Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till undvikande likväl af den förvillelse och oredighet, sem skulle uppkomma vid Bihangets utdelning arktals till Pre - 12 ExpeditionS-UtsÅotlets Memorial. Prenumeranterne i händelse de till gtdra, 3:dje» 4;de, 5:te, 6:te och 7-de Samlingarne hörande Bihang af Ståndens Protokolls-Utdrag och Skrifvelser trycktes uti serskilda arkföljder och afdelningar, anser Utskottet nödvändigt, atf med tryckningen af dessa Bihang furdröjes intill Riksdagens slut, på det de må kunna intagas i samma följd af ark, som de deremot svarande Betankanden, hvilkas tryckning fortgår under Riksdagens lopp och hvilkas mängd och arktal ej förr än vid slutet kunna bestämmas; Och Utskottet förmodar, att ett sådant uppehåll icke medförer någon betydlig olägenhet, då utan tvifvel under sjelfva Riksdagen tillgängligheten af Utskottens Betankanden för Riksens Ständers Ledamöter är mest vigtig och öfrige Prenumeianter lära tillfredsställas i sin väntan om de kort derefter af de omnämnda Billingen undfå del. I händelse Riksens Högloft. Ständer behaga fastställa hvad Expeditions-Utskottet sålunda föreslagit, lära Riksens Ständer täckas föreskrifva samtliga sina Utskott, att i samma stund och ej sednare, som deras Betankanden ingå till Riks-Stånden, jemväl meddela dem Expeditions-Utskottet till tryckningens besörjande och i en nummerföljd för hvarje Utskott ifrån Riksdagens början, äfvensom Expeditions-Utskottet skulle önska, att hvarje Resp. RiksStåndens Protokolls-Utdrag, som innefattar Beslut, mätte före afsändandet förses med den nummer, det i ämnet föregångna Betänkande äger Expeditions-Utskotteis Memorial. 13 eger. Feif öfrigt utbeder sig Ijtskottet att, sa skyndsamt sig möjligen göra låter, få emottaga Biksens Högloft.
Printzensköld, uti ett särskildt, till Utskottet remitteradt anförande, erinrat, hurusom Rikets Ständer, med godkännande af Stats-Utskottets uti 25:te punkten af Utlåtande^ N:o 84 gjorda hemställan, medgifvit, att i öfverensstämmelse med hvad för civile embetsoch tjenstemän blifvit beslutadt, den förmån skulle tillgp.dokomma einbetsoch tjenstemännen vid alla till 4:de Hufvud-titeln hörande embetsverk, korpser och stater, att vid sjukdomsförfall, som fortfar utöfver tvänne månader, löneafdraget må, när särdeles bevekande omständigheter äro för handen, kunna antingen nedsättas eller helt och hållet eftergifva»; och då intet skäl syntes förefinnas, hvarföre Flottans civile embetsoch tjenstemän skulle tran en dylik förmån uteslutas, har Herr Printzensköld homstäldt, det Stats-Utskottet, i sammanhang med sitt blifvande yttrande i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i åtskilliga punkter af 5:te Hufvud-titeln, måtte göra en sådan framställning, hvarigenom Rikets Ständer blefve i tillfälle att till Flottans civile embetsoch tjenstemän utsträcka det stadgande, som Rikets Ständer angående löneafdragen för såväl civilstatens som arméens embetsoch tjenstemän redan meddelat.
St. ville hos K. M. i und. anhålla, det vederb. mätte fä sig i nåder anbefaldt att tillse, det de hos pastorer och kyrkovärdar inneslående conlanla behållningar af kyrkomedel må inskränkas till det i högstberörde K. instruelion af d. 12 April 1815 stadgade maximum af 50 r:dr, derest ej, i följd af snart föreslående utbetalningar, undantag i delta hänseende linnes oundgängligen nödigt; äfvensom att kyrkornas disponible tillgångar varda, så framt sig göra låter, förräntade, dock under iakttagande, att för lånens infriande ställes fullgod säkerhet;” och i 103 §: ”alt R. St. ville bos K. M. i und. begära nådig föreskrift till Konungens Bcf:h:de i Hallands oell Blekinge län, att lands-contoren i desse län, på sätt af lands-contoren i Malmöhus, Christianstads samt Götheborgs oell Bohus län hittills iaktagits, till K. Kammar-rätten insända summariska extract öfver samtliga kyrkornes inom förslberörde 2:ne län inkomster och utgifter samt fordringar och skulder”, samt slutligen i 104 §: ”att R. St. ville hos K. M. i und. anhålla om nåd. befallning till vederbör, att tillse, det nämnde fordringar, efter verkställd utredning, må varda lill betalning eller afskrifning befordrade.” Jag måste säga, att det är rätt märkvärdigt, att StatsUtsk. i denna 101 § tillstyrker befrielse för Revisorerne att granska kyrkornas i Riket räkenskaper och sedermera i följande §§ kommer med tillstyrkanden, att hos K. M. begära nåd. föreskrifter i afseende på samma kyrko-räkenskaper. Detta är i sanning ett sällsamt sätt att förfara med behöflighetcu af desse räkenskaper. Jag anhåller om afslag, icke alle - Den 27 November e. m. nast å den 101 §, utan äfven å de 3:ne derpaföljande ; de kunna följas åt allesammans. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Om ordet parodi är på något användbart, så är det i sanning med afseende på delta betänk.
Om derjemte tjenstehjonet ägde tilständ, ak pä hwiikcn tid af äret som hälst upsäga sin tjenst, men icke desto mindre wo» re pliktigt at deruti til ärets stut förblifwa samt tillika hade rättighet at inom 8 dagar affordra sin Orloss-sidel: om hwarje husbonde ägde tilständ ak städja tjenstefolk när han behagade, och tjenstcbjonet när det en gäng tagit städsel, icke mer finge äterbära densamma, utan wore skyldigt, at inom hkgst 14 dagar aflemna sin Orlofssedel, sä häller jag före at hjelpcmcdlct i det närmaste wore gifwik. Men som et illistigt tjenstehjon skulle kunna upssnna den utwäg, at sedan det upsagt tjcnsten och erhällit OrlofS-sedcln, L flere mänadcr bchälla densamma och begagna sig af mellantiden för at stegra wilkoret, dä större olägenheter än nu skulle upkomma, när detta missbruk blefwe kändt och allmänt wedertaqit, sä kan delta äfwen förekommas, om tjcnstehjonet blifwcr förbudit at behälla sm under loppet af be io fbrste mänadrrne af äet, eller e» mellan den 1 ^unii och 29 ^piii uttagne Orlofs-sedel, längre än 14 dagar efter uttag» ings-äcuo. Let tjenste, hjon, som inom dessa 14 dagar icke tagit tjenst och til nya husbonden aflämnat OrlofS-sedcln, kunde fällas första gängen til z R:d. i5 ss böter, angifwarcns ensak, och andra gängen mansperson förfallen til z ärS krigstjenst ivid närmast belägne Lnrnirons spexen,ente, som til angis, waren har at utbetala < R:d. samt qwiuspcrson fbrsän, baS til Tukthus pä et ärs tid.
S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets-Utlå tanden: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Ut skottetfUt låtande N:o 205. 3 tet trott sig böra föreslå en förändring i grunden för bestämmandet af låneunderstödets belopp sålunda, att detsamma icke får utgöra mer än § af den för jernvägsanläggningen verkligen utgående anläggningskostnaden, med dervid fästadt förbehåll tillika, att lånet icke i något fall får öfverstiga det förut föreslagna beloppet, 1,700,000 R:dr, som motsvarar § af den kostnadssumma den för anläggningen uppgjorda planen upptager. Utom en i följd häraf nödig, här nedan närmare angifven förändring i de uti mom. litt. B. af Utskottets förut afgifna förslag förekommande bestämmelser rörande aktietecknings-summans beräkning, torde jemväl, med antagande af en på nyssnämnda sätt förändrad grund för bestämmande af låneunderstödets belopp, böra, bland vilkoren för lånets utbekommande, intagas föreskrift derom, att innan någon del utaf lånesumman får af bolaget lyftas, och före lyftningen af hvarje särskild låneandel, en i förhållande till låneandelen bestämd proportionerlig inbetalning å aktietecknings-summan skall vara verkställd, för vinnande af erforderlig säkerhet att bolagsmännens tillskott utgår med den på bolaget belöpande tredjedelen af anläggningskostnaden.
Häröfver hörde, hade vederbörande embelsmyndigheter, med vitsordande af sökandens torftiga omständigheter, å berörda ansökning tillstyrkt bifall; och har, på grund af hvad sålunda blifvit upplyst och då de orsaker, som vållat att Märtha Nilsdotter försutit sin arfsrätt efter systern Anna Nilsdoller, hade sin grund i omständigheter, hvilka, i anseende till Märtha Nilsdotters samhällsställning, måste anses ursäktliga, E. K. Maj:t, i betraktande jemväl af sökandens höga ålder och medellösa belägenhet samt det ringa belopp, hvartill ofvannämnde qvarlåtenskap uppginge, i nåder föreslagit, att samma qvarlåtenskap måtte, till förmån för Märtha Nilsdotter, efterskänkas. Rikets Ständer hafva tagit denna nådiga framställning i öfvervägande och, på de af E. K. Majit anförda skäl, funnit godt till densamma lemna bifall; hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc. Stockholm den 14 Mars 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 1863. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den li Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af jord emellan Kronan och Malmö stad. (Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 51.) S. A. K. Uti underdånigt memorial af den 6 November 1860 har, enligt hvad en af E. K. Maj:l den 24 Oktober sistlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition innehåller, E. K. Majtls Befallningshafvande i Malmöhus län till E. K.
Jag tror, att då Utlåtandet N:o 82 redan Den i?) November f. m. 187 en gäng blifvit lågt på bordet, kan det icke en gång till läggas dit i vanlig väg; utan att Ridderskapet och Adeln på förhand, innan målet föredrages, beslutar, att det skall hvila, intilldess myntregleringen blifvit slutligen afgjord, kan Utlåtandet icke ytterligare hvila på bordet. Jag skall utbedja mig, alt Herr RiddarhusSecreteraren ville upplysa, huru detta Utlåtande blifvit af de andra Stånden afgjordt; mig är i detta ögonblick berättadt, att 2 Stånd redan beslutat, det målet skall hvila, intilldess realisationsfrågan blifvit afgjord. Jag vill dock alldeles icke nämna det under någon ansvarighet för uppgiftens riktighet. Herr Munck af Rosenschöld: Jag vill icke upptaga tiden med flere exempel på sambandet mellan lånerörelsen och realisationen. Äfven räntans belopp måste bero af realisationen; ty den bör vara högre, då myntvärdet ej är bestämdt, då långifvaren derigenom risquerar capitalets försämring, men lägre, när man har ett stadgadt och godt mynt. För öfrigt får jag påminna Herr Rosenblad, att Rikets Ständer nu ansett Kongl. Majrts sanction fordras till beslutet om myntbestämningen, och att man således icke kan säga, att realisationen ännu är bestämdt afgjord. Jag får förnya min anhållan, att BancoUtskottets Utlåtande N:o 82 måtte få hvila, intilldess realisations-» frågan blifvit afgjord. £uu 13 November f. na. Herr Tham, Wolrath: Om ett stort misstag blifvit begångit i de andra Ständen, är väl derföre icke sagt, att vi skola begå samma misstag. Man har yrkat, att BancoUlskottets Utlåtande N:o 82 skall hvila, intilldess realisationen blifvit afgjord. Men när är realisationen afgjord? Är det, när Rikets Ständer definitivt afgjort densamma? Eller är det, när Kongl. Maj:t lemnat sin sanction dertill? Eller är det, när vexliugen börjar?
Presidenten Baron Foch, i egenskap af Landshöfding ofver Upsala Lån, i Kgl. Allmänna Magazins -Directionens - Cassa lyftade till Spannmåls upphandling för nämnde Låns behof, men deremot ej förr ån år 1817 upphandlat, ett Spannmålspartie, som i påfördt varde öfversteg det forst uppburne förskottet, endast med ett belopp af 2,162 R:dr 14 sk. 6 rst., samt återstoden af Spannmåls upphandlingen verkståld och till Upsala öfversånd, ej förr ån åren 1818 och 1819, synes det, som större delen af det sednare Förskottet ej varit af nöden, då detsamma uttogs, hvarföre ock, utom det att Utskottet instämmer med Riksens Höglofl. Stånders Revisorer, i hvad som rorer Herr Presidenten Baron Focks förbindelse, att årligen visa redo för de uppburne medlen, anledning utaf ofvannåmnde förhållande dessutom sig företer, att genom efterräkning väcka anspråk på räntas erläggande för den Summa, som under mellantiden, utan att användas till sitt bestämda ändamål, varit af Herr Baron och Presidenten begagnad. Öfver prisberåkningen för den upphandlade Spannmålen, år Stats-Utskottet ej satt i tillfälle, att meddela nå - StatsUt skut le t,'i Betänkanäsn. i 020 got bestämdt yttrande, emedan 1819 års Räkenskaper för Allmänna Magazins-Inråttningen, deribland Herr Presidenten, Baron kocks afgifne redovisning blifvit intagen, ännu icke, efter hvad kändt år, undergått slutelig granskning i Kongl. Kammar-Rätten.
De kostnader, som dessa försök skulle förorsaka, syntes vara fullt rättfärdigade af vigten att i det ifrågavarande hänseendet vinna säkra upplysningar, samt borde, då redan flera jernverk i landet funnes, vid hvilka jernvägs-skenor, om också icke nu genast af den form de på Statens jernvägar begagnade ega, kunde åstadkommas, icke behöfva blifva synnerligen betydliga. — Beträffande lokomotiver och vagnar, axlar och hjul m. m., hörande till den för jernvägarne behöfliga rörliga materialen, syntes val dessa artiklar här i landet böra kunna tillverkas utan högre betalning, än hvad de utländska här kostade; men då erfarenheten visat, att Svenska fabrikanter likväl icke vågat inlåta sig i aftal om leverans af dylika artiklar för Statens jernvägar, med undantag af några lastvagnar, och det vore af vigt att denna för landet i så hög grad passande industri oförtöfvadt måtte uppkomma, ansåge Kollegium sig böra tillstyrka nådigt bifall till Chefens för Statens jernvägs-byggnader gjorda underdåniga hemställan, att ett öfverpris af 10 procent måtte, om så blefve nödigt, til! en början få utbetalas för lokomotiver, hjul m. m, och jemväl för färdiga personoch godsvagnar, hvarom närmare yttrande komme att af Kollegium afgifvas. Då Chefen för Statens jernvägs-byggnader likväl hemställt, att öfverpiiset skulle, såväl för jernvägs-skenor, som för öfrige nu nämnde artiklar, beräknas i procent af det pris, hvartill sådane artiklar vid levererings-tiden noterades i Engelsk hamn, med tillägg af frakt och omkostnader, hade
Fröt. 1S40. 4 Sami. 1 Afd. 2 Bänd. fde Haft. 1 aa Slat.s-Utskottels Utlåtande, iV.-o 213'. äskade anslaget ej beviljas till jettoner, det måtte anslås till andra för Academien erforderliga utgifter, på enahanda sätt, som Utskottet i fråga om Vetenskaps-Academiens nuvarande anslag till jettoner, hemställt; att Academien emedlertid eger grundade anspråk på det ifrågaställa anslaget, enär det ingalunda; skulle utgöra någon ny anvisning, ulan endast ersättning för en förmon, som varit Academien tillerkänd och i långliga tider tillgodonjuten, , men al Rikets Ständer indragen, hvadan ock Ständerne vid i83o års Riksdag erkände Academiens rätt att derföre njuta vederlag, och att Academien icke skäligen, horde plikta för den inträffade mynt-försämringen. Hvad sålunda blifvit anfördt, har dock icke kunnat rubba den af Utskottet förut yttrade åsigt, hvadan och då-härtill kommer, att det förra Utlåtandet är af tvänne Riks-Stånd bifallet, Utskottet samma Utlåtande vidhåller. 2:0 Vitterhets-Historieoch Antiqvitets-Academien.. Denna punkt är bifallen af Rorgare-Ståndet,. men återremitterad från de öfriga Riks-Stånden.
Jag hade ämnat att först yttra mig öfver den 3:dje punkten; men som Hr Lefre'n redan bättre än jag det skulle hafva kunnat, uttalat allt hvad jag velat säga, börjar jag med den 4:de innefattande att ett numera Öfverste-löjtnanten Åkerstein ådömdt suspensionsstraff å 4 månader blifvit med en månad förminskadt med hänsigt till tiden hvarifrån suspensionen skulle taga sin början hvarvid en månads förut erhållen och begagnad permission fått i beräkningen af tiden ingå. Hvad är väl detta för anmärkn.l Från hvilken källa den härflutit med hänsigt till den som henne framställt lemnar jag derhän men då Const.Utsk. uptagit densamma kan jag deri ej finna annat än allt för stor högaktning för domaremakten, en högaktning, den jag visserligen gillar men icke sträcker så långt, ty jag kan icke föreställa mig att annat 336 Den 1 Maj e. m. kan med dom åsyftas, än att det ådömda straffet skall gå i verkställighet och hvad denna sak angår, har den omtalade personen verkligen under bestämda tider afhållils från tjenstgöring jemte förlust af lön för samma tid. Man kan således ej neka det ju icke domen gått i verkställighet. Jag kan icke vid detta tillfälle underlåta alt urtaga äfven en annan anmärkn. eller den, som rörer bemälde Hr Akersleins befordran till Öfversle-löjtnant i armeen, för att visa hvart man kommer, när man så der på fri hand utkastar anmärknings-anledningar. Det lärer vara kändt och ei kändt alt det tillkommer Konungen att till grader iuorn armeen utnämna hvem
Majit aflåten underdånig skrifvelse, bland annat sig utlåtit: ”att Skrå-ordningen och Stånds-reglementena röra näringarne, icke personerne, och äro icke gifne såsom något privilegium för Ståndet, utan till rättelse för alla, som uti handel och näringar ingå. De äro reglementariska stadganden, hvilka det beror af Kongl. Maj:t ensamt förändra eller upphäfva; att Ståndet ansåg sig vid detta tillfälle icke böra underlåta att jemväl framföra den lika undeidåniga anhållan, att de nu gällande reglementen och författningar, rörande handeln och näringar, måtte öfverses, samt så jemkas och föländras, som Kongl. Maj:t i Nåder finner behofvet fordra och en vunnen tillförlitlig erfarenhet om den ena eller andra föreskriftens mer eller mindre lämplighet föranleda; samt att personers fallenhet, skicklighet och flit, mera än åldern, torde vara en rigtig grund för bestämmande af lärotid, och att mindre denna tidslängd, än lärlingens nyssnämnde egenskaper, äro säker borgen för hans vunna framsteg i sitt yrke, så att någon viss allmän lärotid knappast vore användbar, eller skulle, ulan tvång, med näringarne kunna hädanefter bibehållas.” Vid Riksdagen 1823 förklarade E. K. M. i Nådig Skrifvelse: att, ehuru E. K. M. funnit den för Rikets allmänna hushållning vigtigä frågan om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk vara af ekonomisk beskaffenhet och följagtligen beroende endast af E. K. M:s Nådiga pröfning och afgörande, E. K. M. likväl icke velat derom besluta, utan efter föregången öfverläggning med Rikets Ständer, hvarföre ock E. K. M., med tillämpning af Regerings-Formens 89 §., i Nåder för godt funnit till Rikets Stän - Expedilions-Ulskoltels Förslug till lind.
Ehuru det gifves ofantligt mycket arbete inom samhället, som icke nedlägges på jordens odlande utan på tillfredsställande af det kraf på tjenster af allehanda slag, på förfärdigande af lyxartiklar, som hafva efterfrågan, m. m., så kommer ändock den lag för arbetslönen, som här ofvan framstälts, att “ utöfva inflytande äfven på lön för arbete, som den enskilde tager i anspråk. Det är tydligt, att hvar och en söker betala i arbetslön så litet som möjligt. Och då naturkrafterna äro så tagna i beslag, att den obemedlade endast har ytterst litet gifvande jord att bearbeta utan att betala jordränta, har han ingen annan utväg än att taga den låga arbetslön, arbetsgifvaren bj uder honom. Sålunda bero, säger G., arbetslönerna och kapitalräntan icke p&amp; arbetets och kapitalets afkastning, utan på hvad som blir öfver, sedan jordräntan afdrftjgits; eller, med andra ord, af den produkt de kunna erhålla, utan att betala jordränta, d. v. s. genom bearbetande af den sämsta, under häfd varande jord. Och häraf följer, att huru mycket än den produktiva kraften må förökas, om stegringen af jordräntan håller jemna steg med tttl-växten i produktiv förmåga, så kunna hvarken arbetslöner eller kapitalränta stiga. Hvarför framåtskridandet alltid medför fattigdom, är nu klart och tydligt. Vi inse nu, hvarför på tidigare utvecklings Ur Dagens Krönika. V. 9 — IO. 50stadier, då jorden ännu var föga brukad, arbetets och kapitalets. * inkomst kan vara stor, under det att produktionsmängden är relativt obetydlig, och hvarför i de samhällen, der produktionsmängden är stor, d. v. s. der arbete och kapital i verkligheten äro mest gifvande, dessa produktionsfaktorer erhålla så ytterst ringa andel. I det nykoloniserade landet göres intet eller också ytterst obetydligt afdrag till förmån för jordegaren; i de högre civiliserade samhällena tillfaller ' större delen af produktionsresultatet denne; kapital och arbete erhålla endast så stor anpart, att det fortfarande är möjligt för dem att deltaga i produktionen. Efter denna genomgående, i detalj utförda undersökning af lagarna för egendomsfördelningen, öfver hvilken jag sökt i största.
Och likväl var hon rik, den unga makan och modern, rik i sin kärlek till sitt barn och sin religiösa hängifveuhet, hvilken väl ej kunde jämna ut skrynklan vid näsroten, men dock gaf ett uttryck af lugn, frid och harmoni åt anletet, hvilket kom detta att behålla sin fägring. * * * Men en dag kom, då vår Herre tog bort hennes älskling. Han hade fått scharlakansfeber, och trots den ömmaste omvårdnad, mejade liemannen af den tunna lifstråden. » Alla komme, när lede döden bjuder », heter det i fornsagan, och det lilla barnet kom upp till honom, som har boningar för oss alla. Det var ett tungt slag, som för en stund alldeles döfvade modern. Hon kunde ej, ville ej, tro på möjligheten af, att hennes älskling var henne för alltid beröfvad. Men när det klarnade för henne, att så dock var, kastade hon sig öfver den blomhöljda kistan, där han låg så söt och vacker, som om han slumrade och drömde om sina båda julaftnar. H o n kysste och kysste omigen, och det var som hans små fingrar lekte med hennes lockar, som om hans händer smekte hennes kinder. Men när man så ville skrufva på locket, uppreste hon sig däremot. Hon ville kämpa som lejoninnan för sin unge. Man hade ej rätt att plundra henne på det sättet. Hon måste dock till slut gifva tapt. Och han fördes bort, dit hän där han, af jord kommen, skulle till jord åter varda. Det var nära, att förtviflans vansinne gripit henne med sina järnklor, men så tyckte hon sig skåda ett ljussken därute på himlen, och i det skenet såg hon Guds herlighets glans och sin son i den världsvida famnen. Det var henne en uppenbarelse om, att sonen ej var död, fast han död var, att han tvärtom lefde det lif, som ingen enda här, och hon greps på nytt af hänförelse och började jubla i salig fröjd. » Hon är galen », sluddrade mannen till ena pigan, då han såg henne. Men hon var lycklig trots all smärta och sorg. * * * Jag såg henne ännu häromdagen.
S. D. Å nyo föredrogos och biföllos BancoUtskottets Betänkanden s N:o 44, i anledning af Herrar Santessonr, Leffters och Lambergs Motion, om förändring i grunderna för återbetalning af det till Götheborgs Stad utgifna Banco-Lån; och N:o 45, i anledning af motioner inom Bonde» Ständet, att i Rikets Ständers Bank beläna Tackjern. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, Tag-Utskottets Betänkanden: N:o 59, öfver Herr Wilhelm Rydströms Motion» om ändring och tillägg i 8 §• af 17 Cap. Rättegångs-Balken; N:o Ga, öfver Herr Georg von Heynes Motion, 0111 stadgande af skyldighet för dem, som bevittna Underkrifter a Förrnynderskaps - ansökningar eller andra vigtiga Handlingar, att, dä underskriften sker med styrd hand, intyga, att undertecknandet skett med redigt förstånd och fri vilja; och N.'o 61, öfver Herr P. M■ Lefflers Motion om ansvar å Embetseller Tjensteman, som biträder någon med uppsättande af Testamente, hvilket sedermera finnes vara olagligt. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande, N:o 64, i anledning af gjorda anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet åteuemitteraifc; Betänkanden, beslöt Bon - Prot, Utdrag 'den 4 Junii 182g. 29 de-Standet i afseende på det deruti upptagna Betänkande: N.‘o 38, öfver Herr Contracts-Prosten Agrells Motion, om förnyande af Kongl. Kungörelen den 27 Augusti 1823, angående vetlerbörandes åliggande, att tillställa så väl Konungens Befallningshafvande som Presterskapet förteckningar öfver dem, hvilka för Lagbrott blifvit vid Domstolarne sakfällde eller under framtiden ställde, att, som samma Betänkande förut blifvit bifallet af Bonde-Ståndet, lägga Betänkan» det, N:o 64, i den del till Handlingarne.