Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På mig kommer det an att skaffa er utkomst, så ni kan gifta er genast.» Målarens spotska mun vek upp sig, pannan ryckte, ansiktet blev gammalt och styggt — ett helt annat ansikte än nyss. Så grep han ur västfickan en slät vigselring, kastade den på bordet och sa’: »Nu tror jag det är slut med giftas!» Snabb som Vår Herres dom föll Enochs hand — och så handlöst ut med belackaren på den smutsiga gården! Lisas ögon hade fastnat på den glimrande ringen, fastnat utan att röra sig. Efter en stund smög hon sig ut och sprang i ilande fart mot skogen, där den djupa tjärn låg. Snabba löpare voro bröderna — men det behövdes. Hon kände varje snår, varje stig, hon, skogsbarnet. Men Gud ske pris, de hunno fånga henne, innan mörkret fallit. I sin ångest, sina samvetskval och sin dubbla skamkänsla skickade nu mor Brita bud till mig, »att jag skulle komma och läsa över guddottern min». Signerier höra ihop med obygd, ser du. Jag kom, och jag läste, läste ur djupet av mitt hjärta, inte böner över men böner för barnet — som gått så illa vilse. Bönhörelse kom åtminstone för stunden. Hon fick somna från sin sorg, somna så gott som om intet ont funnits till i världen — fast tårar och kvidan fortforo också i sömnen. Det blev dystra dagar nu på Älgögården. Ingen talade för tals skull, djupast teg Enoch. Han hade gått förödmjukelsens väg till prästen för att fråga ut sanningen om ringen. Sant var det. Han var gift, han målaren ... allt var lögn i honom, utom förmågan att berätta lögner. Modern talade heller inte, utom med ögonen, ty dem flyttade hon ständigt från Enoch till flickan — från flickan till Enoch, som om hon velat avväga något, och ju mer hon avvägde, ju skarpare blev uttrycket av ofrid i ansiktet. Men agget satt för djupt för att kunna brytas upp med ens. Den enda, som talade ibland, var Lisa, men hennes lilla skrälliga röst skar så hjälplöst i den tunga tystnaden, att den verkade som en skärande pina. Allt arbete sköttes — men det var som om döda människor arbetat på en död gård.
Lön, 300 R:dr, men har tid efter annan erhållit ökade göromål och 4 Sami. i B. *j4 »468 Stat s-Vt skottets Betänkandetii förbindelser, dels såsom förordnad att tillika bestrida Riks-Antiqvarii Sysslan , dels oek att hålla vård öfver Kongl» Mynt och Medaille Cabinettet utan någon särskild förmån, hvaraf äfven inträffat, att då Sysslan var sist ledig, ingen sökande sig dertill anmält ; så anser Utskottet billigheten och härvid förekommande öfriga omständigheter fordra, att bemälde Secreterare Lön varder förhöjd i enlighet med de för i8i5 års Lön-Tillökning faststälde grunder, samt sålunda härefter blifver 480 R:dr med derunder beräknade 53 tunnor Spannmål, till hvilket belopp Utskottet tillstyrker, att denna lön må i Akademiens Stat få uppföras» Detta allt hemställes vördsammeligen till Riksens Högloft Ständers pröfning. En Ledamots särskilda tanka åtföljer. Stockholm den 27 Junii 1823. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft Stånders Statsutskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 26 Junii 1823. S. D. Dä Utskottet nu beslöt, att, till un-* derstöd för Rikets Museum och utvidgande af dess Samlingar, tillstyrka ett årligt anslag af i,5oo R:dr, yttrade Herr Linström att, om Musei Samlingar, mot en lindrig afgift hölles tillgänglige för Vetenskaps Stats-Utskottets Betänkanden. ifåg Idkare och Allmänheten, skulle derigenom heredas ali den tillgång, sorn erfordrades för att betacka TJtgifterne vid Musei vård och underhåll; och ansåg Herr Linström alltså icke nödvändigt, att gravera Staten med särskildt anslag härtill; uti hvilket yttrande Riksdags-Fullmägtigen Pehr Pehrsson från Nerike instämde; kommande desse skiljagtige meningar, i anledning af derom gjord begäran, att, jemte Utskottets Utlåtande i ämnetj de Respective Riks-Stånden medde» las» År och dag, som ofvan.
Här i Sverige hafva vi nemi. en grundlagsparagraf, som säger att papper är mynt, ett mirakel af den sort, som eljest endast dekreteras i Kyrkostaten. För det andra skulle det betydligt bidraga till bankens förmåga att upprätthålla realisationen. Det skulle äfven förbättra vår handelsställning. Såsom nu förhållandet är i Sverige, så har här uppstått tvenne värdemätare, papper och silfver; hvad vi köpa inom landet, betalas med papper, och hvad vi köpa i utlandet, liqvideras med silfver. Vidare skulle genom klingande mynts användande åstadkommas en mindre fluktuation i rörelsekapitalet och förhållandet med den utländska handeln bättre regleras. Det är föreskrifvet att de enskilda bankerna skola inlösa sina papper med riksbankens sedlar, och icke med silfver. Hufvudskälet hvarför de icke kunna inlösa dem med silfver, är att de icke hafva något underlag för sina operationer, de knnna icke bestämma värdemätaren efter sina egna operationer; detta skulle stadgas mycket bättre, om silfvermynt funnes i landet och bankerna kunde åläggas att dermed inlösa sina papper. Hr De Maré har fruktat att den ifrågav:de åtgärden skulle medföra en minskning i bankens fonder och föranleda uttagning af silfver. Om så skedde, skulle detta till en början föranleda en minskning i handeln med utlandet, till dess denna handel hunnit anskaffa så mycket silfver som behöfdes i den dagliga rörelsen, ty det är just genom handeln som detta kom mer in i landet. Af de talare, som uppträdt emot riksdalerssedlarnes afskaffande, har egentligen ett skäl blifvel anfördt, nemi. beqvämligheten; men jag får bekänna, att jag i financielt|hänseende, som i alla andra, tror det vara högst betänkligt att föredraga det beqväma framför det rätta. 38 Den 4 Mera f. m. På grund af livad jag anfört, får jag anhålla, attR. o. Ad. måtte afslå Utsk:ts hemställan och bifalla afskafiändet af 1-rdrssedlarne, så att, i den mån de indragas, icke flera må utgifvas. Gr. Sparre, Erik:
(Rev. Ber. pag. 1 ’9)- Beträffande en, under titel: ”Besparing å 1838 års anslag, uti räkenskaperne balancernd fordran, stor 3o,543 rdr. 12 sk. i rst, hade Revisoierne inhenilat, alL Kongl. Majrt den 28 September i83() i nåde föreskrifvit, det borde nämnde summa fränd rågås i838 års anslag för Utrednings Afdelningen och i det årets räkenskap upptagas bland dåvarande 3:dje Hufvndtilelns besparingar, lill åtlydnad hvaraf beloppet jemväl blifvit Kongl. Siats-kontoret godtgjordt; hvadan Revisorerne ansett denna summa vara o1 ig tigt balancerad, och böra ur räkenskaperne afföras. I anledning häraf får Utskottet upplysa, att Kongl. Majrt, uti nådigt bref lill Krigs-kollegium den 5 Mars 1846, anbefallt ofvanberörde summas afskrifning, vid hvilket förhållande Revisorernas erinran lärer få förfalla. Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena. § 9- (Rev. Ber. pag. i5a, Förkl. pag. 3()i.) Rörande den af Revisorerna väckte fråga om otillräckligheten af 5:(e IIufvndtitelns anslag tili skrifmaterialier och expenser, hvarom framställning äfven blifvit gjord uti Kongl. Majrts vid denna Riksdag aflåtna nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, kommer Utskottet att i sammanhang dermed sig yttra. Carlskrona Station. § 1,0. (Rev. Ber. pag. 153. Förkl. pag. Sep).
I afseende på hvad som blifvit anfördt emot mitt yrkande, att val af Fullmäktige uti Banken och RiksgäldsContoret samt af Justitieombudsman, vid Urtima Riksdag ej må företagas; hoppas jag, att ingen måtte så missförstå min afsigt, som skulle jag dermed velat åsyfta någon inskränkning i Rikets Ständers rättighet att fritt välja dessa deras egna Fullmäktige; — jag har blott trott, alt om Rikets Ständer vid Urtima Riksdagar företoge dessa val, skulle de inkasta sig uti en mängd dermed beslägtade öfverläggningar, ledande till lika många undantag från den allmänna principen, att vid Urtima Riksdagar Kongl. Maj:ts Propositioner skulle blifva de enda ämnen, som af Rikets Ständer kunde behandlas. Jag kan nemligen ej föreställa mig, att Rikets Den 9 Mars f. in. i% Ständer skulle vilja från deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoret återtaga det åt dem på fem år gifna förtroendet, annorlunda än med full sakkännedom och på grund af en förutgången noga pröfning af desse Fullmäktiges förvaltning; men denna pröfning af personers handlingssätt skulle snart och omärkligen kunna öfvergå till pröfning af säfe, och sålunda lätteligen komma att omfatta instruetionerne och Reglementerne för de Verk, hvilkas Styrelse är åt dessa Fullmäktige anförtrodd. Om Rikets Ständer skulle vid Urtima Riksdag välja JustitiseOmhudsman, borde de väl likaledes ingå i granskningen af denne Efnbetsmans åtgärder, och jag föreser då, alt de snart derifrån skulle inledas till granskning af Lagskipnings-verkets tillstånd i det hela. Med ett ord, jag fruktar, att om man här tillåter sig några undantag från den allmänna regeln, skulle de Urtima Riksdagarne successive kunna blifva lika långvariga och omfattande som det närvarande Riksmötet; hvarigenom åter hela ändamålet med den föreslagna ändringen vore förfeladt; och anser jag, på dessa grunder, rådligast och bäst, att vid Urtima Riksdagar de omtalte valen icke må komma i fråga.
Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Herr Hofpredikanten Per Hasselrot uti afgifvet memorial anmärkt, hurusom, under nuvarande förhållanden, stadgandet i 26 kapitlet 1 § Byggninga-balken, alt alla, som i socknen ho, skola kyrka hygga och underhålla, i tillämpningen ledde till obillighet och orättvisa hvad boställsinnehafvarne inom socknen beträffade.' I boställshafvarens ringa lön inginge boställets afkastning, såsom en bestämdt påräknad årlig inkomst, den staten honom för hans arbete tillerkänt. Denna inkomst medtages nu oftast vid inträffande kyrkobyggnad icke allenast under de år, arbetet fortginge, utan äfven för en stor del af den tid, hvarunder bostället af den person, sorn deraf då vore i besittning, innehades, lill följd hvaraf boställshafvaren för sitt arbete i statens eller kyrkans tjenst beröf vades - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkandey N:o 12. 17 vades nästan all godtgörelse. Emedlertid finge efterträdaren blott af den tillfällighet, att nämnde onus under hans besinningstid af bostället icke ifrågakomrne, sin lön oafkortad åtnjuta.
R;dr, samt att hela summan, 24,000 R:dr Runt, må under rubrik: ”till Serafimer-ordeus-lasareltets underhåir’ bland ordinarie anslagen å 8 IIufvud-Titeln uppföras; lärande, i händelse af bifall till denna Utskottets hemställan, förslaget om förhöjning i slämpel-afgiften för spelkort, till beredande af fyllnad i lasarettets tillgångar, få anses hafva förfallit. Beträffande slutligen frågan om ett särskildt anslags anvisande tili ersättning för den under föregående år uppkomna brist i lasarettets årsinkomster, har Utskottet, i saknad af närmare utredning, huruvida icke de under lasaretts-direktionens förvaltning ställda fonder eller andra befintliga tillgångar möjligen kunna lagas i anspråk för betäckande af denna brist, ansell sig förhindradt att det i berörda hänseende gjorda yrkande understödja, ulan hemställer, att motionerne i denna del icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Kyrkors underhäll. 72:o. Då till de flesta församlingar i riket ett visst årligt anslag af kronotionde utgår under namn af vinoch byggnadssäd, har Kongl. Maj:t, i anledning af derom gjord underdånig ansökning, föreslagit, att Hotagens, från Fölinge församling i Jemtland nyligen afsöndrade kapellförsamling, hvilken vore i saknad af dylikt anslag, måtte af kronans behållna tionde i Fölinge socken få sig för berörde ändamål anvisade 5 tunnor att utgå in natura, eller, om tillgång härtill komme att saknas, i penningar efter länets uiedel-markegångspris ; och som, enligt det vid den Nådiga Propositionen fogade protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden af den 30 Augusti nästlidue år, såväl Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i länet, sorn Kammar-kollegium och Stats-kontoret, öfver ansökningen hörde, till densamma tillstyrkt bifall, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer må bevilja Hotagens församling ett anslag af 5 tunnor spanmål att, såsom vinoch byggnads-säd för dess kyrka, utgå pä sätt Kongl. Majit föreslagit. 73:o.
Enligt beslut, den 1 och i5 November i832, bar anstalt blifvit fogad, att så väl entlediganden som befordringar inom Banken införas i allmänna tidningarne; Enligt beslut, den 28 December 1882, hafva Bankens 7 Cassa-skrifvare, å sina anslagne årliga arfvoden, fått en tillökning af R:dr 56 Banco för hvardera; Enligt beslut, den 3 Januarii i833, hafva ytterligare anstalter blifvit vidtagne, för att i tid meddela Bankens å annor ort stationerade Tjenstemän underrättelse om blifvande anslag till ledige tjensters återbesättande; Enligt Memorial från Bankens Commissariat af den g Februarii i833, hafva tjenstegöromålen för 3:ne Bokhållare inom General-bokslutscontoret blifvit, i mon af förändrade förhållanden i vissa delar, dem emellan jemnade; 6* 44 Berättelse af Banco-Fnllmägtige. Enligt beslut, den /3 Junit i833, har den inom Vexel-Banken, i och för transport-sedlars förseende med så kallad svartstämpel, å stat uppförda tjenst blifvit, efter innehafvarens frånfälle, lemnad obesatt, och en person constituerad att, blott tills vidare, mot den bestämda aflöningen, detta arbete bestrida; Enligt beslut, den 2,4 Oclober 28 November, 12 och sy December i833 samt g och 23 Januarii i834, hafva vissa tjenstebefattningar blifvit bestämda att, vid inträffande ledighet, så vidt de ej kunna umbäras, varda återbesatta endast genom Constitutorial, hvartill formulaire också blifvit af Eullmägtige fastställdt.
Endast i Ahlnö socken finnes ett kalkbrott, som lönats att bearbetas; och är af sådan anledning 8 kalkugnar der anlagda. Lärfts-tillverkningen har länge utgjort en af de vigtigaste binäringarna inom länet, särdeles den finare linne-tillverkningen, som likväl nästan uteslutande idkats och ännu idkas i Ångermanlands norra fögderi. Tid efter annan har denna näring blifvit hugnad med understöd och uppmuntran från statens sida, och den åtgärd till näringens upphjelpande, som sednast vidtagits i detta afseende, är, att sedan, Jill följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrifter, ej allenast ändamålsenliga spinnstolar och häcklingsmachiner efter en ny utrikes uppfunnen konstruktion blifvit för allmänna medel uppköpta, och uppfinnaren deraf till riket inkallad, för att i utöfningen af nämnde förändrade spinnings-method äfvensom andra med näringen gemenskap ägande ämnen lemna undervisning, en af denne sistnämndes elever här å orten meddelat sådan undervisning på statens bekostnad. För att utröna fördelarna af denna method, egentligen benämnd dubbelspinnings-methoden, anställde Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 24 Juli 1845, vid ett för sådant afseende utlyst möte, en spinningställan emellan några i dubbelspinningen inöfvade och de skickligaste af dem som begagnade ortens vanliga spinnrockar, hvarvid dubbelspinningsstolens företräde derutinnan tydligen ådagalades, att den lemnade både ett bättre garn och större qvanti - 19 teter på samma tid än på de vanliga spinnrockarna; men vare sig af skäl att den hos allmogen inneboende obenägenheten att tillegna sig något nytt äfven här visat sitt inflytande, eller att den anmärkta iagttagelsen, att begagnandet af dubbelspinnrocken förorsakade sådan grad af trötthet, att spinningen icke skulle kunna utan allt för stora ansträngningar fortsättas, sådant föranledt, har methoden icke lyckats att vinna något allmännare förtroende.
Efter fullbordad ransakning och med föranledande af hvad derunder förekommit, har aktor, som dels förbehållit sig öppen talan emot Fritzberg, då han kunde varda ertappad, dels funnit sig icke äga befogenhet att emot Wessman framställa något ansvarspåstående, för öfrigt yrkat, att Blanxius, såsom med halft skäl besvärad att medelst skrik och hurrarop hafva deltagit i uppträdet, i sådant hänseende måtte åläggas värjemålsed; hvarjemte, vid det förhållande, att varningar och bemödande att återställa ordningen in 7 O Ö genting uträttat, ulan våldsambeterne slutligen blifvit vända emot militärvakterna, hvilka icke annorledes än genom begagnande af sina vapen förmått värja sig emot folkhopens angrepp, aktor, som ansett dessa trupper, jemlikt 6 Kap. 12 § i Kongl. Krigsartiklarne, ansvarsfrie för den skada till lif eller lem, som vid tillfället blifvit de angripande tillfogad, i afseende hvarå någon klagan ej eller blifvit förd, hemställt, att Kongl. SlottsRätten i den delen af målet ville meddela det yttrande, hvartill omständigheterna sålunda föranledde. 55 Genom utslag den 6 Mars 1840, har Kongl.
– Jo, jag har gjort någonting, som jag först bordt be af Erik lof om. Och nu går jag efter en bok, som jag stulit ifrån Eriks kammare och sett litet i, då Erik inte varit här. Hon återkom snart med några band af Nösselts historia för fruntimmer, såg på Erik med en frågande min, men då hon i hans ögon inte kunde läsa någon egentlig förebråelse, ansåg hennes älskvärda flyktighet det ej mera värdt att be om en förlåtelse, som kanske redan var gifven, utan hon sade blott: – Erik förstår, att här förekommer namn på städer och land, som Stella inte alls visste hvar de voro. Nu vet jag redan många. Erik hade nog observerat, att några band af Nösselts historia voro borta. Han hade naturligtvis misstänkt Stella, men var glad deråt och än mera nu, när han fann, att det icke mera var de två första häftena utan de två derpå följande. Hon hade således haft ordning och ådagalagt allvar med sin läsning. – Men huru har Stella slagit sig ut med årtalen? – Ja så, de der, som skrifvas med siffror? Jo, der tog jag gamla Regina till hjelp; hon lärde mig siffrorna och talen ända till tusen, som skrifs med en etta och tre nollor .. så här ... hon sade, att man inte behöfver kunna längre. I det första bandet förstod jag heller ingenting af siffrorna, men det var ändå roligt. Erik skrattade och lofvade rätt snart plåga Stella med en litet närmare notis om siffrans verld. Han hade verkligen tills nu förgätit att inviga Stella i elementerna af räknekonsten, elementer hvilka han nu måste för sig medge vara de allra angelägnaste att känna, ifall Stella icke skulle bli en helt och hållet opraktisk varelse. Huruvida Stella kunde räkna pengar hade han heller inte kommit att fråga ännu; sanningsenligt förmodade han, att lindansarsällskapet icke funnit af nöden att låta henne befatta sig med dessa stycken. Erik plägade alltid skymningstiden, såframt vädret var gynnande, med Stella göra ett slag åt kyrkan till. Det var sista dagarne af Oktober; ingen snö låg än på marken, men marken var dock väl tillfrusen och således rätt bra att spatsera uppå.
Älskade, älskade Ruffen! Hur ska jag någonsin bli värd att ha fått en sådan make! Men det blir jag aldrig! Och så godt är det. Det är så ljuft att ha någon att kunna se upp till, någon, som man vet innerst vara idel godhet, heder och kärlek och allt vackert som finns! Det var först när äfven jag hade laggt mig, som jag kom att tänka på hvad Thores resa betydde för mig som direktör — —! Det var helt enkelt döden! Den morgonen kom Maja rödögd ned till frukosten — mycket rödögd. Hon hade legat i tandvärk hela natten, sa hon. Till middagen kom hon inte in Men på aftonen koketterade hon med provisorn igen! Senare: Barnen vill inte höra talas om, att vi ska uppge sällskaps-spektaklet. Men jag har alldeles kommit ur stämningen, och så begriper jag inte, hur vi ska bära oss åt, när det fientliga slottet späckadt med fiender, som vi ovilkorligen måste ha i fonden, fattas. Inga dörrar ha vi häller, men det gör ingenting, vi kan gå ut genom väggarna. Senare: Barnen ger sig inte. Om jag skulle gå till målar Alfvén och försöka, fast — —! Målar Alfvén bor i ett litet rödmåladt trähus med hvita knutar och ljusgrön förstugukvist, beläget på en stor gård, där lummiga syrenbersåer och kryddland fulla med blommor doftar så skönt om sommaren. Så snart man öppnar grinden på spjälstaketet, som stänger in hela lilla ägendomen, är det som en fläkt och ro och frid slår en till mötes. Samma intryck får man, när man kommer in i det ljustapetserade rummet, där gardinerna alltid är snöhvita, rutorna blanka och aldrig ett damkorn finns. Fru Alfvén, fyllig, skär, vacker, ovanligt stillsam, satt, nu som alltid, vid fönstret och stickade midt emot dottern, en ung flicka med nedslagna madonnaögon och en liten grön sidenschalett lagd i kors öfver den hvita halsen, så lik modern som en vildrosknopp är lik en fullt utslagen ros.
Gläder det er, Anna? Skulle ni verkligen vilja komma till mig? ANNA. Ack ja! helst af allt ville jag det ... men det år sannt ... ni är ungkarl ... det går inte an. BRUUS (med ansträngning). Ja, men jag tänker gifta mig! BRUUS (förlägen). Ja, är det inte löjligt af mig att tänka på något sådant ... säg Anna, är det inte att skratta åt? BRUUS (ser på henne). Nå, så är det att gråta åt, då! Som sagdt är: jag, gammal, bitter, tvär och elak som jag år ANNA (lifligt). Ni elak Nej, ni förtalar er sjelf! Ni bar ett godt och varmt hjerta. ANNA (upprörd). Nej ... nej! långt derifrån! ANNA (öfverraskad). Ni? ANNA (glad). Hos er? ANNA. Verkligen? BRUUS. Nå-ja, det är detsamma ... jag tänker i alla fall gå fram till en ung flicka och säga så här: Har du mod, barn, att förena ditt öde med en mans. 78 hvars hela förflutna lif varit mörkt och ödsligt ... vill du bli den första solglimten på hans väg? Säg, Anna, har da mod till detta, så kom! ANNA (med ett utrop). Jag Är det möjligt? BRUUS. Nåväl, Anna ... har du mod till det? ANNA. Om jag har mod Behöfs det väl så mycket mod till ett sådant steg? Ni har alltid varit en vän ... en far för mig. BRUUS. Far? Hm Ja ja, men nu är det fråga om att jag skulle bli din man ... det är skillnad det... Ser du, Anna, jag är inte dåraktig nog att begära någon glödande karlek ... men ... ANNA (gladt och innerligt, i det hon lägger sin hand på hans mun). Tyst nu ... i dag vill jag inte höra mera... BRUUS. Men svaret? svaret, Anna? ANNA. Lemnar jag icke här ... låt mig öfverlägga, låt mig sansa mig ...
Under sådana förhållanden blef det nödigt, att, sedande lägsta vattenytorna blifvit på sådant sätt antagna, sänka canalens botten så långt derunder att, efter sannolikaste beräkning, alla möjligen sig insmygande misstag härutinnan blifva utan ali inflytelse på canalens nödiga vattendjup, och dä de i vattendraget nuvarande damluckors öppnande och tillslutande i ej ringa mån inverka på vattenhöjderna i segelleden, borde så väl de nuvar. vattenverken, som ock nya verks an - 36o D en a5 November e. m. läggningar till sannolikt blifvande nya näringars uppkomst, och de gamlas utvidgning, härvid afses, hvarförutan man äfven måste taga i beräkning den sänkning elfvens vattenyta i tidens längd undergår genom vattenfallens upprymning af isgång och de framgående vattenstrålarnes continuerliga nötning. Till följe af allt delta, och då sådana förhållanden san-r nolikt orsakat, att den ntivar. Strömsholms canalen, som efter all anledn. varit byggd för 5 fots vattendjup, nu på många ställen ej har mer än 2, fots djup, och derigenom g i f’v i t ett varnande exempel på nödvändigheten att härutinnan förfara med allt möjligt förutseende och försigtighet, har del blifvit föreslaget att sänka canalens botten till 5 fot under den lägsta vattenytan, för att efter nogaste beräkning kunna i framtiden alltid påräkna 4 f°,s vattendjup för segelfarten, och tror jag mig dermed hafva förebyggt alla menliga följder af naturförhållandenas inverkan pä seglingsdjupet och all framlida eollision emellan nälingarnes och canalens intressen.