Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande läns-bokhållarnc, som allmänt åtnjöto kontant på stat 289 r:dr 8 sk., var allöningen bestämd, för dem i Stockholms, Östergöthlands, Malmöhus, Götheborgs och Bohus, Elfsborgs och Stora Kopparbergs län till 533 r:dr 16 sk., för dem i Gottlands, Blekinge, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens län till 400 r:dr, samt för den i öfriga länen till 466 r:dr 32 sk.; och skulle samtelige lönerne på stat upptagas till 300 r:dr och återstoden uppföras såsom tjenstgöringspenningar. Luns-notaricrnes aflöning ansågs kunna inskränkas till 200 r:dr i lön och 133 r:dr 16 sk. såsom tjenstgöringspenningar, helst desse tjenstemän lämpligen borde erhålla någon andel af expeditionslösen vid landskanslierne. Lund s-kontor i sier och lands-kanslisler, hvilka nu, med färre undantag, hade i kontant lön, de förre 174 r:dr 32 sk. och de sednare 108 r:dr, skulle undfå, såsom aflöning, lands-kontoristerne 300 r:dr, samt lands-kanslisterne, hvilka hade mera tillfälle till förtjenst genom enskilda uppdrag, 200 r:dr; och borde lönerna i stat upptagas till 200 r:dr, samt öfverskottet för lands-kontoristerne uppföras såsom tjenstgöringspenningar.
Dehe Committerade, af hwilka twä, utom Justitice-Ombudsmannen, skola »vara lagsarnc, wäljes af Riksens Ständer genom Sex af hwarje Ständ dertill utsedde Elcctorer, som, efter det en blifwit utlottad, röste samfält och icke Ständswis. Afgär emellan >36 Expeditioner till Riis-Stänbe». Riksdagarne någon bland de Committerade, wälje de öfrige till det lediga rummet en behörig man. 8 65. Riksens Ständer wälje wid hwarje Riksdag, genom slutne sedlar, hwart Ständ för sig, samfält och ej medelst Elcctorer, sine Banco-Fullmägtige, Tre af hwarje Ständ; börandes walet förrättas sa tidigt, att desse Fullmägtige mä kunna, medan Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befattning tillträda. Dem äliggcr att, jemnlikt wid hwarje Riksdag utfärdad Jnstruction, sörwalta Banquens medel och tillhörigheter, samt inför Riksens Ständer eller af dem förordnade Revisorer rcdowisa. Med Banco-Fullmägtiges röstberäkning förhälles som för Banco-lltfkottet stadgadt är. 8 66. Efter förenämnde grunder, sä i afseende pä målsätt som tid, mä wid alla Riksdagar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret af Riksens Ständer utses. Fullmägtige derstädes skola likaledes wara Tre af hwarje Riks-Ständ. De böra, wid yppad skiljaktighet, till Protokollet afgifwa sina röster, hwilka per capita beräknas. I de fall, dä rösterne äro lika, ägc Ordföranden afgörande röst. 8 67. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Ständen hwart för sig lämpligast sinna, wid hwarje Riksdag förordna om Revisorer, att emellan Riksdagarne öfwerse och granska Stats-Werkets, Banguens och Riksgälds-Contoirets tillständ, styrelse och förwaltning. Desse Revisorer, som skola Bilaga till Mein.
När Björkman kommit hem och upp på det lilla gafvelrum, hvari han inhysts, hade han satt sig vid det öppna fönstret. Han satt där länge, blickande ut i den vaknande morgonen. Sparfvarna mornade sig i sina bon under takskägget, och himlen i öster blef först gul och så röd. Det vaknade också till dag inom honom, – till en sådan obehagligt nykter dag, som alltid följer på en natt utan sömn, då stämningarna tumlat fritt. Blodet bultade i hans tinningar, och han var fylld af en het, mattande oro, af ett behof att vara annanstädes än där han var. Ja, ja, det var den gamla historien om igen, den kom alltid igen. Alltsammans upprepade sig ständigt. Han måste ha kvinnan, han kunde icke vara utan henne; den atmosfär af värme, som ingenstädes är att finna utom i en kvinnas hängifvenhet, var för honom det enda nödvändiga; och som åren gingo, blef behofvet starkare efter att få hölja den ikring sig och lägga sig till ro däri, som fågeln i sitt näste. Men han ville också vara en fri fågel. Han ville ha den hela lyckan eller också hellre ingen. Han ville älskas utan öfverläggning och utan baktankar, med en stolt och obekymrad kärlek, som icke frågar efter någonting som helst utom sig själf och den älskade, hvarken efter föräldrar eller syskon eller konvenans eller konsekvenser. Detta allt var mer instinkt hos honom än reflexion, och därför – så snart det kom till stycket mellan honom och de läkare-, prästoch ämbetsmannadöttrar, hvilkas fäder inbjödo honom, så snart de blifvande svägerskorna tillsmilade honom – så var historien ute och han sauverade sig. Och nu hon ... Det var snart full dag; solen skulle till att bryta fram. Han såg mekaniskt på sin klocka; om några timmar skulle han alltså stiga in till de andra, hennes broder skulle se på honom gäckande och spörjande, modern gå beskäftigt ikring, med en hållning af högtidlig och förekommande värdighet, hela familjen sitta i diskret förväntningsfullhet, det alltsammans måste ju komma att ske nu om några timmar; det visste han, när han tänkte på Sigrids sista blick, lycklig och tillitsfull.
Dagen förut hade man genom trumslag låtit kungöra den timma och den väg, som voro bestämda för fruntimmernas framtåg, jemte befallning, att ingen derunder skulle besöka dessa gator, alla invånare utrymma sina hus, i hvilka fönster och bodar skulle tillstängas, med hotelse för en hvar, som visade sig, att på stället blifva nedsablad. Konungen, hans harem och de som hörde till hofvet intogo sina boningar i det för dem bestämda slottet. Vakten uppreste utanföre dess murar sina tält; och detta boningssätt vidtogs äfven af de fleste öfrige, som ej omedelbart räknades till hofstaten, för att vara närmare till medelpunkten för hela deras lif och sträfvande, ehuru ordentliga rum för dem ej felades i staden. Följande dagen var utsatt till ett offentligt företräde inför Konungen, hvilken under hela resan knapt varit synlig. Redan tidigt samlade sig, uti den på tvenne sidor öppna salen, i sina mest lysande statsdrägter, alla, som måste eller ville värma sig af majestätets solglans. Efter lång väntan förkunnades hans inträde, och nu störtade hvar och en på knä, och alla blefvo liggande med sina ansigten mot jorden, ända till dess Schahen intagit thronen. Min ställning var sådan, att jag noga kunde betrakta honom. Hans kinder voro till hälften insjunkna, men hans ansigte, ehuru blekt, bar spår af manlig skönhet och vördnadsbjudande höghet. Pannan var sträng och ädel; ögonen, fastän slocknade och matta, tycktes vara en bostad för blixtar: en befallande näsa höjde sig öfver en angenämt och fint tecknad mun, och ett svart, tjockt, och, emot persiska bruket, djupt nedhängande skägg bidrog ej litet att förhöja det helas stolta fägring. Oaktadt den stämpel af herrskar-själ och bestämdt allvar, som naturen sjelf synbart påtryckt detta ansigte; skönjdes dock i hans anletsdrag en egen slapphet, hvars orsak jag redan kände, och en uttryckslös likgiltighet, som kanhända hade samma orsak eller och till en del hörde till majestätet och den högtidliga dagen. Först gafs företräde åt ett par sändebud från utländska förstar.
Ett motsatt förhållande skulle endast medföra möjeliga vådor och förluster för R:g:sContoiret. Deremot anser jag Låntagarne berättigade att på Depositions-räkningen insätta sitt silfver, intill dess Realisationen tager sin början. Utlåtande, i anledning af de inom Höglofl. Ridd. och Adelrij Vällofl. RorgareStdndet samt Hederv. BondeStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 384» med förslag till allmänna Grunder för RiksgäldsContoirets utlåning emot inteckning i Jord-egendom.
Med nödig försigtighet kan en sakägare svårligen fela att sätta sig i säkerhet mot påföljden af sin domares laglösa förfarande; och han må i delta fall ej mer, än i alla andra, begära attavara bättre lottad, än som med samhällsordningens vilkor kan stå tillsammans. För långt utsträckta jäfslagar i allmänhet har jag icke trott tjena till rättvisans befrämjande; och jäfvet mot domare såsom vederdeloman har förefallit mig såsom ett bland dem, hvilka snarast skulle kunna umbäras. En man, som är värd att vara domare, förledes svårligen någonsin atl. döma sin vedersakare uppsåtligen orätt. I en tid af något framskriden odling har det Städse varit ansedt såsom hederspligt att lefva fredligt med sin vederpart, att hvarken hysa eller låta påskina någon fiendskap till den, mot hvilken man lemnat sin sak i rättvisans händer. Endast hos den, som ännu icke höjt sig till känslan af hederspligt, är del förlåtligt, om han misstänker, att hans sak ej kan behandlas oväldigt af en domare, med hvilken han ligger i delo. På denna misstanka, så länge den ännu råder hos flertalet af rättsökande, måsle i lagen afseende hafvas; och om borttagande af det nu gällande jäfvet för vederdelomanskap har således flir närvarande icke synts mig kunna blifva fråga. Jag har blott velat anmärka, alt ett utvidgande af detta jäf antyder ett steg tillbaka, icke eli steg framåt, i civilisation. Med framläggande af dessa grunder, på hvilka jag slödde min tanka om behofvet af en lagförklaring, hvarigenom skulle förebyggas en, säkerligen från lagens olullständighet härledd, så beskaffad tillämpning, som den, hvars granskning O O B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för ar 1848. 41 granskning bär blifvit försökt, har jag uti underdånig skrifvelse den 24 Juli 1848 hos Kongl.
Mars f. m. 33 sedan vi håfve fullbordat 47 slussar i alla lägen, sedan vi framfört Canalen genom bottenlösa kärr och måssar, öfver betydliga högder; sedan detta allt lyckats oss, och erfarenheten redan visat, att vi hafva magt öfver föremålen; är det väl möjligt, att vi, med större tillgångar än då vi började, skulle stanna och afbryta, sedan -^delar af arbetet redan är färdigt, för att sjclfve bortkasta de redan köpte fördelarne, eller åtminstone fördröja dem. Ty om man besinnar Öresundska tullafgifterne, skall man finna klart som dagen, att Utlänningen skall företrädesvis söka farten genom Canalen, så snart den är fullbordad, om eljest den sanning står fast, att köpmannen söker sin fördel. Detta mål skola vi aflägsna ifrån oss, om vi i dag antaga tvänne Utskotts Utlåtande, som afslagit ett lån mot full säkerhet, och derigenom gjort det omöjligt alt underhålla arbetet i den gång, att det icke stannar, hvarefter man skulle få börja å nyo igen. Jag klandrar ej de Ledamöter af Utskotten, som gjort om Utskottens Berednings beslut; jag aktar dem, som påtaga sig ett besvär jag haft tillfälle försöka; men jag förstår icke, huru man kunnat komma lill ett sådant resultat, då det redan var tillkännagifvit, alt man saknade medel att uppehålla arbetet för 14 dagar, så vida man icke sattes i tillfälle dertill genom någon åtgärd å Ständernes sida. Det är verkligen amnarknings18 H. 3 34 Den 26 Mars f. m. värdt, att rykten så skickligt i det afgörande ögonblicket utspridas, hvilka omöjligen kunna i någon god mening vara utgifne. Man har sagt, att Canalen ej behöfde det begärda lånet; emedan den från annat håll hade tillgång till 5o,ooo R:dr. Jag har just med gårdagsposten, till och med från Götheborg, fått underrättelse om detta rykte. Ingen ting kan vara mera osannt.
Krigs-kollegii Fortifikations - afdelning underdåniga förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers anföranden vid granskning af denna Afdelnings räkenskaper för år 1859. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti afgifven berättelse, angående granskning af statsverkets med flere allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, hafva Rikets Ständers Revisorer, under titeln »Kongl. Krigs-kollegium», bland annat, enligt 7:de, 8:de och 9:de §§, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet dels å behofvet af kasernbyggnad för Svea artilleri-regemente, dels å det bristfälliga skick, hvaruti kokhu»et vid Eders Kongl. Maj:ts 2:dra lifgardesregemente befinnes, och dels derå att utrymmet i sistnämnde regementes kaserner är så otillräckligt, att af manskapet två och två begagna samma säng, oberäknadt att vid de tillfällen, då hela truppen är till tjenstgöring sammandragen, ett antal af, på somliga kompanier, ända till 17 man är i saknad af all sängplats. I anledning häraf och till följd af erhållen nådig remiss den 18 nästlidne Oktober, får Krigs-kollegium å Fortijxkations-afdelningen, enär berörde framställningar, efter Kollegii åsigt, ej kunnat föranledas af den Kollegium åliggande styrelse och förvaltning af medel och fonder, hvilka uti 1859 års räkenskaper blifvit redovisade och utgjort föremål för Kevisorernes granskning, samt således icke heller kunna anses innefatta erinringar mot af Kollegium vidtagna eller underlåtna åtgärder, endast i underdånighet anföra, att Kollegium, vid detta förhållande, ansett det ligga utom gränsen af sin befogenhet att öfver samma framställningar något underdånigt yttrande afgifva. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konungl Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. J. af KLEEN. S. C. NISSER.
SKe* glemente för 9ukögä(dö Dag, angående fattet, ordningen ocfj wilkoren för utbe* tätning af anflag o cl) lönebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. §<• 15. Sill fallande af ©tatSwerketö bef>of l)afroe (2Si åtagit 0(5 en allmän årlig Söewillntng af <£n billion 9?io dundra Sufen 9v:dr, att utgå för 1852 od) följande år intill flutet af det, då ni) £3ewilIningS*©taDga warder af Dviketö ©tänder antagen; Del) äro de till ©tatöwerket ingående Söewillningömedel af Ojj förflagöwtö upptagna till följande belopp, nemligen: Sl)arta2:©igillaue.medel 684,800: SöränwinSbränningS* medel 650,000: ©å att, när Alllmänna ^ewiilningenö bär ofwan upp* tagna belopp utföreö med ■ • 1,900,000: utgöra SöewillningSmedlcn en . ©limma af 3v:dr £3:ko 8,366,800: §.
Belåten med den sammandragning af ordalagen i edsformuläret, som LagUtsk. föreslagit, yrkar jag för min del icke någon ytterligare förkortning af detta formulär, på sätt Hr Carleson ansett vara tjenligt; ty det uttryck som nämnde värde ledamot finnér öfverflödigt, motsvarar, ehuru med mera korthet affattadt, en del af den gamla edens innehåll; och det torde kanhända icke vara lämpligt ali allt för mycket förkorta eden, för den händelse sådant möjligen kunde Den 12 April. 107 hos flen mindre bildade alstra den Iron, all den nya eden ej vore sä fullständigt bindande som den gamla. För öfrigt får jag i anledn. af ifrågasatt brist på personlig kännedom af nn omhandlade förhållanden tillkännagifva det jag ingalunda är främmande för det ämne, som är föremål för denna öfverläggning. Genom 2:ne års erfarenhet, under bivistande och handläggning af rätlegångsgöromål å landet, liar jag mångfaldiga gånger varit i tillfälle att finna, huru svårt det varit att bibehålla vittnets upmärksamhet fästad å den heliga förpligtelse, det afgifver, under det långvariga efterstafvandet af det nu brukliga länga edsformulär. Eden eftersäges af allmogen merändels fullkomligt tanklöst, under idkeligt tummande på rock, förkläde eller halsduk, och med ögonen antingen stirrande i taket eller kringirrande på ailä de föremål, som kunna erbjuda blicken någon förströelse. Dessa yttre tecken bebåda oftast ett förströdt sinne. Det är också icke sä lätt, isynnerhet när man är ovan dervid, att hålla tankarne samlade vid upräknandet af så många ord utan afbrott. Deremot, om eden vore kortare, så kunde man väl hoppas, att vittnet verkligen eftertänkte betydelsen af de vigligaord, det uttalade. Jag tror således fortfarande alt den föreslagna förändringen skulle hafva en välgörande inverkan på vittnesmålen.
Om nu, såsom ifrågasatt blifvit, denne sednare hufvudtitels anslag till fästningsbyggnaderna icke medgåfve någon ersättning till fångvården för ifrågavarande arbeten, synes detta lätteligen kunna afhjelpas derigenom, att anslagen till fästningsbyggnaderna höjdes och till fångvården minskades med enahanda belopp, — en åtgärd, hvarigenom väl icke någon besparing statsverket på det hela tillskyndades, men den fördel vunnes, att icke den ena hufvudtiteln betungades med utgifter för sådana föremål, som ligga inom en annans område; och det är af denna anledning som Revisorerne trott sig böra å förhållandet fästa uppmärksamhet. § 7. Utom Kongl. Fångvårds-styrelsens ofvanåberopade underdåniga berättelse, hafva Revisorerne låtit upprätta nedanstående sammandrag, som utvisar antalet af de personer, som under loppet af åren 1835, 1845, 1855, 1860 och 1861 uti Stockholms stads samt alla länsoch kronofängelser äfvensom polishäktena i Göteborg och Norrköping varit förvarade, tillika med uppgift å folkmängden vid slutet af dessa år, med undantag af år 1861, för hvilket, vid tiden för berörde underdåniga berättelses afgifvande, uppgift derå ännu ej erhållits. Rikets Vid granskning af redogörelsen för straffoch arbetsfängelset å Långholmen har förekommit, att vederbörande redogörare fått sig tillgodofördt ett belopp af 1,299 R:dr 94 öre, afskrifningsprocent å till bageriet under äret levereradt rågmjöl, enligt »afskrifningsreglementet». Då leverantören, enligt upprättadt kontrakt, är skyldig att i mån af behof leverera mjölet, och detta, enligt Revisorernes tanka, lämpligen kunde ske direkte till bageriet, så att någon magasinering med åtföljande rätt till afskrifningsprocent ej behöfde ifrågakomma, hvarigenom denna utgift kunde helt och hållet besparas, hafva Revisorerne ansett sig böra förhållandet omförmäla. § 9.
Huber* låter opärabéffrifmarett att i rätter tib förfall anmäla, eder nteblifmer lian, utan laga förfall, längre än tmå timmar utöfmer ben tib, font tid förrättningen utfatt är, mare förfallen till Sjugu Oiiföbaler SSanco böter, limilfa fiola tillfalla bé fattige inom Sareriitgé*biflrictet, ocb, bå betta utgöreö af flere forfnar, bein emedan lifa förbelaö; egande (£ommitteen# Sebamöter t fåbatt Ijäitbelfe att åtfliljaö. 2:o kronofogden flad äfmett mara tidfläbeö, mib enahanda bot för för fa Ilo* löfl uteblifmanbe, font ofmatt flabgab är. §. 58. i:o kronofogden, font tidbanbagår med nödiga ufflt)éniitgar, före, under tjenjlentannaaitfmar, frotocodet fantt ^»ärabéflrifmaren fiäitgberite öfmer Ijmab Sa* ming#*(£ommittéené befattning tillhörer, utan anfpråf få något arvode. 35emitlningö Sareriugd SareringdsSommitte md l)d(la tuta famntanträben inom flutna borrar, bocf fd, att ffattffi)löig lemnaé företräbe, bd han mill något färffilbt attbraga. Sares ringd Sill Sa.veringé Sett, forn pd en ort töfat näring eller rörelfe, men unber löpaitbe året flpttat ben till annor ort, ware pligtig att frdtt Sareringö Semittiting föreflå.
Då blef pojken förfärad, och ångrade att han skiljt sig vid sina hundar. Han sade: »icke tigger jag om mitt lif, efter som jag i alla fall en gång skall dö. Men ett bedes jag, att jag får läsa mitt Pater noster och spela en psalm på min pipa. Det är så skick och sed uti vårt land.» Jätten samtyckte till denna begäran; men sade att han inte ville vänta länge. Svennen föll nu på knä, läste andäktigt ett Pater noster, och begynte spela på sin pipa, att det ljöd öfver både berg och dalar. Men i samma stund miste trolldomen sin makt, och hundarne blefvo lösa igen. De kommo nu farande som en stormvind, och rusade in i berga-salen. Genast steg pojken upp, och ropade: »Håll! håll honom; Rif och Ly! sliten honom i mång sinom tusende flingor.» Då störtade hundarne öfver jätten, och refvo honom i oräkneliga stycken. Derefter tog pojken allt gods som låg i berget, spände jättens hästar för en förgyllande karm, och lagade sig att fara bort det fortaste han förmådde. Då nu konunga-döttrarne åter träffades, blef en stor glädje, såsom hvar man kan tänka, och alla tackade ungersvennen, att han frälst dem utur berga-trollens våld. Men svennen fattade en häftig kärlek till den yngsta prinsessan, och de lofvade hvarandra sin tro och ära. Konunga-döttrarne färdades så vägen fram, med lek och skämtan och allsköns glädje, och svennen tjente dem med tukt och hyllest, som det kunde höfvas förnäma jungfrur. Men under färden lekte prinsessorna med svennens hår, och bundo till en hugkomst hvar sitt fingerguld i hans långa lockar. En dag, medan de ännu voro på vägen, mötte dem tvänne vandringsmän, som färdades samma led. De begge främlingarne gingo i slitna kläder, deras fötter voro sårade, och man kunde väl se uppå männens skick, att de hade gjort en lång resa. Svennen lät nu hålla med sin karm, och sporde hvilka de voro och hvadan de kommo.
Emb.-Berättelse för år 1849. omförmälte port; att innan militärstyrkan ankommit, Polisbetjeningen gjort allt det motstånd, som varit densamma möjligt, till våldsamheternes hämmande, derunder åtskillige af nämnde Betjening blifvit sårade; att af Polisbetjeningen, hvars antal ej uppgått till två hundrade personer, emot en folkmassa af några tusende, icke kunde begäras kraftigare åtgärder, än som blifvit vidtagna; att Herr Polismästaren för sin enskilda del visste sig icke hafva i ringaste måtto eftersatt sin pligt eller försummat iakttaga, hvad honom ålegat, och cj heller skytt att genast efter uppträdets början infinna sig bland folkmassan, der han sökt utvickla så mycken verksamhet med de medel, hvilka varit för honom tillgängliga, som af honom billigt vis kunde äskas, samt att den anmärkta försummelsen att icke hastigare, än som skett, använda militäriskt biträde till våldsamheternes hämmande, på sätt Herr Öfverståthållaren redan antydt, icke borde tillräknas Polisstyrelsen, enär före Herr Öfverståthållarens ankomst militärtrupp af Polistjenstemän, enligt Herr Polismästarens tillsägelse, blifvit förgäfves reqvirerad. I det härefter af mig ytterligare afgifna memorial, som innehåller milt slutpåstående, har jag först, hvad frågan om Hofrättens behörighet beträffade, anfört, att anledningen till samma fråga funnes uti 32 §. af öfverståthållareinstruktionen, der Öfverståthållaren förklaras vara Kongl. Maj:t allena ansvarig för stadens gubernation och styrelse, men att hvad Kongl. Maj:t härigenom uteslutande Sig förbehållit, ej kunde bestå uti någon makt att ådöma ansvarighet, hvilket också hvarken genom ordalagen uttrycktes eller läte förena sig med begreppet om Konungamaktens verkningskrets, äfven i det skick, densamma vid omförmälte instruktions utfärdande befunnits. Det kunde således endast vara en makt att utkräfva ansvarighet, sorn JCongl. Maj:t Sig uteslutande förbehållit; och det var så, som jag trodde meningen af stadgandet böra förstås.
FlyttningstidJ om förändring af tjenstehjon» , , , , Fläskjumom anslag till en ny väg mellan Borås och Fiäsb jura n , 1 9 9 9 9 9 9 9 9999999999999 Folksamlingar, olofliga, förslag till Förordning deremot , , , . , , * 9 9999199999999999 Svar på återremiss ,,,,,, v 11 t t Kongl. Maj:ts Nådiga ivar, ,,, Folkskolorne; se Hufvud-Titel 10:de, sid. 11. Folkundervisningen> extra anslag dertill; se Anslsg för en gang, i) 99 on3 anslag till densammas befrem jande och åtskillige i Uranet väckte motioner ,,,,,, Svar pa återremiss ,,, Sammanjemknings-förslag celi Voterings-propositioner , , Svar på återremiss , , , , , 5 Omröstnings-resultat , , , , , rc T. V. ■ N: | '2ii!|irtes > rT re g ?C 5 2- s ° ET * c c~ >— p_ o> ft Riks-Ståndens Beslut N:o Sid. Ridd. o. Adeln. PresteSfåndet. V 40 b. A 40 å. V 41 a. a. V 41 a. a. V 41 a Bonde Ståndet. a. a. £ 40 V 40 a. a. 4- 40 å. i 40 § | 40 b. v 40 å. V 40 U y 4 41 V 41 a. a. i 41 b, V 41 b. i 40 b. V 40 40 b. b. TT 40 v 40 4-S 40 41 V 40 41 4 41 V 41 a. V 41 — f* TS N:o Folk-undervisningen, dess befremjande genom anslag af Bibeltrycks-medlen på Gottland ,,,,,, „ dito genom användande af Hel gon-skylden dertill ,,, Fora privilegiata; se Domstolar, Riddarhuset.