Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under pantsinstitutionen existerar der fortfarande; men lösöreköpen öro okända, liksom äfven den hejdlösa skuldsättning emot borgen, som hos oss uppkommit och i mer än ett hänseende verkar demoraliserande. Men ehuru Utskottet således funnit sig böra vidhålla sitt förslag i hufvudsakeu, anser sig dock Utskottet, i anledning af anmärkningarne inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, böra deruti föreslå en förändring i afseende å ränte-aftalets frihet vid förlag. Den, som gifver förlag t. ex. till en bergsbruksrörelse, står nemligen till förlagstagaren i ett väsendtlig olika förhållande mot en annan borgenär till sin gäldenär. Dat är i förra fallet nästan ett intressentskap, — och att för denna händelse upphäfva den nu gällande räntefriheten torde icke vara billigt. I delta fall torde således böra förblifva vid hvad hittills varit stadgadt, — och Utskottet har, efter granskning af gällande förlagsförfattningar, funnit detta kunna uttryckas dermed, att ur ingressen till den af Utskottet föreslagna författning uteslutas orden »förlagslån och.» Lag-Utskottets Utlåtande N:o 51. 5 Enligt 2 i nämnde författningsförslag skall pantförskrifning intecknas vid den Rätt, hvarunder utgifvaren lyder. Deremot har inom Borgare-Ståndet blifvit anmärkt, att det syntes nödvändigt skilja emellan de förlag, som, så alt säga, åtföljde personen, och dem, som voro fästade vid en viss anläggning, och att stadgandet vore lämpligt för de förra, men icke för de sednare. Härvid får dock Utskottet erinra, att då det i begge fallen endast är fråga om lös egendom, konseqvensen af hela vår lagstiftning fordrar att inteckningen sker just vid giildenärens forum domicilii, och att ett undantag härifrån för vissa arter af förlag endast vore förvillande och icke på någon rationel grund skulle kunna försvaras. Ett sådant undantag skulle ock säkerligen föranleda dertill, att en och samma egendom stundom kunde blifva vid två särskilda domstolar intecknad, och en betänklig oreda skulle således uppstå.
Ännu mera skola Bergsmännen minskas i den mån näringen öfvergär från folknäring till fabriksrörelse. Så snart det fordras kunskaper, förbättringsliåg, speculationsförmåga och en utsträckt omtanka för att drifva en handtering, kan den ej mera vara folknäring, och på denna punkt står tacUjernsi.il läggare och de undergräfva alltså sig sjelfva, hvarföre man ock om femtio år troligen ej mer skall kunna uppräkna 10 Bergsmän inom denna Bergslag. Det torde vara onödigt att säga, det blåsningarne i allmänhet drifvas väl vid Ståndspereonernes masugnar och dåligt vid Bergsmansliyttorne. Den hos allmogen inrotade motviljan mot allt nytt, råder äfven här och endast långsamt kan den förmås alt antaga de förbättringar, hvars verkan hos Bruksägaren ögonskenligen röjer sig. Med det aftynande Bergsmansståndet skall ock konstens teckniska utveckling stiga och man torde snart få glädja sig deröfver, att den minskade qvantiteten ersättes genom en bättre qvalitet hos jernet. Stångjerns smidet: Inom Wermland varande Stångjernsverk äro privilegierade för 81,424 Skepprd Stångoch Ämuesjernssmide. Härutinnan äro dock inberäknade i,35o Skepp:ds smide vid Ufvanå Bruk, hvilket liggande inom Stora Kopparbergs Län, dock sorterar under Wermlands Bergs-juriadiotion. Häraf äro under sistförflutne fem år tillkomne: Genom inflyttning rån andra orter ... n5 Skepprd. Privilegierade emot recognitions-afgift 54<J dro Nytt Stångoch Ämnesjernssmide (Ufvanå inberäknadt) 5,900 dro Tillsammans 6,555 Skepprd. Den Engelske Wallonsmides-methoden är för närvarande endast införd vid Lersjöfors och Liljendahls Bruk, och lemnar der de mest önskansvärda resultater. Vid flera Bruk är ett förbättradt koksmide infördt och ofver allt röjer sig hägen, att åt Svenska jernet fortfarande bereda det värde, som gör dess företräde odisputabelt.
Dräger, hwaröfwer Regeringen sjelf äskar desi yttrande. 4) ?/qa med Tryckfrihetens wärd blott sä wida befattning, at i händelse någon Författare eller Boktryckare, innan tryckningen, sjelf begär et onicieik yttrande, huruwida et Arbete eller en Skrift kan, enligt Tryckfrihets Lagen, underkastas ätal, sä böra Ombudsmannen/twänne Ledamöter af Domare Lassen och irenne af de öfriga, et sädant yttrande skriftligen utfärda; hwarefter i händelse til Arbetets eller Skriftens gillande til tryckning, bade Författaren och Boktryckaren bära wara för alt answar frikände, och de Personer af Beredningen, hwilka yttrandet utfärdat, blifwa answaret iklädde. Sträcker Beredningen sina yttranden eller sin ätgärd utöfwer bwad derckamma enligt färegäende punkter, är bokstafligen tillätet, åge Konungens makt at densamma inför Riks-Rätten lagligen Mala" Til krotocollet dkN LL Maj iMg. Uti en redan före denna Riksdag med wederbörligt tilfländ utgifwen Skrift, har jag yttrat den önskan at, til allmänna opinionens uplysande och beredande, äfwensom til Regeringens uplysande, "en permanent Lommite mätte gf Ständerna förordnas, som skulle äga at mellan Riksdagarne mottaga Förflag til förbättringar', i alt hwad som bör fä namn af Laa och Författningar, allmängöra sina tankar öfwer desia Förflag, wara förbunden at til Regeringen åhem - Den 2 Junit. 863 aflemna sina yttranden öfwer hwad häldst den kunde til desi öfwerwägande hänskjuta; men ä. qa ingen beslutande rösträtt, säledes icke fä tilfälle at uprssa sig til en UeprL8snmtion8-del, wädelig för bäve Konungens och Ständernas myndighet.'' Sädan har, efter ordalydelsen, min önskan warit.
April afgifne Utlåtande, angående StatsRegleringen i hvad Som röret Riks-Statens Andra Hufvud-TituI , som ock den 15 dennes meddelte , samt den 23 i samma månad på bordet lagde Yttrande, i anledning af de vid nyssnämnde Utlåtande gjorde anmärkningar , beslöt Ridderskapet och Adeln , att berörde 2:ne Utlåtanden till alla delar gilla, samt instämde til - Fröt. Utdr. d. 27 Maji 1818. 479 lika uti det af Presteoch Borgare Standen den 33 dennes dervid gjorde tillägg, att hos Kongl. Maj:t skulle i underdånighet anhållas, det Kongl. Maj:t täcktes af de på denna Hufvud-Titul först blifvande Besparingsmedel låta anslå nya löner på Justitis-Revisiöns Expeditionens-Stat för tvänna Protokolls-Sekreterare, 2-'rie Caricellister och 1 Sekreterare hos Hörr Justilia Cancelleten. S. D. Då nu å nyo föredrogs CönstitutionsTJtskottets den 15 derines aflåtné saint den 23 i samina månad på bordet lagde Memorial, i anledning af Ridderskapet och Adelns den 11, 27 och 30 sistl. April samt den 4 defines till Utskottet remitterade anmärkningar vid Utskottets tid efter annan afgifne förslag till ändringar eller tillägg uti 7, p och 107 §. §. R<,gerings Formen samt i 14 i 29 och 38 § §• R‘ksdags-Ordningen ; beslöt Ridderskapet och Adeln, att de vid berörde förslag hos Ridderskapet och Adelil gjorde, samt till Utskottet redan remitterade anmärkningar jemte ett af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, i dag afgifvit yttrande, såsom utgörande Ridderskapet och Adelns gemensamma tankar, till Utskottet återförvisa.
Men dä denne bandel säsom fri och öppen för en hwar, icke kan för Wär och Kronans räkning sträckas längre än till hämmande af ett öfwerdrifwit bäde wanpris och ocker pä denna wara, utan att drifwas med ett mängdubbelt större Capital än dertill kan anwändas, utan att tillskynda Osi och Kro. nan de största förluster pä sädens förwarande och försäljning, samt utan att hindra enskilde Handels speculationer och dermed beröfwa Ä. kerbruket desi mäst uppmuntrande belöning; bör likafullt den Publike Spanmäls handeln anstäl. las med mycken försigtighet, och prisen grunda sig pä noga kännedom ej mindre af ärswäpten inom Landet och uti desi särjkildte provincer, samt hos Rikets Sädesgifwande grannar, än af Provincernes läge, i afseende pä olika afsätt. nings-utwägar och Transportkostnader m. m. Äfwensom wid försäljning af den upphandlade säden, Kronan wäl mäste erhälla ersättning för inköp och all omkostnad, men dock tillika iakttagas, 460 Den LZ September. tagas, att privet kämpas efter däwarande om. ständigheter, sä att en stalia ni» nina :ke be. röfwas den enskilde Spanm'äls Handl n, och denne derigenom afffräckes att sig - ? ädan handel befatta: Och dä i lynne ^ t lcn,^ hnru Magazins. Inrätt,.ingen bör wi. » n^r diträda, är af särdeles wigk; sä enice < > ^^r. st wid dnlika tiofallen w'' t gcs foro-.rtlde nvp. handlingar och Transporter e^ter Lands!.ösdingarnes Ree»u'sitro.-cr, säta,»t stu'e uepdi-lwa dyrheten pä Spannemänn än M", o,. st-tia
Det framställer, synes mig, ett af de mest invecklade machinerier man kan tänka sig, der det, som i andra complikerade hjulverk mäste bända, alt den ökade frictiouen borttager en stor del af kraften. I alla andra länder finnes det antingen 3:ne verk, eller ett verk med 3:nc underafdelningar, som besörja, det ena statens uppbörd, det andra statens utgift och det tredje controllen öfver båda. Vi deremot hafva gatt en annan väg i detta som i mycket annat: vi sammanblanda dessa functioner. Uppbörden går till 2:ne verk, Slatscont. och Riksgäldscont., utgiften bestrides af 3:ne verk, Slatscont., Riksgäldscont. och Banken, och controllen utöfvas af 2:ne auctorileter, Kammarrätten och R. St:s Revisorer. Af denna sammanblandning och de deraf följande reverseringar från det ena verket till del andra, följer att man aldrig kan erhålla någon klar öfverblick af det hela, hvarken af utgift eller tillgångar, och följer hvad vi nyligen sett inträffa, att StalsUtsk:s ledamöter differera så mycket i sitt bedömmande öfver de tillfällige statsutgifter i Riksg.cont. befintlige medel, all den ena anser dem utgöra 1,800,000, den andra 2,000,000, den tredje 7,000,000, den fjerde 5.000,000 o. s. v. då det rätta förhållandet lärer vara, att de utgöra 6,000,000 r:dr b:co. Sä länge den ofvannämnda complikalionen af våra penningevcrk fortfar, och reverseringarne ske ifrån det ena lill det andra, kunna vära fmanciella förhållanden svårligen komma pä en Don 14 December e. m. 399 redig fot. Dessa verk äro likväl icke annat än 3:ne lådor i samma jernkisla, hörande till samma bolag, nemi. till Svenska folket med sin Regering och sin Konung i spetsen.
Det är fåledes ej blott för enlkiltas, men för Samhällets allmänna väl forn deltagandet i Statens Lagftiftning malle till en vils grad rättas efter deltagandet i Statens allmänna bördor; Det är på della grunder forn roll - rättigheten och rättigheten att kunna komma under om. röftning, böra uträknas ej blott efter Folkmängden men efter den afgift hvar och en erlägger för Samhällets beftånd. Det är på fådant lätt forn de ::ne grunder uppkomma forn böra iagttaga* vid röft-beräkningen, nemligen; Folkmängd och Bevillning. Då denna fednare närmare uttrycker förmögenhetens förhållanden och defsutom är lättare att beräkna, torde det böra blifva denna forn vid befkattnings-beräk. ningen endaft bör komma i Fråga Då vid ali omröfiuing i det förra affeendet röfi - beräkningen (kulle fke efter jord, men minimum och maximum deraf endaft utgöra en röft , efter hvar och ens perfonale och hvar och en obefutten mans röft-rättighet vara bevarad, få fnart han erlade fkatt i jemnförelfe till ett fjerdedel® eller ett halft hemman, men antalet af Reprefentanter uträknas i förhållande till Mantalskrifna perfoner, få vore äfven hvar och ens enfkilta rått derigenom iagttagen. Men för rättigheten att töfta i affeende på den andra beräknings-grunden fkulle erfordras en vifs Bevillnings - afgift; Så att val-rättigheten icke lkulle fträckas utöf. ver en utfatt gräns, äfven forn anfalet af Reprefentsnter fkulle uträknas blott efter ett vifst förhållande till Bevillnings Summan, Befiämman - det af få väl det ena forn andra af defTa villkor lär väl komma att bero af varande omftändigheter då förändringen fkulle göras och af det ftörre eller mindre antal fådane Reprefentanter forn man ville hafva uti den Lagftiftande Corpfen.
S. år Octob. 22 j angående en Säck innehållande 210 R? CalFe, inkommen till Calmar och behörigen till förtullning angifven. 1827, Maji 12j angående vid Dalarö TullKammare på ett Americanskt Fartyg anhållne, för Skepparens och dess hustrus eget behof medförde, åtskillige effecter, hvilka han, såsom första gången ankommen i Svensk hamn, förgätit att å märkrullan till reexport upptaga. 272 Den 23 Mars f. m. 1827, Maji 26j angående ar Fastager, hvartdera innehållande endast 26 kannor Spanskt Vin, sorn till Götheborg inkommit genom afsändarens, på utrikes ort, okunnighet om förbudet mot införsel häraf på mindre kärl. S. år Julii 21 j, angående 18 st. Nankin, som i tvänne Paqueter från Köpenhamn till "Wisby, utan reqvisition, inkommit, genom afsändarens okunnighet om här gällande förbud mot detina varas införsel annorlunda än från Ostindien. 1828, Maji 24j angående från Marseille till Stockholm inkomne 20 kärl med Vin innehållande blott omkring kannor livartdera, hvarom anmälan skett före Skepparens ankomst. S. år, Junii 11 s angående 376 få? Caffe, som från Lubeck till Calmar, mot emottagarens ordres, inkommit, emballerade i trenne säckar. S. år, Sept. 24j angående tvänne Fastager Caffe, som från Lubeck till Carlskrona, likaledes emot Reqvirentens ordres, inkommit, ulan att innehålla det i 20 §. Taxae-underrättelserna bestämda qvantum af 200 ©. S. år, Decemb. 10j angående från Köpenhamn utan reqvisition hitsände 24 Fa sta - 1 Den 23 Mars f. m. stager Caffe, innehållande livartdera omkring 180 Stockholm af Kongl. GeneralTullStyrelsens ActuarieContor den 21 Mars 1829. L. A. J. J. Adolfson.
Enligt det beslut 1$. o. Ad. fattat, skulle således bränvinsminulörer alltid vara förbjudna att utsöka betalning för det på detta, efter mitt förmenande, föga skadliga sätt försålda bränvinet. Detta kan icke vara med rättvisa förenligt, ej heller med de rättsgrunder, som vid lagstiftning alltid böra iakttagas. Jag tror således lika med Hr v. Hartmansdorff, att om man ändtligen vill införa minuthandeln i denna §, så bör det ske på det sätt, som Utsk. föreslagit, hvarföre jag instämmer i Hr v. Hartmansdorffs anhållan, att Utskrs nu afgifna förslag måtte bifallas och R. o. Ad:s förra beslut således frånträdas. Gr. Sparre: Om, för att begagna en föreg:de talares uttryck, det kan vara med rättvisa och rättsgrunder förenligt, att vägra den exekutiva maktens biträde för att erhålla betalning för på kredit försåld \ kanna bränvin, så måste det äfven vara med rättvisa förenligt, att vägra denna handräckning åt den, som utborgat en kanna. Jag kan åtminstone icke nr rättsgrunder upleta någon skillnad emellan dessa tvänne förhållanden. Deremot är jag af alldeles samma mening, som Gr. Lagerbjelke, derom, att om jag gynnar handeln på kredit af en kanna, så blir resultatet deraf, att den, som hade behöft något mindre, likväl köper ett större qvantum på kredit och förtär det. Jag tror således, att om lagstiftaren kan anse sig berättigad till det stadgande att betalning ej må utsökas för bränvin försåldti mindre parti, så kan han på samma skäl förvägra det för bränvins försäljning i större partier, men delta vore alt lägga band på handeln och industrien. Hvad beträffar Hr v. Hartmansdorffs argumentering, så måste jag säga att jag icke heller förstår den. Om en utskänkare har sålt bort 10 kannor, säger Hr v. Hartmansdorff, så skulle lian vara berättigad alt utsöka betalning derför. Nej, det är han icke. Om han genom utskänkning har utlemnat ett större eller mindre belopp, så är han, enl. R. o. Ad:s beslut, lika litet berättigad att utsöka betalning för det ena, som för det andra.
När Bremens borgare på femtonhundratalet i förskräckelsen öfver krutets uppfinning kastade upp förskansningar och gräfde vallgrafvar till skydd mot sina fiender, kunde de ej ana, att en genial arrangör trehundra år senare skulle förvandla de nu mera obehöfliga befästningsverken till en af de mest förtrollande stadspromenader Denna kärlek behöfver icke alltid vara Europa har att framvisa. Ingen främling, som fordrande; den behöfver icke nödvändigt taga från krönet af den högsta sluttningen ser ut öfsig sådana stötande uttryck, som jag nyss ver de svanfyllda kanalerna med deras rika strandanfört. Den kan vara en fin och nobel vegetation och de sällsynt skönt ordnade anläggningarna, kan undgå en känsla af beundran. kvinnlig känsla, såsom den, med hvilken I dag dragas dock äfven blickarna till de uppkvinnor, äfven vid mogen ålder, esomoftast för sluttningen ifrigt strömmande skarorna. Det se upp till sin konfirmationslärare. Den kan är en verklig pilgrimsfärd, ehuru tydligen inga korsvara, i synnerhet då den riktas mot en dragare deltaga däri, åtminstone att döma af de upphöjd och storslagen karaktär, ett uttryck leende ansiktena, de eleganta toaletterna och den lätta, skämtande samtalstonen. Och dock äro af oförställd beundran för det stora och godessa glada pilgrimers mål att återupplifva det da, kanske blandad med en smula känsla hos många säkert alltför bleknade minnet af mänskaf egen hjälplöshet och behof af tröst. Det lighetens störste och ädlaste son. Hvad vill man begära? Vi ropa ju icke längre: är j u en äkta kvinnlig sinnesriktning och » Släpp Barrabas lös », vi åtnöja oss med att i en sådan, som de bästa män tänka sig in glacéhandskar applådera Kristi förnedring och bei sitt drömda ideal af älskande kvinna. spottelse, eller vi skulle ha gjort det, om ej direktionen haft den takten att utfärda ett bestämdt Jag behöfver icke säga, att det ej är detta förbud mot applåder. min uppsats riktar sig mot. Nej det är Kort sagdt, det var generalrepetitionen till mot den kritikoch besinningslösa, jäktan» Kristus ».
Häraf antagas följande tillgångar vara att påräkna, nemligen: a) den uti fonden för krigsfartygs nybyggnad, sedan de derifrån med tillhopa 94,200 R:dr förskottsvis bestridda utgifter, hvilka längre fram komma att till ersättande anmälas, blifvit godtgjorda, vid 1866 års slut antagligen befintliga behållning 434,200: — o *"> o r> 7 b) enligt Sjöförsvars-koinmittéens beräkningar: af fartyg, afsedda att utrangeras och slopas 100,000: — från Flottans material-förråd omkring 20,000: — från virkesförrådet 40,000: — qqq. eller tillhopa R:dr R:mt 594,200: — hvilken summa, om anslaget till Flottans nybyggnad för ett år tillägges med 162,000: — ökas till 756,200: efter afdrag hvaraf från den såsom behöflig uppgifna summan qvarstå R:dr Runt 943,800: — utgörande det belopp, som för anskaffande af nya krigsfartyg borde af särskilda medel tillskjutas; och får jag under åberopande af de skål för dess beviljande, som redan blifvit af mig anförda, nu underdånigst hemställa, det Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer begära, att, jemte det anslaget till Flottans nybyggnad å Hufvud-Titeln oförminskadt bibehålies, dessutom må, såsom extra anslag, för uppgifna ändamålet beviljas nyssberörda summa af 943,800 Riksdaler, att under år 1867 utgå och tillika med ofvanomförmålda tillgångar till anslaget för Flottans nybyggnad öfverföras, för att samfäldt med detta redovisas på sått med de vid sistförflutna riksdag för enahanda ändamål beviljade medel åger rum.“ Angående an“Af Rikets sednast församlade Ständer gjordes, med föranledande af beviljad jSlaget tdl förhöjning i anslaget till Båtsmånnens beklädnad, hos Eders Kongl. Maj:t underdånig beklädnad* framställning om vidtagande af nödiga åtgärder, hvarigenom rustoch rotehållarne vid Båtsmanshållet kunde på enahanda grunder, som uti Nådiga Förordningen om Båtsmansbeklådnaden af den 22 December 1848 finnas antagna, befrias från skyldig - Bil.
Enär i 21 §:n stadgas, att socken-nämnd äger pröfva, huruvida erhållen kallelse att der inträda må afsägas i och för svag helsa eller annat hinder, och då afsägelse ovillkorligen blifvit medgifven den, som är 60 år gam - Den i April. mal, hvilket gerna kunde inskränkas till 65; så synes bestämmelsen i 22 §:n kunna och böra alldeles försvinna. Ibland communala uppdrag räknas för närvar, alt vara nämndeman och fjerdingsman samt sexman, ledamot i Bered n:sTaxeringsoch Pröfnings-comite'er, deputerad vid markegångssättning, god man vid ägoskiften, m. fl. dels beständiga dels tillfälliga förrättningar; och skulle alla, af hemmansbrukande allmogen eller annan dass, som inväljas i sockennämnd, kunna antingen afsäga sig ledamotskapet derstädes, eller ock blifva fritagne från berörde förrättningar, hvilka hvar för sig erfordra urskiljning och redbarhet hos personen, är fara värdt, att tjenIige personer stundom skulle saknas för öfvertagande af så val ledamotskap i socken-nämnden, som uppdragen i och för samma förrättningar; hvilket åter förekommes, om socken-nämnden berättigas pröfva och bestämma, om och huruvida något af de ifrågavar. särskildta uppdragen, eller andra dermed jemförliga, är oförenbart med tjenstgöring i socken-nämnden. § 24. Föreslagna stadgandet, om sammansatt socken-nämnd, kan vara nyttigt och tillämpligt med afseende på gemensamma communal-förhfillanden för hvarannan tillgränsande socknar och isynnerhet för socknarna inom samma pastorat. Men som åtskilliga allmänna onera och besvär, t. ex. skjutsning, väghållning, brefbäring, tingshus-och fängelsebyggnad samt stundom äfven brandstods-föreningar och anstalter till rofdjurs utödande, äro gemensamma för häradet; så böra alla de socknar, hvaraf ett härad består, genom någon föreskrift i communal-lagen anvisas och berättigas att sammanträda för öfverläggning om sådana härads-angelägenheter.
Det synliga ombudet uti Lånekontoret — här i de flesta fall Kamreraren — har egentligen varit Ola Månssons Kommissionär, åtminstone så ofta som fullmagt att uppbära och qvittera lånen varit icke allenast lemnad i första hand till Ola Månsson utan äfven ställd på innehafvaren — och fullmagten har följaktligen, i samma stund den af Ola Månsson emoltagits, gjort honom i laglig mening till lånesökandens ombud (Kommissionär), af hvars godtfinnande det berott att antingen sjelf omedelbarligen inlemna handlingarna och uttaga penningarne, elier att lemna lånedokumenten åt hvem han för godt funnit. Löneförhandlingarna hafva här bedrifvit> af två Kommissionärer, hvardera för olika delar deraf, alldeles så som eljest i dvlika fäll är vanligt. Det lärer nemligen icke vara för någon obekant, huruledes allmogen i orter, aflägsna från Låneanstalt, vänder sig i första hand till någon nära boende, i sådana angelägenheters behandling van och skicklig person, hvilken är behjelplig på lika sätt som Ola Månsson nu varit och hvilken sålunda väl får erkännas såsom Kommissionär både i törsta och sista hand. Förbudet i Reglementet har antagligtvis icke heller kunnat afse endast sådan Kommissionärsåtgärd, att Direktören skulle hafva sjelf uppträdt i Banken med länehandlingarna — ty då Kommissionärsskap. i afseende ä lån, varit uttryckligen förbjudet för Direktör, skulle ju denne, i samma stund han sjelf framlade handlingarna, också sjelf framlagt bevisningen om sin lagöfverträdelse; och ett på sådant sätt utöfvadt Kommissionärsskap har sannolikt aldrig ägt rum, än mindre framkal at ifrågavarande förbud. Hvilken skilnad, förtjent af ringaste uppmärksamhet vid betraktande af lagens grund och mening, skulle väl för öfrigt kunna uppställas imellan den ena och andra af de omnämnda Kommissionärsbefattningarnaj — eller skulle det i sjelfva verket vara mera straffvärdt att öppet framlemna handlingen och lyfta penningarne än att i tysthet inleda, ordna, främja och fullborda snart sagdt hela låneoperationen?