Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
afskyr all kälkborgcrlighet » Zankteufeln », sällskap. » au tillhöra tysk eller annan nationalitet, o c h gnat på pigor. le m o t henne, och hon skall visa sig äro ty3k eget anlete; rynka panvara ett gladt o c h trefligt de Simon är samtidigt en äkta Hon af land; besökt elittrupp. fru nan åt henne, o c h hon skall i sin tur se bistert på d i g; af icke minnesrika äfven intelligensens emellertid » H v a d än må hända, hvad än må k o m m a, största delen af E u r o p a, de ha vistats i K o m, tion af alla. torde låter en kvinna säga? alltid, alltid helt o c h odeladt förtroende för er G-enom hon Asiens Det egen långa förbi. hafva m e d tidens bästa bildning och den, » Vergebens » sin som fru Simon i o c h hennes man lärt känna henne resor niveau framtrolla uttala ord, går mindre förmått personer sådana — och pensel i att intet beaktansvärdt inom intelligensens värld svenskarne vore äfvenledes den älskvärdaste naBöcklins Ett T r o r väl fru Marholm skulle kunna låta en skildrade o c h märkte, att jag tagit miste, o c h att under kvar! » från Marholms frivola uppfattning. känna pröfning allt och sorg. sjukbädden blånande sluttningar, s o m längst i söder öfverblef gå i den bördiga slätt, hvilken från denna sida fantasi och tanke m e d lösningen af dunkla frågor. mera inåtvänd, sysslade hennes så m e d ord, målade taflor, o m ej från naturens, bildar inträde till det tjusande T u r i n g e n; så ser den gamla staden m e d dess kyrktorn, dess hon nu i konkret f o r m, i lef rande verklighetsnämligen en högt begåfvad skriftställarinna, o m sammangyttring bilder hon dess höga stadsmur, öfver hvilken numera f r o - ifrån hjärtats värld.
Vid 7 §. att enahanda stadgande må införas med uteslutande af orden: »till förtäring på stället». alt följande stadgande må efter 7 § införas: »Skulle någon stad eller landsförsamling å uttryckligen för sådant ändamål utlyst sockenstämma öfverenskomma, att inom staden eller församlingen någon minutförsäljning icke vidare må ega rum, eller att förut meddelad rättighet till sådan försäljning skall i större eller mindre mån inskränkas samt beslut härom vinner laga kraft, meddele Kongl. Maj:ts befallningshafvande derå fastställelse och träde beslutet i yerkställighet med påföljande år.» Vid 15 §. att orden i 2 morn.: «och på denna grund äro från bevillning efter 2 art. bevillningsstadgan fria», böra utgå. lievillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Att ordet arenadt» borde utgå, emedan allt bränvin, som är någorlunda klart, kan uppgifvas vara renadt; att 2 mom. må erhålla följande förändrade redaktion: »På landet må, efter pastors och socknenämnds hörande sådan försäljningsrätt» etc. ätt 2 mom. må lyda sålunda: «På landet må, efter församlingsboernes hörande i socknestämma, Konungens befallningshafvande ega» etc. Vid 8 §. att socknarne må ega att sjelfve ordna sättet för bränvinsför säljningen så att ordning och snygghet afses, och att en sådan reglering må af Konungens befallningshafvande kunna fastställas. Af herr Fagerberg: Vid 8 §. Att de i denna § förekommande frågor må öfverlemnas till afgörande af stadens äldste eller Drätselkommission der sådan finnes; Vid 12 §. att denna § måtte omredigeras i händelse den näst föregående utgår; Vid 15 §. att stadgandet i denna § om afgiftens bestämmande af socknemännen stöde i strid med 5 § 3 morn., der afgiften för bränvinsförsäljning, som utöfvas af handlande i köpingar och på landet, skall bestämmas af Konungens befallningshafvande. Af herr Hörnstein: Vid 8 §.
Då Sigrid fattade beslutet att följa med Annika, så skedde det i full öfvertygelse om, att hon, under gummans beskydd, säkrast skulle kunna slippa fram hvar som helst, blott denna sjelf så ville. Men dock ansåg Sigrid sig ej så alldeles säker på gummans goda vilja, dels och mest fruktade hon för att låta henne till sin fördel använda någon af sina trollkonster, ty detta vore ju en svår synd. Hennes ångest för fadren och nödvändigheten att hastigt besluta sig, öfvervann dock hennes tvekan, och hon lugnade sig med hoppet att kunna afhålla gumman ifrån, att för hennes räkning använda något signeri. Så snart Annika började med sitt underliga prat, bäfvade Sigrid åter, men något annat, som skulle förefallit farligt, varsnade hon ej. På de stigar der gumman med fullkomlig kännedom och säkerhet förde dem framåt, möttes ytterst sällan någon menniska. Sedan de vandrande, dels till fots, dels med båt, tillryggalagt en så lång väg, att Sigrids fötter började säga opp sin tjenst, sade mor Annika: ”Siså, här är nattqvarteret. Icke är just bädden mjuk, men jag tänker jungfrun sofver utan vagga i natt.” Stället var en liten ödslig backstuga, der en gammal gumma bodde ensam. Med af häpnad helt runda ögon, stirrade kojans värdinna på sin gamla gäst, men syntes villigt ordna allt till de vandrandes beqvämlighet, så godt hon kunde. ”Jo jo, jungfrun”, sade mor Annika, ”här måste hon bo så trångt, när hon är nära det stora huset i Åbo. Men, fina jungfru, kom bara och vandra med mig åt hemtrakterna, jo der är ståt! Der ska jag föra henne öfverallt i de rikaste gårdarne. Hon ska inte behöfva vara rädd för dåligt värdsfolk. Hi, hi, hvar tror hon värdsfolket är? Äro de ej slagna kanske! Eller tror hon, att hon skall snyrpa på sin fina näsa, åt att i bondens stuga ej är så fin lukt som i herrarnes salar? Hi, hi, hi, nog är luften frisk, men hvar äro väggarna och hvar äro taken? De äro flugna med vinden sen de blifvit brända till aska.
Utskolten hafva tagit denna fråga i öfvervägande; och ehuru nu väckte förslag finnes vara i så måtto afvikande från det af motionären vid sistlidne riksdag framställde, som, i stället för Svea Hofrätt, Stockholms Kämnersrätt eller den domstol, son) knnde blifva första instansen för Stockholms stad, ansetts böra vara rätta forum för anhängiggörandet, medelst stämning å Kammar-kollegium och Riksgälds-kontoret, af ännu icke afgjorde fordrings-anspråk af ifrågavarande beskaffenhet; likväl och som det lika litet i mål af denna, som annan beskaffenhet, är parten obetaget Stalsoch Lag-Utsfr.ns Utlåtande , A':o 36. 3 att, genom stämning lill vederbörlig domstol, bana sig väg för talan emot Kongl. Majt och Kronan, äfven i sådane lall, då fordrings-anspråken blifvit af administrativ myndighet granskade och underkände, samt, vid sådant förhållande, något ytterligare stadgande i omförmälde hänseenden icke synes af behofvet påkalladt, hafva Utskotten, på dessa och ofvanberörde af Utskotten vid sistlidne riksdag anförde skäl, funnit sig böra hemställa, att nu väckta motion må utan afseende lemnäs. Stockholm den 19 Juni 1848. Ant. till Exp.-Ulsk. den 20 Jani, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om en reform af systemet för landsvägarnes byggnad och underhäll i allmänhet.
Kammarcoll. — manga andra collegial-klyftighetcr att förtiga. Den Konung som afväger sitt rikes öden, oell i ena vågskålen liar vidsträckt makt, bör i den andra hafva ett deremot svarande politiskt samvete. Två Svenska Kungar hafva trott sig kunna umbära detta sednare. De hopade derigenom olyckor öfver Sverige. Deras namn äro: Carl XII...!! och Gustaf IV. Strax efter 1809 var Svenska folket för länge vandt vid alt blindt låta sig ledas, för att dess representanter redan dä skulle kunna utgöra en politisk motvigt alt i administrationen begränsa Konungamakten; men nu, sedan, sfi väl emellan som under riksdagarne, nationen företett noggranna revisorer och nitiske controllanter, så att sä väl skalternes belopp innan de beviljas, som ock deras användande enligt bestämda afsigter på det nogaste bevakas, och sålunda den Kungliga administrationen fått en activ, coustitutionel gränsbevakning — är den collegiala hållhaken ej mera af nöden. Så, som i djurens kroppar blodet går ur hjerta t i artérerne, derifrån i de smärsta ådror och sedan lill hjerta!, åter, så bör äfven i statskroppen verkställandet af en upplyst Konungs vilja snabbi gå lill målet, igenom alla administrationens canaler, och ifrån Majestätet till fjerdiugsmannen en electrisk ledning finnas. Denna ernås igenom det beneficium, som deparlemental-styrelse afser, och hvarigenom ej allenast förmågan verkar uppifrån och ner, utan afven behofven göra sig kända nedifrån och uppåt. Jag säger beneficium; ty raan bör vara glad alt hafva kommit mellan de båda Carybdis och Seylla: ministerstyrelse och collegialadminislration! När nu departemenlalstyrelse är införd, blir det angeläget alt tillse, det machinens hjul, dessa nya, passa tillsammans alltigenom. Men till denna harmoni vågar jag anse de collegiala kuggarne opassande. Detta är hvad jag ämnat anföra om saken. Hvad sättet angår, väntar jag mig det inkast, att motionären hoppat i orätt bytta — att ämnet tillhör Conslit.Utsk. Nå väl!
I de fall således der denna rättighet begagnas, torde man hafva skäl att frukta dess missbruk eller skadlig verkan deraf, så att, långt ifrån att familjebandet derigenom stärkes, är en dylik företeelse numera säkerligen i de flesta fall ett tecken att detta band redan alldeles brustit, så att den offentliga myndighetens ingripande icke kan orsaka mera upplösning inom familjekretsen, än som derstädes då redan förefinnes. Utgående från den grundsatsen, att tjenaren är en medlem af familjen, anföres jemväl att han, likasom barnet, bör vara underkastad husfadrens aga; men dels är barnets och tjenarens förhållanden icke i allt lika, dels förbiser man dervid att ingen förståndig fader anser det ändamålsenligt att aga sin son sedan han öfverskridit barnaåldern; så att härutaf kan hemtas stöd just för den motsatta meningen. Den riktiga föreställningen om tjenaren såsom en medlem af familjen hvilar naturligtvis på sedliga och christliga grundsatser. Om dessa grundsatser af ett folk icke mera erkännas och tillämpas, så kan nämnde föreställning icke heller genom yttre väld upprätthållas. Våra dagars erfarenhet bekräftar detta, ty ehuru hu,sagan qvarstår i lagen och af några husbönder ännu användes, så har likväl bandet emellan husbönder och tjenare allt mera börjat upplossas. Härmed är dock icke förnekadt, att ju icke en felaktig Santmans. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Bet. Ing kan bidraga alt hos folket utplåna sanna begrepp, hvilket t. ex. skulle blifva händelsen om nian förkortade liden för aftal om tjenst, så att detta kontrakt alltmera blefve likt ett tillfälligt arbelsbeting. Dä vid det sednare kontraktet icke något annat än det bestämda arbetsbelinget förbinder kontrahenterne med hvarandra, >ä blir äler följden af det förra, der Ijenaren under en längre lid upptages i husbondens hem och blir delaktig af delsammas håde förmåner och olägenheter, all personliga förhållanden uppkomma såsom å ena sidan lydnad och trohet, å den andra uppfostran och omvårdnad.
Borgare -Ständet: samma anmärkning emot uteslutandet af sädane Magistratsperson^-, som hufwudgrunderne för densamma bestämmas, anser Utskottet någon widare tilläggning i § ej behöfwas, än ett nu mera deruti infördt uttryckligt stadgande om iakttagandet af denna enlighet. 8 13. har Utskottet funnit skäl att minska detsamma till det förr »vanliga, pä sätt den förändrade § innehäller. 8 ii. I allmänhet fär Ut,'kottet åberopa hivad uti des; tvid förslaget till Niksdags-Ordning fogade betänkande finnes andraget. Da fraga är om representanter till Lagstiftning och Beskattning, lärer den af Utskottet da framställda grundsats ej kunna bestridas: att kunna wäljas bör förutsätta att kunna wälja. Hivad som emot denna princips anwändbarhet bliswit anmärkt i anseende till »val af Embetsmän m. m., synes ej Bilaga till Meni. N:o 11. 245 ej idka Borgerlig »äring, och pä följande hnfwudsakliga stäl: 1:o att emot Regerings-Formens tydliga innehäll en sädan förändrad organisation ej kan ega ruin, såsom stridande emot gammalt bruk och de ät Borgare-Ständet är 1789 förlänte Privilegier, hwilka bliswit stadfästade genom Regerings-Formens l 14 §; 2:o att i anseende till Borgare-Ständets mindre kännedom af sädane ämnen, som »vid Riksdagar förekomma, Embetsmäns handledning skall för detsamma wara högst as nöden. här tarfwa nägon wederläggning. Dä Utskottet sätt sig uppdraget att utarbeta Grund-Lagarue och nu sist Riksdags-Ordningen, synes deraf följa, att Utskottet i sin befattning ej war bundet as upphäsda lagar, i synnerhet i srägor, der ingen positif föreskrift kunnat äberopas. Kongl. Förordningen af den 5 Junii 1739 synes wara den enda hit lämpliga författning. Desi 4 ^ innchäller:
Stats-Verkets fordran vid 1820 års slut 175,414 19 3 Till Magazios-Inrättningens Förråder inlevererad Stats-Verkcts Ilänte-Säd. TillB ortholm sMagazin *—« Calmare dito . Carlshamn dito *— Carlskrona dito — Carlstads dito — Christianstads dito — Ekesjö dito • . Fahlu dito] t , *— Frössö dito? — Götheborgs dito -— Halmstads dito , — Hernösands dito — Helgevarma dito — Jönköpings dito — Landskrona dito *— Hjo dito . , — Lidköpings dito — Linköpings dito «-*• Malmö dito . , — Mariestads dito — Norrköpings dito — Norrtelje dito . — Nyköpings dito . — Skeppsholms dito •— Upsala dito — Uddevalla dito . — "Wadstena dito . — Warbergs dito . — Wennersborgs dito — Westerviks dito — Westerås dito — Wisby dito —* Ystads dito ■— Örebro dito . Korn. Räg. Koin. f Hafi a. Mjukt Bröd. Torrt Bröd. T :r k. T:r k. T:r k Lisp. sk Lisp. .sk FranBorgholms Magaz. *— Carlshamns dito — Carlskrona dito -— Carlstens dito . —- Christianstads . «— Norrköpings dito —• Skeppsholms dito —- Upsala dito —. Råg. Korn T :r k. T:r k. FranBorgholms Magaz. T:r k. Förteckning på Allmänna Magazins - Inrättningens Contanle Behållningar och utestående Fordrin - gar den i October 1822. Contante Behåll ningar. Allmänna Magazins-Di rcctionens Gassa Borgholms Magazin Cal mare dito Carlshamns dito Carlskrona dito Carlstads dito Carlstens dito Eds dito . Ekesjö dito . Fahlu dito Erössö med Sundsvall och Hudiksvalls Gelle med Söderhamns Götheborgs Magazin Halmstads dito Hernösands dito Helgevärma dito . Jönköpings dito
St. Prot. i834» 1 Sami. 1 A fdel, 5:te Häftet. 2 IO Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse Antom i afskr. tili Exp.-Utsk. den Febr. kl. 10. KONGL. MJJ.TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående Indelnings-jemkningen i Blekinge; Gifven Stockholms Slott desi 18 Januarii i834- Kongl. Maj:t, sorn i Nåder låtit Sig lill slutlig pröfning föredragas frågan om Indelnings-jemkningen i Blekinge, har dervid inhemtat, hurusom RiksdagsFullmäglige för allmogen i denna province först vid Riksdagen 1809 anhållit om Båtsmansreservoch öfverskottsräntornas ulgörande med sådane persedlar och varor, som, enligt i685 års Contract, Indelnings-Båtsmännen bestås, och sedermera vid Riksdagen 1810 yrkat sådane ändringar och förbättringar i Länets Indelningsverk, sorn i allmänhet kunde nödige finnas; att Länets Rusthållare, hörde öfver Fullmägtiges senare anhållan, enhälligt yttrat, att de icke någon förändring i Båtsmans-indelningen önskade, ej helier ansåge deruti kunna vidtagas sådane förbättringar, som ledde till mera jemlikhet i rustningsbesväret, än som genom Indelningsverket redan vunnits, och derföre underdånigst anhållit, alt samma Indelningsverk äfven för framtiden måtte få förblifva beståndande; att, i frågan åter om reservoch öfverskottsräntornas utgörande, Kongl. Majit, uti Skrifvelse till Förvaltningen af Sjöärendena och Kamraar-Collegium den 26 April iSiij, i Nåder förklarat, att i denna del Kongl.
Ad. tillfälle att visa, det vi äga Europeisk känsla för Europeisk ryktbarhet. Fiih. Cederström: Då en väld ledamot yrkat bifall å 17 punkten af StatsUtskts utlåt. N:o 61, så får jag motsätta mig en sådan framställning, enär det redan är beslutadt, att utlåt, skall punktvis föredragas och discuteras, men till sin helhet afgöras till bifall eller återremiss-, och jag får så mycket mera yrka delta, som anmärkntr både vid den I7tde och de öfriga punkterna blifvit gjorda, sorn föranleda till återremiss af betänk, i sin helhet. För öfrigt fatjag förklara, att jag ingalunda anser, lika med 2tne värde talare, att den af Hr Lagerhjelm gjorda framställe, rörtde ökandet af nationalbelöningen för Frih. Berzelius till 4°°° *':dr vara någon ny motion, enär just densamma bragtes å bane af StatsUtskts ordföl-, vid det tillfälle, då motionen om en belöning lill bemälte Hr Friherre väcktes af Frih. Tersmeden. 6 H. 92 Den i5 Maj e. m. Ilr Munck af Rosenschöld: Jag beklagar Frih. Riddarstolpes afsky för samvetssaker, om denna känsla blifvit vackt derigenom, att Frihtn trott, att jag velat fästa mig vid sådana, och får förklara att orsaken, hvarföre jag begärt uppläsandet af de vid 17:de punkten af förevar, utlåt, bifogade reservationer, icke varit någon annan, än den, ali jag ansåg att saken borde ses från mer än en sida. Jag båticke något emot StatsUlskts utlåt., deri det tillstyrkt beviljandet af ett anslag af 2000 rrdr b:co till en pension åt Frih. Berzelius, såsom en gärd af Svenska nationens erkänsla mot den store vettenskapsmannen; jag vill blott hafva anmärkt, att jag hade önskat, att detta anslag kunnat beviljas jemväl såsom en belöning åt den store medborgaren. Hr Hjerta: En värd talare har nyligen ansett kraf ten af de anmarkntr, som blifvit gjorda vid StatsUtsk:s betänk.
ton, — jag endast visar er, att ni burit er tanklöst åt, ty något annat än tanklöshet var det säkerligen inte .. Och hvad det beträffar att ha rätt att förebrå så har hvarenda människa rätt att söka verka godt på den andra. — Ni verkar inte godt! — utropade Gabrielle hänsynslöst, i det hon kastade hufvudet bakåt och gaf pastorn en konstladt djärf blick. — Åtminstone ej på mig, — tillade hon, då hon såg, hur pastorn ryckte till och skiftade ansiktsfärg, — mig gör ni bara olyckligare och elakare än jag är! Med dessa ord, som nästan kväfdes af tillbakaträngd rörelse, vände hon sig häftigt om och lemnade pastorn. Denne stod under några ögonblick orörlig kvar och såg efter Gabrielle med en sorgsen blick. » Stackars barn », tänkte han, — » hon är som en sjuk, vingbruten fågel, som behöfver vård och hjälp. Men hvem skall gifva henne det! » Gabrielles och pastorns samtal hade genast väckt oro i lägret. Trots alla bemödanden att visa ett öfverlägset lugn, kunde grefvinnan ej hindra sina ögon att oroligt irra bort till det hörn af rummet, där hennes styfdotter stod med det vackra, ungdomliga ansiktet vändt mot pastorn, och bland de Öfriga damerna hördes midt under afskedstagandet hastigt utbytta hviskningar: — Hvad kan han ha att säga henne? — Så egei:, de som aldrig bruka tala ett ord med hvarandra ... — Hvad i ali världen säger hon? Emellertid stillades deras oroliga undran, då de sågo, att Gabrielle lemnade pastorn och att denne gick för att leta reda på sin hatt och sedan taga afsked. I någras hjärtan uppsteg nu ett svagt hopp, att om de klädde sig långsamt kunna utvänta pastorn och kanske en stund få hans sällskap på hemvägen, men grefvinnan var dem alla för slug. Det var icke första torsdagskvällen hon och hennes gäster in i sista ögonblicket kämpade om den unge prästen, och i dag som alltid blef hon den segrande.
Fredrika-Bremer-Förbundets årsmöte 6gde rum den 1 0 niaj i LBltaresällskapets lo kal. Såsom ordf örande filngerade riksantikvarien Hildebrand. Ordföranden började mötet med a t t oinnainna den förlust, soin drabbat Förbundet under förlidet kr, då en af dess stiftande inedlemmar, fru Fredrika Liinnell, aflidit. Den vid mötet framlagda årsberättelsen, hvilken i sin helhet &amp; terfinnes i detta häfte, upplästes, livarefter, sedan decharge blifvit beviljad, val företogos. Till styrelsemedlemmar oinvaldes fru Adlersparre, frökriarna Engström, Forsell och fil. d. Ellen Fries, riksantikvarien Hildebrand ocli fru Wliitlock. Till styrelsesuppleanter omvaldes fröknarna Elf ying och Dahlgren, fruarna IKerfstedt ocli Gylden samt professor Rosen och nyvaldes i stallet för kapten Hubendick och fru Arwidson, livilka önskade brukspatron A. Nordenson. utgå tir styrelsen, fröken C. Walirolin Till revisorer omvaldes Iiäradshöfding A. Lundell, fru E. Odelberg och fröken A. Rossander, och till revisorssuppleanter fru S. Wising, doktor W. Svedboni och revisionssekreteraren W. Uppström. Fröken G. Adelborg höll härefter ett ined intresse åliördt föredrag om svenska allnzogejlicko~s utvandring till Danmarlt m d e r de senare åren, livilket föredrag. i detta häfte meddelas. act Fredrika-Bremer-Förbundets sjukkassa. Ledamöterna. i denna kassa hade den 18 april allmänt %rsinöte. livarvid styrelsens och revisorernas berättelser upplästes. Af dessa handlingar inliemtades bland annat, a t t i sjuklijalp utdelats under å r 1892 3,477 kronor 50 öre, eller nära dubbelt så mycket soin tinder föregående år och högre %n kassans ordinarie inkomster. Orsaken hiirtill har hufvudsakligen varit den härskande sjukligheten, särskildt influensaepedemien.
Men om älven utbetalningen å ena sidan uppginge till lika belopp med hvad ■ som Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 76. 17 som borde godtgöras, å den andra, vore dessa förslag dock overkställbara, emedan raan väl kunde nödga dem, hvilkas egendom försämrades, att derför taga skälig godtgöreJse, men icke tvinga en skattehemmans-egare, hvilken hvarken hade penningar eller kredit till sådanes erhållande, att anskaffa hvad som erfordrades för det hans jords natur skulle förbättras. Innan Utskottet går att yttra sig i sjelfva saken, får Utskottet till upplysning meddela, att uti det betänkande, angående förenklande af beskattnings-väsendet m. m., hvilket den 30 April 1847 blifvit till Kongl. Majit af utsedde Kommitterade i underdånighet aflåtet, dessa till granskning upptagit de tid efter annan afgifne förslag till jemkning af befintliga olikheter i jordegendomar nes skatter och besvär samt dervid slädnät i den åsigt, att en allmän jemkning i grundskatter ne, vare sig med afseende ä olikheten i jordnatur er ne, eller ä de skiljaktigheter i skatte-beloppen, som emellan jordegendomarne i öfrigt förefinnas, icke kunde tillstyrkas. Denna åsigt blef sedermera af Kongl. Maj:t i nåder gillad, enligt Dess till Rikets Ständer den 20 December 1847 aflåtne nådiga proposition; och hafva jemväl Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 22 Oktober 1848, förklarat sig anse en sådan jemkning icke, med iakttagande af rättvisa och billighet, kunna ega rum. Den af Grefve Liljencrantz vid förra riksdagen väckta, af motionären omförmälda motion, afsåg fördelning på all jord af jordeboksoch hernmantals-räntan samt kronobonden.
Desse fordringar, da de hwarken kunnat eller kunna med stränghet indrifwas, äro ej at snart påräkna til nya uphandlingar, och det är äfwen fruktanswardt, at de ril fulla beloppet aldrig erhallas, hwilket Utskotten sjelfwe befara. Dä derjemte nya behof i flere Landsorter torde krafwa nya dylika undsättningar, lärer man ej fela, om man antager, ar omkring 100,200 R:d. altid torde ucestä i Lander, och således för klngarius-bonäen ej wara clixxoniklL. Den Andra Artikeln af Utskottens Betänkande Sjette Bandet. Den 15 Mars» kande utstakar Allmänna lviLFZLmsvireQions werknings krets och befattning. Såsom grund derföre stadgas, at "för närwarande inskränkes klgga"r, in6lnt-8 omfattning til förseende af hwad som er"fordras för Flottorna och N)ärfwade Armeen "pä Freds-Stat, samt til Uplags anskaffande, i "fall af mistwäxt" Afwen denna instränkta omfattning fordrar en stor och genast rörlig koml, för ak kunna werkställas. Enligt samma Artikels Lidra Klomem synes dertil wara ämnad endast Z:dje delen af hela den anslagna bonäen 691,222 Rid. banco, emedan de öfrige Adelar ffulle anwändas, dels til konä för de sa kallade Krono Sochnelolsgarinerne, dels förräntas i Lg580r eller visconcer, til inträffande särskilte behof.