Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må Riksförsamlingen ingå i någon serskild pröfning af Högsta domstolens beslut, ej eller må i nämnden någon allmän öfverläggning derom förefalla. § 8S. Å hvarje lagtima riksdag förordnar Riksförsamlingen, på sätt i Riksdagsordningen är stadgadt, revisorer, att, enligt serskild instruktion, granska statsverkets, Riksbankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl, hvad statsverket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Hvarje revision skall omfatta ett års afslutade räkenskaper. Revisionsförrättnin - Konstilutions-Ulskoltets Memorial, M 7. 23 gen, till hvilken revisoreme böra af Konungen kallas, tager årligen sin början den 15 September eller, om helgdag då inträffar, dagen derefter, och skall inom två månaders tid vara fullbordad. Vid granskning af statsverkets räkenskaper, böra revisoreme efterse, huruvida gjorda eller förordnade utbetalningar af statsmedlen icke öfverstigit beloppet af de hufvudtitlar, hvilka uti nästförflutna riksdags statsreglering blifvit fastställda, samt om de äro grundade på behörigen upprättade stater, eller å Konungens med vederbörlig kontrasignation utfärdade anordningar och styrkta med behöriga q vittenser af dem, som medlen emottagit. Skulle, emot Riksförsamlingens beslut, någon af de till en hufvudtitel anslagna summor befinnas dragen till annat ändamål, än som under hufvudtiteln hörer, eller något af Riksförsamlingen faslställdt anslag vara öfverskridet, skola revisoreme, i sin berättelse till Riksförsamlingen, härom göra anmärkning mot den embetsman, som anordningen kontrasignera!. De anmärkningar, som revisoreme finna sig befogade att framställa, skola, sedan förklaringar deröfver inkommit, å nästföljande lagtima riksdag öfverlemnas till vederbörande utskotts granskning och vidare behandling. § 86. Hvarje lagtima riksdags gransknings-ulskott eger att äska de i Konungens Statsråd förda protokoll, med undantag af dem, som angå ministeriella ärenden och kommandomål, hvilka endast i det, som rörer kända och af utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras.
Bota tia bet Saperhigé SDiflrict, ber perfonen’ Bot ccl; Ggenbo» men är Belägen; till följe Bvaraf ©erebniag&Gommitteen t fäban ©oden ffaa noga ttrflftijfa Bvaö till ^roarfe £aperingd»Gommittee Botet od; be^o* tig längb för befs Söifirict tia Bvarbera öfverlemna; äfven förn BwarjtSebamot i en fdban 23erebningd*GommiItee anfed tiflBifoa ben 2ayeringö»- Commiffce, i Bvaf* Sifirict Ban ät Bofält,. f%» ©nät ©ednar i eif pflörat inom färffilbfa 8än äro Belägne, fiola ©erebning&G.ommitteen* göramäl granjlaö af Sapering^Gommittefn.i bet Sänber ©o ef;; en är Belägen. §.■ % Stat Bvab enligt: benna 83én>ittningtf*@tobga är Befidmtt ut förbi fär perfon etter egenbom, ocB fätebeö ef Beror pä SaperingdmännfnS profning, utan Blott pä bebitering anfommer, flaa ^ärabéflrifvaren, forn ffc bebiteringené rifiigBct anfvarar., t längben utföra; funnanbe lifväl
Men om också någon anmärkning härvid kan göras, så ber jag att få nämna, att beräkningen icke är annat än approximativ, och att den är uppgjord af en tjensteman i Statskontoret, hvilken anses hafva mycken kännedom i dessa ämnen. Det ligger också i sakens natur att beräkningarne icke kunna vara fullt exakta, och de hafva derföre ej något större anspråk, än att vara en kalkyl. I afseende på sjelfva saken, eller Hr von Troils förslag, ber jag att få fästa uppmärksamheten på, att det låter ganska bra att höra sägas: »i likhet med hvad K. M. föreslagit.» Men man glömmer då bort alla de bestämmelser, som komma efteråt och hvilka väsendtligen förändra förhållandet. K. M. har nemi. föreslagit mantalspenningarnes belopp till 40 öre, lika för man och qvinna, men med undantag för icke mindre än 6 särskilda kategorier. Så är t. ex. hela gemenskapen af armén och flottan i K. M:s Propos. befriad från erläggande af mantalspenningar, men icke i Stats-Utsk:ts Utlåt. Denna väsendtliga omständighet, som måste tagas i betraktande och hvarigenom man ingalunda kan säga, att endast genom att bestämma afgiften till 40 öre för man och qvinna man vuune likhet med hvad K. M. föreslagit, förändrar helt och hållet hela frågans natur. På sam. 508 Den 28 Febroarl f. m. ma sätt är det orätt att säga, att Stats-Utsk:t föreslagit en ned» sättning af 170,000 rdr i beloppet af denna skatt. Att så icke är förhållandet, visar sig af den utaf Utsk:t uppgjorda kalkylen öfver mantalspenningarne för iustundande statsregeringsperiod. Enligt K. M:s förslag skulle nemligen denna afgift komma att uppgå till 560,000 rdr, och, efter Utsk:ts, till 525,000 rdr.
Och då ifrågavarande byggnadsföretag, som synes vara af vigt för orten, otvifvelaktig! måste blifva betydligt betungande för de brobyggnadsskyldige, hvilka, enligt hvad anmäldt blifvit, sakna tillgång på skog, och i allmänhet äro mindre bemedlade, samt arbetet således svårligen lärer kunna utan allmänt understöd utföras, hafva Rikets Ständer funnit skäligt att, för byggnad af en bro öfver Dalelfven, bevilja Gustafs socknemän ett lån af fyratusen riksdaler banko, att från Riksgälds-kontoret utgå, emot vilkor alt, sedan detta lån under 2 års tid utan ränta innehafts, 6 procent å det ursprungliga lånebeloppet, inom hvarje års utgång, till nyssnämnda verk inbetalas, deraf såsom ränta beräknas 4 procent å det oguldna kapitalet oell återstoden såsom kapital-afbetalning, samt att vederbörande ställa säkerhet derför, att arbetet, som ovilkorligen bör påbörjas inom 1853 års slut, varder behörigen fullbordadt. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juli 1851. E.vpedilions-UUkottets Förslag lill und. Skrifvelse, N:o lil. 207 N:o lil. Uppläst oeh godkändt hos Ridd. och Adelil den 23 Juli 1851. Presle-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående anslag till Kyrkobyggnad i Knäreds församling af Hallands län. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 215.) S. A. K.
Sammansatta Bankooch Lag-Vtskottets Betänkande J\d> 2. 1 JW 2. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Äng. 1863, kl. 7 e. m. Betänkande, med förslag lill lag om enskilda hanker ulan rätt att utgifva egna hanksedlar. Sammansatta Bankooch Lag-Utskottet, sorn, med föranledande af de utaf Herr Friherre Tersmeden, W. F., och Herr A. W. Björck väckta motioner angående förändrad lagstiftning för enskilda bankinrättningar, i sitt Betänkande JW 1 afgifvit förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar, liar deruti antydt det hufvudsakliga skälet, hvarföre Utskottet ansett sådana banker böra vara grundade på solidarisk ansvarighet för delegarne. Genom banksedelutgifning träda nemligen bankerna i förbindelser af en vida större utsträckning och af helt olika beskaffenhet, än eljest; ty om äfven banksedlar icke enligt lag gälla såsom ovilkorligt betalningsmedel, kan dock i de flesta fall emottagandet af sådana vid liqvider knappast vägras, och emottagaren är till följd så väl af nödvändigheten att begagna det slags cirkulationsmedel, hvilket erbjudes honom, som af flera andra anledningar, ur stånd att med samma frihet och sakkännedom, som den, hvilken på annat sätt blifver fordringsegare hos en bank, pröfva om och i hvad mån han vill emottaga en bankens förbindelse. Lagstiftningen har emellertid i de aldra flesta länder med en mera utvecklad industri medgifvit bildandet af industriela associationer med en till visst belopp begränsad ansvarsskyldighet för delegarne, en rättsgrundsats, som i svenska lagstiftningen blifvit erkänd genom Kongl. Förordningen af den 6 Oktober 1848 angående aktiebolag.
Drbfåranbe af frdmge Sebanroten blanb 3Jibber(Fup;t ocb bibeln. 136. ©ebnag inom frenne roecFor efter bet SaperingS.Comniitfeerne gne dligganben fMllgjort, (Fola SJtagigratcrne i ©tdberne famt ^ronofogbame d Sanbet, bafroa till konungens föefallningöbafroante infdnbt Sc.eeringS» CotnmitteerneS ^rotocoll, J^anblingar ocb Sdngber, jemte allt annat forn bege forrdftningar tillbert, roib bot af <£n SKifsbaler till SdnetS eller ©tabenS fattigforfårjning, får broarje bag bermeb Idngre trojeé. 5- *37; konungens SBefallningSljafroanbe liffdrbe berefler genag alfmdnna ^ungårelfer, fern innebdlla bagen får ^.'cofningS. Commitfeené famman» trdbe, namnen d be Sebamåter ban ulfelt, [arnt foregrifi får ben, forn (10) 7 4 9ftf. 111 §• §• 133—140. of ^råfningS-Committeen dfar någon rdttelfe, att antingen fårut £o$ konungens SSefaHningé^afmanbe, eller febnaf?
Utskottet förblandar här arbetet, rörelsen, med det för arbetets bedrifvande erforderliga, i maskinerier, förlag, m. m. nedlagda kapital, hvaraf mycket kan återstå efter ett ogynnsamt års förluster. Af ofruktbara kapitäler fordrar Bevillriings-stadgan annars ingen afgift; den vill blott beskatta inkomst af kapital. Och detta med allt skäl. Att lägga skatt på sjelfva kapital-förmögen heten, hvar den finnes, skulle på en gång vara den orättvisaste, förhatligaste och oklokaste åtgärd man i beskattnings-väg kunde vidtaga. Den skulle helt visst blifva omöjlig att verkställa, så vida icke en sådan nödens och farans stund vöre inne, att en hvar vore beredd att med hvad uppoffring som helst, köpa fäderneslandets fortfarande sjelfständighet. Att, då ingen fara är för handen, vilja i några fall göra en sådan förmögenhets-afgift till regel, blir icke mindre orättvist, och jag vågar tillägga, icke mindre praktiskt oklokt. Må vi fästa ett ögonblicks uppmärksamhet dervid, huru beskattningen af rörelse och näring med eller utan detta stadgande kommer att ske. Står det qvar, så kan ingen Beredning eller Taxeringseller Pröfnings-kommitté ålägga den närings-idkare, som af rörelsen haft ingen inkomst att skatta för en mer eller mindre betydlig inkomst, annat än under det tysta förbehåll, att man under mera gynnsamma år låter honom erhålla en motsvarande lindring. Hela den allmänna regeln, att beräkna hans inkomst efter förhållandet under det nästföregående år, blir derigenom förryckt, så att den kommer att sakna all tillämpning. Man kommer att år från år leta efter ett medeltal af inkomst, och, då detta icke så lätt låter sig finna, stadnar beskattningen långt under detta medeltal. Så hämnas allt för dryga och orättvisa fordringar från Statens sida dermed, att den får vida mindre än den, utan att uppställa sådana fordringar, skulle hafva erhållit. Förflutna tiders erfarenhet, då man af näringsidkare fordrade 5 eller 2V2 procent af hela deras årsinkomst Bevillning s-UIskottets Utlåtande M 34. 59 i bevillning, borde i detta hänseende lända till en varning, hvilken åtminstone vid det riksmöte, då man söker afskaffa denna obilliga fordran, icke borde fÖTgätas.
Dä Electorcrne skola Utskotts - Ledamöter wäkza, sker sädnnt genom flutna sedlar tecknade med sä mänga Personers namn, som af Riddciskåpet och Adeln i hwarje Utskott säte och stämma äga, därwid alltid iakttagcS, att en tredjedel tagcs bland dem som innrhafwa Grefwelig och Frihcrrelig wärdighck, bbrandcS ett lika sörhällande inträffa i alla andra wal, som pä Ridderskapct och Adeln ankomma. ' § 2s. Den af Riddcrskapet och AdelnS Ledamöter i hwarje Utffokt, som efter Matrikeln ben älste är, ware alltid Utskottets Ordförande. 4752 Den ZO Octsbek. § 26. Sedan första walet till Utskotts - Ledamötek blifwit werckstäldt, äro Electorerne äswcn skyldige wäk» ja nya Ledamöter i deras ställe, som antingen äga rätt afsäga sig, eller annars afgä, Men fä icke företas ga nägot sädant wat utan gifwit samtycke in ?lsno, och ej eller utan att minst Aderton af dem äro när» warandc. Sä snart Elcctorerncs ival är fdrrättadt, bör Wal - Protokollet genast af de tillstädes warande tinderskrifivas och förseglas, för att i nästa Piano upps brytas och kungöras. § 27. Ej mä nägon pä en gäng wara bäde Bänks tnan och Elcetor. Bljfwer Bänkman till Elcetor w/>ld, llpphör betz förra Befattning och ukwäljcS en ny Bänks man, pä sätt här ofwanföre stadgadt är. Befattningen af Bänkman och Utskotts - Ledamot, mäge likawäl Hos en Person kunna förenas. Warder Elcetor till Utskotts - Ledamot wakd, ttpphörer han att wara Elcetor, och utwäljcS genast rn annan af samkelige Bänkmännen. § 28.
Om ni själf vill, torde den kunna bli långvarig nog, ty jag har just i dag med posten fått underrättelse o m, att fröken Vahls — den ordinarie lärarinnans — hälsotillstånd artar sig till att blifva allt mer betänkligt. Men ni behöfver hvila efter ér resa. Därför lämnar jag er åt min hustru. Vi återses vid middagen, då vi vidare få talas vid. » Och därmed gick kyrkoherden in på sin expedition. Det hade blifvit riktigt ljust i Kerstins sinne, allt eftersom kyrkoherden talade, och hoppet och förtröstan kommo åter. Ä h, hon skulle vara stark, hon skulle nog slå sig igenom, helst när hon fick ett så godt stöd. Nu skulle hon få tillfälle att i praktiken omsätta allt hvad hon teoretiskt inhämtat. Hon betraktade den närmaste framtiden som en lärotid. Sedan skulle hon söka sig en plats som folkskolelärarinna, och så skulle hon och den älskade modern lefva så lugnt o c h lyckligt tillsammans. Hon var säker på, att hon skulle kunna lära sig älska sitt kall. Med dessa tankar somnade hon in på den sköna soffan i gästrummet, dit hon blifvit förd af den vänliga pastorskan. Efter middagen fortsatte kyrkoherden o c h Kerstin sitt samtal. » Er skola är ganska stor, » sade han, » bortåt ett femtiotal barn. Därför har jag delat dem på två läxlag, som läsa hvarannan dag, både föroch eftermiddag. Hvad jag vill, att ni särskildt skall lägga er vinn o m, är barnens innanläsning och hufvudräkning. Lilla katekesen bör inläras ordentligt, men helst utan långa läxor, ty jag vill ej, att de små skola redan från början fatta motvilja mot densamma. 1 allmänhet bör ni söka att intressera dem med muntliga berättelser o c h lättfattliga utläggningar på läroböckernas grund. Ni får ej räkna på hjälp af hemmen, ty de äro för det IDUN 16 mesta sådana, att de vilja rifva ner, hvad skolan bygger upp. Misströsta ej, om ni vid besök hos föräldrarne skulle bemötas afvogt. Det tar tid att öfvervinna den gamla dolskheten hos dessa skogsbygdens kärfva invånare. En sak, som gör mig bekymmer, är den öfvermåttan oregelbundna skolgången, men jag har funnit, att man uppnår endast ett ännu sämre resultat genom att i detta fall strängt följa skollagens bud.
Uti detta fall lingö dukarne införas mot 25 %. 6) De eljest till införsel förbjudna halfsidentyg och dukar fingo i detta fall införas mot 10 %. XXXVIII Fr. o. m. 1825 Fr. o. m. d. V61826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 t. d. v6 1826. t. o. m. 1830. t. o. m. 1835. t. o. m. 1841. Väfnader: Halfsiden-: Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Shawlar, Shawletter oell andra dukar: af 15 R:drs värde oell deröfver, men under 22 R:dr 50 öre stycket Förb. Förb. Förb. l af 22 R:dr 50 öres värde stycket och deröfver Förb. 20 % 20 % i 20 % inkommande direkte från Ostindien ') ') ') ') Bomulls-, alngods: hvita: felb Förb. Förb. Förb. 2 fot 121 öre ptys Förb. Förb. Förb. Förb. filtar Förb. Förb. Förb. Förb. parkum Förb. Förb. Förb. Förb. gaz 3)(af t. o. m. 4 fots bredd) Förb. 2 fot 121 öre 2 fot 121 öre \ halflinon » » 4 » » Förb. 2 fot 25 öre 2 fot 121 öre 1 musslin » » 41 » » 4)15 % af värdet 4)2 fot 25 öre 4)2 fot 19 öre |4)2 fot 15 öre nettelduk » » 41 » » Förb. 2 fot 25 öre 2 fot 19 öre I dimity (af t. o. m. 4 fots breda) och batist (af t. o. m. 21 fots bredd) Förb. 5)2 fot 25 öre 5)2 fot 25 öre s)2 fot 25 öre segelduk Förb. Förb. Förb. Förb. tyll Förb.
Pä samma lätt förMes afwen med Dörrar och Fenster, dä dr af Sider dliswit sa bofäl, lige, att de ej genom reparationer pä nägol fäkt kunna uephjelpaö; och bör härutinnan ingen skillnad göras emellan de Boställen, som äro Kvngs gärdar, Säterier eller Krono«Hemman, utan böra de alla denna förmon ätnjuta. Kunnande detze reparationer likasom uppbyggnaden werkställas, antingen efter Rakning eller genom Beting; och dä äftven förssotler, ehuru ej utan Borgen jerm wäl kunna äga rum. Alla öfriga här ej nämnde reparationer stola werkställas af Boställs - Innehafware»; och om wid hans afträdande nägol skulle finnas uraktlätit, ulsätte dä SyneRätten hwad den Afträdande derföre t penningar stall Tillträdaren godtgöra, om bristfälligheterne ej m natura ersättas; hwarefler det stall åligga Tillträdaren art genast bättra det bristfälliga, wid answar att ny Byggnad uppföra, om den gamla genom dröjsmäl biifwer förders.vad.i §. 48- Dä nägot Caractershusf.är 'sä förfallit, att det ej mera kan begagnach bör dek af wederbörstg Syne-Räkt utdömas, tanan nägot nytt i detz ställe kan erhällas Syne rätten bör derwtd hofwa sig till biträde en förfaren och skicklig Byggoch Murmästare, och fär ingen Laraclerö byggning utdö mas, ?I52 Den 27 Januari,'. mas, förrän, under liflig
Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Ständer, angående Arméens pensionering; Gifven Stockholms Slott den 7 November 1865. I anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag gjorda framställning om behofvet af en förbättrad pensionering för Arméens befäl och tjenstemän, yttrade, med instämmande häruti, Rikets då församlade Ständer: att dåvarande pensionsbelopp obestridligen voro alltför knappa för att, efter afskedet, betrygga löntagarens bergning; att både billighet och rättvisa fordrade, det tjenstemannen vid mera framskriden ålder, när kroppsoch själskrafter aftaga, må kunna, efter afgång från tjensten, påräkna en tarflig utkomst under sin återstående lefnad; att följden af dittills varande förhållande hade varit och måste blifva den, att tjenstemannen, efter upphunnen pensionsålder, qvarstadnade i sin tjenst, heldre än att se sina inkomster minskade till ett belopp, som ingalunda kunde anses vara tillräckligt för hans bergning; att denna omständighet ock måste hafva ett menligt inflytande på Arméens tjenstbarhet, derigenom att en del befälsplatser upptoges af öfveråriga och för aktiv tjenst mindre lämplig;, personer, — ett förhållande, som utan tvifvel i ökad grad skulle komma att ega rum, om ej pensionerna, samtidigt med lönerna, förhöjdes; och att det således vore icke allenast i löntagarens utan äfven i Statens intresse, att pensionerna bestämdes så tillräckliga, att löntagaren ej nödgades i tjensten qvarstå, sedan han icke mera besitter den rörlighet och användbarhet som för tjenstgöringen erfordras.
Q5ergö* lag af ERänte* od) StontalSfol m. m.; 6o 108;o af famina bag, i fråga om rättighet för wipa #äraberé invånare att, till ^necfte»fiugoré upföratiDe, taga timmer å ^ronoparPerna SvåDa^far, SeDfjömo m. fl.; I09:o af örn 12 HTaj, angående några meD ©tatöregleringen gemenjTap äganDe allmänna frågor; 110:o af örn 19 £T7aj, angåenDe loPal för 3vifö»2ltPioet famt '^Bitter* I)Ctév *£)i(lorie» odj 2lntiqoitet&2lfaDcmienö famlingar; lll:o af famina Dag, i anleDntng af ^rtgö De af ^ongl. ^aj:t, i odj för bcfäflningö* arbeten, äjfaDe eptra @tatöan|Iag; ll4;o af Den 26 iTZaj, i anledning af ^ongl. Skaftö nådiga fRemipåaf* liDne Slöfeforen ^iDegrenö enfaö anföfntng om penfton; 115;o af Den 29 tTCaj, angåenDe tillämpningen af Dvtfeté ©tänDerö un» DerDåniga flfrifwelfer Den 22 Slugufi ffliDet odj Den 20 januari inneroaranDe år i fråga om afdrifning od) goDtgöranDe af fPttlDer i od) för unDfättningsS» fpanmål; 116:o af famina Dag, i anleDning af i?ong(.
Alla beväringslagar, äfven den preussiska, gifva befrielse icke blott åt små och mindre fysiskt kraftige, hvilket ju redan är ett slags orättvisa, utan äfven i följd af flere ömmande förhållanden, såsom den äldste af flere föräldralöse, en enkas eller åldrings äldste son, den som har en bror i krigstjenst, m. m. I Preussen slippa de, som genomgått högre skolklasser, äfvensom skicklige mekanister, med ett års tjenst i stället för de vanliga tre. Man kan der äfven köpa sig från vakter, slippa bo i kasern, m. fl. eftergifter för att lindra beväringstungan. Den absoluta rättvisan och jemlikheten finnes således ingenstädes. Ingen beväringslag har likväl så få undantag som den svenska. I industrielt afseende är det för en stat af stor fördel, att legningsrätten hindrar afbrott i en mängd vigtiga näringar, och under krig blefve det alldeles nödvändigt att lemna befrielse för arbetare vid krigsfabriker. I militäriskt afseende borde det vara nyttigt för staten att genom legorätten kunna uppmuntra till frivillig tjenst, hvilken lemnar mera sannolikhet för duglighet, än den tvungna; lemnar tillfälle att längre tid få behålla en duglig karl i tjensten; gifver arméen ofta en frisk och stark man i ledet i stället för en svag, om ock finare bildad. Af alla dessa skäl, och då mera afseende bör fästas på statens verkliga fördel, än på vinnandet af en absolut jemlikhet, som i alla fall icke i det politiska samhället kan ernås, hafva kommitterade icke funnit någon anledning att tillstyrka beväringspligtens ovillkorlighet. Legningsrätten i sin ursprungliga form har emellertid öfverallt der den varit medgifven, visat sig medföra opåräknade olägenheter. Då en hvar som önskade befria sig från beväringspligten egde sjelf anskaffa karl i sitt ställe, var det naturligt, att han företrädesvis uppsökte den, på hvilken han för bästa pris kunde öfverflytta sina skyldigheter och blott den legde var mönstergild och icke offentligen vanfrejdad, måste han antagas. En följd häraf blef äfven att vanligen endast den sämre delen af befolkningen tog lega.
I 31. scildt aaslag kan, i följel deraf, ej eller af Utskottet anvisas för den väg ifrån Rakt forssen till Tårehamn, hvars upptagande ansetts nödvändigt; och Utskottet får i öfrigt härom hänvisa till hvad Rikets Ständer i denna omständighet, år 1818, anfört, nemligen att, ”enär denna väg går genom ett bebodt land ”och endast är mil lång, kostnaden synes ”ej blifva betydlig eller böra ingå i någon, ^serskild beräkning, vid betraktande af den ^ovanligt lätta transport , som derigenom ,fulländas från berget till inskeppnings, ’orten.” Vidkommande de emot Usta punkten a£ Utskottets tillstyrkanden gjorda anmärkningar, får Utskottet tillkännagifva, att, vid närmare pröfning af ämnet, Utskottet ansett den föreslagna befrielsen, i 50 års tid, från erläggandet af tionde-tackjern och hammarskattsjern, icke skäligen böra tillgodokomma alla inom Norrbottens Län varande både äldre och nyare Jernverk , utan gälla endast för dem, hvilka, inom det för den nya Bergslagen af Rikets Ständer, år 1818 antagna,' i 4:de punkten af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj;t, den 15 Junit samma år, ontförmälda district, sedan bexörde år tillkommit, äfvensom för de Masugns-^ Stångjernsoch Manufactur-smides-anläggningar, »om, under loppet af 3o är, härefter dsrstä^ Stats• o. Bevillnings-Utsk.
Det är i sanning ett ganska lofVärd t och vackert ändamål; men jag kan dock icke vid detta tillfälle underlåta att göra den anmärk:n, att ett fortsatt tillvägagående på denna bana möjligen skulle till slut leda derhän, att man skulle anse ko nungens apanage blott vara afsedt att utgöra en sorts fattigvfirdsmedel, och sannerligen jag vet hvart anspråken i detta hänseende slutligen kunde leda. Att Gr. Ugglas upfattat mitt yttrande så, som skulle jag önskat att K. M:t heldre hade kapitaliserat dessa 300,000 rdr, tror jag är förorsakadt af ett missförstånd, åtminst<*na kan jag icke finna mig dertill hafva gifvit någon ani. Men jag vidblifver dock den öfvertygelsen, att dessa medel ej uteslutande äro anslagna till DynastiChefens eget, personliga behof, utan att de äfven äro afsedda till fyllande af förefallande brister i de öfriga vnedlemmarnes af den Kongl. Familjen anslagssummor; och detta blir, enligt mitt förmenande, så mycket angelägnare att fästa afs. vid, som den Kongl. Familjen möjligen i framtiden kommer att i betydlig män förökas. Hvad slutligen vidkommer det af Frih Åkerhjelm, för antagande af den föreslagna apanage-summan, åberopade skäl, att Norska Storthinget redan gifvit sitt samtycke till alt utgifva den på deras lott kommande andelen, så får jag bekänna, att det är för mig vidrigt att höra ett sådant argument framdragas, då, såsom jag redan tagit mig friheten omnämna, någon proc.-beräkning mellan Sveriges och Noriges bidrag aldrig blifvit af Ständerna godkänd. Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till hvad de 14 reservanterna inom StatsUtsk:t föreslagit, eller att anslaget till H. K. H. Hertigen af Dalarne måtte bestämmas till 25,000 rdr rint. Frih. Rehbinder, Wilh. Fredr.: Som frågan redan, enl.