Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kpr - Dcn 9 Jimii. 6ZS Kyrkowaktarcn — i. Grufwedrängs-Säd - — 12. För underhållandet af en pä 6 mils afständ belä' gen landöwäga lott - — 2. Gör efter mnrkegängen 64: 22. Bränwinsflatt 4 Saltpetterhjelp 1 18 — Brandstod 4 Äbo-afgiften ? - 2 Ordinarie Räntan, Slottshjelpen, Fönsterlufter, Djeknepenningar m m. 3 Soldaten, dest lega xerme6ium, Beklädnad, Ärslön, Utredning til mö' ten, Hemkall, Torpets bruk och byggande Zo Underhällerözsalnarlandsiväg inom Socken utom en 4 mils swär bywäg, milstolpar, snöplogning och flottning, uptages endast til 16 Efter aecord betalar hela Socken pä Hemmanet för Hällfljutsen - 1 16 — Kyrkobyggnad per meöium 1 Prästegärds dito - 1 Tinghus dito - ^ ' — 16 — Jagttygs-underhäll - — 2 — För Fängfljutsningen —17 8 84 Lo. — Summa R.dr 169. Och 640 Den 9 ^junir.
Jag tror icke, alt det är möjligt att hos den stora allmänheten en sådan småaktig och dålig passion skulle kunna vinna en sådan styrka, som man finner att missnöjet med privatbankerna verkligen har uppnått uti del allmänna tänkesättet. Men jag tror, att det finnes en annan orsak, sorn icke är så svär alt upptäcka, om man vill följa privatbankernas historia ifrån deras begynnelse, och jag anhåller att för R. o. Ad. fa framställa några punkter af dessa bankers historia, som kunna leda till upplysning i detta afseende. Den första författningen angide privatbankerna utfärdades d. 14 Jan. 1824. Deruti förekommer såsom villkor för privatbanksrörelscn, att ”bolag, hvilka hafva till föremål att till enskilda personer utlåna penningar, måga, då sådant, uppå skeende und. ansökningar, af Oss i nåder tillätes, äga att vid penningeförslräckningars meddelande, den högsta lagliga ränta afdraga, dock icke för längre tid än högst ett år, äfvensom alt efter förfallolidcu uppbära samma öfverränta, som för bancodiscouten är stadgad;” och vidare: ”För öfrigt skall allt hvad för handelsbolag stadgadt är eller blifver, rörande vederbörligt anmälande, intagande uti rättens protocoll och kungörande i allm. Lidningarne om bolagets ingående, ändamål och dermed skeende förändringar samt bolagsmännens ansvarighet en för alla ock ulla för en, tillika med hvad som särskildt, i afseende på invisningars utställande af enskilda eller bolag, är eller varder föreskrifvel, äfven för discontbolagen lända till efterrättelse” ete. llär torde R. o. Ad. observera, att ett af dessa momenter handlar om bolagsmännens ansvarighet en för alla och alla för en, men deremot finnes här icke något särskildt stadgande om sedlars ulgifvande, än mindre om deras minimivaleur. Hur gick del nu när privatbankerna stiftades?
En förändring till afhjelpande af dessa olägenheter vore således, enligt kommilterades öfvertygelse, första vilkoret för nödig förenkling i statsförvaltningen och möjligheten att, genom inskränkning i tjenstemännens antal, bereda utväg att, utan statsverkets alltför känbara betungande, aflöna dem på ett sådant sätt, alt de af sina innehafvande tjenstebefattningar, lunde ega skälig utkomst och odeladt egna sin tid åt deras bestridande, samt vore derföre en af de vigtigaste och af behofvet mest påkallade åtgärder, som för delta angelägna syftemåls vinnande borde vidtagas. Då det sålunda visade sig, att både de skattdragandes billiga anspråk och statens fördel kräfde förändring uti indelta löningssället, ansågo kommilterade allt detta utgöra tillräckliga skäl för vidtagande deraf, och, om man än förutsatte, att dess bibehållande vore mera förenligt med de sålunda aflönade tjenstemannakorpsernas intresse, måste detta så mycket heldre vika, som staten, allenast hvarje medlems redan vunna rätt behörigen bevarades, obestridligen egde, att, på sätt lämpligast och förmånligast befunnes förordna, huru i framtiden borde förhållas med aflöningen för de korpser, som för närvarande njuta indelta löner, samt någon rättsenlig grund icke gåfves för dessa korpser att fordra, det äfven de, som framdeles dervid anställas, mera än statens öfriga tjenstemän, skola vid nämnde Iöningssätt bibehållas. Varande för öfrigt, hvad anginge den indelta arméens, genom Kongl, brefvet den 2 Febr. 1853, fastställda lönereglering, uti samma nådiga bref förklaradt, att denna lönereglering icke skulle utgöra hinder för dervid beräknade ränteoch tionde-anslags indragande, emot utbytande af kontanta löner till då faststäldt belopp, äfvensom uti de sedan November månad 1828 utfärdade fuiimagler och konstitutorialer å tjensler vid landtstalen, med undantag likväl för landshöfdingarue, det vilkor funnes intaget, att de utnämnde vore skyldiga att underkasta sig blifvande ny lönereglering.
Maj:t fann alltså för godt att för det dä närvarande icke fatta definitivt beslut angående den nya Styrelsens sammansättning och att endast lill sina hulvudgrunder bestämma dess verksamhet, samt uppdrog åt den emellertid förordnade General-direktören och Chefen för Skogs-styrelsen, att, på de angifna grunderna, utarbeta förslag till Instruktion för nämnda Styrelse, hvilket förslag, efter vederbörandes hörande, skulle Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställas. 1 samma Kongl. Bref, som pä här ofvan angifna sätt tillsvidare bestämde den nyinrättade Skogs-styrelsens verksamhet, omlörmäldes tillika de vid riksdagen 1856—1858 af Rikets Ständer antagna allmänna grunder för skogslagstiftningen, äfvensom Kongl. Maj:t meddelade Skogs-styrelsen Sin åsigt angående behandlingen af åtskilliga till samma ämne hörande frågor, i afseende på hvilka dels Kongl. Maj;t varit af olika mening med Rikets Ständer, dels ock af Bonde-Ståndet blifvit genom underdånig skrifvelse den 27 Februari 1858 bos Kongl. Maj:t framställda särskilda, från de öfriga Riks-slåndens beslut afvikande, meningar: och ehuru för uppgörandet af ett fullständigt förslag till Skogs-ordning fordrades åtskilliga bestämmelser utöfver de sålunda angifna, likväl och som dessa bestämmelser svårligen kunde af Kongl. Maj:t på ett ändamålsenligt sätt pröfvas, förrän de funnes till ett systematiskt helt sammanförda, länn Kongl. Maj:t godt äfven uppdraga ät Chefen för Skogs-styrelsen, att, i öfverensstämmelse med hvad i omförmälda Kongl. Bref blifvit i afseende å skogslagstiftningens hufvudgrunder framstäldt, samt, med ledning af komiterades ofvanberörda förslag och Högsta Domstolens dervid gjorda anmärkningar, utarbeta eli nytt förslag till förordning om skogarne i riket.
– Å fan, inte något att föra ett så hiskligt väsen för, att du hjälper till en smula, förut har du lefvat som en svensk lat öfverklassfru – fan, du är ju en arbetarhustru. Hennes ögon stodo vidöppna och hennes hufvud förvirrades. Hon vaggade på det, ett fjolligt leende ljus likt små barns smärtoleende i drömmen for öfver ansiktet. Handen höll hon ut och deklamerade hjärtskakande som en komediant. – Och när jag stod där i främmande städer – på torget – vildt allena, vildt allena – så hemlös som ingen, ingen – med en börda alldeles för tung för min svaga kropp – det var att gå på, bara gå på, – och när jag kommer intill husen, så ser jag hur de skynda sig att rigla sina dörrar, de sky mig som ett skadedjur, de äro rädda för mig, men jag måste in och krypa och slingra och smila och inte låtsas om något, jag och slaktare och skomakare – åh svenskar äro de allesamman – och de ha det fint de, och de äta vid fina bord, och de få sitta hemma de i sina fina villor – och ibland klappa de mig på axeln och säga: kära frun, att hon ska ha fått det så släpigt! Men jag måste ut i regn och blåst jag – i hetta och kvalm – vågar inte sitta, om de bjuda mig, för då kunde det komma för litet pengar hem till min herre och man ... Och att tänka på hvad det är för slags böcker ... om de ändå vore värda att man led så rysligt ... men den äckligaste smörja ... och så måste jag ljuga och säga hur utmärkt, hur ... Gud är detta jag – jag?! Hon skrek snyftande till och slog händerna för pannan. Tore hade icke rört sig. I hans askbleka ansikte var allt slocknadt. Plötsligt for hans knutna hand i luften och han ropade klart och ljudligt: – Förbannad vare den landsmans-usling, som nekade låna mig 4 dollars den dagen, då jag ämnade telegrafera till dig: stanna. Louise såg upp och frös till. – Är detta sanning – gjorde du det, Tore? sade hon genomträngande i vanlig, sansad ton. Han nickade. – Ja, det gjorde jag. Det blef dödstyst.
11 ställda aflöningsstat, de till dem utgående löner uppgå till 12,337 R:dr 50 öre, jemte pension 675 R:dr till en afskedad tjensteman; att den garanti för uppfyllandet af Arméens ackords amorteringsfonds förbindelser, som åligger Arméens Pensionskassa, innefattas uti 14:de punkten af Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833, enligt hvilken Arméens Pensionskassa är med sina fonder innehafvarne af ackordsfondens obligationer ansvarig, att de erhålla full valuta för desamma jemte derå upplupen ränta i den ordning och med de vilkor, nyssberörda Kongl. Bref bestämmer; samt att de från Arméen till kassan ingående afgifter under de särskilda titlarna för de sista 8 åren i medeltal utgjort årligen 73,167 R:dr 49 öre. Kongl.
Genom Kongl, kungörelsen den 1!* Augusti 1801 blefvo nemligen posti', Stålvsamt Allmänna Besvärsoch Ekon.-länk. iHålande, N:o '37. 7 rares löner eller hästings sålunda förhöjd, att betalningen derför skulle utgöra för de poster, sorn färdades fyra gånger i veckan, 3 sk. milen; för sidoposter, sorn fördes två gånger i veckan, 2 sk. milen, samt för Tyska posten 3,j sk. milen; dock att i de orter, hvarest båtsmanseller knektehåll icke vöre inrättadt, betalades: för de poster, som fördes fyra gånger i veckan, 3i sk. milen samt för två gångers postföring i veckan, sk. milen; men att för extra poster, postförare skulle åtnjuta mera 1 sk. mera milen, än för annan postföring; att sedermera och i anledning af Rikets Ständers tillstyrkande, Kongl. Maj:t, enligt Kongl. Kansli-styrelsens och Kammar-kollegii kungörelse den 24 April 1812, förhöjt omförmälde postförarelön eller hästlega till dubbelt belopp för ordinarie posterna sand till 8 sk. milen för extra poster å alla vägar, och det för så många hästar, som, efter väglaget och andra omständigheter, till posternas behöriga fortskalTande erfordrades; att sedermera, genom Kongl. Brefvet den 27 Wars 1830, postlegan ökats: l:o till 8 sk. milen för enkel postföring, eller postens forslande en gång fram ock ■en gång åter i samma vecka ; 2:o till 10 sk. milen för dubbel postföring, eller postens skjutsande fram och åter tvänne gånger i samma vecka, äfvensom för all extra postföring; samt 3:o till lö sk. för de överskjutande miltal, som postföringen för helt mantal i samma vecka kunde öfverstiga åtta mil, och så i proportion för större eller mindre postgårdar, äfvensom att uti Kongl. Brefvet den 14 Januari 1832 förordnades, att dåvarande ÖfverpostDirektionen skulle ega att, efter bestämda grunder, tilldela vedergällning för väntning med skjutsen och för besvärlig väg åt de posthemman, hvilkas skjutsiiingsåliggande i afseende på liden för skjutsens tillhandahållande m. m., komine att genom regleringar af postgångarne i riket förändras; och att sluteligen, genom Kongl. Brefvet den 3 December 1842, skjutslegan för den posthemman åliggande ordinarie postföring olifvit ytterligare ökad: för den löre år 1830 tiilk omna postföringen från 8 till 10 sk. milen för enkel postföring,
Samma fall var väl ungefär med den lärde Liljenstedt, Grefve och Riksråd: hvars likaledes hos Hammarsköld anförda ”Klagan öfver Iris’ afresa” har en fägring, som står i skyldskap med det bästa hos Frese och Fru Nordenflycht. Det angifna förhållandet fortfor nedåt 1700-talet. Af sådana alster från icke-poeter, som ändock voro de egentliga poeterne, skulle man kunna sammanleta en anthologi, mera hedrande för den tidens skaldesinne och skaldegåfvor, än man i allmänhet förmodar. Sakens beskaffenhet synes varit denna. Poet-värdigheten ansågs företrädesvis tillhöra dem, som befattade sig med – eller åtminstone dugde till – ingenting annat, än Versmakeri. Desse, med en ymnighet af mythologiska och andra forn-klassiska ordblomster, hvilkas förråd låg tillhands i en mera skryllande än gedigen lärdom, voro gemenligen ock utrustade med en förmåga att i fläng göra verser och hitta rim, hvilken, under modersmålets dåvarande råhet och svårböjlighet, förekom nästan underbar. Språket misshandlades väl ofta gräsligt; men det fogade sig dock, – om äfven på de hårdaste villkor. Deremot, när de, som voro ”de stilla i landet”, någongång af en äkta poetisk sinnesstämning hänfördes att i vers gifva den uttryck, tackade de derefter i tysthet Gud för ett så halsbrytande äfventyrs lyckliga utgång, men utan att förhäfva sig till något offentliggörande af namn och person. Så har en mängd smärre dikter under denna tid uppkommit, som ännu återstår att ur de Palmsköldska samlingarna, ur den Zetterströmska samlingen af Visor och Sagor ”tryckta i år”, jemte flera dylika, utleta och sammanställa. Det var härom, och om ett sådant förehafvandes vigt, som jag redan tidigt i min ungdom sökte väcka det första begreppet, när jag i den fordna Poetiska Kalendern, under öfverskrift: ”Nordmansharpan”, äfven gaf en (visserligen ringa) början af dess utförande. En liten ny profbit må i följande ”amoureusa Herde-Vijsa” meddelas: Du lilla fågel snäll, Som vet af intet qval! Ack, flöge jag som du;
M. äska dt anslag för anställande af 2:ne nya Provincial-läkare; 29:de punkten, ang:de väckta motioner om tillsättande af 3:ne nya Provincial-läkare; 30:de punkten, ang:de Provincial-läkares godtgörande f ör reseoch traklaments-kostnader; 31:sta punkten, ang:de anslag för en extra Provincial-läkares anställning vid Atorp i Wermlands län; 32:dra punkten, angule anslag för den i Stockhom stiftade Pharmaceutiska läroanstalt: 33:dje punkten, ang:de anslag till arfvode för en Professor i kliniken för barnsjukdomar vid Carolinska medico-chirurgiska institutet; 34:de punkten, ang:de anslag för Orthopediska institutet; 35:te punkten, ang:de anslag för Willerhets-, Uislorieoch Anliqvilets-akademien; samt 36:te punkten, ang:de anslag Den 2G April e. m. 173 till löneförbättring för 4 Intendenter vid Natur-historiska Riksmuseum. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat, hemställt och tillstyrkt. 37:de punkten, ang:dc anslag för beställning eller inköp af konstalster m. m. Frih. Cederström, Rudolf: För den, som älskar de sköna konsterna och anser desammas förkofran utgöra ett lands prydnad och stolthet, samt tillika väl känner, att Sverige icke saknar illustrationer i denna väg, är det nedslående att finna, hurusom, i anseende till ”ärendets outredda skick”, icke något har kunnat blifva föreslaget till användande för nyss antydda ändamål. Det är emedlertid icke min mening att nu, i vidsträcktare mån tillstyrka någon förändring i hvad Utsk. hemställt, än blott i en enda punkt, och det är den, som rörer inköp af Kansli-rådet Krutmeijers gravyr-samling, hvartill ett anslag af 1,000 r:dr blifvit genom motion ifrågaslålldt.
Ilan ansåg nemi., att denna åtgärd stod alltför isolerad från andra förändringar, hvilka han ansåg behölliga; men till svar derpå vill jag uttrycka min mening, att jag icke kan se den ringaste nödvändighet i sammanhanget emellan den åtgärd, som här är föreslagen, och hvad han velat hafva, nemi. att riksdagsmän skulle väljas för flere riksdagar; ty antingen riksdagarne inträffa hvart 5 eller hvart 3 är, sä kommer inflytandet i detta fall att blifva ungefärligen detsamma. Det må sedermera blifva en särskild fråga, huruvida vid årliga riksdagar det kunde vara nyttigt att represenlantcrne valdes för flere riksdagar. Man har talat om suppositionen, huruvida riksdagarne kunde med kortare mellanrum blifva mindre långvariga än de nuvar. Jag tror icke, att det är möjligt att bestäm - Den 21 September e. m. 401 slämma detta med någon visshet, men i sådana saker måste det likväl vara tillåtet att gå tillväga efter probabilitetscalculer; och om man genomgår de särskilda bestämda föremålen för riksdagarnes verksamhet, så är det klart, att prohabiliteten blifver, att riksdagarne då skulle blifva kortare. Tiden för genomläsningen af Statsrådets [not. i Const.Utsk. kan icke blifva så lång, emedaii prot:n icke komma att omfatta sä lång tid af Styrelsens utöfning. Motionerne i grundlagsfrågor skulle äfven efter all sannolikhet blifva färre, då riksdagarne blifva kortare. Uti StatsUtsk. måste granskningen af förvaltningen och delar af revisorernas berättelse äfven komma att upptaga en kortare lid, äfvensom det ej är sannolikt, att så många K. proposrr skulle framkomma ronde anslag, dä desamma kunna fördelas på liera riksdagar. Således tror jag, att riksdagarnes återkommande livart 3 år skulle komma att ganska betydligt inverka på StatsUtsk:s göromål, som är det Utsk., hvilket måhända har den arbetsammaste sysselsättningen.
StatsContoiret afgifva specificerad räkning öfver ofvannämnda af dem uppburne indelta löner, uti hvilken räkning lönerne till deras belopp efter Markegång upptagas; 3:o Att som Uppbördsmännen i Riket hafva uppbörd för flere ändamål, och afgifva speciella redovisningar till särskilta af hvarandra oberoende Verk, ofta på olika terminer, samt således kunna vara i tillfälle att med medel, hörande till en uppbörd , betäcka bristen på en annan, och äfven längre tid dölja verkliga balancer, det måtte stadgas, att all i penningar inflytande Kronouppbörd, af hvad namn det vara må, bör indrifvas endast vid de för Allmänna Revillningens tippbärande bestämda tvenne Lfppbördsoch Rest-stämmorne; och 4:ö Att, genast efter fullbordad årlig uppbördsbefattning, redovisningen pä én Och samma tid för alla särskilta slags medel må verkställas; så har K. M:t öfver desse ämnen i Nåder infordrat K. Krigsoch KammarCoIlegiernes samt StatsContoireUs öch KammarRättens underd. yttranden, samt under den 15 November 1828 öfverlemnat handlingarne i detta mål, till StatsUtskottets kännedom med nådigt förklarande, att K. M:t under d. i5 October be - Betänkande», N:o 4°b47i forde år utfärdat allmän kungörelse angående åtskillige förändringar med Uppbördsocb RedogörelseVerket, ledande till både lättnad för de skattskyldige Och större enkelhet samt säkrare confroll vid LandtUppbörden, hvarjemte K.- M:t fästat StafsUtskotfeU Uppmärksamhet på lämpligheten deraf, att alla KronoArrende-afgifter, äfven då de ej äro utsatte i Spannmål eller Höj varda, på sätt KammarCoIlegium och’ StatsContoiref i underd:het tillstyrkt,- bestämda till lefverering årligen , i den för all annan gröndskatt föreskrifna ordning. Sedan genom K.
Med antagande af de sålunda angifna prisen, utgör följaktligen den ofvan omförmälda tullen, af 20 öre, för blekt sextrådig vara i medeltal för hela nummerföljden omkring 4| procent och för de fem lägre numren något öfver 7 procent af varuvärdet samt gifver i förhållande derefter en högre procent för oblekt och simplare vara. För prima Engelsk linnetråd, åter, uppgå de ifrågakomna afgifterna i medeltal, likaledes enligt lenmade upplysningar, för oblekt vara, från och med N:o 20 till och med N:o 60, till omkring 7 procent, och för blekt eller färgad sådan, för samma nummerföljd, till omkring 9^ procent af nämnda värde. Vid sådant förhållande, och ehuru ifrågavarande artiklar utgöra beredningsämnen för så väl åtskilliga näringar som husslöjden, och sålunda äro förtjenta af ali lättnad i afseende på tullbeskattningen, hafva Komiterade ej ansett sig nu böra föreslå någon ytterligare nedsättning i de ofvan angifna, genom Traktaten med Frankrike för dem bestämda afgiftsbeloppen. Näst efter afdelningen för Stäfver, under rubriken för Trävaror, har artikeln a Takspån, som förut icke varit i taxan omnämnd, blifvit upptagen. Af de under nämnda allmänna rubrik i 1863 års taxa upptagna, med tull belagda artiklar, draga Svarfvarearbeten, ej specificerade, med eller utan betsning, målning eller lackering, en afgift af 1 rdr pr skålpund. I fråga om Traktaten med Frankrike tillstyrkte äfven Komiterade för sin del, det denna öfverdrifvet höga tull måtte, ehuru öfvergångsvis, nedsättas, samt bestämmas, för år 1867 till 50 öre, och från och med år 1868 till 25 öre pr skålpund, eller till samma afgiftsbelopp, som blifvit föreslagna för artikeln Leksaker, med hvilken nämnda arbeten synts vara närmast jemnförliga. Och då dessa belopp, genom nämnda Traktat antagits, hafva desamma, jemnväl med hänsigt till hvad i Danska och Norska tulltaxorna i detta afseende är stadgadt, funnits böra här bibehållas.
Nedanför svartaktiga, branta, kala klippor, diir snön lyste hvit i fogningarne, låg väl skyddadt det stora fiskläget Hen~lingsver, därifrån om vharne de berömda torskfiskerierna utgå. Ej lan@ i f d n låg » B~alströmen », men den » förevisades » ej, om den fick vi endast läsa, i Badacker. Fr6.n Henningsvzer sändes bref och telegram till alla världens delar, sjalfvn fingo vi ej gå i land - disciplinen ombord ar striiing - och snart lämnade vi de gula stugorna bland de trädlösa skären för att fara genom Lofotens arkipelag. Den ena halstarriga bergsf ormationen följde den andra - vi tänkte på » de syv Söstrea, huru blida och milda de varit - har var det norsk-norske-nordmän, som stelnadt i vildt, trotsigt berserkaraseri. En och annan stuga] &amp; g vid stranden - många vor0 de ej. » Men hvar bo egentligen edra bråkiga viinner, norrmannen? », frilgade mig en tysk, och det kunde nästan synas som oin frågan vore berättigad, så ödsliga vor0 de trakter vi foro igenom. Jag fick snart tillfiille visa pi % en st&amp;tlig, gulmålad bygnad. På den avR; da.de en gammal .-rblekt norsk flagga och öfver dess ena, fjärndel satt en ny röd l h t. Men fjällen låg0 så höga, sa mörka, s&amp; allvarliga bakom inänni skornas ståtliga hus och röda klutar. Naturen blef mera storartad och mindre fantastisk i Raftsund, och skönheten kulminerade i Trol ' ord, en fjord föga bredare än båten; på ena sidan en lodriitt, kal klippvägg af flere 100 meters höjd, på den andra gröna sluttningar, som vidtogo nedanför snövidder och mhngtinnade fjäll, djarfvn om o.cks % ej vilda i sina former. » Hänförande » ljöd det på olika tungomål, dA båten sakta gled in i fjorden. Det synes som om de flesta vilja skrika och ropa .inför naturens skönhet.
lian derom må gora anmälan hos Kongl, Majus Befallningshafvande, som, efter inhemtad noga kännedom om redskapens sammansättning, rymd m, m, till Kongl. Majit afgifver underdånig berättelse, med förslag på afgifterna; beroende då på Kongl. Majus Nådiga pröfning, emot hvilka afgifter, lämpade efter den högre tillverkning, sorn med den nya inrättningen kan åstadkommas, brit* ket deraf må tillåtas. Tö Bör skatt laggas jemväl pä bränvinsfÖrsalji ning °ch eonsumtion ? Så väl på grund af flere väckta Motioner, som i enlighet med egen öfvertygelse, hade Utskotten ansett det vara både billigt och rättvist att consumtionen belädes med direct beskattning; men omöjligheten att tillvägabringa controller för ett sådant ändamål har förmått Utskotten stanna vid den hemställan till Bikets Höglofl. Ständer, att en högre skatt, än den för närvarande utgående, måtte, i förhållande till försäljningsställets fördelaktiga läge m. m., åläggas alla bränvins-utminuterare; hvilken högre afgift sålunda dock indirect måste drabba äfven consumenten. B$vi1ln.m Lägoch Oecon,.Ut$k. Bet. jN:o 6. m I iifrigt och då det för närvarande existerande förbudet att utminutera bränvin, vid annat tillfälle än måltid, svårligen kan controlleras, samt förbudet följaktligen öfverträdes och föranledet Iönn*krögeri, vida skadligare än bränvinsförtäringen på de privile* gierade under police-tillsyn varande krogarne, hafva Utskotten trott det vara tjenligast, pm ett så beskaffad! förbud å ifrågavarande minuterings.ställen varder upphäfvet. §:o Born alla, som tillverka bränvin ega rättighet att sälja denna vara, och till hvad minimi-belopp?