Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1840, utan kända arfvingar, aflidit, ett belopp af 2,724 r:dr 31 sk. 1 r:st banko blifvit afsatt för hans okända arfvingar, hvilka likväl, oaktadt å dem i behörig ordning utfärdad kallelse, underlåtit att inom behörig tid göra sina arfsanspråk gällande, samt Stockholms stads af sådan anledning väckta påstående, det berörda medel måtte såsom dana-arf staden tillerkännas, blifvit genom Svea Hofrätts den 25 April 1845 meddelade, af E. K. M. under den 2 Juli 1846 fastställda, dom underkändt; har Ekelunds enka, Eva Christina Engberg, uti en till E. K. M. in gifven skrift, underdånigst anhållit, att, som hinder för medlens utbekommande af sökanden motte, derigenom att den utaf hennes man i lifstiden upprättade testamentshandling, hvarpå hon velat grunda sin rätt till mannens qvarlåtenskap, hvarken vore i laglig form affattad eller blifvit inom i lag foreskrifven tid efter mannens död vid domstol företedd, E. K. M., med afseende å de för sökanden förekommande ömande omständigheter, i nåder täcktes, derest ifrågavarande, såsom ett kronan tillkommande dana-arf ansedde 2,724 r:dr 31 sk. 1 r:st, jemte ränta, icke kunde sökanden omedelbarligen tillerkännas, vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom kronans rätt till samma medel, tillika med derå upplupen och upplöpande ränta, måtte varda å henne öfverlåten. I anledning af hvad sålunda förekommit och med afseende dels ä collegascholae
Hans afgud, den ”stora” Allmänheten, hade glömt honom; och troligtvis kände han sin döende förmåga vara en af dessa otaliga citroner, dem dess njutningslust utkrammar och bortkastar. Han straffades – icke derför, att han ofta hade uppvaktat med uselheter; utan derför, att han icke framkom med nya. Schröderheim. Då denne Gustaf III:s ryktbare gunstling (eller fastmera vän) här ställes i sista rummet: sker det af intet annat skäl, än att han sjelf – såsom litteratör – ansåg sig blott för en vitter dilettant, eller oberättigad att räknas bland egentliga författares antal. Och likväl var det endast hans statsmannalif, som hindrade honom, att i sitt tidehvarfs vitterhet, och särdeles på Lustspelets fält, blifva en af dess utmärktaste och troligen äfven fruktsammaste idkare. Jag instämmer till och med helt i det omdöme, hvarmed hans efterträdare i Svenska Akademien yttrar: ”Hade tidens tillräcklighet hos honom kunnat svara mot snillets, så skulle Svenska Scenen i honom hafva funnit den store komiske författare hon ännu saknar”. Längesedan skildrad af flera, – särdeles i Svenska Akademien af Blom samt i Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien af Adlerbeth, – har denne (med alla sina svagheter) lika älskvärde som beklagansvärde man blifvit i våra dagar af tvenne förtjenstfulla biographer ånyo tecknad: med mycken utförlighet, och mycken hårdhet, af Wieselgren i fjortonde bandet af Palmblads ”Biographiska Lexikon”; med större korthet, och större billighet, i Inledningen till den Hädangångnes nyligen utgifna ”Anteckningar till Konung Gustaf III:s Historia”; memoirer, i hvilka han föröfrigt sjelf, både med och utan sin vetskap, har målat sig med klaraste åskådlighet 235. Frestelsen är stor, att försöka en ny behandling af ett bland de för lefvernesbeskrifning angenämaste, sorgligaste och lärorikaste ämnen; men då bristande utrymme tvingar mig emotstå den, finner jag mig lycklig att kunna hänvisa till så ymniga och lätt tillgängliga källor.
På maten tänktes ej mycket men hembrännvinet, som det fanns godt om, togo de allt en klunk af emellanåt. Jäntorna började pusta och oja sig fram på morgonsidan, och så sattes kaffepannan på. Det smakade något te’ bra, kan en förstå, efter slikt arbete. Mest hela tiden, som Erik suttit där och spelat, hade han följt Lena med ögonen, men hon såg inte ens åt honom, mer än då hon helsade. Och som vanligt voro pojkarne om henne som fiskar kring ett bete. Det var då förstås ingenting att undra på heller. Hon var täckelig att se på, högrest som hon var och kraftig till byggnaden, med ett käckt ansikte, där ögonen ibland lyste som solsken och ibland gäckade i kapp med munnen. Erik tyckte dock, att, när hon satt och grundade öfver något ja, som den gången han spelte i somras då var hon allra likast. Värst efter henne var Karl Jons Petter. Han var visserligen rödhårig och skelögd, och när han tittade på Lena, for ena ögat åt spiseln och det andra åt gästgifvarens Emma eller hvem som satt i vägen för’et. Men se far hans hade ett stort, välskött hemman med ägorna intill Sörgårdens. Han såg som säker ut också, och Erik kände en stockning i bröstet, hvar gång han dansade ut med Lena och konstrade och gjorde fukter för henne. Sedan kaffet var drucket, gingo de under stoj och lek så’nt rår en alltid med för att sofva ett slag. De, som voro hemma i byn, gingo till sitt. De inbjudna bodde inne lite hvarstans, och spelmännen lågo i lekstugan. Vid tiotiden efter morgonsysslorna skulle man mötas igen och så var det att fortsätta. Till en början gick det då lugnare till, och mest gjordes danslekar så länge dagsljuset varade. För en stund fick Erik lägga bort fiolen och vara med. Han tog då mod till sig och bjöd upp Lena till en danslek. Men många ord blefvo inte sagda mellan dem, fastän Lena nog såg ut att vilja skämta som vanligt. Sedan det varit deras tur att dansa ut, tog Erik utan att rätt veta hvad han gjorde fast i handen hennes och höll den så hårdt, att hon måste rycka till för att komma lös. Men efter det såg
Om ett sådant förslag till Ridd.Utsk. öfverlemnas, tillhör det Utsk. att sjelfmant inkomma med betänk, öfver de förändringar, hvilka i anledn. deraf för R. o. Ad. äro nödvändiga ; och hvad för öfrigt beträffar sättet för sådana förändringar i R. o. Ad:s representation, sä finner jag icke något annat i grundlagen utstakadt än det som Frih. Raab redan har anfört, nemi. att, om förslag till bestämda förändringar in pleno väckas, så skola de remitteras tili Ridd.Utsk.; men dä Hr Brakel i sin motion endast har tillkännagifvit en önskan i allmänhet att fä förändring, men icke några bestämda grunder för denna förändring, sä anser jag alt motionen i sitt närvar, skick icke bör lill Utsk. remitteras. Hr Weidenhjelm, Ernst Au g.: Så vidt jag af äldre riksdagsmän kunnat inhemta, har vid föregrde riksdagar tillgått pä samma sätt, som jag af erfarenhet funnit vid denna, nemi. att motionärer npträdl, såväl inom detta Ständ som inom de andra och fästat R. St:s npmärksamhet på behöfliga förändringar i gällande lagar eller behofvel af ny lagstiftning, utan alt dessa motionärer ansett erforderligt eller någongång ens med deras förmåga förenligt att utarbeta något fullständigt förslag i afseende på de bristfälligheler sorn de påpekat. Jag har föreställt mig, att delta bruk härled! sig derifrån, alt. om motionärer framlagt bestämda förslager och dessa blifvit till Utsk. remitterade, Utsk. då ansett sig bundet inom gränsen af de ord, i hvilka detta förslag varit författadt, och att vid sådant förhållande Utsk., oaktadt den antydda förändringen varit uppenbar, likväl ofta, i följd af felaktigheter i redaktm, sett sig föranlåtet lemna motionärens förslag utan afseende, hvarigenom flere behöflige förbättringar under längre lid blifvit till landels skada fördröjde. Hr Brakel har följt denna praxis, hvilken numera vunnit häfd, och rättvisan fordrar, att han får tillgodonjuta samma förmån i af - Den 4 Januari.
Utskottet erkänner, att en förbättrad brottmåls-lag-sliftning i vårt land är af den mest bjudande nödvändighet påkallad, och att de för detta vigtiga ändamål behöflige åtgärder höra företrädesvis ligga lagstiftande magten om hjertat. Hvad som härvid förnämligast måste tagas i betragtande, är sjelfva systemet för de straff, som skola införas i stället för de uti nu gällande Lag stadgade, om hvilkas ändamålsvidrighet dagliga erfarenheten vittnar. Den straff-theori, som uti det nya Criminal-lag-förslaget blifvit tilllämpad, har, för de allmännast förekommande brotten, antagit det så kallade penitentiär-systemet, eller att, jemte frihetens förlust, ålägga gröfre förbrytare enslighet, tystnad och arbete. Genom ovedersägliga facta är ådagalagdt, att straffets ändamål, både de mera omedelbara och de högre, under detta system, närmare och bättre kunnat ernås, än man tillförne vågat hoppas. Att detta system för svårare bestraffningar mätte varda i vårt land antaget, är således högligen att önska. Om sättet för dess handliafvande äro dock tankarne delade. Detta system har nemligen i verkställigheten skiljt sig i två, från hvarandra något ofvikande, methoder. Den ena methoden, efter det fängelse i Staten New-York, der den först fullständigt infördes, kallad den Aubumskctj stadgar för den fångne arbete i förening med andra fångar och under ovilkorlig tystnad, men afsöndraT endast under natthvilan fången i enskildt förvaringsrum. Enligt den andra methoden, som likaledes efter den ort, der den egentligen blifvit utbildad, kallas den Philadelphiska eller Pensjlvaniska, hålles den fångne, för hela strafftiden, strängt afsöndrad i serskildt rum, tillräckligen stort att tillåta honom der sysselsätta sig med arbete, hvartill han dock ej tvingas. LagComiteen har, uti förslaget till Strafif-balk, tillämpat det Auburnska systemet med några få modificationer.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt besluta, alt räntan å odlingslån borde, hädanefter såsom hitintills, beräknas endast till 2 procent årligen efter den method, som vidare genom det reglementariska kommer att bestämmas. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Boije: Jag begär votering derföre, att jag tyckte det ja och nej vägde lika; men jag gör det ogerna, och anhåller att Eders Excellence täcktes förnya den sista propositionen, då ett bestämdare resultat torde vinnas, i hvilket fall jag afstår från voteringen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken förnyade de af honom nyss framställde tvenne propositioner; men de blefvo båda åter med Ja och Nej hesvarade. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken förklarade, det han af Ridderskapets och Adelns svar icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Friherre Boije: Då ser jag mig olyckligtvis nödsakad, att förnya min anhållan om votering. Den 2.7 November. 123 Hans Excellence Herr Grefven och 7and.lM.ar ringsproposition Den, som bifaller, att på sätt BancoUtskottet tillstyrkt, räntan å odlingslån må beräknas till 3 procent årligen, efter den method, som vidare genom det reglementariska kommer att bestämmas, voterar Ja 5 Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses räntan å odlingslån böra, hädanefter såsom hittills, beräknas endast till 2 procent årligen efter den method, sorn vidare genom det reglementariska kommer att bestämmas. Hvilken Voterings-proposition af Bidderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs, Voteringen börjades klockan ett qvart till 12 f. m., och befunnos vid dess slut klockan 12 på dagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, röster^ ne hafva utfallit, som följer: Ja — 34. Nej — 68.
Stad, och dels falla uti monopolisters händer; och att, dä gränsen imellan Norrige ?. eria sidan samt endast Bohus-Lärt, Dalsland och Vermeland, a den andra, utgjorde en sträcka af närmare 40 mil, som kunde nästan på' alla ställen , åtmindstone vintertiden, obemärkt öfverfaras, skulle några på 2 ä 3 mils afstånd från hvarandra uppresta Tullstugor finnas vara mycket otillräckliga till förekommande af Lurendrägeri och förbudna varors införande fran Norrige till Sverige, deremot af en vis Regering lärer vidtagas sådana Författningar, att all befarad mindskning i Kronans inkomster skulle genom dem och deras stränga handhafvande säkrare förekotnmas, än som hittills skedt och kunde ske , genom GränseTullarna, heldst om allt bruk och nyttjande af vissa öfverfiöds varor tillika blefve förbudet. 2:0 Af Riksdags-Fullmägtiga Bryngel Ericsson och Jan Andersson frän Dalsland samt Eric Svensson från Bohus-Län, med hvilka Allrno. gens Fullmägtige från Carlstads Län sig förenat, att som för Allmogen uti de på Dalsland och Den s Juli. 607 och i Bohus-Län närmast Norrska gränsen belägna Härader, vägen till Staden Fredrichshall i Norrige vore kortare, än till någon Svensk Stad, och det genom Norriges förening med Sverige förmodades, att handeln bägge Rikena imellan skulle blifva obehindrad, så önskade desse Fullmägtige att, till vinnande af en förmonligare afsättning af deras orts produeter, de å Gränsen inrättade Tullar måtte varda afskaffade. 3:0 Af Herr Grosshandlanden Fr.
inte salong hör till dessa musiktillställningar, som på för att d u satte v ä r d e d ä r p å eller visade dig grund af programmets omväxling och ' de framstående förmågor, som medverka, alltid draga särdeles vänligt s t ä m d m o t J o h n. j a g nämn e r det endast därför, att h u r mycket missfullt hus. Och så blir nog fallet äfven nu. J a g gladde som vanligt långfredagen i Östermalms kyrka. » Tant, » sade j a g kort. » » Käraste Ella. J o h n? ville göra mitt lif lugnt o c h sorgfritt. Det finns ingen egennytta h o s honom. » Men kanske. k a n s k e ä r inte allt för sent, » tillade j a g, hänförd af ett h o p p, som blixtlik! träffat mig. » I affon g å r j u snälltåg. v i. tant och jag följa efter h o n o m. före b å t e n s afgång inträffa vi och. v ä n t a. B e - tänk hvad d e t vill säga att försaka en frams t å e n d e, rent af lysande ställning. s a n n a mina ord. Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. dylikt förO e h dessK. A. Nydahl &amp; C:o Stockholm, 2 Stnrcplan 2 Kiksoch Allm. telefon. utom. m a n k o m m e r, lindrigast sagdt, att kalla det dårhusmässigt. låt oss skynda! » » Och du tror då, att j a g skall följa dig? R e s. om något så oerhördt verkligen faller dig in.
Hwad summan i det högsta mä kunna blifwa, som Riksens Stander finna lämpeligt at enligt Regerings-Formen fastställa, sedan Statsutskottet granskat och upgifwit behofwen, för at af Bewillnings - Utskottet re-parteras, ar et ämne af stor wigt, emedan misstag deri kunna leda til swära följder, och det icke är latt at leta sig fram til medelwägen, hwilken i detta fall är alltid den säkraste. Det skulle wäl synas kunna tjena til nyttig uplysning i denna delen at granska, sä wäl beloppet per medium a^ Riksens Ständers Bevillning, sedan den utgått i Specie eller Bankomynt, som den för realisation päbudne och til hälften instäldte Förmogenhets-afgift, samt den förledit ar werkeligen upburne Krigsgärden, hwad mer eller mindre betungangande werkan desse särskilte beffattningar haft pä Rikets näringar. Men Rikets omständigheter wid desse beskattningars särffckdte Epoguer, jamnförde med nu warande, äro sä olika, at re - 4g6 Den 26 äIulir. sultatet af denna granskning icke kan gifwa en saker mättstock, hwarefter den nu ifrägawarande extraordinaire beskattningen för fem är eller til nasta Riksdag, kunde bestämmas.
Dä Banco-Utskottet hälst önskat, akt B>ui» quen ej skulle nödgas äga någon andel i Canal af» kastningen, har Dek, wid berviljandec af de öfrige ZOo,OLO R:dr., äfwcn trott sig böra fästa det förbehåll, att för dem, pä samma sätt, som för ds i föcegäende punkt nämnde §20,000 R:dr., Z PrsCenkS ränta as Bolaget mätte erläggas. Desie 500,020 R:dr, komma dock ej art utbetalas förr, än Canal arbetet börjas, och ej fortare, än Bolagets inrättade Discont, inbetalningen fordrar. 7:0 För detze Län-biträdens äterbekommande, har Baneo-Uftkottet trott sig böra förestå följande wilkor: Detze af Banqnen till Canal-Werket qifne För, skott, beräknas, såsom förbemäldt är, till z ProCentS Ränta, intill desi Canal arbetet bliswit färdigt, dä Banco-Utskottet anser Discont - inrättningen böra uphöra. Derefter äge Bolaget i fall det ej förut skulle finna sig i tillstånd att dem återbetala, frihet att dem ännu i 6 är behälla, emot erläggande af 4 Pro» CenlS ränta; dock böra ester högst 21 ars förlopp, detze För - Dm i December. 12; Förskott, till hela Summan af 800,200 R:dr., wara til! Banquen ärerbetalde. Någre Ledamöter, sa wäl tvid mälctS afgöran, de, som ytterligare tvid Expeditionens justering, yltrade sarffilde meningar, bliswa, ester gjordt förbehåll, härhos bifogade. Det ena och andra, öswerlämnas wördsammeligen till de Nespective Standens uplyste vmprösniug. Är och dag som förr fkrifwit stär. Ester Befallning XI. blelsinZius. Till Protocollet den 25 Nowember 1329.
Jag undrar just, hur den annorlunda sktille kunna bli, då man först rifver en hel mängd små bål i dess skinn och så sätter in den i en af våra brännheta jernspiselugnar utan något skydd emot värmen. Det är ett ädelt djur och måste behandlas vida varsammare. När kalkonen är plockad, öppnas den försigtigt. Snitten göras på längden och ej större, än hvad nödvändigt behöfves för att få kalkonens inre och kräfva tömda och rena. När den är öppnad, sköljes den. Aftonen innan den skall användas, lägges den i kallt vatten, och detta förnyas följande morgon. Ett par timmar före stekningen tages den upp ur vattnet och torkas omsorgsfullt både utan och innan. En kalkon kan fyllas med åtskilliga saker såsom tryffel, kastanjer, köttfärs och franskt bröd. Begagnas fyllningen endast för att gifva djuret vackrare form, användes franskt bröd, som försigtigt tages ut igen före anrättningen. Formen har dock alltid vunnit deraf. De franska bröden blötas i mjölk, inströs med litet ingefära och brukas till en deg. Innan kräfvan ifylles, tätas dess nedra öppning med torrt franskt bröd, och när degen är ifyld, täckes kräfvan väl igen. Till stekningen af en kalkon åtgå allt efter djurets storlek 2J å 3 timmar. I en varm stekpanna lägges till en större kalkon vid pass | " 8 smör. När detta är smält, icke brynt, lägges kalkonen deri med ryggen nedåt och sättes i ugnen, som till en början ej får vara för varm. Litet salt löses uppi en kopp varmt vatten, och med en tesked öser man häraf öfver djuret 2 — 3 gånger under loppet af 10 minuters tid. Man har emellertid smort 1 eller, om nödigt, 2 stora stycken hvitt papper med ett lager af smör som till smörgås, och bärmed täckes nu hela kalkonen s bröst och sidor. Detta skall likt ett täcke skydda köttet mot den starka hettan och hindra saften att fördunsta. Ugnens värme kan nu så småningom ökas till vanlig höjd, och blir papperet härunder för brunt, kan man täcka det med ännu ett papper; detta smörjes icke. Blir af ett missöde papperet förbrändt, får man ersätta det med ett nytt, men detta behöfver icke inträffa.
Pä Högloft. Ridd. och Ndclns Ledamöters wägnar Lires kleming. Pä Wälloft. Borgare.Ltänd. Ledamöters wägnar Lokmidt. Lades pä 'Bordei - Pä Hbgw. Preste-KtZnd. Ledamöters wägnar lii. Weidman. Pä Hederw. Bonde-Ztänd. Ledamöters wägnar Anders Cliston. dl. krodoiius. Up - 7OO Den l4 Zebruarii' Uplästes ett ifrån Stats. Utffotter inlemna: sä lydande: Wördfamr Memorial! Ali det Hägwördige Preste-Ständet har en Ledamot yttrat den önskan, att Srats-Urffotrer, wid fraga om Pensions-Sta-en, wille i sitt förstag upgifwa aila gamla kjenlige Reglementen eller ock föresiä nya som kunde as R ksens Ständer stadgas, -ill iagttagande as wederbörande wid pensions - förslager; och wid ömmande det närwarande, sä hemsta les, vin icke de, som till äswe»tyrs i sine munrre är innehafwa pensioner, kunde till tjenstgörande esrer sine yrken, wärdicchet och fficklighet anmändas lill lindring för Surén, och att befallning derom till wederbörande Embetsman matte afgä, art wid vacancer fädant obserwera. Slals-Utssolkets förra Bcränfande utreder omständelioen beskaffenheten as de nu gällande pensionsförsatmingar, sä a t i den delen icke är någor widare art tillägga; Men dä den ivärda Ledamoten synes besira, att pä denne Peri ons-Stat möjeligen kunde bcsi nas soldane, sorn i sine munlre är stadde, ägde bade hllsa och i ras er -ill tjenstgöring och således arv oberättigade till pension; Sä har U-stotter trott sig böra lemna 'en närmare uplysning om förhällandet. Ingen Förfarrning ger en Civil Embersoch ?
Kunnande inga andra Qvarnar under Egendoms, värdet innefattas, än de, som under gårdens skattläggning äro uttryckligen begripne. 21 Morn. Åbyggnader å landet, som blifvit eller blifva brandforsskrade., böra väl icke särskildt, efter Brandförsäkringffjurnmans belopp, till Bevillning anses, men skola dock, i sammanhang med den Egendom, hvartill de höra, förtjena skäligt afseende, i den mån en emot förlust af eldsvåda tryggad Egendom eger ett större värde;, hvaremot Brandförsäkring å hus, hvilka på mindre lågenheter eller iustställen blifvit uppförde, och deraf utgöra egenteliga värdet, bör lända rill hufvudsaklig ledning. 2 2 Mom. Vid den uppskattning af Fastigheter, sorn, efter de nu stadgade grunder, först anställes, åligger det BeredningsCommittéerne, att, med hänsigt till det förhållande flir hvarje Eän, sopa särskildt bifogade Tabell utmärker, lika noggrannt, som allvarligt, utreda de orsaker, hvilka i vissa orter, mera än i de öfriga åstadkommit nedsättning i F astighets-vä niet, och med lika sorgfällighet tillse, att i den mån dessa orsaker upphört, eller i öfrigt icke instämma med de här förut antagne grundsatser, detta värde tnå återföras till dess rätta och sannskyldiga belopp, så att alia Medborgare i Samhället draga lika bördor å deras Egendom, och den ena icke mer än den andre derifrån undanhållas. Varande det Committéen obetaget, att så val vid denna uppskattning, hvilken i öfrigt blifver gällande för år BevillningsUtskottets Eetänkanden. 71 3 3824 och de påföljande arén, intill slutet af år 18-i 8, så vida inom denna tid ej Urtima Riksdag infaller, som vid de deremellan årligen anställande sammanträden, jemnka Egendomsvärdet till den närmaste inbördes likhet, som kan tillvägabringas, och således detsamma för särskilde egendomar, dels höja, dels nedsätta; men ingalunda må detta verkställas genom ett allmänt och obestämdt omdöme, eller under proportionerliga andelen af den Summa, hvilken såsom den minsta för hvarje
Hon kom för att, såsom hon ganska deltagande yttrade, efterhöra huru herrskapet nu ärnade ställa sig. ”Ställa oss – min gud, min gud, vi ha icke tänkt på att ställa någonting!” utbrast fru Emerentia med illa återhållen förskräckelse. ”Det var på Regine Sofie – gud välsigne och löne henne för all hennes godhet – som vi stackare leto.” ”Ja, men då hon nu är borta, får väl herrskapet ändå ta något beslut!” ”Kanske”, stammade Blenda, ”är meningen att vi skola flytta med detsamma?” ”Åh nej, bevars – vi ha ju ännu en månad till flyttningstiden, och till dess må herrskapet gerna behålla rummet. Men vid den tiden blir hela huset uthyrdt och kanske äfven snart såldt – det kommer dock an på hvad öfverenskommelse bröderna göra, när Johan hinner hem.” ”En månad” – återtog fru Emerentia med nyvaknadt hopp – ”ha vi så lång tid på oss, så blir nog råd, fastän jag just icke för ögonblicket ser något.” ”Om herrskapet blott icke toge det illa, så skulle jag gerna, och efter bästa samvete ge ett råd – och det rådet är äfven Patriks.” ”Kära hjertandes nämn det – jag följer det genast, om det är godt.” ”Åtminstone”, svarade Henriette, icke utan ett visst eftertryck på tonen, ”är det lätt att inse att det är det klokaste, ja till och med kanske det enda verkställbara. Med undrande och forskande blickar betraktade våra stackars fruntimmer den, som så bestämdt och med så mycken tillförsigt åtog sig att leda deras öde. ”Jag anser att herrskapet bör ” ”Hvad böra vi?” ”Återflytta till er egen ort!” Helt bestörta, voro våra damer för ett ögonblick ur stånd till något svar. ”Der man är känd”, fortfor Henriette, uppmuntrad af denna tystnad, ”der man har lefvat i många år, är det naturligtvis vida lättare att ta sig fram än i en stor främmande stad. Och jag får tillägga att resan kommer att ske på vår bekostnad, och att vi nog skola plocka ihop något smått efter salig svärmor.”