Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mä detta blifwa Herr Barons och Landt-Marffalkens belöning och fira, sä widt som för Herr Barons och Landt-Marffalkens hjerta ar ljuft att dela denna ara med Ridderffapet och Adeln. Ma för ost alla en annu större tillfridsställelse återstoden att de bestut, hwilka wid denna Riksdag blifwit fattade och i synnerhet bland dem, det som en gäng ffall trösta Swerige, wid den ömmaste af alla förluster , mätte' hafwa grundlagt och befastat Fäderneslandets sällhet och wälgäng. Herr Baron och Landt-Marskalken ffall dä icke ängra sina mödor, och om Herr Baron och Landt-Marffalken för desamma begär ännu en gärd, sä mä Herr Baron och Landt-Marskalken finna den l Riddcrffapets och Adelns warma och beständiga wänffap och tillgifwenhet, och i de upprigtiga önskningar Ridderffapet och Adeln gör, att Herr Barons och Landt-Marffalkens lefnad mä blifwa sä lycklig som Hans egenskaper och dygder det förtjena. Högloflige Ridderffapet och Adeln ätffiljLes klockan i. Iu llllcnn Llotocolli, 6. Liivsrslolpe. Tors - Den 26 OctoLer. 525 Torsdagen den 26 Octeber. rienum ä Riddarhus-Salen i Stockholm klockan half 12 förmiddagen.
St. en rätt, som är lika mycket deras som Konungens, kan jag ej lemna min röst; och ända tills de värda talare, som yttrat sig emot min mening, kunna visa, hvarest denna rätt för Konungen är nedlagd i grundlagen, nödgas jag anhålla om propos., att R. o. Ad. täcktes besluta om myntenheten. Så långt vill jag gå, och jag vill således instämma i RondeStts beslut; men jag vill icke godkänna den votertspropos., som BancoUtsk. framställt, emedan den innehåller den fråga: Den ai Augusti. a55 skall grundlagen anses så eller så, hvilken fråga det icke lärer tillkomma förstärkt BancoUtsk. att afgöra. Gr. Horn: Vid början af denna discussion yttrade jag min öfvertygelse vara, att It. o. Ad. gjorde rättast uti alt instämma i BondeSt:s beslut. Det var likväl icke min afsigt att derjemte godkänna BancoUtsk:s förslag till voterrspropos. Gr. Frölich och sednast Gr. Cronhjelm hafva fullkomligt ådagalagt oriktigheten af det sätt, hvarpå ämnet af Utsk. blifvit behandladt, och min mening var endast att tillstyrka R. o. Ad. att fatta ett eget beslut i öfverensstämmelse med BondeStts. Jag skulle deremot anse vådligt, om man ville erkänna, att grundlagen i detta fall är otydlig, detta erkännande må göras af hvilkendera Statsmagten som helst. Jag skulle således i intet fall önska, att 79 § förklarades otydlig; ty då skulle inträffa, hvad genom Gr. Cronhjelms framställning blifvit ådagalagdt, att lika liten rättighet att bedöma, huru grundlagen skall förstås eller hvad effect sagde grundlags-§ skall hafva på denna fråga, skulle tillkomma Konungen som R. St., och följden blefve, att vid denna riksdag beslut om mynlenheten ej kunde fattas. Jag kan således ej godkänna den tanke, att man från ena eller andra hållet skulle framställa motion eller propos. om grundlagsförklaring. Jag skulle deremot önska, att K. M. i nåder ville lemna R.
Vår senaste sammanvaro blifvit förmäld med en allmänt Vördad Prinsessa, lika med Hans Kongl. Höghet härstammande af den Store GUSTAF Vasa, har väl den böjelse hos Oss blifvit yppad, ätt yttra samma fägnad geridrti Utgörande af någon till detta tillfälle lämpad Hemgift; Men af den öfvertygelse* att allmänna gärder, såsom en Väsendtlig del af Kronans rätt, bero af Kongl. Maj:ts Nådigste disposition och höga tillåtelse, och således icke böra dragas till andre och afskildte ändamål, samt att, utom Kongl. Maj:ts Egen dertill gifne Nådiga anledning och hvad till Kongl. Maj:t Sjelf utgöres, en med Kongl.-Majit så nära förbunden Riksens Arf-Furstes Giftermål är det enda tillfälle, hvarvid AT ens vågat Utbedja Oss ett sådant Kongl. Majus Nådigste tillstånd, håfve Vi genom underdånig Skrifvelse förut derom trott oSs böra anhålla, att sedafl Kongl. Majit detsamma täckts lemna, beslutit, att såsom Hemgift för Hans Kongl. Höghet Hertig Carl, till Kongl. Majus Höga disposition nedsätta ett Capital äfvétl af Ett Hundrade Tusende Riksdaler Specie, som för framti* llihang till RikS-St. Pråt, itij Wi. 2gS Stdts-Utskottets Betänkandeti: den blifver oförryckt, men hvaraf den löpa'nde årliga Räntan till Hans Kongl. Höghet öfver» lemnas, Vidimeras, C. Sylvan, Litt. B. GUSTAF med Guds Nå de 9 Sveriges, Gat hes och Vendes Konung &c. &c. Vo V Ir ynnest och Nådiga benägenhet med Gud Allsmägtig, Troman, President; Så ock sarntelige Ledamöter uti Vårt och Riksens Stats-Contoir! Som VI i Nåder för godt funnit att de medel, hvilka efter Riksens Ständers Bi-afsked af den a 6 Januarii 1779 och Riksdags - Beslutet, blifvit anslagen för Vår älskelige Herr Broder Hans Kongl.
Texten är tid tals munter nog, tack vare hr Wallmark, den outtröttlige operettarrangören, men också ej sällan långdragen och framförallt platt, stundom osmaklig. Obscen blir den dock i det närmaste icke, en förtjenst i mångas tycke, men i andras För hr Warbergs skull gläder det oss att operetten gått bra, trots dess relativa tråkighet. Hr W. sjelf gör allt för att jaga ledsnaden på dörren. Hans icke mycket tacksamma impressariooch telegraf kupletter fördragas alla med det mästerskap i genren, som är hr W: s specialitet. Stackars Jonathan — hr Strömberg är torrolig som vanligt, men ej nog omvexlande och humoristisk, torkan är för stor. Om hr S: s sång är ej värdt att tala. I allmänhet sjunges det skralt på Vasateatern nu för tiden. Den » stora primadonnan » borde dock prestera något, tyckes det. Denna rol är som skapad för fru Selma * Gründer, men — hon tillhör ej teatern längre och hennes er-sätterska, fru Stenfelt, ersätter henne ej, minst i ett så fordraude sångparti, där man ock fått höra fru Jensen, som är mycket vacker och möjligen utmärkt som » medicine doktor » men ocksä hon som » primadonna » under all kritik. Frk. Ekström har tillegnat sig ett varietémanér, som väckt stor förtjusning och mycket hjelper till att förlänga » Stackars Jonathans » lifstråd. Rösten är tämligen obetydlig, men sången ej utan karaktär. Hon spelade sin köksa ganska bra, särdeles i andra akten. Hr Klingers sång var prässad och tvungen, hans spel bättre, tredje akten gick bäst. Rolen är ju också erbarmlig. Ensemblen var som alltid öfvad, bättre vid röst borde dock en operettkör vara. Uppsättningen kostade pengar, men tog sig tack varescenens litenhet sämre ut än en billigare på en större scen. För öfrigt är det ett storverk af hr Yarberg att ge operetter utan röster och utan diva — d. v. s. att lyckas ( Meu hau har ju ock (indirekt) biträde af Bianca &amp; Desroches, Arvid Odmann, Knut Wicksell (aie!
IfÄmt 0(b utrebningö*perfeblar för bewätingötnanffapetd bel)of, få att betta mattffap futinat förfeö nteb en bubbel omgång ntuitberingar, eller en lifmuttbering od ett erercidmunbering, belé od bewiljat förpöjba anflag för bepa mttnberingard unber^åll, pafwa wib inbelta roterabe infanteri* fantt affuttna faoalleti Snftndtioit ben 7 9looentber 1856 för bepa bireftioiter blifwit utfärbab. £å inbelta atnwettd wapenöfttingar funnat båbe till tibdlängb odt nppijöraube bejTaffenpet lämpligen orbnad ocp beftämmad, par Äongl. 3Jtaj:t befallt, att be wib flera inbelta regementet od) corpfer af ålber bntfliga trupp*Jötebjf'jn.9m. fantliitgar på roten, imber benämning af ftndowalld* ocp tillbelningd* motett nt. nt., få wibt be åfpfta trttppettd öfning i tjenften, [fola för •23ip. tilt 91. ©t. ^)3vet. 1859—1860. i:a ©arnt, 2:a Siffe. 3 18 ©julwftvbs* mnitffafrö bilbanbe. Äommcitbe» ringar ur arméen lutb jernmägbar» beten. ©Ijutjlotor för arméen. ©menffa offt cerareb an» fMcmbe i ntlänbfl frigbtjenft. tBerättetfe om t)ioab t 3iifet oct) b ef ö franttiöen uppföra: bocf att be i arnteenö £jenpgöringé Ur armeené regementet od) corpfer t)ar manffap ittiteioaratibe år btifioit beorbrabt att i mititär
Utskott att öfver - Den 9 Augusti öfverse Bankens styrelse och tillstånd, samt föreskrifter om Banco-Förvaltningen gifva; ett Lag - Utskott, att utarbeta de ifrån Riksens Ständers Plena remitterade Förslag till Civil-* Criminaloch Kyrkolagarnas förbättring; samt ett Allmänt Besvärsoch Oeconomiskt Utskott* att, med anledning af i Stånden väckta frågör, anmärka brister i de Allmänna hushållningsanstalterna , och förändringar derutinnan föreslå 1,6. §. Allmähnl frågor, söta uti RiksensStänders Plena väckas, må ej till ett omedel-_ kärligt afgörande der upptagas, utan skola öfy verlemnas till behörigt Utskott , som äge att dem utreda och deröfver sig yttra. Utskottens Förslag skola först i Ståndens Plena fräntställas till antagande eller förkastande, utari förändringar eller tillsatser. Göras dervid t Ståndens Plena sådana anmärkningar, sorn hindra antagandet, erhålle Utskottet del af dessa anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka. När et sålunda beredt Förslag till Stånden återkommer , dl äge de magt , att detsamma oförändrad t eller med förändringar antaga, eller ock alldeles förkasta. Frågor om förändringar af Stadgandert i Grund-Lagarna varda på följande sätt behandlade: tillstyrker CoUsäitutions - Utskottet hvad en Riksdagsman hös det samma i sådant afseende föfei »lagi t ? eller utfåver sig Utskottet med , .till' 44$ Dt.a r, Augusd!. till> 1-1 ev afstyrka tide å en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition , varde Utskottets Yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till Riksens Ständer, hvilka vid den samma må d; rom kunna öfverlägga; m n. icke vid den samma besluta.- Göras i RiksStåndens Plena icke några anmärkningar emot Constilutions-L-tskottets ytt tande., hvile det samma, såsom ,ett Riksens Ständers utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej , skall kunna beslutas , och galle då föreskriften i 75. §.
Den n April, 319 Upplästes Constitutions Utskottets den 3 dennes iflåtne Memorial, innehållande, att sedan, till följd af ankomne Remisser från Hedervärda Bonde-Ståndet af den 2 sistledne Februarii på Riksdagsmannens Johan Olsson Långbergs anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomäl för Flottorne och frän samteliga Riks Stånden af den 9 och 13 i samma månad, på Stats-Utskottets anmärkningar dels mot bemälde Embetsman, dels mot föredraganden af Krigs äienderna , med hänseende till det Allmänna Magtzir.s - Directionen lemnade Avertissement om utspisning sfmjukt bröd åt Garnizons och Arbets-Manskap-t i Carlskrona, och den i sammanhang härmed. Magazms-Directionen sedermera ålagde ‘•kyldighet att åtlyda Kongl. Majrts genom Dess General-Adjutanter för Arméen och Flottorna utfmlade Ordres om Trouppers proviantering under Fredstid, Constitutions Utskottet, efter inhämtande af alla nödige upplysningar, tagit under öfvervägande och pröfning denna Anm rkningsfrågay så har i anledning af de under öfverläggnmgen yttrade skiljaktiga meningar, om och hvad ansvar borde följa på det emot Herr Friherre Cederström anmärkta förhållande i ett Regeringsärende, åt hvilket lian både såsom General-Adjutant och StatsRåd lemnit åtgärd, votering med slutna Sedlar blifvit ä-kad och anstäild derom, huruvida Friherre Cederström i förevarande mål borde fran ansvar befrias eller ock genom serskild votering ‘.kulle afgöras, antingen Friherre Cedarström må elter 106 eller 107 §.
Med tillämpning häraf har Utskottet förmenat tillåtelsen för personer utom Ridderskapet och Adeln, att såsom åhörare öfvervara Ståndets öfverläggningar icke böra bestämmas eller sanclioneras, såsom en laglig rättighet, utan såsom ett begifvande från Ridderskapets och Adelns sida, och, i denna mening, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att offentlighet vid nämnde öfverläggningar må kunna ega rum, med de vilkor och iakttagelser, i afseende å verkställigheten, som nedanföre omförmälas. Utskottet torde böra förbigå vederläggningen af de anmärkningar, som af en värd Ledamot, Friherre Boije, Ludvig, blifvit emot offentlighetens medgifvande framställda; ty äfven i detta hänseende kunde Utskottet åberopa hvad sistlidne Riksdags Riddarhusutskott derom anfört. Men Utskottet har likväl velat yttra, att dessa anmärkningar synas röja sådane farhågor, i afseende å den så kallade opinionsmagtens inflytelse på Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, samt de främmande åhörarnes 7* 100 Den i5 Januari i. benägenhet och förmåga att göra denna magt gällande, att Utskottet, för att dertill finna någon giltig anledning, skulle nödgas förbise både Ridderskapets och Adelns från sekler tillbaka ådagalagda sjelfständighetskänsla och Svenska folkets lugna, fridälskande sinnelag — att icke nämna det ringa antal åhörare, om hvilkas inträde fråga blifvit väckt Man har vidare sagt att då Högloflige Ridderskapets och Adelns förhandlingar under innevarande Riksdag meddeltes i dagbladen 12 å 18 timmar efter hvarje sammankomst, så förefunnes i sjelfva verket ali den offentlighet, som allmänheten kunde fordra, och att lemna inträde åt några få personer på läktaren, vore endast att tillfredsställa ”den populära nyfikenheten.”
Efter hvad här blifvit yllradt, är det min pligt att förklara, att det ej är af brist på förtroende för BanOoFullmägtige, som jag ej kan rösta för Obligationer å vista, löpande med ränta; ulan derföre att desse kommo att göra alldeles samma tjenst som Bancosedlar, och skulle medföra precist samma följder, sorn om man utsläppte nya sedlar. Friherre Cederström må säga hvad lian vill, så äro Obligationer på uppsägning något helt annat, än Obligationer å vista, som i ögonblicket kunna löpa till Bancoluckan, och möjligen 72 Den i December e. in. der göra en för stark påkänning. Jag anser Herr Rosenblads proposition vara den mest ändamålsenliga, och instämmer derföre deruti. Jag vill äfven, i anledning af en talares yttrande, att betydliga medel skulle finnas i StalsContoret, upplysa, att icke en skilling finnes der, utom hvad som för dagen inflyter, utan alla medel äro insatta antingen i Ranken eller i RiksgäldsConloiret; hvarom en hvar, sorn vill göra sig besvär, kan utan svårighet öfvertyga sig. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Skulle Rikets Ständer bestämma upplåningssumman till 3 millioner, så blir naturligtvis denna summa icke på en gång upptagen, i osäkerheten på utlåningshehofvet. Jag tror, att Utskottet haft rätt deri, att upplåning må få äga rum i Götheborg och Malmö, så väl som i Stockholm. För upplåningsbehof komma naturligtvis listor att upprättas. En million torde snart nog tecknas. Directionen för Städernes Brandstodsförening har åliggandet, att placera sina medel i statspapper till 3 procent, så snart tillfälle dertill öppnas., Denna fond går till 3oo,ooo R:dr. BeklädnadsCassorna, hvilkas medel nu ligga ofruktbara i Ränterierne, och hvilka likaledes gå till omkring 3oo,ooo R:dr, torde äfven erbjudas. Flere andra Communiteter torde finnas i Landsorterne, som hafva medel fruktlöst liggande. Den 2 December e. m. 7 3 Sedan desse anleckningar skett, kommer BancoStyrelsen att derefter ställa ul]åni»gen.
Således må de likväl förefinnas, och alltså samma obestämdhet om man skall hafva stånd eller icke stånd. Jag är öfvertygad, att såväl Reformvännerne, som Bengt Gudmundsson anse, det de lemnat en rättvis andel åt de mera materiella intressena, ty alla, som uppgjort förslager, lära väl icke tillstå, att de utgått från principen att förneka rum åt de allmänna intressena. Således kan en sådan fras tillämpas på många sätt. På samma sätt förhåller sig med Reformvännerne; efter deras förslag återfinnas icke de särskilda ståndseller medborgare-classerne, som utgöra den nuvarande representationen, och således kan man lika väl antaga dessas förslag, som man kan antaga Hr Åkermans. Vidare: ”Valcollegier, valrätt och valsätt böra så inrättas och bestämmas, att alla medborgare, som äga, eller, efter hvad nu mera allmänt blifvit erkändt, böra äga rösträtt” etc. Ja! här är just den stora fråga, som jag icke tror ännu vara utredd. Hvilka äro de, som böra äga rösträtt? der har man genast en latitud för sitt omdöme, som man kan inpassa på hvilket sorn helst af alla kända förslager. De böra äga rösträtt, säger Hr Akerman, för att ”sättas i tillfälle att utöfva densamma sålunda, att de välberättigade i ett valcollegium eller valkrets icke i deras val bindas inom någon bestämd medborgareclass, det vare sig till benämning eller yrke; men att härvid dock tillses att icke blott förmögenheten, i den mån densamma för samhället i sin helhet är af vigt, utan äfven bildningen må kunna tillfredsställas i sina rättmätiga anspråk.” Gr. Anckarsvärd yttrade i ett föreg:de plenum, det han ansåge, att ehuru Adeln icke bade fått sig någon bestämd andel i representationen tillerkänd, kunde likväl Adeln, till följd af ägande bildning och andra capaciteter, icke undgå att blifva vald. Således efter hans förslag och alla andras, som icke utgå ifrån ståndsval, förutsätta författarena alltid, att de som äga capacitet och bildning de komma att blifva valde till representanter, följaktligen att bildningen blifver tillräckligen representerad, likaså förmögenheten. Men detta allt är ju ej annat än en individuel åsigt, som blifvit uttryckt?
Svårt var icke heller att inse, att Statens fordran eller husbondens penninge-intresse i denna fråga var enahanda, men att det stod i öppen strid med Bevärings-ynglingens. Men då å ena sidan en verklig anledn. till klagan från Bevärings-ynglingarnes sida skalle för en längre tid kunna försvåra genomförandet af den vigtiga och nödvändiga förändringen, hvilken, såsom allt nytt och ovandt, blott derföre borde antagas möta motsträfvighet; åden andra Ständernes anmärkmr vid de möjligen ökade marche-kostnaderne, samt fadrens eller husbondens klagan öfver förlorade arbetsdagar, i händelse anmärknin icke, säSom man hoppades, nöjagligt kunnat besvaras, endast kunde medföra obehag och skada för den, som inför stränga Ständer ansvarade för beslutet, så kunde en bra karl icke tveka att, dä de stridiga intressena icke kunde förenas, helldre blottställa sig för möjliga anmärkmr än alt tillspillogifva Bcvärings-ynglingarnes rättmätiga och dem tillförsäkrade fördelar. I öfverensstämmelse med dessa åsigter valdes Bevärinsmanskapet till Svea Arlilleri-reg-.le., förlagdi i Slockholm. Från Stockholms län ... 8. „ Upsala län 36. , Westerås län 10. „ Nyköpings län • 46. 10() Götha Artilleri-reg:te, förlagdt i Götheborg. Från Bohus län 100. jqq TFendes Arlil/cri-reg:tc, förlagdt i Christianstad. Från Christianstads län . 46. „ Malmöhus län 54. jqq Lif-gardet till häst, förlagdt i Stockholm. Från Stockholms län ... 6. Upsala län 27. „ Westerås län .. 8. Nyköpings län .. 34. Lif-reg:tets Dragon-korps. Från Upsala län , Westerås län , Stockholms län . 32 33. 330 Den 7 Maj e. m. Lif-regHs Husar-korps. Från örebro län 75. ^ Smalands Husar-korps. Från Jönköpings län .. 37. „ Kronobergs län .. 25. Kalmare län , 13. ^ Skånska Husar-reg:tet.
Den uppvuxna ungmön, som lefver i föräldrahemmet, är väl ej utsatt för sådana faror, men det är dock väninnan, som får lära känna hennes små hjärtehemligheter; och väninnan, lika ung som hon, har ej heller större erfarenhet, och så har kanske det unga hjärtat skänkt hela sin första kärleks varma rikedom åt en fullkomligt ovärdig, hvaremot en klok mor i tid hade kunnat aflägsna faran och leda det unga sinnet på andra tankar. Exemplet är visserligen ett viktigt moment i uppfostran; men nöjena tillsammans med föräldrarne är det äfven. Det är ej nog, att föräldrarne söka skaffa barnen goda kamrater och gifva dem nöjen, där ej far och mor själfva äro med, ty det är just under leken man, lättare än under arbetet, närmar sig barnet och får del af dess känslor och tankar, likasom månget under leken framkastadt ädelt ord verkar mera än timslånga moralkakor. Ynglingen berättar nog sedan ocksä lättare sina felsteg åt den, som han mer än en gång under leken brottats med, än åt den, som ifrigt arbetande, sitter oåtkomlig i sitt rum. Flickan talar gärna om sina små hjärtehemligheter, då mor och dotter, uppkrupna i soffan i skymningsstunden, sitta och småprata vid brasan; under det den mor, som genast tänder lampan för att fortsätta sitt arbete, ej har utsikt att få sin dotters förtroende. Det är så naturligt och vanligt att se far och mor leka med de små barnen; mamma dansar ring med dem, berättar sagor och leker » bjuda främmande », pappa är den präktigaste häst, och ingen ståtligare ryttare finnes än liten rustibus högt upp på pappas skuldror. Men sedan, då barnen börja gå i skolan, är det, som om föräldrarne tyckt sig hafva gjort nog i den vägen. Barnen få kamrater att leka med, och föräldrarna egna sin tid åt annat eller sköta egna nöjen. Och dock är det just nu mycket mera nödvändigt, att föräldrarne deltaga i barnens nö- jen, just nu, då det gäller att bilda karaktä- ren och gifva barnen en klar och ädel uppfattning af lifvet.
Jag är icke bland dem, som fika efter folkgunst och jag tror ej att någon annan mera eftersträfvar den än jag: men annat är att fika efter folkgunst, och annat att vara konseqvent i den liberalare åsigten, som R. o. Ad. en gång yttrat och fortfarande bör vidblifva. 324 Den 28 Maj e. m. Jag tror det retrograda förslag, som blifvit framslätldt, vara skadligt både för 15. o. Ad., fäderneslandet och framgången af de bemödanden, för hvilka Adeln alltid visat sig vilja gå i spetsen, och långt ifrån alt vilja medverka, har R, o. Ad. ansett vara sin pligt alt sjelf sätta sig emot ett förslag, som är af egenskap att medföra likets förderf — nemi. antagandet af den allmänna valprincipen. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jemte det jag instämmer med dem, som talat emot Hr Printzenskölds förslag, hemställer jag huruvida, denna diskussion leder till något ändamål och är lämplig. Jag skulle tro, och då R. o. Ad. vid 1840 års riksdag förklarat, alt personliga sjelfskrifvenhets-rältens bibehållande icke skulle ingå som vilkor för representationens ombildning, utan tvertom, detta Stånd denna personliga sjelfskrifvenhet sig afsagt, kunna och vilja icke heller de, som deltagit i detta beslut, nu fälla ett votum, motsatt till det som då afgafs, och jag tror icke heller, alt ibland härvarande ledamöter, de, hvilka icke deltagit i ©fvanberörde beslut, vid detta tillfälle skulle vilja medverka till delsammas motsats hvars första följd vore minskadt förtroende till det ord R. o. Ad. uttalar. Hr Printzensköld: Det må vara de Hrr förbehållet, som sådant önska, att åberopa föreg.-de beslut; äfven jag känner tillvaron af de beslut som 1840 fattades, lika väl som de, hvilka mot mig åberopa detsamma: men jag kan likväl icke deraf draga samma slutsatser som desse Hrr.
Då såg jag en flammande köksspis, och framför stod Långe-Jan i en rutig nattrock af ljus rask och i högklackade skor. Påtagligen hade den skälmen också färdighet i att fouragera, ty en fågel satt redan på spettet, och i en puttrande gryta kastade han huller om buller allt hvad han kunde rycka till sig från de halfsnyftande flickorna. Dessemellan tog han ur ett uppbrutet skåp det ena präktiga glaset efter det andra och stötte sönder det mot spiskanten samt kastade bitarna på golfvet. Jag gick fram och tog räkeln om lifvet, men var icke i stånd att flytta honom från stället. Hans oerhörda envishet gaf en jättes styrka åt hans spensliga kropp, och själf var jag ännu medtagen af allt vårt genomgångna lidande. När han vände ansiktet mot mig, voro ögonen dock glasartadt stela, och jag kände en dunst af vin. Nu släppte jag honom dubbelt förbluffad. Han var drucken. Den gullhåriga Katarina, som egentligen tycktes vida mer road än förskrämd, kom emellertid fram till mig och berättade med sin mjuka röst – hoj! gamle kapten Höök var ung på den tiden och en vacker sälle ... Hvar voro vi nu? Jo, hon berättade att han gått från rum till rum och genomletat allt och slagit sönder urnor och klockor. Slutligen hade han i källaren genomsökt alla hvalfven utom ett ... utom ett ... ett ... ett, till hvilket nyckeln förkommit, tillade hon brådskande. – Men du, stackare, kan väl också behöfva något, – sade hon till mig och sköt mig in i ett annat rum, som kunde kallas kungligt. Kring väggarna hängde väfda grönaktiga tapeter, på hvilka Diana jagade en hind. De präktigaste kläder lågo framsläpade öfver det hala och blanka golfvet, karmstolarna voro förgyllda, och bredvid en gryta midt på bordet stodo muggar, som icke voro fyllda med kväljande kvass, icke ens med öl utan med ett klart gult vin.