Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eom ock 4 Sländs gemensamma öswerensstämmelse i etk BewillningS-mäl x fordras, sä uptogS ock nti det allmänna RiksdagsBesinrek allenast de» af Riksens Högloft. Ständer i gemen antagna Rcalisakions plan. Hemliga Utskottet förmodade, att Realisationen redan är 1801 förrättas kunde; me» manga hinder mölle wid blott halfwa Förmögcnheis-afgiftens insamlande. Under den Z Oktober 1802 fann f. d. Konungen för godt föreställa Herrar Banco-Fullmägtige nödwä»digheten af Realisationens fullgörande med ^:dels devalvation ä Riksgäldsstedlarne; Derwid utlofwades äfwen etk biträde med en Realisationö-Fond af i,8oo,Ooo Rdr, och akt deremot halfwa FörmögenhctS^Afgiften efkergifwas kunde: Jelk underdänigt swar af den 1 November gäfwo Herrar BancoFullmägiige tillkänna, att De med den ägande redbare Fonden, jemte det lofwade biträdet, sago sig i Stand, med Z 3:^ Rdrs. rabatt ä Ivo Rd. i LrcdilSedlar, eller 50 procents upgäld, företaga Realisation, »; men Underläko dock icke derwid anföra, art l8oo H46 Den 22 November. iZoo ärS Banco-Uiffott uii Jnstructionen förordnar en annan Realisalions-plan. ^ Utan afseende a denna föreffrift behagade Konungen, i kraft af de irenne Refpective Sundens npdrag, lala Len 4 November 1802 urfarda Kungörelse om de» widkagne Nealisationcn, söm war trenne dagar ester Herrar Banco-Fu!!mägtigcs undcrdanigq ffriflvelfe, och hwgrmed all widare föreställning bcrogs.
Jag tror lika med Herr von Hartmansdorff, att det passar bäst få frågan om fyllnadsafgiften för Saltpetern afgjord på en gång med allmänna Bevillningen, och det blir då tillfälle för Utskottet att besvara allt, sedan voteringen om TullBetänkandet är förbi. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Min anmärkning anfördes visserligen icke såsom något klander emot Bevil 1- ningsUtskottet, och jag nämnde till och med sjelf att BevillningsUtskotlet nu handlat i öfverensstämmelse med sista Riksdagens: beslut, och icke kunnat göra annorlunda; men 56 II. 3 34 Den 4 Januari! f. m. det är just af de skäl, sorn till befrielse anfördes, jag nu blott anhåller, att denna förmån må än vidare fortfara. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Pag. 19 tillstyrker Utskottet, att ägare af Skeppsvarf och Fabriker skola hafva en viss minimi-afgift sig ålagd. Det synes likväl orimligt, att detta skall tillämpas såsom hittills skett, eller att, när många delägare varit i en Fabrik, alla dessa, som stundom utan sin fria vilja genom arf eller dylikt blifvit delägare, böra skatta som Fabrikörer. Jag minnes, att förhållandet bär en gång var sådant med delägarne uti en Buldansfabrik. Dessutom förekommer på samma ställe, att Bevillning af Ångfartyg bör utgöras med 6 procent af inkomsten. Jag vill minnas, att vid sista Riksdagen man vidtog alla möjliga åtgärder för att uppmuntra Ångfartygs inrättande, men jag fruktar, att 5 år icke varit tillräckliga att göra denna näring till den grad oberoende af omständigheterna, att den nu bör betungas med högre Bevillning än andra näringar. Således får jag hemställa, om icke någon nedsättning må ske härutinnan. Pag. 29 har Utskottet icke funnit skäl att göra afseende på Herr von Q vantens anmärkning angående Arrendatorer, utan påfört dem särskild beskattning. Det synes likväl besynnerligt, att samma jord skall draga större skatt, för det att ägaren utarrenderar den, än om han brukar den sjelf. Den 4 Januarii f. m. 35 Herr Ribbing, Arvid:
S. D, Tiirdiandlingarne lades Expeditions-Utskottets den 21 Febr. på bordet lagde Memorial, N:o 22, i anledning af Yäiloflige BorgareStåndets anmodan till Rikets Ständers samtlige Utskott, att inkomma med uppgift på de ärenden, hvilka på Utskottens handläggning ännu äro beroende. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco Utskottets den 21 sisllidne Febr. på bordet lagde Betänkande, N:o 98, i anledning af Herr Ro enblad s motion, med förslag till reglementariska föreskrifter, angående Sedelstockens framtida beräkning. S. D. Å nyo föredrogs och lades till handlingarne ConstitzitionsUtskottets den 28 sisllidne Februarii på bordet lagde Memorial, N:o 86, angående Herr M, J, Crtisenstolpes anledning lill anmärkning emot Konungens Rådgifvare i minisleriela och commandomål. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-lJtskottets den 23 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial; N:o 87, i anledning af återremisserne på Memorialet, N:o 82, angående urtima Riksdagar, ogillade Ridderskapet och Adeln Utskottets yttrande, rörande Borgareoch Bonde-Ståndens anmärkningar, samt godkände de af Utskottet föreslagne rvoterings-propositioner. Från Högvördige Preste-StÅndet. S, D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maitts Nådiga JiiJt. till R. St. Prat. 1834 oeA'1835. 9 Samt. v.dra Bandet i. 5 tte Häftet, Trot. Ut är• d. 2 Idart 1855. Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af deras underdåniga skrifvelse, af den 27 October sistl. år, angående ett nytt system för Rikets Silfverniyut; gifven dea 27 Febr, iS35. S. 1).
■ I följd häraf och då Öfver-lntendenls-Embetet, efter föregången granskning af de uppgjorda ritningsoch kostnads-förslagen, det sednare upptagande kostnaden för ladugärds-byggnaden till 17,411 R:dr och för mejeri-byggnaden till 7,635 R:dr 33 sk. 7 rst., eller tillsammans 25,046 R:dr 33 sk. 7 rst., hos E. K. M:t i underdånighet anmält, att emot dessa förslag icke förekommit annan anmärkning, än att, om ritningarne omarbetades, åt dessa byggnader kunde, utan ökad kostnad, gifvas i vissa fall mera ändamålsenlighet och prydlighet, hafva, med bifall till £. K. M:ts Nådiga framställning, Rikets Ständer, för uppförande vid Ultuna af ladugårdsoch mejeri-byggnader efter fullständiga ritningar, som kunna vinna E. K. Mås Nåd. fastställelse, till institutets disposition, emot redovisnings-skyldighet, å Riksgälds-kontoret anvisat en summa af Tjugofem Tusen Riksdaler, med förbehåll att hvad deraf tilläfventyrs icke kan komma att åtgå, varder till Riksgälds-kontoret återleverCradt. Hvilket, i anledning af högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 Juni 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 1834. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående den s. k. Kurhusaf giften.
Snart gingo vi om «Tre Kronor», saluterade och stoppade machin, för att invänta en krutafnämare, emedan det är förbjudet att medföra krut in i hamnen. Länge väntade vi förgäfves. Slutligen dånade svar från det längst bort belägna kastellet, och en båt stack ut. Då den lagt till sidan, uppklef derifrån en fullt uniformerad dansk sjöofficer, altererad så att han knappt kunde få fram andan. Saken var, att vårt Sverige, som tillhör postverket, var ett ståtligt skepp, med örlogs-befäl, flagg och salut. Det är svårt att veta hvad de Danske hade för funderingar, men synbarligen väntade man sig något utomordentligt. – Nu voro vi fria från den farliga varan, gingo in i hamnen, ankrade ett stycke från «Toldboden» och voro snart der, för att låta titta i våra kappsäckar, rita kråkfötter i våra pass och derför betala några styfver. «Det Danske Sprog» låter ej så löjligt i ett Svenskt öra, som det läser sig, ehuru det är alltför vekt i en manlig mun. På detsamma uppräknades för oss en mängd värdshus. Vi, vännen B., rättare –e, från Stockholm, och förf., valde Hôtel du Nord vid Kongens nye Torv, i midten af staden, kunde således på ditvägen beskåda en del af dess förnämsta del och derefter vara hemmastadde, d. ä. hafva tak öfver hufvudet, i «Kongens smukke Bye.» Köpenhamn är en bland de ordentligaste städer, till sitt yttre förstås, ehuru förf. ingen anledning har att tvifla, att det inre svarar deremot. Största delen af staden är regelbunden, med raka och hvarandra rätvinkligt afskärande gator. Husen äro jemnhöga och, ehuru ej af någon utmärkt arkitektur, i allmänhet vackra. En stor del hafva fönster af spegelglas, hvilket, jemte husens för öfrigt putsade yttre, ger en vacker anblick. Förf. är likväl osäker, om allt är spegelglas, ehuru det på tillfrågan försäkrades honom, eller om man ej har i kanterna inböjda och således något framstående rutor, dels af vackert hvitt, dels af i gredelint skiftande, vanligt fönsterglas.
Jag anhåller derföre, att StatsUtskottets Betänkande, i afseende på Pensions staten, efter Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningen , måtte blifva till omarbetning remitteradt, oell att de till förbättring i förtjenta och behöfvande p rsoners vilkor anslagna summor matte blifva beviljade. Friherre Stael von Hollstein: Jag skulle visserligen icke tveka att hastigt bifalla, om Sverige vore ett rikt Land; men då man hör en allmän klagan öfver penninge-nöd, och vet att Contributionerna på manga ställen genom utmätning måste uttagas, samt många Medborgare redan, Och än flera hädanefter, genom den oordning, hvaruti vårt penninge verk kommit, måste gripa till tiggarestafven, bör icke någon penning-utgift blifva ett hastverk, utan noga öfvervägas. Det är icke likväl den obetydliga besparingen af 4000 R dr, som jag ifrar för: Considerationer kunna äga rum Men i anledning af Riksdagsmannen Anders Joachims, sens Memorial, får jag conformera mig med honom i den delen som rener de personer, hvilka af Hennes Majrt EnkeDrottningens HandGassa njutit pensioner. Gifmildhet är visserligen en af de största samhälls.dygder; men dä bör ädelmodet utöfvas på egen bekostnad, och icke på andras. Då nu Hennes Maj:t EnkeDrottningen lemnat en betydlig qvarlåtenskap, så vöre väl icke olämpligt att så Den 8 Juni. stort Capital afsattes, att rentan deraf svarade emot pensionerna. Med Herr Silverstolpe förenar jag mig äfven deruti, att StatsUtskottet mätte föreslå ett Reglemente huru vidt en Konungs och Kongl. Persons rättighet att meddela pensioner, som sedan öfverflyttades på Staten, må sträcka sig; i annat fall skulle Ständernas beskattningsrätt lida ett stort intrång: en Konung skulle kunna tilldela pen sioner tili flera hundrade tusende Riksdalers belopp, hvilka, om de af Staten skola honoreras, kunde slutligen öfverstiga folkets förmåga. att utgöra dein. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Ytterligare stod vid Estlands och Lifflands gränser det då ännu mäktiga Polen med sin unge bragdlystne konung Uladislaus, som brann af begär att hämnas sin faders nederlag och rycka till sig sin ärfda svenska krona. Mot väster, söder och sydost måste således alla skvallrande läppar tillslutas, alla lyssnande öron tillstoppas. Mot nordpolen var riket tryggt och nästan lika tryggt mot den trötte ryske jätten i öster. Alltsedan Gustaf Adolfs tider hade bådas fiende Polen lyckats förena Ryssland och Sverige i en sällsynt vänskap. Det var först efter Kristinas tider, som hjältarne Carl X Gustaf och Carl XII genom Polens underminerande det största politiska misstag i Sveriges historia lyckades draga öfver sitt rike Rysslands kolossala, från sin naturliga dämmare frigjorda makt. Så skickligt hade svenska regeringen dolt sina planer och visat sig undfallande mot kung Kristians öfvergrepp, att ingen diplomat utanför svenska rådet trodde på krig med Danmark. Men hur lyckligt än hemligheten bevarades, låg där för mycket misstänkeligt i tidens luft för att icke någre bland diplomaterne skulle med spejande ögon och lyssnande öron hafva vädrat någonting, som dock kunde vara i görningen. En af de skarpsyntaste och en som därtill hade mesta anledning att hålla sig vaken, var danske ministern i Stockholm Peder Vibe ... Denne herre hade på aftonen samma dag, när kriget beslöts i rådet, mottagit en kurir med depescher från sin regering och bref från danske ministern i Warschau. Innehållet tycktes förtreta och oroa honom; hans otålighet gaf sig luft i enstaka utrop under läsningen, medan hans systerson och privatsekreterare, unge Rantzau, tid efter annan afbröt honom med frågor om en svårläslig rapport, som var under renskrifning. Vibe ägde hvad Oxenstjerna saknade, en pålitlig handsekreterare. Vil du tie? Corfitz Ulfeld utnämnd till rikshofmästare? Ja, hvarför är jag icke kungens svärson? Finnas ej flera bastarder att försörja dig, Rantzau? Och kungen utgifver sin »Nye Reces»! Hvartill tjenar att stifta lag för en så usel styrelse, som vår kungliga danska Afskeda rådet, tukta småadeln, frigör de lifegne, och svensken skall icke våga knyta näfven i byxfickan.
Ridderskapet och Adeln, Herr von Hartmansdorff, August, och Herr Friherre Raab, A. C., samt, i Hedervärda Bonde-Ståndet, Ola Jeppsson från Blekinge och Nils Strindlund från WesterNorrland m. fl. invändt, att derigenom skulle, å ena sidan, för den obemedlade, men ordentlige och hushållsagtige, uppkomma ännu större svårighet att erhålla lån, samt, å den andra, tillfälle beredas vinglare och bedragare att ansvars fritt tillnarra sig penningar. I öfrigt har Utskottet skolat tillkännagifva, att frågor blifvit dels uti några af de nu nämnde motionerna inblandade, dels uti andra till Utskottet remitterade anföranden väckta, om uppliäfvande af förbudet att taga högre ränta än 6 för hundradel, om skyldighet för gäldenär att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld, samt om nedsättning af gäldenärs underhåll under bysättningen; men dessa ämnen blifva i serskildta Betänkanden afkandlade, och det Utlåtande, Utskottet nu går att afgifva, kommer således endast alt röra framställningar ne, anBih, till R. St. 7 Sami, l^Afd, 30 Häjt. 2 10 Lag-Utskottets BetänkandeIVlo 113. gående upphafvande af bysättningstvång^ eller ändring uti de derom gällande stadganden, i afseende hvarpå Utskottet får vördsamt anföra:
Jag får emedlertid gifva tillkänna, att Strömrensnings» Comittéen redan undfått Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse, att denna Sommar anställa en undersökning af Calix Elf; och när denna för sig gått, skall, i händelse anslaget för strömrensningar kommer att fortfara, Comittéen utan tvifvel ej försumma något, för att befordra denna Elfs farbarhet. Då detta ändamål en gång vunnits, Den 7 April e, m. torde väg-anläggningen vara fcjr varu-transporterne i orten mindre nödig, eller åtminstone kun^ na tills vidare anstå. Jag får derföre nu hemställa, att Högloft, Ridderskapet och Adeln ville, för att vinna tiden, bifalla OeconomieUtskottets Betänkande; och vågar jag försäkra, att, om den ifrågaställde väganläggningen vid en skeende undersökning befinnes nyttig, densamma ej eller , i fall medel af Riksens Ständer i detta hänseende beviljas, skall i en framtid af Comit, téen förglömmas. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, ha* de inlemnat följande, som upplästes; (Se Bilagan N:o 5.) Herr Montgommerie: För de upplysnin gar, en värd Ledamot, Herr Grefve Mörner behagat lemna i afseende på StrömrensningsComittéens afsigt, att låta undersöka Calix Elf, är jag Herr Grefven särdeles förbunden. Men som Calix Elf ej har något sammanhang med Torneå Elf, i hvars grannskap den af mig föreslagne väg-anläggningen skulle verkställas, så lärer denna ej kunna af rensningen i Calix Elf ersättas. Hvad åter beträffar kostnaden för ifrågavarande väg-anläggning, hvilken i början , jag medger det, var för mycket tilltagen, är jag öfvertygad, att OeconomieUtskottet kunde derom förskaffa sig tillförlitelige underrättelser, om Utskottet hos StrömrensningsComittéen i sådant ändamål sig anmälde. i tg6 Den'7'/ April e. iii* Hans Excellence Herr Grefve
Sålunda bar Kollegium , vid behandling af frågor om utbetalning af beviljade förlagslån utur Manufaktur-Diskontfonden , sökt tillse, att säkerheten för dessa låns återbetalning blifvit, så vidt efter antagliga grunder kunnat beräknas, betryggande mot förlust, utan att Kollegium ansett sig höra derutöfver fordra ytterligare garantier, eller fästa någon uteslutande vigt vid det ena eller andra slaget af hypotheker, och Kollegium har hittills ägt den tillfredsställelsen, att Kollegii åtgärder i berörde afseende icke föranledt till någon anmärkning. Jemte anmälan, att, sedan Direktören N. E. Hofman Bang, Sr 1842, frånträdt den af honom här i Riket innehafda befattning, att tillhandagå med råd och upplysningar rörande fårskötsel och ullkultur, samma befattning blifvit, genom kontrakt af den 3i Maj sistlidet år, uppdragen åt Agronomen Louische Hofman Bang, emot enahanda, utaf gamla Ull-Diskontfonden utgående löneförmåner, som varit hans företrädare tillagda, hafva Revisorerne yttrat den åsigt, att, till beredandet af en nödig ansedd inskränkning uti de å nämnde Ull-Diskontfond anvisade utgifter, ifrågavarande särskilda befattning med schäferihandleringen I Riket kunde, såsom numera mindre behöflig, vid utgången af det na gällande kontraktet, utan olägenhet indragas.
Majit, under antagande att de arbeten, som å denna bandel återstå, skola, om icke oförutsedda binder inträffa, under år 1867 kunna till hela sin omfattning fullbordas, äskat, att det för samma arbeten erforderliga anslag måtte anvisas atljy jemnadt tal under nämnda är utgå med 2,900,000 Ridr. Uti en särskild, Rikets Ständer meddelad promemoria, har cbefen för Statens jernvägsbyggnader, •— jemte tillkännagivande alt af de lör nordvestra stambanans fortsättande från statslånelönden anslagna vinstmedel, förslagsvis beräknade till 400,000 Ridr, blifvit under åren 1864 och 1865 h flade omkring 370,000 Ridr, hvaremot af återstående 3(1,000 Ridr endast omkring 4,000 å 5,00(1 Ridr funnos tillgängliga, under det att resten vorå bestående af osäkra fordringar, sorn åtminstone icke för innevarande års arbeten kunde påräknas, — anmält att, derest tillgängarne redan under innevarande år kunde medgifva utbetalning af ett anslag å 1,200,000 å 1,500,000 Ridr för arbetenas fortsättning mellan Arvika och liksgränsen, i afräkning på det för denna handels fullbordande i E. K Majlis nådiga Proposition äskade anslag af 2,900,000 Ridr, väsendlliga fördelar skulle vinnas, enär tillfälle derigenom gåfves att pä ändamålsenligare sätt ordna de återstående arbetena, hvilka då skulle under detta och nästa år kunna jemnare fortgå än som läte sig göra, ifall de bufvudsakligaste arbetena måste uppskjutas till år 1867.
kan jag icke biträda ett sådant, från hvad som i öfriga embetsverk är stadgadt eller föreslaget, afvikande förslag, hvarigenom äfven den olägenhet uppstode, att det blefve omöjligt att i stat på förhand bestämma ett visst antal löner af hvardera lönegraden. ® “Beträffande Kansli-personalen bar Kammar-rätten tillstyrkt, att, då sekreterarens tjenstebestyr med uppsättning af underdåniga utlåtanden plägade i frågor, som på - 24 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd.Prop. N:o \, om Statsverket 1856. kalla närmare eller vidlyftigare utredning, besörjas af ledamöterne, och större delen af det, sekreteraren för öfrigt ålagda, uppsättnings-arbete, såsom beträffande fullmakter, vittnesbörd m. m., kunde lämpligen anförtros den till hans biträde anställde kanslist, sekreteraren måtte göras delaktig i handläggningen af sådana inom kansliet förefallande göromål, som nu uteslutande tillhöra proto-notarierne; äfvensom alt någre af kanslisterne borde i enahanda göromål deltaga, men deremot ingen tjensteman anställas ensamt för renskrifning, utan proto-notarier och kanslister derför blott emot ersättning ansvara; genom hvilka anordningar och derest Kammar-rätten tillika erhölle tillstånd att på lämpligaste sätt fördela kansli-göromålen emellan sekreteraren och öfrige tjensteinännen i kansliet, en Proto-notaries och två kanslisters befattningar skulle enligt Kammarrättens mening blifva umbärliga och kunna, i mån af inträffande ledighet, indragas.
Såsom i det föregående är omtaladt, bör förvaltningen af Kronans Spannemåls-inkomst besörjas af Stats-Contoiret, dit elen förut hört, hvaraf alltså följer, att ÖfverStyrelsen af de för sådant ändamål inrättade Krono-Magaziner bör återflyttas till StatsContoiret 5 likväl skulle den egentliga och närmare tillsynen öfver Spannemålens förvaring bibehållas tili Läne-Styrelserna, som hittills dermed haft befattnig. Af anledning, att civiloch miiitaire-Afräknings - Contoiret , sorn hittills stått under KammarCollegium , egentligen bör controllera alla utbetalningar och hålla motbok med Stats-Contoiret, hafva Committerade, sidan 124 j föreslagit, att detta Contoir borde stal - i89 las under Kammar-Rätten ; men då nämnde Contoirs göromål med Stats-Contoirets ega sä nära sammanhang , att de svårligen kunna åtskiljas , och säkerheten för Stats-medlens lätta förvaltning egentligen ligger uti Stats.Revisorejrnes och Kammar-Rättens granskning • så har Utskottet antagit, att AfräkningsContoiret, der äfven de anordningar, som Stats-Contoiret på Landt-Känterierne meddelar , borde antecknas , lämpligast kunde höra under Stats-Contoiret, som i öfrigt bör ansvara för den allmänna redovisningen af Kronans uppbörd, för infordrandet af underordnade redogörares räkenskaper , och för deras sammanförande i Rikshufvudboken. samt till slut får samtligas tillhandahållande åt Riksens Ständers Revisorer och Kammar-Rätten , till granskning.
Men fast hon kacklal slorl förut, Så log det nu ett snöpligt slut, När saken skulle föras ut, Som det plär gå, gunås. Hvad hos de andra henne slött, Hon hos de egna fann så sött, Så barnsligt, skälmskt och läckt. Och kom en ung herr Gås och klef, Fru mamma så trakterad blef Och skröt inför sin släkt, För resten uti smått som slorl Hon gjorde som — fru Anka gjorl. När Och Det En fruarna ta ' mumien full häckla på hvarandras kull, tycks mig nästan, att de brås smula på fru Gås. Snor re. Fröken eller j u n g f r u? Detta är en fråga, som säkerligen kommer att behandlas helt olika inom de frälse och ofrälse stånden. De senare draga ganska naturligt genast den slutsatsen, att syftet med en titelförändring i första rummet afser att skilja de olika stånden, ett tämligen malplaceiadt äpropos i våra dagars jämlikhetssträfvanden. Namnet angifver j u i de flesta fall, huruvida adelsskap finnes eller ej, är detta ej tillräckligt? Det gemensamma ni, som ändtligen kommit i bruk, afser väl jus.t ett närmande, och i så fall — hvarför ej det gemensamma » fru » och » fröken »? Jungfru är obestridligen ett mycket vackert svenskt ord, men genom folkvisor och legender kommer det att fortlefva, utan att behöfva på nytt upptagas i dagligt bruk. Junker var fordom äfven en vacker svensk titel på unga adliga män, ehuru ingen af våra nutidsädlingar fallit på den tanken att kalla sig sä. Därför kunna vi nog vara ganska lugna för vår vackra jungfrutitel. Ordet har för öfrigt en annan och egentligare betydelse. Det kan ej bortdisputeras, att frågan om denna titelförändring i det nittonde århundradet smakar betydligt gammalmodig! Esd. Det är ett ofta iakttaget faktum, att människorna envisas att tvista om s m å saker: de samla J " H " V © 1 © IT SL T © ~ —.
Staten blifva inblandad i dagliga circnlationea af privatas penningar på ett sätt, sorn föranleder oreda och missnöjen, samt alldeles afvek från de bestämde Beräkningsgrunder, sota i Statens financiella angelägenheter alltid börs följas, Vid dylika förhållanden och då de fördelar som Utskotten åsyftat, nemligen att återbetalningen ställes på längre tid och att räntan blifver den minsta möjliga, den förra icke vinnes, och den sednare icke utan uppoffring af grunderne för Bankens förvaltning kan vinnas, torde en annan utväg för bristens fyllande böra vidtagas. Skälen hvarföre Utskotten afstyrkt begagnandet af RiksgäldsContoirets obligationer på längre betalningstid, äro inga andra än att iånen skulle behöfvas lill ett mindre betydligt Den 19 Julii f. m. 333 belopp, och att obligationer sf denna art kunde vackla i sitt värde och förlora förtroendet i det allmänna. Desse inkast cogare granska^ de, torde likväl förfalla, ju mindre belopp obligationerne utgöra, ju säkrare bör man vara att de bibehålla sitt värde, "hvilket åter beror derpå att räntan ordentligt betalas. I fall denna utsattes till 5 procent om året så utgör den väl högre belopp än Utskotten föreslagit, men vinnes fördelen att Capitalet, såsom säkert och lönande förräntadt, icke på längre tider efterfrågas, och erfarenheten hsr bestyrkt att dylika räntebärande obligationer af RiksgäldsContoiret utfärdade alltid bibehållet sitt värde. Det är endast RiksgäldsCoatoirets utan ränta löpande obligationer, till exempel de för FilialDisconternes Assignationer utgifna, hvilka både i och för ränteförlusten nödvändigt skulle förlora något i sitt Capitalvärde.