Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om motionären nu vore närvar., är jag öfvertvgad att han vid sådant förhållande skulle återkalla sin motion. Jag vill icke yttra mig derom, huruvida det går an att vägra remiss å motionen; men då ämnet redan är afgjordt inom Utsktn, anser jag motionens remitterande minst sagdt öfverflödigt. Frih. Cederström: Af Hr Lefrens yttrande är jag uppkallad att svara några ord. Han har frågat, om det icke vore tillåtet att hålla husvisitation efter tjufgods. Sådan visitation får ske hos dömda tjnfvar men icke hos annat folk. Då domstolen finner att mera än halfva skäl gifvas för den förmodan, att en person kan vara tjuf eller dölja tjufgods, dömmer domstolen tili sådan visitation, hvilken icke af någon myndighet må ske annorledes, till och med efter tjufgods; ännu mindre må man störa Svensk mans fred i dess inis, vare sig natt elier dag, för alt söka efter till införsel förbjudet gods. Hvem kan veta om gods, sorn finnes i enskild mans bus, är olagligen ditkommet eller rätteligen köpt af handlande istad eller på landet, ehuru ej stamphult. Jag bestrider ytterligare motionens laglighet och yrkar att den må förfalla. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Jag kan icke i Hr Rosenblads motion finna något, som strider emot grundlagen och som kan hindra 1 emiss af densamma. Enda olägenheten af remissen är att cancelliet får utskrifva motionen och Utsk., vid slutet af dess nu utarbetade betänk, i ämnet, tillägga att Utsk., genom dess redan beslutade yttrande, äfven besvarat Hr Rosenblads motion. Hr Munck af Rosenschöld: Hr Lefren har sagt, att husvisitation icke stridde mot 16 §:n Reg. F;n, sedan den blifvit genom allmän lag medgifven. Jag hemställer till Hr Lefre'n om grundlagen bör subsumera under allmänna lagen eller förhållandet bör vara tvertom. 4 o8 Den 27 Januari .f m. Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad. att den vackla motionen för del närvar, borde förfalla. Till pröfning företogs Statssamt Allm.
Med all tacksamhet för den) siste talarens fördelaktiga yttranden i afseende på mig personligen, hade jag likväl icke yäntat af honom, med hans kännedom af ämnet, en sådan sakförblandning, som här skett, nemligen af de tvenne helt och hållet åtskilda sakerna: 1:0 rörande granskning af räkenskapernas riktig het till siffran och verilicationen, och 2:0 rörande DiscontStyrejsens åtgärder, såsom förvaltare, eller huruvida den vid administrationen iakttagit de försigtighetsmått, som vederbort. I afseende på den sednare granskningen är alldeles ingen fråga, aLt den ju icke bör verkställas genom Ständers Deputerade. Men den erfarenhet, jag vunnit både såsom Revisor vid ett annat DiscontVerk oph Directör i BancoDisconten, har hos mig stadgat den öfvertygelse, att det vore lämpligast, att räkenskaperna till sina verificationer granskades i KammarRätten; och då jag kände begge de nästföregående talarnes nit att uppfylla sin pligt som Revisorer, men likväl funnit, att det för dem varit omöjligt att upptäcka den omnämnde balancen, då det för mig, som
Jag anhåller att denna koria framställning må åtfölja Frih. Hamiltons motion, tor alt lemna Utsk. anledn. att ful ijtläniljgai e utveckla ämnet. Remitterades till StatsUtskotlct. Föredrogs ånyo Siatssamt Allm. Besvärsoch Ekou.- 1J t sk: ns den n och’ 18 dennes på bordet lagda betänk. JV:o 5, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos. röftde allm stad'gamlen och anslag till folkundervisningens befrämjande, och dels åtskilliga, inom RiksStln, i ämnet väckta motioner. lii von li a 1 t månsd.oiff, Au g,: Jag har vid detta Den 32 Juli f. ui. betänk, åtskillig.! anmSrkntr att göra, ehuruväl det i stilistiskt hänseende är bättre författndt, än de, man vanligen erhåller från Ekon.Utsk. Mina erinringar i sjelfva saken framställas ingalunda af begär att göra anmärkn:r, — ty hvem kan icke göra sådana i hvilket fall som helst, — utan af nit för den undervisning, sorn för alla medborgare vanligen är den första, och för största delen den enda, utom nattvardsläsningen. Jag är hufvudsakligen af de meningar , sorn Biskop Agardh, Doctor Thomander och Hr Ribbing yttrat; men jag tror redigast bl ifver, att vid hvarje särskildt förslag anföra de anrnärkn:r jag har att göra. Om jag då för sammanhangets skull kommer att upprepa hvad någon af reservanterna redan yttrat, så torde det benäget ursägtas. Sidan 9 föreslås: i:o’’att minst en lärare skall, anställas i hvarje socken, såvida ej folkmängden derstädes är så ringa, att barnaundervisningen icke kan åt en lärare gifva sysselsättning; i hvilket fall a;ne eller flera socknar må om en lärare sig förena.’’ Det är R. o. Ad. utan tvifvel väl bekant att i vissa landsorter, särdeles i Norrland, jag tror äfven i vissa socknar inom Dalarne, är undervisningen hemma i husen så fullständig och god, att man svårligen kan önska henne bättre.
Jag har velat anföra detta, för att visa, att det icke bör bero af Utskottet att besvara eller icke besvara anmärkningar, utan lärer §:n vara klar och tydlig, att Utskottet är skyldigt lemna svar till det Stånd som återremitterarj och att Ståndet har rått att fordra svar. Hans Excellence Herr Gr ej ve Mörner: Adolph Goran'. Jag kan för min del ej finna annat, ån att 4g §. bestämmer, att svar skall af Utskotten gifvas, men också att sättet, och beskaffenheten af svaren måste bero af Utskotten. Intet Stånd lärer kunna föreskrifva ett Utskott, huru eller hvad det skall svara, utan Utskotten äga att lämpa detta efter sin åsigt af sakens förhållande. Följakteligen lärer ej annan åtgärd kunna åläggas, ån anmälan, att tre Stånds beslut uti sådane mål, der tre Stånds röst gälla som pluralitet, och ytterligare Utlåtanden i de mål, der omståndigheterne sådant erfordra. Når således ett mål återförvises till förnyad handläggning, kommer Utskottet och säger, att det ej finner anledning att förändra sin tanka, och att det ej har annan förklaring att gifva. Jag tror ej, att man då kan ålägga ett Utskott att svara något vidare, och jag känner ej någon §. som säger, att ett Utskott skall svara annat, ån hvad Utskottets öfvertygelse om saken fordrar. Når nu Utskottet förklarar, att anmärkningarna icke föranledt till någon förändring, så år ju Utskottets öfvertygelse uttryckt, som jsg ej vet huru Stånden kunna förändra, och når Utskottet förblifver vid sin mening, så kan man ej komma längre. I anledning deraf skulle jag tro, att *44 Den 27 /fttgusti f, »?, Herr von Hartmansdorff^ förslag till svar kunde så förkortas, att Ridderskapet och Adeln icke fann sig tillhöra att ingå uti någon förklaring af 4q §■> men ansåg) att då den innehåller att återremiss skall besvaras, borde ett svar lemnäs, ehuru beskaffenheten deraf icke kunde annat ån ankomma på Utskottets pröfning. Herr Cederfchjöld:
Nu invändes härvid, att husagans borttagande skulle med nödvändighet leda derhän alt kontraktet om tjenst (inge uppgöras på månad elier vecka, i stället för år, emedan dä husbonden icke vidare hade något verksamt yttre medel emot en försumlig tjenare, skulle han icke under en längre lid vilja vara bunden af en sådan tjenare. Jag kan icke godkänna detta antagande såsom allmän regel; snarare skaile man nå kunna från motsatta sidan säga, att emedan ijenaren vet sig vara underkastad husaga, så har deraf ålit mera uppkommit obenägenheten för årstjenst. De arbetsgivare och arbetstagare, hvilka, för åtnjutande af förmånerne, icke vilja underkasta sig olägenheterna af årsljenslekontraklet, de må öfverenskomma om tillfälliga arbelsbeting; men icke bebölver för någras enskilda tycken den väsentliga skilnaden emellan tjenstehjonsaftal och arbelsbeting upphäfvas. Lagstiftaren skulle då gifva efter för en falsk, sjelfsvåldig uppfattning af personlighelsbegreppel, likasom deremot å andra sidan erkännandet al personlighelsbegreppel i sin sanning mäste medföra husagans upphäfvande. Med dessa korta antydningar har jag velat motivera min åsigt alt rättigheten för husbonde alt använda husaga bör, såsom gagnlös och skadlig, upphäfvas, samt att derutaf ingalunda behöfver loija ett upphäfvande af tjenstehjonsaftalet, såsom det lill sin väsentliga natur och beskaffenhet i vära lagar nu riktigt är uppfättadt’,“ af Herr Hasselrot. ”1 vår lagbok finnes ett kapitel, bestående af två §§ af följande innehåll: 1 §. "Hvilken man af hal eller i dryckenskap, eller för annor qvinnas skall, s/är hustru sina h/å eller blodig, lohm eller lytt: vare del alt i tvuböte. Slär hustru man sin; siande samma rätt.'’ 2 §. ”Slår husbonde eller matmoder legohjon sitt så all det varder deraf lahult eller lytt; Hgge det i laga hot, sorn förr är sagd t. Näpsa de det skäliga för brott dess; vare ogitdt.u
Hofrättens utslag den 3 Juni 1862 innehåller, har Kongl. Hofrätten, enär Konungens Befallningshafvande i Södermanlands län i skrifvelse den 20 Februari nämnda år anmält, att Berggren den 2 i samma månad aflidit, funnit all vidare fråga om ansvar å honom hafva förfallit och således besvären icke till vidare yttrande föranleda. Öfver Kongl. Göta Hofrätts utslag den 16 Maj 1859, rörande åtal emot Rådstugurätten i Göteborg för dröjsmål med ett tvistemåls afgörande, hade Justitieombudsmannen, enligt hvad i Berättelsen för år 1859, sid. 162, förmäles, anfört underdåniga besvär; men genom nådigt utslag den 30 Augusti 1861 har Kongl. Majit förklarat skäl icke vara anfördl, som kunde verka ändring i Kongl. Hofrättens utslag, så vidt det varit öfverklagadt. 46 Förelupna oordningar bland tingsmenigheten vid ett Bollebygds Häradsrätts sammanträde och, i förening dermed, en vid bemälde Häradsrätt för olaga häktning tilltalad persons försättande på fri fot, genom Nämndens från domaren skiljaktiga beslut, hade ådragit sig Justitie-Ombudsmannens uppmärksamhet och föranledt infordrande af Häradsrättens protokoll i berörda mål. Af nämnda protokoll inhämtades, att, på angifvelse af Fjäderhandlanden Jonas Andersson i Dollebo, Länsmannen i orten vid Bollebygds Häradsrätt tilltalat Gästgifvaren Anders Andersson i Fläskjum, för det denne utan lagligt skäl häktat Jonas Andersson samt under häktningen slagit honom och fråntagit honom ett guldur och en knif. Vid första rättegångstillfället den 26 Februari 1861 förekom icke sådan bevisning att åklagarens yrkande om Anders Anderssons inmanande i häkte kunde bifallas, men det upplystes, att Anders Andersson förut varit straffad för hemgång och vägafridsbrott. Vid andra rättegångstillfället deremot, den 3 påföljande
Utlåtande No 9. de af presterlig tjenstgöring icke åtföljde befattningar, med hvilka nämnde förmån vore förenad, men för hvilka den numera icke kunde anses erforderlig, såsom vid en del folkskolor; hvadan Herr Kontraktsprosten, med inskränkning af sin framställning till hvad Carlstads stift angick, tillstyrkt, att den, genom meddelade Kongl. Resolutioner beviljade, enkla presterliga tjenstårsberäkning vid lörarebefattningarne i Amål, Carlskoga och Nysund måtte komma att upphöra. Hvad nu först angår motionärens förslag i afseende på den förhöjda presterliga tjenstårsberäkningen, så förekommer i afseende härå, att Kongl. Majit genom ett den 26 sitslidne Oktober till samtlige Konsistorierne utfärdat Cirkulär förordnat, att all förhöjd presterlig tjenstårsberäkning, som, på grund af allmänna författningar eller särskilda nådiga resolutioner, ännu då var med vissa tjenster förenad, skulle, vid dåvarande innehafvares afgång från dessa tjenster, utan undantag, upphöra, samt att Kongl. Majit derjemte förklarat sin nådiga afsigt vara att framdeles meddela särskildt beslut i afseende på den ersättning, som för nämnde förmån kunde anses böra genom ökade löne-vilkor beredas; och får Utskottet vid sådant förhållande tillstyrka, att motionärernes framställningar i detta afseende må anses hafva förfallit. Beträffande derefter Kontratsprosten Söderbergs hemställan angående upphörande af enkel presterlig tjenstårsberäkning för Lärarne vid folkskolorna i Åmål, Carlskoga och Nysund; så, enär något skål för nämnde förmåns afskaffande särskildt för berörde Irenne tjenster icke förekommit, anser Utskottet sig böra föreslå, att ifrågavarande hemstälan icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Januari 1851. Häremot anmäldes följande Reservation af Herr Kontraktsprosten J. Söderberg: "Emot
Hela husets befolkning var de återvändande till mötes, främst Erika och Gabriella. Men Birger tecknade med handen på den sanslöse kaptenen, och ovilkorligt drogo de sig tillbaka. ”Allt hopp är icke ute om ett litet afdrag på min stora skuld,” hviskade han till Erika i en ton, som blott af henne kunde förstås. Han tryckte henne i sin famn, och hastade sedan att föranstalta det den skeppsbrutne blef inburen i ett oeldadt rum. ”Men, herre Gud, jag fick ju knappt se honom!” klagade Gabriella. ”Hvad han såg blek och förstörd ut! Han har säkert lidit grufligt, innan sansningen öfvergaf honom – men hvarföre skall han icke föras in, pappa?” ”Det duger inte, mitt barn,” svarade Haraldson i den mildare ton, hvilken enkom var för Gabriellas räkning. ”Är du dotter till en gammal sjöman och vet inte att varmt rum ej passar för isfrusna lemmar!” ”Åh ja, nog har jag hört det,” sade vår unga hjeltinna; ”men man kan icke komma ihåg allt hvad man hört.” Saken var att Gabriella, jemte varmt deltagande, kände en ganska stor portion nyfikenhet att närmare få se den bleke skeppsbrutne kaptenen, hvilken redan, genom sin förvägna handling att qvardröja på vraket, gjort ett fördelaktigt intryck på hennes eget lifliga och beslutsamma sinne. Men att nu få se honom var icke möjligt; ty i rummet, dit han fördes, samlades endast husets manliga personal. Emellertid var just det förtreten att han ej genast, våt och stel som han var, blef inburen i dagliga stugan. Erika märkte Gabriellas lilla missräkning, underrättade henne med några ord om det förståndiga i Birgers anordnande, då Gabriella insåg att tålamod var det enda medel, hon för sin egen del kunde använda. Under tiden sysselsatte sig Birger, Petter Lindgren och till och med den annars tröge Anton med den förfrusne mannen. Deras menniskovänliga bemödanden blefvo ej fruktlösa. De märkte att bröstet höjde sig, ögonen öppnades och ansigtsdragen återfingo sitt lif. Med ett uttryck af bestörtning vaknade den sanslöse till medvetande. ”Hvad är detta?” frågade han, och blicken hvälfde sig omkring rummet.
S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottels Memorial N:o 64, med uppgifter å verkställda utbetalningar af de för upprätthållande af Rikets neutralitet och försvars-verkets fullständigare ordnande lyftade kreditiv-medel. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Ulshottels Memorial N:o 65, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 24. angående ifrågaställd upplåtelse af jord till Strömsholms kanal-bolags disposition. Bifölls; och Utlåtanden: N:o 66, i anledning af väckta motioner, angående förändrad disposition af krono-säteriet Ollestad. Bifölls. N:o 67, i anledning ai Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om afsöndring af jord från ryttmästare-bostället vid Skånska Hussar-regementet, kungsgården Sandby, för att till ny kyrkogård för Sandby församling i Vestra Göinge härad af Christianstads län användas. Bifölls. N:o 68, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående afsön dring af jord från f. d. sergeants-bostället vid Westgötha-Dahls regemente. Lerdals stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård. Bifölls; och N:o 69, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplå tande till Upsala läns Hushållnings-sällskap af en Kronan tillhörig, vid Upsala stad belägen jordrymd. Bifölls. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-VIskottets den 23 och 27 sistlidne Maj på bordet lagda Betänkande N:o 34, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en författning, angående sammanläggning af straff. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 23 och 27 sistlidne
Strindlund iSkjedvi. för Södra Ångermanland, Öfra Landet. L. S. Jon Larsson. för Medelpad. L. S. Anders Ericsson enligt Fullmagt, genom Joh. Longberg, för Södra Jemtland Lars Olsson. för Norra Jemtland. 1. S. Lars Bygdén. för Umea, Löfångers, Burträsk, Nysätra och Bygdea Socknars Tingslager. 1. S. Fale Burman. för Neder Torneå, Öfver Torneå samt Carl Gustafs Socknars Tingslager. L. S. 06J P. P. Lundstrom. för Skelefteå Sockens Tingslag. L. S. I^ars Nilsson. för Piteå Tingslag, L. S. Joh. Jac. Rulberg. för Neder-Calix, Öfver-Calix, Raneå och Luleå Tingslager. Pehr Mårlensson. för Gottlands Norra Härad L. S Pehr Burge. för Gottlands Södra Härad. L. S. Anders Nilsson. för Torna, Bäre och Harjagers Härader. L. S. Nils Pehrsson. för Onsjö, Rönnebergs och Luggude Härader. L. S. A. Nilsson. för VämmenhSgs, Skyts och Oxie Härader. L. S. Pehr Jonsson. för Jerrestads och Ingelstads Härader. L. S. Nils Mansson. för Fährs och Frosta Härader. L. S. Pehr Pehrsson. för Villands, Gjerts och Ahlbo Härader. L. S. Pehr Jonsson. för Ljunits och Herrestads Härader. L. S. Tufve Larsson.- för Östra och Vestra Göinge Härader. L. S. Påhl Jonsson. för Norra och Södra Asbo samt Bjäre Härader. L. S. Jon Jonsson vice Talman, för Bräkne och Medelstads Härader. L. S. Olof Månsson. för Östra Härad. L. s. Ola Jeppsson. för Listers Härad. L. S. Anders Svensson. för Halmstads, Höks och Tönnesjö Härader. L. S.
Prot. 1840. 3 Sami. 35 Iläjt. 3 IO Constdutions-Utskottets Memorial, N:o yg. ler något clvlikt; man liar tillåtit sjelfva factura sanningsenligt framställas, och medgifvit det ärliga klandret; — gerningen får klandras., örn blott författaren på samma gång framställer sin mening, att den ligger Ministrarne till last, att de hafva föranled t beslutet, och att det är mot dem, som opinionens tadel bör rigtas. Vore jag säker, att momentet alltid skulle så, som här är framstäldt, tolkas, skulle jag afstyrka all ändring i närvarande lydelse; men, såsom ofvan nämndt är, jag erkänner möjligheten af en annan tolkning — deras, som anse allt klander vara lasteligt tal. Det är med afseende härpå jag har, utan att utbyta ordet lasteligt, godkänt det förtydligande, att orden: ”allt slags,” i början af meningen borttagas — men tillika föreslagit, att bestämdt utsätta, det icke allt klander är lasteligt yttrande—och dessutom att förbjuda allt klander af afsigt; ty der denna tadlas, der lägges gerningen personen tili last. Jag har derföre tillstyrkt följande Lasteligt yttrande om den regerande Konungens högaperson eller, gerningar, äfvensom allt slags klander af hans ajsigter.” Herr Contracts-Prosten Hallström reserverade sig äfven emot ändrings-förslaget, i det stympade skick, hvaruti det nu framkommit och hvarigenom redaetionen icke kunde sägas hafva vunnit erforderlig klarhet. Emot Memorialet reserverade sig äfven Herr von Troil, TS:o 79v Änk, till Exp, Utsk, den 27 Dee. kb a e. m. Memorial till Riksens Ständer med förslag till ändring af 5 Sr 6 mom. Tryckf rikets-För ordningen. Kongl.
Ett Riks-Stånd kan visserligen förutsättas vara villigt att till något visst ändamål lemna ett bestämdt anslag, utan att derföre hvarken vilja ingå på någon hvarken högre eller lägre anslagssumma, enär man i ena fallet kan anse en större summa ingalunda svara emot nyttan af det afsedda ändamålet, och i det andra kan anse en obetydlig summa helt och hållet bortkastad, du densamma ej i någon mon svarar emot b hofvet, elier, för att nyttja ett exempel, man kan anse 1,000,000 R:dr för mycket till uppbyggandet af 'ett spanmålsmagazin, och således hellre bevilja intet än denna summa, ehuru man är villig att bevilja 5ooo R:dr såsom varande tillräcklig, och man kan å andra sidan vara villig att anslå 1,000,000 R:dr till fästningsbyggnad, ehuru man ej vill ingå på ett så ringa anslag, som 1000 R:dr, emedan det blott blefve bortkastade penningar. Jag kan således ej finna annat, än att 3 Stånds beslut måste vara alldeles sammanstämmande i de delar, der det utgör Rikets Ständers beslut. Och sorn ingen lärer kunna neka, att der 3: ne Ståts-Utskottets Utlåtande, N'-o 022. 9 3:ne Stånd slannat i anslagsfrågor i 3 olika beslut, rörande anslagens hela belopp, der kan ej eller förefinnas någon samhällighet i boslutet, rörande Jelarne af delta belopp, hvaraf äfven måste följa., att af så beskaffade olika beslut ej kan uppstå ett Rikets Sländers.
Så behandlade man i äldre dagar damer, » som ville dö i skönhet, » då däremot barn, som togo sig före att hota sin omgifning med att vilja taga lifvet af sig, blefvo antingen grundligt afbasade eller också ordentligt doppade i samma vattendrag, som vettvillingarne nämnt i sina hotelser. » Ett h u s k o r s. &gt; Det var under högmässopredikan i S:t Jakobs kyrka i Stockholm för många år sedan. På predikstolen stod den mycket omtyckte då- varande komministern Kjellman-Göranson, beundrad och uppburen såsom författare under pseudonymen » Nepomuk ». Hans predikningar voro alltid af kärnfullt innehåll med ofta ganska egendomliga infall och vändningar. Detta gjorde ett godt intryck, liksom då en värderad vän förmanar i vänliga och allvarliga ordalag, men dock låter ett hälft skämtsamt infall liksom förmildra tillrättavisningens skärpa. Efter att hafva tillämpat de olika sätt, hvarpå människan måste bära det kors, som pålägges henne, fortfor predikanten med vänlig stämma: » Men du, min vän där borta, som ser så stolt ut liksom tänkte du: hvad slags kors skulle väl jag bära? — dig vill jag säga ett ord. Ja, hvilket? — det kan du fråga dig, ty du har rang, hälsa, rikedom och allt, hvad världen prisar. Men, säg mig i förtroende, är du dock alldeles lycklig? Må- hända har du dock ett ganska tungt kors att bära på, som ingen vet, ingen ser. Kanhända har du » ett huskors »! Till och med öfver de allvarligaste och förnämaste ansikten flög ett småleende vid dessa ord.
Jag erkänner att för mig visar det sig vara stora svårigheter vid att Riksg.cont. skulle förränta dessa medel hos enskilda, utom de många invändningar och betänkligheter, sorn kunde uppstå emot alt i iner eller mindre mån förvandla Riksg.cont. till en sådan disconAnrättning, som med full säkerhet, emot inteckning i fast egendom, skulle utlåna Statens medel; ty om denna utlåning skulle ske på kortare tider, sä skulle deraf ej uppkomma något särdeles gagn för den enskilde, och följaktligen torde svårigheter möta att på detta sätt utlåna medlen. Skulle det åter vara på längre tider, så hade statsverket svårt all kunna disponera medlen, emedan de under en. sådan längre tid kunde blifva för statsverket behöfliga. Detta har utgjort ett öfverläggningsämne inom StatsUtsk., och man Ilai* dervid insett svårigheten att kunna anordna medlens förvaltning på sådant sätt, och ehuru ifiågavar. publika papper visserligen uro mycket eftersökta och böra lali Iva det ännu Den i April f. m. 49 ännu mer, när Banken och Riksg.cont. komma att täfla derom; så liar StatsUtsk. likväl ej kunnat göra något annat tillstyrkande än det, sorn har blifvit gjordt, grundande sig hufvudsakligen på den föreställningen, att en sådan lätthet för hypotheksföreningarna att erhålla lån i Banken emot 4 proc. ränta sannolikt skulle framkalla nya sådana associationer, och att det således skulle blifva en möjlighet för Riksg.cont. att förränta sina penningar. Det har äfven varit för StatsUtsk. kändt, att äfven inom Jerncont., som är en mycket säker Corporation, en förändring i reglementet är å bane, och att således utvägar möjligen kunde blifva alt placera någon del af statsverkets behållning inom Jerncontoret. Af dessa skäl har Utsk. tillstyrkt att förränta öfverskotten eller behållningarna, icke blott i de associationers papper, som redan äro kända, utan äfven en rättighet för Riksg.cont. att utsträcka detta äfven till andra, på lika säkra grunder fotade associationer, som framdeles kunna uppstå.