Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 29, i anledn. af äskad uppgift å de sedan är 1809 tillsatte comitéer och de kostnader, Staten för dem fått vidkännas. Vid föredragning af LagUtsk:s d. 26 dennes bordlagda utlåt. N:o 12, i anledn. af väckt motion om förändring i trohetseden, ansåg R. o. Ad. den i detta utlåt, omförmälda motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s behandling. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 26 dennes pä bordet lagda betänk. N:o 13, i anledn. af väckt motion, ang:de införandet af ett stadgande i 5 cap. Utsöknings-balken i afseende på tid för verkställande af utmätning i sterbhus. Vidare föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 26 dennes på bordet lagde utlåtm och belänkm: N:o 3, i anledn. af väckt motion om vidtagande af lämpligare åtgärder än bildande af comitéer för att tillvägabringa förslag till nyttiga förändringar; N:o 4, i anledn. af väckt motion om vinnande af rättelse uti en af ephorus vid läroverket i Wexiö vidtagen åtgärd, i afseende på enskild undervisnings meddelande åt lärjungarne derstädes; N:o 5, öfver väckt fråga om indragning af s. k. ordonnanser hos befälet vid K. Mss flotta, samt N:o 6, öfver väckt fråga om upphörande af rättighet för Riksmarskalks-embetet att reqvirera biträde af båtsmän. Hr Ribbing, Arvid, anförde skriftligen: Vid K. M:s nåd. propos. i hvad den rörer 8:de hufvudtiteln Den 29 Januari. 233 eller anslag till ecclesiastik-staten och undervisningsväsendet, anhåller jag att tå göra åtskiilige erinringar, hvilka, ehuru fördröjda, dock icke torde komma för sent, emedan Stats-Utsk. väl ännu icke lärer hafva hunnit att behandla dit hörande ämnen.
Detta i lagen omnämnde brott borde utan af - 45* Dan 5 Martii, räkning på den kroppsplikt, hvartill den tilltalade för öfrigt vore förfallen, straffas med spö eller ris allt efter lögnens beskaffenhet och längden af den derigenom förorsakade transporten, hvilken, jämte Domarearfvodet, där sådant ägde rum, borde ersättas af den tilltalade, i fall han dertill hade tillgång. Herr Gripenstedt, fjacob; Den sedan sista Riksdag förhöjda insättningssumma för SiihsFröknar, har haft den följd att färre personer begagnat denna inrättning, som ofta räckt en hjelpsam hand åt behofvet och ålderdomen. Om den således förfelat sin ändamål, vor& det önskeligt om någon minskning af insattningsbeloppen kunde vinnas eller åtminstone utlösen af stjerna och band undvikas N:0 51X Herr Haijt Albrecht: Som vid första anläggningen af segelfartens öppnande förbi Trollhättan en damm fanns vara nödig, som betydligen influerat till vattnets stigning i Götha Eif, emellan Trollhättan och Wenern, hvarigenom de omkringliggande Den 3 Martil, 45* Hemmansägare och Boställsinnehafvare blefvo genom vattnets uppstigande på deras ägor mycket lidande, så hafva de så .om ersättning för detta lidande af Staten, från längre tider tillhakars njutit vattuskade-ersättning till ett visst belopp för hvarje hemman, tills nu på aine år dä den ej utfallit, och som deras lidande är nu lika stort som förr, så vågar jag vördsamt anhålla att desse jordägare och Boställs-innehafvare måtte få tillgodonjuta vattuskade-ersättning till lika belopp de förut erhållit, äfvensom ersättning för de 2:ne passerade åren som ej någon bekommits. Om denna min motions remitterande till StatsUtskottet anhålles vördsamt. Herr Uggla, Carl Fredric: Då jag nu för första gången yttrar mig i denna vördnadsvärda Samling af Rikets ädle utbeder jag mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt HöglofligeRidderskapets och Adelns benägna öfverseende med bristerna x mitt framställningssätt.
Domstol 8vara för de ferninfar, lran Iian lrafva defätt utom Riket, inskränkes till drott emot 8venska 8taten oelr emot 8vensk man, 80m i oelr tor 8taten8 anfeläfendeter up^edallit sif utrikes del8 oek i af866llde zrä 2 ^., att stadfandet om drott af utländsk man utom Riket varder ute8lutet. dustitiM-Radet, Orefve 8prr/v-e förnvade sin uti Daf-Reredninfen, enlift dilafa vid de88 l?rotocoll för den 2l 8i8tlidne duni, yttrade serskilde mening, att dustitiss-Rädet, up^ä de af en annan Leredninfens Dedamot, I^ammarRadst ^/reor-e//, utveeklade 8käl, ansäfe dela ifrafg varande La^itel döra ute8luta8. dltrdast derom, att drott, 80m förökVS8 ä 8venakt fart^f, alltid 8kulle detrakta8 såsom där i landet defanfet, kunde, etter Orekvens oelr dustitise-Radets tanka, ett 8tad»ande erfordra8, oed det dorde del8t intöra8 i nu fällande RättefänfS-Ralk, såsom tilläff till 10 tlap. 22 H. Döfste Domstolens öfrife ledamöter lemnade utan anmärkninf dvad Daf-Leredninfen i detta (lapitel försslafit. 2 tla^. 2 §. dustitiX-Rädet, Oret ve förmälte 8if instämma uti den reservation, professor i Daf-Lered ninfen af»ifvit, i fräfa om stället för akrättnin»s verkställande oed den afrättades defralninf; men Döfste
– Jag har tillkallat Carnegie för att inför dessa herrar lämna sitt redliga intyg om att ingen fara för det Hallska huset eller dess fordringsägare är på färde, blott jag vinner några dagars anstånd. Carnegie teg. – Hvarför säger ej Carnegie att så är? frågade John Hall. När Carnegie i förgår lämnade mig förteckning på husets skulder och tillgångar, var det ju Carnegie själf, som talade om en tillfällig stockning och som sade, att endast några dagars anstånd behöfves för att få svar på de lånebref, jag skrifvit. Hvarför säger ej David Carnegie detsamma nu? – Herr Hall ger mig ju icke tid att komma till ordet. Jag sade visserligen allt detta, men jag sade också, att detta uppskof ej af de större kreditorerna kommer att beviljas annat än på ett villkor, som jag också nämnde, nämligen, att herr Hall gör mig till sin kompanjon. – Det vill jag inte, det gör jag inte! – Då återstår, ta mig attan, intet annat för herr Hall än att lämna in sin stat, skrek Björnberg och slog handen i pulpeten. – Det är ingen allvarlig fara för husets bestånd, ropade John ifrigt. Det har omätliga tillgångar, fast kontanter för ögonblicket fattas. De förfallna skulderna äro obetydliga, och de öfriga äro antingen ställda på långa betalningstider eller till personer, som icke fordra skyndsam betalning. – Hvad är det för åsnor? skrek Björnberg, som började förlora tålamodet inför John Halls envisa motstånd. – Denison & comp. till exempel. – Pass vackert! Huset Denison ställer samma villkor för anståndet som de fordringsägare, för hvilka jag och Indebetou äro ombudsmän. – Commercerådet menar min mor och min svåger, men de kunna säkerligen bevekas, de lära omöjligen vilja skada det gamla högt aktade namnet John Hall, ej heller störta en nära anförvant i oförskyldt elände. Och hvad Denison & comp. beträffar, hur kunna herrarne veta, att de ämna ställa detta villkor? – Det veta vi däraf, att de nämnt David Carnegie till sitt ombud i denna sak. – Är det sant, David Carnegie? – Ja, det är det. John strök med handen öfver pannan. – Det är detsamma.
Åstundan och Lehofvet att, ensamt för Bankens räkning, kunna för de i öfrigt gjorde anslag, påräkna den betydliga vinst, som erfarenheten visat, att de enskilde delegarne i Riks-Disconten delat med Banken, måste anses hafva varit det hufvudsakliga skälet hvarföre Rikets Ständer vid i8i5 års Riksdag förordnade, att, efter upphörande af tiden för RiksDiscontens Octroy, hela dess Lane-rörelse skulle af en, endast för Bankens räkning drifven Discont-inrältning öfvertagas; och endast det lifliga erfarenhets-intrycket af de då nyligen upptäckte, och till så svåra följder ledande, missbruken uti forvaltnings-sättet af ett bland de enskildt» Discontverken, tillika med den bestämda visshet, som uti dåvarande omständigheter otvifvelaktig! var för handen, att någre enskilde större upplåningsoch utlånings-anstalter icke skulle kunna erhålla något förtroende, eller upprätthållas utan Statens åtgärd, hvaraf man nogsamt sett de olyckliga följderna; kan antagas såsom skäl, hvarföre i8r8 års Ständer bestämde, det ali Discont-rörelse i Riket, med undanlag af den , som vore nödig för utredningen af f. d. Filial-Disconterne, skulle genom Banco - Betänkanden. 99 Disconten besörjas, med deri der Lil I förut anslagne Fond, ökad allt efter sorn de medel från Filial-Discont-Utredningen inflöto, hvilka af Bankens tillgångar deruti ansågos vara fästade. De grundade anledningar hvarföre 1818 någon inrättning af enskildte Banker eller Disconter icke ens kunde sättas i fråga, emedan ingen på det ena eller andra viset begagnat sig deraf, skulle likväl Utskotten nu anse hafva för största delen upphört.
Och jag skall störta dig neder till dem som fara uti kulona, till de döda, och skall störta dig neder under jordena, och göra dig lika som ett evigt öde, med dem som uti kulona fara; på det att ingen skall bo uti dig, och du icke mer så pråla skall ibland de lefvande. Ty hasteliga skall jag göra en ända med dig, att du icke mer skall vara till: så att, när man frågar efter dig, skall då ingen mer kunna finna dig, till evig tid, säger Herren Herren. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, gör klagogråt öfver Tyrus; Och säg till Tyrus, som ligger vid hafvet, och handlar med många öars folk: Detta säger Herren Herren: O Tyrus, du hafver sagt: Jag är den aldraskönaste. Dina gränsor äro midt i hafvena, och dina byggningsmän hafva tillpyntat dig som aldraskönast. Allt ditt brädeverk hafva de gjort af furoträ af Senir, och låtit föra cedreträ ifrå Libanon, och gjort din mastträ derutaf; Och dina åror af eketrä ifrå Basan, och dina bänkar af elphenben, och stolar af Chittims öar. Ditt segel var af stickadt silke, utaf Egypten, och ditt märke stickadt deruti, och ditt täckelse af gult silke och purpur, ifrå de öar Elisa. De af Zidon och Arvad voro dine båtsmän, och du hade skickeliga män i Tyro till skeppare. De äldste och kloke af Gebal måste bygga din skepp; all skepp i hafvena och skeppfolk fann man när dig, de hade sin handel när dig. De utaf Persien, Lydien och Libyen voro ditt krigsfolk, hvilke sina sköldar och hjelmar uti dig upphängde, och dermed beprydde dig. De af Arvad voro i dinom här, allt omkring på dina murar, och väktare på din torn; de hängde allestäds sina sköldar på murarna allt omkring, och gjorde dig så dägeligan. Du hade din handel på hafvens, och lät komma allahanda varor, silfver, jern, tenn och bly, in uppå din marknad.
Vid detta fängelse, dit icke mindre än 74 lifstidsfångar under årets lopp från andra fängelser förflyttats, hade. efter hvad Styrelsen upplyst, möjligheten att förhindra rymning försvårats derigenom, att tångarne varit i arbete dels å den utom sjelfva fästningen belägna fabriken, dels ock vid åtskilliga större byggnadsarbeten för fängelsets räkning, till följd hvaraf bevakningspersonalen måst fördelas åt olika håll, så att den på det ena eller andra stället blifvit fåtaligare än behofvet påkallat. —. Likasom förhållandet varit under många föregående är, hade icke heller under revisionsåret något sådant brott inom allmänna straffoch arbetsfängelserna för qvinnor blifvit begånget, som behöft till domstols handläggning hänskjutas. A intetdera af nyssnämnde fängelser hade hvarken rymning eller försök dertill egt rum; och som de af fångarna begångna förseelser till största delen varit af lindrig beskaffenhet, har detta gifvit Fångvårds-styrelsen anledning till uttalande af det omdöme, att fångarnas uppförande inom dessa fängelser för qvinnor äfven under år 1860 varit ganska tillfredsställande. Under revisionsåret hade föreskrifna mönstringar med kronoarbetskåren blifvit förrättade utaf Chefen för Fångvårds-styrelsen, som jemväl samma år inspekterat samtliga straffoch arbetsfängelserna i riket äfvensom flera länsoch kronohäkten. § io. Uti Kongl. Fångvårds-styrelsens ofvanåberopade underdåniga berättelse finnes intagen en af den till Kongl. Styrelsens biträde nådigst förordnade Läkare afgifven berättelse om helsovården inom fängelserna och kronoarbetskåren, hvaraf, bland annat, inhemtas, att helsotillståndet inom fängelserna under år 1860 varit i det hela godt, så att sjuknummern understigit alla föregående år, men att de dödas antal deremot med 14öfverstigit föregående årets ovanligt låga mortalitet.
Skötande alltredan sina studier utan enskildt biträde, sträckte han sin läsning vida utom den föreskrifna skol-kretsen. Bland den mängd författare, hvarmed han sålunda nu gjorde sig bekant, var knappt någon honom kärare än Skandinaviens Herodotus, Snorre Sturleson. År 1824 uppflyttades han till Gymnasium; der man sedermera ofta såg honom sitta på fullväxta kamraters knän. ifrigt sysselsatt att för dem förklara dagens gemensamma pensum. Utan minsta afbräck för det grundliga inhämtandet af läroverkets kunskapsämnen, stegrade och vidgade sig rastlöst hans verksamhet på egen hand. Med hans vetenskapliga utveckling fortfor hans vittra att hålla jemnsteg. Den trettonårige gossen, som redan skref felfritt engelska bref, fann i Frankrikes vitterhet en riklig njutningskälla, och i Tysklands en ännu rikligare; till hvilken han ock snart kände sig dragen företrädesvis. Han sammanband nu ånyo sina skötvänner till ett poetiskt sällskap; och Tegnérs vid samma tidpunkt utkomne ”Frithiof”, snart och ofta af honom ur minnet föreläst, bar den friska och fulla ynglings-hänryckningen till deras hjertan från hans. Denna tid skulle varit fullt lycklig, om ej hans Moders helsotillstånd, alltid svagt, hade börjat mer och mer synbart försämras. Det var begynnelsen till den grämelse, som sammanväfde sig med hans lefnads öde. Mera innerligt, än bandet mellan henne och honom, kan intet personligt förhållande tänkas. Intet arbete, ingen förströelse ägde makt att från henne aflägsna hans varelses grundtanke: hon var för honom, liksom han för henne, det käraste på jorden. I dubbelt afseende blef honom alltså den första bortovaron från henne smärtsam. Han hade sommaren 1826 antagit en enskild lärare-befattning i Mariestad. Den fasthöll honom i några månader; under hvilka han, i sin längtan efter hennes återseende, räknade ej blott huru många dagar, utan äfven huru många timmar dessförinnan qvarstodo. I hvarje bref underrättade han henne noggrannt derom. Af sig sjelft begripes, att han från Skara förafskedades med de mest hedrande vittsord, då han om hösten 1827 begaf sig till universitetet i Upsala.
Keträlkande kör8t de ikrägakomne an8lagen till n^a eanal-1edningar8 öppnande, an8äg 8tat8-Kädet den köre8lagna eanalen emellan Moarne l^orra Karken ock M^ä88man köreträde8vi8 köra komma i ätanka, i an8eende till de 8tora kordelar, den8amma, i körening med 8tröm8kolm8 eanal-led, 8kulle komma att medköra, ej allena8t kör de orter deromkring, kvilka äro att räkna kland de me8t vigtiga kör 8verig68 Kergverk8-indu8tri, utan ock, 8a80m en köljd derak, kör riket i allmänket; kvadan, oek med kärligt till den erkorderliga ko8tnaden 8amt en8kilde8 erkjudne kidrag, 8tat8-Kädet i underdänigket till8t^rkte, det Kongl. Maj:t mä K08 Kiket8-8tänder köre8lä, att, emot körkindel86 kör klikvande Kolag att eanal-arketet ekter den plan, 80m derkör varder ak Kongl. Majit ka8t8tälld, utköra, under iagttagande ak de, eontroller oek ökriga villkor, 80m komme att kör68krikva8, Kiket8 8tänder mä kevilja ett an8lag ak 468,000 K:dr till kordelning ä 12 är med ärligen, utgörande kör tre är K:dr i i5,^5o: > 1ran8port K:dr i i5,^5o: ^0 Iransport D:dr 115,780 Do lo 111 ok., cili i utseende ä ölri^e ilraAaställde eanal-1ednin»ar löredomme, dels att dertill erlordrades sä stora 8tats-didr»A, att desamma icke linnde, utan åsidosättande as slera an^eläAna dedol, anvisas att ut^ä ak de tillAanAar, nu vore att tor allmänna ardeten ta^a i derädnin^, dels att, utom livad an^är dätleden emellan Djelmaren oed därle drud, samt vidare emellan lXora-sjön 00I1 da-sjön, nä^on anledning ej eller iiittills dlilvit gifven att pärädna nä^ot didra^ ä enskildes sida till derorcle eanallednin^ars öppnande, ansäA 8tats-Dädet siA döra i underdäni^det tillstyrda, att ldonZ-1.
Prop. J\s 103. 11 Innan nu omförmälda underdåniga Memoria! blifvit af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vatten-byggnader afgifvet, bade jemväl Öfverståthållare-embetet, uppå af Stockholms stads Drätselkommission derom gjord framställning, i underdånig skrifvelse af den 10 sistlidne Februari hos Kongl. Maj:t hemställt, att, då lämpligast syntes, det ifrågavarande hufvudsakligen för stadens invånares nytta afsedda hamnplats ställdes under Stadsmyndigheternas tillsyn och kontroll, Kongl. Maj:t täcktes, i betraktande jemväl deraf, alt staden med ett belopp af 10,000 R:dr bidragit till bestridande af kostnaden för Brunnsvikens sänkning och dess sättande i förbindelse med Saltsjön, för egen del i nåder medgifva och till Rikets Ständer aflåta Proposition derom, att ifrågavarande lägenhet måtte få öfverlåtas till Stockholms stad och med dess judiciela område förenas, mot det att för hvad Kronan afståi en mot den årliga afgälden svarande köpesskilling af staden erlägges; Och har, i anledning af sistberörda underdåniga framställning, Arrendatorn Carlsson sedermera inkommit med underdåniga påminnelser, deruti han anhållit, att samma framställning mätte varda af Kongl. Maj.t afslagen. Kongl. Maj:t har tagit detta ärende i nådigt öfvervägande; och då Kongl.
Deremot kan jag ej annat än gilla det förslag, Gr. v. Fersen gjort, att man kunde öka tullen på socker och tobak, emedan det just är de båda artiklarna, som latlast kunna controlleras och jemnast drabba, den ena de rikare och den andra de fattigare folkcla.sserna. Men jag skulle vilja, att de medel, sora in(löte, borde annorlunda användas, än han föreslagit. Jag skulle nemi. tro, att man kunde i första rummet borttaga skyddsafgiften, emedan den verkligen vore erlagd genom den högre tullen på dessa varor; och allmänheten skulle icke märka, att den erlade densamma, utan fröjda sig öfver, att den blifvit borttagen. Men jag kommer nu till sjelfva betänk., hvilket jag på förhand får förklara vara det knapphändigaste betänk., sorn jag sett rörtde grunderna före bevillningen. Jag har likväl ganska litet att erinra vid detsamma, och det blott i afseende på min egen motion. Utsk. afstyrker bifall till det förslag, jag gjorde, att lägga bevillning på karakterer. Dertill uppger Utsk. 3:ne skäl. Först, att redan en dryg beskattning äger rum genom det stämplade papperet till fullmagten. Erfarenheten har likväl visat, att denna afgift måste vara otillräcklig, efter begäret till karakterer ännu är i tilltagande. Det andia skälet är, att i fall förslaget ginge igenom, skulle mångå nödgas undanbedja sig sådana nådebetygelse!1. Jag tror, att dessa nådebetygelser ej ofta tilldelas andra än dem, som låtit märka sin belåtenhet dermed; men i alla fall borde möjligheten af ett sådant undanbedjande icke hindra en eljest god sak. Den enda olägenhet deraf vore, att i expeditionerna ej erhölles lösen. Jag vet också redan exempel på grosshandlare som blifvit utnämnd till commerceråd och ej vårdat sig om att lösa fullmagten. För det tredje säger Utsk., att då det ej vill synas möjligt att beskatta annan fåfänga, denna ej mera bör med skatt beläggas. Men denna fåfänga är roten till det öfriga onda; åtminstone gifver den rättighet åt fåfängans öfriga ogräs, så att om man kan taga bort den, skulle det öfriga snart förvissna.
Enligt Utsk:ts förslag skulle det endast bero på målsmans framställning, om dispens skulle medgifvas, hvaremot nu för dispens fordras såväl att lärjunge icke utan svårighet kan följa undervisningen, som ock läroverkskollegii utlåtande och Ephori bifall. Enligt min uppfattning har K. M:t genom stadgandet af dessa vilkor på ett särdeles tillfredsställande sätt löst tvisten om grekiska språkets läsning. Då jag sålunda är nöjd med nu bestämda föreskrifter och måste, så föga tidsenligt det än kan synas, uppträda mot förslaget att låta grekiska språket upphöra att vara ett till principen obligatoriskt läroämne, vill jag först anföra, att orsaken, hvarföre jag anser att K. M:t på ett särdeles lyckligt sätt löst denna tvistefråga, är den, att K. M:t å ena sidan tillmötesgått ett obestridligt behof, då möjlighet beredts en lärjunge, som icke utan svårighet kan medfölja undervisningen, att vinna dispens och derigenom undslippa vådan af öfveransträngning, och å andra sidan häfda t grekiska språkets rätt och lemnat undervisningens ordning och gång orubbad. Innan jag emellertid försöker att, hufvudsakligen på de af reservanterna anförda skäl, närmare bevisa denna min åsigt, vill jag, då jag väl vet att hvarje uppträdande till förmån lör^de klassiska språken af många, i synnerhet af vissa tidningar, anses härröra från en förut fattad sympati för föråldrade förhållanden, på det bestämdaste förklara, att jag icke hyser någon förkärlek för språkstudiets i allmänhet intrång på de reala studiernas, och ännu mindre för en ensidigt klassisk bildnings utveckling på den moderna språkbildningars bekostnad.
R:dr ör e Väfnader: linneoch hamp-: blaggarn, buldan, kanfas och sadelgjordsväf 1 skålp. — 15 bolstervar 1 skålp. — 40 batist, lior, kammarduk, linön, damast samt lärft, alla slag , * 1 skålp. — 75 mattväfnad af hampa eller a( hampa i förening med annat i taxan ej specificeradt ämne 1 skålp. — 18 segelduk och tältduk 1 skålp. — 8 andra slag, drällväfnader derunder inbegripna i skålp. — 65 liäroch tagel-; nöthfirsfilt _ Fri. andra slag 1 skålp. 25 vaxade och lackerade: mattor 1 skålp. —_ 10 andra slag 1 skålp. — 25 vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af kautschuk, gutta percha m.m. 1 skålp. 75 Värjor oell Värjklillgor; hänföras under Stålarbeten. Väskor; se Portföljer. Ympvax Fr It Yxor; se Verktyg. Zaller; hänföres under Färger, ej specificerade. Zillk, Tutanego och Spiauter: oarbetad och i plåtar Fi i. bleck och spik till fartygs förhydning Fr a. arbetad: omålad och olackerad 1 skålp. 3 målad eller lackerad 1 skålp. 15 förgyld, försilfrad eller pläterad *) . 1 skålp. 40 Zinkblende . Fr tt ZitWerrOt; hänföres under Apotheksvaror. Aktion; se Vagnar. Ångmachiner och Ångpannor — Fr a') Enligt Traktaten ncdsiittes ttdlafgiften från och med Sr 1868 till 30 öre, Bill. till R. St. Skrifvelse, N:o 85. lss Ängskära; hänföres under Färger, ej specificerade. Ättika, alla slag Öl; se Dricka. Varor, sorn icke kunna hänföras under nägon af de denna införselstarif upptagna bestämmelser: råämnen mer eller mindre arbetade 1) Qvantitet för tullberäkninaen.
Salongen var ett högt, smalt rum med lemningar af fresker på väggarne, mörka, höga ekpanelningar och två igenmurade nischer öfver dörren. Några ytterst tarfliga bänkar voro framstälda åt »abonnenterne», bland hvilka märktes »baronen» mer sminkad, pudrad och magnifik än vanligt, hållande en charmant blombukett i handen; den tyske målaren med det trötta, bleka ansigtet och de blå, drömmande ögonen; postmästaren i kort kappa och Rembrandtsskägg; finsnickaren, på hvars skylt gubben Noach möblerade arken med Taormina-möbler, med flere. Scenen var mycket liten, och ridån ville alls icke räcka till, men det gjorde ingenting. Man såg visserligen några par bruna fötter, som rörde sig fram och åter, men det bara spände nyfikenheten. I en smal afbalkning satt, eller rättare halflåg, »musiken», åtta stycken de allra trefligaste banditfysionomier — valda ur stadens musikcorps — med schalar, knutna kring halsarna, stora hattar eller brokiga halsdukar på hufvudena och spruckna tortyrinstrument — höll jag på att säga i händerna. De bästa instrumenten fingo endast användas i stadens, icke i Thalias tjenst. Vid dörren var en upphöjning, der fordom klostrets prior haft sin plats, när vigtiga frågor för klostrets välfärd afhandlats, och till venster om scenen var en låg dörr, som sammanbundit refektoriet med det hemliga rådsrummet. Enligt affischen skulle föreställningen begynna precis klockan åtta, men ännu half nio visade ridån ingen lust att höja sig. För att fördrifva tiden betraktade jag mina grannar. Till venster hade jag en af Taorminas vigtigaste män, barberaren och vissångaren Pablo. I Italien äro alla barberare sångare, och som ett oproportionerligt antal män egna sig åt det ädla barberareoch hårklippningsyrket, så är sångarskaran stor. Italienaren hyser en utpreglad svaghet för ett väl vårdadt hufvud — utvändigt — och äfven den tarfligaste arbetare föraktar att sjelf frisera sina lockar, så vida han har ett par soldi på fickan. Bredvid