Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:co, oberäknadt den till Landt-Räntmästaren i Länet anslagne löningsspanmål, utgörande 3 tunnor råg, \ tunna korn, 1 tunna kornmalt och 20 kappar liafra samt kronotionde 24 kappar och afgift till de fattige 28 kappar. För hemmanet Torp Norregården hade åter 1843 års penningeskatt betalts med 48 R:dr 38 sk. 6 rst. B:co, hvarjemte hemmanets spaninålsräntor bestigit sig till ii tunna råg, | tunna korn, 2 tunnor io| kappar malt och 3 tunnor 4 kappar liafra, alltsammans indeldt till aflöning åt Landt-Räntmästaren i Länet, 1 tunna kronotionde till Wexiö Domkyrka, x tunna d:o till Häradsprosten och 2 kappar till Wisingsö fattige. Då nu dessa skattebidrag, uppgående till nära dubbelt emot hvad, som erlades för öfrige hemman å ön af lika och äfven större egorymd, endast med största Stats-TJtskottets Ut låt andeN o 172. 5 svårighet leande utgöras, men rättvisa och billighet fordrade, att nämnde arne hemman icke underkastades större tunga, än andra hemman af samma areal och jemförlig godhet, har, med afseende härå, motionären föreslagit, att antingen räntan af ifrågavarande hemman måtte, såsom före år 1800 varit medgifvet, få utgöras med 6 ökeoch 12 dränge-dagsverken årligen af livartdera hemmanet, eller ock att hemmanen blefve försatte i lika förhållande med skattehemmanen Tunnersta Norrgården, 1 mantal, Wrixlösa Runskegården, |, och Stigby Svensgården, § mantal, hvilka, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 1 Mars 1841 och Kongl.
Jag är nämligen öfvertygad, att hvarje företag, som börjas utan att de företagande utgå ifrån en klar princip, skall blifva ofullkomligt, skall blifva skadligt och förkastligt. Kongl UppfostringsComitéen synes sjelf vidgå, att ”principen för systemet af de Allmänna Läroverken” ännu icke af Kongl. UppfostringsComitéen är funnen. Dea af Comitéen fogade anstalt, att särskildt utarbetade förslag till ny Skolordning skulle Comitéen föreläggas, Sid. vittnar derom. Men kan hända skall Herr Lector Silverstolpes nu i frågavarande Memorial blifva detta så nödvändiga supplement? Det torde då vara nödigt att något närmare granska detta Memorial, för hvilket ändamål jag ännu för några ögonblick vågar utbedja inig Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Herr Lector Silverstolpe börjar med den satsen; Ofelbart är nationalbildning resultatet af vetenskaplig bildning. Jag har deremot trott, att r.ationalbildningen är blott och bart en product af nationalcaracteren, af nationens mått af frihet, af deras historia och offentliga stora handlingar, och att den således, såsom det nationella lifvets högsta blomma, gifver den vetenskapliga bildningen sin färg och sitt lynne, Ali litterär historia har också hittills talat för denna min tro. Så, t. ex. var det ifrån Greker - Den S Maj. 205 nas nationalbildning som Grekernas vetenskaplighet och konst hämtade den caracter, som vi i den sednare beundre. Så, t. ex. förklarar sig den olikhet i Fransyska Litteraturen, som rådde under Troubadourerrias . tid och under Ludvig XIV.s, endast och allenast af den olikhet i nationens egentliga och inre bildning, som var rådande under det l3:de seklet, mot det sorn rådde under det lyrde. Och så betyga Lärdomens häfder, att der hvarest vetenskapligheten är en främmande växt, hvarest den icke ar sprungen ur skötet af det nationella lifvet och den nationella bildningen, der har den äfven saknat all kraft att i nationen ingripa, och der har vetenskapliga odlingens välgörande följder uteblifva, eller understundom förbytt sig till skadliga.
Mannen måste i henne känna sitt komplement, icke se ett aftryck af sitt eget jag, ty då ser han ned på henne med förakt, såsom man ringaktar eftersägare och efterapare. — Jag har förirrat mig ett stycke bort från mitt ämne, dertill föranledd af en » studentskas » i mitt tycke mycket slyngelaktiga framträdande, men jag är glad, att jag fått tillfälle att säga detta, som jag ty värr vid upprepade, tillfällen tvingats att tänka. Och jag hoppas, att både mina läsarinnor och Idun ännu skola hafva litet tid och rum öfrigt för sjelf va tvistefrågan: den » bättre » flickan och innebörden i detta uttryck, hvilket jag från min ståndpunkt också gerna skulle vilja belysa. Den enda punkt, der » en studentska » tangerar sanningen, är då hon säger, att uttryckets mening är så bekant, att ingen är okunnig derom. Men mig tyckes, att då ett uttryck är så oegentligt — och att det är oegentligt bevisas bäst deraf, att det icke låter sig öfversätta på moderna lefvande språk utan att förlora sin karaktär af koncentrerad meritlista — att det endast genom allmän öfverenskommelse och genom en rad af felslut kan bringas i harmoni med sin föregifna innebörd, då är det på tiden att slopa det, och de som besitta bildning borde vara de första att medverka dertill. Ordet » bättre » i detta sammanhang är för det första meningslöst., emedan det är enjemförelseform och här ingen jemforelse förekommer. Det är för det andra okristligt. Ordet heter nämligen i sin positiva form g o d, och hvem vågar tillskrifva sig godhet? Ä n mindre tillskrifva sig den i en stegrad grad? Det är för det tredje inhumant, ty » bättre » har till sin naturliga motsats » sämre », som är en stegrad grad af » ond » eller » dålig ». Om jag sålunda kallar mig sjelf » bättre », så förutsätter jag, att andra äro onda och dåliga, och förolämpar alltså dessa andra.
Ullålande, i anledning af Herr Norins motion, angående förnyelse af den förut väckte frågan om delegare-rätt uti Civil-Statens Pensions-inrättning för Borgmästare i Rikets Studer, med undantag af Stockholm, samt för desse Embetsmäns enkor och barn„ (U. A.) Uli en från VällofL Borgare-Ståndet till Stals-Utskottet remitterad motion, har Herr Norin P. yrkat: att som, i anledning af Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse af den 7 November 1834 hos Kongl. Maj:t framställde anhållan, att de åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom Borgmästare i Rikets Städer, med undantag af Stockholm, måtte för sig sjelfve samt enkor och barn beredas delagtighet i Civil-Statens Pensions-inrättning, Civil-Statens fullmägtige, hvilkas yttrande häröfver blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder infordradt, förklarat sig ej kunna ifrågavarande framställning bifalla, i följd hvaraf uti det för Pensions-inrättningen af Kongl. Majit den iS Maj i838 senast fastställde Reglemente, Borgmästarne icke eller finnas upptagne bland dem, som äro till delagtighet uti inrättningen berättigade, men billighet och rättvisa högligen påkallade, att desse embetsman, hvilka man svårligen kunde påstå mindre tillhöra Staten, än de, som äro uti Pensionsinrättningen delagtige, jemväl måtte förunnas den förmon, att, sedan lifvets kraftfulla dagar blifvit egnade åt Statens värf, se sin ålderdom tryggad för nöd, och ega förhoppning att efterlemnade enkor och barn ej blifva i saknad af lifvets nödvändigaste behof, Rikets Ständer måtte „ för att bringa deras redan vid sistlidna Riksdag uttalade önskan till verkställighet, dels hos Kongl. Maj:t förnya den i sådant afseende gjorde underdåniga framställning, dels i afseende på fortfarande Stats-anslag för CivilStatens Pensions-inrättning,. bestämma, huru mycket densamma må erhålla, i den oförmodade händelse att Borgmästare ej varda bland dess delegare upptagne, och hvad i motsatt fall inrättningen kan derutöfver i tillökning af Staten årligen undfå, dels ock slutligen förklara, att detta sistnämnde anslag, ifall det af uppgifven orsak ej skulle tillkomma Allmänna Pensions-inrättningen, må användas till bildande af en serskild Pensions - Slats-Utikottets Utlåtande , N\o 262» 5 inrättning för Borgmästare i Städerne utom Stockholm, samt deras enkor och harn.
Det nu remitterade förslaget innehåller deremot i 13 § det stadgande, att ett slikt ökadt värde icke får beräknas utan i det fall, att för återstoden uppkommer „omedelbart genom den afsedda anläggningen annan vinst än sorn med anläggningen i allmänhet åsyftad är“. Det förefaller mig ej rätt tydligt huruvida, enligt det remitterade förslaget, det i nyss åberopade exempel afsedda ökade värdet, hvilket för återstoden uppkomme genom belägenheten invid jernvägsstation, finge tagas i beräkning eller icke; — huruvida Ständernas åsigt i detta fall är i förslaget adopterad, eller fastmera den förstnämnda i t. ex. Finska expropriationslagen uttryckta princip. Onekligen är det' svårt att uppställa reglor för ejpropriations-värderingen; man ser någon gång andra länders lagstiftning i ämnet åtnöja sig med att, jemte uttryckande af nyssnämnda allmänna grundsats, gifva följande stadgande: att nemligen för hvad till allmänt gagn afträdes, ersättning bör bestämmas efter gångbart pris å orten, samt med afseende på de inkomster och fördelar, egaren kunnat af det afträdda i detsammas då varande skick bereda sig; men att, om godtgörelse yrkas elter annan beräkningsgrund, må äfven derå billigt afseende fästas. Utan tvifvel kunde dessa enkla reglor blifva lika tillräckliga för en väl sammansatt expropriationsnämnd, som tillfredsställande billighetens fordringar.
Vid ärendets pröfning har Kongl. Majit, som i betraktande af hvad i den underdåniga ansökningen blifvit anfördt, samt af Landshöfdinge-embetet äfven upplyst och vitsordadt, ansåge det vara lämpligt och ändamålsenligt att den Landshöf dingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna kungsgården Noret vore försedd med sommarbostad för Landshöfdingen, föreslagit Rikets Ständer, dels att af det belopp, 8,802 R:dr 18 öre, som influtit för expropriering af omförmälde 8 tunnland 223/,, kappland af den kungsgården tillhöriga jord, må få till inlösen af det utaf Landshöfdingen af Geijerstam å kungsgården uppförda ifrågavarande boningshus användas så stor del som motsvarar det värde, hvartill nämnde byggnad af vederbörande Syne-rätt i behörig ordning varder uppskattad, dock ej utöfver 6,802 R:dr, för hvilken summa bemälde Landshöfding, enligt en särskild ingifven promemoria, erbjudit sig att byggnaden afstå, och med skyldghet, om sådan inlösen sker, för Landshöfdingen af Geijerstam, äfvensom för blifvande indelningshafvare, att byggnaden framgent, enligt författningarne, såsom boställshus under hålla; — dels ock att med återstoden af de för exproprieringen influtna medel, eller, om boningshusets inlösen ej varder af Rikets Ständer bilällen, hela expro priations-summan, 8,802 R:dr 18 öre, må få förfaras på enahanda sätt som, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit af Kongl. Maj:t i nåder förordnadt i afseende å ersättningen för den jord, som från de Landshöfdingen i Orebro län på lön anslagna s. k.
Bror Konrad kommer. – Konrad! – ropade Anna, och skyndade ut med glädjestrålande ögon. – Hvar, hvar är han? – Åh kors, kära du; inte är han här ännu, men han kan komma hvart ögonblick, – sade mamsell Lovisa. som slet och ref i ärterna, dem hon i sin ifver trasslade ihop allt värre och värre, – och hans kammare som inte är skurad, och ingenting i ordning; det var då som en ingifvelse att jag lät Maja stryka gardinen till hans fenster i går åtminstone. Se så, Anna lilla, tag vackert reda på det här nu, och gör som jag har börjat, – fortfor hon, i det hon hängde några lyckligt utredda trådar i festoner på prostinnans nystfot. – Jag är tvungen att gå och samla ihop spenaten och fläderblommorna, som ligga utbredda i hans kammare det värsta är att der luktar så starkt af osten, som jag haft liggandes der för att torka jag vet min själ inte hvar jag skall ha den nu det blir allt svårt det är ett så svalt och präktigt rum jag får väl – Mamsell Lovisa, som talat helt och hållet för sig sjelf, försvann nu i dörren med stenfatet i famnen, och Anna gick miste om det beslut, hvartill hon tycktes kommit med osten. – Mamma, är det sannt att Konrad kommer? – sade Anna, och kastade sig med en ovanlig rörelse i prostinnans famn. – Ja, se här, läs sjelf hans bref, – och prostinnan lemnade henne brefvet, som Anna tog, och satte sig på pallen vid hennes fötter. – Ja, verkligen, tant Lovisa har rätt, – sade Anna, rodnande af glädje då hon slutat läsningen, – han kan verkligen komma ännu i dag men hvarför har han icke underrättat oss förr derom? – Åh, han ville väl öfverraska oss, – sade prostinnan, som med hemligt nöje sett Annas glädje, – den snälla gossen, hvad han skall vara glad att få komma hem, det är så längesen han var här du var nästan ännu ett barn när han sista gången reste. Mins du ännu hur du gret, Anna? – Ack ja, och Konrad gret nästan lika mycket som jag, fastän han var stora karlen, – och påsättande sin halmhatt skyndade hon åt trädgården.
Hvad vi böra veta är, huruvida Hr Munck af Rosenschöld är eller icke är genom ett af högre auktoritet ännu icke uphäfdt beslut af Consist. Academ. i Lund för alltid från Akademien relegerad, äfvensom hvad de Akademiska Constitutionerna stadga med afseende å följderna af en sådan relegation. Detta är hvad vi behöfva veta; och för min del tror jag icke att Riddarh.Utsk. härutinnan kan lenina oss någon uplvsning, den vi icke redan ege, hvarföre jag anser en sådan remiss endast, om jag så får uttrycka mig, utsträckande frågan på bredden, hvilket jag är öfvertygad att den ädle Frih.-n, lika väl som jag, anser vara mindre tjenligt, hvarföre jag vördsamt får afstyrka denna remiss. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.: Då jag för min del ingalunda ämnar så handla eller yttra mig, att jag för mina ord eller gerningar behöfver blygas, så skulle jag önska och anhålla att läktaren måtte blifva tillgänglig för främmande åhörare. Skulle Hr Printzensköld vara af olika åsigt, stånde det honom fritt att göra densamma gällande. I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att han, med begagnande af den rätt, som, medelst 2 § af det d. 11 Mars 1830 beslutade Tillägg vid R. o. Ad:s OrdningsStadga, blifvit Landtmarskalk tillagd, anbefallt främmande personers aflägsnande från läktaren. Hr Munck af Rosenschöld anförde skriftligen: Ung, utan annan ledare än minnet af de män, om hvilka häfderna tala, upträdde jag på detta ruin med ett hjerta klappande så varmt för frihet och fosterland, som det klappar hos en Svensk; mitt högsta mål var mina medborgares, milt fosterlands väl, dess frihet, dess lycka och ära, med detta fosterland ville jag dela fiende och vän: min högsta lag var ära och tro, mitt hjerta slutet såsom en hjelm för alla andra känslor än fosterlandskärleken. 78 Den 0 December.
Som i alt hmad soldare» klagar hos Befälek öfwer Noren, rättelse af besäler sökes hos Konungens besaljningchafwaiide, finner rag for min del ingen obillighet atr i de fall Roten anför klagomål öfwer soldalen hos desi Besälhasware, art de af honom genast lill ransakning upragas, och sä wrdk ste kan afhjelpas eller sörwisas dil -der rät else 638 Den 22 Juni!. skall MiMaSi Befälet blir derigenom soM en freds» domare, som genom sin rättwisa sikall rillivinna sig sä wäl Rotens som soldarens tillgifwenhec och agtning; detta är i sä mänga Regementer wede'rraget> att jag är saker det as alla milikairer stall med »välbehag anses, och de derigenom allmänt öfwertygas, att lika heligt soldatens rätt bär bewakas, lika skall Roten fredas för förnärmande; skulle nägöt befäl tiragtläta ett sädan sknldighet, tror jag Utskottets hemställan som en underdånig önskan, skall billigas, att den ivid Möken eller mönstringar, blir hos högsta Befälhaswären anklagad för akt hos Konungen anmälas, hwakest den lidande sär rättwisa och deN försummelige straff, dejrntoM är alt detta ej annat än, frän äldre tider gällande, författningar, som erfarenheten wisar, intet oMmit i alömstcu Skaile KongK nädigt antaga 8 N:dr i pasievolaoce afgift som Utstoltet, efter noga calcaler, tror att pä be» stamd tid stall bära sig, och Rotarna blir tillätit ätt ester deras eget wal erlägga i penningar, spaNMäl eller sosmeiwar0r, stall nar stjukseN tillägges, ingen Rote derwid förlora uran säkert tillstyndas winst, ty det mä wara en god eller swag Rote bliv det honom ändä lika känbart, emedan han i alla fall stall förse sin soldat Med malsäck.
Härtill kommer att om man efterser i den sednast utkomna rullan för Flottan, så finner man att utom de under KonstruktionsCorpsen utförde Officerare finnes dessutom 18 eller 19 personer till Officeraretjenst öfvade. Detta måtte väl vara tillräckligt för att verkställa de arbeten som vid Flottan kuna vara af nöden. Jag får tillägga att jag icke afser i första rummet den besparing af några 1000:de Edr, som kunde upkomma genom mitt förslag, utan att det enl. min öfvertygelse annars är omöjligt att åstadkomma den duglighet som fordras för att få dessa platser väl skötte. Icke kan det inom en scientifik Corps vara lämpligt att det drager 30 till 40 månader om, innan man får försöka sig med något sjelfständigt arbete; detta kan icke befordra duglighet och skicklighet inom någon Corps; och jag anser derföre att hufvudsaken här icke är att bespara några 1,000 Edr utan att indraga några platser, på det de öfriga inom Corpsen må vinna en lämpligare tjenstgöring och derigenom utveckla sig till den duglighet, hvartill de verkligen äro i stånd, åtminstone en stor del af dem, om vi sätta dem i tillfälle att få utöfva den. Den 8 Juni f. m. 175 Hr Toll: Den omorganisation som måhända af Ståndet nu kommer att beslutas, torde afse just indragning af åtskilliga Oflficerareplatser vid Corpsen, men med de göromål, som nu åligga densamma, försäkrar jag att 14 Officerare icke äro för många. Gr. von Rosen: Beträffande Hr Råfelts yttrande får jag anföra att att om vi skulle hålla oss till den tjenstgöring som f. n. eger rum inom Flottan, torde en stor del af nuv:de OfficersCorps vara öfverflödig.
M:ts högslberörde nådiga skrifvelse gjorda framställning om statsbidrag för anläggningen af en hamnbassin invid Carlstad samt en kanal med tillräckliga dimensioner derifrån lill Kanike-näset vid Wenern, beviljat nämnde stad ett län å Ett hundra tusen R:dr R:ml, emot skyldighet ali ullöra della förelag och framgent underhålla sagde hamnoch kanal-byggnad; börande staden derföre ega att uppbära de hamnafgifter, som, enligt gällande, af E. K. M:t fastställd, taxa skola erläggas; och skola i afseende på lånemedlens utbekommande, användande och återbetalning samma stadgande!) tillämpas, som för andra till likartade företag erhållna låneunderstöd vid denna riksdag blifvit meddelade. -4:o Sedan Rikets sednast församlade Ständer för slussoch kanal-anläggningar förbi Klarelfvens vattenfall vid Forshaga och Dejefors, beviljat ett lån af 100,000 R:dr bauko, till utbekommande hvaraf dock det bolag, som redan löre sednaste riksdag bildat sig för delta företags utförande, först i slutet af Februari månad år 1856 anmält sg hos Fullmäktige i Riksgäldskontoret, hvarefter hela låne-summan i medlet af nästföljande månad till samma bolags Direktion uianordnades: sä har Direktionen, i Augusti samma år, till E. K. M.t ingått med underdånig anhållan att, på det bolaget mätte blifva försatt i tillfälle tillvägabringa den för Wermland serdeles vigliga och nyttiga kommunikationsled, lör hvars åstadkommande omlörmälda slussoch kanal-anläggningar måste löretagns, E. K. M:t läcktes utaf dä befintliga eller framdeles tillgängliga medel anvisa ett ytterligare stats-bidrag af åtminstone 100,000 R:dr banko, att i egenskap af anslag utan äteibetalnings-skyldighel utgå till dessa anläggningars fullbordande. Till stöd för den härom gjorda och genom E. K. M:ts nådiga skrifvelse af den 11 November 1856 Rikets Ständer meddelade anhållan, har ofvanhemälde
Sollefteå, om dess högre folkskolas ombildning till tvåklassigt elementar-läroverk, se Elementarläroverk. » om väganläggning från, genom vestligare delen af Södra Ångermanland och öfver Jemtland mot Norska gränsen Bd. 485 4 i 141 12 Se Stats bidrag till vägar. Sparbanker, angående föreskrifter i afseende å stiftandet af, och befrämjandet af uppkomsten af ett öfver hela landet utbredt sparbankssystem — Bg. 206 8 — 96 14 Mars b. 14 Mars b. 11 Mars b. 7 Mars Spetsamossen, om försäljning af komministerbostället Hof Dalbogården tillhörig andel i. 24 4 i 47 — b. 25 Febr. b. 25 Febr. b. 25 Febr. b. 28 Febr. 48 21 Spetsbergen, om anslag dels till betäckande af brist i räkenskapen öfver expeditionen till, . dels till fortsättning af rekognosceringsarbeten med afseende på utförbarheten af en gradmätning på lil 4 i 138 b. 1 Aug. b. 1 Aug. g. 1 Aug. b. 5 Aug. 117 21 Spetälska, om ett hospital för, se Hospital. Register öfv. Bih. t. R. St. S‘ ä 2. ^ s. n> 'tJ *§. r* rEL 2 rr: a> a s N:o N:0 Spinhusafgiften, om upphörande af, se Raspoch Spinhusafgiften. Språk, om ändring i Läroverksstadgan i fråga om lärjunges befrielse från läsning al klassiska, se Undervisning. Spånkista, angående sågverksegares skyldighet att hålla, se Fiskeristadga. Sqvadron, angående bestämmande till eftermiddagen af tiden för dess eller kompanis samling å Söneller helgedag — P. 9 Sqvadrons-hästläkare, se Hästlä- kare. Stad, angående dess förening med landsbygden till gemensamma samhälligheter, se Landsbygd. Stadetullen, om upphörande af 38 » angående bidrag från Handelsoch Sjöfartsfonden till aflösning af 97 Stallmästaregården, angående upplåtelse åt Stockholms stad af en del utaf, se Stcokholms stad.
V i afkorta Jästiden i dag m e d en i detta bedröfliga timme, så får fröken g o d tid på sig före middagen hittats af trädgårdsmästaren skick? » att hjälpa till m e d bakningen, t y kokerskan har K a p t e n Oarling såg sig o m k r i n g i kretsen o c h andra bestyr. » — v a r det blott af en slump — m e n hans blick Nu hade j a g beräknat, att innan d e främmande stannade till sist på mig. k o m m o, hinna kanta o m min rödbruna klädning, s o m Äfven majorskan spände sina hvassa bruna ögon var sönder neromkring, o c h såg kanske därför ej i mig, o c h under elden af detta dubbla batteri måste så glad ut, m e n lofvade d o c k att göra mitt bästa. M e n under det j a g sydde, gingo intresserad af det fallande regnet. Jag b a d höfligt o m ursäkt, men fröken fick ta sin kjol m e d sig samt gå u p p på sitt r u m för om m i n brottslighet. att tänka öfver sin förseelse samt bada sina ögon » Jag anhåller att hädanefter få ha mitt biblioi tvättfatet. tek i fred, » sade kaptenen, » eller, i sådant fall att någon önskar låna e n b o k därifrån, jag får utlämna H v a d hjälper det, mamma, att d u så ofta i dina bref förmanar m i g att hafva tankarne m e d m i g — den själf, t y jag för alltid förteckning öfver d e b ö c - ker j a g lånar ut eller själf erhåller till låns o c h jag blir dock alltid din oförbätterliga, m e n också kan inte m e d d e n slapphet, s o m vanligen råder vid bedröfvade dylika transaktioner. » Eva. Gjorde j a g rätt i att icke förråda Gertrud?
Men hvad angår Danmark, som till dess numera begränsade område är i nästan alla nyss antydda hänseenden så nära beslägtadt med de begge öfriga Skandinaviska rikena och af gammalt underhållit en så nära och oafbruten förbindelse åtminstone med den sydliga delen af Sverige, samt ända in i seduaste tid varit med Norge i politiskt hänseende förenadt, hvilket allt är egnadt på en gång att framkalla önskan och underlätta möjligheten dessa länder emellan att bereda likställighet åt deras innebyggare i afseende på rätt att i frihet idka hvar sitt yrke der han finner det förmånligast; så, enär bekant är, att underhandlingar i detta ämne, på sätt motionärerne omförmäla, helt nyligen egt rum emellan Danska och Svenska Regeringarne, och att anledningen dertill, att Danska Regeringens framställningar icke för närvarande kunnat bifallas, efter hvad i Sveriges officiela tidning blifvit tillkännagifvet, varit den, att berörda framställningar åsyftat större friheter, än som ännu blifvit medgifna Norrmännen, framför hvilka alltså ett företräde skulle genom bifall till de Danska förslagen lemnats en nation, som ej vore med vår egen så nära förbunden som den Norska, anser Utskottet angeläget vara, att Rikets Ständer gifva Kongl. Maj:t tillkänna, det Rikets Ständer i sjelfva saken äro benägna för ett tillmötesgående af detta vårt närmaste grannlands önskningar, men öfverlemna åt Kongl. Maj:t att bestämma sättet, såväl som tiden när sådant kan lämpligast ske. Att åter, på sätt Herr von Koch föreslagit, inleda underhandlingar för att afsluta traktater med alla främmande nationer rörande ömsesidig näringsfrihet, torde icke lämpligen af Rikets Ständer kunna begäras af Regeringen, hvilken bör antagas icke allenast vara bäst i tillfälle att bedöma, när i hvarje särskildt fall rätta ögon blicket är inre för öppnande af dylika underhandlingar med en främmande magt, utan äfven icke underlåta ätt det begagna.