Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
II. afgifter, ingalunda motsvara de billigaste anspråk på utkomst; likasom de icke heller lemna säkerhet derför, att skicklige och till andra mer lönande värf duglige personer framdeles skola inträda på en tjenstebana med så föga lofvande utsigter. Samma förhållande företer sig med lönerna för Regements-qvartermästare, Kapitener och Majorer, särdeles vid Infanteriet, hvarest lönerna, 500 till 800 R:dr för de förre och 1000, 1200 till 1800 R:dr B:ko för de sistnämnde, icke kunna anses tillräckliga att betrygga deras ställning, på de platser, de innehafva, och hvilka oftast utgöra målet för deras förhoppningar i statens tjenst. Den betydliga förminskning i Officerares antal, som under sednare tiden inträffat, äfvensom de flera ledigheter. som i Under-löjtnantsgraden förefinnas, visa mer än väl, att inom Indelta Arméen aflöningen icke på långt när motsvarar tidens fordringar. Hvad beträffar Underbefälet, hvars trenne grader vid Infanteriet åtnjuta aflöning med 120 R:dr, 160 till 240 R:dr och tvenne grader vid Kavalleriet, utom nuromerlön, 200 till 250 R:dr b:ko, torde lätteligen inses och erkännas, att denna aflöning, alldeles icke jemförlig med hvad i enskild tjenst kati erhållas, är i alla afseenden otillräcklig. — Visserligen kunna alla dessa löntagare vid en del regementen påräkna större eller mindre tillskott i nämnda enligt 1833 års lönestater bestämda aflöning, förmedelst de för aflöningen afsedda natura-persedlars förvandling till penningar; men då berörda lönetillskott komme att tagas i beräkning vid del ifrågaställa lönefyllnadsanslagets tilldelande, lärer hvarje invändning emot behofvet af lönförbättring, som kan derifrån hemtas, äfven förfalla. Härvid kan jag för öfrigt icke undgå att fästa uppmärksamhet derå, att genom Kongl.
Tili Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet att sig förena med Preste-Ståndet i dess, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148, angående regleringen af utgifterna under Riks-staten* Åttonde Hufvud-1 i tel, 32 punkten, lättade beslut, hvarigenom Ståndet bifallit hvad Utskottet hemställt och föreslagit i afseende å skolan i Piteå; och 2:o. Till Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, att förena sig med Preste-Ståndet i dess, vid föredragning af ofvannämnda Utlåtande och Prol.-Utdrag deri 2 December 1857. 84 punkten, fattade beslut, hvarigenom Ståndet, med afslag å Utskottets hemställan i samma punkt, beviljat ett anslag af 30,000 R:dr Riksmynt, att användas till byggnader vid Botaniska Institutionen i Lund. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Vtskottets nedannämnde Memorial och Utlåtanden: N:q 169, med förslag till stadganden, angående de i Kronans kassor influtne medlens tillhandahållande för allmänna rörelsen. Afslogs. N:o 156, i fråga om utbetalning under år 1858 af återstoden utaf anslaget för Eskilstuna kanals anläggning. Bifölls. N:o 157, angående föreslagen afskrifning af erhållet lån samt ålagda afgilter för sänkningen af sjöarne Bolmen och Drafven i Småland. Bifölls. N:o 160, angående medels anvisande för undersökningar^ inspektions-kostnader samt expenser vid allmänna arbeten. Bifölls. N:o 164, angående beräkningen af den erforderliga tillökningen i anslagen för de 3:ne Artilleri-regementena samt Artilleri-batteriet i Norrland. Bifölls.
De i i r i svensk öfversattning utkomna berattelserna, aro skrifna med förks vanliga talang. Tvii utaf dem " Karlek och fosterlandspligt " och " Fienderw hafva hemtat sina h m e n ur det sista amerikanska kriget och lemna oss gripande och förtriiffliga skildringar frin sava1 hemmen som sjukhusen. Mrs Botgers tekanna är en liten fint skrifven karlekshistoria, der hjalten ar en gammal korpulent Pierre och hjaltinnan en kvinna som a r ung, trots sina 40 %r. H ' En timme " fil vi göra bekantskap med de svarta pA en egendom i Sydstaterna och " En ny mndrillon " framlefver sitt lif p&amp; en 1andtgArd i Mya England. Alla dessa historier Oro goda. Mot den första af berättelserna " Ruterkung och Hjarterdam " vilja vi inlfhggrs en reservation. I denna och liknande berattelser har förf. enligt vbr mening sin svaga punkt. Hon t.yckes anse, att hvad vi kalla " kurtisn mellan skolpojkar och skolflickor ar den naturligaste sak i verlden, och att det rent af hör till det normala under en viss period af de ungas lif. Vi hora ingalutida till dem, som mena, att man bör iindanhilla för ungdom hvarje bok, som berör det erotiska omr4det - tvartorn önska, si, att de unga i litteraturen mA g6ra bekantskap med det, som goda författare skrifvit om sann och verklig karlek. Men skolpojkskurtis a r nagot annat: kan man ibland skratta At den - som nggot normalt eller alldeles ofarligt bör den va1 ej betraktas. Mu ar " Ruterkung och HjOrterdamn en mycket rolig historia, s i satt den utan tvifvel skall lasas med stort intresse och kanske anses för bokens allra roligaste historia, men icke desto mindre önska vi, att den ej funnits der. Bob " iiger bland annat till sin 17-Briga syster Dolly, bertittelsens bjtkltinm, satt hon nog &amp; r en bra flicka, men att hon tycker om kurtis ". och Dolly svarar helt lugnt " att det ar ett familjelyte ".
Rotehållare inom f d Kungsörs Län (Åkerbo Härad) om rättighet för dem att återbekomma 2:ne tunnor Kronotionde-Spannmål Se Kronotionde-Spannmål. „ vid Helsinge Regemente, rörande deras befrielse från åtagandet att förse Underofficerare med hus och ved m. m* Se Helsinge Regemente. „ om d:o från skyldigheten att för Rege mentets Officerare förevisa recryter, innan de antagas m. rn* Se Recryter. Rotering, Båtsmans, å landet, angående lindring deri. Se Båtsmansroteringen* „ i Fahlun, om nedsättning deri. Se Båtsmansrotering. „ om befrielse för insockne frälsehem man i Bohus Län. Se Bohus Län. Rotering, Ordinarie, d:o d:o för Pastorsbostället i Östra Vingåker „ d:o d*o för Comminister å bostället i Boo Bocken, Se Boo Socken jRotevacance fgisten, ständiga, fanteri-Regementena dess inkomster, sid. 7. Rotevacanceoch Mötesafgifter, tillfälliga. Se Stats-Verket, dess inkomster, sid. 8. Rotlneä, om upprensning af. Se Anslag för allmänna arbeten. „ om liro öfver densamma vid Tranarp. Se Auslag för allmänna arbeten, j, angående reserverande af anslaget för dess upprensning * < i-O CD Q C/l h-, N:o □ O T PD o pr* p 2.3 v P p P p-i N:o Sid. vid Stansia InSe Stats-Verkit, 4 4 1 4^ l 4 i 33'.' 329 30G 229 144 Riks-Ståndens Beslut. Ridd. Adeli! PresteBorgare Ståndet. Svar på återremiss . Rustoch Rotehållare i Jemtland, angående ytterligare anslag till understöd för dem. Se Jemtland. „ , om upphäfvande af deras skyldighet att förse Ryttare och Soldat med Torp .
Jag bestrider icke det nya, för det att det är nytt, och jag begär icke mera, än att pröfva, om det också duger något i sammanhang med det hela. Om vi redan äro så olyckligt framskridne uti partisinne, att det är omöjligt förena sig om pröfningssättet; ja, om man icke vill medgifva den sanning, att man behöfver, vid pröfningen af det hela, inse alla de trådar, hvarigenom det ena budet sammanbindes med det andra, så frågar jag likväl: är då stiftningen af en ny Lag af en så liten vigt, alt blott man får fram ett förslag, är det lika mycket, huruvida det, par hazard, slutligen blir sammanhängande, eller icke blir det. Herr von Hartmansdorff> August_, anförde skriftligen: Det ifrågavarande ämnets vigt är slör - 112 Den ii November f. m. re, än man vid första påseendet tror; och så djupt verkande både på husliga och samhällsförhållanden , att jag anser mig böra ingå uti en omständligare vederläggning af LagUtskottets Utlåtande. Om jag dervid kommer att upprepa detsamma, jag redan förut sagt, då saken här förevarit; så gör jag icke annat å min sida, än Utskottet och mina värda motståndare redan gjort å den andrh. Hvad således tillåtits dem, torde äfven benäget ursäktas mig» De grunderj hvarpå Utskottet ansett jemnlikheten i arfsrätt stödja sig, och hvarifrån det utgår, för alt tillstyrka den, äro: 1:0 Rättvisans och den naturliga billighetens fordringar. Dermed mätte icke kunna förstås annat, än allmänt gällande moral eller rättsbud. Men jag känner icke något sådant, hvilket för menskligheten i allmänhet föreskrifver, hvem sota må tillegna sig en aflidens qvarlåtenskap, ännu mindre huru stor andel en hvar bör tillerkännas, i händelse de skiftande äro flera. Funnes ett sådant moralbud, och innehölle det, att barn borde ärfva, och att de borde göra det lika; så skulle Engelsmän, Svenskar och Österrikare, ibland hvilka könen ärfva olika, vara mindre moraliska folk, än Fransmän och vissa andra Tyskar, der könen ärfva lika.
Ständer i ofvan åberopade underdåniga skrifvelse af den 23 November 1863 förutsatta, utan att ändock fullkomlig reciprocitet i fartygs och varors behandling stått att å Sveriges sida vinna, fullt vederlag icke kan med visshet antagas hafva kommit vårt land tillgodo, — och om än, vid det förhållande att Kougl. Maj:t funnit lämpligt att underställa traktaten Rikets Ständers pröfning, önskligt hade varit, att sådant skett innan den sattes i verket; så och då likväl härvid tillika förekommer, dels att Rikets sednast församlade Ständer, derigenom att de, jemlikt den underdåniga skrifvelsen af den 4 November sistberörda år, för sin del reglerat tullbevillningen med fästadt afseende på de redan med Frankrike inledda förhandlingarne om en handelsoch sjöfartstraktat, till afslutande deraf gifvit Kongl. Maj:t ökad anledning, och dels att de, genom hvad som, på sätt ofvan är anfördt, blifvit både uti denna och i den förutnämnda underdåniga skrifvelsen, angående beräknandet af Statsverkets inkomster, af den 23 i samma månad och år yttradt i afseende på omförmälda traktats förhandlingar, måste anses hafva medgifvit, att uti de af Rikets Ständer bestämda tullsatser finge göras de nedsättningar, hvartill Kongl. Maj:t kunde för ändamålets vinnande blifva föranlåten, har Utskottet, med uppmärksamhet äfvenledes derå, att det vissa fall lyckats att för Sverige betinga högre tullsatser, än som af Frankrike medgifvits ofvan uppräknade andra stater, ansett omsorgen ej mindre om landets och dess Regerings än äfven om Ständernas egen värdighet fordra, att den uppgjorda handelstraktaten af Rikets Ständer bekräftas; och finner Utskottet sig sålunda böra tillstyrka Rikets Ständer att i anledning af den nådiga Propositionen förklara, att ehuru de fördelar för landet, som man kunnat vänta och hoppas af en handelstraktat med Frankrike, icke kunna anses nöjaktigt vunna genom den nu afslutade, samt ehuru Rikets Ständer bade förväntat, att den Franska handelstraktaten blifvit underställd Rikets Ständers pröfning och godkännande innan de bestämmelser den innehåller blifvit tillämpade, så hafva dock Rikets Ständer funnit för godt att för sin del lemna sitt godkännande till den af Kongl. Maj:t med Frankrike uppgjorda handelstraktaten.
Ledamöter ansågo förändringen för närvarande overkställbar, måste jag låta dervid bero. Emedlertid och då frågan både nu och för framtiden är af den högsta vigt, ansåg jag de af Herr Biskopen Doctor Hedrén och Riksdagsmannen Bengt Gudmundsson i detta ämne väckte motioner hafva påkallat en närmare pröfning, än den, som Utskotten åt dem egnat; och denna min åsigt har jag trott mig böra hos Rikets Ständer vördsamt anmäla. 22 Bancooch Lag-UtsJcotlens Betänkande, N:o i. Den stränghet i bestämmelser, särdeles i afseende på ansvarigheten för enskild Banks creditsedlar, man velat tinna i Utskottens Lagförslag, torde vara nödvändig, då man varit föranlåten medgifva fortfarandet af dessa Bankers nu egande privilegier att utgifva egna sedlar; och jag har således i denna del instämt i förslaget; men ehuru jag för öfrigt erkänt de många och stora olägenheter, Privatbankernes småsedlar medföra, derigenom att de, såsom allt sämre mynt, tränga utur den allmännare rörelsen det bättre myntet eller Riksbankens sedlar, hvilka, jemte silfver, utgöra landets enda lagliga Jiqvidationsmedel, och jag således ansett Privatbankerne ej böra tillstädjas att hädanefter utgifva så små sedlar, som på 3 l/3 R:dr Banco och derunder; har jag dock varit skilaktig från Utskottets förslag i afseende på minsta sedel-valören, hvilken jag, lika med Utskottens Afdelning, ansett böra bestämmas till 5 R:dr 16 sk. Banco, motsvarande 2 R:dr i silfver.
Nekas kan dock icke, att allt flera jordbrukare efterhand öfvergå till rationelare hushållning och egna sina ladugårdar den omsorg de förtjena och fordra, för att blifva vinstgifvande. Erfa Tab. Litt. Å. Markegång spriser. Höskörd. Ladugårdsafkastning. Priser. 11 renheten har ock visat, att de jordbrukare, sorn minskat antalet af sin boskap och gifvit den qvarvarande delen en ymnigare utfodring, deraf skördat icke obetydlig vinst. Äfven andra omständigheter, såsom fodermedlens mindre ändamålsenliga beredning och ladugårdshusens obeqvämlighet, qvaf och mörker, m. m., hafva inverkat på boskapsskötselns mindre fördelaktiga ställning, men äfven dessa fel äro insedda och rättade af en och annan förståndig ladugårdsägare, sorn af förändringen funnit sin stora båtnad. De till Finans-Komitén lemnade uppgifter innehålla, att inom länet skulle år 1859 hafva funnits 12,647 hästar, 1,553 oxar och tjurar, 37,817 kor, 8,942 ungnöt, 63,732 får och getter samt 5,427 svin; men man kan i allmänhet antaga, att dessa siffror på långt när icke uttrycka rätta antalet, som otvifvelaktigt är större. Då emellertid sanningsenliga uppgifter i denna del troligen ej stå att erhålla, måste man nöja sig med de approximativa, och i sådant afseende skulle jag anse det kunna antagas, att, ehuru förhållandet i olika socknar naturligtvis är mycket olika, i betraktande deraf att hemmanen äro delade i många mindre delar med hvar sin åbo och följaktligen hvar sin i förhållande till ägoomfånget större eller mindre ladugård, på ett helt hemman eller dess många delar öfverhufvud årligen vinterfödas 8 hästar, 24 kor, 6 ungnöt, 35 får samt 4 svin. Efter denna beräkning skulle länet äga cirka 13,050 hästar, 39,160 kor, 9,790 ungnöt, 57,100 får och 6,520 svin. Oxar finnas endast på bruken, utom det att en och annan torpare har en köroxe.
Varu-Upplag, stadgade Varupriser, heräkningsmöjlighet af närings-företag och egendomsvärden, skola, jemte strängt alfvar vid låne-föreskriftemes liand hafvande , ovillkorligen förr eller sednare, införa förtroende enskilde emellan, hvarefter Statens mellanträdande förminskas till hvad Nationens verkliga capitalbrist kan påkalla, och sluteligen, efter allmän välmågas och Capitalstyrkas vinnande hos natiohen i allmänhet, bör alldeles försvinna. I denna ställning synes det allmänna för närvarande stå till närings-idkaren. Capitalistens fördel mäste icke mindre vårdas, ty Capitaleme skola qvarlockas inom landet. — Statens mellankomst i detta hänseende och i närv arande tidepunct, då förtroende saknas enskilde emellan, består deruti att allmänna låne-inrättningar upptaga Enskildas Capital. Man kunde kalla allmänna låne-inrättoingar en öfver gångs-formation, från brist och strid emellan den allmänna rörelsens elementer , till fyllnad och förlikning dem emellan. Dylika öfvergångs-åtgärdet äro icke främmande för Rikets Ständer. För att icke trötta Uppmärksamheten, kan man endast åberopa 1818 års utredning af Filial-Disconterne, hvilken endast skiljer sig från hvad här sättes i fråga , deri - r,xxxvm Statsoch Banko-Utskottens Utlåtanden. genom att en klokt och varsamt utförd styrelse af allmänna låne-inrättningarnes fonder rakt 1 Närings-Idkares och Handlandes händer bör ske med vinst, då deremot Discontutredningen skedde med stor förlust; hvaremot de likna hvarannan uti införandet af ordning och reda, som ovilkorligen vinnes deraf, att fonderne utlånas åt Producenten företrädesvis , samt dymedelst få en bestämd reglering rakt åt Näringarne, och derigenom undgå att falla i tärande klassernes händer, hvarest lät t atade låne-tillgångar bereda öfverflöd och oreda.
Talar eller skrifver man smädligen mot Konungen, Drottning, Enkedrottning eller Tkronföljare, eller förgriper sig mot någon af dem med hotelse eller annan missfirmlig gerning; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år eller fängelse från och med sex månader till och med två år. Sker det mot person, som i 3 § nämnd är; vare straffet fängelse i högst ett år eller böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler. 6 §. Ej må brott, som nu sagda äro, der ej dråp skett, åtalas af allmän åklagare, utan att Konungen dertill lof gifver. 7 §. Förgriper sig någon med våld mot Riksstyrelse, som, i de fall grundlagen utsätter, i Konungens ställe regeringen förer, och sker brottet för att störa friheten i sådan Styrelses öfverläggningar eller beslut, eller att dess sammankomster hindra; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år; varder i det brott dråp å någon af Styrelsens medlemmar föröfvadt, såsom i 14 Kap. 3 eller 4 § sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. Innefattar gerningen förräderi; gälle hvad derom i 8 Kap. 1 § stadgadt är. 8 §. Förbryter man sig, på sätt i 5 § sägs, mot Riksstyrelse, som i 7 § omtalas, eller mot Rikets Ständer eller deras Äfdelningar eller Utskott; dömes till fängelse eller böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler. 9 §. Gör någon mot Norges Riksstyrelse, eller mot Norges Storting eller dess Äfdelningar eller Utskott, brott, som i 7 eller 8 § nämnes; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185 31 10 Kap. Om brott mot offentlig Myndighet. 1 §.
Denna äter uplyses och beredes pä et gansta vtilräckligt, ojämnt och längsamt sätt, genom znäivilluers ögonblickliga utöfwande af en Tryckfrihet, hwars' grunders fasthet wi'destutom ännu icke pröfwat: den behöfwer en allmän och ouphörligen tilgänglig föreningspunkt; och jag wägar tillägga, at jag för min del anser denna Lonscituciun och alla wära Lagar oförsäkrade mot bäde Ständernas och Konungens myndighet, såsom de ock hittils i större och mindre mon warit, om ej mellan Ständernes sammanträden, som äro ärnade at icke tätt inträffa, en, at jag sä mä säga, bewakande eorps finnes, ouphörligen spslosatt ar hälla Lagarne fram för t77ationeris upmckrksamhet, och, efter giswen wäckelse, inför densamma pröfwa deras balt med den mogenhet, det lugn och den widsträckthet i öfwersigter, som sällan af blotta inäivicilierns kunna forwäntas; men en Loips tillika sä undergifwen den Storande Magten, hwars werksamhet bör wara ostörd, at den aldrig fär widröra et Werksiällighets-Beflut eller steg af densamma, eller ens en provisorisk Författning eller Lagförklaring af densamma, utfärdad mellan Ständernes sammanträden, och 6f desta äNNU ej sanctionorLä. 366 Den 2 Juni?. Jag bekänner det, af sädan natur skulle den af mig föreslagne Beredning wara; och dest hufwudsakliga befattning skulle ökas med omsorgen om insamlandet af de högst wigtiga underrättelserne om Landets statistisk tilstgnd.
Då ordalagen i det föreslagna stadgandet och grunderne derför ej föranleda dertill att de, som hafva rätt att till predikoprofs afläggande eller till mottagande af ledig prestbefattning kalla dem, till hvilka de hysa förtroende, skulle beröfvas en sådan rättighet derföre att den person de ville uppsöka redan uppnått 65 års ålder, är i hän - Allm. Bésv.- och Ekon.-Ulskollels Betänkande A:o 3. 5 »leise af bifall till förslaget, tillfälle ändock öppet för prestman att, vid sådane undantagsförhållanden, sorn betingas af prestmannens fortfarande tjensteduglighct, förenad med till honom sjelfmant uttaladt förtroende, äfven vid högre ålder vinna befordran. Utskottet anser således det härom föreslagna stadgande ej emot billighet ingripa i vare sig presterskapets rättigheter eller deras, som i afseende å presternes tillsättning cga något bestämma; hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära utfärdandet af sådan författning, enligt hvilken, utan inskränkning af deras rätt hvilka ega att till predikoprofs afläggande eller till mottagande af ledig prestbefattning kalla den de önska, prestmän icke må efter 65 års ålder uppträda såsom sökande till ledig presterlig befattning. Stockholm den 13 December 1859. Reservationer: Gemensamt af Herr Biskop Millén, Herr Kontrakts-prosten Emanuelsson, Herr Prosten Collin, Herr Kontrakts-prosten Källström, Herr Prosten Lundholm, Herr Kontrakts-prosten Falck, Herr Kyrkoherden Ternström, Herr Kontraktsprosten Lodell. Emot det beslut, hvari pluraliteten af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet stadnat, nemligen tillstyrkande af en lag, som skulle förbjuda hvarje prestman att efter fyllda 65 år anmäla sig som sökande till presterlig befordran, få vi afgifva reservation, på följande skäl: l:o.
Hwad äter angär aflöningen för den tjll uköfningen af Justitä-Ombudsmannens befattning nödige ansedde Betjening, bestäende af i Secreterare, 2:ne Canhlister och i Waktmästare; Sä fär Utskottet föreslä, att Secreterare» mä undfå etr ärligt arfwode af 400 R:d. och hwardera Cancelisten 200 R:d. samt Waktmästaren 60 R:d.; Dock som desie personers tjenstgöring pä längre eller kortare tid, enligt 24 Tuti Jnstructjeonen, beror pä Justina-Ombudsmannens behgg och desie personer således kunna ester -m? Den -i Zebruarii. 98Z omstandigbeterne af honnm ombytas; Sa böra de icke ämjuia della arfwode lungre, an i proportion af den t,d de till tjenstgöring hos Juflitia-Ombudsmannen blifwa anwande. I afseende pä utbetalningen af sä wäl IustitiäOmbuvsmannens Lön och Refepenningar, som arfwo» den för dest Betjening; Sä emedan deste nersoner samfält arv Riksens Höglofl. Ständers egne Embetsman och Betjente; Ty anser Srats-U k skottet, att den för dem fastställande aflöning bör af Riksens Höglofl. Ständers Niksgälds-Contoir utbetalas. Detta alt underställes Riksens Höglofl. Stgn« ders egit ompröfwande och förordnande. Stockholm den 16 Febr. 1810. Pä Höglofl. Ridd. och Adelns Ledamöters wägnar Llaes kleming. Pä Wällofl. Borgare-Ständ. Ledamöters wägnar ^brakam LnZel. Lades pä Bordet. Up - Pä Högw. Preste-Ständ. Ledamöters magnar Pä Hedcrw. Bonde-Ständ. Ledamöters magnar ^näers Niston, dl. kröäelius. 986 Den 21 Zebruarkt.
Detta bolag hade jemväl till föremål utförandet af ett allmänt arbete, nemi. en hamnbyggnad. Då detsamma första gången erhöll ett anslag af statsmedel, så beviljades detta under vilkor, att bolaget skulle utföra arbetet utan vidare bidrag från Statens sida; men sedan arbetet blifvit börjadt visade det sig, att detsamma icke kunde utföras för det först kalkylerade beloppet, utan erfordrade betydligt mera medel. Till följd deraf inkom bolaget, vid en följande Riksdag, med ansökning om ytterligare understöd af allmänna medel, samt erhöll också förnyadt understöd för utförande af besagde hamnbyggnad. Men i den skrifvelse, som, ang:de detta ytterligare anslag, från R. St:r afläts, inflöt icke någon särskild punkt derom att bolaget skulle vara skyldigt att, utan vidare tillskott från Statens sida, fullborda anläggningen; och till följd häraf sökte bolaget undandraga sig afgifvandet af någon förbindelse, att tillskjuta hvad som utöfver de anslagna medlen kunde erfordras för arbetets fullbordande, samt åberopade, till stöd härför, att Ständerna sjelfva hade uphäft kraften af det Den 16 Jannar). 37 gamla vilkoret, då de beviljat ytterligare bidrag och icke dervid fastat något sådant förbehåll. Det var endast till följd deraf att, i Riksg:sKont:s Reglem., vid den § som handlade om det nyssnämnda anslaget, en hänvisning fanns till de generella föreskrifter, som i Reglermt voro intagna, ang:de hvad iakttagas borde för alla med bidrag af allmänna medel understödda företag, som bolaget måste beqväma sig att aflemna den äskade förbindelsen. Då nu således fråga är att borttaga ett vilkor, hvarom Utsk. säger, att det är under förutsättning deraf, som det tillstyrkt anslaget, och då mig synes sannolikt, att R. St:r, under enahanda förutsättning, kunna hafva beviljat anslaget, anser jag att man icke vidare bör tumma på Ständernas beslut, utan bifalla Exped.Utsk:s ifrågav;de skrifvelse-förslag oförändradt. Hr Bildt: Jag fruktar deremot att den siste värde talaren skulle fabricera ett nytt Ständernas beslut, ifall han lyckades genomdrifva hvad han här yrkat.