Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
()m detta stadgande skall erinran införas i Konungens Befallningshafvandes allmänna Kungörelse, angående Mantalsoch Skattskrifning. Med böternes uttagande förhålles, på sätt om böter för försummelse vid Mantalsoch Skattskrifning redan stadgadt är. § 65. Taxeringsmännen ega att, så vidt de skattskyldiges uppgifter hafva något sammanhang med publika Verks befattning, ovägerligen af dessa undfå de upplysningar, som kunna erfordras. Skulle, efter inhemtande deraf, någon anledning vara till tvifvelsmål om rigtigheten, antingen af sjelfva uppgiften eller af de gjorda afdragen, ege taxeringsmännen att specifike uppgifter i begge deJarne den skatlskyldige affordra. § 66. I enlighet med de sålunda inhemtade upplysningar och utröndte förhållanden, skall Taxerings-Comiteen, efter aflagd ed, på sätt 122 § föreskrifver, stadga de grunder, efter hvilka hvarje skattskyldig bör taxeras, och i följd deraf pröfva uppgifterne, samt, efter egande kännedom pä ära och samvete, dess beslut meddela, och ändtligen, med afseende å de här gifna föreskrifter, egendomars och lägenheters värden föreslå. § 67. Ehuru egare af en fastighet, på sätt 62 § föreskrifver, uppgifvit det värde, hvartill han förmenar den böra anses, vare Comiteen likväl både berättigad och skyldig att, utan afseende på uppgiften, efter förefallande skäl och nu stadgade grunder, bestämma det värde, hvarefter Bevillning bör utgå; dock bör anledningen till denna förändxdng i protocollet antecknas. Bil. tili Bev.-Utskottels Betänkande, N:o ii 51 § 63.
En million Riksdaler såsom tillökning i Bankens fond för lån å fast egendom på landet och i städerna, utom Stockholm. S. D. Bifölls Stals-Utskoltets memorial, N:o 1, angående tillökning i Utskottets Canzli-personal. 14 Brot.-Utdrag, den i Augusti iS/j4- S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Majrls Nådiga Skrifvelse af den 25 i denna månad, angående förordnande för HerrStatsRådet, Riddaren af Kongl. Maj:ts NordsLjerne-Orden, Friherre Johan Nordenfalk, alt, under innevarande Riksdag, utöfva den befattning med Riksdags-Ärendell, som, enligt 36 och 42 §§ af Riksdags-Ordningen, en StatsRåds-Leda mot tillkommer. Den 1 Augusti. Från Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet. Friherre Hermelins, Carl, denna dag väckta motion om anslag lill en förbättrad sjukvård vid Kongl. Krigs-Academien samt Fiikets Universitet; Bancooch Lag-Utskotten. Herr Rosenblads, Bernhard, denna dag väckta motion om förändring utaf och tillägg till 4 § i Banco-lagen af den 1 Mars 1830; Allmänna Besvärsoch Ekon o m i - Ut skottet. Herr Ribbings, Ar vid, den 31 sisllidne Juli på bordet lagda motion, angående indeldte Soldatens antagande vid unga år och olägenheterne, som följa af att genast förse honom med torp; tillika med de i anledning deraf denna dag afgifna yttranden. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten Kongl. Maj:ts den 31 sisllidne Juli på bordet lagde Nådiga Proposition af den 25 i samma månad, angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket, medelst anläggande af Stamholländerier; jamte de i anledning deraf afgifna yttranden.
Jag vill icke bestrida att en och annan kan hafva stödt sitt omdöme på denna grund, men jag tror att andra, giltigare skäl till olika taxerings-proc. å embetsmäns och näringsidkares inkomster äfven finnas; — skäl, dem jag vill söka framlägga genom den erinran, att allmänna bevillningen är att betrakta såsom en afgift för det skydd, Staten skänker hvarje medborgare; men nu meddelar Staten detta skydd endast genom sine embetsoch tjenstemän, militäre och civile, i alla grader; hvaraf således Den 26 Hars. 443 foijer, att embetsoch tjenstemannen i och genom sin offentliga verksamhet, i ofvannämnde afseende lemnar ett bidrag, som näringsidkaren ieke kan till motsvarande värde prestera annorledes, än genom en större afgift i penningar. Dertill kommer, att embetsoch tjenstemannen genom sin offentliga verksamhet är i allmänhet beröfvad utvägen att utom denna sin verkningskrets söka medel till bergning, hvaremot näringsidkaren äger full frihet att disponera sin tid och arbetsförmåga på det för hans utkomst ändamålsenligaste sätt, samt dervid understundom, såsom t. ex. i en lönande handelsrörelse, på ett år 2, 3 eller flera gånger omsätter sitt rörelsekapital och deraf drager betydlig vinst. På dessa grunder anhåller jag om bifall till den nu föredragna punkten, destoheldre som de skäl, hvilka blifvit anförda för återremiss, röra förhållanden, som alldeles icke höra till nu förevar:de ämne, utan angå frågor, hvilka först längre fram i detta Betänk, afhandlas och således egentligen höra dit. Hr Bildt: Som jag är bland dem, som i discussionens början tog miste om föredragningssättet, så anhåller jag att nu få fästa upmärksamheten p& den ojemnhet i beskattning, som f. n. äger rum så väl å handel och näringar, medelst felaktiga upgifter från de skattskyldige som äfven å den ofullständiga beskattningen å jordfastigheter, med ledning af 1823 års minimi-tariff. Inom vissa län äro jordvädena mycket afvikande från nämnde tariff, då de deremot i andra län mycket nalkas densamma.
Derefter stack han brefvet i gördeln under sin mantel, ordnade denne och ämnade gå, då biskop Petros, som red på en mula i spetsen för sina prester, nickade och höjde korset, som han bar i handen, till tecken att han önskade tala med prokonsuln. En annan vink till klerkerna befallde desse att draga sig tillbaka. Prokonsuln ilade med elastiska steg, och de begge rökelsebrännarne i fjäten, att möta prelaten på halfva vägen. Petros, den homoiusianske biskopen, var ännu i sina kraftigaste år – en bredskuldrad, mager och muskulös gestalt med högburet hufvud, som i hvarje drag bar viljestyrka och magtlystnad preglade. Stridshästen hade bättre än mulan anstått en sådan man. Petros’ panna var låg och rak, blicken skarp och forskande, ögonbrynen långa och starkt hvälfda, näsan krökt och välproportionerad, munnen stor, men symmetrisk. Hvilken motsats mellan denne man, ur folkets lägsta klass uppstigen till sin värdighet, och den patriciske Annæus Domitius! Prokonsuln öfver Akaja syntes liten och löjlig, der han i sin pråliga statsdrägt, med kal hjessa, pussig hy, dubbelhaka, istermage och qvinligt fylliga vador stod framför Petros, biskop af Athen. Men förhållandet jemnades, när man iakttog Romarens lugna verldsmannahållning, hans spelande sjelfmedvetna blick, det fina leendet på hans läppar. – Lysande och ädle herre, sade Petros i en ton, hvars öfverlägsenhet motvägde ordalagens ödmjukhet, – får jag den äran att i morgon se dig under mitt tak, eller tillåter du din ringe tjenare att vid samma tid besöka dig? Tiderna äro onda. Juliani ursinniga företag har till fruktansvärd höjd stegrat modet hos kättarne likasom hos hedningarne. Här finnas mycket, som uppmanar oss till gemensamma öfverläggningar. Prokonsuln medgaf detta under en betänklig skakning på hufvudet och skyndade försäkra, att han skulle infinna sig hvarthelst biskopens gunst och hans egen plikt kallade honom. Efter utbytta helsningar satte
Fång-styrelsens underdåniga berättelser för revisions-åren utvisa, att kostnaden för en fånges och krono-arbetskarls underhåll, beklädnad och sängkläder under revisions-åren uppgått till följande belopp: (Bilaga Litt. M.) - 150 — Jemte anmälan, att de i länsoch krono-fängelserna förvarade arbets-fångars sysselsättning icke varit af den omfattning eller under sådant anordnande, att närmare uppgift derom kunnat anses erforderlig, innehålla de underdåniga berättelserne, att under revisions-åren Krono-arbets-korpsen varit sysselsatt på följande sätt, nemligen: Irsta kompaniet, mot stadgad ersättning, vid Strömsholms nya kanal; 2:a, 3:dje och 4:de kompanierne, utan ersättning, med fästnings-byggnads-arbetet vid Carlsborg; 5:te kompaniet, dels, utan ersättning, med fortifikations-arbete å Kungsholms fästning och dels, mot dagsverks-afgift, å Kongl. Flottans varf i Carlskrona; 6:te kompaniet, utan ersättning, med fästnings-arbetena å Enholmen vid Slitö; 9:deochl0:de kompanierne, utan ersättning, med arbete å Waxholms fästnings-byggnad; samt Urte kompaniet, likaledes utan ersättning, med fortifikations-arbete å Kungsholms fästning; samt att vid straffoch arbets-fängelserna å Långholmen, i Malmö, Warberg, Landskrona, å Norrmalm i hufvudstaden, äfvensom i Norrköping och Götheborg, fångarne varit sysselsatta dels och hufvudsakligen med förfärdigande af beklädnadsoch sängklädes-persedlar samt dertill erforderlige materialier af ylle-, linoch hamp-väfnader för fångvårdens behof, och dels med stenhuggnings-, väfnads-, sömnadsmed flere arbeten för offentliga myndigheters och enskilda personers räkning; hvarjemte vid de andra på fästningar eller i garnisons-orter befintliga straff-fängelserna, fångarne, i den mån arbets-tillfällen gifvits, varit använda till arbete för försvars-verket.
Öfver dessa motioner, hvilka Lag-Utskottet ansett tillhöra jemväl Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling, få de förenade Utskotten, efter pröfning af desamma, gemensamt utlåtande afgifva. Hvad först angår de uti de frenne förstnämnde motionerne framställda yrkanden, att bruk och bergverk, mjöloch sågqvarnar samt andre fabriks-inrättningar å landet måtte i väghållningsoch brobyggnads-besväret deltaga; så hafva Utskotten under öfverläggningen derom inhemtat, att motioner af enahanda innehåll, som de i omförmälde hänseende nu afgifna, vid flere föregående riksmöten utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, samt att rid de tvenne sistförflutna riksdagarne jemväl dåvarande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott, till hvilkas behandling samma motioner varit öfverlemnade, ansett berörde yrkanden vara på billighet och rättvisa grundade. Till stöd för en sådan åsigt, hvilken dock icke blifvit af Rikets Ständer antagen, hafva nämnde Utskott anfört, att, då det måste medgifvas, att den, som har behofvet och njuter fördelarne af en inrättning, äfven bör vidkännas den kostnad och tunga, som densamma åtföljer, samt bruken och bergverken, för transporterande af de för tillverkningarne erforderlige råämnen och af sjelfva de tillverkade effekterna, på mångå orter begagna och nöta vägarne i vida större man, än de hemman, hvilka skyldigheten att vägarne underhålla för närvarande åligger, hvilket förhållande jemväl egde rum med sågoch mjölqvarnar och fabriks-inrättningar å landet, dylika verk och inrättningar äfven borde bidraga till jordbrukets lättande uti ifrågavarande hänseende. Utskotten hade likväl i frågans dåvarande skick och innan vederbörande, hvilkas rätt densamma rörde, fått tillfälle att deröfver sig yttra, funnit sig sakna tillräcklig ledning för bedömande af de grunder, efter hvilka en sådan skyldighet Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 11. 3 borde af nämnde verk oell inrättningar bestridas; hvarföre Utskotten tillstyrkt Rikets Ständer att bos Kongl.
AIlo 19, 3 er, som hittills fött tillvexla sig en bestämd mindre summa Riksdaler silfver emot lika antal Banco-sedlar, derest de icke Lunde blifva försäkrade, en gang för alla, om denna förmon, åtminstone intill nästa Riksdag mätte få åtnjuta den; hvarvid Motionairen, till ådagaläggande, att detta vore af behofvet påkalladt, fästat uppmärksamheten på, att den Academie, för hvilken Motionairen nu egde serskild befogenhet stt tala, Kongl. Witterhets-, Historieoch Antiqvilets-Aeademien, hade i anslag endast 838 R:dr och alt, örn denna Academie vore så lycklig att ett Ar få utdela sina årliga pris, den äfven finge känna obehaget att för utgörandet häraf beskatta sina Ledamöter. Uti denna motion hafva åtskilige af Ståndets Ledamöter sig förenat, Herr Biskopen Doctor Franzén med tillägg, att då Svenska Academien, genom eftertryck af de legala kungörelserna i det officiela Bladet, Postoch Inrikes lidningarne, förlorat en betydlig del af den inkomst, hennes Stiftare för henne bestämde, såsom ett liufvudsakligt stöd för hennes bestånd, vore det för denna Academie dubbelt kännbart, icke blott såsom en penningeförlust, utan ock som ett tecken lill bristande välvilja för samma Inrättning och dess fosterländska ändamål, om Rikets Ständer jemväl beröfvade henne den ifrågavarande förmonen. Wid jemförelse af 4 Art. 1 afd. l\ §. med 5 Art. 2 afd.
Ad. l:sta punkten af LagUlsk:s betänk. 2:dra punkten, an g-.de apphäfvande af föreskrifterna, riir:de revisionsskilling. Gr. Mörners vid Utsk:s betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr Printzenskjöld, som derefter yttrade: De skäl, som den nyss upplästa reservationen innehåller, anser jag vara så fullständigt talande mot det af Ulsk. framställda förslag, att i detta hänseende ingenting vidare är att tillägga och inskränker mig derföre att, under åberopande af dessa skäl, vördsamt anhålla om afslag å Ulsk:s betänk. 2:dra punkten af förevarande betänk, blef af R. o. Ad. afslagcn. 3:dje punkten , ang:de förändring af 3o cap. 6 § Hätteg.-b:n. Bifölls. Härefter föredrogs, men lades, på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, Gr. Lagerbjelke, Gustaf och Gr. Posse, Erik Arvidsson, ytterligare pä bordet LagUtsk:s d. 18 dennes f. m. bordlagda betänk. N:o 62, i anledu. af väckt motion, ang:de gemensam lag för inrikes och utrikes vcxlar. Föredrogs och bilolls LagUtsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 63, i anledn. af väckt motion om tillämpning af 15 cap. 5 § Arfda b:n, sådau dea lyder i K. Förorda. Den 30 Januari. 637 d. 30 Maj 1835, .äfven på det fall, då inländsk arfvinge bcgifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer. Föredrogs LagUtsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda meni. N:o 64, med förslag lill sammanjemkning af de inom RiksStm fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af L5lsk:s, genom betänk.
Att städse mer inskränka detta förhållande och omsider tillintetgöra det, är hvad all poesi, alla sköna konster gemensamt eftersträfva. Mellertid fortfar det än; och derföre är den skepnad, hvari mensklighetens allmännaste hvardagslif möter eller omgifver oss, ännu alltjemnt en brokig sammanväfnad, ej blott af obetydliga tillvarelser, utan jemväl af småaktiga, låga, lumpna, – hvilka dock samtligen, i sina sjelfmedvetanden, sina böjelser, önskningar, afsigter, handlingar, göra anspråk på en verklighet och vigt af fullgiltigaste slag. Kan nu anspråkens missförhållande till egenskaperna blottas på ett vis, hvarigenom dessa företeelser plötsligt förekomma oss såsom icke på allvar verkliga, utan endast såsom verkliga på skämt: då förvandlas allt det, som i dem var oss hämmande, pinsamt, tråkigt, till ett löjligt; vi skratta åt deras inbillning att vara, åt deras bemödanden att härma de äkta verkligheter, hvilkas miner de bjuda till att antaga, hvilkas roler de göra sitt bästa att inför både sig sjelfva och betraktaren spela; – och just med detsamma, eller i och med detta skratt, bekräftar sig de rätta, de högre verkligheternas varelse och makt ånyo såsom den enda sanna. Det löjliga dervid, det till ämne för komisk behandling egnade, ligger icke i oförståndigheten eller dårskapen såsom sådan: det ligger i oförståndets narraktighet; som uppkommer i mån af dess parning med en naivetet, genom hvilken det oupphörligt förråder sig i oftast omedvetna, alltid ofrivilliga upprigtigheter. Också har den komiska poesien i alla tider haft sin enkannerliga gullgrufva inom det Narraktigas område, eller inom kretsen af de otaliga sjelf-vederläggningar, i hvilka dess företeelser vilja inbilla sig och oss, att de äro någonting helt annat än de äro, – och vanligtvis just det motsatta deraf, – således öfverhufvud någonting ganska förträffligt; i kraft hvaraf deras omdömen om dem sjelfva, deras åsigter af lifvet, af familjen, staten m. m. rätteligen borde, såsom ofelbara, gälla både enskildt och allmänt.
Såsom en särdeles härlig verkan af småstads-lifvet, anförer Herr von Hartmansdorff det begrepp, som deraf inympar den studerande Ungdomen om Professorernas höghet. Måtte blott detta begrepp evigt förblifva inom Student-corpsen, och icke en gång stiga upp äfven bland Professorna, och dessa inbilla sig vara något högre_, än de verkeligen äro. Herr von Hartmansdorff finner uti Studenternas öfvertygelse om Professorernas höghet, en upphöjelse och en uppmuntran åt de Studerande sjelfve. Herr von Hartmansdorff medgifver dock sjelf, att höghets-begreppet härrörer derifrån, att Studenten i en småstad knappt hör talas om mer betydande män, än Professorer. Den värde Ledamoten lärer dock hvarken kunna eller vilja bestrida, att i Samhället finnas personer mer hetydande_, än Professorer. Det är således af okunnighet i det practiska lifvets förhållanden, som höghetsbegreppet skall alstras, och okunnigheten är Den 18 December. *37 det alltså vidare, som skall gifva uppmuntran och upphöjelsej en lära som jag icke godkänner. Herr von Hartmansdorff har mycken farhåga för den studerande Ungdomens indragning i politiska strider, dess besmittande af agg och ensidiga äsigter, enligt hans ideer, osvikliga följder af Universitets-inrättningar i hufvudstäder. Hvad först den befarade indragningen i politiska strider angår, och hvarpå händelser i Christiania och Köpenhamn blifvit angifna, som exempel, så har jag uti Sverige ingen fruktan derföre; men vore en sådan indragning verkeligen att vänta, så i sanning vore det bättre, att de politicerande vnglingarne vore i Stockholm, der man just "hade lättast, att hålla dem inom skrankorna, än att de, instängda i en småstad, skulle bilda Secteriska Samfund. Herr von Hartmansdorff erkänner det practiska lifvets företräde i en hufvudstad; men icke dess mindre anser han Universiteternas befintlighet i hufvudstäder bereda agg och ensidighet; således, i hans tanka, följder af bekantskap med det practiska lifvets förhållanden.
Jag anser jemväl antalet af Stats-Räd med afseende ä de minskade göromälen kunna nedsättas, hvarigenom ock en nödvändig lindring uti de i allt fall växande kostnaderna för Stats-institutionerna kan vinnas. Enär Konungen icke komme att hafva någon röst inom den ifrågavarande myndigheten, men dess förhållande till styrelsen bör vara enahanda, sorn Högsta Domstolens, anser jag att förslaget fordrat, såsom Ovilkorlig följd, det Konungens röster inom Högsta Domstolen skulle upphöra. Konungens rätt till deltagande i lagförklaringar kunde genom ett särskildt stadgande Honom förvaras, helst denna rätt vid närmare undersökning skall finnas icke ega något gemensamt med lagskipningen. Då jag anser den genom 103 § Regerings-Formeu inrättade OpinionsNämnd hafva sin grund i principen, alt landets Högste Domare iir inför folket ansvarig för sina gerningar, och jag är öfv ertygad, alt Opinions-Nämnden jemväl alser att tillerkänna folkets representanter den dyrbara rättigheten att derigenom utöfva kontroll på Styrelsens tillgörande vid tillsättning af sagde embeten, har jag ock funnit den tillämnade nya myndighetens oafsättlige ledamöter böra, lika med Högsta Domstolens medlemmar, vara Opinions-Nämndens utlåtande underkastade. Dessutom har jag ansett det böra ovilkorligen stadgas, att utlåtande af den ifrågavarande myndigheten skall infordras rörande alla förslag til! ekonomiska lagar, i likhet med hvad i afseende på Civil-lagen gäller för Högsta Domstolen. Deltagande i pröfningen af vissa ärenden, som afgöras i Konungens StatsRäd, kan visserligen tillerkännas den nya myndigheten i öfverensstämmelse med 26 g Regerings-Formen; men 'om målen rätteligen fördelas mellan Konungens Stats-Råd och de dömmande myndigheterna samt dessas hörande föreskrifves, der sådant kan vara nödigt, torde giltig grund för en förening af dessa olika institutioner i sjelfva verket icke finnas.
Då det hörer till vår kristna religions första grundsanningar, att mtnniskans religionskunskap ej beror af hennes lärdom, utan af bennes lefnad; då på hvarje blad af våra heliga böcker vi återfinna samma anvisning till denna kunskapskälla; och då således återlösningens och salighetens kunskap för den enskilda menniskan endast eger rum såsom föremål för den frommes egen inre erfarenhet, oberoende både af egentlig lärdom och af samhällsställning, så är i och med detsamma gifvet, att all kristlig gudstjenst och predikan, icke mindre än hvad man egentligen förstår med nådemedlen, äro gemensamma och lika för alla. Denna kyrkans allmännelighet, sorn sålunda har sitt rum bland Trons hufvudläror, 6 Allni. Besvärsoch Ekon.-Ulskottets Utlåtande, N:u 7(1. söker man dock förgäfves uti de mångfaldigt vexlande yttre former och institutioner* ge**. liom hvilka hon uppenbarar sig i borgerliga samfund. Den yttre söndringen medförer likväl icke vödvändigt, hvarken för begreppet eller i verkligheten, någon inre; fastmera är det under den yttre enheten, som en inre söndring är betänklig, och det i samma mån, som hon af den yttre, skenbara likformigheten undandöljes. En dylik partiel separation eger, jy värr, rum inom svenska kyrkan: den motion, som Utskottet haft att besvara och utreda, är, som mig synes, med eller utan afsigt, deraf föranledd. Uti svenska landtkyrkan har religionsläraren framför sig en, i afseende på lefnadsoch tänkesätt, förståndsodling och religiös erfarenhet, likartad församling; och då svenska presterskapet gjort till sin pligt, att predika för svenska allmogen, bar derigenom äfven uti yttre former framträdt den andans enhet och den allmännelighet, som gör svenska församlingen till den mest vördnadsbjudande af samtidens institutioner, inom och utom fäderneslandet. Bokoch tidningspressens missfoster och skandaler hafva derföre ej ännu mäktat skaka denna byggnad: Svensken älskar sin kyrka och vet att värdera sin religion högre än alla jordiska fördelar. Hufvudstaden erbjuder deremot en annan anblick.
Att hwad de uti andra Classen uptagne Ko?igsgärdar beträffar, Bonde-Ständct anser, sig icke hafwa stal att frånträda desi redan tagne beslut, det böra de^c Kongsgärdar, pä sätt Utskottet i desi första utlätande föreflagir, efter behörig upfägning och af Arrcndatorerne kill godonjuten fardag, till Kongl. Majit och Kronan astradas, för att derefter i mindre delar styckas och sedermera ät den mäst bjudande pä ofentclig Auction till skatte försäljas; Såsom en följd hwaraf Allmogen i de orter, där sädg»a Lägenheter besinnas, jemwäl böra i enlighet med Utskottets därom afgifne yttkande genast befrias frän utgörandet af de hjelpe-dagowerkei, hwarmed den hittils warit betungad. Wid sädan beskaffenhet och dä Johannisbergs Kongsgård ocksä under 2idrä Clasien inbcgripes, anser Bonde-Ständct genom desi härutinnan nu stadgade beslut den af Riksdagsmannen wackte och af Utffottet i särskildt Betänkande pröfwade fräga om de under samma Kongsgärd lydande hemman Kurön, Ridön och Wästcräng icke fordra nägon widare åtgärd.