Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åt 13 Konsistorii-notarier, å 270 R:dr, högst 3,510 Ersättning åt innehafvare af roterade ecklesiastik-boställen 3,000 Domkapitlens Expeditioner, Reservations-anslag (nytt) Lappmarks Ecklesiastikverk, Förslags-anslag: Nuvarande summan 11,000: — Tillkommer: Förhöjning 11,700: — Universitetcrna (af kontanta beloppet ett Förslags-anslag å 30,000 R:dr för upprätthållande till visst belopp af sådana löner vid Upsala Universitet, i hvilka spanmål ingår): Penningar: Tillkommer: Förhöjning, se Tab. Litt. Indelta räntor, såsom i 1861 års Riks-stat 82,524: — Indelt spanmål dito dito 107,030: 20. Carolinska Medico-kirurgiska Institutet: Tillkommer: Förhöjning 19,900: — Dit° —787k_A2. 20,687: 42. 75)500; _ Afgår och öfverflyttas till anslaget för Barnmorske-undervisningen och Barnbördshusen: lönen åt läraren för barnmorske-eleverne i Stockholm 3,000: — Elementar-läroverken (af kontanta beloppet ett Reservations-anslag å 3,000 R:dr till arfvoden åt Bibliotbekarier vid de högre läroverken): Tillkommer: Förhöjning, se Tab. Litt. « Tillhör Expeditions-Flskollels Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 169. 9 Indelta Räntor, Spanmål Indelt på förslag. Oindelt. Summa Penningar. enligt markegång på förslag. Mått. Värde å 2 11: dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. Riksmynt. R:dr Ö. R:dr ö. Kub.-f. k. R:dr ö. Kub.-f. k.
Farledens upprensning till Gefle har likaledes mött flera opåräknade hinder och motgångar, och Kongl. Majit behagade i anledning deraf, genom Nådigt bref af den 30 Januari 1857, anvisa ett extra understöd för detta arbete, att från Handelsoch Sjöfartsfonden utgå såsom lån med 60,000 R:dr Runt. Malmö Hamnbyggnad, för hvars bearbetande staden upptagit åtskilliga lån, har, i ändamål att få skulderna sammanförda, genom Nådigt bref af den 12 Maj 1857, från Handelsoch Sjöfartsfonden hugnats med ett låneunderstöd af 150,000 R:dr R:mt. Till upprensning af Ulleredssund i sjön Wenern har Kongl ^ Majit, genom Nådigt bref af den 25 Maj 1857, anvisat ett låneunderstöd från Handelsoch Sjöfarts-fonden af 100,000 Ridr Runt; men interessenterne hafva icke ännu afgifvit de kontraktsoch säkerhets-handlingar som erfordras innan lånet kan få lyftas, och arbetet är ej heller påbörjadt. Till kajbyggnadsarbetet i Kalmar hamn, hvilket blifvit verkstäldt till betydligare utsträckning än hvad som från början tillämnades, har ett extra låneunderstöd blifvit, genom Nådigt bref af den 25 Augusti 1857, anvisadt från Handelsoch Sjöfarts-fonden, att utgå med 45,000 Ridr Runt. Till byggnad af ett mudderverk för Uddevalla hamn är från Handelsoch Sjöfarts-fonden anslagen en summa af 7,050 Ridr Runi den 10 Juli 1857. Uti det kontrakt, som Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader afslutade med Hamn-Direktionen den 24 Mars 1858, om detta mudderverks förfärdigande, bestämdes, att detsamma skulle fullbordas inom utgången af sistnämnde år. Detta har också skett, och den nybyggda tnaskinen är, på grund af ingånget afsyningsbetyg, antagen och godkänd. Till kanaloch sluss-anläggningen mellan Mälaren och Eskilstuna, hvilket företag erhållit statsbidrag af Rikets år 1854 församlade 38 Ständer med IOOjOOO R:dr
Maj:t i Nåder förklarat , att hvad anginge Warbergs Fästningsfängelser, hade Kongl. KrigsCollegium uti afgifvit underdånigt utlåtande förmält sig redan förledit år hafva förordnat besigtningar samt infordrat uppgifter och kostnads-förslags upprättanden å de förbättringar, som så väl i afseende på Fångvårdens säkerhet, som Fångarnes sundare logerande kunde anses nödvändige, samt att Collegium, så fort berörde åtgärder hunnit fullbordas , med beräkning af medel-tillgångarne, skulle besörja om verkställigheten af hvad behofven härutinnan angeläget påkalla, men att till Fångarnes sysselsättning derstädes ingen annan utväg gåfvos, än genom de arbeten, som byggnader och reparationer samt Artilleri-handräckningar och renhållning erfordra! Att någre Mechaniska eller Fabriks-inrättningac för Fångarnes sysselsättande inom hus aldrig på Fästningar funnits, eller lätnpeiigen med dess inskränkta local, torde kunna verkställas, och att således den uti min underdåniga Skrifvelse anmärkte syssellöshet vöre en följd af Fångarnes i senare tider förökade antal , utöfver hvad som till de förstnämnde arbetens verkställande på Fästningarne vanligen fordras , förmodande likväl Collegium denna olägenhet blifva afhjelpt g.enom den tiilämnade Arbetsinrättningen i Wadstena, efter hvilkens fullbordande Fästningarne troligen kunna blifva befriade ifrån dit hänviste vanattige och syssellöse personer och derefter endast emottaga for verklige brott till Fästningsarbete dömde personer, hvilkas antal jfustiticeOmbudsm. ÉmbetsBerdttelier.
Den antagne och följde nya planen för stadens återuppbyggande afser, i första rummet, att bereda åt handel, sjöfart och näringar alla de fördelar, stadens förträffliga läge erbjuder, och är för öfrigt beräknad att, jemte stadens förskönande, öka tillgången på i'ymliga och sunda boningsplatser samt för framtiden sätta staden i säkerhet emot större eldsvådor, för hvilket ändamål staden blifvit genom torg och öppna platser skiljd från öster till vester i 2:ne hufvuddelar och ytterligare genom 2:ne, 30 alnar breda afskäringsgator från norr till söder i 6 distrikter, älvensom försedd med ny hamngata invid segelleden och med 2:ne nya torg. Stadens bestånd grundar sig hufvudsakligen på handel och sjöfart. Jordbruket bidrager äfven betydligt dertill och handtverkerierne något; äfvensom den omständigheten icke är utan inflytande att Läns-residenset med thy åtföljande inrättningar här befinnös. Handeln har till föremål dels alt förse staden och kringliggande orter med salt, sill och dylika förnödenheter samt utländska drycker och specerier, jemte vanliga kramoch bodvaror, äfvensom efter missväxtår med spannmål, dels kommissionsaffärer för Wermlands invånare i afseende pä deras jernoch träd varuhandel, samt i allmänhet med spannmål, bränvin och andre landtmannavaror af ortens produktion. Man klagar, dock mindre än förr, öfver handelns aftagaimde, men mera öfver sjöfartens förfall; och visserligen måste den fria trafiken med Norrige, som öppnat tillfälle för invånarne på Dahlsland alt föra jordprodukter till och afhämta stapelstads varor från Fredrikshall, något verka till minskning uti minuthandeln för Wenersborgs och Åmåls Städer: åter, i afseeimde på sjöfarten, är det notoriskt, att Wermlands jernbruksoch sågverks-egare nu mera än förr transpoileia sina effekter på egna fartyg ända till Götheborg, äfvensom att Bohuslänska skärgårdsinbyggare börjat med deras storbåtar dela förtjensten af fraktfart uppå Wenern och Götha Eif.
Minnena döko upp ur det förflutna, det ena efter det andra, nu ett gladt, nu ett vemodigt, de blefvo till ord och syn och vi lefde det alltsammans om igen, lugnt och ljuft som vårkvällen omkring oss och som man endast gör det i minnet, sedan lifvet släppt sitt tag och lemnat en fri. Ett namn kom på mina läppar, jag vet icke hur eller hvarför, ett namn som bars af en menniska, hvilken vi alla tre i tiden stått nära, och vi började tala om hans lifsöde. Han hade för ett par år tillbaka förlofvat sig med en flicka med alla upptänkliga företräden och som hela verlden legat på knä för, och då förlofningen räckt i några månader, hade han slagit upp, utan att någon menniska kunnat finna anledningen. Flickan hade tagit sitt parti och tröstat sig öfver missödet och snart nog funnit en annan, hvilken bättre vetat uppskatta sin lycka, som verlden sade, och han satt som välbestäld embetsman i någon landsortshåla. Ingen af oss kände henne, och vi hade ingenting att hålla oss till, medan vi letade i hans natur och framstälde gissningar. “Det är fåfängt att söka gissa“, sade han som satt midt emot mig, “hvad som bestämt honom att handla som han gjorde vet nog ingen mer än han sjelf, och om han sagt det, skulle troligtvis ingen förstått det och kanske allra minst hon som närmast kunde göra anspråk på en förklaring. Jag mins ännu, då jag fick deras kort, hur jag för mig sjelf förespådde, att i nittionio fall af hundra de skulle glida ifrån hvarandra, och det fastän jag icke hade minsta aning om hur hon såg ut eller hur hon var, blott och bart derför att jag visste att menniskor som han och vi icke kunna binda sig för hela lifvet. För oss är äktenskapet ett hasardspel, ett högt bud på hackor. Det är bagatellerna som beherska vårt lif och bilda vändpunkterna, de oberäkneliga småsakerna, som man icke upptäcker förr än det är för sent och som man icke kan se i första ögonblicket.
Något annat beslut är af R. o. Ad. ej fat tadt än om återremiss, i den syftning att StatsUtsk:t måtte för frågans behandling sammanträda med Bevilln.Utskit. Detta föreläggande har Utskit ej funnit skäligt ställa sig till efterrättelse, och detta bar varit orsaken till de svårigheter, som nu upstått för frågans lösning. Oaktadt denna Utsk:ts motsträfvighet har Hr v. Koch uttalat den mening, att det enda R. o. Ad. nu borde besluta, vore att instämma i BorgareSt:ts beslut om remiss af 5:te punkten till Bevilln.Utskit, hvarefter R. o. Ad., då ärendet återkom, skulle, enl. hans förmenande, hafva fria händer att besluta, huruvida R. o. Ad. funne för godt att antaga förslaget eller ej. Detta innefattar dock, efter hvad jag kan finna, ett fullkomligt misstag. R. o. Ad. skulle genom bifall till BorgareStits beslut godkänna StatsUtsk:ts i Betänkit N:o 101 framställda förslag om grundräntans borttagande från qvarnar, och sedan detta beslut blifvit fattadt, är det naturligtvis en »fait accompli», i hvilken R. o. Ad. ej vidare vid pröfning af Bevilln.Utsk-.ts förslag till bevillning å qvarnar, får eller kan vidtaga någon förändring. Det förslag, hvarmed Bevilln.Utskit kan inkomma, lärer sannolikt ej komma att röra den frågan, huruvida qvarnar skola draga grundränta eller ej, utan den frågan, huruvida qvarnar, i st. f. grundränta, skola åläggas bevillning eller ej, och huru samt till hvad belopp denna bevillning bör bestämmas.
Ständer ansett sig icke kunna bifalla E. K. M:ts nådiga Proposition, alt af Kronans andel i konfiskationsoch bötesmedlen vid tullverket måtte anvisas 10,000 R:dr såsom årligt statsbidrag för Tullstatens enskilda pensions-inrättning, hvars pensionärer så betydligt till antalet ökats, att inkomsterne ej vidare lorsloge till utgifterne och, utan statsbidrag, inrättningens upplösning vore att emotse; samt E. K. M:t, då missförhållandet mellan pensions-kassans inkomster och utgifter lortfarande tillväxte, sedermera i nåder tillåtit, att nämnde balans finge för åren 1850, 1851 och 1852 af den till General-Tullstyrelsens disposition ställda s. k. extra-medels-fonden godtgöras, men dylika tillskott likväl ej fortfarande kunde påräknas, så har, — efter det Inrättningens direktion uti förnyad underdånig ansökning påkallat E. K. M:ts nådiga medverkan till undvikande af den inom kort hotande nödvändigheten att, såsom enda medlet till bristens betäckande, anlita kapitalfonden, — E. K. M:l uti en till Rikets Ständer den 13 Januari innevarande år aflåten Proposition i nåder föreslagit, att utaf Kronans andel i de till Tullverket inflytande 628 Expedilions-Ctskotlels Förslag till underd. Skrifvelse, A’:o 200. konfiskationsoch bötes-raedel, hvilken i medeltal under de tio sednaste åren utgjort 34,294 R.dr årligen, måtte såsom årligt statsbidrag till Tullstatens enskilda pensionsinrältning för enkor och barn anvisas 50 procent, alt från och med detta år meranämnde pensions-inrättning tillgodokomma.
Och hur listigt rubrikerna än äro valda, kunna de 848 ej för mer än ett par ögonblick dupera den erfarne redaktören. Han läser några rader, och så lägger han manuskriptet på en viss bestämd hög. I hö- gen n:r 1 ligga alla berättelser, som handla om Den fattiga Jlickan, som sålde julklappar, i n:r 2 lägger han alla om Den från Amerika återkomne sonen, i n:r 3 alla o m Gossen, som bjöd ut den fullriggade leksaksskonerten, o. s. v. Snart är hela den djupa lådans innehåll sorteradt, och det återstår blott ett par tre manuskript, som icke passa in i någondera högen, men de sakna rubrik, börja med liten bokstaf o o h förete en ortografi och interpunktion, som icke skulle gillas af de aderton och ännu mindre af den kinkige redaktören. Dessa gå genast i papperskorgen, som öppnar sitt glupska, mörka gap i jämnhöjd med redaktörens venstra knä. Hvad säger Ni om, min nådiga, ifall vi skulle be redaktören att få glutta litet öfver axeln, medan han gör sitt urval. Vi kunna då på samma gång få en liten nätt husbehofssamling af » recept för tillagande af julberättelser », så att Kitty, som går i flickskolans 6:te klass och redan skrifver sina krior så snällt, till nästa jul med ledning af dem kan öfverraska familjen med en liten hemmagjord julberältelse. Nåja, det var j u ingen så tokig idé. Till saken då! Det blåser, och snöstormen hviner genom gatorna. Hon har vankat omkring hela dagen med några omöjliga fyrbenta träställningar, omvirade af bomull och guldpapper, som skola föreställa julbockar. Dem har hennes fattiga mamma gjort. Hon har sålt ett par eller tre för några eländiga ören, men hon vill inte, vågar inte gå hem, innan hon sålt dern alla. (Här kommer nu en episod, som skildrar de granna butikerna, den böljande mängden af välklädda julklappsköpare, muntra helsningar, klingande skratt, bjällerklang, ljus och lycka och allt sådant där, som utgör en bjärt och verkningsfull motsats till den stackars flickan och hennes förtviflade belägenhet.)
Skor på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning lör öfverliggedagar ej beräknas förr, än den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått. 1 det bestämda antalet liggedagor inberäknas icke helgedagar och de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af skeppsarbete eller annat från fartyget härrörande hinder. § 79. Antalet af öfverliggedagar och den ersättning, som för dem bör utgå, ankomma på särskildt aftal. Har öfverenskommelse ej skett, må öfverliggedagar ej öfverstiga hälften af det antal liggedagar, som i § 78 eller i fraktaftalet bestämda blifvit. 1 ölverliggedagarnes antal ioberä* nas helgedagar. Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riks daler 50 öre om dagen för hvarje nyläst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen. Betalning af fordran lör öfverliggedagar, som vid inlastning uppkommit, må ej, sedan fartyget lemnat lastningsorten, utsökas ur godset, der ej om den fordran skett anteckning i konnossementet. Öfverliggedagar beräknas äfven då lasten, inom liggedagarne, vä! blifvit levererad, men så sent ali den ej inom denna tid hunnit blifva intagen och stufvad. 20 § BO. Befälhafvare vare, niir fartyg är helt och hållet eller till bestämd del eller lill vissa läster befraktadt, skyldig alt emot ersättning af godsegare förhala fartyget till annat beqvämt lastningseller lossningsslällc, än det först anvisade, såsom i § 77 sägs. Uppstår tvist om ersättningens belopp, varde den hänvisad (ill skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag «om i § 521 sägs Det uppehåll, som genom fartygets vidare flyttning för intagande eller lossning af last förorsakas, varde i liggetiden inberäkoadt. § Bi.
Då man visserligen ej vill bestrida, att Landshöfdingen i Westmanlands län af Kungsträdgården dragit en betydligt högre inkomst, än det belopp hvartill nämnda plats är i lönestaten uppskattad; och då således rättvisan fordrar, att en ersättning, motsvarande verkliga inkomsten, honom beredes; men då i betraktande tages, dels att Westerås samhälle redan till det allmänt fosterländska ändamålet bidragit med 11, å 12,000 R:dr, under det i öfriga rikets kommuner endast 2,738 R:dr derför insamlats; — dels att Westerås åtagit sig en årlig underhållskostnad som visat sig uppgå till betydligt högre belopp, än från början beräknats; dels att kommunen ej sökt tillgodogöra sig någon inkomst af den för Wasa-monumentet med tillhörande park icke behöfliga delen af Kungsträdgården, utan till ett allmän-nyttigt ändamål, nemligen till skjutoch exercisplats för stadens skarpskyttar, upplåtit denna del; så hoppas man, att den önskan ej skall befinnas obillig, hvilken jag härmed går att, framställa, Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 131. 305 ställa, att nemligen Westerås samhälle måste befrias från den betungande årliga afgiften för den plats, som ej är upplåten för ett kommunalt behof, utan för ett allmänt fosterländskt ändamål. Till följd häraf har jag således äran föreslå, att Rikets Ständer ville bevilja för Landshöfdingen i Westmanlands län en löneersättning för Kungsträdgårdens upplåtande, motsvarande det i Kongl. Maj:ts förutnämnda nådiga Bref stadgade belopp af 2 04 kubikfot spanmål. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. A Ib. Engvall. Af Herr Ländström, Å. J«, angående Åmåls treklassiga elementarläroverks förändring till femklassigt, samt löneanslag till erforderligt antal lärare derstädes.
Utom det störande i denna öfvergång och att en dyrbar tid för prestens egentliga kall sålunda ginge förlorad, förekom i afseende härå, att fall kunde inträffa, då det till och med vore stri dande mot eljest öflig lag, eller åtminstone mot grannlagenheten, att pastor förde ordet i sockenstämma, och deltoge i dess öfverläggningar, såsom då frågor uppstodo om nybyggnad, reparation eller dylikt å prestgårdens lägenheter eller om pastors < löneinkomster; och sorn författningen icke stadgade något för det fall, att pastor vore ensam prest i församlingen, har motionären föreslagit det tillägg till 7 § uti ifrågavarande Kongl, förordning-, »att pastor må ega till ordförande i sockenstänw »ma utse annan dertill skicklig person, som i hans ställe, och på hans ansvar leader förhandliugarne, när pastor är hindrad att sammankomsten öfvervara.» Uti denna motion har herr biskop Bergman instämt. Förslag i enahanda syftning, som förevarande, har äfven vid förliden riksdag varit framstiilldt, men biel' då, på tillstyrkan af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet (se betänkande N:o 59) utaf samtliga riksstånden afslaget. livad nu väckta förslaget härom angår, får Utskottet yttra, att då det, enligt Utskottets tanka, skulle vara af liera skäl olämpligt och kunna leda till betänkliga följder, att ordförandeskapet i sockenstämma ulöfvas på kyrkoherdens an - 6 Allm. Besv.- o. Eicon.-Utskottets Ullålande, Jt? 69. svar af annan person, samt dertill kommer, att det fall, för hvilket det föreslagna tillagget skulle erfordras, eller att kyrkoherden är ensam prest i församlingen, högst sällan torde förekomma, anser Utskottet sig böra afstyrka all åtgärd i anledning af denna motion. 2:o. Herr Nordvalls motion.
Banker och kredit-inrättningar kunna ej förutsättas tillika vara magasinsegare eller villiga att för låntagares varor i sitt namn hyra magasiner och åtaga sig ansvar för den skötsel varorna möjligen under lånetiden kräfva. Ej heller lärer den enskilde kapitalisten utan i högst få undantagsfall dertill hafva lust. Något sådant hinder mötes icke vid formen af förlagslån, men den säkerhet sådana lån medföra är alltid oviss samt svår att kontrollera, och den förmånsrätt de skola lemna nästan alltid vid tillämpningen underkastad tvist. Ingendera af dessa former för varu-belåning kan således motsvara affärslifvets behofver; men en tredje och vida ändamålsenligare gifves, som i utlandet är mycket bruklig och äfven hos oss, ehuru endast i alltför inskränkt mån, förefinnes. Det är belåning af varor i allmän inrättnings eller tredje mans förvar, mot så kallad låne-attest (i England Dock-warrant) eller bevis, utan hvars företeende och återlemnande de ej utlemnas, och hvars lagliga besittning för innehafvaren medför säkerhet i varan för det lån han mot beviset lemnat. I Sverige finnes sådan lånerätt för nederlagsgods enligt § 105 af Kongl. Tullstadgan för år 1860 och för jernoch vågeffekter upplagda på metallvågarne enligt Kongl. Föi ordningen af den 18 Februari 1735, och öfriga derom, sednast år 1828, gifna stadganden. I båda fallen är det en undantags-lagstiftuing, inskränkt i förra fallet till utländskt, tullpligtigt och på nederlag upplagdt gods och i det sednare till på vågen upplagda jerneffekter, för hvilka dessutom ytterligare kommer den inskränkning att belåningsrätten är inskränkt till en enda långifvare, nemligen Rikets Ständers Bank. Det finnes dock icke något tänkbart skäl, hvarför icke tullfria varor likaväl borde få belånas på detta sätt som tullpligtige, förtullade lika väl som oförtullade, inhemska så väl som utländska, varor af hvad slag som helst, hvarpå en långifvare vill lemna lån lika väl som jerneffekter; eller hvarför rättigheten att på någon viss vara lemna lån skall vara ett monopol för Rikets Ständers Bank.
”Sök att lugna er, far!” sade han. ”Jag har ofta gjort mig förtrolig med den tanken att en sådan stund som denna en gång skulle komma. Låt oss derföre inte visa oss som krukor! Ännu är inte allt förloradt; den vansinniges angifvelse är inte nog, och taklaget påstå vi vara köpt. Men hvad har Marstrands-magistraten med det att göra? De ha väl bara skickat hit sina handtlangare på förhand till att höra sig före, innan de rapportera det på landbacken – så nog få vi tid på oss, innan vi ha länsman här. Nu skola vi ge oss tillfreds; och hvad helst som möter, så möta vi det som karlar! Vi få sträfva emot så länge det är möjligt; men blir det frågan om att arrestera oss, så packa vi oss undan.” Efter dessa ord, som ej förfelade sin verkan på gubben, gick Birger till Erika, fattade hennes hand och drog henne med sig in i deras kammare. ”Nu, Erika,” sade han, och den nyss visade hårda kraften veknade vid hennes deltagande blick, ”i denna stund, för första gången under vårt äktenskap, ångrar jag bittert att jag öfvertalade dig att gifta dig med mördaren; den tiden älskade jag dig ej som nu; då ville jag ega dig till hvilket pris som helst. Nu,” tillade han och mätte kammaren med hårdt knarrande steg, ”nu kan du tro mig, att jag ville ge mitt hjertblod, om jag med det förmådde fria dig från skammen att vara min hustru! Hvad jag sjelf får lida, i fall de ertappa oss, det kan jag bära: jag lider det mina gerningar förtjent; men du – jag fasar, när jag tänker på hvad ditt öde skall bli och på: alla dina tårar i framtiden; och jag ångrar att jag inte lydde ditt råd att inspärra Anton, för det är väl Gabriellas kärlek till jaktlöjtnanten, som förmått galningen att ta det här beslutet.” ”Ja, det är säkert! Men, Birger, jag går med dig hvart det bär; och af min själs innersta försäkrar jag dig att jag i denna förskräckelsens stund icke begråter att jag gaf efter för dina böner!