Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om jag sjelf har njutit godt af dem, Ar min opartiskhet så mycket större, När nu jag ger dem dråpslag, och jag har Ju ingenting att frukta derutaf Sen jag har fatt riksbankens garanti För min filial i Hamburg! V Alltså, bort Med tvekan och med ängslan; fram till slag I första kammaren — dess talman är Min slägtinge och vän, och han må sörja För att jag tala får så fritt och djerft Som,mig det anstår. Ren i en brochyr Jag räknat upp hvarenda en som är Personligen och nära intresserad Af lagen för privata banker! Hvem Kan Sedan spjerna, alla har jag fast I detta nät, och om de sprattla blott Så skall min själ och gud jag lära dem Hvar David köpte öletlMod blott, mod, Min segern blir och jag skall triumfera; Privatbankskaran för min klubba dör Och ur dess aska sen skall emanera Den nya riksbank som jag kämpar för Och som jag skall beherska och regera Om några år som förste direktör. SEXTONDE SÅNGEN. Det stora slaget. Första kammaren var till dryftning mangrant församlad, Öfverst i högsätet satt den åldrige, vresige grefven, Handen på klubban alltren, och många vördiga männer Uti hans närhet man såg. Den mäktige frihandlam Bennich Satt der leende, lugn, fast dagligen slagtad af Jörgen. Nära intill honom satt den tungfottrampande Bergström, Bred och med leende mun, ty så han plägar att sitta. Nere på golfvet gick den skönrödlockige Stjernspetz Och vid hans sida sågs den aldrig tigande Klinkan. Dahl man märkte der ock, den skyddsfrasflödande rektorn Och hans trogne kamrat, den dystre norskätaren Strömfelt, Icke saknades heller den mäktige rektorn från Kalmar Och än mindre du, hvithjessade, liflige Hedlund Alla sutten I der, i aningsdiger förbidan På hvad som nalkades nu. Till sist den vresige grefven Slog sin klubba i bord och tillät dryftningen börja. Visliga föllo nu ord om enskilda bankernas väsen, Många talte derom och talte med flödande tunga;
Jag får i anledn. häraf erinra, att motionen endast innefattar ett sätt att använda det anslag, som B. St. bifallit, och att således intet hinder för motionens upptagande häraf kan mota; men om jag missta-r git mig i uppfattningen af Frih. Cederströms mening, förfaller naturligtvis min anmärkning. Hvad åter företrädet af Frih. Cederströms förslag angår, så, enär jag vågar gifva mig sjelf det vittnesbörd, att jag icke öfvervaril någon riksdag, der jag underlåtit att tala för näringarna, emedan fäderneslandets framgång utgjort mitt mål, och medlet dertill för mig varit näringarnas framgång, må det förlåtas mig, om jag icke tror, att jag nu försakar näringarna, ehuru jag icke kan gifva företrädet åt Frih. Cederströms förslag. Vore detta förslag en verklig förbättring i systemet, så hade de upplysta stater, der Frih. Ehrenborghs system är gällande, säkerligen redan antagit Frih. Cederströms. Detta ar likväl endast ett enskildt skäl för mig; men jag har äfven D*u 5 Juni f. ta. arne andra skäl af allmännare giltighet emot Frih. Cederströms förslag. Det ena är, att det visserligen låter välgö-; rande för näringarna att få anslaget utan ranta, men har i motsats deremot ofta visat sig skadligt, emedan det är en favör, som begagnas utan verkligt behof; och jag tror för min del det rätta vara, att näringarna väl underlättas, men icke få något till skänks. Det andra skälet är, att hela systemet hvilar derpå, att en viss portion af anslaget skall årligen återbetalas; men om denna portion icke ingår, stadnar hela machineriet. Jag begifver mig nu till 2!ne andra talares yttranden. Hr Cederschjöld har angripit systemet till sin grund, till sin sanning, och om Hr Cederschjölds sats vore riktig, skulle hela systemet utan tvifvel vara förbi. Han har Sagt, att rörelsecapitalets ökande vore blott ett ephemäriskt medel till välstånd. För att vederlägga detta, behöfver jag emedlertid blott hemta motbevisningen ur vår egen historia.
Riksdag undgå ail vidare åtgärd med anskaffande* af 1 ya till* gångar till déttal storå o£h kostsam itta1 A rfrötes fortsättande. Men då Riksens Ständér af dé frkthlafne sednare tiders erfarenhet tillrätkligeri lärk Vafa ÖfVért ygadé om skadhg heten äf ett Vid strickiare Discont-sjrstéme , lärer detta Förslag troligen' icke beviljas, hvadan jag får utbedja mig \ ät t till H Ögl ö fl jRi dftknpets öch Adeina mögna bedröfvande såsom Alternativ få VÖrd*' ' safttmaSt framställa följande Licjvidatidn?-jbroject" för Götha ';,£åcis alicfeh!4f«:fåSÖ‘frgfcdftttfr: ; ga,! '‘-tis, a c t t ,y;.iS jbiöl 1:0 Ifrån och med deri x Augusti ellef förr, om dét sig göra later, inlöser Riksgälds-* Contöiret alla Götha Canal* Och Malmö biåcowens på Ijartquen HäUdebokförde A.Ssignatioriér rried %ll vahrtaM RikägSldäSkdiär éJFter RéaliäätibriStjrriHd. igenom ett sldant beslut köns* ma1 'ailä d^så^Sedlär åtélP igéh^ätt gehast gä såsbm Myrit i allrhärma Rörelsen, hvadan deri härför1 belöpande Summa äf ?37»Ö§8
Sedan dess hafva, efter vanligheten, flera talare upträdt och yrkat återremiss, derföre att sjelfva detta förslag skulle innehålla en obillighet. Hvad en återremiss här skall tjena till, det inser jag icke; då är det vida bättre att afslå punkten, än att återremittera densamma. Ar punkten till innehållet obillig, så afslå den; är den billig, bör den bifallas, så vida den icke innehåller någon otydlighet. Hvad den siste talarens yttrande vidkommer, så har han talat om någonting helt annat, än hvad som innehålles i litt. g. Här är nemi. icke någonting stadgadt, huru förhållas bör med löneförhöjning för den tjensteman, som redan har 3:dje klassens befattning och möjligen kan få en befattning till; utan den som får ny fullmakt eller förordnande under tiden mellan 1858—60 blir satt i den kategori att, i händelse det framdeles blir föreskrifvet, afstå från annan innehafvande allmän tjenst med lön på stat. Detta är således 2:ne skiljda frågor, och hvarföre Hr Stjernsvärd skall sammanröra dessa, det förstår jag inte. Det har dessutom af Frih. Tersmeden blifvit omnämndt, hvilket också synes mig ganska klart, att denna punkt icke står i något samband med de föreg:de, och jag vet allt för väl, att då man börjar återremittera åtskilliga mom. af ett Utlåt., så få vanligen de öfriga göra sällskap, men jag kan icke bär finna något sådant skäl för återremiss, att jag deri kan instämma, hvarföre jag också yrkar på bifall, hvilket jag tror vara så mycket riktigare, som en återremiss af Ståndet troligen icke tjenar till någonting. Jag har mig nemi. bekant, att PresteSt. bifallit denna punkt, och då jag förmodar att denna punkt, efter hvad jag hört sägas, skall vara bifallen af BorgareSt. och sannolikt kommer att bifallas af BondeSt., hemställer jag hvartill en återremiss skulle leda. Hr Nordenfelt: Jag vill endast fästa upmärksamheten på att de föreskrifter, som innehållas i denna punkt, icke framte något nytt eller ovanligt.
Betänkande öfver de frän sdmtelige RiksStändtn inkomne anmärkningar vid Utskottets Memorial, N.o 4 g , samt det dervid bifogade generella. Förslag till Regiemtntariske Stadganden för LäneContotren i Vestra och Södra Provinserne. I följd af gjorde anmärkningar vid BancoUt» »kottets Memorial, !N:o 49, med generelt för»lag till Reglementariska Stadganden för de särskilde Afdelningar af BancoDisconten , sorn Rikets Höglofl. Ständer beslutat skola inrättas för Rikets Vestra och Södra Randskaper, hafva berörde så väl Memorial sorn Förslag blifvit från sarntelige Respective RiksStänden, till förnyad handläggning af Utskottet återförviste. BancoUfskottet som nu tagi t i öfvervägande allt hvad samma anmärkningar omfatta, får hos Rikets Högh Ständer vördsamt anmäla, att vid sjelfva Memorialet blifvit erlndradt: 1:0 Att, utom någon slags fördelning utaf det för Discont-rörelsen i allmänhet anslag» BanroTJtskottets Betiinkanden. issi ne belopp , eller bestämmandet af en viss summa för hvart och ett LåneDistriet, en Lars. tagare borde lemnäs öppet vända sig till hvilket Contoir han finner godt , och der förete betyg ifrån de andra Contoiren ,• att han i dem icke häftade för större belopp an som, samrnanräknadt med det han sökte, inskränkte sig inom det för hvar och en Läntagare utsatte Maximum. 2:0 I fräga om de orter, hvilka skola ut. göra hvart och ett Contoirs LåneDistriet:
"Antingen skall ni, herr Enevald Fincke, komma genast med oss och hjelpa oss att köra bort Flemingen, eller ock veta vi att ni är en förrädare, som han, och då skall ni få sura fiskar. Hej, fort hit och följ med oss." "Aldrig", sade Enevald med afsky, "aldrig skall jag blanda mig med edert upproriska och blodsölade följe." "Slå ned honom, qväf hans arga mun." Med orden följde gerningen, Enevald slogs till marken och bands. Det vanliga förstörelseverket bedrefs med ifver. Somliga släpade samman hvad ätbart fanns och började äta; andra tyckte sig vara klokare och skyndade att först förse sig med hvad som af värde kunde finnas i huset; men just under det alla voro som ifrigast sysselsatta att på ett eller annat sätt sörja för sig, flammade redan lågan högt opp och bortjagade alla. En af de yngre klubbemännen hade roat sig med, att i förtid kasta eld i ett rum der blår var uppstapladt, utan att bry sig om huruvida detta kom olägligt för kamraterna. Innan kort stod huset i låga, och här var numera intet att göra. Bondhopen begaf sig bort åter, släpande med sig det härjade godsets egare. "Hvad skola vi göra med herr Enevald?" frågade Bengt Poutu. "Skjuta till måls på honom". "Kasta in honom i huset, i bästa brasan". "Stoppa ner honom under isen". Dessa och dylika förslag hördes från flere håll, men Bengt Poutu sade: "Vi kunna föra honom med oss, han måste hjelpa oss. Han har varit utrikes, och han förstår sig bättre på herrars funder, än vi bönder." "Tror du den ena korpen hackar ögat ur den andra", sade Illka, "bäst göra af med honom. Död hund biter ingen". "Grannar", sade Poutu till de närmast omgifvande, "jag börjar frukta att vi dock gjuta för mycket blod. Jag räds detta ej är rätta vägen att uträtta vårt lofliga verk. Nog kunde det gå af med mindre". "Det skall allt Svedjeklas svara före. Hej, inga mesar och harhjertan".
Vid pröfning af hvad sålunda förekommit har Ulsk. i förra hänseendet funnit, alt dä motionären, enligt leornad förklaring, med ifrågavar. förslag icke afsett ändring eller tillägg till Ridd.- Ordn., ulan utgått från den åsigt, alt de ifrågakomne stadganderne, så uppställde att de icke omfattade andre förhållanden än dem, hvarom föreskrift uti Ridd.Orda. saknades, vore alt hänföras till ordningsmål och att åtgärden skulle till följd af särskildt heslut genast kunna vidtagas, samt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., med hänsigt lill den sålunda iemnade förklaringen, hvarken i grundlagarne eller Ridd.Ordn. funnit skäl till vägran för propos. å remiss, och remiss jemväl blifvit af R. o. Ad. beviljad, skulle måhända frågan om motionens laglighet egentligen icke vidare utgöra föremål för Ulsk:s bedömmande; men dä motsatta åsigter i delta fall varit af flere ledamöter inom R. o. Ad. understödde, och hinder för åtgärdens vidtagande ansetts ligga uti befintlige föreskrifter egentligast i 79 §. Riksd.Ordn. samt 19 och 23 §§ Ridd.Ordn., torde Utsk., som delar dea mening, att de föreslagne bestämmelserne lagligen kunna beslutas, böra redogöra för de skäl, som för denna mening legat lill grund. Desse äro hufvudsakligast: Då 79 § Riksd.Ordn. bestämdt hänvisar till Ridd.Ordn., har grundlagen sjelf föreskrifvit, att Ridd.Ordn., för de i § uppräknade frågor, är enda gällande lagen. Den skall, enligt 12 § Riksd.Ordn., vara i öfverensstämmelse med grundlagarne författad. Detta laghud vore endast i det fall öfverträdt, om alla be - Den 24 Augusti e. m. 473 Så är dock icke förhållandet. Ridd.Ordn. stadgar i dess 19 §, att Electorerne vid inträffande ledigheter inom litslen, således icke dessförinnan och i förväg, skola, efter anmodan af Landtm, in pleno, ”välja andra ledamöter i de afgångnes ställe”.
»För femte resans stöld har man bibehållit det i lagförslaget upptagna lifstidsfängelse. och i aila de till denna § hörande fall har man funnit inbrott böra lika anses med enkel stöld, samt biträdt lagförslaget deruti, att förut begånget rån skall vid tjufnadsstraffets förhöjande betraktas lika med stöld; äfvensom man trott sig icke böra tillstyrka någon ändring uti hvad denna § i lagförslaget innehåller derom, att de föregående brotten, änskönt de tillhört särskilda arter af stöld, skola medföra enahanda förhöjning af straffet för återfall. »Förevarande § blir, efter Lagberedningens förslag, i ordningen den 8:de. • »Lagförslagets 10 §, sorn innehåller endast ett till förtydligande af 1 § gjordt tillägg i definitionen pa snatteri och stöld, syftande att bestämma de fall, då det i denna definition inbegripna besittningstagande af det stulna skulle anses hafva ägt rum, har synts blifva öfverflödig, i fall, enligt hvad nu löreslaget är, ett sådant besittningstagande försvinner ur definitionen; och man har desto heldre ansett sig höra tillstyrka uteslutande af denna §, som de der förekommande kännetecken på tjufnadsbrottets fullbordan, nemligen att gerningsinannen till sig tagit eller af stället flyttat det tillgripna, ändå att han ej hunnit det bortföra, torde vara föga tjenliga att häfva all tvekan vid den stundom förekommande stora svårigheten att urskilja det moment af gerningen, då stöld må anses verkligen fullbordad. »\ id inbrott bar inan trott all hjelpande och främjande åtgärd vara lika straffbar, som vid stöld, och således tillstyrkt, att uti Lagförslagets ! I § dylik åtgärd äfven vid inbrott må upptagas.
Det händer nu ofta vid mantalsskrifningama, alt många anmäla sig att, såsom det kallas, blifva skrifna Den 9 September f. in. skrifna på socknen, i brist på tillfälle alt kunna få någon tjenst. Finge nu församlingen förpligtande att skafta sådana personer tjenst, så att de kommo under hnsbondevälde, skulle mycket ondt och elände samt jemväl många brott derigenom förekommas. Möjligen skulle dessa personer vara mindre arbelssamma och mindre välfräjdade; men jag anser det vara en ovillkorlig pligt att skaffa arbetsförtjenst, isynnerhet för dem, som eljest skulle förnöta sin tid i lättja och anskaffa sig uppehälle genom tjufnad. Man ville icke gerna i tjenst emottaga de vanfräjdade; men intet hindrade att församlingen från sin fattigcassa eller genom särskild afgift sammanskjöte så mycket, alt detta mitt förslag kunde sättas i verket. Jag anhåller att vid återremissen denna min anmärkn., hvilken jag anser vara den vigtigaste, som i ämnet kan göras, måtte tagas i noggrannt öfvervägande. Här är i 10 §:n 3 mom. föreskrifvet: ”Om arbetsför person genom lättja eller liknöjdhet förorsakar att hustru eller barn sakna försörjning, så att de till följd deraf falla fattigvården till last, äger sockennämnden att hålla sådan person till arbete, genom utöfvande af den husbonderätt, som andra fatiighjon enligt i mom. äro underkastade och anlitande af den executiva maktens biträde, om så erfordras.” Af erfarenhet veta vi att desse personer, nemi. fäderne, väl kunna förtjena mera än de sjelfve behöfva, men att, då de äro sådane, att de ej vilja lemna hvad som kan blifva öfver lill hustruns och barnens underhåll, så användes det. oftast att supas upp. Jag skulle derföre vid sådana tillfällen vilja lemna nämnden rättighet att af öfverskottet tilldela hustrun och barnen något. ii §:n, som förut varit föremål för många andra ledamöters klander, är af en ganska kinkig beskaffenhet.
Då det var jag, sorn först hade äran föreslå den nu ånyo ifrågaslallde Redactionen, hvilken Ridderskapet och Adeln äfven behagade antaga, anser jag det för min skyldighet att förklara, det jag ej har något alt invända emot den af Grefve Spens föreslagne Redactions - jemkning; hvarigenom mitt primitiva förslag äfven lämpeligen kan förenas med det af Herr Tham föreslagna tillägg. Herr Tham, Wollrath: Jag tillstyrker äfven för min del bifall till den af Grefve Spens föreslagne nya Redaction, Herr von Hartmansdorff, August: Äfven jag tillstyrker borttagande af den sist beslutade, och insättande af den nya Redaction, hvilken Grefve Spens föreslagit. Den 17 Augusti e, ra. 235 Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Tillkommen genom formligt beslut kan den förra Redactionen ej borttagas, utan endast jemkas, på sätt Grefve Spens uppgifvit. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, fidolf Göran: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att vid en justering någon förändring i beslutet icke kan äga rum, men väl en rättelse i Redactionen, hvarigenom uttrycket blir mera klart. Jag anser följagteligen något farligt prejudicat ej vara i fråga, och tillstyrker alltså bifall till Grefve Spens förslag. Herr Cederschjöld: Den sista värde Talaren har missförstått mig. Äfven jag tillstyrkte bifall å det nya Redactions-förslaget, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att då den af Grefve Spens nu föreslagne Redaction icke innefattade någon ändring i sjelfva saken, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade lill alla delar bifalla det af Grefve Spens uppgjorde Redactions-förslag. Ropades Ja, Herr von Hartmansdorff: Mig synes, alt ordet af näst före Riksdagsordningen i början af io §. lämpligen kunde utgå.
Annu har så icke egt rum, (den första monitoren sjönk visserligen, men orsaken var icke den, att maskineriet var dåligt, utan den att skråfvet var bygdt på endast 100 dagar och sprack) och de hafva således icke behöft den hjelp, som varit afsedd i händelse af behof, men denna hjelp bör dock icke undandragas dem. Det har tvärtom händt, att den korvett, som konvoyerade en monitor, fick maskineriet skadadt, och då tog monitoren korvetten i släptåg och inbogserade korvetten i hamn. Slutligen undrar Hr Skogman öfver skillnaden mellan grundgående och djupgående fartyg, om deri gränsskilnaden skulle vara emellan skärgårds-artilleriets och örlogsflottaus fartyg, och i följd häraf frågar han, hvarför kanonångsluparna skulle tillde - 90 Den 11 November f. m. las örlogsflottan, samt säger, att, då de äro mycket grundgående, men halva master, så måsle det icke vara deras djup under vattnet utan höjden olver vattnet, som föranledt deras placerande till örlogsflottan. Hr Skogmans räsonnement härvid är åtminstone icke djupgående. Gr. von Platen säger ju tydligen, att den gällande principen vid materielens fördelande emellan de håda vapnen är, att vid skärgårds-artilleriet hafva fartygen ingen tackling och erfordra derföre föga sjömanskap att sköta, då deremot öriogsflottan erhåller alla fartyg, som mäste hafva tackling. Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:ns tid, men jag anhåller, att mitt anförande, likasom Hr Skogmans, måtte blifva till Stats-Utsk:t remitteradt. Hr Brakel: Jag utbeder mig endast af Eder, M. Hrr! ett par minuters tålamod. ])e behöfvas för att skicka till Hr Adlersparre ett litet visitkort med »att taga afsked.»
Ett annat företräde, som Nässjö-linien företer framför Laga-linien, är dess lämplighet för anknytning af bibanor åt den sida, der dessa bäst behöfvas och jemväl kunna påräkna att komma till utförande. — En förkortning af dessa bibanor vållar alltid ett besparadt kapital, oberäknadt det förhållande, att der dessa bibanor skulle göras allt för långa, afskräcktes de enskilde eller de bolag, som eljest kunde komma att bilda sig, just genom deras längd och deraf beroende allt för dryga anläggnings-kostnad. De bibanor, som, derest Nässjö-linien följdes, ofelbart skulle inom en kanske ganska kort tidrymd uppstå, den ena utför Emmådalen till trakten af Oskarshamn och den andra från Wexiö mot Blekinge, skulle deremot uteblifva, om man valde Laga-linien, hvars vestra sida är af den beskaffenhet, att den utesluter ända till tanken på bibanor. Ytterligare ett annat, redan förut antydt, skäl för väljandet hellre af den östra än den vestra riktningen, är det förhållandet att östra kustens hamnar tillfrysa tidigare och öppnas sednare än de på den vestra, hvilket åter för Östra Smålands mera befolkade bygder ökar vigten af en närmare beröring med de vestra orterna. I politiskt-militäriskt hänseende är frågan af måhända långt större vigt än vi, efter åtnjutandet af en snart 50-årig fred, riktigt kunna fatta. I delta hänseende vill jag dock erinra, hvad hela vår historia på nästan hvarje dess blad förtäljer, att det är från östern, sorn vi hafva vår egentliga fiende att befara, äfvensom att, då denna fiende i en tid af ofrid kastar sin öfverlägsna styrka mot våra östra kuster och blockerar våra dervarande hamnar, en östligare sträckning af jernbanan, med dess i sådan händelse snart uppvexande bibanor, eger företrädet af ett bättre försvar och ett lättare fyllande af östra kustlandets förnödenheter.
Under åren i8a3—1827 infördes deraf årligen per medium ... ö n Kaffe, till någon del från utrikes platser, meri till vida betydligare belopp från inri kes ortef .* 60,888 U Medium af införseln under åren 1823-^1827 var för året ... ,(* q, Hampa, direkte från utrikes orter . 4 Ä skep d Linfrö d:o d:o . r _ fff n Torr fisk, dels från utrikes, dels från inri9 unor. kes orter . m i63 ^in, till någon del från utrikes orter, meri UtländiSWrSta MIe-nrfrätn inrikT 7,654 kannor. utländsk spannmål infördes under åren i83o *83i och i832 till ett sammanräknadt be Landsh. Fånars.Berättelse för Gefleborgs Län. 4 22,a5<j tunnor. 23,53o d:o. lopp af i4,a55 tupnor. Af spanmål från inrikes orter hafva tinder åren 1828—i832 per medium årligen ankommit Under åren 182.3—1827 utgjorde samma införsel per medium årligen .. Bränvin har, under de fem sista åren, från inrikes orter årligen ankommit till ett niedeslof af ..5o,39o kannor. hvaremot införseln af denna vara tinder åren 1823—1827 per medium årligen endast utgjorde • •••••••* • 26,860 d:o. De hufvudsaldigaste artiklar, som för öfrigt blifvit införde, hafva varit strömming, sill, väfnader, arme, m. m. Tulluppbörden i Gefle har under de fem sista åren per medium årligen utgjort 84,967 Riksdaler Banko; och stads-kassans inkomster genom avgifter pä handeln och sjöfarten hafva, efter ett medium för samma tid, årligen utgjort 1 c/,441 Riksdaler Banko.
Så t. ex. har den, som vill från Fjällsjö socken resa till Junsele intill den förra gränsande socken, sexton mil, i stället för tre, ifrån Ramsele socken till Hammerdahls tillgränsande socken, trettiotvå mil, i stället för sex mil, från Botheå kyrka till Sidensjö kyrka tio mil, i stället för fyra, mångfaldiga andra exempel att förtiga, hvilka nästan öfverallt förete sig, till stöd för påståendet; och får, som exempel på backar, hvilka kunna, fastän med kostnad, kringgås, jag nämna Krångebackarne, Oringen, Ödsbacken, Lidensbackarna, Ertricksbackarna, samt-flera andra. Att ett sådant kommunikationernas outvecklade och dåliga skick skall i högsta måtto ofördelaktigt inverka på de norra orternas rörelse, är gifvet, liksom jemväl att ett slikt missförhållande fordrar bot. Tryggt vågar jag också påstå, att ingen ort kan vara tacksammare för hvad i kommunikativt hänseende offras, än Norrland, ty vägar äro medlet till odling, och, uppodladt, eller i full utveckling, skall Norrland lemna resultater, dem kanske ingen utom den, som genom direkt beröring känner orten, kan föreställa sig. Bih. till Ii. St. Dessa omständigheter tog jag mig friheten redan vid förra riksdagen till Rikets Ständers behjertande framlägga, med den lyckliga påföljd, att Rikets Ständer anslogo en särskild summa af 150,000 Riksdaler att under nu fortlöpande statsregleringsperiod utgå till väganläggningar och vägförbättringar i de fyra norra länen, förutom den andel i allmänna anslaget, som dessa län kunde tillkomma. Ett stort steg var härigenom taget i det billigheten af de norra länens anspråk på lättade kommunikationer sålunda erkändes; men anslagets belopp är dock så ringa att för hvar och en, som känner förhållandet jemte rikedomen af de resurser, som i brist på kommunikationer ligga utan all tillgodogörelse, den smärtsamma visshet skall ega rum, att om icke kraftigare åtgärder vidtagas, dessa vigtiga orter komma att till skada för fäderneslandet och dess utveckling ännu i många decennier ligga i dvala.