Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Indeldte rentor 3,905: 12. 6. kronovärdi, upptagne efter markegång pä lor8lag 23,640: Indeldt 8panmäl 156 tunnor is kappar, a 6 K:dr 939: Oindeldt d:o 18 tunnor, ä d:o 108: ffill8amman8 1!:dr 1,380,770: sjunde Idufvud-liteln förekomma löljande förändringar: 1 :o. Kikets 8edna8t församlade ständer beviljade för Kammar-Lollegii utlåning ett f^llnad8an8lag till n88tpäföljgnde Kik8dag af 7,532 Il:dr 16 8k. i r:8t, un<1er vilkor, att tillokningarne i löner utöfver förra staten korinne att 8ä8om arfvoden utgä, pä det icke allmänna Indragning8-staten, vid en af Departeniental-8t^re!8en8 införande möjligen föranledd förändrad organi8ation af Kmliet8verkeu, 8kulle komina att meel ökade utgifter l>ela8ta8. I anledning bäraf liar en Interim8-8tat för Kammar-Lollegium blifvit är 1841 af Kongl. i>Iuj:t faatatalld, grundad pä beräkning af förenämnde f^llnad8aii8lag, b varvid eloek inträlkat, att den n^a staten till8 vielare rna8t bela8ta8 mecl allöningen för 2:ne till indragning 8tällde tjen8temän8 aflöning, till8amman8 utgörande 933 K:dr 22 8k. 5 r:8t, med derunder inbegripna 70 tunnor, bvarafäter blifvit en följd, att ?re8identen, jemte de lleate af Lollegii öfriga embet8- oeb tjen8temän 8amt vaktbetjeningen, lätt oeb ännu lär vidkäuna?
Den hufvudsakeliga controllen ligger, efter min tanka deri, att till ChartaSigillata endast får användas ett serskildt slags Papper, att detta Papper vid emoltagningen noga genomräknas, samt, på lika sätt Betänk anden, N:o 3 5o. 171 sorn Chartorne bokföres, och till hvarje Verk ordentligt redovises. Under förutsättning alltså, att den splittrande åtgärden i afseende på hvitoch svartstämplingen skulle såsom ändamålslös och endast medförande en icke så alldeles obetydlig årlig utgift, komma att upphöra, anser jag hela bestyret med ChartaeSigillatasVerket kunna utan minsta olägenhet öfverflyttas till RiksgälsContoiret, samt de inflytande medlen ingå till RiksgäldsContoiret på lika sätt som de nu lefvcreras till StatsContoiret. Sedan jag nu visat att Tull-, Postoch Husbehofs-bränvinsmedlen kunna ovillkorligen samt GliaitacSigillataemedlen med villkor att svartstämplingen verkställes vid samma Verk som hvitstämplingen, utan olägenhet och utan tillökad utgift emottagas och redovisas i RiksgäldsContoiret, återstår föl4 mig att utreda huruvida öfverflyttningen af i frågavarande uppbörd från StatsContoiret till RiksgäldsContoiret kan medföra nytta och båtnad. En värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln bar ansett den föreslagna anstallten icke kunna tjena till något, utan blott bereda en onödig omgång då de till RiksgäldsContoiret influtne medlen i alla fall skola derifrån utbetalas till StatsContoiret; och hvad anginge den af Motionairen förmodade fördel deraf att besparingarne, i stället för att qvarligga i StatsContoiret, intill dess att Bokslutet blifvit färdigt, genast inflöte i RiksgäldsContoiret för att der i första hand kunna användas, så liar den värde Ledamoten förmält 172 S t a t s - U t s
August Strindberg. Lokes Smädelser. Tidens gudar, som jag smädat, Smäda vill jag än en gång! Tidens gudar, som jag hädat, Häda vill jag i en sång! I han makten, jag har ordet, Jag har ordet i min makt; Tretton ären I vid bordet; * Det betyder, har man sagt, Dödsfall, ofall, onda tider: Gudar tagen er i akt, Ty hvad rättnu tiden lider: Gudar, varen på er vakt! Det är sant, jag fordom sutit Vid ert gudabord som gäst; Sedan bindeln väl I knutit, Släpad blef jag till er fest. Derför och hvad I förbrutit, Känner Loke kanske bäst! Ur dagens krönika. 2.Vämjdes jag vid fylda faten, Af ert vin jag ej blef glad, Och er sång tog smak af maten Men var tunn som kittelns spad. Gudar, derföre I haten Loke, som ert lof ej qvad! Nej, jag vill ert lof ej qväda Icke sjunga för er mat, Nej, jag vill er hellre häda Med mitt stora sköna hat! I han sträckt min bål på bergen, Och bland isar redt min graf, Se ’ n den lille lömske dvergen Skurit mina senor af. Fast I bundit mina händer Och min fot i jernet smidt; Fast I brutit mina tänder, An min tunga smädar fritt. Jag er hemlighet förrådde, Gudar, det var allt mitt brott! Och min tunga dock er nådde In i era fasta slott. Jag förrådde era funder Och er falska helighet; Trodde ej på era under, Ej på er odödlighet. Derför Loke ock af eder Nämnes främst bland smädare: Det han räknar sig till heder — Han förrådt förrädare !När den svage straffar styrkan, Då nämns straffet ', hämd; Jag ej våldet gaf min dyrkan, Hämd min bragd är derför nämd. Väl! Jag hämnats då, I gudar, Jag har hämnats, hören det! Jag har slitit era skrudar, Visat fram er nakenhet! Eder gudstjenst jag föraktat, Edra stoder slagit kull, Och den gyllne kalfven slagtat För att se om den var mull.
Med bibehållande af nuvarande tullbestämmelser för arbetade hvalfiskoch andra slag ben, samt af tullfrihet vid införsel och af den utförselsafgift 3 sk. lispundet för oarbetade till sistnämnde rubrik hänförliga slag, hvilken Tullkommittéerna af åren 1834 och 1859 föreslagit, hemställes i öfrigt, att, då föreskrift för närvarande saknas huru förmalda sådana ben eller s. k. benmjöl böra förtullas, och detta varuslag, som jemväl synes skäligen kunna medgifvas tullfrihet vid införsel, icke, såsom till någon del bearbetadt. lärer böra beläggas med lika hög utförselstull, som de råa, en exporttull, svarande mot hälften af den för de sistnämnda gällande, eller 1 sk. 6 rst lispundet, må stadgas för benmjöl. Redaktionen för denna del af artikeln ben torde med afseende härå böra få följande lydelse: Andra slag: rå och oarbetade förmalda eller s. k. benmjöl arbetade.
I enlighet med Statsrådets öfriga ledamöters yttrade mening, behagade Kongl. Maj:t i nåder godkänna hufvudgrunderna för det nu framställda förslaget, så vidt de afse lärdomsoch apologistskolornas sammanslående och förening med gymnasium, rättigheten till valfrihet i vissa läroämnen, aflönings-staterna, indigenats-rättens upphörande för lärare vid elementar-läroverken och den förhöjda tjenstårsberäkningens upphörande, då lönförhöjningen träder i verksam - 29 het, men fann beslut rörande läromethoderna och öfriga detaljer för närvarande icke böra meddelas, likasom Kongl. Maj:t icke heller nu ville pröfva de väckta frågorna om ordnandet af styrelser för nämnde läroverk, om lärares tillsättande, om lärareseminarier och om lärarens skiljande från de konsistoriel^ göromålen; och då, så väl till följd af ämnets omfång, söm i anledning af den omständigheten, att, på sätt Departements-chefen erinrat, nuvarande lärare i något visst läroämne icke kunde mot sin egen vilja åläggas att i något annat lemna undervisning, eller klasslärare att i något ämne handleda skolans högre afdelningar, öfvergången och den förestående förändrade regleringen af läroverken endast kunde ske i den mån lärare afginge eller befunnes benägne och skicklige till öfvertagande af nya tjenstepligter, och det ifrågaställda anslaget endast erfordrades i samma mån, som förändringen ginge i verkställighet, ville Kongl. Maj:t förutom den summa af .
Af 25 Län hafva 11 förstått Förordningen så, att man kunde göra en allmän nedsättning, och de 14 åter så, att de borde göra den speciel, och sålunda bereda jemlikhet inom Länen. Detta förhållande gaf anledning till anmärkning, icke Den ro December e. m. af Kongl. KammarRätten, ty den kan icke på en gång vara granskare och domare, utan af KammarRättens RevisionsContoir, som är i samma förhållande till KammarRätten, som Actorer till andra Domstolar. KammarRätten har intet intresse af anmärkningarne, det är blott RevisionsContoiren, som hafva en viss procent af det belopp som fastställes. KammarRättens skyldigheter och rättigheter äro utstakade i dess Instructionoch BevillningsFörordningen. KammarRätten har trott sin skyldighet vara, */ o 7 att svara mot sin pligt mot Konung och Ständer, och har ansett en så betydlig olikhet i Författningens tillämpning icke böra lemnäs oanmärkt. Den allmänna nedsättningen har på sina ställen blifvit så generel, att, oaktadt BevillningsFörordningen säger, att ingen nedsättning får göras under egendomsägarens egen uppgift, oaktadt han lemnat denna uppgift till en bestämd summa, och oaktadt TaxeringsComiteen, nedsatt egendomsvärdet, har man likväl, då saken kommit till PröfningsComiteen, beslutat ytterligare nedsättning lill viss procent på alla egendomar utan undantag. En sådan fråga uppkom först i Upsala Län. Likmätigt ett särskilt till KammarRätten ankommit Kongl. Bref, öfverlemnade KammarRätten samma anmärkning till Kongl. Majit, och i Nådigt svar förordnades, att målet borde med vederbörande communiceras. Sedan har enahanda an - Den io December e. ni. 367 märkning blifvit gjord i afseende pä de öfrige Länen, som följt samma grundsatts. Man har då communicerat målen utan någon ytterligare förfrågan, och jag skulle icke tro, att Konungen eller någon anser det vara oriktigt förfarit, att man icke besvärat Konungen med yttrande i hvarje af dessa frågor särskildt, då de varit alldeles lika med den första, rörande hvilken Konungen gifvit sin mening tillkänna. För ett
St., att nu för intet afstå densamma; hvarföre 504 Den 17 April. jag tillstyrker återremiss af betänkandet, på det att StatsUtsk. må kunna närmare öfverväga saken och tillse om ens någon del af jorden, ån mindre hela den rymd, hvarom nu är fråga, må till Götheborgs stad uplåtas. Hr Ed en hjelm, Gillis: Sedan jag genom den karta, som åtföljer Utsk:s betänk, funnit, att Kronan genom uplälelse af den mark, som här blifvit föreslagen, icke afbänder sig utrymme för laboratorium eller magasiner o. s. v., så ser jag icke att någon förlust derigenom för kronan upstår, utan anser det tvärtom för en stor vinst, notabene om kronan sätter värde på att Artilleriet någorlunda har sin beqvämlighet; ty den skulle mycket befrämjas genom detta byte. Huru stor jordrymd kronan skulle få, kan jag icke bestämma; men hvad jag vet är, att utrymmet är ganska passande för Artilleriet. Ilcgcmentets exercisplats är nära nog under Otterhälleberget och nära Kungsgatan. Staden har deremot ingen annan lokal att använda än den föreslagna. Det var en fällbrygga från tredje våningen af förrådshuset öfver till Otterhälleberget, öfver hvilken artilleriets materiel drogs ut på berget för att smörjas och skötas. När Otterhälleberget föll staden till, så utarrenderades det och Arrendatorn ville ej tillåta Regementet att gå öfver med materielen på bergel. Jag vände mig då till Drätselkommissionen, som med arrendatorn öfverenskom att Regementet skulle få taga ut sina selar på berget och smörja dem der. Skulle nu kronan icke ingå på detta byte, som i min tanka verkligen är fördelaktigt, så beror det ju på staden att hindra Regementet från allt begagnande af Otterhälleberget. Afven skulle Regementet af delta byte hafva en annan fördel. När jag var Regements-Chef kom en skrifvelse ifrån General-Fält-Tygmästaren, hvaruti han yttrade önskan att Regementet för mycket godt pris skulle ttpföra en gymnastik-inrättning.
Själf arbetsam som få — • hvarom de 46 delarne af hans » Berättelser ur svenska historien » bära det ojäfaktigaste vittnesbörd — framhöll han arbetets välsignelse på ett sätt, som gjorde, att de unga redan tidigt funno sin glädje däri och aldrig under någon tid af sitt lif kunnat finna sig i en dådlös overksamhét. Farmodern, den gudfruktiga, arbetsamma, försakande prästhustrun, som då hennes familj hotades af ekonomisk ruin, genom otrolig ansträngning, själfuppoffring och sparsamhet lyckades uppehålla huset, ställdes dem såsom en skön föresyn för ögonen. Sonen nämnde alltid hennes namn med den innerligaste kärlek och bibehöll lifvet igenom icke blott i minnet, utan i tillämpningen den förmaning, hon gifvit honom vid hans första utflykt från hemmet, att framför allt undvika skuldsättning. Att Fryxell äfven i praktiskt hänseende stod långt före sin tid i afseende på kvinnofrågan, ådagalade han på mångfaldigt sätt vid sina döttrars uppfostran. De erhöllo icke blott de bokliga kunskaper och bildning, som för den tiden voro ovanliga för prästdöttrar på landet, han ville framför allt fostra dem till själfständighet och oberoende, ehuru visst icke till emaneiperade kvinnor i den bemärkelse detta ord i en nyare tid fått. Tidigt lärde han dem att " blicka in i affärerna, och redan vid 14 års ålder fingo de sköta räkningarna med hans underhafvande. Vid 16 år erhöllo de egen handkassa för att därmed bestrida utgifterna för sina kläder, och då den yngsta af systrarna längre fram önskade ägna sig åt diakonisskallet, satte han sig ej däremot, ehuru det då för tiden var något ovanligt i vårt land, att kvinnor af god familj inträdde på denna bana. Att vi uteslutande talat om fadern vid döttrarnas uppfostran kommer sig däraf, att modem redan tidigt genom en mångå- rig sjukdom blifvit urståndsatt att deltaga däri. Detta gjorde ock att Eva, såsom äldsta dottern, k o m att helt ung öfvertaga vården om det lilla hushållet.
Fru Margaretha teg, likså hennes man; men med retad uppsyn gick han några hvarf fram och åter öfver golfvet. Slutligen gick han ut med ett: "det är outhärdeligt" och slog dörren hårdt i lås efter sig. Frun lemnade äfven rummet och gick ut genom farstun, der hon mötte Hebla bärande en vattenkruka, med hvilken hon ernade sig in. "Jaså, jag ser jungfrun gör sig till", sade frun. "Åh, fru Margaretha ser nog till att vi ej få för mycken oppassning af tjenstefolket, och när jag får gå ut om rummen så mycket, så bryr jag mig visst ej eller om det, nog passar jag gerna opp oss." "Så tycker jag ock, att ej högfärd nu är på sin plats. Jag tycker ock, att man kunde låta bli att kråma sig och ge söta miner åt ungkarlar." På Heblas läppar sväfvade ett hvasst svar, men hon qväfde det och gick in, utan att låtsa höra något. Fru Margaretha stod en stund qvar, gick derpå in till sig och kastade sig i sin länstol der hon betäckte ögonen med handen. En stund satt hon så, derpå såg hon opp, knäppte hårdt ihop handen, som hon tryckte mot bröstet och sedan med en häftig åtbörd slängde ifrån sig. "Ha, det bär nedåt Margaretha! Hvad blir det af dig? Åhjo, det vet jag, du blir en käring! Det är detta du blir, med stora steg. Märker du det? Min Welam, min Welam." De sista orden sade hon med djup känsla, nästan med förkrosselse. Efter en stund började hon åter: "Men dock måste jag försöka lindra, hvad som blefve hans olycka. Ha, och det var jag sjelf, som tvang honom att lemna Hufvesta. Jag måste ju så. Men aldrig skall denna stolta fru Ebba få den segern, att förkasta min Welam. Hon skulle anse honom för ringa för sin förnäma dotter. Denna omsorg, dessa artigheter emot dessa jungfrur, och denna köld emot henne, som jag längesedan bestämt honom! Godt, det måste så ske. Krokvägar skola åter föra till målet, der raka vägen är stängd. Det börjar gå helt vandt redan sålunda.
Drottningen framföra Riksens Siänders underdåniga adress med lyckönskning öfver Hennes Majlts ankomst till Sverige, på RiddarhusSalen uppträdt, aflämna* de Hrr Grefven och Landt M'arfi. alk en Klubban till Grefve Wachtmeister, Hans, samt afgick klockan ett med bemälte Stora Deputation till Kongl. Slottet. Majits att, i de fall 43 §. RegeringsFormen innehåller och under Kongl. Majus Resor till Konungariket Norrige utnämna Hans Kongl. Höghet Kronprinsen till Ordförande i Regeringen, samt af 6 serskildta frän StatsUtskottet ir.komne Memorial med anmälan, att anledningar förekommit till 4 anmärkningar emot Föredragandeo af Krigsärenden och stoe anmärk - Den |4 Junii J. m. ringar emot Föredraganden af Handelsoch FinanceÄrenden. Till Conflitutionsoch Stat sJJt [kott it: Af KonglMajds Nådiga Skrifvelse angående granskningen af Tullverkets räkenskaper, samt räkenskaperne för vis6e under KrigsCollegium och SerapnimetOrdens Gillet ställde Cassör. Till Stat&Ulikottet: Af Riksens Ständers Revisorers år 18*0 afgifne Berättelser om StatsVerkets, Allmänna Magazinslnrättningens och RiksgäldsContoirets tillstånd, Styrelse och Förvaltning; af Kongl. < Majits Nådiga proposition till Rikets Ständer angående dmo Schlegelska Köpegodsen i Halland j 2:do Trippiska Köpegodsen der sammastädes; 3:0 Fortfarandet af den inrättade Provisoriska Länsstyrelsen på Öland; 4:0 Ändring uti de nu gäUande föreskrilter om Arrendespannemålens utgörande af Kongsgårdar samt derunder lydande hemman och lägenheter; och 5:0 Anslag å Stat för en ProvincialLäkare i Herjeådalen; tillika med hvad af Pehr Bengtsson frän Halland rörande Schlegelska Köpegodsen och angående LänStyrelsen på Öland uti BorwieStåndet blifvit aofördt; af Ander» Danielssons Motion, om tryckningen af Landshöfdingarnes
Då jag nu genom försynens nåd och min konungs förtroende hedrats med en länge eftersträfvad befattning inom kyrkan som sätter mig i tillfälle att ändtligen kunna erbjuda ett hem åt den jag älskar, har jag icke tvekat att i dag meddela hvad som länge legat mig på hjertat », sade doktorn högtidligt och fattade min hand. » Det intresse och den vänskap er älskvärda mor ständigt visat mig har gifvit mig mod att i dag framföra en bekännelse, som iag icke vägat hoppas hon ens anat, att jag mången gäng fört på läpparne. Jag vet ej heller, hvad svar jag kunnat vänta af henne, men ni, käraste fröken, som känner er mor och nu vet, hvarom frågan gäller, hvad svarar ni? » Jag kände mig verkligen icke litet förbryllad öfver en sådan fråga. Skulle verkligen mamma ha gjort ett så djupt intryck på hofpredikanten? — Nåja, märkvärdigare saker hade ju händt, och någon egentlig skilnad i ålder fan3 ej. Jag antog mig således ha hört rätt och svarade: » Herr doktor, jag är må hända allt för öfverraskad öfver hvad jag hört för att kunna fatta den närvarande situationen. Och jag har, som ni bör inse, svårt att afge ett svar på er | Pristäfling n:r 2. Sedan liden för den första pristäflingen nu tilländagått och inom den samma inlemmats ej mindre än trettio sex (36j täflingsskrifter, hvilket ju visar, att täjlingen väckt ett lifiigt intresse, hafva vi beslutit att redan nu anordna en ny pristäfling ', till hvilken vi utsatt t v å (2) p r i s å tjugu (20j och tio (10j kronor. Det första priset, 20 kronor, utdelas för den bästa berättelse, skiss eller novellett om högst tre breda spalters utrymme (vanlig artikelstil), som inkommit till Bedaktionen inom den 7 nästkommande mars. Andra priset, 10 kronor, lemnas för den bästa samling af råd och rön, som falla inom området för de i de smalare spalterna förekommande afdelningarna för hus och hem. Täfiingstiden utgår här likaledes den 7 instundande mars.
St. befunnes sammansatta, den andra Statsmagten aldrig skulle komma i förlägenhet att få statens behof fyllda. Detta har varit en af de vigtigaste omständigheter för de lagstiftare, sorn sammanskrefvo vår grundlag, och för de folkets ombud, som antogo den. Skulle man föreställa sig, att R. St. kunna förändra de ordinarie skatterna, så kunna de äfven upphäfva dem helt och hållet, och jag vill för ett ögonblick föreställa mig, att så verkligen förhölle sig. Yi kunde då komma att här få se samma händelse som en i Europas inägtigaste stater , eller en förening för att hindra alla skatters utgörande. Dertill erfordrades blott, att R. St. borttoge de ordinarie skatterna och gjorde en beräkning af bevillningen, som ej vore annat än slott i luften. Vår nuvar. Reg.form har likväl förebyggt sådana händelser genom en noga skillnad emellan statens ordinarie och extraordinarie inkomster samt genom en bestämd föreskrift, att hvad sorn i beliofven fattas utöfver de ordinarie inkomsterna skall genom bevillning fyllas. Som nu de ordinarie inkomsterna alltid äro till beloppet bestämda, har grundlagen äfven förutsett den händelsen, alt R. St. icke komma öfverens om bevillningens belopp. Man kan nemi. föreställa sig, att R. St. icke inom den i grundlagen bestämda tiden för en riksdags fortfarande stadgat någonting om de extraordinarie inkomsterna; och hvad föreskrifver i sådant fall 109 §.? Jo, att Konungen skall kunna R. St. åtskilja och att den förra bevillningen skall intill nästa riksdag fortfara. En sådan magt hos Konungen vore helt och hållet eluderad, örn R. St. ägde rätt att efter godtfinnande upphäfva de ordinarie skatterna; ty om Ständerna vid en riksdag afsade sig alla dessa skatter, som uppgå till flera millioner, utan att ny bevillning, innan de åtskiljdes, hunnit att bestämmas, skulle den säkerhet gå förlorad, sora 109 §. uppenbart åsyftar, att Konungen i alla händelser icke skall sakna medel för statens behof). Blott den omständigheten synes således utgöra ett tillräckligt skäl. Ilvad åter beträffar frågan, huruvida en riksdag skulle kunna utsträckas så långt på tiden, att Konungen skulle finna nyttigt och nödigt att åtskilja R.
Det gör sig förträffligt och framkallar alltid det fiffigaste bifall, som ofta föranleder dess omtagning. Tredje akten innehåller likaledes en rätt vacker kärleksduett mellan Fritz och Suzel, vidare zigenaren Josefs tröstevisa och slutar med en septett, i hvilken kärlekens lof sjunges. Hvad utförandet beträffar stå i detta hänseende hrr Ödmann (Fritz) och Söderman (David) i främsta rummet. Likaledes förtjänar fru Linden som Filharmoniska Sällskapet i Stockholm högzigenaren Josef alt särskildt nämnas. Däremot tidlighöll i lördags tioårsdagen af sitt stiftande tro vi, att den blyga och landtliga Suzel skulle med en vacker och vällyckad fest i Hotel Phoenix ' vunnit på att få en annan representant än fröken stora våning. Därvid framställdes ett antal tablåer, Holmstrand, som ej rätt lämpar sig för denna intill hvilka uppränningen och rollfördelningen verkgenueroll. Hennes stämma är ock för hård och stälts af festkomitén, hvarefter vår framstående sångsättet ej utan brister. Trenne biroller innemålare hr Alf. Wallander hade konstnärligen prehafvas af fru Strandberg samt hrr Nygren och ciserat och förfinat hvarje detalj och helhetsverkan. Lundmark. Operan göres mycket bra under hr Motiven till tablåerna voro hämtade från musikHennebergs ledning. — Efteråt gifves en balett, verk, som utförts af sällskapet. Det kan utan arrangerad af hr Glasemann och utrustad med öfverdrift sägas, att dessa tablåer alltigenom upprika belysningseffekter. buros af fägring och smak. Till hvarje tablå speDen 11 dennes gifver k. operan en Bellmanslades bakom scenen däremot svarande musik på föreställning för att högtidlighålla hundrade årspiano ur orginalverken, men till Beethovens stora messa orgel. Efter tablåernas förevisning öfverdagen af nationalskaldens död. Hufvudnumret vid räcktes till sällskapets förtjänte dirigent A. Hallen denna festföreställning kommer att utgöras af ett en halfstor silfverlyra, medan sekreteraren recisvenskt originalstycke, benämndt » Ett svenskt minterade några för tillfället skrifna verser. Den präkne ».
Jag var så höflig mot hunden att han skämdes och viftade med svansen, så som jag alltid sett hans gelikar göra när hyggligt folk ser dem in i ögonen, och så hjelpte kreaturet mig på sitt sätt att »väcka folket.» Hvem som öppnade för oss kunde vi ej se i mörkret, men i stugan lågo alla till sängs, då vi kommo in. Vi friskade upp elden på härden och sågo oss omkring. I en säng vid ena sidan om spiseln skymtade en ny upplaga af Tobias; utanför honom låg en gråskäggig gubbe, af ärevördigt utseende, och i den andra sängen hvilade budejan hos en liten flicka. Ingen tycktes ha lust att stiga upp. »Få vi stanna här i natt?» »Stanna!» kom det i nekande ton. »Ja da.» »Hvar få vi ligga?» »Eg veit ikke eg», tröstade oss budejan gäspande. Nu grepo vi till det vanliga medlet för att upptina obekant värdfolk: Vi redogjorde för våra personer, vår vandring och vårt mål. Och när jag så på försök närmade mig gubbens säng, reste han sig och sade välvilligt: »Du kan få ligga hos guten här, du; han har hvarken lopper eller laus.» Jag besvarade dock anbudet med det förslag, att budejan borde flytta sig med sitt barn bort till Tobias n:r 2, så kunde vi tre kamrater ligga i hennes säng, ett förslag som af alla godkändes och antogos. Derefter satte budejan fram den vanliga sätermåltiden, vi hängde upp våra våta kläder samt drogo på oss torra strumpor, och jag tog fram mina reservskor, der jag satt på sängkanten. Hittills hade budejan med tyst undran tittat på våra toilettsbestyr, men skorna gjorde henne ängslig: »Skall du ligga med skorna, du?» utbrast hon, och jag hade kunnat haft lust att dansa »hallingen» med henne, så rolig såg hon ut i sin häpna ställning.