Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För afhjelpande häraf har motionären föreslagit: i:o att, vid utarrenderande af ifrågavarande hemman eller lägenheter, ett minimioch ett maximi-belopp för arrende-afgiften må bestämmas , i likhet med hvad för Lunds Domkyrko-hemman m. 11. är stadgadt, med rättighet derjemte för siste innehafvaren att, emot ett af desse belopp, bibehålla arrenderätten, om lian inom en viss tid sig dertill anmäler; och 2:o att både nuvarande och framdeles blifvande arrenden må alltid få lösas med penningar efter den af Länets Deputerade satta Markegångs-taxa, utan forsel-lön eller annan förhöjning. Detta ärende har Utskottet tagit i öfvervägande och dervid trott sig, innan hufvudsakligt yttrande deröfver afgifves, vördsamt böra upplysa : att, sedan Kongl. Maj:t, under den 27 Augusti 1817, i Nåder utfärdat ett Reglemente för utarrenderande af Lunds Domkyrko-hemman , så hafva åtskiliige af desse hemmans åboer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att berörde Reglemente måtte i Nåder varda förändradt så, att sökanderne eller deras rättsinnehafvare förunnades perpetuel optionsrätt å ifrågavarande hemman, af skäl, att de ej kunde vid besittningstidens slut, å de blifvande auctionerna, täfla med speculanter, sorn, utan att afse annat än uppehälle för ögonblicket, bjuda högre afgift, än hemmanen rimligen kunna bära, samt att hemmanen i desse nye inuehafvares händer måste innan kort utsugas och förderfvas, och Domkyrkan således i sjelfva verket komme att af de öfverdrifna arrendena hemta skada i stället för vinst; i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, under den 3 Maj 1821, i Nåder förklarat, att, då Domkyrkan i Lund genom öfverdrifna arrende-anbud å de densamma tillhörande hemman i tidens längd snarare kunde förlora än vinna , Kongl.
Ständer, ansett sig böra tillstyrka bifall, till de Reglementariska föreskrifter, som berörde förslag upptager, äfven i fråga omåldren, då Ämbets-och Tjenstemän böra ega rått, att lemna tjensten, med rättighet till pensions erhållande, så finner Utskottet H:r Doctor Wallins Memorial icke föranleda till någon särskild åtgärd i denna del ; Hvilket dock vördsamt hemstålles till Riksens Högloft. Ständers pröfning. Och varder en Ledamots yttrade särskilda mening härjemte bifogad. Stockholm d. 3 Maj 1823. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högh Stånders Statsutskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm d. 3 Maji 1823. S. D. X anledning af den utaf H:r Doctor J. O. Wedlin väckta Motion, om råt {:de Sami. 51 802 Stats-Utskottets Betänkandeti. tighet för Ämbetsoch Tjenstemän, att innan 70 års ålder taga afsked med oafkortadt åtnjutande af innehafd Ion, hade betänkande blifvit uppsatt, som nu upplåstes och godkändes. H:r Friherre Hjerta förklarade sig i detta ämne vara af skiljagtig mening och yttrade: ”Å denna Doctor Wallins Motion finner jag att afdelningen ej ansett sig bora lemna annat yttrande, ån hänvisning till Betänkandet rörande Civile Ämbetsmäns förändrade Pensionsgrunder, och år det med anledning häraf jag får yttra mig vara af skiljagtig tanka. Doctor Wallin har så sannt, som grundligt framställt den Civile
QåanF; b) Om be mebel od) ufmdgar, Q3ancofloreIfen har att begagna odj pårdfna, i odj för ett oafbrutet fortfdttanbe af 35anEen! utgifne feblar! inlofen meb filf# »ermpnt, feban allmdnna, ftlfro.erwedingen tagit fin början; e) Om ben ferfPilba beppfttion!#raFning, forn i 33anEen Pommer att öpp# na!, för infattning af gulb och jllftoer mot 23anfen! feblar, intill bej? namnbe ffl«oer#uttoeding begynner;; d) Om ben utroepling af ftlfmerimmt mot feblar, a128 fF.,forn före all# »rönna toeplingen! början enfamt får ega rum, nemligen: tillbe rga £ongl. ^erfonerne! enffilba bef>of, mot bera! egenhanbigt unbertecfnabe reqoiftrioaer, od) till några Slcabemier, kollegier od) allmanna Snrattningar inom *Öufsonb# (laben, åt bmilfa bet anjlagna marimideloppef utgör lillfamman! 9vif!baler 2,240 årligen, efter gamla mpntfoten; 61 2) ^orbåUanbet af SanEens reda font) till febelflocEen, wib filf# v»er#titwerlingen6 början, od) anjlalter till benna fonbo forftarEning famt utmyntning: a)- Om:
Och ändtligen äro mina gröna fönsterjalusier af murgrönor, som Sune sjelf uppdragit och tuktat, en bild af hoppet, att icke säga vissheten att dessa snälla växter äro det enda han någonsin kommer att tukta. Jaja, du får ej tro att jag icke aktar min man – Gud välsigne honom ... var viss att jag sätter min ära uti att göra honom lycklig, och han är det redan, den fromma själen, så öfver öronen att han knappt kom sig ut till husförhöret i dag.” ”Du har ändå”, svarade Juanna, ”ett så eget sätt att tala om din man och din lycka – jag vill aldrig betvifla att du är honom riktigt huld i hjertat.” ”Nej, för guds skull, tänk icke annat!” utbrast ifrigt Konkordia. ”Du vet att jag är en sträf, kanske konstig natur, men hvad vill du begära af ett fruntimmer, som i tio år så godt som förestått ett länsmanskontor och ständigt från barndomen vant sig att se lifvet från dess praktiska sida? Tro emellertid du att jag, när det behöfs, skall tukta mig sjelf såsom jag ser Sune göra med murgrönan, och så skola vi bägge växa till för hans glädje och trefnad. Och hör, Juanna, ett bevis som exempel: jag, som icke alls är förtjust i kattor och dessutom har så ondt om mjölk, har tagit mig en fosterkatt, som jag tänker uppföda vid välling och fisksoppa, allt på det Sune må bli riktigt lycksalig. Hans oskyldiga glädje är att höra katten spinna vid spisen om qvällen, när jag plockat fram våra äpplen till stekning; och ingen kan ha mera roligt af de kostbaraste nöjen än Sune har, då han får narra katten att lukta på de varma äpplena. Till belöning får kisse sedan nästan hälften af det kallnade äpplet, som han i sin tur får njuta af. Nästa vår – vintern är alltid dyrast – skall han på sin födelsedag få en hund, och då vet jag att han skall fullt glömma att Grafverna icke är Berffendalen!” ”Och innan nästa års slut, kära Konkordia, har du väl gifvit honom en ännu mycket bättre gåfva. Då blir han icke blott lycksalig, utan helt och hållet salig.”
Ja vunnit samt första alternativet , att personliga SkyddsAfgiften bör utgå årligen från och med fyllda 17 år, blifvit bifallet. 3:o Den, som gillar Utskottets Förslag, att personliga Afgiften utgår till och med fyllda 60 år, samt då upphör för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse cga en inkomst af Ett hundrade R.dr A eller som icke utgöra Bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst, voterar Ja; Betänkan den, N:o 21g. 485 Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; kommer afgiften att, efter fyllda 60 år, upphöra för alla dem, som icke af egendom; tjenst eller rörelse eget, en inkomst af Femtio R.dr, eller som icke utgöra bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst. Desse Propositioner hafva blifvit besvarade med 62 Ja och 57 Neji och då således Ja vunnit, skall personliga Afgiften utgå till och med fyllda 60 år samt då upphöra för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af Etthundrade Riksdaler, eller som icke utgöra Bevillning af lön, egendom , rörelse eller förtjenst. 4:o Den, som bifaller Utskottets Förslag, att Bevillning utgöres af all Fastighet efter värdet, utan afseende på dess natur, med fortfarande likväl af Bevillning å Rusfctjenst-marker, samt Rotefrihets-afgiften, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; så utgöres Bevillning af all fastighet efter värdet, utan afseende på dess Natur, med fortfarande likväl af bevillning å RusttjenstMarker samt Rotefrihets-afgiften; och åläggas de Fastigheter så väl å Landet som i Stad, hvilka ega större värde än 8000 R:dr, en emot deras högre värde och afkastning högre och progressivt stigande afgift. 486 StatS-Utskottets Vid denna omröstning hafva befunnits 82 Ja och 37 Nej.
Utskottet har således trott sig ej böra tillstyrka bestämmandet af något mini raum för Komministrarnes aflöning. Då denna punkt, sådan den af Kongi. Majit blifvit i nåder föreslagen, till nämnden öfverlemnar att göra underdånig hemställan angående öfverflödiga komministraturers indragning, anser Utskottet några sådana bestämmelser derom, som de af Jonas Andersson förordade, ej vara af behofvet påkallade, likasom Utskottet jemväl anser den af Komminister Åsbrink föreslagna bestämmelse, det komministraturer skola under vissa förhållanden förblifva obesatta, till dess Kongl. Majit om dem meddelat sitt nådiga beslut, ej verka till förbättrande af Komministrarnes ställning. Men samma skäl, som ofta hindra indragning af komministersplatser eller annexers förvandlande till sjelfständiga pastorat, kunna stundom, på sätt Utskottet här längre fram vid frågan om pastoraters delning får tillfälle visa, då sådan delning ej kan ega rum, och ökadt presterligt biträde likväl är beböfligt, föranleda behofvet af nya komministraturers instiftande. Utskottet har derföre trott att nämnden, sora fått sig uppdraget att föreslå öfverflödiga komministraturers indragning, jemväl borde hafva bemyndigande att, der goda skäl talade för ny komministraturs inrättande, derom göra hemställan. Utskottet anser derföre i 3:dje momentet af denna punkt böra efter orden »öfverflödiga komministraturers indragning,» inflyta följande ord: »eller om behofvet af ny komministralur,» etc.
Den har medfört den verkan, att Veterinärvetenskapen här i Riket blifvit idkad, förr änden hunnit anses vara af den vigt, att den borde fästa Kongl. Maj;ts och Rikets Ständers uppmärksamhet. Den skall ock för framtiden medföra den nytta, att 7 elever kostnadsfritt för Staten der årligen underhållas och vinna en underbyggnad, som gör, att de sedan på kortare tid och med mera framgång vid Stockholms inrättning skola kunna fullborda deras återstående utbildning och att tvenne Lärare der sysselsättas och underhållas, som vid skeende afgång af de i Stockholm varande, blifva att tillgå, för att befordras till dessa vidsträcktare Lärarebestållningar. Men af samina skäl, som hindrade att Inrättningen i Skara kunde påtänkas, såsom en blifvande centralanstalt för Riket, och hvaribland hufvudsakligen må nämnas; att antalet af de hästar, som årligen kunna komma under Inrättningens behandling i Skara, ej svarar emot behofvet i afseende på undervisningen; att, i följd deraf, äfven öfning i skoningen och i synnerhet i skoningen af hästar med sjuka eller förderfvade hofvar, der ej skulle kunna vinnas, om ej under en längre tid, ån den, hvilken Eleverna vanligtvis önska, att vid en sådan inrättning tillbringa; att
Biföllos. 24 punkten. Med alslag å Utskottets hemställan i momentet a), lemnade Ståndet sitt bifall till Kongl. Maj Is nådiga Proposition om inrättande af en Profession i Fysiologi vid Upsala Universitet. Tillstyrkandet i momentet b) bifölls och afslogs det i momentet c) framställda förslag till underdånig skrifvelse. 25—31 punkterna. Biföllos. 32 punkten. Ståndet, sorn ogillade Utskottets hemställan, beslöt för sin del, att Rikets Ständer må bevilja 20,000 R:dr för uppförande af ett mindre Observatorium i Lund. 33—55 punkterna. Biföllos. S. I). Ståndet, som vid förnyad föredragning af Iionslilulions-Ulshottets Memorial, N:o 49, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande del uti Konslitu tions-Ulskottels Memorial N:o 50, framställda förslag lill ändring i Riksdags-ordningens föreskrifter om Preste-Ståndels representationsrätt, under den 4 0 dennes, förklarat, alt Ståndet vid holle sitt rörande Memorialet N:o 50 fattade beslut, och således icke antoge den till Ståndet ställda inbjudning alt sig eller de 2:ne Stånd foga, hvilka godliänt Utskottets förslag såsom Irvilande till grundlagsenlig behandling, bade under samma dag äfven mottagit eli förslag lill redaktion af Ståndets vid åtcrremissen af Utskottets Memorial N:o 50 uttryckta gemensamma tanka, hvilket Utskottet önskat få sig meddcladt, för att i de blifvande votcrings-propositionerna inrymmas, log nu ånyo sagde förslag under pröfning, hvilket ock godJidiules, och var al följande lydelse: Ilihsdags-Ordningen. Jemte Ärkebiskopen — och Gotlands Två. Öfrige prester uti hvarje Stift ufvensoin i Slockholm, sd vidt de ordinarie beställning innehafva, vare berättigade. om de det åstunda, att inom sig välja en fullmäktig.
St. och deras ombud äfven egna någon uppmärksamhet åt de, örn än mindre, anspråk på grannlagen - Den 37 Maj f. m. het, hvilka Konungen oell Rikets embetsman kunna äga. 35 §:n Reg.F:n gifver Sveriges embetsmannacorps en sjelfständighet, som knappast i något annat land igenlinnes; oell jag vågar tro, att det icke är bos denna corps, som den mi nsl a skatten finnes förvarad af sannt fosterländska tänkesätt och af en ordnad frihetskänsla, förenade med förmåga att bedomina hvad dessa verkligen kräfva. Månne det då skulle vara klokt, mine herrar! att tvinga denna embetsmanna-eorps att, vid skötandet af sitt kall, såsom en hufvudsak alse ål hvad väderstreck opinionsflöjeln för dagen sig vänder? Utom andra länders, torde våra egna häfder lemna varnande exempel i detta fall. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af ifrågavar. utlåt., och att SlatsUtsk., i den händelse det förblifver vid sin tillstyrkan af den föreslagna und skrifvelse!) till K. M., måtte bestämdt uppgifva hvilka collegier och förvaltande verk , och i hvilka fall de ej med noggrannhet eftérkoramit hvad K. M., på grund af R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos H ögloflige Ridder skåpet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1828. Andra Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, 1829. Måndagen den i December. Plenum klockan io förmiddagen. Justerades följandet tJldrag af Protocollet hållit lios Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 28 November 1828.
– Sonen Erker gick derföre ut för att taga emot hästarne, och emedlertid afpälsade de resande sig framför brasan. Det var snyggt i stugan, spiselden upblåssade af pålagdt ris, så att husbondens på en tång uphängda ullstrumpor började osa – en stor bibel, ett par glasögon utan skänglar och en liten Almanacha tryckt i Strengnäs hos Lect. Alb. Jul. Segerstedt, lågo på en taflett. Svarta katten satt knorrande eller spinnande på bordet och plirade med smala ögonstenar emot eldskenet, och en liten gris små-grymtade bakom en stor kista. – Här nödgades, som sagdt är, Uno och Sofi stadna qvar, ledsna öfver det bekymmer de förorsakade Majorn och hans fru; men nöden tvingade dem. Välvilligt tillböd gumman sig att koka tvenne stycken färska ägg, det enda hon ägde, emedan nådig Frun på Flåstad skickat och lånt det lilla smör hon haft. Hvad är det för en fru frågade Trasenberg som behöfver låna smör af sin Torpar-hustru? Gubben berättade då, at det var Fru von Sathén, och at hon väl var bra, men hennes Inspector en tyran, som aldeles utarmade det fattiga folket, och at det just varit en torpare under Flåstad, som en gång kommit ridande i galopp och svarat en Herre som kört omkull och begärt hjelp, at han intet hade tid, emedan han skulle til Herrgåln och piskas. – Trasenberg skrattade icke åt detta svar, men Sofi fann det rätt roligt, och dock var hon säkert lika ömsint som han. – Gumman lagade emedlertid til en bädd åt Sofi, men hon tackade och ville ej lägga sig, sluteligen förmåddes hon dock af Trasenbergs begäran så långt, at hon insvepte sig i hans päls och lutade sig på en trädsoffa; sjelf satte han sig på en kubbe utmed spisen, och underhöll en sagta eld. Erker hade ganska länge varit sysselsatt med at sätta in hästarna i stallet och dröjde ännu ute, då de öfriga redan lagt sig; ändteligen inträdde han svart som en Sotare om munnen.
Vilja vi det sednare, sfi böra vi fusta oss icke blott vid hvarje fel i den formella behandlingen, hvilka jag tror vara ganska många, och derefter, i likhet med Gr. Spens, företaga oss att genomgå hvarje särskild § i afseende på innehållets brister. Till detta allt, med åtföljande voteringar, torde väl åtgå en månad eller kanske något mera. Nu veta vi att ömsom är delta Hus talrikt, såsom nu, ömsom består det af 20 eller 3o ledamöter. Det kunde då hända att t. ex. på e. m. fattades af en annan pluralitet, än den, som på f. m. varit tillstädes, beslut, stridande icke blott emot de öfriga Ståndens utan afven emot dem, som detta Stånd på f. m. fattat. Följden deraf hlefve naturligtvis den, att sedan detta arbete med stor vedermöda lilländabragts, så saknade det inre sammanhang. När det derefter jemfördes med de öfriga Ståndens beslut, hvilka stannat i olika meningar, och om PresteSt. skulle gå lika vidlyftigt tillväga som vi; så kunde det hända, att öfver hvarje särskild § måste voteras flera gånger, förutan alla inbjudningar och tvister derom. Finge man omsider, såsom i tullbetänk, slå 85 punkter tillsammans i en, så kunde afgörandet slutligen taga fart; men då kan man lika gerna begynna med det summariska behandlingssättet. Det kunde eljest inträffa, att omröstningarne inom det förstärkta Const.- Utsk. komme, till följd af ledsnad och otålighet öfver det myckna voterandet, att få stridiga utslag, emedan uppmärksamheten icke vore spänd på hvarje voler:s*propos., och att sålunda, när arbetet vore tillhopavoteradt, så hängde det icke ihop, utan vore sämre än det som Utsk. uppställt, oaktadt alla dess fel och brister. — En jemkning i den detaljerade grankningen vore den, att skänka efter alla formella brister och endast hålla sig till felen i innehållet.
De medel, som här omtalas hafva intet gemensamt med begrafningshjelpen, utan det är 3,000 r:dr, sora hittills varit upförde å Riksslatens 5:te hufvudlitel, den, som f. n. kallas den 5:le, som före 1840 års riksdag benämndes den 4:de och långt förut varit förenade med denna titel. Denna summa 3,000 r:dr har upkommit på det sätt, att när Svenska Pommern afträddes, så skulle de s. k. lastoch arm-penningar, som derifrån till Amiralitets-kassan ingingo, ersättas och sålunda upkom anslaget till Flottan. Vid föredragningen af 5:te huf6 II. 12 178 Den 26 April e. m. vudtiteln beslöt R. o. Ad. alt dessa 3,000 r:dr skulle skiljas från anslaget till Flottan och öfverflyttas till 9:de hufvndtiteln emedan de allt ifrån sitt första ursprung användts som en tillgång för Amiralitets Krigsmans-kassan; och då denna kassas inkomster äro uptagne på 9:de hufvudtiteln, eller det anslag, som till kassan utgår, är upfördt å nämnde titel, så borde det anslag, som äfvenledes utgår i kontant lill samma ändamål öfverföras till densamma. Jag tillstyrker alltså bifall å denna punkten. R. o. Ad. biföll ifrågavar. punkt af Utsk:s utlåt. 3:dje punkten, ang:de anslag till understöd för Arméens pensions-kassa. Bifölls. Frih. Palmstjerna: Det är icke i anledn. af den nu föredragna punkten, som jag ämnar yttra mig, utan i afseende derpå alt under föredragningen af Rikstatens 5:te hufvudtitel, R. o. Ad. beslutade att en summa af 666§ r:dr, som Utsk. föreslagit, skulle anslås för de ordin, skollärarne i Carlskrona, som afsade sig den dubbla tjensteårs-beräkningen, samt att berörde belopp skulle å Indragningsstat upföras.
Fri - Den 9 Mars. 455 Friherre Legerström, lluäolf, återkom fran ve andre Stänven med Ridderstapets och Adelns Deputation, ,och gjorde redo för sin bestickning. H err ^ alm erkelt, Oustak, anmärkte, at i detta kloment, hwarest nämndes alla pa Landet warande Lassor, icke nägm undantag för Sockne» IvlaZa^iner more gjordt. Grefwe von DantinA8k>LU8en anlag för sin del wisserligen billigt, at de Sockne-KDZar. iner, hwilkas behållning icke anwändes aä pi08 usux, borde erläggga bewillning, men deremot ut» rryckeligen undantagas de som til ett sadant än» -Hamäl wore anflagne. Herr Dor;cb8, dl l 18. Om afsigten är, at pa de goda grunder Herr Grefwe IVlörner nyligen anförde, fritaga alla Lassor fran Bewillning, sä ar den erindran jag nu arnar göra onödig; men i widrigt fall anser jag mig stylvig tilkännagifwa: at Boställs »Lassan under Kongl. Krigs - Lollsgium är genom 1770 Ars Förklaring öfwer 1752 Ars Bo» stalls-Ordning §. 8, för ewärdeliga tider undan» tagen ifrån alla stags bewillningar, just wid salwina wike af looo Dal. S:mt, som Friherre Oxens^erna nyligen äberopade i afseende pa Brandförsäkrings» Lassan; hwarjemte och i anledning af hwad omnamndt blifwit om Westmanlands Knecktelegomedels-Lassa utaf Friherre Oxen8t^rnL, samt afKammar-Junkaren 6z^llenram om de wid Regemenkerne genom OMcerarnes egne tilstotter eller eljest tilkomne Lassor, sa täcktes Högloft. Ridderstaper och Adeln komma ihog, at utom Krigsmanshus och Armeens pensions - 456
Sedan 5 kap. 18 § blifvit af Ridderskapet och Adeln samt af Bondeståndet godkänd, sådan den var föreslagen; men deremot de öfriga två Riks-stånden återremitterat densamma; och de anmärkningar, som i dessa stånd blifvit emot ifrågavarande § framstälda, befunnits hufvudsakligen gå derpå ut, att embetsmän borde komma i åtnjutande af samma förmån af viss tidsbestämmelse för åtal å embetsfel, som vore andra personer för brott i allmänhet tillerkänd, och att således § borde ur lagen uteslutas; hade Lag-utskottet, i dess utlåtande N:o 55, — med erinran, att embetsmännen såsom sådane befunne sig i en från andra alldeles skild ställning, enär en embetsman hade att uppbära ej allenast sitt eget utan äfven embetets anseende, och på detta skulle i de flesta fall menligt inverka, om embetsmannen 129 embetsmannen ägde att för gröfre embetsfel åtnjuta strafflöshet endast derföre, att sådant fel icke blifvit inom viss tid åtaladt -— dock medgifvit att hvad sålunda blifvit påmint ej i lika mån ägde tillämpning på de embetsfel, som omförmälas i 25 kap. 17 §, eller sådana, som bestå i visad vårdslöshet, försummelse eller oskicklighet i embetet, och hvarå särskildt ansvar icke vore bestämdt; genom hvilka embetsfel någon fläck ej sattes på embetsmannens karakter; hvarföre Utskottet föreslagit, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande § 18 antaga följande lydelse: »För brott, som af embetsman begås i embetet, vare straffet förfallet, om åtal ej blifvit anstäldt inom två år, der brottet i lagen med endast bötesstraff belagdt är, eller inom fem år, der brottet är af den beskaffenhet, som i 25 kap. 17 § förmäles.
Kort efter denna tilldragelse afled morfar och ålade sin hustru och dotter i sin sista stund, att de i framtiden skulle söka återgälda Arvid, eller hans barn, den skuld hvaruti den döende stod; men derjemte troget bevara hemligheten af huru denna skuld tillkommit och icke genom förtäljandet deraf sätta en fläck på den dödes heder. »Några år derefter gifte min mor sig. Min far egde icke något mera än sitt boställe, så att de nygifta måste iakttaga stor sparsamhet. »Jag hade uppnått tio år, då min mor får ett bref från sin brorson i Finland. Brefvet underrättade henne att han låg på sitt yttersta och var alldeles utblottad. Hans hustru hade redan gått före honom i grafven; men de lemnade efter sig en son, endast femton år, hvilken stod ensam i verlden. Nu anförtrodde han honom åt min mor och bad henne betala sonen hvad hennes far en gång blef honom skyldig. Han testamenterade henne alltså sitt barn. »Min mor mottog testamentet. Utan att min far någonsin behöfde uppoffra något, drog hon försorg för gossen, gaf honom medel att fortsätta sin uppfostran och hade honom i hemmet under ferierna. Hon bestred utgifterna genom att göra åtskilliga inskränkningar i hvad som rörde henne sjelf och mig; hon väfde åt andra och kunde sägas arbeta för honom som en fattig mor för sitt barn. Alfred var också en ovanligt snäll gosse. Han och jag höllo af hvarandra såsom syskon. Denna känsla förändrades likväl då han blef äldre och vid tjuguett års ålder utgick från Carlberg såsom underlöjtnant vid flottan. Vänskapen förvandlades till kärlek, men en kärlek som hade föga hopp att kunna föra lycka med sig, då vi bägge voro fattiga och min far aldrig skulle gifva sin enda dotter åt någon annan än en välbergad man. Vid tjugutre års ålder begärde och erhöll Alfred tre års permission, tog af mig ett heligt löfte att tåligt vänta till dess han återkom, och gick derefter ut med ett kofferdifartyg, för att, såsom han sade, antingen dö eller återkomma som förmögen karl. I tio år skulle jag vänta och behålla hemligheten af vår förbindelse för mig. Var han icke efter den tidens förlopp tillbaka, egde jag min frihet.