Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrr Electorers listor till val af suppleanter för N:o 494 Hr Croneborg, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, ledamot i Const.Ulsk., N:o 287 Frih. Rappe, Axel Ludvig, ledamot i BancoUtsk. samt N:o 1917 Hr Berg von Linde, Johan Albrecht, ledamot i Ridd.Utsk., hvilka erhållit ledighet; och befunnos hafva blifvit utsedde i Constitntions-Uts kottet: N:o 1979 Hr Brakel, Gustaf Anton; Banco-Utskottet: N:o 1226 Hr Gripenstedt, Johan August; Riddar hus -Utskottet: N:o 572 Hr Rennerfält, Fullm. Hr Adlersparre, Georg. Hr Brakel, Gustaf Anton: Betygande min erkänsla för den af Hrr Electorer mig bevisade heder, att ånyo invälja mig till suppleerande ledamot i Const.Ulsk., tinner jag mig likväl, af flera sammanstämmande skäl, nödsakad att detta förtroende vördsamt afsäga mig. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att bland R. o. Ad:s Utsk:s-ledamöter Hr Stjerngranat i Const.Ulsk. och Hr von Troil i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. erhållit 14 dagars ledighet, den förre ifrån d. 6 och den sednare ifrån d. 10 dennes samt derjemte Frih. Tersmeden i StalsUtsk. erhållit ledighet på 3 veckor, räknade frän d. 6 dennes; hvarföre 11. Ex. nu anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse suppleanter för desse ledamöter, samt tillika välja en suppleant för Hr Tersmeden i Const.Utsk., sedan Hr Brakel, som dertill blifvit vald, nu afsagt sig denna befallning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf jemväl tillkänna, att en af Bänkmännen i 9:de bänkm:s-afd.
Med anledning af dessa anmärkningar, får Utskottet, under åberopande af hvad härom förekommer uti dess af Bonde-Ståndet återremitterade utlåtande, upplysningsvis tillägga: att, då ett serskildt undsättnings-creditiv å 100,000 R:dr af Rikets sednast församlade Ständer anvisades, utgjorde den å 1830 års enahanda ereditiv influtna, och till Riksgälds-Contoret återbetalda summa endast 50,000 R:dr, hvaremot det å samma crediliv numera afbetalda och för Kongl. Maj:t disponibla belopp uppgår till 230,000 R:dr, oberäknadt den contanta behållning, 33,322 R:dr 5 sk. 7 r st, som, jemlikt en af Utskottet infordrad uppgift, vidsistlidne April må - State-Utskottets Utlåtande, \:o 305. 5 nads början, utaf ereditivmedlen innestod å Kongl. Ränle-Kammarens räkning i Rikets Ständers Bank. Dessutom har, efter sednaste Riksdag, en ytterligare, förut saknad, tillgång för ifrågavarande undsättningar bildat sig genom de derefter erlagda tullafgifter för utländsk span mål. Det odisponerade beloppet af dessa, under åren 1841, 1842 och 1843 influtna, tullafgifter, hvilket i Utskottets förra utlåtande uppgafs till 163,287 R:dr 6 sk., har väl sedermera, genom de låneunderstöd å tillsammans 25,000R:dr, som, under nasti. Januari månad, blifvit i Nåder beviljade åt jordbrukare inom Upsala och Stockholms Län, nedgått till 138,287 R:dr 6 sk.; men deremot kan och bör härtill läggas enahanda under år 1844 influtna, fastän ännu ej å nämnde bancoräkning insatta, tullinkomst. Och ehuruväl det verkliga beloppet af sistlidne års införseltull för utländsk spannmål icke kan för närvarande bestämdt uppgifvas, torde dock detta belopp med säkerhet kunna beräknas till minst 60,000
Om detta yrkande bifalles, borde motiveringen ändras i öfverensstämmelse med Utsk:s-afdelningens förslag, hvilket var af följande lydelse: »Ehuru B. St:r vid föreg:de riksdagar till förmån för dylika ändamål flera gånger eftergifvit Kronans rätt till danaarf efter åtskilliga personer, kan Utsk:t dock icke af denna omständighet hemta giltig anledning för understöjande af motionärens framställning. Då en sådan eftergift af Kronans rätt, som med motionen åsyftas, enligt Utsk:ts åsigt, ej bör ega rum, om icke särdeles bevekande omständigheter äro för handen, och ingalunda till sådana föremål som ifrågavrde, dem det författningsenligt åligger vederbörande kommuner att bekosta, finnér Utsk:t, utan att i ringaste mån underskatta folkskoleväsendets värde och nyttan af den förbättring derutinnan, som i nämnde församlingar må hafva blifvit vidtagen, sig likväl förhindradt tillstyrka motionens bifallande äfven af det skäl, att ännu icke visat sig hvad rätt Kronan må ega till omförmälda qvarlåtenskap, hvarpå okända arfvingar tilläfventyrs kunna göra anspråk, och Utsk-.t får derföre hemställa, att motionärens framställning må, åtminstone för närvarande, lemnäs utan afseende.» Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Eftergift af danaarf är ett undantag från bestämd lag. Då så är, bör man väl tillse, att dessa undantag åtminstone grunda sig på någon viss allmängiltig regel, och då denna regel icke kan afse något annat än verkligen ömmande omständigheter, men sådana för nu ifrågav:de fall icke kunna åberopas, så instämmer jag med Hr Huss i hemställan om afslag å Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits ilrågav:de hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Den 31 Januari f. m. 227 3:dje punkten. Frill.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser om granskning af l:o Statsverkets samt andre af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning; 2:o Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, och 3:o de under Kongl. Kommers kollegium ställda fonder och medel. S. D. Föredrogs och bifölls StatsLits kottets Memorial JM 2, angående Ut skottets tjensteman no personal. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Me morial JM 1, angående tillökning af Utskottets tjenstemannapersonal. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Memorial JM 1 med öfverlemnande af ett exemplar utaf Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof. Deri Kongl. Propositionen bordlädes. S. D. Föredrogos och remitterades till Banko-Utskottet Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, angående Bankoverket. S D. Föredrogos och remitterades till Lag-Utskottet Rikets Ständers Justitie ombudsmans embetsberättelser för år 1860 och till innevarande riksdag. S D. Föredrogs och remitterades till Expeditions-Utskottet berättelse af Ri kets Ständers Kommitterade till Tryckfrihetens vård, afgifven vid lagtima riksdagen år 1862. S. D. Föredrogs ånyo Herr Rydins motion JM 2, angående bestämmelser i afseende å tiden för betalningen af bokfordringar. Motionen tillika med deröfver afgilna yttranden remitterades till Lag-Utskottet. Prot.-Utdrag den 1 November 1862. 11 S. D.
Marianne satt framför elden på sin vanliga plats. Hon svarade icke. Men han såg att hon sänkte hufvudet med ett uttryck af nedslagenhet. »Säg mig hur du vill», sade han, »jag vill att du bestämmer sjelf.» »Nej!» sade hon hastigt, skrämd af någonting i hans ton. »Men det måste du ändå, förr eller senare.» »Jag kan inte. Gör som du vill.» Hon hviskade svaret med en skygghet som icke var tillgjord. Hon vågade icke påtaga sig något ansvar. Han satte sig midt emot henne och böjde sig framåt. »Du var så vacker i går qväll», sade han. Hon hade fått en hjertklappning så att hon kunde qväfvas. »Visste du kanske inte om det?» sade han och höll på att skratta. Hon blef stött och reste sig för att gå. »Nej, vänta!» sade han och tog hennes händer. Du sitter väl uppe i qväll? Gör det. Jag vill veta af dig sjelf om jag skall stanna eller ej. Betänk dig på det och låt mig få svaret innan vi skiljas.» Han lösgaf hennes händer och gick mot dörren, ty han hörde Börje komma. Då de sent på aftonen kommo hem, brann lampan som vanligt i förmaket, men förstugudörren förblef stängd, och efter deras upprepade knackningar var det icke Marianne, utan en af pigorna, som kom för att öppna. »Frun var så sömnig», sade hon. »Har hon gått och lagt sig?» frågade Börje. »Det vet jag inte. Hon sade bara till mig om jag ville passa på, i fall hon skulle somna.» »Vi gå ändå in i förmaket ett slag, jag ser att lampan står och brinner», sade Börje. Pigan sade god natt och gick. Herrarne pelsade af sig och stego in. Det syntes ingen i rummet. Skulle Marianne verkligen ha gått till sängs? Nej, det var icke möjligt. Han hade ju bedt. – Det var Börje som först fick se henne; han ryckte Pål i ärmen och pekade med skälmaktig min bortåt soffan. Med fötterna på en pall och ansigtet begrafvet i kuddarne låg hon och sof. Börje smög sig fram till henne, följd af Pål. »Liten! Nu har du oss hemma.»
Den Svenska soldalen, mine herrar, då han ikläder vapenrustningen för att gå mot fäderneslandets fiender, af huru olika känslor är han icke lifvad, om han vet ali han inom fäderneslandet äger ett älskadt hem, eller om han blott vet att han der äger en kasern. Det Svenska indelningsverket är beprisadt af utländningen, som dertill icke har något motstycke. Ara åt den Konung, som ordnade vårt försvarsverk! Mätte det icke störas eller rubbas i sina grundvalar! Jag hade mycket mera alt tillägga i denna fråga, men jag bör icke upptaga ii. o. Ad:s dyrbara tid härmed, och anser hvad jag anfört vara tillfyllest, för att vederlägga den ifrågavar. motionen. Jag anhåller att dessa anmärkningar mätte få åtfölja remissen af motionen. Frih. von Kraemer, Roberl Fredr.: Afven jag måste bestrida den af Hr Ribbing gjorda motion, af det hufvudsakliga skäl, att den inskränker och försvårar rotehällarens rättigheter. Derigenom att han icke skulle fä antaga ynglingar vid 18 års ålder, blir det naturligtvis svårare för honom att verkställa roleringsskyldigheten. Vid indelta regementena tillgår vanligtvis så, alt den som inskrifves är i årstjenst, och, om han då är 18 eller närmare 1!) år, blifver, innan han kommer att exercera som rekryt, ett och ofta ett och elt halft år äldre, beroende af den tid, då han blifvit antagen. Då jag tror, att hvad Hr Ribbing yrkat skulle betydligen försvåra rotehåiiarnes skyldighet, måste jag bestrida detsamma. Uppå derefter framställd propus, blef Hr Ribbings förevarande motion, tillika med de dervid gjorde anmärkningar, till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. remitterad. Föredrogs och bifölls Exp.Utsk:s mern. N:o 1, ang:de ökadt cancclli-biträde m. m. Frih. Hermelin, Carl, anförde skriftligen:
»Får jag be om åtta 10-öres frimärken!» »Och jag om sex brefkort!» »Jag vill be om en tern brefpapper!» »Jag vill ha tre brefkort och fyra frimärken» Så der ljöd det från en efter en af sällskapet under nedkämpad skrattlust, då hvar och en betalte sin reqvisition med femmor och tior, som vi ville ha vexlade, och då vi så efter dessa storartade vexelaffärer skramlade i hop till reslektyr, visade det sig spår till, att svensk turistmunterhet kan vara smittosam för norska bokhandlare. Samma upptåg förnyades i ett par tre bodar, der vi köpte för några öre och betalte med svenska tiokronosedlar. Slutligen bar det af till ett apotek: »Få vi be om insektpulver!» »Vi ha påsar à 10 öre, skall det vara en sådan?» »En?» utbrast Ellen indignerad, »Heggen och jag ha köpt för 50 öre.» Allmän skrattexplosion, ändå apotekarne kunde ha skäl att antaga oss för att vara några arma förföljda varelser utan nattro och sömn. Nu trodde vi oss vara rustade till vandringen och gingo om bord på Zéphyr, der vi hade vår bostad och kost under tiden, packade der våra renslar och fingo dem vägda. Då visade det sig, att vi alla långt öfverskridit den bestämda öfverenskommelsen, att renseln blott på sin höjd skulle väga 15 skålp., ty ingen skulle ha lof till att pusta under sin börda. Hvad var nu att göra? Renslarne tömdes och dess innehåll underkastades en hänsynslös granskning, och till blifvande qvinliga turisters ledning och uppbyggelse låter jag alla persedlarne i min rensel defilera: Ett ombyte linne af lättaste slag, två par strumpor, ett par tunna skor, en nattröja, kam, borstar, tvål, skosmörja, en handduk, tre näsdukar, ett stearinljus, en tändsticksask, ett skålp. fin chokolad, ett skålp. engelsk kakes, ett skålp. maccaroni, 1/2 skålp. kaffe af Neiiendams i bleckdosa, en liten burk köttextrakt samt något fint salt.
Den privilegierade jorden eges till största delen af ledamöter utaf detta stånd och jag har derföre, till följd så väl af min öfvertygelse om sakens riktighet, som på grund af det anseende R. o. Ad. inom det allmänna åtnjuter, trott det på en gång vara politiskt klokt och utgöra det kraftigaste stödet för min motion, om den utginge från detta rum. Skulle emellertid motsatsen inträffa, kan jag icke annat än uttala mitt dixi et salvavi animam meam. Den nu af Gr. Anckarsvärd väckta motionen begärdes på bordet. Föredrogs Frih. Stedingks, Styrbjön, d. 29 sistl. November e. m. på bordet lagda motion om förändrad pensionsrätt för Siats-Rådets ledamöter. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Då genom föregångne discussioner tiden redan långt framskridit, vill jag icke underkasta Frih. v. Stedingks nu föredragne motion en utförligare granskning, utan inskränker mig till att blott uttrycka den önskan, det StatsUtsk. ville tillse, att om, på sätt motionären föreslagit, StatsRådets sjelfständighet inför Konungen tryggas, denna dess sjelfständighet icke, genom bifall till den sednare delen af motionärens förslag, af den andra statsmakten, den med pungen, måtte rubbas. Må gerna det StatsRåd, som afgår före den ålder som till pension nu berättigar, erhålla en sådan. Motionärens tanke uti denna del gillar jag. Men må äfven sedan, vid stigande lefnadsoch tjenste-år, pensionsbeloppet efter vissa af lag bestämda grunder höjas, och sålunda af rätt och icke af godtycke blifva beroende. Den 1 December. 43 Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Gr. Frölichs, David, nedannämnde d. 29 sistl. Nov. e. m. på bordet lagde motioner: l:o Om tillökning af Sveriges landttrnpper, medelst inrättande af en fricorps inom Dalarne; och 2:o Om tillökade löner för folkskole-lärare samt åkerbruket rörande statistiska uplysningars samlande genom denna lärare-personal. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk.
1 mitt anförande förra gången ärendet här förevar tog jag mig friheten härpå fästa upmäriisamheten, och jag hemställer äfven nu, om, sedan K. M:s Propos. fallit, det finnes något värdigare sätt att besvara densamma, än att säga: K. St:r hafva icke kunnat antaga Konungens Förslag, ej heller sig om något motförslag förena; men de hafva likväl funnit frågan vara af den stora vigt, att de anhålla, det en noggrann undersökning om alia dithörande förhål landen måtte ske, och ett derpå grundadt förnyadt förslag framläggas. Det är ur denna synpunkt jag betraktar saken, och det är på grund deraf jag tillstyrker R. o. Ad. att icke lemna utan afs:de de förslag, som i donna syftning blifvit framställda. Hr Cederschiöld, Gust.: Jag kan icke annat än beundra den stora grannlagenbeten och modestien hos Hr Gyllenskjöld, då han förutsätter att R. o. Ad. skall visa för hans åsigter och förslag ett undseende, som han sjelf icke visat K. M:s Propos. Jag tror också, att sedan Hr Gr. o. Landtm, nyss vägrat framställa propos. på Frih. Alströmers yrkande, sä måste äfven samma öde drabba Hr Gyllenskjölds förslag. Om derigenom att någon förändring i närv:de lagstiftning kommer att ske, olycka skulle drabba land ocn rike, så må ansvaret falla öfver deras hufvuden, hvilka sådant tillställt. Jag för min del kan icke tillstyrka bifall till Hr Gyllenskjölds förslag. Han har velat att statistiska upgifter i frågan skulle inhemtas; roen han, som i många år sjelf sysselsatt sig med sådana saker, mätte väl känna att de äfven, när de röra rent materiela föremål, äro i hög grad opålitliga. Huru mycket otillförlitligare i fråga om rent ideela saker. Huru skall man t. ex. kunna räkna affällingar? Och hvad menas dermed? Sr det blott de, som offentligen tillkännagifva sitt affall, eller alla de, som i själ och hjerta hafva öfvergifvit statskyrkan?
Man antyder vidare, såsom skäl, att decimal-systemet för mått, mål och vigt icke ännu blifvit in förd tJag får likväl fästa uppmär k samheten derpå, att vid 1828 års Riksdag ingick Bonde-Slåndet på deci mal-räkningens införande i mått, mål och vigt, som af Rikets Ständer antogs, med den ändring blott vid 1828 — r83o årens Riksdag, att beslutets verkställighet uppsköts i ro år.. Jag hade derföre ansett, alt decimal-systemet i afseende på myntet, nu äfven och i samband med dess införande i mått, mål och vigt, bordt antagas; helst det torde blifva ett hinder för t ill väga bringa ndet af denna nyttiga förändring i afseende på mått, mål och vigt; alt den icke äfven kan inföias i afseende på myntet.” Herr Biskopen m. m. Doctor Tegnér: ’\fag réserverar mig mot Utskottets förslag, i afseende på silfrets utmyntning. Kurant eller Riksgälds, tior jag att det äfven borde finnas ett mynt, motsvarande 16 sk. kurant. Deremot har blifvit a 11 för dl, att antagandet af en sådan valör skulle försvåra införandet af decimal-systemet, som man hoppas framdeles kunde bli möjligt. Det är också sannt, alt, i fall decimalräkningen antages, det vöre omöjligt att få r/3 af enheten; men just häri ligger också en af systemets väsendtligaste ofullkomligheten Dess införande möter älven många andra hinder i folkets vanor, sorn böjt sig efter ett helt annat räkensystem. Dess antagande lär ej eller kunna länkas utan i sammanBih. till R. St. Iiang med enahanda system för mått, mål och vigt, hvilket sistnämnde, ehuru för 12 år sedan af Sländerne föreslaget och godkändt, icke ännu kunnat verkställas och troligtvis ännu länge möter oöfvervinnerliga svårigheter. Icke eller nu har Utskottet föreslagit antagandet af detta räknesystem, och den invändning, som härifrån hemtas, synes mig derföre böra förfalla.
Hr Fåhraeus har åberopat att vissa handtverk voro befriade från skråtvång och tillhörde från början frimästerskapen. — Det är bekant, att dessa infördes 1719, då man ansåg dem höra till den tidens frihet, men det dröjde icke länge innan man fick röna deras skadlighet. Deras innehafvare kallade man sedermera Fabriksmästare eller Manufakturister och sålunda hafva de fortfarit. Man har i denna, likasom i mänga andra åtgärder, begått det felet att göra undantagen lill regel, i st. f. alt antingen undanrödja, eller inskränka dem. Hr Fåhraeus yttrade vidare det man hos oss vore van, att, nålman tagit 1 steg för långt, taga 2 tillbaka. Jag befarar, alt man i detta fall icke blott tagit 1, utan kanske 10 steg för långt, och alt hvad Utsk. nu föreslagit, endast är 1 steg tillbaka. Det händer utan tvifvel att handtverksklassen serskildt, och riket i det hela, får lida betydligt ännu i många år, innan man låter förmå sig godtgöra de misstag man redan begått; men jag anser emedlertid enhvar, som tror sig finna skadliga misstag vara begångna, böra söka så fort som möjligt åstadkomma deras rättelse. Derföre talar jag. I Preussen kunde man 1849 icke nog påyrka skyndsamhet med rät - 120 Den 18 Juni e. m. telsens införande, men jag vill, för vidlyftighetens skuld, icke upläsa hvad derom ytterligare sades. Hr Fåhraeus har anfort, det man kommit så långt att kläder förfärdigas med machiner och att man ej vet hvar gränsen mellan handtverk och fabriker är: Jag tror icke att det ligger serdeles mycken vigt uppå att känna, hvar denna gräns ligger, emedan han förflyttas allt eftersom konstfärdigheten utvidgas eller maehinerna bli fullkomligare. Men för handtverkaren serskildt och för samhället i det hela är det af vigt, att sä länge ske kan bibehålla formen af handtverk, emedan den är ett medel för den fattige att uplyftas ur sin ringa ställning till en högre. Den är en slags förädlingsanstallt på den materiella sidan, hvilken intet samhälle kan ostraffadt van vårda eller förkasta.
RättegångsBalken utmärkte, att der endast vore fråga om civila tvisteämnen och dertill endast sådana, derom rättegång ännu icke uppstått, detta af Geschwornern Geisler åberopade lagrum för ingen, del varit tillämpligt lill ifrågavarande af Inspectoren Schager, emot Mäster-svennen Maxe, redan vid Domstol anhängigt gjorda mål, som vore af brottmåls egenskap, hvarförutan det blifvit Maxes skyldighet att hålla de till vittnen åberopade personer skadeslösa för den fruktlösa Tingsresan, och käranden egt alt äska Urtima Ting, om han genom målets uppskjutande till nästa Lagtima Ting fruktat att beröfvas de bevis, hvaraf han velat sig begagna: att i afseende å Bergs-Tings-Rältens vid 1828 års Bergs-Ting ådagalagda förfarande, hvilket Herr Secreteraren Palm sökt att grunda på Domstolens laga kraftvunne beslut af den 7 Junii 1827, det icke bort kunna undfalla Herr Secreteraron, att detta beslut var stridande emot vedertagen och på Lag grundad Rättegångs-ordning i brottmål, hvarföre ock det bort vara Herr Secreterarens första omsorg att få samma beslut i vederbörlig ordning häfvet och målet åter försatt i lagligt skick, innan något vidare deruti tillgjordes, men då Bergs-Tings-Rätten , i stället tillåtit sig ej allenast enahanda olaglighet, som vid förra Tinget egde rum, nemligen att i Maxes frånvaro fullfölja ransakningen och afhöra vittnen, utan ock att meddela slutligtwutslag i målet, ehuru Maxe deri ej blifvit hörd, hade Bergs-Tings-Rätten begått verklig Dom-villa; och att, beträffande slutliga utslaget, så, under förutsättning dels att målet varit i det skick, att detsamma lagligen kunnat af Domstolen till hufvudsaklig - R. St. Just.-Omb. Emi.-Der. cl. 1$ Januarii 1834■ 17 saklig pröfning upptagas vid det tillfälle, då Utslaget meddelades, hvilket likväl icke inträffat, dels ock, att de emot
Till att deraf lära vishet och tukt; Förstånd, klokhet, rättfärdighet, dom och fromhet; Att de fåkunnige måga varda vise, och de ynglingar förnuftige och försigtige. Den der vis är, han hörer till, och förbättrar sig; och den der förståndig är, han tager vid råd; Att han skall förstå ordspråk, och deras uttydelse; de visas läro, och deras gåtor. Herrans fruktan är begynnelsen till att lära; de galna förakta vishet och tuktan. Min son, hör dins faders tuktan, och förlåt icke dine moders bud; Ty detta är dino hufvude en skön prydning, och en kedja om din hals. Min son, om skalkar locka dig, så följ icke; Om de säga: Gack med oss, vi vilje vakta efter blod, och gildra för den oskyldiga utan sak; Vi vilje dem uppsluka lefvande, såsom helvetet; och de fromma, såsom dem der neder i grafvena fara; Vi vilje finna stora ägodelar; vi vilje fylla vår hus med rof; Vågat med oss; en pung skall vara allas våras. Min son, vandra intet den vägen med dem; vakta din fot för deras stig. Ty deras fötter löpa till det ondt är, och skynda sig till att utgjuta blod. Ty det är fåfängt utkasta nät för foglarnas ögon; Och vakta de sjelfve efter hvarsannars blod; och den ene står efter den andras lif. Alltså göra alle girige, att den ene tager dem andra lifvet bort. Visheten klagar ute, och låter höra sig på gatomen. Hon ropar i partomen ut för folket; hon talar sin ord i stadenom: Huru länge viljen I, fåkunnige, fåkunnige vara; och de bespottare lust hafva till gabberi, och de galne hata lärdom? Vänder eder till mitt straff; si, jag vill utsäga eder min anda, och göra eder min ord kunnig. Efter jag nu kallar, och I neken det; jag räcker mina hand ut, och ingen aktar dertill;