Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande först de af Hr Machel samt Nils Jeppsson från Malmöhus län väckta motioner, så har, vid öfvervägande af de deri framställda, hvarannan alldeles motsatta yrkanden, Utskottet, med afseende jemväl å de grunder, som vid sistlidne riksdag föranledde nu gällande stadgande angående Privat-bankernes beskattning, 'funnit nuvarande bestämmelser i detta hänseende lämpligen böra bibehållas och tillstyrker alltså, att ingendera af dessa motioner må vinna afseende; och vidkommande dernäst de af Hrr Bergman och Rosenblad gjorda hemställanden, har Utskottet, med afseende äfven å hvad, i anledning af härmed i viss män likartade motioner, vid sednaste riksdag anfördes; icke heller funnit skäl att derå tillstyrka bifall. Ari. IIS. §§ 37 och 38. Uti sin till Utskottet remitterade motion, har Hr Komminister Beckman jemväl yrkat, att den i 3:dje Art. stadgade afgift för karakters-fullmakter borde upphöra och således denna Artikel med dithörande 37 och 38 §§ helt och hållet utgå; hvartill motionären ansett så mycket mera skäl förekomma, som ifrågavarande fullmakter, hvilka voro att anse såsom nådebevis af Konungen för ådagalagde förtjenster och således ur denna syn - 21 Bevillning'!- Utskottets Betänkande, N:o 4. punkt borde vara frän beskattning af Rikets Ständer befriade, redan vore genom den derför bestämda karta-sigillata med tillräcklig afgift belagde. 1 hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdag rörande denna äfven då väckta fråga yttrades, har Utskottet ansett, att, då de företräden i allmänna lifvet, sorn genom erhållandet af en högre karakter anses förvärfvas, skäligen synas böra i någon mån medföra större förpligtelse!- till det allmänna, och ifrågavarande beskattning, oaktadt deremöt vid flere riksdagar gjorda anmärkningar, icke allenast blifvit fortfarande bibehållen, utan ock förhöjd utöfver dess från början bestämda belopp, den nu väckta motionen alltså äfven torde böra lemnäs utan afseende. Ari.
R:dr om året, hvaremot Riksgulds-Contoret borde undfå inkomsterne af Kungsgårdarne och Krono-Lägenheterne, hvilka skulle förvaltas af Kongl. Kammar-Collegium så länge nuvarande arrende-contract förblifva gällande; hvarförutan Herr af Sillen hemställt, att Riksgälds-Contoret skulle emottaga' försäljningsmedlen för omförmälde egendomar och serskildt redovisa dem; att försäljningen skedde med vilkor af innestående, emot Inteckningssäkerbet uti fastigheten, till två tredjedelar af inköpssumman emot fyra procents årlig ränta, och två procents eapitalafbetalning; att allt, hvad genom sådan försäljning inflöte Utöfver förrbeförde 80,000 R:dr, ginge till afbetalning på Riksgälden, samt ändtligen att, så snart någon egendom blifvit försåld och skatten ingått, så mycket, som motsvarade egendomens onera, skulle afräknas på den summa RiksgäldsContoret dit borde aflemna. 2:0 Af Herr Robsahm, Carl Reinholdd som, med hänsigt till de olägenheter nuvarande disposilionssätlet med Befälets vid indelta Armeen Bo - 4 Sttits-Utskttttti Utlåtande N:» si5. ställen raedförer, och hvilka olägenheter Herr Robsahm sökt fullständigt utreda, framställt det förslag, att Militiae-Boställshemman måtte försäljas, einot vilkor, alt Staten antingen, på vinst och förlust., åtager sig att ansvara och godtgöra den indelta Armeen beloppet af de afkastningar, hvartill boställena finnas uppskattade af 1827 års Boställs-Comiteer, med tillgodonjutande af den sedermera antagna nedsättning derå, eller ock af köpeskillingar, till huru högt belopp desamma än må uppgå, lemnar Armeen vissa procent, i hvilket senare fall, och för att göra Löntagarenoberoende af vacklande myntförhållanden, köpeskillingarne kunde förvandlas till eller beräknas uti spanmål eller vissa persedlar, och den procent, som tilldelade» Löntagarne, jemväl på enahanda sätt beräknas och af Stats-Verket lösas efter de för året gällande markegångsvärden. 3:o. Af RiksdagsFullmägtigen Anders Nilsson ifrån Östergöthlands
Hvarfor då öfverge oss? K. SEKTERN. Får jag hviska i ert öra? (PER och LINDA; LUNDQVIST lyssnar). - LINDA. ANNO FYRTIÅTTA Ni säger att Arvid är orygglig i sitt beslut att icke vilja lemna studierna och bli bokhållare hos pappa? PER. Till ytterlighet! Han arbetar på sitt stora poem och vill dö på att han skall bli författare! LINDA. Hvad tror ni om det? PER. Jag tror att han bäst skulle passa till bryggare! LINDA. Kan ni vara så elak! PER. Ja, när jag är svartsjuk. LINDA (till Lundqvist). Var snäll och gå efter min näsduk i matsalen! betraktar några planscher). (LUNDQVIST går ursinnig. LARSSON, ADJUNKTEN. AKTÖREN LARSSON (till Adjunkten). Ska' vi be' Klinger sjunga! ADJUNKTEN. Inte kan han sjunga! LARSSON. Han är ju vid operan, sa' du!. ADJUNKTEN. Nej, han är vid teatern! LARSSON. Nå kan han inte agera något roligt? Den samling skrifter, som härmed lemnas i allmänhetens händer, utgöres af arbeten både på vers och prosa (novelletter, skizzer, dramer m. m.) af den populäre författaren. De särskilda arbetena äro dels hittills otryckta, dels hafva de förut varit införda i tidningar och tidskrifter eller mest anonymt utgifna i bokform. Hela samlingen kommer att utgöra omkring 6 häften, som skola utgifvas med korta mellantider à. 1 krona häftet. Stockholm i november 1880. Adolf Bonnier. Kongl. Hofoch Universitets-bokhandlare. Pris 1 krona. ______________________________________________ Stockholm, Isaac Marcus'.. DIKTER OCH VERKLIGHETER August Strindberg _________ SJUNDE HÄFTET AF STOCKHOLM KONGL. HOFOCH UNIVERSITETS-BOKHANDLARE
Preste-Ståndet d. 7 , Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrif veise* angående fritt val af Rättegångs-Ombud. S. A. K. I anledning af väckt fråga om Sak-egares rättighet till fritt val af Rättegångs-Ombud, har hos Rikets Ständer förekommit, att Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801 vid föreskriften: att ej någon, utom Krono-Betjent å landet, som ej uppbörd eger, samt Landsoch Stads-Fiscaler, må till Fullmägtig låta sig bruka, sorn icke efter fullgjorde Academiska specimina, på sätt Kongl. Förordningen den 10 Mars 1749» jemförd med Kongl. Förordningen den 9 Mars 1750 och Kongl. Brefvet den 9 April 1788, bjuda, af Rätten, der saken drifves, lof dertill fått, uttryckligen tillagt de orden: med undantag af de händelser i5 Cap. 2 §. Rättegångs - Exp, Utsi. Förslag till und. Skri/v.
Jag är själssjuk, men fullkomligt redig. Der har du sanningen. Jag vet, att jag skulle bli frisk igen om jag kom bort – och ändå har jag inte tro nog och inte intresse nog att rycka upp mig. Hur tror du, jag kan vara bitter! Jag orkar inte. Jag är inte ledsen heller och tar inte saken sentimentalt. Jag är bara liknöjd, och det käns som en hvila. Det skulle vara roligt att ha någon att tala med, men jag har ingen och skrifva gitter jag inte. Andtäppan ligger mig öfver bröstet som ett helt berg bara jag sätter mig till skrifbordet. Vet du, jag hade längtat så förfärligt efter bref från dig innan jag skref förra gången. Och det är ingen sarkasm, när jag säger, att jag tackar dig så innerligt för det ditt bref var sådant det var. När man går ensam, innestängd i en bottenlös enformighet som jag, då kan en sådan der längtan växa till en sådan rent sargande intensitet, derför att det inte utom en fins någonting, som afleder eller förströr. Om du visste, hvilken lisa det var, att med ens vara qvitt det der! Jag har aldrig förr känt ett så tvärt omslag från ett, om jag så får kalla det, akut sinnestillstånd till en absolut likgiltighet. Hela tonen i brefvet du var uttröttad som af ett oändligt tragg. Jag fick med ett enda slag upp ögonen för, hur odräglig jag måtte ha varit för dig. Jag narras inte, när jag säger, att jag tyckte, det var synd om dig. Du är alldeles inte så hård, som du sjelf låtsar, och mången gång, när du haft lust att gå, så har medlidandet hållit dig qvar; du vet, hurudant mitt lif är, och du har tänkt – »stackaren!» – du har inte kunnat göra det, du har då alltid sett, hur ensam jag skulle bli. Det såg jag. Och äfven för mig har det varit en befrielse att slippa skrifva till dig. Jag hade förutsett, att det skulle komma. Det gjorde mig inte bitter. Jag har inte ett enda elakt minne från vår bekantskap. Den syns mig bara så oändligt långt aflägsen nu. Det kommer af, att de sista tre månaderna gjort mig minst tio år äldre.
Dengang var det a t Lie - som Garborg udtrykker det - Dopdagede det krindelige höisind, som er noget ganske andet end mandens ridderlighed, og a t han i sin hustru fandt en stötte og en tröster, der holdt modet oppe i liam og hjalp ham a t finde tilbage til og faa tillid til sin digt.ergave. Og med hendes udsagn: d e t t e er stortn og med Björnsons anbefaling til Hegel aat bogen vilde flyve som en niaage ud over norden2 kom saa den Fremsynte ud. Siden har Lie vaxet digeer og kun digter og har erobret for sin digtning altid nyt terrain og et större og mere hengivent publikum. Det er dog langtfra a t de bittre erfaringer i l h e t s praktiske skole har varet tabt for ' harn eller har sat liam tilbage som forfatter. Tveitom. Og dette anerkjendes ogsaa nu villigen. Han havde nu l a r t a t kjende forretninger og forretningslivet - so111 han i s i n barndom pB Tromsö liavde laxt a t kjende sölivet - .ved aktiv deltagelse,. personlig erfaring, og dette er komriiet Iians digtning ganske anderledes tilgode end om lian liavde anirendt den tid til a t ~dclanw sig til digter. Og isaer: hans samvittighed har havt dette store nederlag at brydes ined, al den ulykke, soni lian havde bragt over sig selv og andre a t sone.
Den som bifaller, att, i enlighet med hvad Statsutskottet tillstyrkt, ett FörslagsAnslag, till godtgörande af den Utgift, sorn RiksMarkegångens möjeliga B c t ä n k n n cl e n, N:s 328, 32g. 31 uppstigande öfver 6 B:dr B:co p:r Tunna kan förorsaka för den del af Spannemal under lönerne, hvartill saknas tillgång, må på Stat uppföras och beräknas till 4o,68i B:dr 4i sk. 5 r:st. i penningar, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall, i den händelse RiksMarkegångspriset för den under lönerne inberäknade Spannernål något år öfverstiger 6 R:dr B:co, den härigenom uppkommande brist för den del af berörde Spannemal som öfverskjuter Kronans behållna Spannemal, afRiksgäldsContoiret StatsVerket ersättas. Den to November 182g» N:o 329. Ytterligare Utlåtande, angående LandshöfdingePresidence-Huset i Hernösand. (U.-A.) Till Utskottets förnyade handläggning hafva II. PrcsteStåndet och V. BorgareStåndet, i grund af Hr Doctor Häggblads och Hr Westmans gjorde samt af flere Ledamöter inom berörde RiksStånd understödde anmärkningar vid Utskottets i ofvannämnde fråga under N:o 212 afgifne Utlåtande, återremitterat samma Betänkande, hvilket II. R. o. A. samt H. BondeStåndet deremot bifallit. De gjorde anmärkningarne innehålla hufvudsakligen: att genom HyresAnslagets fördubblande Utskottet erkänt detsaminas otillräcklighet, hvarigenom Sta - 32 S t a t s-U t s t o 11 e t s den ock sedan sista Riksdagen fatt vidkännas en uppoffring af 1200 R:dr i sina påräknade intrader; att Utskottet velat tillägna K. M:t och Kronan större ägande-rätt än Hernösands
St. sjelfva bestämdt vid sista riksdagen autoriserat fullmägtige att öfverlemna reglementet till Konungen, utan trodde, att det skett i kraft af en särskild skrifvelse från Utsk.; och de 2:ne Stånd, som bifallit, att Utsk. nu skulle få autorisera fullmägtige, hafva således äfven, om de ansett det förra stadgandet böra äga kraft och verkan, dock i sjelfva verket beslutat en förändring mot hvad förut varit stadgadt. Men då är det ock sjelfskrifvet, att frågan ej kan förfalla. Jag förnyar min anhållan om propostn. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Här är ej fråga om sak, utan 0111 form, och deri förblifver jag vid hvad Dea al M«j. jag förut yttrat, att jag ej begriper annat, fin att i83o års bancoreglemente Sr oförändradt, der ej Sndring blifvit beslutad, och att det deri skall förblifva vid hvad förut varit stadgadt. Tvenne talare hafva med sophisteri lagt vigt på orden: detta reglemente; men då de upprepas i 1835 års reglemente, gälla de naturligtvis för detta sistnämnda reglemente, på samma sätt som med bevilln.förordn. tillgår, ty der heter det också denna bevilln.förordn. Jag kan således ej annat finna, än att frågan måste förfalla. Det längsta man kan gå, är, att om två Stånd bifalla, att frågan skall hänskjuta* till förstärkt Utsk., men de andra två dertill säga nej, bör det tillgå, som vid i8?3 års riksdag, då en dylik fråga drogs under Conslit.Utsk., och det är då ganska osäkert, huru det kan aflöpa, Emedlertid förmodar jag, att Konungen redan fått alla erforderliga underrättelser genom öfverlemnande! af grunderna för Bankens rörelse och förvaltning; ty sjelfva reglementet innehåller blott en utveckling deraf, och jag Unner således frågan ytterst obetydlig, för att uppehålla riksdagen och just sammanknyta bedjan af denna riksdags invecklade förhållanden.
BevillningsUiskottets särskilte Memorial, angående Redactionen i vissa delar af den blifvande Chartte SigiHatas Förordningen; anmälan af ett föreiupit skrif fel uti Utskottets Memorial N:o 33; samt beräkning öfver hela Bevillningen för år 18 ty och följande åren; Allmänna Besvärsoch EkononneUtskottets, rörande en friare handel med Svenska Skogsproducter, och Götha Canaiarbetets inskränkning inom linien emellan Wenern och Wettern; StatsUtskottets, om liqviden af Rikets Utländska gäld; fördelning af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer af StatsBanco-och RiksgäldsVerken, samt skyndsam tryckning af desse Revisorers Berättelser; utväxling i Landsorterne af nya smärre Bancooch Riksgäldssedlar; BnncoUtskottets, i frågan om föreslagen nedsättning af öfver-räntan i Banco-Discont Verket; angående antagande af Götha CanalBolags actier såsom hypothek för lån i BancoDiscontVerket; om anslag från Banken till inköp af Silfver; samt om lånebiträde till Götheborgs Stad; Förstärkta StatsUtskottets, Ridd. 0, Ad. Prof. VIII. B. 25 336 Den 20 Julil. med berättelse om utgången af Utskottets anställde omröstningar i frågorna angående: Riksens
Bilogade kalkyl öfver 10 fögderier, för hvilka lönen blifvit beräknad efter 1,600 R:dr, boställena deruti inberäknade men icke sportlerna, visar, alt en del få större tillskott af Staten och andre mindre än de förut haft; den visar äfven alt Staten derigenom skulle å ifrågavarande 10 fögderier få en minskad utgift af 68 lt:dr och således åtminstone ej befara någon uppoffring å det hela; men häradsskrifvarnes inkomster skulle derigenom komma i ett rättvisare förhållande tili göromålen. Jag föreslår derföre: l:o att hvarje häradsskrifvares lön må bestämmas till 1.600 Pcdr Hunt, hvarå afkastningen af boställe, der sådant finnes, må afgå, men alt sportlerna deri ej må beräknas. Genom denna förändring blefve åtminstone den största obilligheten, för att ej säga orättvisan i nuvarande aflöniugssält, afhjelpt, men hvad hafva desse tjenstemän att hoppas för framtiden? Kunna de genom en mångårig och trägen tjenstgöring komma tiil något bättre? Nej, äfven om de ådagalägga aldrig så stort nit oell skicklighet; den enda lilla fördel, de kunna hafva, är ali söka transport ifrån ett större, mödosammare lill ett mindre fögderi, der de dock få lika stor lön, 4,600 Pcdr, såsom jag nu föreslagit. Då emellertid ett sådant transportsökande, efter min åsigt, ej är lämpligt och den föreslagna lönen är nog liten, särdeles sorn sportlerna ingenstädes förslå tiil aflöning åt biträden, jemte reseomkoslnader, så vet jag intet annat sätt att belöna förljensleu och den större erfarenheten än alt föreslå: 2:o att lönen för häradsskrifvare må, efter vissa års väl vitsordad tjenstgöring, höjas till 2,000 R:dr R.int. Men när man jemför häradsskrifvarnes Ijensleåiigganden med kronofogdarnes finner man, att de äro fullt lika ansvarsfulla och mödosamma samt att för att vara kompetent sökande till dessa tjänster fordras samma kunskapsmål). Om man dertill Motioner i BondeStåndet 1862.
Han inskränkte sig ej att betrakta händelsernas utveckling; han fortfor äfven, att i den, så långt hans ställning af vitterhetsman det medgaf, lifligt deltaga. Man må nämligen ej inbilla sig, att icke Dalin sjelf hade sitt dryga mått af sinnesstämningen hos det parti, som ändteligen derigenom, att det blef sina ledare öfvermäktigt, kastade dem så hufvudstupa in i detta företag. Mångenstädes i hans skrifter för åren 1732–1742 träffas beslägtade toner af den grundklang, som genomljuder Sinclairs-visan; denna visa, som var Sveriges egentliga krigsförklaring och kanske bland alla sådana den mest poetiska, ehuru den ömkligaste prosa blef dess påföljd. Hans talrika sånger till Carl XII:s åminnelse, dels å egna vägnar, dels författade åt ordens-sällskapet Avazu och Wallasis, der denna åminnelse firades hvarje år på Hjeltens dödsdag, antaga särdeles från 1738 en dristighet, som till och med djerfves antyda, att den beprisade Friheten, om den ej snart utvecklade sig helt annorlunda, vore knappast någon ersättning för Carls bortgång. De band af gemensamt sällskapsnöje, genom hvilka nyssnämnda förbund sammanhölls, voro, om än till hälften vittra, dock åtminstone till hälften politiska. Detta, samt hurudan färg de buro, är uppenbart för enhvar, som noggrannt genomläser, hvad Dalin i sin egenskap af Ordens-Secreterare skrifvit, och dervid besinnar, att Ordföranden hade just Carl XII:s Piper till fader. Här drack man skålar för Konung Stanislaus; här (sannolikt) jemväl för minnet af Görtz, hvilken redan tidigt från detta håll togs i försvar51; här blefvo de Officerare, som vid slutet af 1733 reste till Polen att hos den återuppträdande Stanislaus taga tjenst, lyckönskade med klingande glas och dessa ord: Martis unga, svenska drängar, Stån nu Polska Kungen bi! Mycket mod och litet pengar, Skall er svenska lösen bli. Mars för Kungen väg bereder, Ty han satte’n först på thron; Hans och Sveriges gamla heder
Följden blifver att de vandra öfver till Norrige och de Norrska Specierna, som äro ringhaltigare än våra, komma hit, hvarpå vi göra en bestämd förlust genom vår envishet att bibehålla den gamla utmyntningsgrunden. Gr. Gyldenstolpe har visat, att han i afton har lika godt förråd på fula ord, sorn under en föregående qväll. Ordet skinna, som han nu begagnat kan svara emot ordet anhang, hvilket han förra gången använde. Men jag anser mig icke behöfva svara derpå, viss alt R. o. Ad. ogillar dylika uttryck. Frih. Stjernstedt: Emot antagandet af ifrågavartde förslag lägger 72 § RF. ett bestämdt hinder. Der läses: ”R. St. allena ega rätt att genom Banken utgifva sedlar, sorn för mynt i Riket må erkännas. Dessa sedlar skola vid anfordran, efter deras ly delse, af Banken med silfver inlösas.” När nu dessa sedlar innehålla, alt de skola inlösas efter 1830 års myntfot, men Banken icke äger så mycket myntadt silfver, att det svarar emot den utelöpande sedelstocken, så lärer det vara för Banken omöjligt at,t npfylla sina förbindelser genom sedlarnes inlösning efter deras lydelse. För att således genomföra Hr von Hartmansdorffs förslag, måste först Grundlagen ändras. Hvad jag nu anfört tror jag vara tillräckligt för att visa oantagligheten af förslaget, om hvars förkastande jag således anhåller. Gr. Gyldenstolpe: Jag ber R. o. Ad. om förlåtelse, i fall jag begagnat ord, som icke varit tillräckligt vackra, men då det är fråga om mindre vackra saker, torde det ursäktas, om man beljenar sig af mindre vackra ord.
Kammar-Collegium äfven i underdånighet hemställt, Enkan Sohlman må befrias från arrendet till oftaberörde Ängslott, utan skyldighet att ansvara för den förlust under den återstående arrendetiden, som Kongl. Majtt och Kronan, genom Ängslottens ånyo utarrenderande under den 20 December I83O, från och med år 1831 fått vidkännas, medelst arrende-beloppets nedsättning från 54.O till 390 Lisp. hö årligen; men Utskottet tillstyrker derjemte: att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om anställande af åtal emot vederbörande, genom hvars uraktlåtenhet Kronan gått i mistning af en påräknad Statsinkomst. Stockholm den 15 Februarii 1834- Rättelse: I 2:dra Häftet, pag. 4, rad. 17, står Kronans läs Kronan. STOCKHOLM.’, H. c. Nordström, 1834. Stats-Utskottets Memorial N:o g. i N:o q. Ankom till Expeditions-Utskottet den I Mars kl. 12. Memorial. Till Stats-Utsl<oltet har Borgare-Ståndet remitterat Kongl. Majits Nådiga Proposition af den 18 sisth Januarii, angående Curhus-afgiftens fortfarande; men som denna afgift icke ingår bland Stats-Verkets inkomster, utan är en serskildt åtagen bevillning, hvadan äfven Preste-Ståndet, efter hvad Utskottet erfarit, remitterat den Nådiga Propositionen till Bevillnings-Utskottet, har Stats-Utskottet, med anmälan häraf, ansett sig höra handlingarne i målet till Borgare-Ståndet återställa. Ankom till Expeditions-Utskottet den 1 Mars kl. 12. Memorial.
Men ConstitutionsUtskottet yttrar uti sina motiver för momentets uteslutande, att detta stadgande icke i vanlig constitutionel ordV ning tillkommit, och att det egentligen åsyftat en provisionel åtgärd Jag skulle önska för min egen del, att opinionen om saken kunde bestämma huruvida jag ansågs i detta afseende dela ConstilulionsUtskottets åsigt, att stadgandet ej i laglig våg tillkommit. Men efter min tanke må en Historieskrifvare bäst han kan qvalificera denna Örebro-leken, en enskilt man må i samqväm eller i offentligt tal yttra sina tankar derom, och såga huru det tillgått, utan mennisko-fruktan, men en auetoritet, och en sådan som ConstitutionsUtskottet, bör hellre öfvergå den saken, och blott framställa sitt förslag till gillande, ån nämna en sådan händelse såsom motiv till bifallet. Jag hemställer till ConstitutionsUtskottets Ledamöters eget bepröfvande huru till exempel om fråga vore om ansvarighet för StatsRådet, Utskottet skulle döma om en åtgärd, vidtagen med anledning af detta moment, sedan Utskottet redan offentligen sagdt, 893 Den 21 Maji f. m. att stadgandet derom år grundlagsstridigt tillkommit. Mig synes, som ingenting annat kan vara Grundlag ån det sorn 180g såsom sådant antogs, och de förändringar deruti som sedermera Grundlagsenligt tillkommit. Jag anser således inconsequent att proponera ändring i det som såges vara Grundlagsstridigt tillkommit, och tror att det hade varit båttre att icke om det sednare yttra sig. ».Friherre Åkerhjelm'. Då fråga nu hår blif-' vit våckt om det factum som hår inträffade 1818, når anmärkningar och alternatif-förslag öfverlemnades till ConstifutionsUtskottet, i anledning af ett bland dess Betånkanden, och man åberopat, att jag varit emot denna utväg, och att Utskottet afstyrkt berörde förslag, så anhåller jag, ej nu med säkerhet påminnande mig förhållandet, . att vid ett annat tillfälle få upplysa derom.
För uppförande af ny kyrka, dertill församlingen fått sig beviljadt och i Maj månad 1852 från Riksgälds-kontoret utbekommit ett belopp af 24,000 R:dr Runt, hade, jemte rifning af den instörtade kyrkans qvarlefvor samt. rensning och planering af kyrkoplanen, åtgått en kostnad af 20,625 Rulr, och då detta belopp sammanräknades med kostnaden för den nedfallna kyrkan, 45,245 Rulr, samt härtill lades de årliga inbetalningarne under 28 års lid å det bekomna låneunderstödet, hvilka inbetalningar tillsammans komme att utgöra 40,520 Rulr, så uppginge de kostnader, församlingen för sin nya kyrkobyggnad finge vidkännas, till en sammanlagd summa af 104,188 Rulr Runt, hvilket belopp nära motsvarade församlingens taxeringsvärde år 1852, utgörande 126,695 R:dr. Om än från den sålunda beräknade kostnadssumman skulle afdragas det kyrkan tillhörande kapital, som vid den förra kyrkobyggnadens företagande funnits att tillgå, utgörande 15,CO > R:dr, insamlade stamboksmedel till belopp af 5,000 Rulr samt lånekassans återstående behållning, som vid slutet af år 1858 uppgått till 7,000 Rulr Runt, så borde likväl märkas, att största delen af dessa medel utgått på indirekt väg från församlingen i kyrkoskatt och räntor, och dessutom återstode en, i förhållande till församlingen* folkmängd, högst betydlig summa af utgifter och skulder.