Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt må anmärkas, hvad den beviljade tullfriheten för hvalfiskfångstens produkter beträffar, att intet slags fiskfänge, idkadt med inhemska fartyg, vidkännes liär i landet tull för sin afkastning, då den hem fores; samt, i afseende på befrielsen från tull å redskap och inventarier för fartygens utrustande och hvalfiskets bedrifvande, atldesam - 115 ma icke ens äro till beskaffenhet i Sverige kända, än mindre bär tillverkas. — Då det nu ifrågavarande beslutet om eftergift af tull är det enda, hvilket till åtal inför RiksRätt anmärkts, ibland de många lika beskaffade Resolutioner, som på enskilda ansökningar blifvit sedan sista Riksdag utfärdade och af hvilka tvenne rört ledamöter i Konstitutionsutskottet, så synes deraf otvunget följa, att Utskottet ansett alla de öfriga icke stå i strid med den rättighet, Kongl. Maj:t enligt Regeringsformen eger att i detta hänseende lindra sina undersåters bördor; samt att b valfiskfångsten, som är förenad med så många faror och äfventyr, jemväl haft det missödet, att anmärkningen emot de densamma beviljade förmåner, hvilka voro oundgänglige för sjelfva företagets inledning, innefattar en besynnerlig afvikelse ifrån en allmän och erkänd grundsats. Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Stjerneld. Åker hj elrn. Lagerbjelke. von Schulzenheim. Härd. Ihre. Munthe. Anmärkningsmemörialet Lit. E., angående förmenta öfverträdelser af de föreskrifter om dispositionen utaf Statsmedel, som innefattas i 62, 64 och 65 §§. af Regeringsformen. Förklaranderne anhålla, att först få framställa de grunder, hvilka sedan antagandet af 1809 års Regeringsform varit följde vid utöfningen af den, jemlikt 64 §. i samma Grundlag, Kongl. Majrt tillkommande dispositionsrätt öfver de till Statsverket anslagna medel; och att sedermera, serskildt för hvarje punkt, anföra hvad de anse af nöden till bemötande och vederläggning af Hr JustitieOmbudsmannens speciella anmärkningar.
Ständer yttrade sin önskan att ett förändradt systeme skulle antagas, när hela Europa i detsamma ställde sig så tillsägande i en prohibitif Författning och hvar och en syntes tro att man borde blott inom sig söka rikedomen, då blef det oundvikligt att Sverige skulle följa samma efterdöme, och sedan denna tid vittna alla vidtagne författningar och åtgärder att Regeringen haft till oaflåtligt syftemål, att å ena sidan söka lifva inhemska industrien och befordra inhemsk produetion och 38* Den 17 April e. fti. afsättning, samt å den andra inskränka och afvända införseln och förbrukningen af utländska varor. De af Friherre Anckarsvärd med ett slags ogillande omnämnde förordningar, nemligen Concurslagen, (som Rikets Ständer sjelfve granskat och begärt) Vexelstadgan, Seglationsordningen, Författningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, förbud emot begagr nande af mindre Fartyg än af 1 5 lästers drägt, Kustbevakningen till Sjös m. m., höra likväl alla till den kedja af (örbud och bevakningsanstalter, som ett prohibitift system oundvikligen medför och de skola åtminstone vittna att detsamma blifvit beständigt följdt, att sammanhang och fasthet funnits i åtgärderne. Men Friherre Anckarsvärd, som fästat uppmärksamheten på dessa författningar, har icke med detsamma sagdt, att redan 1812 begynte Regeringen vara betänkt att genom nya väganläggningar öppna communicationer med de inre delarne af Riket, att dessa Communicationer, som sträcka sig till hittills otillgängliga trakter med detsamma som de på flera puncter befordra och underhålla föreningen med Norrige, äro nu mera nära fullbordade och lofva Riket i framtiden en betydande tillväxt i odling, i näringsrörelse och folkmängd; att inhemska Linne-och Bomullstygers tillverkningar sedan 1815 ansenligen tilltagit, att genom
R:dr såsom lön; 4:o 8 och 11 punkterna, hvaraf de delar, som angå direktörernas arfvoden, till följe af Ridderskapet och Adelns i afseende på 7 punkten fattade beslut, återremitterades, blefvo i öfrigt bifallna, utan annan förändring, än att sammanlagda beloppet af de aflö ningar, hvilka blifvit föreslagna såsom dels lön och dels arfvode, skulle såsom lön utgå och beräknas, deri likväl icke inbeiäkuadt det särskilda arfvodet för belåning af jern och andra vågförda effekter, hvilket ansågs böra utgå i öfverensstämmelse med Utskottets förslag; 5:o Öfriga delar af förevarande Memorial blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallna, utan annan förändring, än att uti 18 punkten, i stället för ordet ”betjeningen” or det ”vaktbetjeningen” samt uti 19 punkten i stället för ordet ”betjente”, ordet "vaktbetjente” infördes. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets den 25 och 27 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 68, öfver väckt motion, att fastigheter i köpingar må få hos Banken belånas. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 25 och 27 dennes på bordet lagda Memorial N:o 69, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7 artikeln af gällande Banko-reglemente, fann Ridderskapet och Adeln Utskottets framställning rörande 216 § icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne och blef förevarande Memorial i öfrigt bifallet. Från Ilögo. Preste-Standet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial N:o 66, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 1 afdelningen af Bankoreglementets 4 artikel, angående Diskont-verkens organisation. Härvid förekommo: 1 punkten. Med ogillande af Utskottets i mom. a) b) och c) föreslagna stadganden, beslöt Ståndet antaga det häremot svarande, af Banko-fullmäktige framställda förslag till föreskrift. 2 punkten. Ståndet afslog
Dessa omständigheter, jemte många andra, torde för mig utgöra tillräckligt skäl att för - 326 Den 21 Juni f n, klara, det jag icke kan instämma uti Utsk:s förslag. Flere af reservanterne hafva deremot afgift i t meningar, uti hvilka jag öfverensstämmer, såsom Frih. Posse, Profrhe Nordström och Bring, af hvilka jag dock ber, alt egentligen få hålla mig till den sistnämnde. Åtskilliga af de afvikelse!- ilrån min motion, som Utsk. gjort, har Prof. Bring icke biträdt, men jag måste likväl bekänna, alt hans förslag icke fullt tillfredsställer mina önskningar eller motsvarar min förväntan om ett förslag i detta hänseende. Jag skulle önska flera ändringar och afvikelse!- ifrån Prof:ns förslag, men skall dock inskränka mig till dem, som jag anser isynnerhet förtjena upmärksamhet. Uti Irsta §:n heter det nemi.: '"Hus-andakt må, såsom hittills, fritt utöfvas af föräldrar och husfäder, med deras barn, anhörige och tjenstefolk.'1'' Derest jag i mitt hus håller andakt med mitt folk, skulle jag således, enl. Prof. Brings förslag, derest en vän trädfle in, antingen visa ut honom i ett annat rum, eller ock vara underkastad en plikt ifrån 50 lill 400 Rrdr brko. Sådant anser jag icke vara lämpligt, icke behöfligt, desto mindre som, på sätt jag första gången denna fråga förevar, hade äran visa, sjeifve de lagstiftare, som utfärdat 1726 års Konventikel-plakat, voro af den mening, alt umgängesvänner kunde och borde vid husandakt få vara närvarrde. Enl. Profrns förslag skulle således en större inskränkning i detta hänseende, äu den som redan linnes, ega rum, hvilket jag ingalunda tror hafva varit Profrns mening, och jag anhåller derföre, att vid en skeende återremiss, ordet ”umgängesvänner1'' mätte i §:n intagas.
Län uti afgifven motion sökt fästa RiksStåndens uppmärksamhet på en af vederbörande RevisionsContor inom K. KammarRätten väckt anmärkningsfråga, hvarmed förhållandet är följande. Sedan vid granskningen af 1819 års KronoRäkenskaper för åtskillige Län anmärkningar blifvit gjorda dervid, att öfvermålskapparne å större delen af den för Kyrkorna, Presterskapet och LäroStaterna anordnade KronoTionden, ej voro beräknade StatsVerket till godo, och K. KammarRätten funnit sig, i följd af K. Brefvet den 16 October 1826, böra hemställa till K. M:ts Nådiga pröfning, huruvida dessa anmärkningar borde utfärdas, hvaruppå K. M:t genom Nådig Skrifvelse d. M:t med nådigt afseende på hvad 4§. af PresteStåndets Privilegier innehåller, funne ifrågastäldte åtal mot ett förhållande, hvilket förut i långvarig tid, utan klander, ägt rum, icke skäligen böra fullföljas; har vederbörande Revisor, under åberopaude af hvad K. Förordningen d. 16 November 1727 icke dess mindre medgåfve samt den större betydenhet för K. M:t och Kronan och Rikets skattskyldige som anmärkningsmålet innefattade, uti en till K. M:t ingifven skrift åt ämnet gifvit en omständligare utveckling och sökt ådagalägga, att Statens rättighet i förenämnde hänseende vore grundad, och har K. M:t under den 18 Januarii sistlidet år i anledning deraf meddelt det yttrande, det K. M:t, som ej funne skäl för närvarande göra någon ändring i Dess förut fattade beslut att anmärkningarne icke skulle till vederbörandes förklaring utställas, ville i målet hafva inhemtat K. KammarCollegii och K. StatsContorets underd. utlåtande.
Men menigheten misstänker, på giund af det lifliga intresse Fritiof ådagalägger i denna sak, att pilten är hans egen son. Sådan är » fabeln », så vidt man kan döma dertill från de brottstycken som finnas qvar. Runeberg har användt det i ty fall vanliga tekniska konstgreppet att förlöjliga genom att barockt förvända tid, tilldragelser och personligheter. En rucklig student, en småstadsklockare i 1820-talets Finland, hvilka ställföreträda Fritiof den djerfve och konung Ring från Skandinaviens vikingaålder, förefaller ju som ett rätt drastiskt maskeradskämt på Tegnérs bekostnad. Men dertill inskränker sig också, såsom oss synes, det direkt parodiska elementet. Det träder fram i uppränningen, uppslaget. I utförandet deremot, den allmänna tonen såväl som detaljerna, träder det i skuggan. Runeberg intages snart af poetiskt intresse för det stoff, han sjelf släpper till, burleska figurer, dem hans qvicka öga uppfångat från det lägre lifvet i småstäderna och prestgårdarne på landet. Öfverens-stämmande med dessa figurers egen originalitet, hvilar öfverskildringen ett återskimmer från den Fredmanska baccha-naliska verlden, ett nytt bevis på att Runebergs humor hemtade sin första andliga näring från Bellmans. Det tidigaste intyget härom lemnar, såsom bekant är, hans under skolpojktiden i Vasa författade Sko / visa. I den sist nämda ljuder tydligen en återklang af den bellmanska dityrambiska tonen. I parodien pä Fritiofs saga visar sig Runeberg mera sjelfständig. Sjelfständigheten ligger iden egendomliga episka trygghet, hvarmed han här behandlar personer och situationer. Tryggheten och den grundlighet, hvarmed han går till väga, åstadkomma också ett ganska komiskt intryck. Men detta vänder sig föga mot Tegnér, utan mycket mer kring Runebergs egna kostliga gubbar.
TJtdr. d. 21 *Jpril \8^ Predikstolarne af Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798, angående vissa omständigheter uti Lagsökningsoch utsökningsmål, samt af Kongl. Förklaringen den i5 Januarii 1806, rörande behörig domstol för klander emot räkning å borgade varor, dels ock, att hänvisning till klander måtte å sådan räkning af Borgenären tecknas. N:o 28, öfver vackla motioner, angående skärpning af straffet för uverkan; och N:o 29, öfver Herr Gustaf Fredric Klingstedts samt Riksdagsfullmägtige Peter Perssons ifrån Jönköpings Län och Botvid Jonssons ifrån Östergöthlands
St:s pröfning underställdt. Denna förbindelse emellan fängelsebyggnaderna och straffsystemet vill jag icke för min del medgifva, ty ifrågavar. häkten äro icke bestraffnings-, utan förvaringsfängelser. Om K. M. aldrig hade framställt eller någon annan föreslagit ett nytt system för brottslingars bestraffning i detta rike, så hade icke destomindre anslag bordt ökas och beviljas för byggandet af nya förvaringsfängelser, derföre att de fångar, man har, måste man, oberoende af det antagna straffsystemet, förvara. Det måste ock ske på ett sådant sätt, att de icke förderfva hvarandra och derigenom skada riket ännu mera, än de eljest skolat göra. Fängelserna böra fördenskull göras sådana, Den 22 Maj. 83 att förvaringsfångar och ransakningsfångar må hållas afskiljda ifrån hvarandra, så att den möjligen oskyldige, som likväl varder häktad, eller den ringare förbrytaren icke sättes tillsammans med den gröfre brottslingen, som för nya öfverträdelse!- är häktad, ehuru ännu icke förvunnen, eller slutligen dömd och af honom förderfvas. Jag säger att, utan afseende på straffsystemet, hvilket jag för min del vill helt och hållet afskilja ifrån denna fråga, önskar jag för min del, att R. o. Ad. måtte bevilja de 600,000 r:dr, som äro i fråga. Men för att undvika de ordalag, som blifvit använda i StatsUtsk:s betänk., och hvilka Hr Gunther för sin del icke gillat, ehuru han ej heller uppgifvit något annat förslag, så tager jag mig friheten för R. o. Ad. föreslå de ordalag, som i min tanka skulle kunna användas, utan att R. St. derigenom binda sig hvad sjelfva straffsystemet beträffar, ulan förblifva oförhindrade ali detsamma gilla eller ogilla, allt efter omständigheterna. Jag skulle alltså vilja föreslå Ståndet att fatta följande beslut: ”1 anledn, af K. M:s nåd. skrifvelse d. 9
Jag fann i Medevi mycket folk och de vackraste fruntimmer i Sverige. Alla Stockholms vackra Grefvinnor, och alla Operans täcka Nåder. Och alla provinsens sköna Fröknar. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. Du tillfredsställer mig. Jag fruktade du skulle fastnat för Operans gudinnor. Midtemot mig bodde ett HofRättsRåd ifrån Jönköping, med sin hustru och sin syster. Fan! Hvad tänker du på att attackera så ärbart folk? Föreställ dig allt hvad ungdomens skönhet har behagligast, förenadt med den oskyldigaste ärbarhet, med den mest okonstlade glädtighet, så kan du göra dig en tanke om den sköna Fröken Lejonqvist. Om hon liknar ditt porträtt, måste det ha varit en helt ny syn för dina ögon. Du är inte van vid sådana oskyldiga skönheter. Också uppeldade hon genast mitt hjerta med den lifligaste kärlek. Jag var så betagen, så förtjust. Så att du gjorde något etourderi, som misshagade det ärbara HofRättsRådet. Men jag tycker att jag hört hans namn. Det lär vara två bröder, som begge äro HofRättsRåd i Jönköping; men jag mins mig icke ha hört att de ha en så ung syster. BARON. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. Jag försäkrar dig att hon är ung och skön. Och jag tror det på dina ord... Det är sant, nu mins jag mig ha hört sägas, att en af bröderna gift sig nyligen med en ung hustru. Det måste vara den andra brodern; den jag känt hade en gammal fjolla till Fru. Fullfölj vidare din historia; ännu ser jag ingenting som är farligt. Jag hade kommit om aftonen, och andra morgonen sökte jag strax vid brunnen att komma i deras sällskap, Jag blef rätt snart bekant, och fryntligt emottagen. Brodern hade känt min far och farbror; han var sjelf en glädtig, munter och belefvad karl. Men han skulle två dagar derefter resa till Vermland, och min kärlek gaf mig inte tid att vänta. Och du blef illa emottagen?
I anseende till detta får jag ödmjukast åberopa mitt yttrande öfwer t.sta Momentet med tillägg alt det mä efter ben werkställde noggranna undersökningen dero as Konungen eller Konung och Ständer gemensamt att utfästa tid, hwilken bock jag önskar mä bli dcn möjliga kortaste som vmständigheterne kunna medgifwa. Den bör enligt min kanka bestämmas genom ett sammansatt afseende pä Statens rättighet till äterkallandet af betz uppoffringar och deras möjliga bestånd fom dem ätnjutit. Det är längt strän nug att misstänka > Jntreffnterne för egennyttig behandling emot stäter of sitt Silfwerdruks drift, mea jog ser ej hwar» fö - 502 Den ro Iamrarlk. före en längre elier kortare tid än den som werkeligen behöfs stall utsättas. Den af 5 är kan wara för täng den kan ock wara lör korrt. Jag tror ej möjelrgit för Dt. att nu bestämma någon. Den i min tanka nödwändiga undersökningen bör föregä och pä den samma besiutel häruti grundas. 8:0 till denna tid förbliswer sä wäl hwad Kronan hittills ägande Inkomster som hwad utgifterne för aflöningen af Gmfwans tjensteman ongär wid det som hittills warit brukeligt, endast med det fördehäll, att inga nya tjenstemän nitlättas och akt de närwaraude sig icke med Grufwe-vrisren widare befatta, än lä wida BergslagsJntrctzenkerne det ästunda. Detta tror mg helt och hälllt böra utgå. Jag kan aldrig föreställa mig att en sä sammansatt procetz, en sä kinkig Grufdrytnwg m. m. kunna werkställas af Intressenterna sjelfwa, alldeles pä egen hand. Jag anser nödwändigt att sä länge Gkufwan brytes, någon tillsyn af kunnige Bergsmän deröswer hålles men om ben kan bcfvrjas af färre än de nu warande, lemnar jag derhän Delta anser jag äfwen böra undersökas af den söresiagne Com-teen.
Om detta ämne är för öfrigt så mycket skrifvet och taladt, att jag icke vili borttaga tiden med upprepande af alla de mer eller mindre rimliga anmärkningar, som blifvit framställda mot Judarnas qvarblifvande. Den, att Judar slutligen äfven skola blifva Embetfimän, förfaller, då sådant i Grundlagen uttryckligen är förbudet, 346 Den 15 Juni. Den med sannolikhet mest öfverensstämmande anmärkning, att Judarnas olika Religion skall alltid göra dem främmande för det t>or«i gerliga Samhälle hvaruti de blifvit inlåtne, tior jag dock af sig sjelf förfaller, när man genom Författningar för dem lättar utvägarne att jå ett verkligt interesse i det Samhälles upprättande, der de njuta beskydd, och detta skall ofdbart inträffa då de kommit i besittning af fastigheter, och för öfrigt finna sig behandlade såsom medmenniskor. Hvarken kan af Judarnas Religion hämtas anledning, eller är det i öfrigt tänkbart, att de skola åsidosätta enskildta fördelar derföre att de stå i sammanhang med Statens. Aldramindst kan sådant rimligen befaras af personer, som genom yrkande, att alla härvarande Judar skola som skadedjur anses och från Riket utdrifvas, gifvit tillkänna huru litet de sjelfve iakttaga sin egen Gudomliga Läras upplysta föreskrift, att älska sin nästa såsom sig s i eif, och af hvars slutföljd igenfinnes den lärdom, som utgör första vilkoret för moralisk syftning: att allt hvad J viljen att andre skola göra eder, det gören J ock dem. Till slut vill jag nu blott hafva äran nämna, att då jag så ofta hört anföras, att flera Judar aldrig kunna få annat fädernesland än penningeskrinet, medgifver jag detta påstående, men är likafullt öfvertygad, att så beskaffade patriotiska tänkesätt skola igenfinnas till icke ringa antal bland alla folkklasser, alla olika Religions-bekännare, alla Nationer och Den 15 Juni. 347 tungomål, der penningens magtägande verkan hunnit blifva känd.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 239, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 158, angående extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Civil-departementets handläggning. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial, N:o 245, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om afiöningen för Presidenterne i vissa af Rikets kollegier; och voterings-propositionen godkändes. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 24, angående bestämmandet af tullvärden å vissa artiklar i Tulltaxan. Härvid förekommo: l:o Yttrandet, pag. 2. Ståndet lät dervid bero. 2:o Den första framställningen, pag. 3. Den sednare hemställan å samma sida. Med godkännande af Utskottets förslag lade Ståndet denna punkt till handlingarne; och 4:o Yttrandet, pag. 4. Godkändes. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Särskilda Utskottets Betänkanden: N:o 16, i anledning af motion om konsumtions-afgift för alla, som icke afsäga sig bruket af bränvin; och 376 Prot.-Utdrag den 19 Augusti 1851. Nio 17, i anledning af motion om förlängd bränvins-tillverkningstid under instundande höst. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 39, till Rikets Ständer med infordradt Utlåtande, angående Talmannens i Bonde-ståndet vägran af proposition på ett inom Ståndet väckt yrkande i alseende på behandling af Särskilda Utskottets Memorial, N!o 11. S. D. Kongl. Maj:ts denna dag ankomna nådiga Propositioner till Rikets Ständer remitterades till nedannämnde Utskott, nemligen: till KonstitutionsUtskottet:
Då jag gjorde min sista anmärka, mot Hr Ribbing, skedde det icke derför att jag icke delar hans tanke i förevar, fall; ty den har jag redan yttrat inom Ulskm så väl som i min und. femårsberättelse, deruti jag förklarat det jag anser alt hittills liar kostnaden till skolornas underhåll varit hufvudsakliga hindiet för deras framgång. Jag gillar således fullkomligen den åsigt, enligt hvilken skyddsafgiften bör bibehållas vid dess närvar, belopp för alt bereda tillgång till folkskolornas befrämjande; men jag trodde att sjelfva lönebeloppet för lärarne icke bade afseende derpå. Jag ser visserligen att i 4 moni. talas om sättet för lärarnes aflöning; men då de Irenne föreg:de momenten ännu icke äro genomgångna, har jag trott alt den nu åbanebragta frågan borde uppskjutas till dess vi hinna till mom. 4 af denna §; och jag hemställer derför till Hr Frih. o. Landtm., om icke Hr Frih:n täcktes tillåta en sådan behandling af ämnet. Gr. Anckarsvärd, Carl IHenr.: I händelse Ilr Frih. o. Landtm, och det H. Ståndet pröfvar frågans närvar. skick kunna medgifva en sådan behandling af ämnet, som Hrr Ribbing och von Hartmansdorff föreslagit, så biträder jag helt och hållet deras önskan, att afgörandet af denna § måtte tills vidare anstå; emedan, efter min öfvertygelse, bestämmandet af lönebeloppet för lärarne uti folkskolorna är beroende utaf frågan: huru, af hvem och på livad sätt detta lönebelopp kommer att utgå. Or. Den 13 FebraOri f. m. *49 Gr. Hamilton: Då jag yttrade mig emot Hr Ribbing* förslag, skedde det egentligen derför att jag fattade den värde talarens mening såsom önskade han att afgörandet af denna § skulle uppskjutas till dess R. St. fattat deras beslut ang:de sk vddsafgiften.
Han glädjer sig mera öfver en syndare som sig omvänder etc. Denna talare har således lill och med velat göra proselyter bland Judarne. En talare har sagt, att den Jude borde förklaras galen, som erkänner, att han tror, att en Messias skall komma. Det var en hård dom öfver Judarne. Finnas affällingar ibland dem, bör man väl icke skära alla öfver en kam: Jag anser dem mera fasta i sin religion, och att de icke förtjena den gjorda beskyllningen. Utsk. har yttrat något, för hvilket jag icke upträder såsom försvarare; men då man vill klandra, bör klandret inskränkas till det som är origtigt. Frih. Raab har nemi. icke förstått Utsk:s mening med följande uttryck: ”Häraf är klart, att Juden måste förneka och förkasta såväl andra som tredje artiklarne af vår troslära, hvilka dock utgöra hufvudsumman och kärnan af kristendomen och genom hvilkas förkastande äfven den första förlorar sin kristliga sanning.” Den värde talaren har förmodligen förbisett de sista orden: ”förlorar sin kristliga sanning.” Judarne erkänna icke den medlare, Kristus, hvilken Gud gifvit oss för att komma till honom igen. Då de således icke erkänna medlet (medlaren Kristus) att nalkas Gud, så har ju icke den första artikeln, hvilken handlar om den Gud, till hvilken Kristus beredt oss tillträde och hos hvilken Kristus är vår försvarare (medlare), för dem någon kristlig betydelse! Så har jag upfatlat betydelsen af första artikeln och den qvarstår Den 23 F ebruari. 311 ännu oaktadt Frih. Raabs yttrande. Vidare får jag nämna, att det synes mig orätt, att man i fråga om utvidgade rättigheter för Judarne alltid åberopar de materiella fördelarne. Vi hafva exempel på inom Stockholm, att en af våra skickligaste läkare var nära att icke blifva använd just derföre att han var Jude. Jag hemställer till dem, som ifra för utvidgade rättigheter åt Judarne, om det icke vore vida menskligare och för samhället nyttigare, om man i främsta rummet sökte mildra intolleransen, så att inom den Medicinska och Filosofiska Faculteterne Judar kunde få inträde likasåväl som kristna. En talare har redan påpekat detta.