Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Posse har sagt, att detta bör bestämmas af den utrikes handeln. Det är denna handel, sorn utgör det våsendlligaste för ett lands välstånd; men hvarpå grundar sig då den utrikes handeln? Det är på export. Hvarpå grundar sig export? På produktion, och produktionen synes väl vara beroende af förbättrade kommunikationer. Om således dessa icke i landet upstå, så ökas icke heller den utrikes handeln. Jag har derfäre trott, alt om man också icke så hastigt kunde komma till ett mål, det vore väl om man åtminstone sökte närma sig lill detta mål. Afven ur en annan synpunkt kan man betrakta frågan, nemi. den militäriska, och äfven ur denna synpunkt mäste jernvägar vara af mycken vigt i vårt land. Om vi kasta t. ex. en blick på den förändring, som strategi och praktik på den sednare liden undergått derigenom, att propeller och ångmachiner blifvit aubragia på krigsfartyg, är det då icke af vigt, om vi taga i betraktande luiru långt vi sjelfva hunnit i fråga om att värja våra kuster emot anfall, är det icke då af vigt att inom några få dagar kunna sammandraga största delen af Svenska armén med alla sina krigsförnödenheter på hvilken punkt som helst, och detta utan på långt när så stora upoffringar för landet, att kunna samla ,uthvilade trupper i st. f. dem, som äro uttröttade af långa marcher? Detta ändamål vinnes då med ringa upoffring, sedan vi skaffat oss en lätt förbindelse emellan våra norra och södra provinser. Anda från Jemtlands gräns ned till Skåne kunde en sådan sammandragning af trupper verkställas med några få dagsmarcher. Ar det icke då af vigt, alt vi fästa vår upmärksamhet pä detta förhållande? Gr. Lagerbjelke har yttrat, att vi icke kunna företaga jernvägar hastigare än vår kapitalslyrka medgifver. Jag merigifver det, och jag har yrkat på varsamhet och att vi må taga långsamma men säkra steg; men månne icke en jernväg, som är dragen 4, 5, 6 eller 7 mil in i landet, då den har sin utgångspunkt på Skåne, redan är af vigt.
Riktiga pastellkrilor böra vara lösa och af god kvalité; någon hvässning eller spetsning behöfver ej ifrägakomma, trots det så ofta föreskrifves vid handledningar i pastellmålning. Jag begagnar kritor från A. W. Faber, Paris, och är mycket nöjd med denna sort. Det finnes i handeln alt tillgå paslellå- dor af olika storlekar från denna firma till ett pris af 2, 3,50 å 4 kr. Lösa kritor kan man ock få köpa särskildt, etter behof. Kritorna äro till följd af sin lösa beskaffenhet mycket sköra, omslutas af silkespapper och förvaras i sågspånspackning, hvarjämte ett vaddstycke ligger mellan färgerna och lådans lock. Till pastellmålning skaffar man sig papper af ett eller annat slag. Vanligt ritpapper af god kvalité kan användas, om det blott ej är alltför tunnt och bräckligt. Särskildt pastellpapper finnes nog att tillgå hos de flesta firmor, som handla med färger och öfriga målareulensilier, men torde ej vara nödvändigt, åtminstone ej för amatören. Det är ganska dyrt för resten. För amatörbehof 1893 kan vanligt fast rilpapper, hvitt eller kulört, med fördel användas. Innan färgläggningen börjas, måste naturligtvis teckning föregå. Härvid är emellertid att observera, att kritorna ej ta bra på blyerts. Har man sålunda tecknat förut med blyerts, kan det hända, att färgerna ej kunna anbringas som sig bör på vissa ställen. Delta gäller åtminstone, om man tecknat med lös blyerts eller tecknat mycket. Om man så vill, kan man nog använda blyerts, men bör härvid begagna en hård sort (hög nummer) och för öfrigt teckna så litet som möjligt, d. v. s. ej mer än som behöfves, Bäst är nog att teckna med kol och sedan med lätt hand fylla i konturerna med svartkrita. Då får man tydliga konturer alt gå efter. Att märka är emellerlid att man ej får teckna med för grofva linier; i dylikt fall kan nämligen det ofla inträffa, att teckningen blandar sig med pastellfärgen och vållar orena toner.
Afven skall jag, vid riksdagsärendenas afgörande, med goda råd och underrättelser samt uplysningar om hvars och ens lagliga rättigheter och. skyldigheter, Ståndets ledamöter tillhandagå, samt med all min förmåga söka att bringa dessa ärender till ett med grundlagarne instämmande slut. Sekret, i BondeSt. är det alltså ålagdt, icke blott att tillse det grundlagen behörigen iakttages, utan äfven att allting lagligen protokolleras och expedieras. Derjemte skall han äfven gå Ståndets ledamöter till handa med goda råd och uplysningar.» »Här har blifvit sagdt oss att ett sådant biträde af Talmannen och Ståndet ej vidare skulle behöfvas, sedan grundlagen varit så länge tillämpad och Ståndet haft tillräcklig tid att inhämta, hvad sorn erfordras för alt lagenligt och riktigt behandla riksdagsärender. Jag tror för min del, att de Hrr och män, som så yttrat sig, alldeles missförstå hvad som utgör Svenska BondeSt:s ställning och värde vid allmän Riksdag. Desse bestå ingalunda deruti att vara ett studeradt stånd, hvilket allmogen aldrig kan blifva så länge han är sjelfarbetande. Men det hedrande för Svenska BondeSt. och det som intet annat land kan upvisa, är att de sjelfarbetande jordegarne, de osluderade männen, ega röst på Svenska Riksdagar, och utgöra ett Stånd, motsvarande i rättigheter R. o. Ad. och hvilket Stånd som helst. Ett sådant förslag som det förevända innebär ett försök att rycka BondeSt. ur sin ställning, hvarföre det ej kan lyckas i verkställigheten, om man än vill fresta att i lagstiftningen införa det på grund af hvarjehanda spetsfundigheter och utsmyckade talesätt.
Fc lerin är - fnr.ä/tn inga r n e i lii Itel. 51:o I'nili Bonde-ståndet har Utskottet erhållit remiss å 2:ne inom bemälda Riks-stånd vackla motioner, den ena a( Riksdags-fullmäktigen Per Mattsson från W ester-Norrlands län, som, efter alt hafva fästa! uppmärksamhet på de förluster, allmogen inom flera provinser linge vidkännas till följd af bristen på skicklige djur-läkare, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa 500 R:dr Banko till årlig lön åt en Veterinär-läkare med station vid Lunne landtbruksskola i norra Ångermanland, och med skyldighet icke allenast alt betjena ortens djuregare med råd i medicinskt och kirurgisk! afseende, utan älven ali undervisa de vid landtbruksskolan anställde rättareelever i husdjurens skötsel och botande m. m., och den andra af Pengt Nilsson från Kronobergs län, hvilken, (lii anledning vore ali befara, det den i Sunnerbo härad af nämnde län nu bosatte djurläkare, sorn hvarken vore berättigad till åtnjutande af tjenstcår eller kunde påräkna synnerlig inkomst af den i allmänhet medellösa befolkningen, inom kort skulle lemna orien, anhållit, att en distriktsläkare beställning måtte inrättas lör detta härad, med lön pä stat al 333 ILdr 10 sk. Banko, med rättighet för innehafvare!), som borde vara examinerad, att få tillgodonjuta enahanda förmän i afseende ä tjerisleårs-beräkning, som blifvit öfrige i statens tjenst anställde djurläkare förunnad.
Stats-kontorets öfriga räkenskaper blifvit förde, hafva Revisorerne ej heller haft något att erinra. § 2. Uti flera föregående revisionsberättelser lemnäs redogörelse för fortgången med upprättande af förslag till nya formulärer för de förvaltande verkens och öfriga redovisande myndigheternas räkenskaper. Hänvisande till hvad härom i dessa revisionsberättelser omförmäles, få Revisorerne hu meddela att, enligt hvad Kamereraren i Riksboksluts-kontoret Jonas Theodor Spongberg, som sednast haft utförandet af berörde arbete sig uppdraget, uti memorial af den 2 November nästlidet år hos Kongl. Stats-kontoret anmält, samma uppdrag då blifvit fulländadt, i det förslag öfverlemnades till formulär för Kongl. Utrikes-departementets hufvudbok, hvilken vore den sista utaf de i rikshufvudboken ingående redogörelser, för hvilka nytt formulär vore erforderligt. Förslag till formulärer hade blifvit af Spongberg upprättadt till följande räkenskaper, nemligen: Länens landsböcker med dertill hörande redogörelser, Stockholms stads kronoräkenskaper, Kongl. Krigs—kollegii hufvudbok, Kongl. Förvaltningens af Sjöärendena och Flottans stationers dito, Kongl. Öfverintendents-embetets dito, Kongl. Sundhets-koilegii dito, Stuteri-öfverstyrelsens dito, Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader dito, Kongl. Statistiska Central-byråns dito, Veterinär-inrättningens i Stockholm dito, Kongl. Myntoch Kontroll-verkens dito, Kongl. General-tullstyrelsens dito, samt Kongl. Utrikes-departementets dito. Bil. Litt. A. till 1864 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 5. Sammandrag öfver samtlige i 1862 års rikshufvudbok ingående medel. Debet. Ingående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanraål Dito af bergseffekter - Utlånta medel Statsoch Riksgälds-tnedel. Diverse medel. Medel, hvilka i rikshufvudboken endast upptagas i balanserna.
Vid denna § hafva Rikets Ständer intet annat att anmärka än att den måhända skulle vinna i tydlighet, derest 2:dra momentet erhölle följande lydelse: Den egendom, sorn särskildt tillhörer det burskapsegande Borgerskapet eller någon annan viss klass af stadens medlemmar skall, tilldess annorlunda varder förordnad!, förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka härutinnan gällande äro. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 486. § 7. Då den åt hvarje Landskommun lemnade frihet att sjelf afgöra, huruvida den skall öfverlåta sin beslutanderätt i kommunalangelägenheter åt Fullmäktige eller icke, enligt Rikets Ständers tanka, icke heller bör förvägras stad, der icke befolkningens talrikhet måste anses ovilkorligen påkalla användande af den representativa formen för kommunalstyrelsen, torde siffran ”tvåtusen” i denna § böra ändras till ”Tretusen”. I sammanhang härmed och då det till och med i släder, så små att deras befolkning ej öfverstiger 3,000 personer, lärer kunna medföra ganska betydliga svårigheter alt tillvägabringa ett sammanträde å Allmän Rådstuga, der röslegande för mer än hälften af stadens hela röstetal efter röstvärdet skulle närvara, anse Rikets Ständer att, till förringande af denna svårighet, beslut om införande af Stadsfullmäktigskap i städer, der valfrihet i detta afseende eger rum, bör godkännas om blott mer än två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet äro derom ense. Beträffande det af de Kommitterade föreslagna förbudet för städer, som engång antagit Stadsfullmäktigskapet, att åter afskaffa detsamma, så befara Rikets Ständer alt ett sådant förbud mångenstädes skulle direkt motverka Ful Imäk t igsk o pels införande, der detsamma skulle vara ändamålsenligt. Man skulle ej ulan skäl tveka att försöka en inrättning, hvars fördelar man icke af egen erfarenhet kände, men som hade den bestämda olägenheten att om den en gång blifvit införd, man sedan icke åter kunde blifva fri från densamma, äfven om den skulle befinnas aldrig så olämplig. Rikets Ständer anse derföre ändamålsenligast att städerna i denna del lemnäs lika fria händer som landskommunerna.
Upplysningen synes vara så mycket nödigare, sorn jag af Friherre Cederströms begäran att få votera linner, alt det gifves Kronans Embetsman, hvilka äro ömtåligare, än Kongl. Majrt sjelf, för granskning af allmänna medels förvaltning. Jag, utber mig alltså att få uppläsa en §. af Kongl. Kungörelsen den io April 1828, den jag ej kände vid Motionens väckande, emedan FörfattningsSamlingen, hvari denna Kungörelse finnes införd, så sent kom mig tillhanda. Den innehåller uti 5 §.: ”Alla de, som hafva befattning med el”ler controll vid förvaltningen af Kronans ”medel och effecter, böra, då de tilltalas ”för sådane tjenstefel, hvilka med uppbör”den elier controllen ega gemenskap, för ”sine tjensteförbrj'telser ansvara inför Kam”marRätten, hvarigenom de hittills i detta yhänseende privilegierade serskilde Domsto”lar komma att försvinna.” Då Lagoch EkonomiUtskolten icke gjort afseende på denna författning, så ser det ut som hade 136 Den i4 Augusti e. m. de lika litet som jag känt hennes tillvaro. Då man här ofta hör en ytterlig opposition, hör det vara tillfredsställande alt motvigt finnes derigenom, att här så väl som annorstädes icke saknas Ultra Royalister. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition : Den, som bifaller Lagoch EkonomiUtskottens Utlåtande i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens förut rneddeldte Betänkande, rörande KammarRältens rättighet, att i vissa fall fullfölja gjorde anmärkningar; vo rar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln afslå berörde Utlåtande, samt besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan, att de Stadganden uti KammarRättens Instruction eller serskilte KonungaBref, som inskränka KammarRältens allmänna Domsrätt i andra fall, än då det angår Kougl. Maj:ts egna Beslut, må uppliäfvas.
Då Balak hörde, att Bileam kom, for han ut emot honom uti de Moabiters stad, som ligger i gränsone vid Arnon, hvilken är vid den yttersta gränson; Och sade till honom: Hafver jag icke sändt efter dig, och låtit kalla dig? Hvi äst du då icke kommen till mig? Menar du jag kunde icke ära dig? Bileam svarade honom: Si, jag är kommen till dig; men huru kan jag något annat tala, utan det Gud gifver mig i munnen, det måste jag tala? Så for Bileam med Balak, och kommo in i gatustaden. Och Balak offrade fä och får, och sände efter Bileam, och efter de Förstar som när honom voro. Om morgonen tog Balak Bileam, och hade honom upp på Baals höjder, att han dädan af måtte se intill ändan af folket. Och Bileam sade till Balak: Bygg mig här sju altare, och låt mig få hit sju stutar och sju vädrar. Balak gjorde som Bileam honom sade. Och både Balak och Bileam offrade, ju på hvart altare en stut och en vädur. Och Bileam sade till Balak: Gack till ditt bränneoffer; och jag vill gå bort; om tilläfventyrs Herren kan komma emot mig, och undervisa mig hvad jag skall säga dig. Och gick åstad hasteliga. Och Gud kom emot Bileam. Men han sade till honom: Sju altare hafver jag tillredt, och ju på hvart altaret en stut och en vädur offrat. Och Herren gaf Bileam ordet i munnen, och sade: Gack till Balak igen, och säg alltså. Och då han kom igen till honom, si då stod han när sitt bränneoffer, med alla de Moabiters Förstar. Då hof han sitt tal upp, och sade: Utaf Syrien hafver Balak, de Moabiters Konung, låtit hemta mig, ifrå bergen österut: Kom och förbanna mig Jacob; kom, tala ondt emot Israel. Huru skall jag förbanna den Gud icke förbannar? Huru skall jag tala ondt emot den Herren intet ondt emot talar? Ty af bergshöjden ser jag honom väl, och af högarna skådar jag honom.
Om åter ett kronohemman vore i uppbördsmans hand, hvilken kommit på balance, så är det icke tillåtet, att hemmanet för fyllande af balancen får säljas, utan skulle denne uppbördsmannen få vidkännas laga ansvar och det större straff, som oförmåga att ersätta iråkad balance eller uppbördsförskingring medför. Den inskrifning, sorn följer på sådan försäljning af besittningsrätten, medför ganska betydlig oordning, isynnerhet vid sedermera uppkommande frågor om skatteköp, då svårigheter visa sig, föranledande till tidsutdrägt, synnerligast i afseende på utredande af slägtskapsförhållandenoch detta har varit anledningen, hvarföre jag väckt motionen, hvilken jag icke ansett mig böra närmare utveckla, öfvertygad, att Utskm skulle af egen drift hafva inhemtat fullständig kännedom om de författningar, som röra ämnet. 11 15 Den 4 Augusti e. ta. Gr. Posse, Arvid: Utsl:n hafva trott sig uti ifrågavar. utlåt. böra besvara endast Frih. Cederströms motion, men icke den omständighet, motionären nu omnämnt och hvarom motionen icke handlar. Hr Frih. har i motionen, hvilken är ordagrannt intagen i Utsk:ns utlåt., bestämdt antydt, att motionen endast afser den omständigheten, att kronorusthålls ledighet må kungöras på samma sätt, sorn för åboskaps tilldelande är stadgadt; men i denna omständighet äro författningarna ang:de kronorusthåll och kronohemman i det närmaste lika. Hvad åter angår den af Hr Frih. nu anmärkta omständighet, sorn med motionen icke har ringaste gemenskap, får jag upplysa, att skillnaden äfven i detta afseende icke är så stor emellan kronorusthåll och kronohemman, emedan, så vidt jag förstått 1808 års författning, äfven de sednare kunna till annan person försäljas. Lagoch Oecon.Utskrns betänk. N:o 11 bifölls.
I sitt allrainnersta tagna, äro de alltså behof af Skönt: ty med det namnet beteckna vi det Fullkomliga, när det i en varelse, eller öfverhufvud ett föremål, visar sig såsom ett sinnligen uppfattligt, hvilket der förenar den fullständigaste harmoni af innehåll för vår känsla och innehåll för vårt begrepp. Naturen, ursprungligen och i sitt hela, är sjelf en sådan harmoni: men vi förmå blott öfversinnligt – eller endast genom tankan – tillegna oss detta hela. I sinnligheten, eller för vår närmaste förnimmelse, förekommer det såsom ett deladt; och af dess delar synas då många snarare föreställa ett chaos, än en verldslag. Blott när ögat får se något Skönt, råkar det just en bild af det harmoniska Natur-hela: det råkar nämligen då en ordning, en lefvande lag, som sätter saken för vårt sinne i ett outsägligt begrepp, der man på samma gång känner allt och begriper allt; i en själens handling, som är hvarken känsla såsom känsla eller begrepp såsom begrepp, men en osöndrad och oupplöslig enhet af bägge. Det är klart, att häri ligger den renaste lycksalighet; eller, om hvarje fylldt behof är en lycka, att ingen lycka kan tänkas ljufvare, än de glada behofvens fyllnad. Vi upprepa fördenskull ännu engång: dessa behof äro ingalunda mindre nödvändiga, än de mödosamma, som slafva under villkoren för animaliskt, ekonomiskt, statistiskt bestånd; men de äro nödvändiga blott för de menniskor, som i odling stigit nog, att antingen hafva uppnått, eller vara på väg att uppnå, civilisationens finaste spetsar. Menniskan har således ett väsendtligt behof af det Sköna; och detta sälla behof yttrar sig öfverallt, der hon njuter ett erforderligen sundt och beqvämt tillstånd. Men detta behof har en ännu djupare betydelse: ty, såsom ett behof i allmänhet af Skönt, är det äfven – och innerst – ett behof af det Högsta Sköna. Och hvar finnes den Högsta Skönheten? Blott i det Högsta Väsendet; emedan den icke annorstädes kan finnas. På frågan om det Skönas egentliga Urbild, är alltså vårt svar: Gud. Naturen har sin mönster-skönhet endast igenom Honom; såsom hans allmänna reflex eller återglans. Gud är icke synlig såsom Person.
1 detta fall sätter jag en förtröstansfull tillit till våra Reg:ts och Sqvadrons-Chefer. Mitt påstående att vi icke böra öka sqvadronernas styrka utöfver den af mig antydda, stödjer sig på följande skäl: a) Genom 5 sqvadroners sammanslående till 4, skulle 7 sqvadroner försvinna (4 från de båda Skånska Indeldta Regderna och 1 från hvartdera: Lif-Reg:tets Dragoner, Lif-Reg:tets Husarer och Smålands Husarer) — en förlust af taktiska enheter inom vapnet, och dyrbara cadres för vårt på beväring baserade försvar, som äfven icke undfallit Landtförsvars-komitén, men, tyvärr, icke förmått motverka förslaget. b) Vi behöfva ett rörligt och snabbt rytteri, afsedt att sköta sig på vår brutna mark. Detta måls ernående blefve, efter tillökande af 25 man på sqvadronen, betydligt försvåradt. Alla sqvadronens rörelser blifva tyngre och långsammare, fastän hästarne i den större sqvadronen mycket mera ansträngas. c) Om vi antaga att, från hvarje bataljon, en sqvadron dagligen kommenderas att bestrida förpostoch stabsvakts-tjenst, tröttas dermed blott ^:del af bataljonen på 5, deremot J:del af den på 4 sqvadroner, utan att, vid de aldra liesta fall, tjensten förrättas bättre af den starkare sqvadronen. d) Att sqvadronernas styrka inom de utländska Kavallerierna är större än hos oss, kan aldrig blifva ett skäl för ökande Den 27 November. 159 af våra. De ena som de andra äro afsedda för hvar sina ändamål och för den terräng, der de skola agera. Som vår armée tinder den närmaste framtiden icke torde komma att användas för utförande af stora eröfringsplaner, böra våra sqvadroner, likasom våra infanteribataljoner, vara lämpade efter vårt lands natur och våra förhållenden, icke vara för stora, tunga och oöfverskådliga på vår brutna mark.
Föredr. den 37 Febr. 1816, sedan Krigs Collegium och Förvaltningen af SjöÄrenderne sig utlåtit; och, som de, föt vederbörande Verk utfärdade Instructioner och Beglementen innehålla fullständiga föreskrifter örn hvad i berörde afseende och till bevarande så väl af Kronans, som enskildas rätt, iakttagas bör; så fann Kongl. Maj:t icke skäl att något härutinnan vidare i Nåder förordna; dock ville Kongl. Majit hafva vederbörande förständigad, att, då förseglade anbud till fullgörande af lefveranser infordras, jemte det allmän auction förrättad vaider, anbuden må öppnas, så snart auctionen upphört, samt att desse sålunda öppnade anbud, och inga andra, sedermera inlemnade, måkomma i concurrenee med auetions-inropen. Justitia Ombudtm. Riksens Ständers underdåniga anhållan, att alla anspråk på den så kallade Tulleller Garnisons-ved, hvilken för Commendan* terncs räkning i Rikets Fästningar och Casteller affordras allmogen, som har ved att föryttra, måtte försvinna, och Commendantetne i Stället tillgodonjuta någon skälig ersättning. Föredr. den 9 Januari 1816, sedan Krigs Collegium häröfver i underdånighet sig utlåtit; och, ehuru Kongl, Maj;t fann ifrågavarande vedindtägt mindre lämplig och för allmogen besvärlig, likväl, och då den vöre grundad på författningar eller gammal häfd, och utgjorde till fyllande af vedbrandsoch Iysnings-behof i Corps de Garder, vakter och arrestänt-rum , m. m - en inkomst, till ersättning hvaraf några medel ej blifvit anslagne; så kunde Kongl, Maj;t icke för närvarande till Riksens Ständers anhållan samtycka, I följd af hvilket Nådiga Beslut Bondeståndets särskilda och sistnämnde dag 1 underdånighet anmälda ansökning om afskaffaride af ifrågavarande Vedintägt komtne att förfalla, soto Riksens
Dä Drn f Märit Då LändfbrUks-Academien, under det förstå året af sin inrättning, icke kunde Uppbära någoii inkomst af de Interesse-medel, sorti först med det följande året ut foll o. ilar äfven Academien» såsom en för landtbruket och den Vetenskap» liga Hushålls Odlingen ganska vigtig inrättning» af Nionde Hufvud-Titelns Medel erhållit ett understöd af 12,? 50 Riksdaler. De för Strömrensningarna Och Storskiftsdelnirtgarna i Dalarne och för Edskifts-förrättningarna i Skåne och Skaraborgs Län, redan långt före detta, anslagna Medel, hafva under tidén oafkortad! utgått, och för det förstnämnda behofvet har, utaf Nionde Hufvud-Titeln, blifvit ut* betalt en summa af 524,000 Riksdaler. Då, i början äf detta år, hds Kongl. Majd Elef anmäldt, att det, sedan Konung Carl xi:s tid, med så mycken fördel begagnade Hjelmare Slussverk hotade att förfalla, och att, till före* kommande af Seglationens fullkomliga afbrott Un. der innevarande år, en summa af >15,000 Riks* daler genast, för de första reparationerna, erfor drades, blef äfven denna, för Inrikes Handeln, så vigtiga utgift uppå Nionde Hufvud-Titeln anvist. Kongl. Maj:t arnar, att, rörande hvad som ytterligare i detta ämne bör göras, med Riksens Ständer öfverlägga. Tftom dessa, åt Näringarne och Odlingfli. ten, genom penningeförsträckningar, meddelté uppmuntringar och biträden, har Kongl. Maja» med af - Den 7 Margi 151 afseende å förekommande omständigheter och de af Riksens Ständer, vid särskildta tillfällen, yttrade önskningar, icke uraktlåtit att, dels genom allmänna Författningar, dels igenom andra vidtagna åtgärder och samlade underrättelser, bereda för allmänna Hushållningen och arbetshogen de föfmåner, samt för Rikets Ständer och det Allmänna de upplysningar, omständigheterna medgifva.