Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För utarbetandet af de vidlyftigare målen återstår alltså ingen annan tid, än sommarferierna, hvilka dessutom för hvarje ledamot förkortas, i den mån han nödsakas använda större eller mindre del af dem till granskning och justering af de under tjenstgöringstiden beslutade expeditioner; och om, såsom det ofta inträffar, en ledamot, vid lottningnrna under året, skulle draga flera vidlyftigare mål, måste han sålunda åt embetsgöromål uppoffra hela eller åtminstone största delen af sommarferierna, hvilka ändå så val behöfvas för nödig hvila och krafternas återhemtande efter ett, den öfriga delen af året fortsatt, ihärdigt och själsansträngande arbete, samt ofta för vårdandet af en genom trägna göromål och stillasittande lefnadssätt försvagad helsa, eller för skötandet af andra enskilda vigtiga angelägenheter. Utom det att embetsgöromålen härigenom blifva för Hofrättens ledamöter i hög grad betungande, lider äfven parters rätt af det dröjsmål med sakernas afgörande, som måste inträffa, i det att ett vidlyftigare mål, sorn lottas till referent vid början af höst-sessiönen det ena året, sällan eller aldrig kan förekomma till hufvudsaklig pröfning, förrän efter sommarferiernas slut, eller under höst-sessionen det påföljande. Äfven i andra hänseenden uppkomma ofta hinder och olägenheter deraf, att hvarje af Hofrättens divisioner utgöres af ett så ringa antal ledamöter.
Det har, hvad Riddarhuset beträffar, förorsakats genom långvariga öfverläggningar, hvilka åter ägt rum genom detta Stånds större talrikhet, jemförd med de andra Ståndens, och genom uteblifvande af icke i rätt förhållande dertill oftare utsatte Plsnidagar, I en tidpunkt, då så liberala grundsats ser följas, som i den närvarande . är visst in-i genting vådligt att befara j men Riksens Stän-i ders handlingssätt bör det oagtadt vara enahanda och consequent. Vi hafva hört så högtif-i ras för helgden af yttrande rätten ! huru mycket sorgfälligare bör icke då den beslutande bevaras? Äfven hvarje skuggbild af ett ingrepp i denna rätt bör aflägsnas ifrån våra öfverlägg» singar, så vida dessa skola alstra de resulta^ ter af oväld och förstånd, som egna en fri och ädel Nations organer. Det är likväl en sanning, att vid flere tillfällen vore önske* ligt att mångordighet undvikes i de fall , där Icke långa afhandlingar och metbaphysiska 104 Den i i Maji, deductioner kunna hvarken ändra Enskiltas öfvertygelse eller de enkla och klara begrepp ‘n om en sak, än mindre verka på £lu* ralitetens beslut. Mycken tid skulle då vinnas och redighet betiämjas vid hvarje Måls behandlingj ty Laconismen, som ické består i mystiska uttiyck tlier uppkommer på tydlighetens bekostnad, är det öfveriägsna för* ståndets omisskänneliga teckenI alla fall troi' jag utan undantag, att tillfälliga kännedomen om ett annat RiksStånds redan fattade beslut, om den ock innom T laren kan fötorsaka ett modifleradt yttrande, åtminstone aldrig af honom må anföras såsom ett skäl till det beslut han önskar det Riksstånd, för hvilket han talar, må taga. Det är just ett sådant främmande Gch ifrån saken skiljdt motiverande till beslut, sorn innefattar ett förolämpande emot den värdighet, ett RiksStånd så ömtåligt bör bevara. Nu åter till mitt egenteliga ämne! Vid föredragningen af det
Discont-Verket och dess Låne-rörelse, mot namn, med omsättnings-rätt, i anledning af väckt motion, att ränta på sådane lån, ej må beräknas förr, än låne-medlen kommit låntagaren tillhanda 61. angående utsträckning af lånetiden och nedsättning af räntor för Discont-lån, m. m 87. Memorial, i anledning af anmärkningar 127. „ angående inrättande af Låne-Contoir i hvarje Provins, och om tillökning i Discont-fonden, m. m 88. tillfällig förstärkning af Discont-fonden io/j. antagande utaf Kronofogdes vederhäftighets belyg för lånsökande 1 14* , förkortning af tiden för omsättning af Discont-lån 15 r. „ stadgandet, alt Kamereraren i Discont-Verket skall ställa borgen eller annan säkerhet för uppbörd 156. „ belåning af adier och publika papper . i5p. i anledning af anmärkningar 180. Genom Handels-Disconten, angående utsträckning i tiden för återbetalning af lån från denna Discont, och fondens förstärkning genom upplåning 144* v 4 förändring af 232 §, Banco-Reglementet, angående högsta låne-beioppet samt borgen för lån från denna Discont 55, (Jernför Lånerörelse och ReglementeI) Dispositions-räkningen IV:o 2, angående förändrad reglering deraf Ducater, angående inoch utvexlings-pris af sådane. (Se: Vexling. ) E. Eftergift af Bankens fordringar eller ersättnings-anspråk, nemi. hos Lindberg, S., Kammar-Rätts-Råd 5. Lagerlöf, A. H., Kronofogde 1^5 „ Directeurerne vid Malmö Låne-Contoir, Prosten Doctor Gullanderj ni. fl., för den genom Karnereraren Lindstedt Contoiret tillskyndade förlust i6r af ett Banco-Commissarien Toran ådömdt ersättningsbelopp 17. Memorial i anledning af återremiss 5o. af Banco-Discont-verkets eller Läne-Contoirens fordringar till capital eller räntor hos åtskillige personer . 32. hos Martin, B. M., Ryttmästare ... 49.
Det är fel att i lagstiftning såga hvad en myndighet skall göra, innan man nämnt bennes tillvaro. Hr Lagerhjelm: Då man påminner sig att grundlagarna skola efter ordalydelsen tillämpas i hvarje fall, sä förstår jag icke huru man kan försvara ordalydelsen bär. ”Protokoll skall inför Ståndet eller Riksnämnden justeras” enl. hvad här stadgas. Deraf följer ju tydligt att om Sekret:n justerar prot., antingen inför Ståndet eller inför Riksnämnden, så blir det ju laglig!. Jag tycker, alt man bar så mycket mera skäl alt ändra detta, som det förekommer mig vara synnerligen lätt hjelpt t. ex. sålunda alt raan säger: ”Inför Ståndet Jordt prot. skall der justeras”. Låg samma vare om prot., som fores i Riksnämnden”. Det kan på flera sätt hjelpas och hvarföre man då skall behålla det otydliga uttrycket kan jag icke för min del inse. I 3:dje mom. af denna § talas om betjeningen för Granskningsnämnden, men jag vet icke hvarföre detta skall förekomma, innan man ännu vet hvad ordet Granskningsnämnd betyder. Man skulle äfven kunna anmärka att det är öfverflödigt att införa detta i grundlagen och hvarföre skulle det icke kunna finnas i den serskilda ordningsstadga, som i alla fall mäste utfärdas. Detsamma gäller äfven för 4:de mom. och jag tinner således icke någon nödvändighet att dessa hegge mom. qvarstå. Hr Få hr sou s, Olof Immanuel: Till de erinringar i afseende på redaktm, som föreg:de talare gjort, vill jag ytterligare lägga en. Det andra mom. i denna § lyder sålunda: ”den betjening hvarje RiksSlånd äfvensom Riksnämnden, i öfrigt anser för sig under riksdag behöflig, må Landtm, och Talmän, hvar inom sin afdelning, etc.” Del torde finnas ovedersägligt alt afdeluing är en oegentlig benämning för Riksnämnden, som skall utgöra totalitelen af R. St.
Efter 2:ne gånger först lill bifall och sedan till återremiss af ifrågavar. punkt framställde, med blandade ja och nej besvarade propos:r, förklarade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, det han trott sig finna sin sednast lill återremiss af denna punkt gjorda propos. besvarad med öfvervägande ja. 3:dje punkten, angide Chartce-sigillatce-verket, 4:de punkten, ang:de Öfvcr-intendents-embetet, 5:te punkten, angide Postverket, öde punkten, angide förslags-anslaget till lyshållning m. fl. utgifter för kronans hus i Stockholm; 7:de punkten, angide anslagen till byggnader och reparationer i Stockholm och landsorterne, äfvensom för magasins-byggnader, säihufvudstaden som landsorterne, 8:de punkten, angide anslaget till remisslage; och 9:de punkten, angide forslags-anslaget till manta Isskrifn ings-p r ovision. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 10:de punkten, angide frågan om förändrad reglering i afseende på de s. k. Ijuspenningarne. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att R. o. Ad. ville i öfverensstämmelse med fattade beslut i dylika frågor, tillåta, att denna punkt lägges till handlingarna. Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan lades till handlingarne. lide punkten, angide de i öfrigt under 7ide hufvudtiteln uptagne utgiftssummor; och 12de punkten, innefattande hemställan, att R. Stirs godkännande af denna hufvudtitel med hifogad tabell ej må lägga hinder i vägen för verkställandet Den 2t> April f. m. 137 af det beslut, R. St. kunna fatta i fråga om allmän förenkling eller indragning till Statsverket af indelta räntorne och tionden. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande SiatsUtsk:* d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
Detta ärende har Utskottet öfvervägat, och ehuru Utskottet icke finner sig tillkomma att i den vidsträckta mon , som förslaget åsyftar, föreslå någon rubbning uti de ifrågavarande tjenstemännens löne-förmoner, hvartill provisionen för försåld utmätt fastighet hörer, tror Utskottet likväl rättvisan fordra, att, då försäljningen sker på annat ställe än Lands-Cancelliet, den Kronobetjent, sorn auctionen förrättar, får åtnjuta ersättning för de härigenom orsakade kostnader, när provisionen dertill förslår, så att endast hvad härutaf öfverskjuter sådane kostnader kommer att utgöra föremål - Lag-Utskottets Betänkande, N:o jo. 17 mål för delning ; hvadan Utskottet anser sig böra motionen i så måtto understödja, som Utskottet härmedelst vördsamt tillstyrker, att, med ändring af 4:de momentet i Kongl. Förklaringen den 27 Unni i igu, stadgas måtte'- att, då auction på i mät tagen landsfastighet hålles å annat ställe än Lands-Cancelliet, bor den Kronobetjent, som auctionen förrättar, åtnjuta ersättning för resekostnad och dagtractamente utaf auction s-provisionen så långt den förslår, samt öfverskoltet emellan honom och Lands-Secreteraren lika fördelas. Stockholm den 29 April I834. Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Maji kl. 2 eft. m. Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Johan Jacob Rutbergs frän Norrbottens Län motion, att, för krono-utskyldcr af fastighet, den egaren till ut skyldernas godtgörande af st är, vidare betalnings-ansvar icke må honom åligga. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har, uti memorial, som blifvit till .
Häraf kommer, att i våra dagar förnekelsen vinner allt mera insteg, ej blott förnekelsen af de kyrkliga dogmerna, * utan en förnekelse af de högre religionernas innersta och högsta principer, en föme-kelse af tron på en försyn och på ett lif efter detta samt af mensklighetens gemensamma ansvarighet. Derför ha de storslagna religiöst reformatoriska rörelserna stannat vid de första ansatserna och lemnat rum för en allt mera sig utbredande materialism och pessimism, medan å andra sidan en sjuklig pietism vinner alltmera insteg, som flyr från jordilifvet och dess intressen för att endast söka * ett himmelrike och en salighet bortom grafven. Från dessa missriktningar på det andliga lifvets område skola vi förgäfves söka räddning, så länge vi icke fri göra oss från de djupt inrotade fördomarne om de närvarande egendomsförhållandenas nödvändighet och de närvarande missförhållandenas oundviklighet. Den sociala frågans lösning — ty det fins verkligen en sådan, i hvilken de många sociala frågorna äro sammanfattade, såsom vår författare på ett lysande sätt ådagalagt — är således det första steget till den religiösa frågans lösning. Till en ljusare, trösteful-lare lifsuppfattning, till en djupare tro på Gud och mensk-ligheten, till en renare kärlek till menniskorna skola vi komma först då, när vi lärt oss inse att ett samhälle, som gör ett sant menskligt lif möjligt för alla menniskor, icke är någon utopi. Henry George visar att den väg som leder till dess förverkligande betecknas genom detta nihilisternas valspråk — men lugnare, djupare, renare uppfattad t — jord och frihet.I marginalen. Små randteckningar af Gustaf Gullberg. Efter publicistmötet, som hölls i sommarvärmen, kom koleran som höll sig i södern. Denna märkvärdiga sammanställning är icke afsigtlig, men när jag tänker på saken så förefaller det mig likt en händelse, som ser ut som en tanke. Ty om solen, såsom Hamlet säger, kan kläcka maskar i en död hund, så ser jag intet hinder för att 198 tidningsmäns fyra dygn långa skräppratande kan fylla luften ända ned till Marseille med de styggaste mikrober och andra små söta farsotsfödande djur.
Härtill komme svårigheten för vederbörande tjensteman att kontrollera, del alla kontrakter vid mantals-skrifningarne uppvisades. Det hände nemligen ej sällan, alt den tjensteman, som, fÖrfattningarne likmätigt, efterfrågade arrende-kontrakterna, erbölle det svar, att något skriftligt kontrakt ej vore uppiättadt; hvarvid han, då motsatsen ej vore bevislig, måste låta bero, under det de jordegare och arrendatorer, som saravetsgrannt hörsammade lagens bud, blefvo ganska känbart beskattade. Derjemte har Utskottet från Kongl. Maj:ts Finans-departement fått mottaga åtskilliga handlingar, innefattande så väl en underdånig framställning af häradsskrifvaren J. E. Hultgren om förklaring af nu gällande stämpel-pappers-förordning i afseende på föreskriften om stämpladt papper å arrendeoch hyreskontrakter på landet och om sådana kontrakters uppvisande vid mantalsoch skattskrifning, som ett af Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor öfver denna framställning afgifvet underdånigt utlåtande; hvilka handlingar tydligen ådagalägga de många och stora svårigheter, sora äro förenade med tillämpningen af nu gällande stadganden om stämpel-afgiften för arrende-kontrakter samt deras uppvisande vid mantals-skrifningarne, jemte öfriga i sammanhang härmed stående föreskrifter. Härförutan har, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, Friherre Paykull, J. G. yrkat, att skilnaden mellan arrendator, hvilken enligt gällande författning är skyldig alt uppvisa sitt kontrakt, samt landtbonde, hvilken är från nämnde skyldighet befriad, måtte i den blifvande författningen bestämdt uttryckas. Enär några anteckningar icke föras öfver beloppet af stämpel-papper, hvarmed de kontrakter, som vid mantals-skrifningar uppvisas, blifvit belagde, är det omöjligt att uppgifva den minskning i -statsinkomst, som genom den föreslagna förändringen Bevillnings-Utskottets Belänkande M 22. 21 skulle uppstå; men sannolikt blefve berörde minskning icke så särdeles betydlig. Hvad landet beträffar, så är genom Kongl.
Han skulle årligen hafva en skär jungfru till sin föda; men nu hade lotten fallit på konungens enda dotter. När pojken hörde detta, satte han sig i sinnet att våga en dust med ormen, och frälsa prinsessan, om eljest lyckan ville vara honom gunstig. På utsatt dag for pojken öfver till ön, och afbidade hvad komma skulle. Vid han nu satt som bäst, fick han se hvarest den unga prinsessan kom farandes i en båt, och mycket folk ledsagade henne. Men konunga-dottern stadnade nedanför berget, och grät bitterligen. Då gick svennen fram, helsade henne höfviskt, och tröstade henne så godt han förmådde. När så lidit någon stund, sade svennen: »Snipp! gack till berg-skrefvan, och se om ormen kommer.» Hunden kom tillbaka, viftade med svansen, och sade att ormen icke syntes. Det led så åter en stund, och pojken sade: »Snapp! gå till bergskrefvan, och se om ormen kommer.» Men hunden återkom, utan att hafva sett någon orm. Då sade svennen: »Snorium! gack till berg-skrefvan, och se om ormen kommer.» Hunden gick, men vände snart igen, och skällde häftigt. Pojken kunde häraf väl förstå att ormen nalkades, och lagade sig derföre i ordning till striden. Vid nu Turenfax kom rinnande utför berget, hetsade svennen sina hundar Snipp och Snapp emot honom. Då uppstod en väldig kamp; men ormen var så stark, att hundarne icke rådde med honom. När svennen märkte detta, hetsade han äfven sin tredje hund, Snorium. Nu blef striden än grymmare; men hundarne fingo öfverhanden, och leken lyktades inte förr än Turenfax hade fått sin bane. Sedan ormen var död, tackade konunga-dottern sin befriare med många kärliga ord för hans bistånd, och bad honom följa med fram till kungs-gården. Men pojken ville ännu någon tid försöka sin lycka i verlden, och nekade derföre till hennes begäran. Det blef nu stadfästadt, att svennen skulle komma tillbaka om ett år, och gilja till den fagra konunga-dottern.
Jag tror det icke, och får således för min del afstyrka hvarje inskränkning i den en gång redan medgifna legningsrätten. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Den princip, som ligger till grund för ifrågavande förslag, kan i min tanke, för fäderneslandets framtid medföra stora vådor. Man har föreslagit, att den beväringsskyldige skulle ega rättighet alt emot en bestämd summas erläggande lill Statskassan friköpa sig från beväringspli gtens fullgörande. Skadligheten af en sådan rättighets obetingade medgifvande ådagalägges genom flera exempel, som inträffat i andra länder, hvilka, till följd af denna princip, i farans ögonblick stått blottade på försvar. Jag ber att få omnämna ett sådant exempel, hemtadt från ett för sin frihetskänsla mycket beprisadt folk, de Förenta Staterne i Nord-Amerika. Vid utbrottet af 1812 års krig blef följden af hvarje medborgares derstädes medgifna rättighet, att för omkring 17 dollars friköpa sig från krigstjenst, den, att landet under krigets första månader nästan saknade allt försvar och att vederbörande under denna tid hade ganska svårt att bevara Statens sjelfständighet. Det var först efter flere månaders förlopp, som Regeringen blef i stånd att anskaffa tillräcklig krigsstyrka för att möta de fiendtliga trupper, som blifvit förda öfver hafvet, och således ej kunde upgå till någon med landets egna, rätt använda krafter jemförlig, styrka. Molionen är, i min tanke, en ganska farlig eldbrand, inkastad i delta ömtåliga ämne, i synnerhet om man besinnar det hos allmogen härutinnan allmänt rådande tänkesätt. Jag beklagar derföre på det högsta att denna fråga blifvit väckt och hoppas, att Utskottet noga besinnar sig, innan det tillstyrker förslaget. För öfrigt vill jag endast erinra, alt det måste vara en betydlig skilnad emellan legningssummorne under fred och krig.
Öfver-Intendents-Embetet ankomme att, för beredande af ersättning, erforderliga åtgärder i laga ordning vidtaga; att Professor Mosander, under den rättegång, som för utbekommande af den efter anställd syn lill 2,960 R:dr 5 sk. 6 rst. bestämda husröteersättning vid Stockholms Rådhusrätt blifvit anhängiggjord, derstädes förevisat afskrift af ett utaf Kongl. Maj:t den 2 Februari 1827 till H. K. H. Kronprinsen, såsom Befälhafvare för Lifoch Hustrupperne, aflåtet nådigt Bref, innehållande, bland annat, att Arsenalsbyggnaden skulle, för att vintertiden begagnas till exercislokal, upplåtas till Konungens Svea och Andra LifGardes Regementers disposition från den 1 Oktober till den 1 Maj årligen, samt att af sådan anledning egaren till dervarande vatlentillredningsapparat helt och hållet befriades från underhållandet af den del af byggnaden, som utgjordes af salongen; att sedan Rådstugurätten, genom Dom den 13 Augusti 1850, på anförda skäl och med åberopande af sistomförmälda Kongl. Bref, ogillat fordringsanspråket, Kongl. Öfver-Intendents -Embete!, som, efter dåmera erhållen kännedom af Kongl. Brefvet den 2 Februari 1827, icke ansåg sig ega anledning att om husrötemålcts vidare fullföljd föranstalta, genom Utslag af den 17 September sistlidet år, som af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätt under den 5 pålöljde November blifvit läststiildt, förordnat, det skulle merberörde fordringsanspråk uti 1850 års räkenskaper öfver Statsanslaget för kronans byggnader i hufvudstaden afskrifvas; samt slutligen alt Kongl. Maj:t, uti ofvanåberopade nådiga Bref af den 6 Juli 1849, tillika anbefallt Kongl. Öfver-Intendents-Embetet att, genom kungörelser i allmänna tidningarna, utbjuda den s. k.
Vi hafva redan här i Stockholm den bedröfliga erfarenhet, att barn, som vid 7 eller 8 år kommit i folkskolan och vid 10 eller 11 Ar inhemlat den kunskap som henne tillhör, hafva på den tid, som förflutit sedan deras skolundervisning upphörde och den då nattvardsläsningen skolat vidtaga, glömt hvad de läst i skolan, men deremot lärt på gatorna alla möjliga odygder. Man har fått demi skolan tillbaka med de sednare, men utan deras förra kunskaper. Barnet kan visserligen lära sig oarler genom sysslolöshet före g år, men de äro ej så farliga, som de, hvilka det lär sig vid 12 eller i3 år; ty de Utrotas icke så lätt. På landet är faran att lära sig odvgder icke stor i föräldra-slugan, och då kan man lemna barnen der något längre. Skolundervisningen bör ej gerna upphöra alldeles, innan nattvardsläsningen vidtager. Detta kan också äga rum utan stort betungande hvarken för barn eller föräldrar, på det sätt, att de barn, som äro mera försigkomna, besöka skolan blott 2 gånger efter en gång i veckan, och derige nom bibehålla deras kunskaper, intill dess de börja nattvardsläsningen. I i3 §:n (sidan 23) betei’ det: ”att bland de medel, sorn i främsta rummet verka till håg för läsning och täflan barn emellan, räkna Utsk:n uppmuntringar och belöningar, samt föreslå derföre, att tjenliga böcker, till anskaffande hvaraf församlingarne utan särdeles svårigheter torde kunna bereda tillgångar, måtte utdelas åt de barn, som genom flit, skicklighet och ett godt uppförande utmärka sig.” Jag gör här samma anmärka, som begge Hrrtne Ribbing, att det är ett misstag att gifva praemier i böcker, ty de värderas vanligen icke af barn vid denna ålder. Oiii man vill göra något gagn med praemier, och icke blott prunka med hvad som ser prydligt 10 fl. 20 .54 Den aa Juli f. m. v ut oell låter väl, utan fast hellre använder det som är nytJ tigt oell barnen tycka mest om; sä bör man gifva dem klädespersedlar eller något dylikt.
Jag hemställer blott öm det icke, just med bibehållande af Utskotten* åsigt att sortera lånerörelsen, vöre enligare, att fördela den efter Län, än etter Näringar, och om man ej borde taga till hufvudprincip, att bibehålla RörelseCapicalet sa väl isam;-' ma orter, sorn såmma Näringar, der det förut varit, Då efter min tanka en större del af det fordna LåneRörelscCapitalet har varit äf Landtbrukare och af Innevånare i de Län, der Landtbruk florera, begagnad, än sorn mart nu föreslår, anser jag det vara rättare, att anslå det föreslagna nya Creditivet för JernConi toiret till Odlings LåneFondens förökande. Jag är för min del ganska öfvertygad, att i längden kan det vara nästan detsamma, ty allting sätter sig; men, sedan man har satt Näringarne i strid med hvarannan om Creditiv, ät ingen annan möjlighet, än att förr, eller senare, förslag skall förekomma att minska défi g2 ’t Den 8 Junii J. m. enås Creditiv, för att öka den andras, och jag tror tiden dertill nu vara inne, då man föreslår, a;t lemna Bergslager och Brukshandtering ett så betydiigt nytt anslag. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: I anledning af hvad Herr Grefve Spens anmärkt, torde jag få lemna några upplysningar. Uti Herr Grefven# och LandtMarskalkens framställning om OdlingsLånens belopp, talas om 334,000 Riksdaler, som ock är den Summa, hvilken till detta ändamål ytterligare kommer att utgå; men den utgör visserligen icke hela OdlingsFonden , som deremot år »823 uppgår till 964,000 Riksdaler, eller nära En Million, hvilken permanent qvarblifver idenna rörelse, och flyttas från den ena till den andra. Anstalten med Odlings Lånebiträden än ny: den vidtogs vid 18I5 års Riksdag.