Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man behagar läsa Utsk:ts Betänk., så står der uttryckligen, att pass skulle utlemnas endast åt sådana personer, som hafva vederbörandes tillstånd att resa utrikes. Frågan gäller således här blott, om en annan än Konungen skulle kunna i detta fall vara vederbörande. När OeneralBefälhafvare och Regementschef tillstyrkt bifall på en ansökan af ifrågavarande art, har det säkerl. aldrig handt, att K. M. afslagit densamma. Jag tror således ej att det skulle medföra stor fara, om dessa myndigheters tillstånd förklarades ensamt göra tillfyllest. Deremot kati det nuvarande förhållandet föranleda verkliga lagbrott. Vid gränsorterna kan understundom en resa blifva en nödvändighet. Ett häftigt sjukdomsfall af svårare eller ovanlig beskaffenhet kan ju fordra en läkarehjelp, som endast i en närbelägen utländsk stad kan ernås. Månne ej Generalbefälet dä ofta tager pä sitt ansvar att mot föreskrift tillåta resan? Ansökan deremot går emellertid till Stockholm, föredrages, beviljas och aulander till dea sökande, då denne redan som frisk återvändt och ingått i tjenstgöring. Hvartill tjenar en dylik föråldrad inrättning, som ingenstädes torde linna sitt motstycke? Åtminstone i den armée, som nu har deri bästa anda, den Franska, skall det visst ej falla någon in att begära Kejsarens tillstånd för en resa t. ex. till Belgien. — 1 afs:de å ordalydelsen, medgifver jag, att den af Frih. Sprengtporten föreslagna redaktion har företräde, men med alside å nödig öfverensstämmelse med de öfriga Ståndens torde Utsk:ts böra bibehållas. Jag fortfar i min anhållan om bifall. Den 18 Jannar}. 147 Sedan öfverlägga ingen härefter förklarat® fulländad, yttrade It. Exc. Hr Gr. och Landtm, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:s förslag, dels att detsamma måtte godkännas, utom i hvad det anginge militäre embetsoch tjenstemän, dels att förslaget skulle bifallas med den förändring, att orden: »med de undantag ■och under iakttagande af de föreskrifter, som K.
Invändningen: att höga tullafgifter endast föranleda tullförsnillning, var också förut gjord, både af enskildte representanter i Riksstånden, af de inför CommerceCollegium hörde Fabrikanterne, och sluteligeri bemälte Collegium; Utskottet kunde följakteligen ej undgå, att upptaga den till någon slags vederläggning, och att åtminstone försöka, att försvara sin princip. Men bura totalt misslyckadt är ej detta försvar? Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 9 September. 301 myndigheten i Riket, Ständerna, hvilka ofta nog befinnas villiga att gifva sitt förord, utan sakens närmare kännedom. Om vågoch mätare-penningar skulle erläggas endast för de varor, som vägas och mätas, så vore det möjligt, att ett våghus med dithörande betjening icke kunde underhållas för de afgifier, som inflöte. Månne näringsidkarne häldre förlora utvägen att få sina varor vägda och mätta, än de vilja betala ifrågavai :de afgiftei ? Detta är en betänklighet, hvarföre näringsidkarne äfven böra höras, innan man besluter sig till någon åtgärd i delta fall. Den riktiga ordningen är väl den, att man först undersöker förhållandet och derefter fattar sitt beslut; men icke omvändt, såsom här föreslås. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Donna motion var redan i vintras under behandling på Utsk:s afdelning, då jag der tjenstgjorde, och bland andra skäl, af hvilka denna motion hade blifvit föranledd, upgafs ett, som var alt allmogen ganska mycket trakasserades genom de här afgifterna. Sålunda hade t. ex. handt all landtmän, sora skolat förmala sin säd på andra sidan om staden, när de passerat den, blifvit antastade af polisen, som lagt lieslag på lasset, och de hafva fått betala vågoch mälarepengar, samt dessutom plikta för det, alt de velat undandraga sig dessa afgifier, oaktadt de aldrig ämnat sälja sin vara i staden. Dessa trakasserier hafva framkallat allmänhetens missnöje med denna sak. Jag har blott velat nämna detta uplysningsvis och förenar mig med dem, sorn begärt bifall till Betänk. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar:
Förbrytelser mot Förfaltningarne äro icke m bola, och likväl hafva sammansatta Utskotten utsträckt ansvai igheten i' oändlighet., och della på eu tid, då man haft skä - Bev. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o ii. 20 lig anledning alt se all hus-visitalion försvinna. Det är långt ifrån min afsigt alt vilja uppträda till försvar för lurendrejeri och tullförsnillning, men jag är derföre icke nog härdad att utan deltagande kunna se det lidande, sorn till äfventyr af helsa och lif tillfogas många i öfverträdelse!» oskyldiga familjmedlemmar genom de oroliga uppträden, som med dessa af beväpnade personer oväntade besök äro förenade. Jag har derföre icke kunnat dela denna majoritetens åsigt och reserverar mig härmed mot all utsträckning af hvad i i835 års Kongl. Förordning är stadgadt, i afseende på den tid, inom hvilken de varor böra vara inkomne, efter hvilka undersökning får anställas i de uti 33 §, af närvarande förslag uppräknade hus och rum.” Af Herr Halling: ’’Då man ännu icke tilltrott sig att uti en enda Lag eller Förordning kunna till ett helt sammanfatta de mångå, någon gång tvetydiga och icke alltid med hvarandra öfverensstämmande, stadgar, hvilka nu igenOnnas uti till lika ändamål utfärdade och gällande åtminstone fem serskilda hufvudsakliga Författningar såsom:
Lagerbjelkes anmärkn., så vill jag medgifva att den und. skrifvelsen till en viss grad kan sägas vara öfverflödig, då man bör tro att K. M. i alla fall skall behjerta förhållandet och vidtaga de åtgärder som här äro ifrågaställde; men hela den dom, som drabbat Öhbom och den rättighet han erhållit att t. o. m. äter komma i statens tjenst sedan balansen blifvit betald, jemte möjligheten deraf att de skattskyldige kunde blifva dömde att 2:ne gånger betala sin skatt, allt detta gjorde att Utsk. ansåg något böra göras för att förekomma, det de skattskyldige icke skulle blifva nödsakade att ansvara för berörde uppbördsbrist, och detta gaf äfven Utsk. anledn. till det förslag till underdånig skrifvelse, som nu här blifvit klandradt. Hvad de händelser beträffar, hvarom Gr. Lagerbjelke talat, så beror det på den lydelse den blifvande domen i saken erhåller, om någon åtgärd i anledn. deraf behöfver vidtagas. Jag skulle tro ett bifall till detta betänk, icke medföra annat än godt, och tillstyrker derföre bifall lill detsamma. Den 19 Februari e. in. 607 Frih. Cederström, Jakob: Jag instämmer fullkomligt uti hvad Gr. Lagerbjelke yttrat angrde ifrågavar. lind. skrifvelse, hvilken jag anser vara mindre väl betänkt. Efter hvad Utsk. sjelf uppgifver, äro de skattskyldige ännu icke dömde; icke ens något utslag utfärdadt och ännu mindre laga kraftvunnet. Utsk. har befarat, alt ett fällande utslag kunde komma att gifvas och vinna laga kraft. Vidare förutsätter Utsk. att de skattskyldige sedermera skulle hos K. M. anhålla om befrielse från den sålunda ådömda ersättningsskyldigheten. Dessa händelser kunna inträffa, emedan sådant förut händt och och då har K. M. alltid, efter vederböra anmälan, tillåtit anstånd med betalningen, intill dess R. St. pä grund af till dem afgifven nåd. propos. förklarat sig vilja medgifva afskrifning eller icke.
Uti lill Utskottet remitterad motion har inom Välloflig!) Borgare-ståndet Herr F. F. Folhem yrkat, alt den i 25 § för fjerdepart-delegare i Fahlu grufvor stadgade bevillning måtte upphäfvas, hvilket yrkande motionären synts vilja grunda derpå, att bergslaget, som, emot den vid sednaste Riksdag beviljade nedsättning i koppar-räntan, ölhandl, sig alla af detsamma förut åtnjutna privilegier och förmåner, mäste, utom den å räkoppar-lillverkningen ännu qvarstående grundskatt, tillika erlägga bevillning för Avesta Kopparverk, hvilket för förädlingen af Fahlu koppar bestämda verk vore taxeradi i likhet med andra bruk; varande vid uppkommen diskussion inom Borgare-ståndet i anledning af Herr Falhems förevarande motion anmärkt af Herr Boman. att bergslaget genom den betydliga nedsättning i Koppar-räntan från hvart 10;de till hvart 30:de skeppund, erhållit lulli vederlag för de detsamma frångångna natura prestationer, hvilka en stor del af Dal-allmogen lill grufvan, såsom ett Kronans verk, förut skolat utgöra, sä att bergslaget i afseende å beskattningen för sina tillverkningar för närvarande vore i alldeles enahanda ställning som förut; samt att, då bevillning vore ålagd lackjerns-lillverkningen, intet skäl lunnes hvarför räkoppar-lillverkningen skulle vara derifrån befriad. Vid sednaste Riksdag framställdes äfven af Herr Falhem enahanda yrkande på ungefär samma grunder sorn nu, hvarvid af då ingiliia handlingar inhemlades, all den uti 25 § Bevillnings-lörordningen omnämnde Ijerdeparls-egarnes behållning, eller den s. k. fjerdeparl-revenyen, härledde sig från skilnaden emellan malmens vid de s. k. malmloltningarue åsätta värde och brylnings-kostnaden, eller det sätt för fördelningen al malmen emellan fjerdeparls-egarne, hvilket sedan äldre lider bibehållits.
Berättelserna om, Ryssarna i Visby 1 8 0 8 ~ af Stanislaiis skall helt visst intressera de aldre barnen, då denna episod f r h 1808 ar föga kand. Boken lämpar sig bast för barn oinkring 10-12 års ålder. J~ekkairirrcten, en julbok för barn, har i år utsaudt sin 1l: te och 12: te bok. Dessa likna i allo sina föregångare hvarföre vi endast behöfva hänvisa till det vi förlidet år yttrade om dessa sm % julkalendrar. De äro oskadliga och innehålla både nöjsamnia och nyttiga liistorier ocli iiro dessiitoin rikt illiistrerade. Det märkviirdigt billiga, priset (1 kr.) torde s~rslrildt beaktas, då ju barnböcker i allinänliet stiilla sig ganska dyra. A t t under sådana förhållanden illiistrationerna ej alltid kunna vara original, utan långods, är gansea naturligt; men nog borde staflornnc få bli litet aldre, innan de begagnas p % nytt, an som nii ar fallet ined t. ex. den å sid. 74 i elfte boken. De barn, som kanske i fjol fingo Linnea till julklapp och där med karlek och sympati betraktade » Gamle kämpe och lian sonson » skola i år finna att gamle Kämpe i Le.kkamraten blifvit förvaiidlad till en elak trollkarl, livilket nog torde förefalla underligt, varesig nian beti.aktar gubben sj alf eller lians oingifning. Trollkarlar bruka ej dväljas i sfi tarfliga orngifningar. Af ven julen 1893 ' bar fyra olika illustrerade j ultiuilingm att bjuda åt barnen. De ar gamla bekanta och blifva säkert val emottagna af sin publik. Deu iildsta i samlingen, Snöflingan (pris 60 ore), har bland annat en stor lielsides kolorerad plansch att bjuda p å; vi se där den från Topeliiis för de flesta svenska barn viilkanda » Lilla Maja », » med sippor i sitt 1iHr och en bukett vid barmens. Denna lilla Maja torde blifva en särdeles välkommen gast.
N o v e ni b e r e. m. densamma dela, ansåg Hans Excellence någor» vidaie öfverläggning i detta ämne icke lämpeligen böra äga rurft; hvaruti Ridrlerskapet och Adeln äfven hördes instämma. Upplästes Kongl. Maj:ts nyss ankomne Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af den iq dennes, angående fördelningen af de, genom en >med Kejserlig Ryska Regeringen afslutad LiqvidationsConvention, influtne medel. Lades på bordet. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 28 November. Plenum klockan 6 eftermiddagen. Upplästes Kongl. Majrts, den ip och 26 dennes afgifne, samt i förmiddags Ple - Den 28 November e. m. 531 mim ankomne, Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 1:0 Om anslog af medel till Navigations-Skolors inrättande. 2:0 Angående upplåtande af tvänne Tunnland jord på lotten N:o 8 af Eskilstuna Kungs-Ladugårdsägor, till inrättande af en ny Begrafnings-plats för Eskilstuna Stadsoch LandsFörsamlingar. 3:o Angående Curhus-Afgiftens fortfarande. 4:o Om rättighet för SparBankerne i Riket, att emot ränta i BancoDisconten insätta en del af deras Fond, för att i mon af behofvet kunna åter derifrån uttagas och disponeras m. m. 5:o Med öfverlemnande af Förslag till ny PrestvalsFörordning. 6:0 Om fortfarande anslag till Strömrensningar och lättade vaiten-communicationers befrämjande. 7:0 Om upphörande af CertePartiers chartering för Fartyg, som begagnas till inrikes Sjöfart; Äfvensom Kongl. Maj:ts d«n 36 dennes till Rikets Ständer aflåtne, samt i förmid - Den 28 November e. ra. dngs Plenum ankomne, Nådiga Skrifvelse, angående Myntvärdets upprätthållande Lades på bordet.
afglften För Insändes » A c k, min unge vän », log den gamle, » staten hade så länge nödgats tåla tusentals » skolpligtiga » barns orgelbundna skolgång och kände sig slutligen vanmägtig gent emot följderna af ett mer än sekelgammalt skolkningssystem och officielt skenväsen, att den med tyst glädje såg hur hem efter hem åtog sig de små barnen, lärde dem lydnad, tukt, sanningskärlek och gudsfruktan, den enda grund på hvilken en sann bildning kan byggas. » » Afskaffades då genom riksdagsbeslut alla statens barnskolor? » inföll jag häftigt, som om min egen framtida bana varit hotad af något, som kanske varit ifrågasatt på en aflägsen ö för hundra år sedan. » Icke en enda af dessa inrättningar indrogos; de fingo stå qvar och vissna som rotlösa växter, och detta skedde temligen snart. Ty då en bättre anda vaknat bland oss, blef det allt färre och färre familjer, som sveko sina förnämsta pligter mot barnen och lemnade dem åt främmande personers mer eller mindre godtyckliga behandling, och ännu färre blefvo äfven nu de unga män och qvinnor, hvilka underkastade sig mödan att inlära en metod, som visat sig själsmördande för både undervisare och lärjungar ». » Nå, och så gaf edert folk naturligtvis all boklig kunskap på båten, blef en klunga arbetsbin, uppdrog afveln, samlade rikedomar i eder lilla samhällskupa, föraktade vetenskap, skön konst och alla högre andliga sträfvanden », antog jag utan vidare. » Ser det då ut bland oss, som om vi under det senare seklet varit dylika barbarer? » smålog den gamle, och jag tillstod villigt, att inga spår af en dylik andefattig lifsåsigt syntes till. » Ni, som läst så mycket », fortfor gubben, » känner helt säkert berättelsen om, hur det lyckades att införa potatisodling i Frankrike.
med det undantag likväl för Ruslhållarne vid f. d. Westgötha och Smålands samt Norra och Södra Skånska Cavalleriet, att Passevolance-afgiflen, som i fredstid utgöres med 2 R:dr 24 sk., i krigstid af dem erlägges med en förhöjning af 20 sk.; synes äfven häraf följa, alt sältet för Fondens förvaltning och fruktbargörandet af dess medel uteslutande böra vara förhehållne åt Eders Kongl. Majit, utan någon annan rättighet för Rikets Ständer eller deras Revisorer, än att, i följd af den Nådigst medgifha granskningen af Fondens Räkenskaper, tillse, det medlen icke användas till ändamål, främmande för Fondens bestämmelse, och att de hypotheker, på hvilka utlåning af Fondens disponible och för löpande utgifter icke erforderlige behållningar blifvit beviljad, innebära fullkomlig säkerhet för återbetalningen, utan afseende derå, att utlåningen skett till Gamla Passevolance-Cassan, Publike Verk eller enskild te; Att, då Fondens säkerhets-liandlingar, i afseende å de vid 1835 års slut i Gamla Passevolance-Cassan, såsom lån emot 3 procents ränta, innestående 14,000 Ridr, blifvit lemnade utan anmärkning af Revisorerne, samt för öfrigt, genom denna, uppå Eders Kongl. Majits Nådiga Bref den 25 Augusti i835 grundade, utlånings-åtgärd, blifvit, i förening med Tross-Passevolance-Fondens fullkomligen tryggade säkerhet och uppfyllandet af Eders Kongl. Majits vid utlåningen fästade vilkor af återbetalning vid obestämd tid eller då behofvet så fordrar, afsedt, att åt Gamla Passevolance-Cassan, der discontering sker emot 6 procents årlig ränta, bereda en billig ersättning för de Aflöningsoch Rations-kostnader, hvilka Eders Kongl.
Mörner afgifvit emot detta betänk., och jag finner slutsatsen i betänk, icke stå i riktigt sammanhang med premisserna; men då BorgareSt., som frågan egentligen rörer, bifallit betänk., vill jag äfven för min del låta dervid bero. Hr von Hartmansdorff: Jag är i saken af samma mening, som Hr Stuart, men just derföre vill jag icke låta bero hvarken vid Utsk:s betänk, eller vid BorgareStis beslut, emedan jag anser båda oriktiga. Jag anhåller att först få uppläsa Gr. Mörners reservation. Den lyder som följer: ”Att magistraternes befattning med bouppteckningar och arfskiften uti sterbhus i städerne länder till ordning och reda vid dessa maktpåliggande förrättningar, äfvensom att magistratspersonerne måste anses berättigade till ersättning för den förminskning i löneinkomst, som skulle uppkomma, i händelse den deni för närvar, tillkommande sterbhusafgift ldefve borttagen , det vill jag för min del visserligen icke bestrida; men de af Utsk. i öfrigt åberopade skal för dess afstyrkande af motionärernes förslag kan jag deremot icke godkänna. Ifrågavar. afgift härleder sig ej frän något af städernes borgerskap och innevånare faltadt beslut, utan grundar sig uppå K. förordningarne den i Mars 1749 oc^* den io December 1756, och så länge dessa förordningar i4 H. ‘ 4° 314 Den i ) O c tobe r e. m. qvarstå i sin gällande kraft, lärer ej ordnandet af sterblmsafgiften hvarken kunna anses eller blifva behandlad såsom pn enskild angelägenhet för städernes borgerskap och innevånare.
Preste-Ståndet den i3 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Stats-anslag för en Pharmaceutisk läro-anstalt. (Stats-Utsk. Uti. lNT:ris 133 och 265.) S. A. K. 1 anledning Apothekare-Societetens hos E. K. M. i underdånighet gjorda anhållan, det läcktes E. K. M., för ändamålsenligt inrättande och underhållande afen Pharmaceutisk läro-anstalt, till Rikets nu församlade Ständer aflåta Nådig Proposition om dertill erforderligt Stats-anslag, hvilket, enligt underdånigst företedt förslag, skulle uppgå tili 4,500 Rrdr Banco årligen, samt derjemte, till inredning och iordningsslällande af laboratorium, lärosalar, m. m., 5,000 R:dr, att på en gång användas, har E. K. M., enär ej mindre vederbörande Professorer vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, än äfven SundhetsCollegium, i ämnet hörda, vitsordat behofvet af en serskild utaf Staten bekostad undervisnings-anstalt för bildandet af skickliga Apothekare, behagat till Expedilions-Utskoltets Förslag lill und. Skrifvelse j JV.o igo. 435 Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna de till omförmälde ärende hörande handlingar.
Besinnar han sig, som emot Rädstufvurälts dom vädjat, och vill ej sitt vad sedan fullfölja; kungöre det vederparten, såsom i 2 om Häradsrätt sagdt är, vid äfventyr, som der stadgadt finnes. 3(1 Map. Öfverskriften lill detta Kapitel ändras sålunda: Huru borgen skall sättas, innan laga vad i Hofrätt fullföjes; så ock huru Underrätts dom, deremot vädjadt är, verkställas må. 1 § kommer att erhålla följande lydelse: Hvar, som ifrån Underrätt vädjar, ställe för sig två löftesmän, som borcra, begge för en, och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig R. St. Just. Ombudstn. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 65 skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå, och lägge den vid sin inlaga i Hofrätten in. Nu kan så hända, att han hellre vill penningar, eller silfver, eller guld, till säkerhet för kostnad och skada ställa, och sätter det hos Konungens Befallningshafvande in, eller i taka händer; då vare ock det för borgen gildt, när Domaren det pröfvat häfver. Försummar han det; håfve sitt vad och talan emot Underrättens dom förlorat. 2 § ändras sålunda: Underrätts dom, deremot vädjadt är, gånge i verkställighet, efter thy, som i 3 Kap. 5 Utsökningsbalken sägs, der den, som vunnit, det askar, och vadet ej derigenom onyttigt blefve. 3, 4, 5, 6 och 7 §§ varda till all kraft och verkan upphäfne. 39 Map. 3 § erhåller följande lydelse: Menar svaranden, att käranden ej bör njuta dess vad till godo, förthy, att han ej ställt borgen för kostnad och skada; gifve dess påstående skriftliga vid uppropet in, och Hofrätten höre vederparten deröfver. Häfver han det försummat, sorn i 26 Kap. 1 § före skrif vet står; gånge derom ef ter thy, som der sagdt är. Finnes det annorlunda; då svares i saken, när anslag deri sker.
Raabs mening stridande åsigt; men om vi än lemna denna meningsskiljaktighet å sido, återstår dock en af Hr v. Ehrenheim framhållen omständighet, som synes mig förtjena all upmärksamhet, och den är, att här är fråga icke allenast om en borgenärs och en löftesmäns rätt, utan äfven om flere möjligen varande och vanligen varande löftesmäns rätt. Alla dessas rätt är lika god och bör afses; LagUtsk. har likväl endast bekymrat sig om de tvenne förstnämndes, och vid sådant förhållande torde det ej vara skäl att antaga ett lagförslag, som är så ofullständigt, att en af deltagarne i ett aftal alldeles blifvit bortglömd. Om, på sätt en talare trott sig veta, detta Betänk, redan är af tre Stånd bifallet, synes enda utvägen för R. o. Ad. vara alt afslå Betänk., men som någon officiell underrättelse om frågans utgång hos MedStånden icke ankommit, torde försigtigheten bjuda oss att på grund af de nu gjorda anmärkn:ne till LagUtsk. återförvisa detta ärende. Frih. Wrede, Casimir: Jag har ej deltagit i Utsk.-s be handling af denna fråga, men då ingen ledamot yttrat sig till för - Den 11 April. 24i svar för det afgifna förslaget, anser jag mig böra i sådan syftning nämna några ord. Hvad Hr v. Ehrenheiras anmärkn:r emot förslaget beträffar, kan jag ej uptaga dem till besvarande, emedan jag ej var bär uppe och hörde hans yttrande, utan får jag endast hålla mig till Hr Sparres reservation. I det ifrågavrde fallet måste man särskilja tvänne kontrakter; det ena, eller hufvudaftalet, ingånget emellan borgenären och gäldenären, samt det andra, eller biaftalet om borgen, afslutadt emellan borgenären och löftesmannen. Om nu ene kontrahenten i biaftalet eller löftesmannen dör, så upstår frågan: skall hufvudaftalet till följd af denna tillfällighet anses vara brutet, eller skall endast biaftalet förnyas med annan antaglig löftesman, och hufvudaftalet förblifva orubbadt?
Denna min framställning grundade jag, bland annat, på öfvertygelsen derom, att någon större trafik icke är att förvänta på vägen mellan Carlstad och Arvika. 1859 års Jernvägs-komité har föreslagit jernvägens dragande åt Carlstad och Arvika; och då enahanda åsigt jemväl finnes uttalad uti Frih. Cederströms, Rudolf, nu förev:de motion, bar jag ansett mig böra tillägga några ord i ämnet. Till frågans närmare utredande får jag alltså omnämna, att jag förskaffat mig åtskilliga upplysningar från General-Poststyrelsen, med ledning af hvilka en hvar kan bedömma, huruvida anledning är att antaga, det någon större personaltrafik emellan Arvika och Carlstad skall komma att ega rum. (I afs. å godstrafiken måste den nordligare rigtningen otvifvelaktigt vara fördelaktigare. ) Jemlikt upprättade sammandrag öfver personbefordringen med Post-verkets diligenser å linierna Orebro-Carlstad och Carlstad-Arvika för tiden Januari-Juni innevarande år, utgjorde de då begagnade platsernas antal: å förstnämnde linie 74 st.; och å den sistnämnde 26 st. De under samma tid å hvardera linien tillgängliga platsers antal var 312 st. För den efterföljande tiden hafva, särdeles i afs. å de sistförllutne månaderna, fullständiga uppgifter ej ingått; men de uppgifter, som inkommit, gifva dock med någorlunda säkerhet vid handen, att under Juli-Oktober varit begagnade: å linien Orebro-Carlstad 102 platser; och å linien Carlstad-Arvika 50 dito, då emedlertid 204 platser å hvardera linien funnits tillgänglige; samt att under November månad å linien Finnerödja-Carlstad upptagits 48 af 64 disponibla platser, och å linien Carlstad-Arvika 7 af 48 dito. Af de disponibla platsernas antal hafva således de upptagna platserna utgjort: å linien Orebro—Carlstad Januari—Juni 23,72 proc. Juli—Oktober 50 „ A linien Carlstad—Arvika JanuariJuni 8,33 „ Juli—Oktober omkr. 25 proc.