Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BoställsOrdn. stadgar nemi.: att, om boställsinnehafvare finnes vid afträde! icke hafva till fullo utgjort honom åliggande årlig byggnadsskyldighet, men bostället likafullt finnes fullbygdt, så att intet af det, som med nybyggnad forstås, kan ådömas, de bristande åren skola afskrifvas. Om nu t. ex. en boställsinnehafvare emottagit sitt boställe nti ett särdeles godt och nytt skick, och, till följe derutaf, under exempelvis 1 5 års besittningstid, endast behöft bygga för en kostnad motsvarande 9 år, afskrifvas för honom de felande fi åren. Förutsätt nu att denne, förut från sådan utgift befriad, under de sista åren han innehar bostället, fått för allmän nybyggnad vidkännas en kostnad motsvarande 3 års nybyggnad; är det väl då billigt att denne på ena sidan får sig afskrifna G år och på den andra skall erhålla betalning för de 3:ne åren af efterträdaren, hvilken, just till följd derutaf att företrädaren behöft så litet på bostället bygga, troligen får vid bostället till fullo utgöra sin årliga byggnadsskyldighet och möjligen nti förskott ett eller annat år derutöfver. Jag har hört sägas, att man fruktar för Synerättens pröfning uti ofvannämnde fall, och att man anser för Synerätten särdeles svårt att rättvist kunna göra denna pröfning. Jag har svårt att fatta detta. En pröfning måste ju i alla fall ovilkorligen förutsättas, den nemi, huruvida anspråken äro befogade, det är, huruvida kostnaderna gjorts i och för verklig till ersättning berättigande nybyggnad eller ej. Denna, den enda verkligen stundom svåra pröfning, måste ju Synerätten göra. Fall kunna ju förekomma af blandad nybyggnads och reparations art. Kostnaden måste då särskiljas. Fråga kan npstå, huruvida ett arbete är af nybyggnads natur eller icke. Nytt tak t. ex. räknas till nybyggnad. Men om ett tak blott till en del behöfver nyläggas, eller om ett nytt halmtak skall läggas — hvartill möjligen såväl ny som gammal halm användes — Den :i Mars, fi är detta nybyggnad? Dom har i dessa fall olika af Synerätt blifvit fäld.
Månne ej detta öfverklagade onda har sin rot uti den bristande hyfsning, sorn hos allmänheten alstrar falska begrepp om menniskans moraliska värde , och den grad af bildning , som lyfter henne utur den råaste sinnlighetens djuriska tillstånd; månne den ensamt bibringas barnet af den dogmatiska religions-undervisningen? Jag tror det icke, och tyckes hafva alla liders erfarenhet till stöd för min mening. Mig synes att skillnad bör göras emellan en till de första begreppen i religionen och sedoläran lämpad Lärobok och en dogmatisk Cateches; den förra ämnad till barnets första undervisning under föräldrars eller målsmäns handledning; den senare lika nödvändig till Presterskapets som allmänhetens efterrättelse vid tillämpningen af den salighetslära, hvartill vår kyrka bekänner sig; hvarföre Catechesen måste vara uppställd efter en politisk-religieus åsigt, i full öfverenstämmelse med Kyrkans yttre betydelse; hvadan också den presterliga undervisningen uti denna likasom all Theologisk kunskap påfordras, för att leda lärjungens begrepp uti abstractionens vilseförande rymder. Jag anser det vara af verklig våda för bar - Altin, Besv. och Oecon, Utsk, Betänkande N.o 44- l9 nets moraliska och sannt religieusa utveckling, då dess första undervisning uti bok skall ske medelst det Catechetiska föredraget, oftast under ledning af de mest okunnige tolkare af religionens sanningar; ty bär fordras vanligen endast ett bokstafligt svar på de utur boken upprepade frågor, och barnets skärpta minne synes vara den enda frukten af en pinsam läsöfning. Af eget och andras exempel vet jag, att med det fullständigaste upprepande af frågor och svar utur Catechesen, intet enda sundt begrepp varit förenadt, men väl har den minnesdigra lexan gifvit näring åt det fåfänga skrytet med kunskap utan vetande. Fruktansvärdt är det äfven, att mången religionens lärare blifvit bedragen af delta sken, och lilldömt det lättfärdiga sinnet ett pris, som endast borde tillkomma den hjertligasle öfvertygelse, grundad på enkla och fattliga begrepp uti en salighetslära, aldrig ämnad att belasta samvetet med tvifvel om dess stora sanningar, dunkelt lärde och orätt uppfattade.
» Ett råd, helst ett tryckt, k o m m a n d e från någon af de lärda kvinnor, ' s o m skrifva i tidningar ', kan af den naiva landtfliekan tagas s o m ett orakelsvar, » yttrade Titti, o c h söker därefter fullgöra den bjudande samvetsplikten att varna de naiva landtflickorna för att låta sig snärjas af så farliga åsikter s o m mina. Till all lycka har emellertid Titti fullkomligt samma utsikter att kunna få gälla såsoin » orakel » s o m förf. till » Brutna förlofningar ». Hvilkendera af oss, som är » lärdast » — o m nu nå- gondera af oss kan göra anspråk på att hänföras till de lärda damernas kategori — har sig n o g ej så lätt att afgöra. Båda tyckas vi j u vara stafo c h skrifkunniga. - Oskicket att skrifva i tidningar synas vi j u äfven äga gemensamt. Men o m vi nu verkligen skulle förutsätta, att Tittis o c h mitt inlägg i förlofningsfrågan skulle kunna k o m m a någon större verkan åstad i praktiken, undrar jag d o c k o m mina uttalanden kunnat vålla lättledda flickor större m e n än Tittis råd kunnat göra. D e prolongerade förlofningar, jag möjligen kan äga på mitt samvete, kunna ju i trots däraf slås u p p. M e n kanske har det sig svårare att återknyta de uppslagna förlofningar, till hvilka Titti möjligen varit vållande. Någon af flickorna skulle ju möjligen redan kunnat finna, att fastän hennes f. d. fästman n o g hade sina sidor, — så tyckte h o n dock i grund och botten o m h o n o m. (Flickor, s o m i nämnvärd grad låta • tryckta råd » inverka på fullgörandet eller brytandet af ett trohetslöfte, hafva nog lätt att skifta meningar från i går till i dag.) I D U N 1898 Min uppsats rörde sig ju om frågan brutna förlofningar. Därför fann jag anledning, att blott mera i förbigående yttra mig o m ingåendet af förlofningar.
Ständers bepröfvande öfverlemna den vördsamma hemställan, att öfriga sju låne-banko-obligationer måtte få genom kungörelse i Post och Inrikes Tidningar till betalning uppsägas sex veckor ifrån den dag, kungörelsen linnes Irsta gången i berörde Tidningar införd, samt att, efter omförmälda 6 vecko-rs förlopp, ali ränteberäkning å de insatta kapitalen upphör. Ant. till Exp. Utsk. den 15 Februari, kl 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition_, angående serskilda jemkningar uti det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna mynt-system. Sedan Rikets SLänder vid sistförflutna Riksdag beslutat, att
Och enär härvid jemväl förekommer, alt dessa embeten äro omnämnda i Rikets Grundlagar, såsom medförande, för sina innehafvare, rättigheten, att vid Riksdagarne representera, anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, alt motionerne om Biskops-embelenas indragning icke mätte till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranledaI afseende åter å frågan om Domprost-embetena, anser Utskottet, att, d& Domprostarne, utom skyldigheten att deltaga i Consistoriröfverläggningar, endast äro att anse såsom Pastorer i Domkyrko-församlingaFne af hvilka Allm. Besv.- och Oecoiu-Utsh. Utlåtande N.o 35. 3 de jemväl i denna egenskap till större delen åtnjuta sin aflöning, samt då dessa församlingar, med lika rätt sorn hvarje annan, böra kunna påräkna fördelen, att ega en själasörjare, hvilken af andra göromål icke är förhindrad, att åt sin församling egna en nitisk pastoralvård, Utskottet icke heller bör tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, att lemna bifall till hvad Johan hindersson i berörde ämne föreslagit. Dock varder detta allt, jemte 2:ne Ledamöters serskilda meningar, till Rikets Högloft. Ständers eget afgörande öfverlemnadt. Stockholm den 8 April i834- Reservationer: i:o af Peter Jönsson från Jönköpings Län: Jag anser mig böra göra följande anmärkningar i afseende på det knapphändiga beslut, sorn af Utskottet blifvit fattadt. Jag finner, lika med Utskottet, att Biskopar böra finnas, på det Kyrkan må hafva sin Chef eller Öfverhufvud, men så mångå de nu äro, anser jag dem ej behöfvas, utan kunna de indragas till hälften. Utskottet har förbigått att upplysa hvad dessa Etnbetsmäns göromål äro på sätt Motionairerne begärt. — Troligen hade härefter deras större eller mindre umbärlighet kunnat bäst bedömas.
Och om härvid jemväl toges i betraktande de för ett sådant samhälle nästan oerhörda ansträngningar och uppoffringar, som erfordrats för att åstadkomma de betydliga nybyggnader och gaturegleringar, hvilka af den inträffade branden blefvo en följd, vore lätt att inse, hurusom staden omöjligen kunde till ifrågavarande nybyggnad lemna något bidrag, äfven om sådant annars med billighet skulle kunna fordras, då den hade både sina egna folkskolor och den tekniska skolan att förse med lokaler. — Hufvudsakligen af dessa skäl och med tillkännagifvande. att underdånig framställning blifvit hos Kongl. Majit gjord om aflåtande till Rikets Ständer af nådig Proposition, rörande ifrågavarande anslagsbehof, men att sådant sannolikt icke kunde hinna att vid denna riksdag Rikets Ständer meddelas, hade motionären, — enär han i sin egenskap af inspektor för ifrågavarande läroverk, noga kände det trängande behofvet af utvidgadt utrymme för undervisningen derstädes samt den stora vådan deraf, att samma behofs fyllande blefve, om än blott för kortare tid, undanskjutet — ansett sig böra, utan att afvakta Kongl. Majits Proposition i ämnet, föreslå Rikets Ständer, att för läroverkslokalens utvidgande dels genom uppförande af en ny byggnad och dels genom gårdsplatsens tillökande bevilja ett anslag å 75,000 R:dr. Härvid får Utskottet jemväl anmäla, att Chefen för Ecklesiastik-departementet under den \ \ sistlidne Maj lill Utskottet aflåtit en skrifvelse, innefattande tillkännagifvande, att Inspektor för ifrågavarande läroverk hos Kongl. Majit gjordt underdånig ansökning om statsanslag till enahanda belopp och för samma ändamål, som här ofvan förmäles, men att Kongl. Majit, sedan upplyst blifvit, att frågan genom enskild motionär redan vöre gjord till föremål för Rikets Ständers pröfning och förmodades snart hos Stats-Utskottet till behandling förekomma, funnit samma underdåniga ansökning icke till annan åtgärd föranleda, än att de till målet hörande handlingar skulle till Utskottet öfverlemnas.
Den enda redovisning öfver erhållna förskotter, som finnes, eller Landtmätaren Meullers, saknar åberopade verifikationer och tillgodofor Meuller ersättning för husrum, dertill han icke vittrings-styresmannen, stort 75 R:dr, utanordnadt den 19 Februari 1856, har blifvit redovist först i början af år 1858, ett dröjsmål, sorn icke torde sammanstå med god ordning och än mera anmärkningsvärdt, då någon fordran för samma förskott icke i räkningen inbalanserats, oaktadt detsamma antagligen måste längesedan vara Landt-ränteriet af stats-verket ersatt. Alla dessa omständigheter hafva desto heldre fallit i ögonen, som enahanda redovisningar från de andra länen, der sådana äga rum, varit utmärkta för särdeles reda och ordning. Teknologiska Institutet. Med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, har denna räkenskaps granskning hos Revisorerne deremot icke gifvit anledning till någon erinran; och redovisas inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1857: Uppbörd: — Afgifter af åhörare 470: —* Stipendie-inedel 1,435: — Lärokursdito 247: 50. Extra aflönings-anslag 6,925: Utgifter: Balans till år 1859: Summa 62,096: 67. Af Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse inhemtas, rörande Institutets verksamhet under revisions-året, att undervisningen fortgått utan andra afbrott än de i Institutets stadgar medgifna ferier, samt att elevernas antal varit: Sedan, i anledning af Kongl. Maj:ts vid sisflidne riksdag gjorda nådiga framställning om anslag för inrättande af ett statistiskt embetsverk, hvilket, under benämning af Statistiska tabell-kommissionen, tillika skulle omfatta den dåvarande Tabell-kommissionen, Rikets Ständer, i sammanhang med då beslutad indragning af det i förut gällande riks-stat för sistnämnde Kommission uppförda anslag, för det föreslagna nya statistiska embets-verket anvisat 27,000
Endast i några få punkter har jag derföre ansett nödigt att uttala min särskilda mening. Dessa äro: 1 Kap. 1 §. Utan att vilja bestrida att den utsträckning af Statens straffrätt denna § i det Kongl, förslaget medgifver kunde något inskränkas, anser jag likväl förslagets lydelse vara att föredraga den af Utskottet antagna. Enligt denna skulle det gräsligaste brott, begånget af Svensk man på den del af jorden, der en strafflag ej är publicerad, blifva strafflöst. Inländsk man borde väl åtminstone lika med utländsk vara underkastad Sveriges lag. Likaledes skulle, enligt Utskottets förslag, slafhandel bedrifven af Svensk man på ort, der sådan handel är tillåten, blifva, der den bedrifves annorledes än å Svenskt fartyg, strafflös. 2 Kap. 15 §. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:ts Proposition innehåller, anser jag bland särskilda straff för embetsman suspension icke böra intagas. Jag kan icke betrakta detta straff annorlunda än såsom ett slag af de längesedan utdömda skamstraffen, hvarigenom emhetsmannens anseende nedsättes i deras omdöme, inom hvilkas krets han efter någon tids förlopp åter skall förvalta sitt embete. Det lidande eller den förlust, som, utom skammen, genom detta straff drabbar honom, kan honom åläggas genom böter eller förlust af lön. Suspension bör, efter min öfvertygelse, endast bibehållas såsom ett afhållande från embete under pågående åtal. 10 Kap. 14 §. Jag har ej erfarit någon anledning till missnöje med innehållet af Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 och förty ansett denna §, som är redigerad i öfverensstämmelse med 8 § af nämnda Förordning, böra lemnäs oförändrad. 14 Kap. 45 §. Vid sistlidne riksdag beslöto Rikets Ständer att misshandel emot skyldeman i rätt uppstigande lod finge af allmän åklagare åtalas utan att målseganden brottet till åtal angifver. Jag har ej funnit skäl att nu frånträda detta beslut, helst de olyckliga föräldrarne af fruktan för mera stryk ofta ej skola våga angifva ett barn, som misshandlar dem, och detta brott således enligt Utskottets förslag blir strafflöst. 20 Kap. 12 §.
969 fattade stadgande om odlingar lärer förmodeliqen blott hafwa afseende pa dem, som härefter bewiljas, emedan oföreffriften al, om odlings»tillåtelsen innom fem Ar icke begagnas, den dä aldeles förfaller, lärer wäl icke hafwa afseende pa för detta arhallit odlings-tilstaud, sa framt ej sarstildte Författningar sadant stadgaMidare och hwad angar Utskottens Ftzrstag i bäda Betänkanden om Ekestogens behandling, sa ehuru jag medgifwer vlägenhererne för en Skatte Jordägare, at icke äga cli.p08ition öfwer den pa betz agor wäpande EkeSkog, förringas likwäl den härwid sig företeende obillighet, da i öfwerwagande kommer, at åtkomsten af denna Jord, i hwilkens hand som hälst, altid warit förenadt med ett sadant förbehåll. At aldeles eftergifwa detta förbehåll och författa Riket i det ulftand, at innom fa Ar sakna tilgang pa Ekewirke, anser jag betänkeligt, om sa ar, at fädant wirke allena är til Skeppsbyggnad tjenligt och för Riket oumbärligt. Ester Utskottens Förslag stall innom fyra Ar alla Ekar ifrån SkatteHemmanen försäljas, §ch om, genom en ymnogare tilgang under veste Ar, wanpris dera beredes, stall detsamma sedermera återtaga ett förhöjdt warde, hälst den lid icke stall blifwa aflägsen, da Skar icke mera stola finnas, emedan man förgäfwes wanrar hos Allmogen i synnerhet, ar Ekeplantor stola upammas, som i samma mansålder icke kunna begagnas. Skulle likwäl emot min önskan Högloft.
Vid öfvervägande af den gjorde framställningen, att det stadgande, som innefattas uti ofvanintagne 168 § af nu gällande Banco-Reglemente, måtte för framtiden upphöra ; så och då rättvisa och billighet synas fordra, att en gäldenär, som försummar att i rätter tid betala ränta å sin skuld, godtgör borgenären hvad denne genom hans försummelse förlorat, hvilket jemnt motsvarar räntan till betalningsdagen å det uleblifna räntebtloppet, som, erlagdt å bestämd lid, kunnat åter mot intresse utlånas, samt den af motionären anförde omständighet, att slutliqviden af Bankens fastighetslån skulle, genom beräknings-sättet af ränta på ränta, komma att fördröjas flere år utöfver den för amorteringen erforderliga lid, icke är med verkliga förhållandet öfverensstämmande, enär, på sätt, som inhemtas af aine serskilde uti Banken upprättade och Utskottet meddelade uträkningar, begge öfver ett fastighetslån med 4 procents ränta och således med 6 procent årlig inbetalnings-skyldighet å 15o R.dr Banco, hvilket antagits hafva utgått den 1 April 1840, och af hvilka uträkningar den ena upplager förhållandet, då den erforderliga inbetalningen blifvit verkställd hvarje halft år, och den andra, då sådant icke skett oftare än hvarje helt år, — den sista inbetalningen till fullt belopp komme att ega rum i förra fallet den 1 Oetober 1867 och i det senare den 1 April 1868; hvadan således, genom beräkningeu af ränta på ränta, lånets slutliqvid icke blefve Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 69. 7 fördröjd längre tid än ett halft år, äfvensom att den, genom samma beräkning, föranledde tillökning uti intresse-utgift, sammanräknadt för hela tiden, endast uppginge till den obetydliga summan af Fyra R:dr 12 sk. 11 rst. Bmco; har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att beräkningen af ränta på ränta måtte bibehållas.
Utskottets under N:o 28 aflåtne Betänkande, rorsnde dels uppsägning och dels äfven omskrifning efter ursprungliga myntYärdet af de så kallade Låne-Banco-capitalen.. Banco-Utskottels Memorial, N.o 54° 3 Med anledning häraf, får Utskoltel tillkännagifva, alt, som öfrige 3:ne Riks-Stånd Utskottets omforma Ide Betänkande bifallit, finner Utskottet den erhållne återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Juli 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 17 Juli, kl. 1/3 11 f. ro.. Memorial till svar å 2:ne Riks-Stånds återremisser af serskilda punkter i Utskottets under JS:o 29 afgifna Berättelse om BancoFullmägtiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförflutne Riksdag.. Enligt till Utskottet ankomne Prolocolls-Utdrag från Vällofl. BorgareSlåndet af den 3o sislförflutne Maj och från Högvördige Preste-Ståndet af den io nästlidne Juni, hafva, vid föredragning af Utskottets under N:o 29 aflåtne Betänkande, med berättelse om Banco-Fullmägliges åtgärder och förvaltning på det hela efter nästförflutne Riksdag, på grund af gjorde anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade: af Vällojlige Börgare-Ståndet: Utskottets under Litt. C. uti punkten 2:0 angående Banco-Fullmägtiges åtgärder, i afseende på silfver-utvexlingens fortgång och bestånd upptagne Utlåtanden, momenten a) rörande ett af Bänco-Fullmägtige den: 21 Juli i836 med KrigsRådet J.
I stället för de 4 första §§. i Kongl. Maj:ts förslag vid denna Riksdag, torde de 2:ne första §§. i R. St:rs vid den sistlidne måhända vara lämpligare, utom hvad angår ordalagen örn verificationerna till Rikshufvudhoken, der 3 §. i Kongl. Maj:ts proposition tyckes vara rigtigare. Ehuru ett betydligt närmande att erkänna den oinskränkta granskningsrätt, som jag tror Grundlagen hafva tilldelat Rikets Ständer, väl blifvit gjordt genom den Kongl. Propositionen; är det dock icke så fullständigt, att den ira hufvudfrågan kan ovillkorligen besvaras med Ja; hvarpå StatsUtskottets uppmärksamhet först torde böra fästas. 2:0. Då man, i anseende till granskningens föremål, städse erkänt, att Revisorernas och StatsUtskottets rätt vore lika: så alt nemligen de förra voro berättigade att granska lika många och desamma förvaltningar, som Utskottet, eller voro derifrån lika uteslutna; så har man deremot påstått, att Revisorerna i anseende till tidepuncten, dit de kunde sträcka sina forskningar, hade inskränktare rättigheter än StatsUlskottet. Men 23 Den g Februarii f. m. sådant vitsordas hvarken af häfd eller författningar. Rikets Ständers Revisorer funnos ej förr än efter antagandet af 1772 års RegeringsForm; då Riksdagarnes hållande hvart 3:e år upphörde, och med detsamma Hemliga Utskottets granskning på bestämda tider af Statsverkets tillstånd och förvaltning. Men Ständernas Revisorer fingo till en början granskningsrätten endast öfver Banken;hvartill koin efter 1789 RiksgälclsContoiret. 1800 berättigades deras Fullmägtige i dessa bägge Verk, att se det föregående årets afslutade Riksstat; och ändteligen utsträcktes granskningsrätten 1809 till Statsverket i alla dess delar.
Herr Häradshöfdingen Törneblad anmälte: att vid läsningen af Protocollet öfver Handelsoch Financeärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen den 13 Junii innevarande år, angående de åtgärder, som borde vidtagas till verkställighet af hvad Riksens Höglofl. Ständer uti deras förnyade Chartse Sigillatse Förordning samt enligt deras underdåniga skrifvelse derom af den 26 sistledne April stadgat och beslutit, Häradshöfdingen funnit, att ej någon af Stats-Rådets Herrar Ledamöter utlåtit sig hvarken öfver den af Kongl. Maj:ts och Rikets Cammar-Collegium i underdånighet tillstyrka och af Kongl. Maj:t i Nåder gillade förändring af stadgandet i Charbo Sigillatae Förordningens 21 §, att Lands-Contoirens författade sammandrag öfver inkomna Lysningsoch Debet-Sedlar jemte flera bevis skulle till Chartse Sigillatse Contoiret insändas att derstädes behörigen granskas, ej heller i anledning af Kongl. Maj:ts, på Herr Stats-Secreteraren Järtas underdåniga anmälan, grundade Nådiga beslut, att den af Riksens Höglofl. Ständer stadgade tid, den 1 sistledne Julii, hvarifrån den så kallade Extra Stämplingen ej vore tillåten, skulle till den 1 derpå följande Augusti förlängas; men som Häradshöfdingen för sin del ansåg dessa, af Stats-Rådet på sådant sätt tillstyrkta höga åtgärder, ehuru ej enliga med ordalydelsen af Riksens Höglofl. Ständers beslut, likväl hafva varit alldeles nödvändiga och instämmande med Riksens Höglofl. Ständers mening och afsigt med möjligheten att Chartse Sigillatse Förordningen verkställa; så anhöll Häradshöfdingen, att sådant måtte i Protocollet intagas till bevis, att dess skyldiga uppmärksamhet blifvit vid förhållandet fästad, men med uttryckeligt förklarande derjemte, att efter hans tanka någon skälig anmärkning icke egde rum. Utskottet beslöt att denna Herr Häradshöfdingeus anmälan endast skulle -i Protocollet förvaras.
År 1880 utgick hon därifrån som utexaminerad folkskolelärarinna efter att under ett års tid hafva pluggat sä mycket katekes, biblisk historia och kristendom, att man skulle kunnat blifva hedning för mindre. Också var hon nu fullständigt botad för sitt svärmeri för folkskolan. Hon återvände till elementarskolan och började verka som föreståndarinna i Åmål. Men om än folkskolan, sådan hon funnit den, ej tillfredsställde hennes längtan att på ett rätt sätt bereda folkets barn lycka, så fanns det andra olyckliga, hvilkas lif hon möjligen kunde förljufva. År 1882 sökte och erhöll hon den plats hon ännu innehar såsom föreståndarinna vid Tysta skolan i Stockholm. Nu började för henne ett nytt studium, ty för att rätt sköta sitt nya kall måste hon ju sätta sig in i döfstumundervisningen, och hon nöjde fi. N Y B L O M. sig icke med att studera denna endast i Sverige, hon reste äfven till Norge, Danmark, Tyskland, Frankrike och Italien för att där besöka såväl talsom teckenskolor. Med aldrig tröttnande intresse ägnar hon sig åt sina stackars vanlottade elevers uppfostran och utbildning för det praktiska lifvet. De finna i henne ej blott en nitisk lärarinna, en allvarlig ledarinna, utan ock en öm mor, som är färdig till hvarje uppoffring, när det gäller att bereda och betrygga sina barns framtid. Så, utom de plikter, som åligga henne inom skolan, är hon färdig att lära engelska åt en eller annan skolans elev, hvars föräldrar eller närmaste anförvandter äro engelsmän, hon lär franska åt en, hvars artistiska anlag tyda på, att hon en dag för sin utbildning skall behöfva detta språk. När eleverna lämna skolan, gör hon allt för att skaffa dem, som det behöfva, lämplig anställning och passande sysselsättning, ja, hon tvekar icke ens att utverka sig tillåtelse att själf inom skolan som tjänarinna anställa en af de forna s. k. döfstumma eleverna, och hon har den glädjen att se detta vågade företag krönas med framgång. Hon klagar ej längre, att hennes lif är tomt och gagnlöst, men finns det väl också ett ädlare mål att verka för än att åt arma döfstumma återskänka talets gåfva?