 60 60 l«- V 34 > 7 34 5- V 34 b? 34 V 34 bV 34 Anmälan af Siats-Ut sko t
När det sedermera icke Ellfver möjligt för mannen, som, för barnens skull, saknar understödet af hustruns arbetsförmåga, att ensam, utan den största ansträngning, nied sitt arbete fylla beliofven inom huset, måste stundom inträffa, att han förlorar modet och öfverlemnar sig åt hoglösheten, sorn, oftare återkommen, slutligen uttränger arbetslusten oell störtar honom, med hustru och harn, i eländet. — Att en sådan befolkningens tillökning ej kan lända Landet till någon båtnad, är icke tvist underkastadt; meli medlet alt tjenligen hämma denna öfverflödspopulalion synes icke lätt alt uppfinna, så vida ej en icke obetydlig inskränkning i jordägarens rätt alt anlägga Torp och backstugor skulle kunna rnedgifvas. — Detta oaktadt fortfar ännu välmågan att i mer och mindre män vara rådande inom Bergslagsorterne, och i Landslagen har den jordägande Allmogen i allmänhet sin bergning, fastän ganska få af dem äro förmögne. Ehuru fallenheten hos den arbetande classen för starka drycker ej torde få anses i åtagande, synnerligen i Bergslngerne, der omättligt bränvinssupande ännu som oftast äger rum, vågar jag likväl tro, att denna böjelse icke tilltagit; och bär jag ansett mig härvid i underdånighet icke böra lemna obemält hvad synbart inflytande Sädesoch de deraf följande bränvinsprisen visat sig äga på antalet af de fy Beriförseelser, som härstädes de senare åren blifvit åtalade. År 1828, när rågen föll ända till vanvärdet, tre R:dr Banco tunnan, och 1829, derunder spanmåisprisen först emot årets slut stego till någon höjd, utgjorde för dryckenskap bothilde, förstnämnde år 67, och 1829, 70 personer. i83o deremot, då årsväxten knappast var medelmåttig och verkningarne af 1829 års svagare skörd således svårare, uppgick antalet af för fylleri dömde endast lill 18; samt Ar iS3i till icke flere än 21; men 1802 åter, när priset å rågen föll från i3 lill 6 R:dr Banco Tunnan, 87 personer.
Domsagan; och att inskränkning eller förändring af Hof-Rätternes befattning med förmyndares tillsättande för frälsemäns omyndige Farn, vore stridande emot de, för Ridderskapet och Adeln utfärdade, Privilegier, hvilken förändring, äfven desto mindre vore nödig , som Hof-Rätterne vid saknad kännedom om den föreslagne Förmyndarens vederhäftighet och skicklighet, alltid iagttaga, att i desse omständigheter infordra upplysningar af Vederbörande Under-Doinare; Hvaremot Herr Lagmannen, med afseende på Banquens och andre publique Cassors säkerhet för intecknade Lån, förenat sig uti det af Herr Borgmästaren Cederborg uppgifne förslag, att Hof-Rätterne och andre Domstolar, vid förmyndares tillsättande utom deras Jurisdietion, genast genom Protocolls-Utdrag böra underrätta Hof-Rätten eller Domaren, hvarunder Förmyndaren lyder, angående ett sådant vidtagit beslut. Detta ämne har således hos Lag-Utskottet kommit under noggrant öfvervägande, hvaröfver Utskottet stadgat följande yttrande: Ibland de vigtigaste och mäst magtpåIiggande göromål, sorn åligga Rikets Hof-Rätter, Borg-Rätterne, Justitiae-Collegiurn i Stockholm, Rådstufva-Ratterne i de öfrige Städer, samt Härad*-Rätterne å Landet, är visserligen att 414 Lag-Utskottets Betänk and eill räkna den Öfver-Förmyndare-vard, som ar ilag. se Domstolar anförtrodd, samt den skyldighet dem tillhör, att utse och tillförordna skicklige och säkre personer, för att, under Förmyndare ansvar emottaga, och förvalta omyndiges gods. JLag-stiftaren, angelägen att skydda de omyndige från förluster, dem de sjelfve icke kunna af-'
På det ej Kronan måtte gå i mistning af så stora och för odling nyttiga landsträckor, i vidd öfverstigande hvad Kronan i Svea och Göta riken eger, har motionären hemställt att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med anhållan att Kongl. Majit vilie anbefalla Dess Befallningshafvande att gå i författning derom att alla om jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, frihetsbref och resolutioner varda till sin gällande kraft pröfvade, på det att hvad som ej med rätta innehafves eller ej kan försvaras, må till Kronans fria disposition återfalla, samt till hemmans anläggning och uppodling användas, och att sågverkens rättigheter måtte inskränkas till hvad deras privilegier ursprungligen utstaka, nemligen rättighet till viss stockfångst från Kronans marker, utan att hemmans anläggning deraf må förhindras; äfvensom att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att ingen mark eller skog vidare inom nämnde län, vare sig genom upplåtelse eller köp, må Kongl. Majit och Kronan afhändas. utan för sagde ändamål användas, pä det att hvarje försök till sådant afhändande, under hvilken förevändning eller form det kan framträda, må förekommas. Af företedda handlingar inhemtas att, på sätt motionären uppgifvit, tid efter annan betydliga landsträckor blifvit till stockfångst upplåtna åt enskilda bruksegare eller bolag, dock med förbehållen rätt för Kongl. Majit och Kronan att om de till nybyggen och odlingar tjenliga ställen särskildt förordna. De sålunda anlagda nybyggena lemna, enligt hvad samma handlingar utvisa, ej obetydlig afkastning och erbjuda rika tillfällen till odlingslägenheter samt hafva ymnig tillgång på timmeroch kolskog.
N:o 38 förra gången förevar, tog jag mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet på olämpligheten af det stadgande, att mästare skola ansvara för gesällers kronoutskylder derföre, att de flyttat från sina husbönder före mantalsskrifningen och sedan icke låtit skattskrifva sig. Jag åberopade dervid en reservation af Hr Grapengiesser, som ådagalade olämpligheten af detta stadgande. Gesäller hafva icke årstjenst såsom andra tjenare, utan antagas på veckor och månader. Af det förslag, som i betänk. N:o 38 är gjordt, skulle följa, att om gesällen i Nov. eller Dec. månad gick från sin mästare och sedan icke anträlFades, kunde kronobetjeningen hålla sig till mästaren och säga: vi få icke rätt på gesällen, derföre skall ni betala lians kronoutskylder. Deraf skulle den felaktighet uppstå, att kronobetjeningen icke hade något interesse att efterforska gesällen, utan endast holle sig till mästaren. Jag föreslog derföre en förändrad redaction, som är intagen i betänk. N:o 5r, och hvilken jag således icke nu behöfver uppläsa. Derpå har Utsk. icke gjort annat afseende, än att några ord blifvit förändrade, så att stadgandet endast skulle tillämpas, då afllyttningen skett 3:ne veckor före mantalsskrifning. Jag finner icke, att detta förändrar saken, ty samma obillighet qvarstår ändå, och jag kan derföre icke annat än anhålla, det R. o. Ad. måtte antaga den redaction, som jag föreslog och som nu i sednare betänk, är införd, emedan derigenom skulle vinnas större säkerhet för utskyldernas erläggande, äfvensom att vederbörande blefve interesserade att efterforska, hvar de personer uppehålla sig, som flyttat från sina jnästare. Hr Stuart: Jag får för min del motsätta mig Hr af Billberghs förslag.
Detta är tungen öfver Egypti land: Si, Herren skall fara uti enom snarom sky, och komma in uti Egypten; då skola de afgudar uti Egypten bäfva för honom, och de Egyptiers hjerta skall gifva sig i dem. Och jag skall hetsa, de Egyptier på hvarannan, att en broder skall strida emot den andra, en vän emot den andra, en stad emot den andra, ett rike emot det andra. Och de Egyptiers mod skall förgås i dem, och jag skall göra deras anslag omintet; så skola de då fråga deras afgudar och Prester, och spåmän och tecknatydare. Men jag skall gifva de Egyptier uti grufveliga herrars händer; och en hård Konung skall råda öfver dem, säger den rådandes Herren Zebaoth. Och vattnet i hafvet skall uttorkas; dertill skola ock strömmarna, bortsjunka och försvinna. Älfverna skola utlöpa, så att dammsjöarna skola förminskas och torre varda; rör och säf förvissna. Och gräset vid bäckerna, och all säd vid vattnet skall förfalna, förderfvas och till intet varda. Och fiskarena skola sörja, och alle de, som fiskakrok kasta i vattnet, skola beklaga sig; och de, som nät utkasta i vattnet, skola bedröfvade varda. De skola afgå med skam, som god garn göra, och nät binda. Och de som fiskakistor hafva, med alla dem som dammar för lön göra, skola ångse varda. De Förstar i Zoan äro dårar, Pharaos vise rådgifvare äro i deras råd galne vordne. Hvi sägen I dock om Pharao: Jag är visamannabarn, och är af gamla Konungar kommen? Hvar äro då nu dine vise? Låt dem förkunna, och undervisa dig, hvad Herren Zebaoth öfver Egypten beslutit hafver. Men de Förstar i Zoan äro vordne till dårar; de Förstar i Noph äro bedragne; de förföra samt med Egypten hörnstenen för slägten. Ty Herren hafver utgjutit en villoanda ibland dem, att de skola förföra Egypten uti allt det de göra, såsom en drucken ragar, då han spyr.