Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge dessa kunna stridt följa hvarandra, sällan afbrutne af den tomma ledsnadens mellanskof, är man lycklig; men känslorna mattas, nöjet, som förlorat nyhetens behag, kan ej längre upplifva dem, och en allmän vämjelse slutar detta rus af lycksalighet. Orätt anklaga vi naturen, som tyckes mot den inplantade driften illa afvägt våra förmögenheter: det är ej naturens, detta vilda njutningsbegär. En måttlig dryck ur källan släcker behagligt den friska menniskans törst; då derernot den ymnigaste icke dämpar febertörsten. Det må medgifvas, att ett brinnande begär stillas med mera vällust; men är det i sådana njutningar sällheten bör sökas? De vittna nog, dessa förtvinade varelser, som tömt vällustens kalk till bottnen, som redan i mannaåldern äro utlefvade gubbar, huru misstagit detta begrepp om sällheten är. De tänkte i sin förtjusning: låtom oss hämta blomman af lifsbehagen medan de gro; snart eller sent skall hon dock affalla; hvad gagnar dess vissnade stjelk? Ett ljuft, ej ett långvarigt lif syntes vara målet för deras önskningar; och de skulle hafva rätt, desse Epikuréer, om ej kärleken till lifvet vore lika evig som sällhetsdriften, och om denna kunde förnöjas utan afseende på medmenniskors väl. Men här röjer sig naturens visa inrättning: att lefva länge och att lefva sällt, äro tvenne samrådande begär, men svåra att med hvarandra förlika, det är dygden allena som utgör deras förenings band. Se der, svage! som studsar tillbaka vid namnet dygd, som tror henne bestå i blotta uppoffringar, se der likväl grunderna till en sannskyldig sällhet. Välj eller förkasta henne: hon skall hvarken tubba eller undanfly dig; men vald skall hon följa dig i alla lifvets omskiften, förkastad låta med ånger sakna sig. Icke utestänger hon sinnliga nöjen, men hon tillåter ej deras oinskränkta bruk, men de utgöra ej hennes väsende. Hvem är hon då, denna himmelens dotter, af alla med otålighet sökt, af ingen, der hon allmännast sökes, funnen?
Jag anhåller först, att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den motsägelse, som förefinnes i Utskottets förslag, då Utskottet upphöjt den summa af lön, som kunde erhålla beskattning, till 100 R:dr, men bibehållit denna Testaments-Summa, som just nedsattes till 5o R:dr för att blifva lika med den första taxerbara lönen. Jag får likvist upplysa, att resultatet härleder sig inom Utskottet från 2:ne olika utfallne voteringar. Goder åberopande af hvad min nyss uppläste Reservation innehåller, öfverlemnar jag frågan till Ridderskåpets och Adelns godtfinnande. 3a Ben 26, Juni! t', m, 1811 års Författning bjuder, att den, som vill lyfta Testamente, skall ställa borgen för bevillningen derför. Att nu betala Bevillning af ett Testamente, innan saken annu är afgjord, och då den kanske kan slå så ut, att jag icke erhåller Testamentet, är bra svårt för den dass af medborgare, sorn ej sjelf kan bevaka sin rätt. Detta ökar blott tvister och rättegångar emellan dem, som ej sjelfve kunna utföra dem, och följden blir, att de få litet eller intet öfver. Jag skulle önska, att Ridderskapet och Adeln nu ville återgå till i8a3 års beslut, som utsätter 3oo R:dr såsom den minsta TestamentsSumma, för hvilken Bevillning behöfver erläggas. Jag bör dock upplysa, att jag ej gillar, det 1823 års Förordning fritog de Testamenten från Bevillning, som voro gifna för trogen tjenst. Utskottet har funnit, att Testamenten, som voro bortgifna under denna pretext, ofta uppgingo till 2 å 3ooo R:dr. I denna del förenar jag mig således med Utskottet, men i förra punkten, eller att den minsta TestamentsSumma, som bör erlägga bevillning, skall vara 5o R:dr, skiljer jag mig från Utskottet, och yrkar, att denna summa måtte uppsättas till 3oo R:dr, i likhet med hvad 1828 års Ständer i detta afseende stadgade.
SOL wistande gärdcigs-plenum till klockan 8 stagen, dä jag med mänga bortbudne lemnade Rid darehusct,- och äfwen en Ledamot för den dagen orsaken Upsköt at Upläsa sitt Memorial; men underrättad sedan, att krotoLoiis.juses.- rinZ försiggått, och at Herr diLucKboE inlcmnat sina tankar ffrifteligen, med ytterligare nya tillägg och personalisering emot mig; sä har jag hos Riddarhus.Secreteraren ffaffat mig tilfälle at fä läsa detta med namn undertecknade victamenz och nödgas nu sanningen till helgd häremot'anföra nägra ord. Jag hade nemligen förmodat, at hwar Riksdagsman hade sig wäl bekant, at irenne Ständs bestut i Bewittnrngsmäl ej more gällande, och i synnerhet när skilnaden är sä stor, som imellan ziffertalcn '-:del och ^:del. Icke eller kan nägot Ofwerläggningsmäl ingä i Riksdags-Bestutet, hwaröfwer. icke alla Ständen sig yttrat. Riksdags-Beflutet af är 1800, sä wäl som den dcrupxch sig stödjande Lanco-Utskotts.instru. ctionsn bewisar til fullo sanningen häraf. Utom dest hade de irenne resxectivs Ständen blott och allenast welat updraga ät Konungen, att göra nägon jemkning tvid den allmänt öfwerenskomna keaiisations grunden, dä sädana utwägar widtagas kunde, sorn blefrvo för de skattdragande lindrigare. Men här fick twärtom, wid den skedda ändringen, hwar oH en ä 100 R:dr betala 16^ Riksdaler mera, än af Ständerna bewiljadt war, och, Riksgälds-Sedlarne, som den idoge Närings-Jdka'L6 ren L02 Den 19 Max. ren hade t behäll af sin swett och möda, blest wo i detsamma minstade i wärde; och fick ännu derutöfwer betala en afgift ä sin lilla sörli ogenhet.
(Vj ri>l[3 Tmjjfij/i nåiii iu in i linh! -io/[ Hh loirifaoa inH Bih. till R. St Prot. 1862 $ 1863. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Ank. lill Exp.-Utsk. deri 31 Jan. 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning aj väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i Norrland. Dessa motioner äro väckta dels af Herr Doktor Landgren, inom Högvördiga Preste-Ståndet, (N:o 75), dels af Herr Brun, inom Yällofliga Borgare-Ståndet, (Nio 238). Begge motionerna afse den del af ifrågavarande landsväg, som från Enångers kyrka i Helsingland fortgår till början af Westerbottens län, och hvilken väg, enligt hvad motionärerne erinrat samt kändt är, för flere hundrade år sedan anlagd, ännu befinner sig i det skick, sorn, vid tiden för dess anläggning, var för vägarne i ett bergsland vanligt, således utgörande snart sagdt en oafbruten kedja af backar, ett förhållande så mycket vådligare, sorn issvall och källossning vida menligare inverka på vägarnas beskaffenhet i Norrland, än i öfriga delar af Riket.
Hvad det nu förevarande beträffar, torde ej kunna förnekas att detsamma icke, så vidt lättfattligheten för folket af det hela samt språkets enkelhet beträffar, kan mäta sig med 1734 års lag. Men rättvisan fordrar det erkännande, att, — genom utelemnande af åtskilliga allmänna bestämmelser, som förekomma i Lagberedningens förslag, såsom om försök till brott, om vållande samt om de omständigheter, hvilka skola såsom försvårande eller mildrande anses, äfvensom derigenom att, med uteslutande af de s. k. grader, hvari Lagberedningen indelat frihetsstraffet och hvartill för kvartenda brott hänvisning förekom, straffet i stället blifvit vid hvarje brott utsatt, — förslaget icke obetydligt vunnit i enkelhet och lättfattlighet, hvarjemte det, framför 1848 års förslag, eger fördelen att till en del redan vara till stil och form bekant genom de förut omförmälda större partiela reformerna. Hvad särskildt språket angår, så, om än medgifvas måste, att detsamma i naivitet och korthet står efter språket i 1734 års lag, lärer å andra sidan ej böra förbises den svårare uppgift, lagstiftaren härutinnan erhållit, till följd af de finare begreppsskiftningar, som rättsvetenskapen nu mera fordrar. Och att i detta hänseende lagförslaget i allmänhet tillfredsställer alla billiga anspråk på klarhet och noggrannhet, torde icke af den sakkunnige granskaren förnekas. Utskottet har ock derföre i det närmaste lemnat redaktionen ovidrörd öfverallt, der förändring i sak icke funnits nödig. Detta beträffande formen för den föreslagna lagen och dess förhållande derutinnan till den äldre. I fråga åter om det väsendtligare eller innehållet, så har, ej mindre genom kriminalrättens vetenskapliga utveckling i sednare tider, än äfven genom förändrad civilisation, stafven blifvit oåterkalleligen bruten öfver den strafflag, som innefattas i 1734 års codex. Man har i hänseende till innehållet af en strafflag att iakttaga två hufvudmomenter: brottens karakteriserande och sträf systemet, till hvilket, sednare äfven latitudsystemet blifvit, häufördt.
Maj:t i Nåder icke pröfvat lämpligt att vid då varande Riksmöte föreslå Rikets Ständer ifrågavarande Sjö-chartae-verks inlösen för Statens räkning, men uppdragit åt Förvaltningen att med Capitainen af Klint afsluta contract om. Sjö-chartae-verkets fortsättande intill nästderpåföljande Riksdag, då Kongl Majit ville fatta Dess Nådiga Beslut om hvad i ämnet kunde vara att tillgöra; och att, sedan, i anledning af detta förklarande, Kongl. Förvaltningen den 27 Juni innevarande år förnyat sin förut gjorda underdåniga hemställan om Nådig Proposition till Rikets Ständer, rörande anslag till inköpande af förenämnde Chartae-verk, Kongl. Majit, genom Dess Nådiga Bref af den 10 sistlidne Juli, förklarat, att, då Kongl. Majit icke funnit skäl att hos Rikets Ständer nu äska de för ett sådant inköp erforderlige medel, samt enär några för ändamålet disponibla tillgångar icke eller funnes, Kongl. Majit icke kunde fästa Nådigt afseende å hvad Förvaltningen i berörde hänseende föreslagit. Utskotten, som anse det vara en tillfredsställelse att erkänna vice Amiralen af Klints förtjenstfulla och omsorgsfulla bemödanden för fortsättandet af Svenska Sjö-Chartae-Verket, få, med anledning af ofvanberörde motion, förklara, att, då Kongl. Majit icke funnit för godt att af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag äska något anslag för det af motionären åsyftade ändamål, och Utskotten icke äro i tillfälle att med säkerhet bedöma oumbärligheten eller nyttan för Kongl. Majit och Kronan af att ega det ifrågavarande Chartae-verket, Utskotten icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm^ förenämnde motion, någon åtgärd vidtaga. Reservationer Af Herr Friherre Hamilton: ”Emot de sammansatte Utskottens beslut i förevarande fråga får jag mig reservera.
Skrifvelse, N:o 13. land 31,8 kappland, och, enligt uppskattning, 42 tunnland 21,227 kappland, hvarefter liqvidation oell bytesförslag blifvit uppgjorda af vederbörande förrätlningsmän, hvilka dervid, med anmärkning att Bergsrådet Aschan, efter landtmäteriförrällningen, vid Kols-' hult löjt och odlat 4 tunnland \ kappl. till åker, ansett detta hemman vara jemngodt med Hagebohl, dock alt för Kolshults sämre byggnader och högre onera, dess egare borde utgifva en mellangift af 855 R:dr 40 sk. Banko; så bade Kammar-kollegium, dit iäns-styrelsen i Jönköpings län, jemte eget utlåtande, insändt handlingarne, medelst underdånig skrifvelse den 27 Augusti 1858 till E. K. Majlis nådiga pröfning öfverlemna! detta ärende och, på anförda skäl, tillstyrkt nådigt bifall till ifrågaställa, jemväl af nuvarande Häradsskrifvare!! i Ostra härads fögderi förordade byle, så att, enligt förrältningsmannens förslag, numera aflidne Bergsrådet Aschans rälts-innehafvare måtte på E. K. Maj:t och kronan öfverlåta tV mantal kronoskatte Kolshult med allt hvad dertill hörer och tillvinnas kan, i utbyte mot häradsskrifvare-bostället 4 mantal frälse Hagebohl, under vilkor: att sistnämnda hemman bibehölle sin frälsenatur, hvaremot Kolshult skulle från kronoskatte till krononatur öfvergå ; att hemmanen bibehöllo nuvarande ränta, kronotionde och rotering; alt innehafvarne af Kolshult styrkte så väl eganderätten dertill, som att hemmanet vore från gravationer fritt, samt att bemälde innehafvare tillika till indelningshafvare!! utgåfve ofvanberörde vid bytesförslagets upprättande bestämda mellangift, 855 R:dr 40 sk.
N:o4i med åtskilliga grundlagsändrings-förslag, åsyftande riksdagsförhandlingarnas ordentligare och skyndsammare gång. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Vid jemnförelsen mellan nu gällande 4^ § och Utskts förslag till redaction af densamma synes tydligen Utskts afsigt hafva varit att i framtiden förebygga alla sammanträden in pleno mellan två eller flera Utsk. och att allt meddelande dem emellan endast skulle ske genom prot.utdr. eller deputerade. Jag har vid flera tillfällen yrkat, att man borde undvika motioners remitterande till flera Utsk. på en gång, och anser nyttigt, att man under denna riksdag med få undantag följt denna regel. Men alt vilja alldeles förbjuda det skulle medföra hinder i ärondernas gång, enär somliga mål ligga så nära gränsen till flera Utskts befattning, att Constit.Utsk. måste afgöra, till hvilket Utsk. de rätteligen höra. Jag erkänner, att stora samlingar föranleda många tal och lång tidsutdrägt; men jag tror, att dessa olägenheter endast utbyttes mot andra, emedan deputerade blott blefve särskilda Utsk., genom hvilka vi finge flera, än grundlagarna känna. Jag tillstyrker, att R. o. Ad., på skäl som Domprosten Holmström i sin reservation anfört, ville för dess gemensamma tanka förklara, att R. o. Ad. ansåg flera Utskts sammanträde icke böra förhindras. Frih. Cederström, Jac.: Den gemensamma tanka, Hr v. Hartmansdorff föreslagit, innefattar .ej mer eller mindre, än ett afslag å Utsk:s förslag; men detta afslag kan ej följa nu, utan först vid nästa riksdag. Då några anmärkntr ej mot förslaget blifvit gjorda, måste detsamma blifva livi lande som ett grundlagsändringsförslag. Jag afstyrker Hr V, 345 Den 37 Oetobcr f. ra, Hartmansdorffs propos., icke derföre, som skulle jag ej vid nästa riksdag vilja instämma i densamma. Hr von Hartmansdorff: Jag ber att få erinra, det Ståndet vid åtskilliga tillfällen dels bestämdt ogillat Constit. Utskts förslag, såsom händelsen var i fråga om Allm. Beredningen, dels med ändringar och i andra ordalag dem godkänt.
Platsen var henne sedan gammalt kär, och hon njöt af stillheten o m - kring sig. Så vidt hennes krafter tilläto det, låg hon med bibeln framför sig, hämtande från dess heliga blad styrka och mod för den fortsatta kampen och manande sin omgifning till aktgifvande på den ena eller andra bibeltexten. Kom så söndagen den 26 augusti, klar och solig. Den sjuka låg som vanligt på slottsverandan. På eftermiddagen hördes klockorna i det lilla kapellet ringa till aftonsång. » Det ringer till gudstjänst — det ringer för mig, » hviskade hon sakta. » Nu dör jag. Det är svårt att d ö, men Herren är trofast, Han är kärleken, och jag är glad att gå till honom. » — Och några få minter därefter, sodan hon skickat ännu en hälsning till närstående anhöriga och allrasist till drottningen, hade hon gått öfver gränsen till det land, där ingen nöd är mer. Några dagar senare firades i Ulriksdals slottskapell Märta Eketräs högtidliga jordfästning. I dödsannonsen hade visserligen stått en erinran till dem, » som möjligen tänkt att med krans eller blommor hedra den aflidnas minne, att hon i lifstiden med varmaste intresse omfattat Elsa Borgs barnhem och alltid ansett ett bidrag till detta mera välsignelsebringande. » Men fastän barnhemmet nog icke blef bortglömdt, voro så väl kistan som katafalken öfverhöljda af synliga bevis i&gt;a efterléfvandés kär IDUN 1894 lek och tacksamhet. Sålunda märktes vid hufvudgärden ett kors af hvita rosor från konungen med hans krönta namnskiffer å det ena af de i svenska färgerna hållna banden samt å det andra 5r.be versen af psalmen 41 i svenska psalmboken: » Så går jag stilla och förnöjd Mot obekanta dagar Och tror, att du i sorg och fröjd Till målet mig ledsagar. När jag min vallfärd ryktat har, Min själ i dina händer Jag glad uppsänder. Din andas fläkt hon var: Till dig hon återvänder. » Drottningens blomstergård af praktfulla, mörkröda rosor hade formen af ett ankare. På ena bandet var fä- stadt ett blad med följande inskrift af drottningen egen hand: » Ett minne af mångårig vänskap, innerlig kärlek och uppriktig tacksamhet från Sophic.
Det är ganska svårt att klippa ut stjärnan prydligt, men med användning af en liten lin sax lyckas det likväl snart. Man 541 Doktor Carl piensburg Lilla Vattugatan 14. Träffas alla dagar kl. 10 — 11. Behandlar företrädesvis Barnsjukdomar. K l [1343] Doktor Per Johansson Biddargatan 39. yllevaror utan att först begära prisuppgift och prof på de tyger, schalar och filtar, som tillverkas af oss och som åro ej blott starka och för vårt nordiska klimat, mest passande, utan ock i förhållande till kvaliteten billiga. Vi tillverka kostymtyger, velurer, reskapstyg, dofflar, vadmal, drapper, pelsdofflar, klädningstyg, böjer, jagttyger, schalar, sängoch hästfiltar m. m. Obs.! Ull samt ull &amp; stiekylle kan insändas till oss, då däraf tillverkas yllevaror enligt prof. [2340] Hvariagar HL 9 — 10, 2 — 3; söndagar 9 — 10, D:E E. Stångehbeee 2 C Kungsträdgårdsgatan 2 C Hvardagar k l. Öron-, N ä s - och Halssjukdomar. använder till prestkragen ej silkespapper, utan vackert, slätt, rent, hvitt skrifpapper, sammanviker den utklippta stjärnan två- till tredubbel i flata handen och drager med en liten svart knappnål eller dylikt längs med hvarje enstaka udd skarpa fördjupningar. Därefter vecklar man åter varsamt ut stjärnan. Till kalken binder man af gult ullgarn en liten tofs, i hvars midt man faster stjälkståltrå- den, klipper af tofsen, så att den blir jämn och rund, skjuter på ståltrå- den 2 — 3 af de färdiga hvita stjärnorna jämte en dylik af grönt blad papper, som fästes under de hvita med en droppe lim, hvarpå stjälken omviras. Om man ej använder prestkragarne ensamma, utan tillsamman med vallmo, blåklint och gräs, behöfver man ej något grönt till dem. Bladen till prestkragen äro nämligen så smala och fina, att det är svårt att själf förfärdiga dem vackert. Enkel bellisa förfärdigas på samma sätt.
Jag medgifver visserligen att Landshöfd.-platsen är ett af de mest lämpliga embeten i samhället att fostra kandidater till Regerings-R:u, men jag vill likväl dervid erinra, att man kan vara en mycket skicklig Landshöfd. och utmärkt administratör utan att besitta den erforderliga speciella kunskapen i alla de former och författmr, som komma att tillämpas i Regerings-R:n. Landshöfd:n har, såsom sådan, icke behof af att intränga så djupt i alla dessa speciella förhållanden, emedan han för de 2:ne Departementer, öfver hvilka han för styrelsen, har Chefer, hvilka äro pligliga alt specielt känna alla de mom:r, som i hvarje fråga böra iakttagas, och som skola derpå fästa hans upmärksamhet, med honom obetagen rätt att sedermera i ämnet besluta. Således ligger i dessa Depart:ts-Chefers datalj-kunskap en garanti för att Landshöfd:n med all sin skicklighet för öfrigt icke mot formerna begår något misstag; men när han kommer in i Regerings-R:n, så är detta stöd för hans omdöme borta, och han mäste sjelf då ega den detalj-kunskap som erfordras, och kanske att det då kunde hafva varit af nytta för honom att hafva tillbragt sin tid uti de verk der sådan inhemlas, äfvensom att i theoretiskt afseende hafva aflagt de prof, som gifva visshet derom, att det icke endast är praktik, utan äfven studium, som legat till grund för det omdöme han som högste domare skall uttala. Jag kan således ingalunda finna de skäl grundade som här blifvit anförde emot de vilkor jag ansett böra finnas för inträde i Regerings-R:n. Det är visserligen sannt att det funnits och måhända ännu finnas Stats-Råd, som i saknad af de prestanda, hvarom jag talat, icke skulle kunna blifva antagna till e. o. Kanslister, men jag har redan förut anmärkt, att med Stats-Råden vore ett helt annat förhållande, enär de innehade förtroende-embeten, från hvilka de af Konungen, när honom så behagade, skiljas.
Den 29 September. den ena eliev andra Contrapropositionen* men deremot tror jag, att vi samtlige äro, tvungne alt följa Grundlagen, och jag ser icke, huru Herr Grefven och LandtMarskalken kan vägra alt låta en begärd votering försiggå ofver den proposition, som blifvit framställd, det vill säga öfver Utskottets hemställan att till pröfning upptaga dess särskilda tillstyrkanden, och motsatsen häraf, eller att icke lill pröfning upptaga samma tillstyrkanden. Friherre Cederström: I anledning af Grefve Horns yttrande, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att sjelfva detta yttrande var olagligt. Ståndet äger ingen rätt besluta, att icke till pröfning upptaga Utskottets förslag, hvilket dessutom icke är detsamma, som att ånyo besluta 1823 års Statsreglering. Om vi ej upptaga Utskottets förslag till pröfning, begå vi en olaglighet; ty ett definitift beslut måste fattas öfver hvarje Betänkande, som andra gången kominer från Utskott. Herr Hjerta: Sedan Friherre Cederström öppet bekant, att enda afsigten rned dess Contraproposition är, att landsförvisa den Contraproposition jag yrkat i motsats med den framställning Herr Grefven och LandtMarskalken gjort, och hvaröfver jag begärt votering; så är det ej underligt att Riddcrskapet och Adeln nu nödgas åhöra de Den 29 September. 171 ordvrängningar Friherre Cederström använder för att vinna sitt syftemål. Jag har aldrig yrkat, alt Utskottets Utlåtande ej skulle pröjvas. Utskottet har i den mening, hvarå proposition blifvit gjord, hemställt till Rikets Ständer att taga i öfvervägande Utskottets särskildta tillstyrkanden, och det är detta jag bestridt, det vill säga, jag har yrkat, att dessa tillstyrkanden ej må tagas i öfvervägande, och att man således må förblifva vid hvad som varit; och delta är en så klar Conlraproposition, att jag trotsar den värde Ledamoten att kunna uppställa någon klarare.
Detta gör alt när man skall jemföra det ena stiftets prester med det andras elter deras examensbetyg, har man föga rättelse af betygen för denna gemensamma examen. När man nn får flera navigations-skolor, och man ej har en gemensam examinator, kan man vara viss 0111, att samma examen betyder helt olika vid den ena skolan och den andra. Följden blir också, att vid de skolor, der man slipper fram med de minsta kunskaperna, varda de mesta examina aflagdn. Följaktligen får man det sämsta, som kan bekommas för de penningar, sorn af oss beviljas. Vill man deremot vara säker på att för de penningar Staten använder få jemngoda producter, om icke de bästa, så skali man icke afslå frågan om en navigalions-directeur. J ig hör vidare af den talare, som sednast yttrat sig, alt Utsktn anslagit några tusen r:dr mera än som behofves. Jag deremot är öfvertygad, alt man slutligen finner sig hafva bort vidtaga den anstalt, sorn man nu förkastar, och kommer att ångra sig. Min önskan vore återremiss; men om jag skall dömmn efter del föregående beslutet, så blir väl också detta betänk, bifallet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Att Statsoell Ekon.Utsktn föreslagit eli högre anslag an Konungen begärt, ur visserligen förhållandet; men jag anser deraf ingalunda vara bevisadt, att det anslag, sorn Ulsktn föreslagit, är högre än för ändamålet erfordras. Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag visserligen deruti, att det är alldeles nödvändigt att examina controlleras; men denna controll kari hur blifva densamma, som vid våra andra offentliga läroverk, att examen är offentlig. Så föieställer jag mig, att förhållandet blir äfven vid dessa skolor; men särskilde kringresande examinalorer för att examinera vid gymnasierna I. ex hafva icke ansetts behöfliga, utan brukar det vara lärarne, soro, under tillsyn af en ephorus, förrätta examen. Något särskildt ephorat för fem navigations-skolor hafva ej Utsk:n ansett behöflig!.