Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den blef lagstiftningen öfvermäktig och de försök, som gjordes att genom lagar tvinga till äktenskap, blefvo vanmäktiga. Också har icke ens Frankrike, som i öfrigt adopterat den Romerska Rättens grundsatser, vågat att, såsom Utskottet, tillägga oäkta barn arfsrätt, utan följt andra grunder vid bestämmandet af deras anspråk. I England, hvilket land ofta åberopas såsom föresyn, har åter någon rätt till qvarlåtenskapen, mig veterligen, icke blifvit dem tillerkänd. På dessa skäl och då genom vår nu gällande lag rättighet till så stor del af föräldrarnes qvarlåtenskap, som till uppfostran erfordras, blifvit oäkta barn tillerkänd, samt efter all sannolikhet rättigheten att genom testamente förordna till deras förmån vid denna riksdag blir utvidgad, har jag, för min del, ansett förslagen böra afstyrkas.» Af Herr Sparre, S. »Fullt erkännande den sanningen, att äktenskapet utgör familjens enda grund och att ifrån denna grund arfsrätten utgår, anser jag dock denna grundsats icke vara oförenlig med åsigten om en mildare lagstiftning i afseende på oäkta barns rätt, än den nu gällande lag innehåller. Denna är, enligt min tanke, både ofullständig och obillig och en förändring deruti, öfverensstämmande med naturens och mensklighetens fordringar, tror jag kunna, utan kränkning af äktenskapets helgd, åstadkommas. — Den väg Lagutskottet vid sisthållna riksdag, i afseende å denna frågas lösning, beträdde, synes mig icke heller nu hafva bordt öfvergilvas. Uti detta förslag, hvilket tillvann sig tre Riksstånds bifall och således utgjorde Rikets Ständers beslut, tillstyrktes ett stadgande, hvarigenom oäkta barn, utom det som är afladt i hordom eller i svågerskapseller skyldskaps-led, hvari äktenskap ej må ega rum, tillerkändes rättighet att efter moder, som icke efter sig lemnat äkta barn och bröstarfvingar samt icke genom testamente om sin qvarlåtenskap annorledes förordnat, deraf njuta den del, som hon på sådant sätt bortgifva kunnat, hvilken del borde anses såsom vore den genom laga kraft egande testamente barnet gifven.
Jag anser straffbestämmelsen icke vara hög, då man tager i betraktande svårigheten att controllera öfverträdelsen. Or. Horn: Tvenne ledamöter af sammansatta Utskln hafva redan upplyst R. o. Ad. om orsaken, hvarföre 1 mom. tillkom, och jag behöfver således icke yttra mig derom. Jag vill blott i förbigående nämna, att jag icke gillar Utsk:ns åsigt, och alt jag i alla fall tror, att Utsk:n uti förevar, redaction illa uttryckt sin mening; ty meningen är väl den, att apothekaren skall hafva förbrutit sig med en inom apotheket befintlig redskap, om detta stadgande skall tillämpas; men om han äger en landtegendom och der idkar oloflig brännvinsbränning, skulle han efter detta morn., sådant det nu finnes redigeradt, kunna dömas sitt privilegium förlustig. Het är dessutom oriktigt att genom skärpta strafflagar vilja söka åstadkomma lagens efterlefnad; ty om lagen är för sträng, uteblifver anklagelsen. Jag kan derföre icke annat än yrka, att hela detta mom. må uteslutas. Hr Cederschjöld: Till hvad jag förut yttrat skall jag utbedja mig att i anledn. af de anmärkntr, som af några talare blifvit gjorda, få tillägga, att en apothekare, som utöfvar oloflig brännvinsbränning, icke gör det såsom apothekare, utan såsom brännvinsbrännare i allmänhet; och bör det således icke räknas honom till särskildt straff, att han är apothekare. Hvad menas dessutom dermed, att han skall förlora sitt privilegium? Är det rättigheten att sjelf idka rörelsen i allmänhet, eller är det äganderätten till privile18 H. a6 302 Den 26 Januari. gium på ett visst apothek? När SundhetsColkm förklarar eii apothekare förlustig sitt privilegium, äger han, så framt jag rätt minnes, likväl rättighet att sälja detsamma.
I afseende å anslaget till Teknologiska Institutet, 55,500 R:dr, hvilket för närvarande är till en del å extra stat uppfördt, har Eders Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att detsamma må till hela sitt belopp uppföras å ordinarie stat, under vilkor för föreståndare och lärare att vara underkastade den förändring i tjensteåligganden, sorn, derest Bergsskolan i Falun och den undervisning, som nu vid Högre artilleri-läroverket å Marieberg meddelas civilingeniörer, framdeles till institutet förflyttas, deraf må kunna blifva en följd. Beträffande denna fråga förekommer hufvudsakligen, att sedan Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer vid 1859 — 1860 årens riksdag gjort framställning derom, att den vid 1856—1858 årens riksdag provisoriskt beviljade förhöjda anslagssumma måtte å definitiv stat uppföras, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1860 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, N:o 76. 17 1860 tillkännagåfvo, att betänkligheter hos dem uppstått, rörande ändamålsenligheten af vissa föreskrifter uti de för institutet den 19 November 1858 utfärdade förnyade nådiga stadgar, i hvilket hänseende i första rummet anmärktes, att det syntes mindre lämpligt, att innehafvaren af den vigtiga föreståndarebefattningen icke genom att sjelf deltaga uti lärarnes åligganden erhölle det tillfälle till närmare beröring med dem och med eleverna, hvarförutan han svårligen kunde vinna noggrann kännedom om undervisningens gång och beskaffenhet eller tillförlitligen bedöma läroverkets ställning och behof, hvilket dock vore destomera angeläget, som styrelsens öfriga ledamöter kunde stå helt och hållet utom läroverket, och institutets lärare följaktligen, om föreståndaren ej deltoge i undervisningen, saknade tillfälle till beröring med styrelsen, hvarigenom denna åter i viss mån blefve främmande för allt hvad som afsåge sjelfva undervisningen. Med afseende å dessa och flera betänkligheter uppfördes anslaget icke å definitiv stat, utan beviljades fortfarande blott provisoriskt. Vid förlidna riksdag förnyade Eders Kongl. Maj:t sin nådiga framställning i ämnet.
Damnafors-sågen i sistnämnde Socken, dock vid äfventyr, att om denna frihet medelst upplag och afföring af bräder till förbjuden ort skulle missbrukas, densamma, utom plikten, förlora; likväl och som den genom 1747 års ofvanberörde Resolution stadgade och med ett hårdt ansvar förenade inskränkning i skattdragande menigheters rätt vore uppenbart stridande mot den fria egande och dispositionsrätt, i afseende på skogarnes begagnande och användande, hvilken icke blott genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789, utan ock genom 18 och 47 §§ i nu gällande Förordning om skogarne i Riket den 1 Aug. 1805, blifvit alla Skattejordägare tillerkänd, har hos Rikets Ständer blifvit hemställdt och påyrkadt, att Högstberörde Kongl. Resolution måtte frånkännas all vidare kraft och verkan samt varda upphäfven, hvilket vore destomera rättsenligt och lämpligt, som Stora Kopparbergs Bergslag, hvars rätt frågan allenast rörde, om den öfver förslaget blefve hörd, säkert icke underläte att, i likstämmighet med dess privilegierade Domstols Giufve-Tings-Rättens nyligen afkunnade utslag i tvenne dit instämda mål, angående öfverträdelse af ifrågavarande Resolution, förklara, att all vidare tillämpning af densamma numera icke vore af något Bergslagets behof påkallad. Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit, hvarvid Ri» Expedilions-Utskcttets Förslag till und. Skrifvelse, N',o 200. 547 kets Ständer af Kongl. Bergs-Commissionens, i anledning af Rikets Ständers vid sednaste Riksdag den 8 Maj 1841 aflåtna underdåniga Skrifvelse,- med hemställan, det Kongl.
och Kaffehandlande. Göteborg. (334) NG FLICKA önskar plats i familj, är villig^ deltaga i alla inomhus förefallanN SAISON-MODIST! erhåller plats i de göromål, är något kunnig i enklare matmedio af mars. Någon lön önskas neanspråk sändes till firma G. Andréasson, B l o m m o F l samt få anses som medlem af familjen. Sandviken. (319) Svar till » Thyra », Iduns exp. (326): kassan N 20 å 25 ARS FLICKA, med minst 3 års N UNG, BILDAD FLICKA med jämt N:r 1 Mynttornet. Stockholm. Dagligen friska lösa Convaljer, Narcissor, vana i diversehandel, erhåller plats vid gladt lynne, som genomgått R-klassigt Depositionsränta __ 5 % Tulpaner, Syrener etc. sändas mot efterkraf större sågverk pä landet. Den sökande må- ste vara fullkomligt säker i räkning och läroverk, önskar plats som sällskap och Sparkasseränta. 5 % från kr. 2: — pr ask till högre priser. Telegramskrifning, god säljare och för öfrigt veta sig hjälp ät ensam fru eller i familj. Kunnig i A hvarje sparkassebok kan lyftas intill adress Lundblad-Kotebro. Eiks&amp; Allm. telef. vara omtyckt af kunderna. God lön kan musik, sång, handarbete och någon matlag1,000 kr. i månaden utan uppsägning. påräknas. Svar jämte fotografi _och betyg ning. Idun Stockholm, N:r 13 (171) Preiiuineratioii) ii&gt;ris pr A R: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr. Modet, utan kol. pl. Prenumer. sker i landsorten ä postanstalt, i Stockholm hos redaktion. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas ä byrån kl. 10 — 11. Allm. Telef. Marie Louise F 5r de flesta af Tduns läsarinnor torde detta namn vara obekant.
Det åligger Överståthållaren i Stockholm och landshövdingarna i orterna att genom sina ämbetsmän och fiskaler hålla allvarsam tillsyn så att detta Vårt nådiga förbud efterlevs. Till yttermera vissa har Vi detta med egen hand underskrivet och med Vårt Kungliga Sigill bekräftat. Stockholms slott den 24 maj 1810. CARL. Brev och påbud till samtliga Riksens ständer angående urtima riksdag den 23 juli 1810. Stockholm den 1 juni 1810. Vi vill med största smärta meddela Eder den stora förlust som drabbat Oss, vid Vår kärälskeliga son, kronprins Carl August hastiga frånfälle. Av den sorgliga anledning och för att stadga tronföljden är det nu av största vikt att kalla Eder samtliga Rikets ständer till urtima riksdag. Vi bjuder och befaller Eder att komma till Vår residensstad till den 23 juli 1810. Stockholms slott den 1 juni 1810. CARL. Kungörelse angående fortfarande lindring i tullen på utländsk saltad sill. Stockholm den 4 juni 1810. Tullen på utländsk saltad sill, med undantag för den holländska, är även i år till seglationens slut nedsatt till 12 skillingar tunnan. Stockholm den 4 juni 1810. J LILJECRANTS. Kungörelse angående brännvinsbränningen i riket. Haga slott den 13 juni 1810. En ny förordning, som avser själva bränningsfriheten och den därför belöpande bevillningen och härmed sammanhängande omständigheter, skall hädanefter iakttagas. Brännvinsbränning må ske alla tider på året och med vad redskap som helst. Undantag mjölnare, torpare och krigsmän, som måste ha sin jordägares tillstånd. Detsamma gäller ämbetsoch tjänstemän, ståndspersoner och hantverkare vare sig de äger jord eller inte. Arrendatorer måste komma överens med jordägaren innan de tar skog till vidsträcktare bränning. Tull för varje kanna brännvin betalas med 2 skillingar i Stockholm och 1 skilling i övriga städer. Från och med nästa år kommer införsel av brännvin att vara fri utom i Stockholm och Göteborg. Dock får den som tillverkar utöver sitt eget behov inte sälja mer än ett halvt stop. Då ett större parti brännvin säljs till flera köpare får det inte ske från torg eller marknadsplats. Krogar på landet får inte inrättas utan jordägarens tillstånd.
Sekreteraren i Landtbruks-Akademien, Johan Theophil Nathhorst,'j efter erhållet afsked, en årlig pension af Till ersättning, årligen, från och med år 1861, åt tretton särskilda; Länsmän, i den mån desse, utan förhöjning i nuvarande lön på stat, efter nämnde tid vid sina tjenster qvarstå, för den minskning i de af dem förut innehafda kontanta löneinkomster, hvilken äfven efter sednast fastställda löneregleringen egde rum och som uppstått i följd af den i och lör 1855 års lönereglering verkställda nya uppskattningen af Länsmansboslällena: årligen R:dr. Skrifvelse ]S:o 1205. 323 Riksmynt. Transport Hyresersåttning till Hernösands stads Borgerskap för Landshöf dinge-Residenshuset derstädes, årligen Landshöfdingen Lars Maguns Lagerheims enka, Anna Sofia Paulina Wahlfelt, en årlig pension af Landshöfdingen Paul Sandelhfe/ms enka, Sofia Dorothea Zetterman, förhöjning i hennes nuvarande pension, årligen F. d. Kronofogden i Torneå fögderi af Norrbottens län, Kommissions-Landlmälaren H. IV. Hackzell, ytterligare ett årligt un-j derstöd af Landskanslisten i Gefleborgs län. Johan August Hansson, efter erhållet afsked, en årlig pension af Förste Landtmätaren i Södermanlands län, Guslaf Johan Leats’s enka, Malhilda Charlotta Bergnehr, en årlig pension af F. d Kronolänsmannen på Åland, Erik Arens enka, Fredrika Sofia Lindström, en årlig pension af Häradsskrifvare!) i Oppunda och Willåttinge häraders fögderi af Södermanlands län, Landskamreraren Jntias Fröbergs enka, Ulrika Henrika Carell, en årlig pension af Föreståndaren för Tecknologiska Institutets verkstäder, Konduktören Per Christoffer Recin, sedan han, efter fyllda 65 år, erhållit afsked från sin befattning vid nämnde Institut, en årlig pension af Sekreteraren vid General Landtinäteri-kontoret, Carl Erik Sandströms enka, Anna Erika Hallström, en årlig pension af Notarien i Kongl.
Min afsigt var, att StatsUtskottet skulle författa en riktig calcul deröfver med räntor och allt. Med ett ord jag hade väntat, att få se allt på ett ställe, så att man i Riksdags-handlingarne kunde finna det. Nu är det blott styckevis. Utskottet säger, att motionairen uppgifvit det och det, men de personer, som bo i landsorterne, sakna till större delen kunskap derom. Jag tror det vore skäl, att fordra en ordentlig calcul. Jag respecterar Ridderskapets och Adelns vilja, i händelse Betänkandet skall läggas till handlingarne, får det blifva dervid, och jag vill ej besvära med en votering. Herr Ehrenborgh Casper: Äfven jag för enar mig med Herr Berghman uti begäran om återremiss. Den kan ej skada, utan snarare gagna, då det är gifvet, att uppgiften ej är så fullständig, som den kan åstadkommas. Jag känner, att, hvad Westgöthe*. Canal-linien angår, finnes en uppgift på huru mycket jorden kostat, och deraf måste sammandrag vara att tillgå uti KammarCollegium, hvarifrån det torde kunna 372 Den 30 Augusti e, in. erhållas. Om man således önskat, att se älla kostnaderne uti ett sammanhang , torde återre* miss böra beviljas. Grefve pon Schwerin: Jag understödjer1 Herr Berghmans begäran om återremiss, ej deri före, att jag vid afgörandet tänker försvåra bi* fall till hvad som begäres för Canalen; jag säger dertill /a; men jag skulle ogerna sö, orri Utskotten skulle antaga den vanan, att, efter Carl XLtes vis, göra streck öfver räkningarne, när de betalande önska att se dem. Herr af Uhr: I afseende på hvad Herr Hjerta anfort, får jag blott tillägga, att det var rätt illa för oss, att Carl XI., genom Räkningarnes förstörings betog oss möjligheten, att få kunskap om kostnaden för Hjelmare Slussverk; Det hade i synnerhet varit af vigt för oss, att äga denna kunskap, då beslutet fattades om anläggningen af Götha Canal, och detta företag* som nu gÖr oss så manga bekymmer, hade då kanske blifvit ogjordh
– Nej, upplyste Kimon, – din herre är visserligen mycket vis, mycket djupsinnig, hunnen mycket långt i vetenskapen, men till vår skola hör han dock icke. – Såå. Men hvarpå tviflen J då egentligen? – Vi tvifla på allt, min gubbe, till och med derpå, att vi tvifla. – Vid Zeus, det var besynnerligt, anmärkte Medes. – Min vän, det låter besynnerligt för dina ofilosofiska öron, sade Kimon, blickande efter Okos, som dröjde med bägaren, – men i sjelfva verket är det mycket naturligt, och den enda ståndpunkt, som är värdig den sanne vise. Jag vill försöka att göra det der begripligt för dig, ehuru jag för detta ändamål måste uppoffra grundligheten för tydligheten. Begriper du till exempel, att du icke skulle se, om du icke hade ögon? – Ja, svarade Medes, – det begriper jag nog, jag som är litet skumögd på ålderdomen. – Och att du icke skulle kunna höra, om du icke hade öron? – Ja, det förstår jag äfven. – Och att du icke kunde lukta, smaka och genom beröring känna, ifall du icke hade näsa, gom och känsliga lemmar? – Äfven det begriper jag. Jag känner nog, att jag har lemmar, jag som har gikt i venstra benet. – Nåväl, då bör du äfven inse, att det är de fem sinnena – synen, hörseln, smaken, lukten och känseln – som uteslutande gifva oss en kunskap derom, att det finnes en verld omkring oss? – Hm, ja. – Men om sinnena ofta bedraga oss, böra vi icke då betvifla deras vittnesbörd? – Hvad menar du? – Händer det icke ofta, att man ser oriktigt? – Jovisst. När man är skumögd, som jag, så ... – Vore du klarögd som örnen, skulle det likväl hända dig, min gubbe. Ögonen ljuga oupphörligt. De komma oss att tro, att det gifves en rymd. De inbilla oss, att det gifves hvila och rörelse och olika hastigheter. Äfven det är lögn.
Hvad härefter angår de beräknade kostnaderna för ett seminarium, har Utskottet åtminstone till en början ansett mindre nödvändigt, att ett särskildt hus skulle för denna anstalt inköpas; och Departcmcnts-chefens underdåniga yttrande antyder äfven, att det icke syntes vara omöjligt att anskaffa en hyrd lokal, som kunde uppfylla de väsendtligastc fordringarne. — Då den årliga hysessumman för ett institut af Departöments-chefen blifvit beräknad till 8,000 it:dr, torde det kunna antagas, att 5,500 R:dr skall utgöra ett tillräckligt belopp till lokals anskaffande för ett seminarium; — hvarjemte Utskottet ansett att den föreslagna summan af 10,000 R:dr för seminariets ordnande, inköp af möbler m. m., kunde utan olägenhet inskränkas till 5,000 R:dr, helst det torde vara tvifvelaktigt, om anstalten genast vid början af nästa år blifvit färdig att begynna sin verksamhet; kunnande den i annat fall å årsanslaget uppkommande besparing för detta ändamål användas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då Utskottet i öfrigt icke funnit något att erinra vid de uppgifna kostnadsbeloppen, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, till inrättande af ett seminarium för bildande af lärarinnor, måtte bevilja dels ett årligt anslag af 15,000 R:dr R:mt, sålunda fördeladt: till hyra af lokal för seminariet 5,500: — „ en föreståndarinna, utom husrum och ved 1,500: — „ en Studie direktör 500: — , fem lärare (beräknadt efter 1 R:dr 50 öre per timma) 5,850: — „ materiel och diverse utgifter 1,650: — Summa R:dr R:mt 15,000: — och dels för en gång ett särskil !t anslag af 5,000 R:dr för seminariets ordnande, inköp af möbler m. m. 80 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 123.
Till erhållande af kreditiv anmälde sig först Norrbottens läns Filialbank, som erhöll den 7 November 1861 R:dr 271,500 och den 6 Februari 1862 R:dr 197,700 eller tillhopa 469,200: hvarefter kreditiv meddelades: Filialbanken i Piteå, den 18 September sistberörda år, med 250,000: Filialbanken i Oskarshamn, den 20 November samma år, med 230,000: samt Filialbanken i Skellefteå, den 12 Mars detta år, med 50,800: eller återstoden af det afsatta förlaget 1,000,000: Förstnämnda tre banker kommo i åtnjutande af hela det belopp, hvarför säkerhet blifvit ställd, med det undantag allenast, att den af Filialbanken i Oskarshamn lemnade säkerhet med 300 R:dr öfversteg det beviljade kreditivet, hvaremot Filialbanken i Skellefteå, ehuru densamma företett säkerhet för rätteligen R:dr 207,200, icke kunde erhålla mera än nyssberörda återstod, 50,800 R:dr. Sedan det vid sednaste riksdag till nya Filialbanker anvisade förlag sålunda blifvit till fulla^ beloppet upptaget, hade Filialbanken i Oskarshamn hos Bankofullmägtige anhållit om ytterligare försträckning till belopp af 88,000 R:dr, derför motsvarande säkerhet vore af delegare aflemnad och af Riksbankens ombud godkänd, men som ofvanberörda förlag redan blifvit utgifvef, kunde Fulimägtige till den gjorda anhållan icke lemna bifall.
Sakens eget kraf komme då af sig sjelft att medföra, att undervisning företrädesvis söktes i det mest behöfliga, samt att den erkölles af de andra högskolornas yppersta lärare; och har i följd häraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja en summa af 6,400 R:dr årligen, till inrättande af åtta stipendier, hvartdera på 800 R:dr, deraf fem för Upsala och tre för Lunds universitet, för att sätta skicklige studerande i stånd att under ett till två år idka studier vid Norges, Danmarks eller Finlands högskolor. Utskottet har dessa särskilda motioner i ett sammanhang till behandling förehaft; och då Utskottet anser såsom synnerligen vigtig hvarje åtgärd, som kan vara egnad att i någon mån befordra en lifligare vexelverkan emellan de nordiska folken, har Utskottet med noggrannhet granskat de särskilda förslag, som af förenämnde motionärer blifvit för Rikets Ständor framlagda; men Utskottet bar dervid icke kunnat öfvertyga sig, att de ifrågasatta åtgärderna skulle, såsom motionärerne antagit, på något mera verksamt sätt befordra en närmare förbindelse mellan de nordiska folken eller för den vetenskapliga bildningen vara af det gagn, att icke för våra universiteter förefinnas andra, närmare liggande behof, hvilka framför de nu ifrågakomna, böra afbjelpas. Enligt hvad Utskottet iuhemtat, har jemväl Norska Storthinget icke funnit anledning bifalla den, på sätt ofvan är omförmäldt, af Kirke-departementet gjorda framställning om anslag för Christiania universitet till honorarier för föreläsningar af vetenskapsmän från grannrikenas högskolor. Vid sådant förhållande och då dessutom frågan om anslag till dylika honorarier vid de Svenska universiteterna redan, i följd af petition utaf ett i hufvudstadon under namn af Nordiska Nationalföreningen bildadt sällskap, utgör föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och således, i händelse, efter behörig utredning, förslaget skulle finnas förtjent af uppmärksamhet, nådig framställning i iStatsUtskottets Utlåtande N:o 66. IS ämnet torde till en kommande riksdag kunna förväntas, anser sig
Da ändamälet för jkogarnes uplatande mäste bestämma gränsen as B.rgwcrkcnS företrädes rätt wid sk-ttttköpen, synas de owilkorligen berättigade att behälla sä mycken fkog som för werketS drift och smidetS uirderhallande tarfwaS, hwaremot till den öfriga oupodlade nra»- Den i6 December. yzs marken, borde, dä den i hemmantal inbeltes, hwar och en lämnaö öpek, akt, mcd lika rätt som Vruksä» garen, i kopek concurrsra. Såmedelst skulle äfwen möjekigheten kill flera medborgares uppehälle beredas och följaktligen nya fördelar Samhället killffyndaö. z Riksens Stander, söm af berörde anledningar ansell en ny författning, härom nödwandig att widkaga, hofwa förenat sig om följande grunder för werk-, ställighcten deraf, nemligen: 1:0 Ark wid undersökningen af den areala widd af skog, som för hwarje bruk är behöflig, noga afse, ende göres pä jordmänenS beskaffenhet pä olika snar äterwäxt i olika landsorter, och pä hwad bruket wcrkeljgen har as nöden, sa att hwad detsamma tillägges, mä bliswa hellre öfwer än under desi behof; börandes likwäl wid delta tilfalle iakttagas, att de bruk som hafwa egna skogar, pä hwilka smidet är grundadt, ej ma undantaga dem ifrån ter belopp, som anses utgöra hwad för dem är behöfligt. 2:0