Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man föreställe sig t. ex. ett Den 24 Februarii. 719 Svenskt och ettNorrsktskepp, under nu varande förhållanden, ligga uti en främmande kanske afundsmans hamn, och att der få höra de med afsigt öfverlögda anmärkningar, att då Svenska Fartyget derifrån får lastadt gå till Norrige, så får ej det Norrska gå lastadt derifrån till Sverige. Af ett så vigtigt skäl föreslår jag en underdånig anhållan hos Hans Maj t Konungen, att Norrska skepp måtte, under alla förhållanden, i Svenska hamnar behandlas lika nied Svenska skepp, så länge Svenska skepp njutå samma rätt i Norrska hamnari och anhåller, att denna min motion, måtte med de andra Stånden communiceras 6amt till oeconomieUtskottet remitteras. Herr Anckarsvärd, Augitft: Det vore att missbruka Ridderskapefs och Adelns uppmärksamhet att begära den till afhörande af någon Historisk afhandling om Svenska rusthållningens ursprung Och öden, såsom serdeles af Ridderskapet och Adeln kän. de: jag anhåller derföre endast, att genom ådagaläggande af det närvarande tillståndet, få först bevisa, och äedan begära nödvändigheten af någon förändring. Olikheten af skattehemmanens vilkor för utgörande af lika bördor, är uppkommen, dels genom okunnighet^ bristande noggranhet» och understundom myc - 720 Den 24 Februarii. ken väld , vid de urgamla skattläggtvngarnaj Härtill har kommit en naturlig verkan at sämre och bättre häfd, under en längre tidföljd af år; och deraf har ej sällan handt, att hvad, som för i00 år sedan ansågs såsom ett godt, af naturförmåner gynnadt hemman, nu är ganska dåligt, och på samma sätt t omvändt förhåll ande; med ett ord, ingenting är mera lika, såsom det var då mathållningen inrättades 9 allt har fått ett förändradt skick, hvarigenom hela inrättningen alldeles kommit utur sitt, vid ursprunget beräknade förhållande till de skattdragandes förmåga att upprätthålla den.
Att bland de då gjorde anmärkningar Constitutions-Utskottet må äga rättighet att bestämma, hvilka det anser vara utaf egenskap att, utom den åsyftade förut föreslagna förändringen uti Grundlagen, kunna medföra någon annan ej förberedd väsendtelig förändring och följakteligen böra anses som en ny fråga, hvilken bör hvila till nästa Ständers sammankomst. Att då ett sådant Utskottets förslag till Ståndens Plena återkommer, må de äga att efter öfverläggning om de delar deraf, som enligt Utskottets Betänkande vid samma Riksdag skola afgöras, hvar och en inom sig bestämma, hvad som utgör Ståndets gemensamma anmärkning öfver en eller flera delar af det till antagande framstälte förslaget. Sedan Ståndens tanka således blifvit utrönt, återremitteras alla dessa särskildta, till Stånds-yttranden förvandlade beslut, för att af Constitutions-Utskottet öfverses, sammanjemkas och jemte åtföljande förklaring till ett definitivt beslut föreslås. Då äge Stånden att ett sådant förslag gilla eller afslå, men utan att dervid kunna någon särskildt förändring eller rättelse tillägga. Askar ett Bilaga till Mern. N:o 11. 171 Stånd någon sådan, återförvise det saken ännu en gång till Constitutions-Utskottet, som åligge att med sitt yttrande inkomma, men aldrig må någon således utarbetad Grundlagsförändring annat än enligt Utskottets förslag kunna till bifall eller afslag framställas. Uti 56 § Regerings-Formen skulle endast det tillägg föreslås, att för Grundlagsfrågors afgörande galle den Författning, som härom särskildt stadgar, och hvilken som en ny § kommer att vid den Riksdag, då den blifvit bifallen, uti Riksdags-Ordningen införas. Orebro den 16 October 1810. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. H. Hochschild. A. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Bilaga till Meni. N:o 11. Ödmjukt Memorial. Då vid näst inträffande Riksmöte Riksens
Under åberopande af de i StatsRåds-protokollet öfver Landtförsvars-ärenden för den 14 dennes utvecklade grunder för en sådan reglering, och då, enligt dithörand e Aflöningsförslag, den nya Kommendants-statens aflöning uppgår till 22,738 R:dr Riksmynt, men nuvarande anslag endast lemnar tillgång med 10.148 R:dr, då icke i beräkning ta - Transport 137,167: 75. Kungl. Maj.is Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856.
De anfallsmedel, som af brist på tillgångar icke kunna föras till den styrka, att de vid användandet lemna hopp om framgång, böra sorgfälligt åsidosättas: Häraf skulle anledning kunna hämtas att eftersinna, huruvida Sverige kan, — och bör offra Summor på en Örlogsflotta: Huruvida det är i Sveriges förmåga, att bringa den till en emot ändamålet svarande styrka: Om Sverige förmår underhålla den i Fred, bemanna den i Krig, och om en Örlogsflotta, sådan, som vi möjligen kunna åstadkomma den, i Försvarsplanen fyller ett emot kostnaden svarande rum. — Endast genom ett vist begagnande af fredliga förhållanden, genom ett klokt beräknande af tidens ande, och genom det besparings-lynne, som är Ilufvudvilkorct för en fri och fattig Stat, kunna inom oss beredas medel att småningom skapa Förråder, ja! äfven Fästningar, och genom Conscriptionen äga vi armar lili försvaret i större proportion, än förmågan att bevara, bekläda och underhålla dem. — Nationen har i Beväringslagen lemnat det största medel till Försvaret och torde genom denna uppoffring cäga en ökad rättighet all i andra delar yrka 506 Den q Januarii. lindring, att fordra besparingar och omtanka, som enda utvägen att med de varande tillgangarne fylla de påtagligaste behofven. — Jag delar med Herr Grefve Löwenhjelm fullkomligt den tankan, att på våra lärda Corpser ingen indragning är att göra; deras ytterligare fullkomnande visar sig tvertom för mig som en vigtig angelägenhet. Angående Artilleriet är jag af enahanda mening.; men för att kunna tillvägabringa dessa och andra till Försvaret erforderliga utgifter, mäste besparingar å något ställe sökas, och af indelta Infanteriet kunde, efter mitt sätt att se, minst 10,000 Man ställas på Vacance-afgift. — En betydlig tillgång skulle härigenom vinnas till minskning uti Landets bördor; och mig synes att återstoden af Infanteriet i lika jemn fördelning på hvarje Regemente skulle kunna ernå envså mycket större bildning, att ämnen till Befäl ej skulle saknas inom denna Stam, då behofvet påkallade uppsättandet af en större sLyrka.
Nu jag vill ej längre skrifva! Om mitt råd du finner bra, Skulle hjertligt glad jag blifva, Nu farväl! Din L — n — a. X X V I I. Flossamatta. Der en väfstol finnes att tillgå, är en dylik matta lätt förfärdigad. 1 skalp, niotrådigt bomullsgarn n:r 16, s. k. fiskegarn, räcker till 2 qvad. alnar både som varp och inslag. Till fiossen tages hamburgerullgarn. Smyrnamönster eller korsstygnsmönster kunna med fördel kopieras. När mattan är fäld ur väfven, limmas den på baksidan med tunt kornlim, kammas och klippes på rätsidan samt fodras. Jag har väft en flossamatta, 2 alnar lång, 1 aln bred. Materialet kostade 4,50; gick rätt fort och blef mycket vacker. Chrysopas. X X V I I I. Antimakassar af röd plysch och gula spetsar är en treflig julklapp. Utaf plyschen klippes en ruta, så stor man vill hafva antimakassarn, denna delas midt itu från hörn till hörn, och en lagom bred spets i samma stil som den, hvilken blir omkring, sättes emellan. De båda plyschhörnen fodras med röd atlas, som ej får räcka öfver spetsen, ty den skall vara genombruten. Sedan sättes en Täcker och bred spets, ej allt för lät, omkring, ocb X X X I I I. Sykorg. Man köper en spånkorg för 80 ä 90 öre, hvilken man vadderar. Ä r korgen tät, kan man lägga vadden omedelbart på korgens sidor, är den deremot gles, måste man först kläda korgen med siden, derpå lägges vadden, så åter siden. Nu kläder man ärter eller små runda knappar, hvilka man fastsyr här och der, så att det blir som en madrassering. Man kan äfven låta bli att vaddera, utan endast vecka eller rynka sidenet. Dertill gör man en liten duk af hvit javastramalj, hvarå man syr en liten ranka, och rispar upp en 1 tums bred frans; användes att kasta öfver korgen till skydd för damm. Dessa små korgar äro särdeles nätta och pryda sin plats. A.
— Att åter belägga ett fadermord, föröfvadt af ett oälda barn, med ringare straff än ett sådant af äkta barn begånget brott, dertill synes icke något fullt giltigt skäl förefinnas; ty det åberopade förhållandet, att fadren kan hafva underlåtit att vårda sig om barnet och sjelf liksom öfverlemna! detsamma åt eländet och brottet, kan äga rum likväl om barnet är äkta som om det är oäkta. Hulvud karakteren på brottet, — att beröfva den lifvet, som man har att tacka för lifvet, — är i begge fallen densamma. Emot redaktionen har inom Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt, att uttrycket »sker dråp» icke vore »så alldeles lämpligt». Utskottet är dock af annan åsigt och äger stöd derför i 1734 års lag, som användt detta uttryck på liera ställen, såsom i 20 Kap. 10 § och 24 Kap. 4 § Missgernings-Ralken. — Inom BorgareStåndet åter liar blifvit erinradt, att uttrycket »under hvars lydnad man står» vörö mindre exakt, enär ordet man icke refererade sig till något föregående. Detta hör dock i allmänhet till egenskaperna af det obestämda pronominet man, hvars användande på detta ställe icke synes kunna gifva anledning till den ringaste misstydning. Ordställningen i satsen är för öfrigt helt och hållet hämtad från 17 Kap. 7 § i Lagberedningens förslag till Straff-Balk. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, med frångående till en del af sitt förra förslag, hemställa, det malte Rikets Ständer besluta, ali ifrågavarande 37 § skall erhålla följande lydelse: »Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led, eller å sm maka; miste lifvet. Gör man dråp, såsom i 3 eller 4 § sägs, å person, som nu nämnd är; bafve och förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete pä lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från oell med åtta lill och med tio år.
Den förstnämde har trott, att Frälsehemmans Åboer med samma skäl kunde göra anspråk på Skatteköp, som man nu vill lemna Kyrkohemmans Åboer en sådan rätt. Jag bekänner upprigtigt, att om Frälsehemmansägaren i sådant fall icke kunde styrka sin äganderätt med behörige Handlingar, anser jag största skäl vara förhanden, att låta rättvisan-hafva sin gång, och att äganderätten underkastades en laglig undersökning; och jag tvekar icke alt uttala denna min öfvertygelse, ehuru mången ägare af Frälsehemman deraf möjligen kunde uppskrämmas att icke biträda min mening i förevarande ämne; men uti ett så upplyst Stånd, som detta, hoppas jag, att ingen skall låta annat än billighetens och rättvisans fordringar inverka på * dess beslut. Herr Rosenblad har, såsom det synes, funnit sig träffad af min yttrade beundran öfver hans visade arbetsförmåga och nit i denna sak. Men han har häruti haft orätt, ty mitt yttrande innefattade mera ett beröm, än ett klander. Jag erkänner uppriktigt, alt jag icke gjort mig den mödan, som Herr Rosenblad, i afseende på samlandet af documenter, och det äfven af orsak att io6 Den 10 September f. m. jag icke haft så många Handlingar att tillgå; men emellertid tror jag, att de documenter, jag förskaffat mig, skola befinnas lika kraftiga, om icke kraftigare än de, som å motsatta sidan blifvit framdragne. De äro Danska, och jag har velat bespara Ridderskapet och Adeln afhörandet af deras uppläsning; men om det erfordras, anhåller jag, att någon mera skicklig än jag uti Danska språkets läsning mätte åtaga sig det; ty sjelf är jag härutinnan mindre bevandrad och skulle säkerligen ofta stappla, hvarigenom uppläsningen troligen skulle blifva på en gång mindre behaglig och utan ändamål. Att dessa Handlingar äro fullkomligt autentika, är likväl säkert, oell de äro äfven efter min tanka s§ grundliga, att de ensamt äro ‘ tillräcklige att bevisa den satts jag här drifvit.
Ad. för en sådan sak beviljar endast utgör en minskning af det anslag , som R. St. gifva till fattigvården och fångvården. De barn, sora lemnäs alldeles handlösa och ej erhålla undervisning uti någon näring, hvarigenom de kunna uppehålla sig och undvika att förskaffa sig födan genom tiggeri under ett kringstrykande lefnadssätt, äro vanligen de, som hemfalla lill correct. husen, till fästningarna, eller åtminstone till fattigvården. Sådant är det allmänna förhållandet, och här är nu fråga om, alt med ett lämpligt arbete sysselsätta sådana unga lättingar, och detta på den ort der det bäst kan utföras. Jag kan således ej annat än på det högsta instämma uti det beslut, som Presteoch BorgareSttn hafva fattat, nemi. att anslå 3ooo r:dr till denna arbetsinrättning, och får vördsamt anhålla om Hr Landtnäs propos. derpå. Hr Frih. o. I_,andtm. erinrade, i anledn. af Hr von Hohenhausens yttrande, alt R. o. Ad. icke, på sätt han trott sig förmärka, beslutat att detta utlåt, skulle till ny pröfning punkt - Den i April f. m. >7 punktvis företagas, utan hade Hr LandtmJs propos. , som gjordes i anledn. af den framställning här skett af.Frih. Cederström, varit att föredragnm af delta utlåt, skulle ske punktvis, men ej att det skulle lill ny pröfning företagas. Då R. o. Ad. redan bifallit detta utlåt., ansåg Hr Landtm, för sin del icke att någon ny pröfning deraf kunde ägarinn, Utsk. hade icke fiångålt något af sina tillstyrkanden i det förra utlåt.; det hade endast vid sista punkten föreslagit ett tillägg, hvilket vore det enda R. o. Ad. vid detta tillfälle ägde att pröfva. / Frih. Leijonhufvud: Hr von Hohenhausen har visserligen rätt deruti, att fråga ej är att ändra R. St:s beslut. Det vore väl ett vanmäktigt försök inom detta Hus och låter sig ej göra , men här är fråga om hvad som ungefärligen kan komma på ett ut, nemi. att ändra R. o. Ad:s beslut.
••— Når .(len nja Tfibel-öfvérsättiungem en dag binner utkomma ock antagas, så kommer val afven den att kafva krister;: sien ; skalk den val derföre genast förkastas,.eller skall man slraxt föreslå utarbetandet af en förbättrad Bibel-öfversältning? — Vill man consequent förfara, så skola vi på della vis få ständiga Catecbes-, Psalmboksoch Bibel-Comileer. Att några frågor; i vår Catecbes kunde vara enklare ock tydli-r gare, gör. intet till. luifvudsaken; ja, om äfven en ocb annan fråga der skulle finnas,; som är mindre nödig, eller öfverflödig, så betyder också detta! mindre. Hnfvudsaken är, att Ghrislendomens grundläror finnas der rent, klart oell med nödig fullständighet framställde, ocb det äro de, efter allt livad mitt enfaldiga förstånd kan inse. De högbildades ordande om naturens kännedom och studerande är vackert; men denna kännedom* såsom ett serskildt studium, anser jag för allmogen vara mindre maktpåliggande* Naturen, studera vi! under våra arbeten ocb prisa naturens Herre för dess godhet ocb under. Alt klra känna Gud och den lian. sändt häfver, Jesurn Ghrislum, anse vi såsom det angelägnaste och högsta får våra barn och: finna gss nöjda, om denna kunskap, såsom nu är förhållandet, i Gatechesen meddelas. Nu först har allmogen hunnit alt blifva rätt hemmastadd' med den nya Calechesen och missnöjet öfver förlusten af den gamla har ock nu först upphört. Men att just då föreslå den nyas afskaffande och en annans antagande, vöre att: hos folket väcka ett allmänt missnöje. Äfven den ökade afgift, sorn härigenom skulle uppkomma,; bör icke lemnäs-oan*- märkt. Finnas flere barn iett hus-, så. skola de alla. hafva den nya Ca-' techesen, fastän de förut hafva den gamla. Denna nya utgift, ehuru för den bemedlade obetydlig, är dock för dem fattige ganska känbar.
Men då Utskottet förutsett att detta förslag nu, såsom tillförene, skulle möta mot stånd ur den synpunkten, att dels genom ett beslut att till Kronan indraga någon del af de ecklesiastika boställenas afkastning intrång skulle kunna synas hafva skett i presterskapets privilegier, dels enahanda åtgärd i afseende på militieboställen a, hvilka af ålder ansetts vara genom indelningsverket för alltid anslagna till de särskilda regementena och korpserna, skulle synas förminska de militäre embetsmäns rätt, hvilka ingått i krigstjenst under förutsättning att löningsfonderna skulle varda bibehållna vid ali den jordegendom, från hvilken deras inkomster härflyta; så har Utskottet ansett, att, till förekommande af det motstånd, som af dessa skäl eljest ofelbarligen skulle mot förslaget uppresa sig, Kronan borde till presterskapet och militärkorpserna afstå hela sin andel i de ecklesiastika och militära boställenas afkastning till förbättrande af dithörande embetsmäns lönevilkor, helst åtgärder i sådan syftning ändock måste vidtagas och till en del äro under utförande. Det synes, att, sedan de gemensamma ecklesiastika och militära löningskassorna härigenom erhållit en högst betydlig förstärkning, man äfven med skäl kan på dem ställa det anspråk, att de skola i form af lönefyllnad lemna ersättning åt de boställen, hvilka lida förlust derigenom att de förlora sin förmånsrätt till utsyning på härads-allmänningarne, såsom Utskottet här ofvan föreslagit. Då ett sådant förfogande, som härmed blifvit föreslaget, icke utesluter möjligheten att framdeles, sedan de särskilda korporationernas eller korpsemas behof af inkomster på annan väg blifvit fyllda, i sammanhang dermed till Statsverkets eller Skogs-styrelsens omedelbara disposition indraga den ifrågavarande andelen af boställsskogarnes afkastning, torde den här ofvan uttalade grunden för Statens andel i boställsskogarnes afkastning, om den, till följd af nu föreslagna eftergifter, för närvarande erkännes, framdeles äfven blifva i hela sin vidd tillämpad, hvarigenom en betydande tillgång för utgifternas bestridande komme att tillfalla Statens skogsförvaltning.
Med afs. på den svårighet, som torde förete sig att uppgöra förslag till ett beslut, som nu kunde antagas, ändrar jag nu mitt förslag till begäran om återremiss. Frih. Rudbeck, Reinhold: I afs. på hvad Frih. Raab anfört, får jag först nämna, att det kan förorsaka en ökad kostnad, ifall motionerna skola genast tryckas, enär hvarje liten motion då komme att åtminstone upptaga £ ark. Dessutom, såsom Frih. Stjernstedt anmärkt, torde det medföra svårigheter för Exped.-Utsk:t att medhinna tryckningen af motionerna från det ena plenum till det andra, helst vid motionstidens slut, då de väckas i större mängd. Frih. Raab: Om icke alla motioner skulle hinna att blifva tryckta, vore det ändå en fördel med dem, som blifva det; men i alla fall får jag fästa uppmärksamheten derpå att, om mot slutet af motionstiden en sådan mängd motioner väckas att de ej kunna hinna att genast tryckas, de icke heller hinna att remitteras, utan blifver då plenum flere dagar å rad för att få dem remitterade. Hvad den tillökningen i kostnaden beträffar, att dertill skulle fordras mera papper, så finnér man lätt af huru ringa betydenhet detta inkast är. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Jag önskar fästa Frih. Raabs uppmärksamhet på olämpligheten af att fatta ett beslut, som, utom att det icke alltid är fullt verkställbar!, skulle föranleda flere obehagligheter. Då Frih. Raab, efter förutsättning att man möjligen ej skulle medhinna tryckning af alla de motioner, som vid motionstidens slut i sådan mängd väckas, att plena från morgon till qväll dermed upptagas, föreslagit, att man borde trycka endast dem, som kunde medhinnas, så får jag göra honom uppmärksam på att det blefve ett obehagligt uppdrag för Exped. -Utsk:t, att bestämma hvilka som skola tryckas genast, och hvilka först sednare, när man kunde medhinna det. I ani. 94 Den 19 November. deraf tror jag, att åtskilliga motionärer, isynnerhet om de tillhöra olika Stånd, skulle fatta humör öfver den ordning, i hvilken deras motioner komme att tryckas.
Härmed anser jag ock hafva besvarat de ledamöter, som i ett föreg:de plenum framdroge, såsom bevis på Konungens nuvar. rådgifvares förträfflighet, att andra anmärkmr än de Const.Utsk:s betänk, innehåller icke mot dem kunnat framställas, ty om ett sådant argumentationssält godkändes, så skulle äfven följa deraf att hvarje Depart:ts-chef, som underlät att företaga alla vigtiga frågor, så att ingenting förekom derom i Statsrådsprot-.ne skulle blifva ansedd såsom förträfflig. — Efter min åsigt är det derföre Const.Utsk:s pligt att göra sig underrättad om hvilka vigtiga ärender hvila i Stats-Depart:ne ovidrörda och derom göra anmälan i decharge-belänk. Uti den frågan äro vi således af alldeles motsatta meningar. Hr Gr:n har trott att Const.Utsk:s pligt inskränkte sig till att endast framställa anmärkmr efter 106 och 107 §§ R.F. och har tillagt: om meningen vore något vidsträcktare, hvarföre skulle det då icke finnas en 108:de §, som gåfve anledn. dertill. Härtill får jag svara med en annan fråga: månne icke allt som under granskning af Statsrådsprotine förefaller anmärkningsvärdt bör framställas? Hvilken som har rätt, majoriteten inom Const.Utsk. eller jag, det synes bero af svaret på den frågan, huruvida Const.Utsk:s 374 Deo 10 Maj f. m. ledamöter böra upfatta sin ställning sä som vore de endast Fiskaler eller om de böra upfatta sin ställning så sora jag anser den böra upfattas, nemi. så som de vore Revisorer. Aro de att betrakta såsom Revisorer, då tror jag deraf följa att de skola icke allenast undersöka och framställa de anmärkmr, som äro af svårare beskaffenhet samt i anledn. deraf tillstyrka den eller den positiva åtgärden t. ex. en anmälan efter 107:de §; utan äfven omnämna de mindre felaktiga åtgärder, som väl f. n. iske medfört vådliga följder, men som, om de fortsattes, kunde leda dertill.
Ridderstads första publik och första kritici. Jag var naturligtvis mycket undersam öfver huru det skulle gå med den nye författaren, som genom öfvertalning modigt kastat sig in på torneringsbanan, ty täflan på parnassen är ock en tornering. Nu, sedan jag längesedan klart kunnat bedöma hvad jag då endast anade, nemligen de rika malmådror som funnos inom honom, är jag icke nog inbilsk eller enfaldig att tro det Ridderstad icke under alla omständigheter skulle ha kommit att bryta upp sina malmgångar, men nästan för alla författare är det något slags tillfällighet som föranleder en början och är början blott gjord, så är vägen öppen för den som förmår bedöma sin tid och sina resurser. Thomson lät nu börja sättningen af den roman, som bar en så dyster titel. Och det dröjde icke länge innan han berättade mig att hans sättare, som varit mycket tröga och dåsiga när de satte Herrarne på Ekolsund (Almqvists roman), nu voro helt uppiggade. »Nå, huru uttydes det?» frågade jag, »skulle Ridderstad kanske i första taget stiga öfver sjelfva Almqvist, se det vore då nästan mer än ett Lunkentus-steg.» »Ja, tro mig», återtog Thomson, »jag dömer arbetena, icke bara efter de stora författarenamnen, utan jag dömer deras framgång hos den stora publiken efter det intryck de utöfva i tryckeriet ... Och efter den räkningen kommer Svarta Handen att göra lycka, till och med faktorn är intresserad, det märkes nog. Jag tror således att det var en särdeles lycklig idé att få Ridderstad in i författarkretsen.» Svarta Handen blef färdig och kom ut. Den är nu för så lång tid sedan utgången ur bokhandeln, att jag ej vet hvar jag skulle få tag i den, kanske finnes något genomtummadt och grundsmutsadt exemplar i ett lånbibliotek. Men i sin tur kommer den väl in i den nya upplaga, som nu pågår af Ridderstads samtliga verk. Så mycket minnes jag emellertid af detta första arbete, att det hade en hemlighetsfull karakter, just en sådan som lätt tilltalar en stor del menniskor; dertill var stilen redan här afrundad och framförallt varm.