Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
för folk O skoleinspektörer med ; 10,000: — att till understöd för högre folkskolor upptages på ordinarie stat ett belopp af - 10,000: — att likaledes på ordinarie stat uppföres anslag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring med 100,000: — att det åt sällskapet för vexelundervisningens befrämjande anvisade belopp ökas med 1,500: — Transport Runt R:dr Bih. till R. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Transport R:mt R:dr .369,403: 96. att samtliga å ordinarie stat uppförda anslag för folkskoleväsendets befrämjande må med deras sammanlagda belopp såsom ett serskildt reservationsanslag anses, samt att tillförordnade föreståndaren för folkskolelärare-seminarium i Lund C. L. Wåhlin och tillförordnade hufvudläraren vid folkskolelärareseminarium i Linköping K. W. Kastman måtte, vid bestämmande af lönegrad vid seminarium, tillgodonjuta den af dem såsom ordinarie lärare vid elementarläroverk förvärfvade uppflyttningsrätt. 9:o. Sundhetskollegium med Medicinalstaten: att löner anvisas för tre nya provincialläkare med 1,500 R:dr till hvarje, eller tillhopa R:dr 4,500: — att tjugutvå extra provincialläkare-befattningar uppföras på ordinarie stat med full provincialläkarelön, samt att anslaget till Svenska Läkaresällskapet förhöjes med 750:..— 5,250: — 10:o. Witt er hets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien: att anslagen till arvode åt en Antiqvitets-intendent och ersättning för hans resekostnader öfverflyttas på ordinarie stat med R:dr 3,500: — 11:o. Akademien för de fria konsterna: att för meddelande af en fullständigare undervisning i de särskilda skolorna och för genomförande af ny stat nuvarande anslaget höjes med 16,000: 12:o.
Dä wi fölunda äge ben tilfredsställclse att genom WZr möda och Wäre omsorger hafwa bcredt ät Banquen de säkraste utwägar till skyndsam ätkomst af Silfwer för den i Banquen stäende Förmögenhets-afgiften, och detta wid en lidcpunkt, dä utan följder af den efterkänkeligaste beskaffenhet, med Realisationen icke längre skulle kunna uppskjutas, sä förwäntc Wi i Nä, der Edert skyndsamma undcrdäniga uklätande, och föi> mode, att dä alt hwad Wi häruti utlofwat innan dea 25 4844 Den zo October. 25 nästk. Aug. blifwit Eder tillstäldt, Realisationen b. dagen skall kunna företagas, hwarom Wär Nädiga kungörelse med görligaste första utgä bör. Wi bcfallc Eber Gud Allsmägtig Nädcligcn. Haga Slott d. 16 Juli! 180Z. lef. kokenblast. Afskrift. N:o 8. 6U81^k^I)0I.ktt. Uti ett mäl af sä mpcken wigt för hela Riket och Banque», som Realisation af Riksgälds-Sedlarne är, hasme Wi wclat ytterligare gifwa eder tillkänna Wäre Rä, dige tänkesätt och de öfwertpgande stäk, hwarföre Realisation med all säkerhet kan skyndsammeligen företagas. Genom Wär Nädiga Skrifwclse till Eder af d. 16 i denna mänad, hafive Wi försäkrat Eder om sädane Wercl-tilgängar, samt hppothcquer för hwad inom fä mänadcr till hela förmbgenhcts-afgiftcns fbrwandlande till Silfwer i Wcxlar äkerstär, att, när desse Wexel-tillgängar och säkerheter
BondeSt. har fattat samma beslut i afseende på de tysta förmånsrätterna, men angående förmyndarecontrollerna antagit det förslag, som innefattas i Gr. Mörners med Heres reservation emot betänk. Om dessa underrättelser, som af mig nu blifvit lemnade, äro tillförlitliga, så finnér R. o. Ad. deraf, att frågan om de tysta förmånsrätterna redan har fallit för denna riksdag genom två Stånds beslut. Vid sådant förhållande skulle det kunna synas öfverflödigt att nu vidtaga någon förändring i afseende på 23 cap. 1 § Arfdab:n, enär afsigten med en förändring deruti egentligen varit, att i denna § lägga de controller, som skulle ersätta de tysta förmånsrätterna, i fall de borttogos. Men då alla de öfriga Stånden hafva beslutit förändringar i denna §, ehuru de kommit till olika resultater, så torde det vara nödvändigt för R. o. Ad. att äfven fatta ett beslut om någon åtgärd i ämnet, såvida R. o. Ad:s beslut skall komma att äga något inflytande vid sakens slutliga afgörande. Ty om R. o. Ad. endast skulle förklara sig icke finna skäl till någon förändring, så kan detta beslut vid den förestående sammanjemkningen ej komma under öfvervägande, utan kommer att läggas ad acta. De flesta talare, som hittills yttrat sig i ämnet, hafva väl tillstyrkt bifall till Hr Nordenanckar förslag, men tvenne talare hafva motsatt sig så väl detta som K. M:s propos., hvar - 88 Den 5 Februari f. m. af följden skulle blifva den, sorn jag nyss omnämnt, eller att ingen förändring skulle af R. o. Ad. blifva beslutad, och att ett sådant beslut skulle vid jemförelse med de öfriga Ståndens blifva belt och hållet overksamt; hvarföre jag hemställer till dessa Hrr, om de icke skulle finna lämpligast att frånträda detta deras yrkande. Efter att sålunda hafva sökt ådagalägga, hvarföre R. o. Ad., efter min tanka, bör taga i öfvervägande och besluta sig för antagande af någotdera bland de framställda förslagen, så får jag instämma i de talares åsigt, hvilka yttrat, att den K. propos. icke är tillfredsställande.
Detta har varit motivet för milt tillstyrkande, och jag har för min del icke varit i ständ att tipläcka den rättsgrund till bördsrälten i stad, som den siste värde talaren anfört. Jag har icke förmått alt så intränga i saken, att jag kunde inse att bördsrälten och den lösningsrätt, som tillkommer nabo och viderboende hafva med hvarandra någon gemenskap. Enl. de författare, som skrifvit härom och hvilka jag läst, så äro de alldeles olika. Viderboendes och nabos lösningsrätt har till grund att konsolidera egendomar i allmänhet och förekomma de tvister som npkomma derigenom att en person Den 8 Augusti. 179 har byggt på annans grund eller hans tomt lider mehn och intrång af den andra. Äfvenledes är det till egendomarnes konsoliderande som det är medgifvet för egare af frälseränta, att lösa frälse-skaltejord; men att jemföra denna lösningsrätt, som icke heller är fremmande för andra lagstiftningar och som har afseende på konsoliderande af dominium med bördsrätten, som har sin grund i slägtförhållanden, det är en sats, som jag icke hört någon jurist framställa, och jag är Hr Printzensköld tacksam för denna upläckt. Då jag således i min tanke redan tillfyllest redogjort för de åsigter, som ledt mig och såsom jag tror äfven Utsk. i dess åtgörande härvid, så förmodar jag att Utsk. icke skall hafva gjort sig förtjent af de tillrättavisningar för grundlöshet, som den siste värde talaren behagat gifva oss. Det är för öfrigt en åsigt, som jag aldrig nog ofta kan uprepa, alt om man vill bibehålla och vårda hvad man eger, så bör man tillse, att det, -såvidt möjligt är, står i öfverensstämmelse med principer, och icke är förenadt med omständigheter, som kunna komma hela institutionen att vackla. Jag (ror att de lagstiftningsprinciper som följas i de länder, der man mest af alla är konservativ, nemi. i England, äro härvid öfverensstämmande. Hr Printzensköld: Det fägnar mig, att Gr.
H v i l k e n viktig bundsförvant läkarevetenskapens utöfvare sålunda förvärfvat i röntgenljuset, är lätt att förstå, ty af dess strålar vägledes operationsknifven bland ådror o c h muskelknippen direkt till det sjuka stället. Vidare har det visat sig, att den frätande sjukd o m e n lupus m e d framgång kan behandlas m e d e l s röntgenljus. På grund däraf har en af vår hufvudstads y n g r e läkare, doktor T h o r Stenbeck, s o m m e d statsunderstöd företagit flere studieresor till utlandet för att studera röntgenbehandlingen af lupus, nyligen på egen bekostnad ö p p n a t ett Röntgeninstitut i n:r 55 Mästersamuelsgatan härstädes. Först möter oss ett ljust rymligt väntrum, hvarest de, s o m anmälas till behandling för den frätande sjukdomen, bida sin tur o c h k o m m a under de helande strålarnes inflytande. Vanligen är det näsan och öfverläppen, som först angripits; dessa inflamE. Berginan foro. EN LUPUSPATIENT UNDER BEHANDLING PA D:R STENBECKS RÖNTGENINSTITUT. IDUN — 1899. En gång vid nattlampans flämtande sken, N ä r vinterstormen v i d rutan hven, För första g å n g e n h a n s Och kring min gosse han Då öga log, armen slog. DÖD. B ä s t är att låta det följa naturens e g e n fingervisning. SJUKGYMNASTEN LUNDBERG. » DÅLIG HOS FÖR BARN IDUN HILMER AF GILLQVIST. FÖRF.Ö. N: R. De mångdelta studierna anses således såsom o r s a k. Hufvudet nedsänkt mellan axlarna. O c h i en sådan ställning bedrifves arbetet långa stunder i sträck, kanske timmar. KASSÖRSKAN. AF THORE SKISS FÖR IDUN BLANCHE. Chefen, s o m åhört min, fäste en tankfull rörda ansiktet.
Sparre, som också förklarat sig icke vilja bära något ansvar för lagstiftningen i detta fall, om icke lian, efter detta sitt förklarande, skulle vilja lemna dessa §§ utan anmärkn., och att således endast de personer, sora icke vilja i denna discussion deltaga, låta förslaget blifva utan anmärkmr. Skulle vi börja att discutera alla dessa §§, ang:de nya straffbestämmelser, hvilka icke torde slå tillsammans med allmänna lagen, befarar jag, att det skulle kunna leda dels till längre uppehåll, och dels till ett sönder rifvande af alltsammans. Antager man åter Hr Dalmans förslag, tror jag man kan hoppas, att författningen efter vederbörlig granskning omsider varder af K. M. bifallen. Frih. Raab: Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att K. M. i Sin Propos. tillkännagifvit, alt, sedan R. St. besvarat det Kongl, förslaget om tillverkningen i allmänhet, vill K. M. inkomma med de serskilda förslag i fråga om lagbestämmelserna, som kunna finnas lämplige, på det att R. St. derom må höras. K. M. har således ansett denna lag icke böra stiftas på samma sätt såsom ekonomiska lagar i allmänhet. Hr von Koch: I anledn. af Frih. Raabs yttrande, får jag fästa upmärksamheten på innehållet af 89:de §:n af Reg.F., som i sista mom. innehåller: ”Vill Konungen åt R. St. öfverlemna att gemensamt med Honom något afgöra, som Rikets allmänna styrelse rörer, då förfares dermed, på det sätt, som ang:de Lagfrågor är stadgadt.” K. Bl. har således varit oförhindrad att, oaktadt det tillhör Hans ekonomiska lagstiftningsrätt, uti den Nåd. Propos. förklara, att Han, sedan grunderne blifvit bifallne, skulle till R. St. öfverlemna att behandla ärendet i civil lagstiftningsform. Vill K. Bl. göra det, står det Honom öppet, äfven sedan detta förslag inkommit; men dermed har man alldeles icke förnärmat K. M:s rätt att i detta ärende lagstifta. Hr Dalman: Jag befarar icke så många svårigheter, som Hr von Koch derigenom, alt R.
Att en sådan suspension bör äga ruin, hafva Utskotten så väl bevist på 5 te sidan af det tryck-» ta Betänkandet, att det vöre öfverflödigt, att här upprepa alla skälen. Meri Utskotten påstå sig hafva tillstyrkt ett så förmånligt liqvidationssätt, att hvarjd Borgenär pätagligen skall finna Sig obefogad till klagan. Om detta verkligen är det näri varande förslagets egenskap, hvad anledning har då Utskottet, att frukta en Proclama? Oni man tror, att hvar fordringsägare med glädje skall utbyta sin Discontsedel emot en af de£ Allmänna garanterad, på dessa nu erbudnä vilkor, hvarföre då ej bibehålla Lagfortnerna, och blott söka, att på alla vis lätta sedelombytet, låta det börjas, i alla Ränterisr, på samma gång, som sjelfva kallelsen till Proclama kungöres, på det att endast én Principals ombud, nemligen Riksens Ständers, på den skall äga fordringar att bevaka ? I sådant fall blifver Proclaman chimerique, men hon hbr det på lagligt vis; förbjudandet af qvittningett af gäld emot gäld blir laglig, och ingen kan aga nå-: got att invända. Men man inser kan hända sjelf, att, på de nu föreslagna vilkoren, ingen Treprocentfordringsägare kan öfvertalan* ått ingå i Sedelbyte med Staten; i sådant fall är methoden, att undvika proclama genom en lagsuspension, nödig på samma sätt, som alltid våld är nödigt vid röfveri. Att också, hvad Fordringsägarne i Götha CanalDiseont angår, ett sådant öfvertalaade bjgfve svårt, åt 94 Ben 17 Martti, f m. tydligt af de felaktigheter, hvars tillvaro jag nyss visade i Utskottens uppgifter om CanalDiscontens ställning; man kan icke skäligen hoppas, att någon skulle underlåta, att göra Lagen gällande mot en sådan ockrare, sorn Ban* quen, enligt detta förslag, skulle blifva.
3 Beträffande åter motionärens förslag, att omiörmäldc ersättning icke måtte komma i fråga, när Konung och Ständer frikalla någon tjensteman eller dess arfvingar från utgifvande af det ådömda beloppet; sä och ehuru Utskottet för tin del anser ofvanoinfönnälde §§ af Kongl, instruktionen för Kongl. Kammarrätten vara tydliga derutinnan, att de icke tillägga aktorats-ersättning utan för medel, som i Kronans eller andra allmänna kassor verkligen inilutit och att således icke eller dylik ersättning kan ifrågakomma, då det ådömda beloppet, innan det i kassorna influtit, efterskänkes; får likväl Utskottet, då emellertid olika asigter härutinnan sökt att hos Itikets Ständer göra sig gällande, tillstyrka att Rikets Ständer villo, uti aflåtande af underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att uti så väl 23 som 4G § utaf Kongl. Maj:ts Kådiga instruktion för Dess och rikets Kammar-rätt måtte få inflyta det stadgande, att, derest Kongl. Maj:t och Rikets Stäuder frikalla någon tjensteman eller hans arfvingar från utgifvande af honom ådötndt ersättnings-bclopp, vederbörande tjenstemän då icke äro lagligen berättigade att erhålla det dem i berörde §§ tillagda aktoratsaxfvode. Stockholm den 19 Maj 1854. Reservationer: Af hr Bildt, Didrik Gillis, af friherre Cederström, Rudolf, af hr biskop AnnersTexlL 4 StatsUtekittel» Utlåtande, Jf,:u 125. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Maj 1854, kl. S e, n. Utlåtande, i anledning af väckt motion angående rättighet för åhoerne å åtskilliga Wisingsö skolegodshemman att få desamma till skatte lösa. (I. A.) Uti en från hedervärda Bonde-ståndet till Stats-Utskottct remitterad motion har riksdagsfullmäktige!!
Om man med afs:de på sättet, huru en fråga skall afgöras då jemkningar icke leda till något resultat, jemför den 23 §:u Riksd:sOrdmn med den 73 §:n i samma grundlag, så tror jag att man skall medgifva det Sammansatta Utsk. haft skäl för sitt här afgifna förslag. Jag inser visserligen olägenheten af att nödgas välja ännu ett Förstärkt Utsk.. men som jag anser förslaget vara riktigt tillstyrker jag bifall till detsamma. Frih. Cede rström: Jag vågar afstyrka frågans återförvisande till Utsk., om ej för annat åtminstone på det att Utsk. icke må iå kännedom om det mindre formenliga sätt hvarpå en ledamot af It. o. Ad., oaktadt hail erkänner att han för sent uptagit ett ämne, likväl utbreder sig öfver detsamma. De åsigter den värde talaren sökt inympa på Ståndet iiro visserligen oegennyttiga hvad honom sjelf angår, mea hafva i alla fall blifvit framdragna i en oriktig stund. Det är klart, att med den öfvertygelse jag har, och hvilken måste vara obestridlig då t. o. m. Hr Akerman medgifvit dess riktighet, att man icke numera kan lagligen ingå i bedömande af huruvida det var lämpligt eller ej att höja Fullmäktiges löner, så kan jag icke heller med godt samvete följa det gifna exemplet; jag kan icke bryta mot löreskrifven ordning samt ingå i någon utförligare deduktion, huruvida R. o. Ad. handlat rätt i att förhöja dessa arfvoden, huruvida Fullmäktige till följd af sina vigtiga platser med rätta kunnat förvänta en sådan förhöjning; och huruvida slutligen, derest också en och annan af dessa Fullmäktige befinna sig i den ställning att han icke är i behof af en sådan förhöjning, detta viii kunnat vara ett giltigt skäl för R. St:r att vägra de öfriga, sotn icke befinna sig i sådan kathegori, den lön deras redliga sträfvande för det allmänna bästa förtjenar.
Lagerberg L. S. F;m. C. Printzensköld. L. S. Ul3. C. G. Treffenberg. 1115. Gyllenkook. L. S. F:m. G. A. af Sillén. L. S. 1117. P. G. Cederskjöld. 1142. Ankarstjerna. L, S. F:m. Johan Lagerbjelke, Frih. L. S. ll4g. C. J. Hjärne. 1170. Stjernström. L. S, F:rn. C. J. Blomstedt. L. S. 1198. Joli. Ulric Cedercrona. L. S. i3o4. Eric Magnus Kuylenstjerna. L. S. 1547. J. M. Stjernstolpe. L. S. 1372. Thor Silf ver strähle. L. S. i417. Carl Chr. Ulfhjelm. L. S. Fan. Gust. Montgomery» L. S. i5ig. J. TU. von Döbeln. L. S. i5i>8. Gyllenram. L. S. 1bij. Joli. Ludv. von Greiff. L, S. 1566. Kröningsvärd. L. S. i586. A. A. Raab. 1692. J. JU. Lanner st jernok L. S. L. S. i5g4. Georg, von Heyne. 1606. Carl Flach. L. S. L. S. 1618. J. Elgenstjerna. i656 A. Reuterskjöld. L. S. L. S. i65a. G. H. Kunckel. i655. J. A. Tornerhjelm. L. S. L. S. 1678. Per Estenberg i685. Lostjerncr s, F;m. M. von Wahrendorff. L. S. 1696. Rudin.
Jag anser den talare, som, i egenskap af embetsman inom Stockholm, härom yttrade sig, i denna fråga hafva fullkomlig sakkännedom, och att följaktligen afseende på hans yttrande i detta fall torde höra fästas, men jag tror, att den värde talaren härvid hade bordt taga i betraktande, alt de afgifter, hvarom nu är fråga, skulle i sig innesluta icke blott de bevillningsoch bränvins-minuterings-afgifter, som nu till staten utgå och som debiteras och upbäras af Stockholms stads Kronouphörds-Kommissarier, utan äfven den auklionssumma, som erhälles vid krogrättigheternas utbjudande, ehuru icke i denna, utan i en följande § i författningen, omtalas huru med fördelningen af den erhållna afgiften skall förhållas, af hvilken afgift en icke obetydlig del blifvit till staden anslagen, och således kommer att utgöra ett surrogat för hvad staden nu genom sin Drätsel-Kommision ripbär af de krögare, hvilka på auktion inropat utskänknings-rättighet. Att nu till Stockholms stads Upbördsverk öfverlemna upbörden och redovisningen, skulle enligt den värde talarens förklarande medföra åtskilliga svårigheter. För min del tror jag likväl icke, att hvarken så många 142 Den 9 Augusti f. m. eller så stora svårigheter kunna förekomma. Upbörds-Kommissarierna äro alltid tjenstgörande och finnas vanligen året om, åtminstone vissa timmar på dagen, på sina upbörds-kontor, så att de ganska lätt kunna mottaga afgifterna, hvilka, i anseende till deras stora belopp, borde, i likhet med Kronoutskylder och andra utskylder, insättas i R. St:s Bank, hvilken insättning naturligtvis skulle ske pä kronoutskylds-kontoret, hvilket, såsom jag tror, är öppet hela äret om, så alt enligt min tanke icke någon serdeles svårighet skulle upkomma derigenom, att upbörden af hela afgiften öfverflyttades på Upbörds-Kommissarierne, i stället för alt de nu blott upbära Krouoafgifterne, under det att Drätsel-Kommissionen upbär auklionssumman för krogrättigheterna.
Det är äfven oriktigt i formen, derföre, att tvänne Betänkanden, ett från Ekonomioch ett från BancoUtskottet, hvilka hvar för sig afhandlat spannemålsbelåningen, nu hvila på bordet och fordra för deras afgörande en vidlyftigare och bestämdare utredning, än att lösligen innefattas i den allmänna proposition, som nu begäres. Jag anhåller alltså, att frågan om lån på spannemål måtte bestämdt uteslutas från närvarande öfverläggning. Herr Hjerta: Jag tror det vara försigtigast att bär alldeles icke nämna spannemål, och således hvarken utesluta eller bestämdt Den 7 December f. ii). inbegripa denna vara, utan låta frågan förblifva i sitt generella skick, till dess det serskildta Betänkandet om spannemålsbelåningen förekommer, ty om Ridderskapet och Adeln då skulle finna, att inga fonder äro disponible för serskild belåning af spannemål, eller att anstalten i sådan utsträckning vore overkställbar, skulle, i händelse spannemålen här bestämdt uteslutes, ingen fråga sedermera kunna uppslå om dessa 3 millioners användande, ens till någon del, till lån på spannemål. Men om spannemål icke bestämdt uteslutes, är det gifvet alt den, ehvad beslut som kommer att fattas öfver det serskildta Betänkandet, icke destomindre, enligt den af mig föreslagne proposition, kommer, i förening med namnsäkerhet, att, liksom andra varor, bidraga till anskaffande af tillgångar för rörelsens tillfälliga behof, hvilket ju utgör ändamålet med hela inrättningen. För öfrigt bör jag, i anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande erinra, att det kan tagas för gifvet, att Banco-Styrelsen med skyldig omtanka och med ledning af förra tiders erfarenhet samt äldre författningars föreskrifter, och deribland 1668 års Banco-Reglemente, kommer att i främsta rummet meddela lån på sådane varor som spannemål och salt, m. fl. nödvändighetsartiklar.
Skulle han också nödgas förskjuta beloppet af kartorna, så kan han derföre fordra ersättning, eller också kunna alla köpare, som uraktlåtit karlering, tvingas att hvar i sin ordning denna skyldighet fullgöra. Jag har sagt och förblifver dervid, att lagen om lösöreköp och den, som Högsta Domstolen i fråga om tillämpningen af Charta Sigillata-förordn. in casu stiftat, och om hvilken Gr:n ordat, hafva nära sammanhang med hvarandra i så måtto, som man genom den förra gjort de bedrägliga köpen, om jag så må uttrycka mig, lagliga, och genom det från Högsta Domstolen emanerade, här åberopade prejudekatet, hvilket Gr. Sparre nu vill uphöja till lag, åsyftar att göra den underlåtna karleriugen laglig tvertemot nu gällande lag. Hvad slutligen angår det der kränkandet af lagen, hvarom Gr:n jemväl talat och hvilket skulle bestå derutinnan, att uprättade köpeafhandlingar för' störas, så har Gr. Mörner redan fullständigt vederlagt detta Gr:ns skäl. Det är för öfrigt alldeles icke tillämpligt på ifrågavar. fall, ty om flere personer öfverenskomma att tillintetgöra en handling, som aldrig varit föremål för offentlighet, så mätte väl sådant slå dem fritt, likasåväl som att afsluta aftal och sedermera låta dem återgå. Här är endast fråga om sådana handlingar, som upvisas vid domstol och blifva föremål för granskning i fråga om deras giltighet. Således ur hvilken synpukt man vill se saken, blir det ovilkorligen nödigt, att en lag stiftas, hvarigenom man framtvingar men icke afvisar lagfart å fast egendom. På grund af dessa skäl förnyar jag min anhållan om bifall till Utsk:s förslag. Gr. Sparre: Jag anhåller att engång för alla få reservera mig emot den tolkning, att jag skall hafva medgifvit allt, som jag icke beslridt, och om jag någon gång tegat stilla vid den siste talarens yttranden, ber jag honom vara öfvertygad, att jag derföre icke instämt deri. Hvad härefter angår den snillrika upfinningen, som Gr.
Efter det beslut, R. o. Ad. nu fattat, fa)' jag vördsamt hemställa, om icke, i öfverens - Den 4 Februarii f. m. 55 stämfrielse med afsigten med beslutet, nemligen besparing, hela denna discussion kunde ur protocollet få uttagas. Frih. Cederström: Med all aktning för den blinda ifvern att i allt åstadkomma besparingar, anser jag dock nyttigt, att allmänheten får kännedom om de Talares motiver, hvilka bestrida inskränkning af tryckningen, äfvensom af deras, som tillstyrkt förändringen, hvarigenom allmänheten undandrages tillfälle erfara, hvad sig inom RiksSt. tilldrager. Jag medger således icke discussior.ens uteslutande ur protocollet. Gr. Cronhjelm: Ehuru jag visserligen anser föga angeläget, att denna discussion står qvar i protocollet, kan jag likväl för min ringa del icke medgifva, att den derutur utgår; ty om discussionerne genom acclamation få uteslutas, blir protocollet af intet värde: och om vi ofta göra på samma sätt, försvinner den controll, som ligger i tryckningen. Jag får till Hr Landtm, vördsamt hemställa om proposition på tredje punkten af Prot.-Utdr., och anser för min del den böra blifva till afslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då ett bifall till tredje punkten af PresteSt:s Prot.-Utdr. icke lärer vara förenligt med Itiksd.-Ordn:s föreskrifter, så följer deraf, att en proposition till afslag derå icke heller kan äga rum; ty om en sådan proposition af R. o. Ad. besvarades med nej, skulle ett grundlagsvidrigt beslut kunna blifva fattadt. Jag hemställer fördenskull, att denna punkt, hvarå någon proposition hvarken till bifall eller afslag kan framställas, måtte läggas till handlingarne. Hr Cederschjöld: Jag instämmer med den siste värde Talaren deruti, att proposition till afslag icke kan göras, emedan den möjligen kunde blifva med nej besvarad, hvarigenom en olaglighet uppkomme.