Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan sådan gäldenär sedan visa, att han borgenären förnöjt; vare från vidare ansvar fri. Söker borgenär förbud för gäldenär att resa från ort, der han vistas, innan han å borgenärs lagsökning svarat eller borgenären förnöjt, och är anledning befara, att gäldenär viker undan, eller pröfvar Konungens Befallningshafvande nödigt att han personligen höras skall, då må om slikt förbud förordnas. Reser gäldenär ändock bort, varde återhemtad, och, om borgenär det äskar, bysatt till dess han å den lagsökning med svar inkommit. Om bysättuing för förfallen vexelskuld gälle hvad derom särskilt är stadgadt. Ej må i något fall bysättning sträckas öfver två år, eller få ega rum för gäld, som i förskrifvet kapital understiger 100 R:dr eller som i gäldenärens konkurs bevakad blifvit, eller för hvilken han tillförene varit bysatt, eller mot den, som äldre är än 70 (65) år, eller mot borgenärens föräldrar eller förfäder, oller barn och bröstarfvingar, eller heleller halfsyskon. Bysatt Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 86. 169 Bysatt gäldenär varde lösgifven så snart lian rätt för siggjort, eller borgenären det medgifvit. Lag samma vare, der borgenären försummar förskjuta hvad han till bysatt gäldenärs underhåll bestå bör efter hvad derom särskildt är stadgadt. Skulle detta förslag till hufvudgrunderna godkännas, komme Kongl. Författningen den 10 Juni 1841 och 19 Maj 1845 samt de der omförmälda §§ i allmänna lagen att förfalla. Om remiss till Lag-Utskottet anbålles vördsamt. Stockholm den 26 November 1862. J. J. Nordström. Af Kongl. Hofpredikanten P. Lithner: Angående meddelande aj rättighet J'ör Carolinska Medico-kirurgiska Institutet att anställa theoretisk medicinsk examen m. m.
Denna beskyllning torde likväl förfalla, om jag lyckas ådagalägga, att ifrågavande Institut borde genom de Statsanslag, det hittills åtnjutit, och årligen åtnjuter, vara iståndsatt att sjelft påkosta upförandet af de ifrågasatta byggnaderne. Ar förhållandet sådant och skulle K. St:r finna, att de anslag, som beviljats Ultuna Landtbruks-Institut, icke fullt medfört de dermed afsedda ändamål, befarar jag, ' att den frikostighet, hvarmed de inrättningar, som afsett jordbrukets theoretiska utveckling och förkofran, af R. St:r omfattats, komme att uphöra samt att således ett bifall till K. M:s förevande Propos. möjligen skulle skada i st. f. att gagna jordbruket i sin helhet. Vid 1840 och 1841 årens Riksdag beslöto R. St:r, att åt ett Landtbruks-Institut, som skulle anläggas på Ultuna kungsgård, så snart det dåvande arrendet af kungsgården år 1848 uphörde, bevilja ett årligt anslag af 4,000 R:dr b:ko, hvilka sum mor borde kapitaliseras för att, då Institutet skulle träda i verksamhet, användas till upförande af byggnader m. m., som derföre erfordrades. Enl. de räkenskaper, som finnas, upgingo dessa summor d. 14 Mars 1848 till 37,444 R:dr b:ko. Dertill kom - Den 4 Mars. 67 mer, att Institutet fick tillgodonjuta det beviljade Statsanslaget äfven under sistnämnde år, men trädde ej i verksamhet förr än hösten 1849. Då var kapitalet således ökadt till omkring 41,000 R:dr, hvarmed, såsom det åtminstone för mig vill synas, de beliöfliga byggnaderna kunna åstadkommas. Byggnaderna upfördes äfven enl. ett af Hr Chiewitz uprältadt kostnadsförslag, hvilket, ehuru af Institutets Styrelse godkändt, dock ^ar så lågt tilltaget, att arbetet med 60 proc. öfverskred förslaget. På sätt ett till Styrelsen öfver Institutet af d. 15 Dec. 1849 aflåtet K. Bref utvisar, hade
Vidare förekom sista punkten, innehållande förslag till förfatning om upphörande af den särskilda dispositionsrätt öfver aflinge fastighet i stad, som tillkommer frälseman enl. 1.2 g i K. o. Ad:s Privilegier d. 10 Okt. 1723: Oeh yttrade sig derom: Gr. Lagerbjelke: Jag har visserligen ingenting emot att antaga Utsk:s förslag i denna punkt, men likväl endast under det vilkor, att jemväl hvad LagUtsk. föreslagit rör:de testamentsrätten varder af R. St. gilladt. Jag får derföre till undvikande af all tvetydighet i detta ämne föreslå, att detta förbehåll måtte varda i beslutet uttryckligen intaget. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om E. o. Ad. under det af Utsk. framstälda förbehåll behagade bifalla det i förevarande punkt afgifna förslag blef denna propos. besvarad med Ja Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n iukomne Betänk, oeh Mern.: nemi. från Lagutskottet : N:o 3 5, i ani. af K, M:s Nåd. Propos. om antagande af en författning ang:de straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum; N:o 36, i ani. af väckte motioner om uphäfvande af K. Brefvet d. 17 Okt. 1778, ang:de barnamord. Allm. Besvärsoch Ekon.Utslcotlet: N:o 94, i ani. af väckta motioner om stadgar, rörande arbetsfolk, som utgår för vinnande af arbetsförtjenst; N:o 95, i ani. af väckta motioner om ändring af sladganden i K. förordningen aug:de sockenstämmor i riket d. 29 Aug. 1843. D«n8Juni. 23 RiddarhuslItskoltel: N:o 14, ang:de förstärkning af grunden under Riddarhusbyggnaden. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck, Måndagen den 8 Juni 1857.
Med detta förutsättande drista således Ukstot, ten förklara, att, wid plöjningen af detta ämne, serdeles belraktadc i egenstap af Bestattning, de funnit, det afgifren wid Landt-Tullcn icke rätteligen förtjente namn af Consumtion, åtminstone icke swarade emot det ändamål, som ined en sadan bestattning äsystas. Tull-Asgiften träffar icke mängden af förbrukare, knappt en Tiondedel af Nationen. Lagd pä Jördens Produkter betungar ten osca Landtmanna rörelsen och när detta ej händer faller den tyngst uppå de inom Städerne boende PenningeLöntagande Embetsmän och de för ar eller manad förhyrde Arbetare hwilka minst tala den oiämna bördan och ingenstädes kunna återtaga hwad pä Lifsmedlens dyrhet förloras. Den är icke kännbar för den, som icke beräknar sine förluster; Men om an omärklig för dagen, blir den i längden icke desi mindre tryckande för det Allmänna och föga bakande för Staten, nar man besinnar hwad stada häraf uppstår bade i Moraliskt och Ekonomiskt hänseende. Den mängd af Uppbördsman, som Landt-Tullen fordrar, är för Riket och Samhälls - pligterna nästan förlorad; Uppbördens lätthet underhaller och be, fordrar sweket, den enfalldige prejas, hans tid förloras, hans kreatur mifiwardas, han sjelf lär sig muta eller bedraga och alla dr fia följder bli desto oundwiktigare och widstracktare ju mer man söker ge, nom en förhöjd afgift pa alla Artiklar bereda en större behållning för StatS-Cafian. Undersiefwen blifwa i samma ögonblick destomera lucrariva, förbrytelserna ökas, cvnlrollen blir omöjlig och fördelen af de Restantie-Utsökningar, som Staten undgår akt iO/2 Den 3 Julik. göra ho§ de Skattdragande, blir wida återgäldad genom de Afssrifmngar som Staten i tysthet nödgas medgifwa för hela hopen af Betjeningen.
Sade de till honom: Om Jesu Nazareno, som var en Prophet, mägtig både i gerningar och ord, för Gudi, och allo folkena; Och huruledes de öfverste Presterna, och våre förmän, öfverantvardade honom i dödsens fördömelse, och korsfäste honom. Men vi hoppades, att han skulle vara den som förlossa skulle Israel; och öfver allt detta är nu tredje dagen, sedan det skedde. Och några qvinnor af våra hafva förskräckt oss, de der bittida om morgonen hade kommit till grafvena; Och då de icke funno hans lekamen, kommo de, och sade, att de ock Änglasyn sett hade, hvilke sagt hade att han lefver. Och någre af dem, som med oss voro, gingo bort till grafven, och funno såsom qvinnorna sagt hade; men honom funno de intet. Då sade han till dem: O! I galne, och senhjertade till att tro, uti allt det som Propheterna sagt hafva. Skulle icke Christus sådant lida, och sedan ingå uti sin härlighet? Och han begynte på Mose, och alla Propheterna, och gjorde uttydelse för dem i alla Skrifter, som voro om honom. Och de begynte nalkas intill byn, dit de ville; och han låts som han ville gå längre fram. Och de nödgade honom, sägande: Blif när oss; ty det lider åt aftonen, och dagen är förliden. Och så gick han in, till att blifva när dem. Och det begaf sig, då han satt till bords med dem, tog han brödet; tackade, bröt det, och fick dem. Och deras ögon öppnades, att de kände honom; och så försvann han utu deras åsyn. Och de sade emellan sig: Var icke vårt hjerta brinnande i oss, då han talade med oss i vägen, och uttydde oss Skrifterna? Och i samma stundene stodo de upp, och gingo till Jerusalem igen, och funno församlade de ellofva, och de som med dem voro; De der sade: Herren är sannerliga uppstånden, och är synter af Simone. Och de förtäljde hvad skedt var i vägen, och huru han vardt känd af dem, i det han bröt brödet.
Af föregående orsaker förfölle äfven det skäl man velat hemta af anteckningarne i Statg‘,Lag s.Allm.Besv o.Oec.~Utsk,Bet N-.ö^ö, 2g 1668 års Jordebok, vid hemmanet Lilla Brännarp: Herr Adrian Tripp köpt till Frälse, och sådant desto hellre, som Kyrkans och Prestens friheter blifvit undantagne, och köpet således icke sträckt sig längre, än till Kronans behållna Räntor, hvilket förhållande än vidare styrktes af Hallands Beskrifning om Kyrkohemmanet Lindarne med flere, af innehåll: att Smörrantan Och Städselrätten njuter Kyrkan, en del af hemmantalsräntan Kronan, större delen Tripparne. Hvarförutan och till bevis om Kyrkans och Pastors till hemmanen egande städselxätt förekomme, att Hallands ofvannätnnde beskrifning, upprättad, efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes föreskrift, af Krono Fogdarne och Häradsskrifvarne i orten, upptager för hvarje hemman serskildt åboernes namn, tiden då de af Kyrkan och Pastor städt hemmanen, hvad de i städja betalt, och huru den blifvit fördeld, hvarvid anföres, att grunden till fördelningen hemtades af Landtgillets belopp.
Fursten sörjde äfven för, att jag erhöll undervisning, och började innan kort använda mig vid förrättningar, der jag, som finne, kunde gagna honom mer än en utländing, men ock sålunda blef i tillfälle att mest gagna mitt älskade fädernesland. Vid krigets härjningar lyckades det mig äfven ofta att rädda åtminstone enskilta personer. Det var väl endast droppar af lindring i denna ocean af elände, men det var ändå trösterikt för mig. Och sednare, när hela landet låg underkufvadt och blödande ur tusende sår, då gafs tillfälle till verksamhet, för att så mycket som möjligt bjuda till att hela, eller åtminstone mildra dem.“ „De dokumenter och fullmakter, mig vid många sådana tillfällen lemnades, voro af den art, att de af mig lätt kunnat missbrukas, men misstroende har fursten aldrig visat mig.“ „Nåväl, jag är i rysk tjenst, och lyckas det att vinna den fred, vi nu så längtansfullt emotse, så är jag en föraktad renegat i mitt fädernesland, och i ett främmande söker jag mig aldrig ett hem. Men du, Cecilia, förakta mig dock icke du! Jag behöfver någon, som förstår mig, någon, hvars hjerta klappar som mitt för vårt land. Se, Cecilia, under den främmande eröfrarns välde har dock ett slags lugn börjat sprida sig. Folket har börjat foga sig i hvad det ej mera kan ändra, jorden besås åtminstone delvis åter, de öfverblifna männen ha uppsökt sina hem och börjat odla de gräsbevuxna tegarna, gudstjenst hålles åter i kyrkor, der nyligen ännu vilda foglar nästade, till och med en och annan skola har börjat sin verksamhet; men ack, arma fädernesland, när skola hos dig seder och bildning åter gro? Dina ädla, dina bildade hafva flytt och lemnat dig åt ditt öde. Bönder och skrifvare, ofta redlige, men alltid okunnige, måste tagas till embetsmän. Djeknar äro församlingarnes själasörjare. Det långvariga kriget har förstört folkets seder. I finska folkets hjerta bor dock ännu kraft; fred blott, och det skall ännu höja sig. Men hvilken fred gifves det väl för Finland, Sveriges förmur, som det så lämpligt benämnes?
Hon ville att sonen åtminstone skulle få ärfva faderns upphöjda sinne och bildade förstånd, efter han ej kunde få något annat af denna verldens myckna goda. Elfrida måste således arbeta, men med hvad? Brodera, det gjorde ju så många andra, var ett så själlöst, odrägligt göromål, gick så långsamt och inbringade så litet. Sätta upp hattar och mössor efter sednaste parisermodet, med sorg i hjertat och tårar i ögat, nej det var omöjligt. Öfversätta, nej det göres nu på dagsverke af herrar förläggares stattorpare. Skrifva romaner, item. Dessutom hade hon ingen ingifvelse, ingen kallelse dertill. Hennes egen var ju slut, och hon vämjdes vid tankan att börja med någon annans, nu isynnerhet, när sådana tillverkas fabriksmessigt på maschin. Skrifva tragedier, hon hade blott sinne för sin egen. Skrifva barnböcker, och låta trycka till Jul. Ack! trycksvärtan räcker ej till för hvad som ändå skrifves, och visst icke barn för att läsa det. Nej, men undervisa barn! Se der ett göromål, som räcker till så länge verlden står. I staden var mycket barn och få lärare. Elfrida var ovanligt kunnig i de flesta, till ett såkalladt bildadt fruntimmers uppfostran hörande stycken. Hon spelade fortepiano, målade blommor, kände grammatikaliskt flera språk. Elfrida fick inom kort flera små elever, som med fyra piskor i peruken, mamelucker och klockformiga kjolar gingo till och från henne, med boken i hand och sykorgen öfver armen. Det gick, ty allt går, som man vill skall gå, men när de små stadsdockorne voro hemgångna, så hände ofta att Elfrida, genomtrött och utmattad, kastade sig på sin bädd, fuktade den med heta, strida tårar, och vågade hvarken tänka framför sig, eller bakom sig, ty mörker var öfver allt, och nuet var förfärligt, äfven jemfördt med de svåraste, de tungaste dagar af hennes första torftiga äktenskapstid. Hon sträfvade icke allena då som nu! Hon vågade således ej återvända och blädra i minnets herbarium. Icke heller i det kommande.
Det är otvifvelaktigt, att om magasiner, sockneeller paslorats-vis, kunde inrättas och anbefallas, så skulle derigenom undsättningen ej blifva tryckande och i tidens längd skulle sådane magasiner medföra mycken nytta äfven för den betungande fattigvården; men då sådant ej är alt vänta, ser jag ingen annan utväg möjlig än den, K. M. i Sin propos. föreslår R. St. K. M. har visserligen hufvudsakligen fästat sig vid sådane reservlager som vid kustprovinser böra finnas, men K. M. har äfven förbehållit sig användandet af redan befintliga spanmålsraagasiner för upp - Den 8 December. 141 lag af spanmål. Jag anser i detta afseende högst nödigt, att Ulsk. måtte företrädesvis tillstyrka begagnandet af dylika magasiner särdeles för de provinser, som ligga midt i landet och sakna sjökommunikationer, eller hafva lång landtransport till de orter, hvarifrån under missvextår spanmål för provinsens innevånare måste anskaffas. Derigenom skulle åtminstone det öfverklagade betrycket, att nödgas fara långa vägar under missvextår för att anskaffa denna spanmål, kunna betydligen afhjelpas. Jag tillstyrker således, att K. M., efter vederbör, auktoriteters hörande, måtte fä efter omständigheterne bestämma hvar upplagsmagasiner lämpligen böra anläggas. För öfrigt torde denna fråga, då den från Ulsk. återkommer, gifva anledn. till en mera utvecklad diskussion deröfver. Jag inskränker mig sill denna korta framställning af min åsigt och anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen. K. M:s förevar, nåd. propos., jemte det i anledn. deraf nu afgifua yttrande, remitterades till Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm. Vidare föredrogos ånyo K.
» Menniskan spår och gud rår » heter det. Pelles sortie från scenen skedde temligen omärkligt. Han hade under den här säsongen endast hunnit att vara med om tre föreställningar — alla i samma pjes, nemligen Webers » Oberon », der han framstälde den svarte, fallsett-talande seralj väktaren Aboulifar, för öfrigt en af hans roligaste uppgifter, der han med lika stor virtuositet åt äpplen och gnälde falsett — ett kostligt motstycke till en annan berömd svensk framställning i samma genre — salig gubben Nordberg i » Läderlappen », hvars gnällande » Effendi, effendi » brukade framkalla sådana intensiva stormar af munterhet. Aboulifar var emellertid endast en talrol. Som sångare tog Pelle sitt afsked från operascenen redan i somras, då han vid sista föreställningen för säsongen medverkade som uppsyningsman Zizel i » Konung för en dag », d. Han var då vid briljantaste stämning så väl under föreställningens gång som efter densamma, då hela operapersonalen samlats i foyervåningen till en kollation för sin högt förtjente chef, hofkapellmästare Nordqvist. Särskildt erinrar jag mig hur Pelle med sin vanliga oförbrännerliga förmåga höll nachspielet i gång långt sedan solen kastat sitt rosenskimmer öfver Riddarholmsfjärdens och Strömmens glittrande vatten. Under en paus i den improviserade balen hördes en väldig knackning i bålen. Det var Pelle som med ljudelig stämma manade till tystnad. Det var en hyllning till chefen han utbragte. Men den skilde sig från de föregående talen derigenom att den var — på vers. Pelle egde en ovanlig förmåga i att extemporera på versfot. Och den gången öfverträffade han sig sjelf. Det var ett långt qväde på orimmad hexameter han framförde. Ibland kom väl en eller annan » konstig » vändning, men trogen det gyllene elftebudet: » Man muss sich nicht verbluffen lassen », navigerade sig Pelle skickligt fram mellan bränningar och skär, och lyckades så framalstra ett lika högstämdt som hjertligt qväde, som också afbröts af lifliga bifallsyttringar och till sist beledsagades af stormande jubel.
Yttre fred samt invärtes trefnad och idoghet hafva våt allt sedan småningom åter upphjelpt Gottland, men förlusten af fri Nederl 'gshandel återstår att upplifvas, hvarförutan Gottland ej allenast icke kan uppnå en högre grad af förkofran och välmåga, utan ock åfventyrar att, oberåknadt inomentuella penningebristen och låga spannmålsprisen, ändå nästan totalt ruineras genom nu existerande mindre lyckliga handelsförhållanden, och medelst de mot Gottlands betydligaste exportprodueter, synnerligast kalk, hos Utländska Nationer nyss antagne menliga pronibitiva Författningar ; svårigheter som torde likväl lättast afhjelpas genom stadgandet af Ömsesidiga för handeln gynnande privilegier. Blott man rik tar sin uppmärksamhet på Marstrand under en period då denna stad, icke längesedan ännu innehade Portofrancofrjhet, och sedan den uppförde, kan man lättast förvissa sig om förmånen af nämnde rättighet ; ifrån det denna lilla Staden befann si"g i högsta vålmagt, sjönk den lill den grad af uselhet, att kort derefter endast tvenne Handelshus förblefvo behållne; och det endast af orsak att egennyttan och afundsjufcan på främmande inflyttningar föyanlät Stadens kortsynte Styresmän att nog fåviskt anhålla om Portofrancofrihetens afskaffande, som äfven bifölls; en rättighet, hvilken de ej långt derefter, uppvaknande från sin dvala, ångerfull Den 3 Martil. 299 fruktlöst sökte återvinna. Att Wisby deremot hvarken direct eller indirect afsagt sig sin förr ägande dyrbara nederlagsråttighet ,• år en sak sorn styrkes af sammanstämmande Historiska facta. Det frågan om Portofrancoinråttnin. gen å Gottland ej år ny, utan endast vördsammast af mig nu åter härmedelst väckt, känner Rikets HÖglofl. Ständer förut och behagade ytterligare inhämta deraf, att den redan i Högstsalig Konung Carl X:s tid påtänktes, äfvensom sedermera under Konung
Gustaf ville tvinga börden, att finna en ära i beröring med Guds adel, Snillena; och han ville tvinga denna natur-adel, att i beröring med den väloch högvälborna konstprodukten tillegna sig tidehvarfvets finare umgängston”. (”Sveriges sköna Litteratur”, IV: 2, sid. 697) – Detta vanns alltså. Det var ändå något! helst när man besinnar, att bemälta umgängston, genom slik inympning, ändtligen tog de jättesteg i sann förfining, hvarom t ex. Kellgrens ”Ljusets Fiender” och Leopolds ”Eglé och Annett” bära vittne. Se ”Upfostrings-Sälskapets Tidningar”, 1781 den 5 Febr. och 1785 den 10 Febr. Den till Kommers-Kollegium afgångna befallningen derom lyder, som följer: ”GUSTAF med Guds Nåde m. m. Vår ynnest och nådiga benägenhet m. m. Som vår Bibliothekarius Johan Henrik Kellgren åtagit sig att fortsätta det Handels-Lexikon, Notarien, numera Borgmästaren i Halmstad Erik Säfström af trycket utgifvit: så hafve Vi i Nåder godtfunnit såsom en pension tillägga honom, Kellgren, ifrån den i sistledne September och framgent årligen, af Manufakturfonden Etthundrade Sextiosex Riksdaler Trettiotvå Skillingar. Befallandes Eder o. s. v. Gripsholms Slott den 10 December 1782. GUSTAF. E. Schröderheim”. I ”Nye Granskaren”. Wieselgren, ”Sveriges Sköna Litteratur”, Del. IV: 2, sid. 507. Såsom yngling hörde jag förtäljas af en min morbroder (Prosten Kernell), som var Leopolds ungdomsvän, att Kellgrens understöd af Konungen varit mindre än Leopolds, men större än Bellmans.
Siänder widiagct i förening med ekt allmänt förbud, mot alk utländskt bränwins införande i Riket, sä är jag af den kanken, ali också de» mindre bränwins tillgängen i wart land, skulle helt cch hällit Utrota Let sedvsördärswande fylleriet. Om derföre betänkandet med deka bada tillägg eller förändringar af Höglofl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 REGISTER ÖFVER HÖGLO F LIGE ®<m ÄiDBiLsrs PROTOCOLL VID Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1850 och 1851. Q $ STOCKHOLM. Höubeiigska Boktryckeriet, 185 3. R, betyder Remiss. B— Betänkande inkommit. U' — Utlåtande öfver återremiss inkommit. O „ A. — Återremiss. A. — Afgjordt. E. — Expedition. t A. Ackords-anbud. Se Eftergift. Ackordsförskoller och ersättningar, uphörandet af anslaget dertill samt dispositionen af derå reserverad behållning. Se vidare SlatsUlskottels Belänkanden N:ris 85 och 299. Adelborg, Anders Otto, yttranden. II. 88. Adelsfahne-Regementels indragna boställen, angående försäljning af. Se SlatsUlskottels Betänkande N:o 253. Adelsö Kronopark, angående räll lill skatteköp deraf. II. 305, 307. III. R. 47. VI. B. 315, 542. VII. A. 5. Adlercreutz, Friherre Carl Gostaf, yttrande. VII. 369. Aflöning för den hos RiksStänden och Utskotten anställda kanslioch vaklbrijening. angående bestämmande af. Se StaisUtskottets Utlåtanden Nilis 12, 109 och 312. — för 2:ne Stallmästare vid Ottenby och Strömsholm, angående ett årligt anslag af 4000 R:dr lill. Se Andag. Aflöningsoch PensioDS-Stater för Riksgälds-Kontoret. Se Riksgälds-Konlorel.
Det är en ledsam erfarenhet jag såsom domare gjort, att de genealogiska tabellerna icke ega den fullständighet som de borde, och till följd deraf stundom äro af beskaffenhet att vid rättegångar icke ega vitsord, ehuru de vid sådana tillfällen ganska ofta behöfva rådfrågas, samt för de rättssökande kunna vara af högsta vigt. Till och med vår Riddarh.Ordn. har erkänt denna mindre fullständighet, då den stadgar att de genealogiska tabellerna ega vitsord i fråga om rättighet till säte och stämma på detta rum, endast i de fall att de icke äro oriktiga. Nu är det visserligen, då fråga upstår om deras utgifvande på trycket, en rätt ledsam omständighet att denna fullständighet saknas, men till afhjelpande af denna olägenhet, torde, innan tabellerna trvckas, familjernes medlemmar böra upmanas och komma i tillfälle att medela de uplysningar och rättelser som äro af nöden, hvarförutan jag skulle tillstyrka att en revision af dem verkställdes för att åt tabellerna bereda den fullständighet man med rätta anser så önskvärd. Jag tror också, lika med motionären, att företaget skulle kunna bära sig och möjligen återgälda åtminstone en del af de kostnader, som erfordrades för deras kompletterande. Jag känner med mig sjelf att jag ej skulle försumma tillfället att skaffa mig dessa tabeller, och jag tror att äfven mångå andra skulle köpa dem, för att få reda på sina förfäder eller andra slägtingar. Sannolikt skulle således företaget bära sig, men då utgifvaren saknar medel till det betydliga förlag, som dertill erfordras, så anser jag att Riddarhuskassan borde genom ett förlagslån underlätta detsamma, heldst jag tror att dessa medel ofta användas till ändamål mindre nyttiga och mera främmande för Ståndets medlemmar än det ifråga var-.de, Jag vill likväl icke obetingad! till - 134 Don 10 Mars. styrka bifall till motionen, men jag tror att den begärda försträckningen kunde lemnäs, om motionären på förhand anskaffade ett visst antal subskribenter, t. ex. 3 å 400, då Riddarh kassan ej komme att ikläda sig någon risk.