Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 150,000: — hvilka, om de afdragas ifrån 175,200, så återstå blott R:dr 25,200: — som är den tillökning, hvilken erfordras för tillvägabringandet af ett öfverbefäl och af den erforderliga disciplin och kontroll, som för närvarande saknas inom Landtmäteri-staten för åstadkommande af en skyndsammare och otvifvelaktigt tillförlitligare skiftesmålens handläggning. Skiftesverket är af ett så allmänt intresse för hela landet, att äfven det föreslagna större anslaget för ett så stort ändamål icke ens får benämnas såsom någon Statens uppoffring, då det ökade anslagets verkliga behof otvifvelaktigt bör inses af hvar och en, som aldrig så litet med blicken intränger i statsorganismens så mångfaldiga detaljer och uppfattar föremålet för den här föreslagna obetydliga förhöjning af 25,200 R:dr, som i sanning är till nyttan och nödvändigheten så påtaglig, att ett afslag ifrån Rikets Ständers sida skulle vara sorgligt; alltid förutsatt att Rikets Ständer uti mångfalden af sina förmågor utan tvifvel ega utvägar att åt förslagets detaljer gifva den erforderliga närmare utvecklingen; men sakens öfverlåtande åt någon Kommitté-bearbetning skulle jag aldrig vilja hafva på milt samvete att hafva föreslagit eller förordat. Hvad sjelfva Skiftes-stadgan angår, tillåter jag mig begära Rikets Ständers uppmärksamhet å de förändringar i åtskilliga dess föreskrifter, som jag till följd af egen erfarenhet anser vara af behofvet påkallade. 1 Kap. 2 § Skiftes-stadgan tillägges delegare å oskiftad jord å landet vitsord vid skiftets sökande emot det öfriga skiftes-lagets önskan, han må ega aldrig så liten del som helst. Detta stadgande har erfarenheten visat mig vara fullkomligt stridande emot ali rättvisa och billighet, då egare till ^V^edel och understundom ännu mindre af skifteslagets hemmantal förmått tvinga de öfriga, att utan erkändt behof och emot' deras vilja ingå i skiftet. Enligt Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18(12. N:o 22. 49 Enligt Kongl. Kungörelsen af den 18 Januari 1859 (Sv. Författningssaml.
Men hon stammade endast åter och åter detta "gå, gå!" Det var som om hon hade glömt alla andra ord. Tomas gick. Märta stod framför spegeln. Var hon densamma som förut? Eller hade hon blivit en annan? Och i kväll skulle hon dansa kring majstången med de andra med syskonen Hon drev av och an i rummen. Hur mycket kunde klockan vara? Fyra går båten. Märta hade kommit ut i jungfrukammaren. På väggen fanns en liten hylla av kartonnage, på vilken stod broderat med kornblått silke: Livets Ord. Hyllan var full av små röda, blåa, gula och gröna papperslappar. Märta tog en röd lapp. Hon rullade upp den och läste: Herren ser dina vägar. I gårdsvåningarna var det tyst. Den lilla flickan hade slutat att sjunga. Märta gick in i sängkammaren, stängde fönstret och rullade ner gardinen. Därefter gick hon in i förmaket för att lägga överdraget på soffan. Grisen och trumpeten lågo undanslängda i ett hörn. Plötsligt måste hon småle för sig själv. Hon hade kommit att tänka på alla de tanter med nickande spetsmössor, som så många gånger suttit uppradade i denna soffa... I nästa ögonblick kastade hon sig framstupa mot en kudde och föll i en våldsam gråt, som skakade hela hennes späda kropp. Tomas stannade mitt på kyrkogården. Vart skulle han gå? Nej, detta var inte bra. Kunde han göra det ogjort... Han blev stående framför en gravsten. Han läste ett namn och många titlar, ett födelseår och ett dödsår. Därunder hade man alltså grävt ner någon som hade levat, och som nu var död. Besynnerligt... Kyrkdörren stod öppen. Tomas stod länge och läste på ett anslag, som tillkännagav att kyrkan under sommarmånaderna var öppen varje dag från tio till tre. Slutligen gick han in och satte sig i en bänk. Han förföljdes ännu alltjämt av tanken på denna enkla och alldagliga inskription, som han nyss hade läst på gravstenen. Född då och då. Död då och då. Var det verkligen sant? Så erinrade han sig, att en dödskalle alltid skrattar. Vad skrattar han åt? Med vad rätt ligger han där i lugn och ro och hånskrattar åt den släkt, som nu leker i solen? Han hade kommit att tänka på Ellen.
Småland företrädesvis borde hugnas med jernvägsanläggning, var alt det var ett fattigt land och i stort behof al lättade kommunikationer. Del är sanni, att en jernvägsanläggning är en af de mäktigaste häfstänger för att lyfta ett fattigt landskap till större odling och välmåga, men icke är jernvägen allena en sådan trollstaf, som förvandlar klippan till guld klimp, så att detta enda nakna skäl icke förmår upväga de skäl, som lala för en jernväg, genomskärande Weslergöthlands odlade och sädesrika slättbygd och det medlersta Sveriges rika malmfält. Del andra skälet, som skulle lala för Småtand, vnr, att det i en framtid skulle löna sig att utdika dess myror och träsk, samt up odia dem lili åker, såvida en jernväg underlättade utförseln af landskapets jordbruksalster; men att, då det är fråga all gifva impulsen åt eli nytt kommunikationssystem i vårt land, i främsta rummet inrätta delta nya kommunikationsmedel i en provins, som först i en måhända aflägsen framtid deraf skulle draga hufvudsaklig nytta, detta vore, i sanning, att, såsom man säger, börja i bakvänd ordning. Om vi vilja söka bereda verklighet ål den förhoppning, att ett jeruvägsnät skall komma alt utgrena sig öfver hela landet, så böra vi icke göra början med en jernbana, som först i framliden skall medföra sin egentliga nytta, utah nutidens behof bör afses, ty den nu lefvande generationen är ovedersägligen den, som kommer att draga största tungan af kostnaden för dessa anläggningar, och elt företag, som icke snart visar sig medföra en välgörande verkan, manar icke till efterföljd. Förbises denna vigtiga sanning, och anlägges en jernväg, för att i framtiden uphjelpa en fattig provins, och icke för att tillskynda sjelfva hjertat af landet en snart märkbar fördel, så tror jag, att vi gifva jernvägshatarne vapen i händcrne, så alt de, när man finner, att det nya företaget icke alls bär sig, komma att uphäfva elt högt skri och åberopa de ras städse yttrade åsigt, att jernvägar icke äro tjenliga för Sverige.
Ständers Laa-Ukffotks betänkande, i anledning af Riksdagsmannens fran Tuhundra och Stende Harad i West - Den 27 November - Westmanland polian IVANUS WesiinZs frän Hederwärda Bonde-Scandet remitterade memorial, oiN UphäfwandL ak KonglBrefrvet den 25 November r8o2, hwarigenom förordnas, att, när »vägbyggare wilja hämta sand ä andra hemmans inägor, jordägaren deröfwer förut höras bör. Riksdagsmannen Wesling.- har wa< yttrat den förmodan, att jordägare, som hafwa sandoch grusbackar pä sina ägor, af nu gällande författningar skulle kunna draga den följd, att magra wägbyggnads-skyldige deraf fa hämra något, hwadan för de fleste hemman torde biifwa cn omöjlighet, ait underhålla allmänna wagarne. Men ehuru Utskottet nogsamt känner de fwarigheter, hwilka ä ena sidan kunna förorsakas de» wägbyagnads-skyldige, genom nödwändigheten för honom, att pa ett längre afstånd med kostnad och möda förskaffa sig Se till c, . L ^ hall, anser Ukfforret likmäl, ä andra sidan, qanffa skadeligt för hwarje Landtmaus genom arbetsflit an» lagde odlingar 06) i synnerhet för det ä somlige orter antagne circulationsbruker, om hwarje wägbyg. gare tillädes rättighet, att, utan jordägarens wetffap och till hans förfång, ä desi aker eller annan nybrukad mark anställa gräfningar, under förewändning att hämra arus och sand till wägens underhållande ; och Ukffortet förmodar den senare olägen - e kunna finnas tillgäng pa nära hc - r67o Den 27 November. heren wara sä mycket större än den förra» akt hos Utskottet icke minsta lwekan kan upsta om nödwändigheten af Jordägarens hörande, innan sand och dylike ämnen ä hans inägor hämtas får.
Han gjorde till sin uppgift att söka göra deras fångenskap drägligare, hvilket ock var så mycket behöfligare, som fru Ebba sjelf nödgades sörja för sina behofver, och det för henne mången gång var svårt om medel ens till det oundgängligaste. Welam lyckades att i hemlighet anskaffa åtskilligt, hvilket fru Ebba då ansåg såsom någon frikostighet af hertig Carl, och fru Margaretha åter trodde, det fru Ebba sjelf lyckats erhålla några medel till sina utgifter. Ett nytt bekymmer började vakna hos fru Margaretha. Hon började hos sin son varsna ett allt mer tilltagande intresse för de fångna fruntimmerna. Hon fruktade, det han skulle fatta tycke för någondera af de unga damerna, men vågade icke derom yttra något för sin man. Hennes oro i detta afseende blef med hvarje dag lifligare. Hon hade nu under loppet af flere veckor lyckats att göra honom till viljes. Framgång i affärer hade gjort hans lynne gladt, och med förvåning hade hon märkt, att hon nu i åtskilligt kunnat följa sitt eget tycke, emedan mannen ej befattat sig med att i saken befalla något. Hon började redan tro, det hon hade lyckats i att vara honom till nöjes. Skulle hon nu då åter reta honom? Hos de fångna fruntimmerna visade sig Jörgen Bähr sällan, men alltid på ett sätt som gjorde att de måste tro sig i honom hafva en välvillig värd, hvilken endast af undfallenhet för sin hustrus nycker, icke i allone sörjde för deras trefnad och välbefinnande. Jörgen Bähr hade firat sin namnsdag. Han hade varit en älskvärd värd för sina gäster och gladt i deras sällskap gycklat öfver sin svaghet att låta leda sig af sin hustru, under hvars toffel han medgaf sig alldeles stå. "Hvad kära syster är för en lycklig qvinna", utlät sig nu fru Margarethas fränka vid afskedet, "den, som har en sådan man, må tacka Gud. Men kära syster, jag är en gammal vän och måste säga sanningen rent ut: hvarföre ser kära syster alltid så allvarsam och tvär ut ändå? Om också icke allt skulle gå efter kära systers hufvud, så får hon väl ha tålamod ändå. Har icke en man rätt att befalla?
N:o 3g3 i anledn. äf anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 273, ang:de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags äteringående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen; och dels i anledning af flera i samma frågor väckta motioner. R. o. Ad. beslöt, att detta utlåt, skulle punktvis föredragas. 1 : s t a punkten. Hr Hjärne, Harald: StatsUtsk. har, såsom det synes mig, då det refererat min anmärka, emot Utsk:s förra betänk., gjort det pä sådant sätt, att rätta meningen med anmärkn. icke kan förstås. Vid genomläsandet af delta betänk förefaller det mig, som hvar och en måste tro, att jag uti min anmärkn. yrkat bifall lill Konungens propos. Jag har dock så mycket mindre yrkat bifall dertill, som jag förklarat, att jag ansåg markegången icke kunna sättas vid riksdagarna utan föregående ändring i grundlagarna. Men jag trodde det icke vara ovigtigt att närmare fästa uppmärksamheten på den förändring i markegångssältningen, som K. M. föreslagit, och det var för att icke med ett bestämdt afslag å den K. proposm stänga vägen för en förän - as Dea 19 JäBusri f. m, dring i framtiden, som jag yttrade mig öfver sjelfva principen. Lika med Utsk. tror jag, alt frågan för närvar, måste afgöras på sätt Utsk. förelagit; men jag hemställer, om det ej skulle gå an att så uppställa beslutet, att det icke innefattar ett bestämdt ogillande af den princip, som ligger till grund för K. M:s förslag. Mig synes allt vara hjelpt oell ändamålet vunnet med blott ett par ords tillägg, om man nemi., i stallet för Utsk:s tillstyrkande: ”Att R. St. icke taga omedelbar befattning med markegångssättningen, beslutar, att ft. St., i följd af 75 § i Reg.F., icke kunna taga omedelbar befattning med markegångssättningen.
Borgare-Ståndet väckt och derifrån till Stats-Utskottet remitterad motion, innefattande framställning att ett årligt anslag af 10 Rdr Banko måtte af stats-medel tilldelas hvarje socken i riket till inrättande af socken-bibliothek, der allmogen samt andra församlingens innebyggare, som sådant åstundade, kunde, utan afgift, till låns bekomma tjenligfe böcker, Stats-Utskottet, i utlåtande N:o 89, angående reglering af utgifterne under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, den 10 sistlidne April (27 punkten) uttalat den åsigt att, då det torde böra ankomma på församlingarnes skol-direktioner att på egen bekostnad anskaffa de böcker, hvaraf de kunna anse sig vara i behof, något bidrag af allmänna medel till dylikt föremål icke borde ifrågakomma och derföre hemställt, att motionen blefve lemnad utan afseende. Vid detta förhållande och då nyssberörde hemställan är af Rikets Ständer bifallen, lärer, i Utskottets tanka, motionärernas framställning om en underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes af Rikets Ständer äska anslag till Socken-bibliothek icke kunna föranleda till någon åtgärd. I ett sednare utlåtande, Nio 1S5, med anledning af Herr Prosten Lagergrens motion, att då bland de skrifter, som förtjenade komma till den stora allmänhetens kännedom, tidskriften: Bill. till 11. ”Läsning för folket” intoge första rummet, med hänsigt til! de afhandlade ämnenas mångfalld, afhandlingarnes värderika och vexlande innehåll samt populära framställningssätt, nödige medel, med 12,000 Rdr, matte anvisas till inköp af utkomne 15 årgångar af nämnde tidskrift, för att kostnadsfritt utdelas till rikets samtlige församlingars folkskolor, har StåtsUtskottet hemställt, att 12,000 Rdr måtte af Rikets Ständer beviljas, att från Riksgäldskontoret utgå och ställas till Kong]. Maj:ts nådiga disposition, för att i det uppgifne ändamålet användas, hvilken hemställan blifvit af samtlige Riks-stånden bifallen.
Utsk:s stränghet är således för mig en gåta, och dess föreskrift, att endast i rörelsen, på en gång ej hafva utelöpande kredit-sedlar till större belopp, än som sammanlagdt i värde motsvarar PrivatBankens hela grundfond, skall till betydlig del inverka på PrivalBankernes fördel. Men också på allmänheten, derigenom att uppoch afskrifningen väsendtligen förminskas, om ej alldeles uphör, då inga kredit-sedlar få utgifvas för dessa insatte medel. Utsk. har i sin stränga föreskrift förbisett, en ganska vigtig omständighet, nemi., att kredit-sedlar, ej böra få utgifvas på andra kreditiver, än dem som äro af lika beskaffenhet med grundfonden. Jag nämner detta blott uplysningsvis, men ej för att yrka 302 Disn 16 December e. m. någon förändring härutinnan, om afsiag på ifråga vide paragraf, anhåller jag vördsamt. Sedan i anledn. häraf 11 § af K. Kungörelsen den 9 Januari 1840, ång:de enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, blifvit af undertecknad Riddarh.Sekret, upläst, tilläde Hr Aminoff: Dä jag sist hade ordet glömde jag anföra, att RiksBanken har rättighet utgifva sedlar, efter vissa bestämda grunder och i förhållande till inneliggande real valuta. Och såsom ett ytterligare bevis på denna rättighet vill jag omnämna, att K. M. nyligen föreslagit R. St:r, att uptaga ett lån på 3 millioner Specie, och för denna summa utgifva 12 millioner Rdr Rint, hvilket förslag troligen af R. St:r bl ifver bifallet, ålen PrivatBanker skall hindras att för deras inneliggande kassa, äfvensom för de i RiksBanken deponerade medel, om ock dessa medel voro af klingande mynt, utgifva sina kredit-sedlar, är sådant konseqvent handladt? så framt ej den ena ensidigheten skall räcka den andra handen, ehvad sorn angår PrivalBankerne. Jag menar den höga bevillning PrivatBanker erlägga till Staten, långt öfver hvad alla andra näringar och rörelser gifva i dylikt fall.
Jag kunde ju fortsätta längre, men slutet på din älsklings historia är allom bekant. I mödrar, som kännen igen eder älskling, hvad hafven I ej för sorg i edra hjärtan, för stor skuld på edra samveten! Huru ofta ären ej just I själfva skulden till dessa skeppsbrutnes andliga och kroppsliga fördärf! Och I, unga mödrar, som ännu vaggen eder älskling på edra knän, skaken ej edra hufvuden och sägen » hur kan en jnoder vara så svag! » Nej — vakten eder noga, att I ej begån samma svaghet. Med kärlek och tuktan, märk tuktan, måste dessa edra älsklingar uppfostras, om I viljen, att de skola blifva goda och sanna människor, som vörda och älska eder. Vakten dem noga, att de aldrig brista i lydnad och sanning! Hvad mer, om det svider i skinnet, blott själen ej tager skada! Hvad mer, om junkern har dålig eller ingen kassa, blott ej njutningslystnad, lättja, sedeslöshet och mycket annat ondt blir grundlagdt i stället för sparsamhet, flit och rena seder! Därför, I mödrar, I som läggen första grunden, på hvilken skolan, staten, samhället skola bygga: vakten eder och edra älsklingar noga, att I läggen en god grund! Jun ne. Skiss af Maria Haquin. &lt; ?Sy^&gt; Unga frun sjönk ned i kåsösen och intog en bekvämt hvilande ställning. Hon var egentligen icke sjuk, men hon kände sig så trött, så matt, så underlig, så förvirrad. Hon lutade det fina, bleka ansiktet mot kudden, slöt ögonen och försjönk i tankar. Hon hvilade så godt, här var också hennes älsklingsplats. Här hade han och hon suttit så mången skymningsstund och jollrat och lekt som ett par stora, lyckliga barn. Här sutto de först om bröllopskvällen. Det var en stund af stilla, ljuf frid för dem båda. De hade då nått sin längtans mål, de egde hvarandra helt och skulle få vara tillsammans alltid, alltid. D e kände sig så lyckliga, så märkvärdigt lyckliga, där de sutto lutade mot hvarandra, kind mot kind — men ändå glänste där en tår i brudens öga. En tår, ja!
Vid dessa inrättningar hafva per medium 44 arbetare blifvit använde och tillverkningarnes värde uppgått till cirka 18,352 R:dr årligen. Handtverkerierna utgöras af 36 mästare, 28 gesäller och 49 lärlingar. Sjöfarten bedrifves med 16 å 18 fartyg af öfver 10 lästers drägtighet, och sistlidne året begagnades 16 fartyg af tillhopa 438 lästers drägtighet och 4 st. under 10 läster. Dessa fartyg hafva hufvudsakligen användts till inrikes sjöfart och endast någre få till fraktfart utrikes orter emellan. Staden underhåller en folkskola och har äfven en apologistskola med en lärare. Christianstads Landskansli den 15 Oktober 1851. GEORG von ROSEN. O. Beckmann. Carl Arch. Olsson. Uträkning, som utvisar medium af Tre års markegangspris för Christianstads Län. i Tunna Hvete 1 d:o Råg 1 d:o Korn 1 d:o Hafra t d:o Vicker. 1 d:o Bohvete 1 Lft Smör 1 Tolft bräder, 6 aln. långa, turn tjocka och 8 tum breda i d:o d:o af lika längd och tjocklek samt 7 turn breda 1 Dränge-Dagsverke 1 Öke-Ragsverke 1 L® Talgljus, 7 st. på marken 1 & Gula Vaxljus 1 Kanna Rofolja 1 Kanna Silltran 1 Famn Björkved 1 d:o Bokved 1 d:o Alved t d:o Tallved 1 Lass Ved 1 d:o Bränntorf 1 Lfb Hö 1 LfE Halm t Kanna Hackelse Passevolans-afgift för Kavalleri hästars fouragering 1 Mansportion utom bröd i Hästration 1 Mark mjukt bröd Vakans-afgift för hel Rote Markegångspris för år Medelpriset. 1 Tröja af vadmal 1 Väst med armar af dito 1 par Långbyxor af dito 1 Hatt • 1 pär Läderskor 1 par Ullstrumpor 1 Skjorta 1 Halsduk Soldat s-Mundering s-Persedlar. Summa Banko. TABELL fiJr Landet inom Christianstads Lan. rälse-Skatte Skatte .
Jag ämnade med denna post sända dig sjelfva poemet;, men som jag af min hustru inhämtat, det herrskapet torde vara att hitförvänta innan utgången af nästa vecka, och då dina sista timmar i ditt residens * * äro för dyrbara, att med dylikt lappri upptagas, håller jag för bäst, att uppskjuta • med meddelandet af rim verket till din hitkomst. Jag har varit och är ännu strängt sysselsatt med några poetiska arbeten, såsom tulltaxan, lurendräjeri-förordningen, gårdfari-handeln, etc. Spar således mina meddelanden i ett och annat till de kunna ske muntligen. for hvilket hon var utsatt under vägen från Lund till Stockholm, att hon nu icke ens var användbar att hugga till torrved, hvaijemte hans röst, såsom han uttrycker sig, ” af det gemena bränvinet på gästgifvaregårdarne blifvit ännu. mera skrällande än forut ”. Han ber derför om ursäkt, att han ej kan tala skaldernas språk, utan håller sig till den jerngrå prosan, såsom bättre passande en bruks-egare. * Beskows skaldestycke ” Sveriges anor ” belönades på Svenska akademiens högtidsdag i december 1824 med stora priset » * * Landshöfdingeresidenset i Westerås. Frih. Ridderstolpe förordnades 1822 till vice landshöfding i Westmanland och utnämdes följande året till ordinarie landshöfding öfver detta län, hvartill 1824 kom fullmakten att vara ståthållare på Westerås slott.Stockholm den 12 april 1847. Tack för brefvet! Samtidigt med detsamma mottog jag från Upsala tidningen om Hans Järtas död — en förlust för det allmänna och särskildt för Svenska akademien och för den hädangångnes många enskilda vänner. För mer ån tretio år sedan hade jag den lyckan att göra hans närmare bekantskap. Han uppmuntrade mina första steg på författareoch embetsmanna-banan, och omfattade mig alltsedan med en aldrig skiftande vänskap. Svenska akademien är bäst i tillfälle, att uppskatta den nya och den gamla tidens celebriteter. Hon har nu två lediga rum (efter Tegnér och Järta), hon hotas snart med förlusterna af Franzén och Geijer. Den store Berzelius är fortfarande sjuklig.
jag var mycket, mycket ung... Du har en far, du; det hade jag också när DOTTERN. Hvart tog han vägen då? LISEN. människa, säger mor! Han öfvergaf oss, därför att han var en dålig DOTTERN. jag skall nu säga dig en sak till: om du Det där är så svårt att veta... Emellertid LISEN. 125 kommer med oss i dag, råkar du direktörn för stora teatern, och det kan möjligen bli frågan om ett engagemang. Hvad säger du? DOTTERN. det vill säga, Gerhard och jag ha intresserat honom för dig, och du vet hur litet som kan Jo, så är det, och han intresserar sig för dig LISEN. afgöra våra öden: ett personligt sammanträffande, ett väl inlagdt ord i rättan tid. Nu kan du icke säga nej, utan att gå i vägen för dig själf! DOTTERN. jag går icke bort utan mamma. Käraste, om jag vill? Det förstår du, men, Hvarför? Kan du säga något skäl? DOTTERN. LISEN. barn, och det sitter i. Jag vet inte! Hon lärde mig säga så som Har hon tagit något löfte af dig? DOTTERN. LISEN. säg så! Och jag sa' så! Nej, det behöfde hon inte; hon sa' bara: om du gick ifrån henne några timmar? Tycker du att du skulle göra henne orätt, LISEN. 126 jag är hemma har hon alltid något att anmärka; dit hon icke kunde få följa med. Jag tror inte hon skulle sakna mig, ty när DOTTERN. men jag skulle känna det smärtsamt att jag gick skulle kunna komma med i vårt sällskap? DOTTERN. Har du tänkt dig möjligheten af att hon LISEN. Nej, gunås, det har jag aldrig tänkt mig! LISEN. Men när du skall gifta dig en gång... DOTTERN. Jag skall aldrig gifta mig! Har din mor lärt dig säga det också? DOTTERN. LISEN. för männen! Sannolikt! Ja, hon har alltid varnat mig De äkta männen också? LISEN. Jag förmodar det! DOTTERN. emancipera dig! Hör du, Hélène! LISEN. Du behöfver verkligen Fy!
Nå hvad gör han, när han sitter ensam hem PIGAN. Han sitter och penslar på trästockar! BERTHA. Trästockar! PIGAN. Ja, han harstora högar med trä,som han målarpå. TREDJE AKTEN BERTHA. varit närgången mot dig! Hm! Säg mig Ida, en sak. Har herrn aldrig PIGAN. Aldrig! Nej det är en ordentlig herre! BERTHA. Är det säkert det! PIGAN (alldeles säkert). Tror frun, jag är en sådan... BERTHA. Hvad är klockan nu? PIGAN. Hon är väl bortåt half tolf. BERTHA. Så! Då kan du gå och lägga dig. PIGAN. benrangelen! Blir frun inte mörkrädd bland alla de här BERTHA. Så, godnatt med dig! Jag, mörkrädd! Tyst nu gick det i porten! PIGAN. God natt frun! Sof godt! (Går). TREDJE AKTEN ANDRA SCENEN. BEETHA ensam: lägger bort arbetet; kastar sig på kanapèn; ordnar spetsarne på morgonrocken. Derpå springer hon upp: skrufvar ner lampan till hälften, återtar posituren på soffan och låtsas sofva. En paus: derpå kommer Axel in. AXEL. Är någon här? Är Bertha här? BERTHA (tyst). AXEL (går fram till henne). Sofver du? BERTHA (mjukt). låg och slumrade af, och jag drömde så illa... AXEL. Ah! Är det du min vän! God afton! Jag ret när du intog den der ställningen på soffan. BERTHA (rusar upp). AXEL (lugnt). Det ljuger du, för jag såg genom gårdsfönst lodramer! Var sansad och hör på hvad jag har att säga dig! (Sätter sig på en stol midt på golfvet.) BERTHA. Inga förförelsescener i nattrockar! Inga me Hvad har du att säga mig? AXEL. slutet: vi måste upplösa det här konkubinatet. En hel mängd saker; men jag skall börja med KAMRATERNA BERTHA. hvad får jag icke upplefva. AXEL.