Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N.o ///. sökt afkortning af bevillningsafgiften, 30 R:dr B:co, för den af honom för år 1844 anmälde bran vinspanna om 42 kannors rynd, enär denna redskap, jemte bränneribyggnaden, genom vådeld den 20 Januari sistl. år, så förstörts* att någon bränvinsbränning icke vidare kunde af honom under året utöfvas; varande denna ansökning af Landshöfdinge-Embetet i Länet i underdånighet förordad. Rikets Ständer hafva dessa ansökningar i öfvervägande tagit; och som de deruti uppgifne omständigheter angående bränneriverkens och redskapens förstöring genom vådeld, äfvensom rörande de tider, hvarunder, i följd deraf, bränvinsbränning icke kunnat af sökauderne utöfvas, blifvit af vederbörande Läns-Styrelser behörigen vitsordade, samt, vid sådant förhållande, billigheten synes fordra, att någon afkortning eller restitution af den •debiterade och erlagde bränvinsbrännings-beviilningen varder sökanderne förunnad, hafva Rikets Ständer, som anse denna restitution eller afkortning af erlagd eller endast debiterad bränvinsbrännings-bevillning böra, i öfverensstämmelse med den af E. K. M. i Nåder yttrade åsigt, bestämmas i förhållande till den längre eller kortare tid, hvarunder hinder för bran vinsbränningens utöfvande fortfarit, för sin del, beviljat förrbemälde sökande restitution eller afkortning af ifrågavarande bevillningsafgifler tili följande belopp, nemligen: Grosshandlanden Philipson , Rrdr 99: 30. 11. Doctor Stenhammar f. d. Riksgags-Fullmägtigén J. P. Andersson . 7: 32. 5. Bruksidkaren Lisell — —. Bonden Håkan Pehrsson —- Öfversten Rosencrantz * Åboen Abraham Rasmusson Bonden Gisel Nilsson äfvensom att Lars Hansson i Harlösa må njuta befrielse från erläggande af bränvins-bevillnrngs-afgift för år 1844 med 20: 19.
Jag har allt sedan 180g års RegeringsForm antogs, trott det vara vida farligare att Riksens Ständer kunna inkränkta på Konungamakten, än att ett omvändt förhållande vore att befara; emedan Grundlagen alltid åt Ständerne geren motvigt och en starkt återhållande kraft, som af opinionen finner understöd, då fordringarne äro billiga och rättvisa; men sträcka Riksens Ständer sine åtgärder lill dessa små detailler, som tillhöra Embelsmännens befattningar, då förvandla sig Riksens Ständer till en Corporation, som, genom att fästa sig vid obetydligare delai Iinlressen, afvänder och söndrar uppmärksamheten ifrån de vigtigare, blir förhatlig, och bereder slutligen frihetens fall under anarchiens välde. Redan 1809 yttrade jag, att anarchie och despotism stå hvarannan nära, och att friheten finnes blott midt emellan båda. Hr Hjerta:^ Jag vill visst ej söka intränga i den af Herr Grefve Mörner prisade consequence i tänkesätt år 1809 och nu. Grefvens tänkesätt bevittnas bäst af Ridderskapets och Adelns Protocoller; men rigtigheten af dess nu yttrade åsigter vågar jag bestrida. Lagstiftaren år 1809 kunde ej inse, att Sverge år 1829, efter 15-årig Den 19 December e. m. *71 fred, skulle behöfva låna upp 4 Mill. R:dr till sitt försvar. Men han synes tillräckligt insett, att ej Rikets Ständer bordt hindras af Konungen, att anordna om Statsmedlen. Och då de icke kunde detta, voro alltid de Öfverskott, som finnas, till Rikets Ständers disposition. Det måtte vara af vigt, om de äro disponible i| år förr eller sednare. Då StatsUtskottet har under sina ögon både Statsoch Riksgälds-Contoiren, kan detta Utskott bäst inse det ogrundade i Herr Grefve Mörners beskrifning om svårigheterne för verkställigheten, och kostnaderne. RiksgäldsContoirets Aflöning kostar ej 1111 mera än 3o,ooo R:dr.
Eder förberörde anhållan i öfvervägande, och funnit den Justitias-Ömbudsmannen, i 17 §. af dess lnstruction , tillagda rätt, att, på sätt för Justitis-Cantzleren vöre stadgadt, jemväl erhålla Fått g för tekn in gar, vara till - 37° Kominens Nådiga Tal. rackiIg. för att, utan serskild befallning derom, undfå alla så beskaffade Förteckningar, i afseende på publike häkten, och således äfven Spinnhusen; men, då hvad J derförutan begärt, utan att medföra någon väsentelig nytta, i betydelig mon ökar hvarje Embets-Verks förut nog trägna göromål,v finner Jag ej behöfligt, att annorlunda lemna bifall till Eder begäran, än att, derest Justitia Ombudsmannen sådant äskar, han må erhålla del af alla öfrige ofvanberörde till Justitias-Cantzlers - Embetet inkommande Förtekningar och Berättelser, sedan desamma för JustittseCantzleren icke vidare erfordras. Slutligen håfven J, Gode Herrar och Svenske
Den andra frågan är, huruvida Rikets Ständer i anledning af sedermera inträffade omständigheter vilja mildra deras förra beslut, och tillåta, att penningarne få utgifvas emot Direclionens, i stället för Bolagets, förbindelse. Jag kan ej se något hinder derföre, och tror, att vi hafva fria bänder, att nu besluta huru vi finna för godt. Om således Directionen utfästersig, alt anskaffa Bolagets förbindelse, ville jag för min del tillstyrka, att förskottet utlemnades. 3:dje frågan handlar om den i saken framställde Voteringsproposition, och huruvida den är riklig. Jag skulle tycka, att den afHansExcellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagne Japroposition lemnar något tvifvel öfrigt. RiksgäldsContoret har trodt sig behöfva återställa handlingarne. Örn nu Ja vinner, så är RiksgäldsContoret återfördt på samma punkt, som då det log sitt förra beslut, och jag hemställer derföre, att denna proposition antages med den jemkning, att om Ja vinner, skall RiksgäldsContoret utlemna förskottet mot Directionens förbindelse, att äfven ansvara för anskaffandet af Bolagets skuldsedel. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Den 4 Maji f. ru. discussion, som föregick sista beslutet angående ifrågavarande förskott, uppstod äfven fråga om vilkoren för återbetalningen, och att dessa borde blifva föremål för serskild öfverläggning; men många påstodo då, att dessa vilkor redan voro discuterade, hvilket äfven Herr RiddarhusSecreteraren i sitt vänskapsfulla yttrande för Canalen uppgaf vara förhållandet. Närvarande öfverläggning torde dock bäst bevisa, att saken i sjelfva verket icke förhöll sig så, och att beskaffenheten af vilkoren icke hade blifvit föremål för serskild utredning; ty annars hade vi icke nu beliöft öfverlägga om hvilken förbindelse skulle vara gällande, Directionens eller Bolagets. Emedlertid är ett beslut fattadt, och frågan arnu, att tillse, om detta i bokstafven är så tydligt, att det icke beliöfver någon förklaring. Ordet genast måste nödvändigt referera sig till någon viss tidpunkt, då detsamma skall sättas i verkställighet.
Att läran om den s. k. personlighetsprincipen, sådan den hittills blifvit framställd icke gifver en t ill fridsställande lösning af representalions-frågan äfvensom att ämnets egen vetenskapliga litteratur erbjuder helt stridiga åsigter i ämnet, det har jag förr yttrat på detta rum. Så mycket angelägnare hade det derföre varit att Utsk. yttrat sin åsigt. Jag öfverleranar emedlertid dessa mina anmärkn:r vid Utsk:s betänk, och förslag till H. R. o. Ad:s bepröfvande och inser att Utsk. haft svårigheter alt öfvervinna; ty möjligheten af ett resultat, af ett Utsk:s beslut, förutsätter medgifvanden och måhända uppoffring af serskild öfvertygelse i vissa delar. R. St. böra dock icke underlåta att göra hvad de förmå på det att frågan måtte komma åtminstone ett steg närmare sin lösning. Alla orepresenlerade medborgare, hvilka nu ega ett ostridigt rättsanspråk att deltaga i riksdags-ärendenas behandling, böra få tillfälle dertill. Öfver formen af denna åtgärd, som blott är öfvergaende och förberedande, bör ej mycket tvistas; ty hufvudsaken är att rödja en orättvisa ur vägen, ali inhämta uplysningar af män, hvilka från den lagliga talare-bänken ännu icke haft ordet, samt alt fördela eli ansvar inför efterverldens oväldiga domstol. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Jag anmälde mig egentligen för att instämma uti Hr //'eidenhjelrns yttrande i afseende på embetsoch tjenstemännens inrymmande uti representationen; men då jag nu har ordet beder jag få tillägga något. Då jag anser att man i allmänhet bör utsträcka representationsrätten, d. v. s. valrätt och valbarhet, med vissa qvalifikationer i öfrigt, lill alla som erlägga en viss bestämd skatt till Staten, tror jag, lika med Hr Weidenhjelm, det vara serdeles obilligt, ja politiskt oklokt att utesluta embetsoch tjenstemännen, civile och militäre. De äro visserligen att anse såsom Statens tjenare, och på så sätt uti ett visst beroende tillstånd.
Utskottet bär yttrat: ”att Rikets högsta Embetsman måste vara så lön”te, alt de, utan afseende på egen förmögenhet, kunna använda tid och nit till Stadens bästa.” Jag delar samma öfvertygelse. Men om man tillika antager den princip, att högsta Embetsmännen böra föregå andra medborgare med lysande efterdömen, äfven i sparsamhet och hushållning, helst man vet och känner, huru gerna de lägre folkklasserne söka imitera de högre och förnämare i allt hvad dessa på luxens sida företaga, och således genom ett lysande lefnadssätt vilja liksom tilltruga sig en värdighet, som icke bör och icke eller kan i sjelfva verket äga rum, aldraminst i ett fattigt land; så måste man taga för afgjordt, att de hittills varande löuer äro ganska tillräckliga, och att all förhöjning blott skulle bidraga till ett ännu yppigare lefnadssätt. Om man lefver på gammalt ärligt svenskt sätt, och ej i det kalla Norden låter borden dagligen prunka med söderns förvekligande drycker och frukter, samt i allt annat iakttager enfald och okonstlade bruk, så kan hvilken Embetsman som helst rikligen bärga sig med 4182 R:dr 24 sk. Banco, hvilket nu åt StatsRåden är anslagit, och som i så många år varit tillräckligt. Jag anhåller alltså vördsamt om proposition till afslag å första punkten af Utskottets Utlåtande; och om denna proposition besvaras med Nej, votering. Den 23 Sep Le ruber f. in. 87 Friherre duck ar swärd, Carl Henrik: Då jag bör förutsätta, alt allt hvad i detta ämne kan yttras, redan af hvarje Ledamot blifvit öfvertänkt, skall jag inskränka mig till några få anmärkningar. Jag täger mig friheten fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, huruvida det i närvarande ögonblick vore lämpligt, att bifalla en sådan löneförhöjning, som den för Ministeren föreslagne. Jag föreställer mig, att den organisation, som nu sammansätter StatsRådet, ej kan länge blifva beståndande.
Regeringarna började att upphjelpa sina financer genom statslån, capitalisterna speculerade i fonderna, vexel - Den 3 Februari f. m. och statspappershandeln tilltog på börserna i Hamburg, Frankfurt, Beilin, Leipzig och Wien, capitalerna funnos samlade i staderna och räntan var ofta nere till 2 proc.; men landtmannens belägenhet var för mycket nedtryckt, att han skulle kunnat finna credit hos fondspeculanterna. Man finnér lätt det problem, som statsmannen der borde lösa, var helt annat än det, som nu sysselsätter oss. I Tyskland funnos stora capitaler att tillgå till låg ränta, och det gällde att, medlande emellan samhällets interessen, leda dessa till jordbrukets upphjelpande och återställa jemnvigten. Det var lätt att linna afsättning åt pantbrefven, då de erhöllo den begärliga statspappersformen och garanterade en tillfredsställande ränta. Hos oss är räntan hög och ingen anledn. att tro på obligationernas courserande gångbarhet; capitalerna brista, handeln saknar medel att förlägga, emedan lånanstalterna alltid bemödat sig att föra capitalerna till fastigheterna, och här bemödar man sig att i motsatt riktning inleda dem uti fondspelet. I Tyskland verkade ännu den moraliska kraft, som sträfvar efter skuldbefrielse och att återvinna ett oberoende välstånd och som ensam utgör garanti för amortering, och det var en handling af rättvisa, att staten trädde emellan, lät upplåna de hopade capitalerna, som öfriga näringar och handeln ej kunde absorbera, och dermed understödde landtmannens bemödanden; i Sverige slumrar denna kraft, qväfd genom ett felaktigt lånesystem, tillgångarna genom handel och speculationer äro inga, och financeplanen går derpå ut att genom allm. upplåning gifva en ny stöt åt andra näringar och handel, hvarpå dock jordbrukets flor äfven hvilar. Att den hjelp, man i låneväg söker att bereda, endast är artificiel, har, i min tanka, StatsUtsk. tillfredsställande utredt. Huru Riksg.cont:s, Armeens Pensionscassas, Bankens, Bruksägares hypotheksförenings m. fl. upplåningar inom
Jag ber att få erinra derom, att, liksom man å ena sidan kan påstå att vårt sjelfbestånd kräfver att vi deltaga i den oller den koalitionen, kan man å andra sidan tolka Frihms förslag så, som vill man hafva freden till hvad pris som helst; ty vårt sjelfbestånd kunde vi väl betinga oss, äfven vid hvarjehanda ganska kinkiga förvecklingar, medelst uppoffringar, som för Sverige vore allt för oangenäma, utan att man på visst sätt kunde säga att rikets värdighet blifvit kränkt. Det är endast denna fruktan för misstydning af Frih. Tersmedens förslag, sorn afhållit mig ifrån att instämma med honom. Jag mäste, af de uppgifna skäl, gifva företrädet åt det förslag Ur Cederschjöld framställt; och, emedan han tagit sitt förslag tillbaka, så uppmanar jag honom att vidblifva det, annars upptager jag det såsom mitt förslag. Hr Cederschjöld: Jag gaf uttryckligen tillkänna, att om ingen understödde mitt förslag, så afstod jag derifrån och förenade mig med Frih. Tersmeden; men som nu mitt förslag blifvit understödt af Frih. Raab, så vidblifver jag det och anhåller om Hr Gr.s o. Landtnäs propos. på bifall till detsamma. Frih. Sprengtporten: Sedan nu llr Cederschjöld åter upptagit sitt förslag och Frih. Raab instämt i detsamma, så får jag förklara, att äfven jag förenar mig med desse Hrr. Hr Brakel: Sedan jag tagit kännedom om alla de för slag till beslut, som här blifvit gjorda, så kan jag icke finna annat, än att den reservation, som Frih. Raab afgifvit i Fkon.- Utsk:ts Betänk., vore lämpligast att blifva R. o. Ad:s beslut. Den lyder, som följer: »Det kan fördenskull omöjligen missty das, om, på sätt Utsk:t finner sig böra tillstyrka, R.
Snart förgäter hon ock den för alla andra oförgätlige och räcker sin hand åt en annan man. Och medan den förste maken multnar i grafven, klingar den sprittande dansmusiken, bjudande till ny bröllops-fest. Plötsligt springer dörren till bröllopssalen upp. På tröskeln varsnas honvéd ' en med gulnadt, blodigt anlete. Stelnad af förskräckelse står bruden. » O, var icke rädd för den objudne gästen, sköna brud! » säger vålnaden; » jag kommer blott för att öfvertygadig om min död. » Han anklagar icke den trolösa. hon har aldrig älskat honom. han anklagar blott sig själf, som kastat bort så mycken hängifvenhet, så mycken kärlek förgäfves. Blott för sitt och hennes barn beder han. » Var en moder, ej en stjufmoder, att jag ej måtte ropa honom till mig, dit jag nu går. » Midnatt är det; därute tjuter vinden öfvcrpusztan, därinne ljuder musiken lustigt till dans. Hvad som gjort bruden några sekunder så blek, var ingenting annat än en minnets dimbild från framfaren tid. den har hastigt fläktat undan. Leende räcker bruden sin hand åt sin moddansare. Allt är glömdt, glömdt, glömdt. Och denna glömska, denna rent af missaktning från de forna vännernas sida gjorde hela hennes följande lif till en kedja af bittra bekymmer och kval. Hennes andre man var en hederlig, trofast och henne innerligt tillgifven make, oeh deras äktenskap välsignades af flere barn, men det blef icke desto mindre olyckligt. Till Julies smärta bidrog ock i väsentlig grad sonen Zoltan. Han skildras såsom en mycket älskvärd gosse, men han blef, såsom den afgudade skaldens ende son, redan i skolan alldeles bortskämd och förfjäsad af kamra terna; han hade ärft sin faders excentricitet, men ej hans begåfning, hans viljekraft och förmåga att försaka. Han kastade sig in i en hop tokiga uppåg, hade inom kort förslösat sin förmögenhet och dog, knappast yngling vorden. Till Julies själskval började äfven kroppsliga plågor sluta sig. Hon angreps af bröstkräfta.
M.t fastställas; samt c) att för hvarje jordlott såsom skatteköpeskilling erlägges ett kontant belopp, motsvarande tio års grundränta, så bestämd, som ofvan under mom. a föreslagits; hvilka skatteköpeskillingar ansåges böra i enahanda ordning, som vid vanliga skatteköp å Kronohemman eger rum, redovisas och skattebref af Kammar-kollegium utfärdas, under iakttagande för öfrigt, att, innan någon lägenhet af K. Mits Befallningshafvande till skatteköp anmäles, kungörelse derom i Götheborgs stad och Säfvedahls härad af Expedilions-Utskoltets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o i 6i. 455 K. M:ts Befallningshafvande utfärdas, med föreläggande för den, sorn tror sig framför siikanden vara till lägenheten berättigad, att sin talan derom, inom en månad efter kungörelsens uppläsande, hos K. M:ts Befallningshafvande anhängiggöra, hvarefter dermed i vanlig ordning förfares. Härjemte, och hvad särskildt angår den i förteckningen under N:o 234 upptagna lägenheten Annedal, har E. K.
Den soin skrifver detta vet det, ty hon har genoinlefvat det och biir ined smärta %n i d a g följderna af orilyndighetsbandet, som fjättrade den största, bästa dele~l af heiilies lif. Hon har det att tacka för mycket oildt och för ingenting godt, om icke - mtijligtvis - den bittra rot, livars frukt blifvit - Hertha. » ' 8 Ord kunna ibliiid betyda mer än hiandliilg; så dessa, helst soin cleras offentliga ~itta~llaiicle vid den tiden var en haiiclling af det största, mod, clen största off ervillighet, som liniiske iiagon sveiisk kviiiim uiicler sekler tillbalca lagt j dagen. Att Fredrika själf betraktade arbetet för kviiiim11s frigörelse såso~u sin egentliga 1ifsgSriiiiig och Hertha som slutsteiieii i deiisamma, det har hon på, det l~r~ftigaste uttalat kort före sin död. Några, vaiiiier hade nihiligeii sändt heiine en tacksamhetsgiard f ör hvad hoii gjort f ör Sveriges lcviiiiior, och daroin skrifver hoii: - ~Gucl riixe lof! Den tycker jag mig med godt samvete kiiniia taga emot. Ja, jag har arbetat för dessa mina systrar. Biittre,. jiiiii~iiwe hade jag dock kui,zziat göra, Qet, men iilaii löser sig icke s&amp; lStt ur sekelgainla liil.dor, i hvillra man sedaii bmadouien blifvit insnörd Hur iiiira står dessutom icke den saiina och goda resipationen den falska! Niir jag slutligeii i Hertha cljiirft sönderslet den sistnäiudas 1iäiiiiiian.cle band och bortryckte dess slöja, 5fvei1.tyrade jag, !lej, uppoffrade iniii popularitet som f örfattiliialm.
Men om ock, hvad som af RiksStåndens olika åsigter vill skönjas, fulla tillämpligheten af ofvannämnda 69 § vore tvifvelsmål underkastad, borde i allt fall, efter Utskottets tanka, företrädet lemnäs åt det behandlingssätt, hvarigenom främjades ett af Riksens Stränder uttaladt bestämdt slut, i fråga om allmän uppoffring till förekommande af enskildta förluster; och Utskottet linner således Grundlagens rätta förstånd, särskilda ömande omständigheter och Rihsens Ständers egen värdighet samfält påkalla ä« 312 Constitutions-XJtskottets betänkcinden. rendets hänskjutande till Förstärkta StatsUtskottet Genom ProtocollsUtdrag får ConstitutionsUtskottet tillika vördsamlignn bifoga Sju dess Ledamöters i målet yttrade sär. skilda mening. Stockholm den 15 November 1823. Utdrag af ConstitutionsUtslottets Protocoll den 15 November 1823. S. D. Föredrogos Ridderskapets och Adelns samt BorgareStåndets Remisser af den “jide och BondeStåndets af den io:de dennes, hvarigenom —■ —- — —■> Andre åter yttrade att RiksgäldsContoiret icke med egna medel, utan endast såsom Banquens Ombud och på dess vägnar, bestridt 1 ilialDisconternes utredning; att inkomsten och utgiften dervid, likasom vinsten eller förlusten, varit och är ingen annans än Bankens; att, på denna grund, ifrågavarande, nu mera, efter utredningens fullbordan, opåräknade utgift jemväl komUie att i sjelfva verket tillhöra Banken, men Qonstitutions-TJtskottets hetänkcinden.
Statsoch Banko-Viskottcns Betdnkdnden, 1151 Och, ehuru jag med all sorgfällighet, som varit möjlig att använda, sökt dels genom Directionens Ledamöter och Ombudsmannen, dels ock af andra personer förskaffa mig underrättelse om Låntagarnas (uti Götha Canal, Bolags - Discont) mer eller mindre säkerhet, befarar jag likväl, att Verkets förluster på de såsom säkre ansedde lånen till äfventyrs torde blifva af mera betydenhet än för det närvarande kan förutses och beräknas, om icke en lämplig tid att, i ringare afbetalnirtgs-surama, omsätta Lånen, blifver Debitorerne medgifven. Enligt Utlånings-Böckerne utgör summan af Discont-Verkets Fordringar ti l den 1 Martii innevarande år R.dr 3, 619,850: 17. 2. Banco, deraf, såsom bilagde Förteckningar visa, B:dr 83,340: 30 11. Banco anses vara alldeles osäkra, samt R:dr 246,405: 22. 4. Banco utestående hos personer, hvilkas vederhäftighet är underkastad tvifvelsmål, och af denna sistnämnde Class är ingen vidare säkerhet för betalningen, än den Discont-Verket innehar, att vänta, emedan de bland dem, som aga fast Egendom, redan intecknat densamma till ett mot egendomarnes värde i närvarande förhållande, fullkomligt svarande belopp, och de personer åter, sorn kunna betragtas såsom öfverflödigt säkre Cautionister, i fall några sådane gifvas, icke kunna förmås att åtaga sig nya förbindelser, i en tid då endast i Götheborgs Stad sedan 1816 års början 319 Concourser äro anmäldte, samt genom ombyte af Cautionister, hvilkas solidité är tvifvelagtig, och lika opålitlige nya namns anskaffande, större säkerhet för 115a Stalsoch Bdnko-Vtskottens Betänk anden'. Verket Icke står att vinnas.
Ryssarne, som icke voro öfver 1,500 à 1,600 man, framtågade nog oförväget på isen, utan att känna eller undersöka lokalen, så att de snart fingo framför sig Svenska styrkan, hvilken kunnat hafva fördel och betäckning af stranden; till höger om sig hade fienden en öppen ström, och bak om sig en väg, hvilken, genom Nikkilämäki by, der en del af vår brigad låg inqvarterad, ledde förbi dess venstra flygel. De Ryska kolonnerna befunno sig liksom i en fälla, samt hade kunnat och bordt blifva tagne. Major G. Ehrenroth vid Savolaks infanteri, begärde derföre och fick äfven tillstånd, att på denna väg marschera ner på isen och taga Ryssarne i ryggen; men innan han hann verkställa detta, erhöll han kontraorder, och grefve Cronstedt kunde ej vidare förmås att dertill samtycka, af orsak, såsom han uppgaf, att hans order innehöllo, det han ej finge inlåta sig i någon strid, utan endast rädda truppen, samt tåga norr ut. Sådant tillfälle som här erbjöd sig, yppas sällan, och truppens missnöje att det icke begagnades, behöfver jag ej omnämna. Men för grefve Cronstedt var det kanske svårt att handla annorlunda, isynnerhet som förhållandet mellan honom och general en chef Klingspor icke var det bästa. En obetydlig fäktning uppstod sedan i den ställning vi innehade, hvilken varade något öfver tre timmar. Grefve Cronstedt uppger i sin rapport, att han här icke hade mera än 800 man; men sådant nödgas jag bestrida. Brigaden utgjorde 3,750 man; deraf voro ungefär 150 qvarlemnade på sjukhuset i S:t Mickel, och Karelska jägarne, 600 man, hade ännu ej förenat sig med brigaden; men något annat detaschement än 200 skidlöpare fanns icke afsändt, och desse kunna ej afräknas, ty de återkommo om aftonen midt under striden. Om sjuka, trossvakt m. m. afdragas, måste grefve Cronstedt likväl hafva haft en vida större styrka än den uppgifna. Uti rapporten yttras äfven: