Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der åter en sådan anda vaknat och man ej skyr att med uppoffring af enskild beqvämlighet arbeta för gemensamma fördelar, der kan man ej längre undgå att inse, det inrättningen är ofullständig och stympad, och att dess verkningskrets måste utvidgas, hvilket således lagstiftaren kunde och borde göra så gerna först som sist. Emot en serskild del af förslaget, nemligen mot stadgandet om Presterskapets nya ställning i förhållande till fattigvården, får jag, på här nedan anförde grunder, anmäla min reservation. Christendomen, som i klara ord uttalat mensklighetens högsta åligganden, har uttryckligen bekräftat den i menniskohjertat inneboende medfödda känslan af deltagande för andras nöd, genom religionsbudel: varer harmhertige. Då blef utöfvandet af detta bud, d. v. s. vården om fattige och nödlidande, en af Christna Kyrkans heligaste åligganden. Natuiligtvis blef detta åliggande först och främst för religionens tjenare, Presterna, en ernbetspligt, helig och dyr i samma nion, som insigten i em betets rätta betydelse var för dem klar och känslan för dess ostraffliga utöfning varm och lefvande. Erkännandet, att så borde vara, blef ock så allmänt, att det äfven ingick i den borgerliga lagstiftningen, och ännu qvarstår föreskriften i detta ämne i vår Kyrkolag, såsom en gällande stadga, hvilken det torde vara mindre Väl betänkt att upphäfva. Ilar är verkligen en principfråga för hand, vigjBih. tilt R. St. Prof. 1840. 7 Samt. 2 J/d. 2 Haft.) 5 34 Bagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utslcotteris Betänkande, Nio 4, tigare än den möjligtvis vid första anblicken visar sig. Fattigvården är icke en blott borgerlig, utan tillika en religions-angelägenhet. Eu religiös anda borde väl således genomtränga och lifva den borger liga Lagstiftningen i detta ämne. Man skulle visserligen kunna säga, att Utskotten velat erkänna detta, genom att sätta en religiös sals liksom i spetsen för sitt Lagförslag, för Fattigvården.
Allt detta framställdes i Ulf Uggesons sång så som det förekom i konstvärket, och emedan Litr, lax, är icke blott ett binamn till Loke, utan äfven till en dvärg, som nämnes i Völuspas dvärglista, vardt laxen gjord till »dvärgen Litr». När konstnären slutligen ville tydliggöra, att Had ouppsåtligt dödade Balder, och att Loke var den värklige banemannen, tillgrep han ett äfven af andra symboliserande konstnärer nyttjadt medel, i det han framställde Had blundande, när han afsköt skottet, och Loke bredvid honom riktande hans båge. Därifrån kommer »Gylfaginnings» orimliga uppgift, att Had var blind, ehuru han både i isländska källor och hos Saxo skildras som idrottsman, krigare och utmärkt bågskytt. Balders ögonlock, Balders brå (Baldrs brá), blomsternamn. Öfver hela den germaniska världen hafva vissa blommor blifvit uppkallade efter Balder. Namnet Balders brå, hvarmed dels anthemis cotula, dels matricaria inodora blifvit uppkallad, förekommer ännu i södra Sverige, Danmark, Norge, Island, Färöarna och norra England (Baldeyebrow). I vissa delar af Tyskland kallas liljekonvaljen »weisser Baldrian» (Baldrian är ett biform till Balder, likasom Wolfram till Wolf, Sintram till Sindre o. s. v,). I öfre Österrike kallas den Faltrian, i trakten af Salzburg Villumfalum och i Tyrolen Fildron-faldron. Jämför Baldersnamnet Fal. Det botaniska namnet Valeriana, hvarur man velat förklara dessa benämningar, har med dem ingenting att skaffa. Balöjg, Bilöjg (Báleygr, Bileygr), binamn till Oden. Bambur (Bömburr), dvärgnamn. Bara (Bára, bölja). I pros. eddan säges hafsjätten Öger haft med Ran nio döttrar:
BeträlFande åter vilkoren för brån vins-försäljningen och afgifterne derföre, äfvensom nödige controler å Författningens efterlefnad, hafva de sammansatta Utskotten ej underlåtit att, vid upprättande af förslag till denria Författning, sorgfälligt Öfverväga de. motioner, som i dessa hänseenden ifrån Riks-.Slånden 1)1 ifvit till Utskotten remitterade; och då det nu öfverlemna de förslaget lill ny fedaclion af ifrågavarande Författning utvisar det afseende, som de sammansatta Utskotten ansett sig böra fästa på hvar och en af dessa motioner, torde ett serskildt upptagande obh besvarande af nämnde motioner anses vara af j^ebofvet mindre påkalladt. Alskiilige Ledamöters reservationer bifogas. Slockholm den 3o Sept. 1834. Förslag till Förordning, angående vilkoren för bränvins-bränningens utöfning och afgifterne derföre_, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattning deraf iakttagas bör. Lörsta Artikeln. Om bränvins-brännings-rättigheten. ej O * §• Bränvins-bränning, af hvad tjenligt ämne eller växlsomlnlsl, skall, med den pännerymd samt emot de afgifter och öfrige vilkor, bär nedan Bihang lill K. St. Prat. 1834- S-te Sami. laira Afd.. 1 6-te Håftet. 2 B ev.-, Lag~ samt Allm. Besa.- och Oecon.- Ulsl:s Betänkande uV:o 6. föreskrifvas, vara tillåten under sex månader af året, så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning. Bränvins-distillering vare under nämnde tid tillåten; men endast för dem, som till bränvins-bränning äro berättigade. 2 §.
Riksens Högloflig» Stander hafwa sä wäl genom de berättelser, hwilka influtit i allmänna Tidningarna, som i synnerhet genom den offentliga Examen, hwilken P-otoco>is Secreteraren Lor§ inför Hennes Kongl. Maj:t Drottningen och Rikets Ständer i Julii, manad anstälde, blifwit öfwerlygade bade om Stiftarens omanlig» sticklighet som Lärare, och hans deraf följande förmåga, att hinna till sitt .äsyftade andamäl, samt om de olyckliga Barns Sällhet i sin ombytte ställning, hwilka redan af hans hand blifwit ledde ur mörker och ekande. Med afseende.afwen derpå, att Riksens Höglofliga Ständer till ett wärdigt minne af den lyckligare Epoqve, dä fäderneslandet af Konung Larl den Xllttclas Hand räddades frän sin undergång, och upplösning, da Swensta Folket, danande en Constitution till sin Sällhet, fritt och otwungit hembud spiran ät en alstad Furstebeflutit alt medelst en Fond understödja detta Institut, kan Utstottel, som sä lifligt delar samma känflor, ej annat än tillstyrka upprätthållandet och understödet af en Inrättning, som gär att förewiga ätankan af den allmänna-glädjen. Ukstottet har jamnsördt Protocolls Secreteraren LorZs ingifna Catcule till de ärliga behofwen för Institutets bibehållande i Stockholm, med det Project afwen blifwit wäkt, att L orterna sarida Instituter och att korZ i detta hänseende endast horde syffelsätta stg med att dana LärareUtom det att mänga är ännu skulle ätgä, innan de olyckligas räddning kunde förelagas, innebär ester Den 2 November. 6r UlstoklekS kanka, detta projcct, mångdubbelt mera kostnad för Staten och nästan ett förfelande af ändamålet.
– Der ha vi orsaken. Bra gissadt! Biktigt! utropade de andra. – Älskliga Myro, fortfor Karmides, – när han talade om en illa gördlad kiton, så anspelade han väl icke på din? – Nej, han anspelade på Praxinoas, inföll Olympiodoros; – Praxinoa, du förstår alls icke konsten att ordna din kiton; jag vill nu genast lära dig både de mycket blygsamma och mindre blygsamma vecken, så att du hädanefter kan skilja mellan begge slagen samt undgå att såra såväl en katekumenisk känsla, som en theologisk öfvertygelse. – Praxinoa, inföll Karmides, – tag icke Olympiodoros till lärare! Hans konst att ordna en kiton är förmodligen icke större än hans konst att dikta epigrammer. Häng en kiton öfver vår vän, benrangelsmannen, och låt honom förevisa de mer och mindre blygsamma vecken på denne! – Hu, hvilket skämt! utbrast Myro. – Palladios, gif mig bägaren och låt mig nedskölja det i vin! – Se här! Din skål, väninna! Karmides, hvad lider tiden? – Tiden? Hvem talar om tiden här? Öfverlemna det ordet åt menniskorna. Det passar icke för oss odödliga gudar. Fast står evigt Olympen, der Gudarne ega sin lugna Hemborg. Af stormar den ej omskakas: af skurar ej sköljes; Aldrig af snö den skyles: beständigt en ljusare luftkrets Hvälfver omkring den, och klart omflyter dess hjessa ett skimmer. Der förlusta sig dag från dag lycksaliga gudar.23 – Mina vänner, fortfor Karmides, sträckande sig i sin soffa – låtom oss komma öfverens derom, att vi äro gudar och lyckligare än gudar. Till sist beror alltsammans på öfverenskommelse. Hvarför skulle vi då icke göra oss lyckliga och odödliga? – Öfverenskommet! En skål för vår odödlighet! – I vår egenskap af gudar äro vi ingalunda nyfikna, mina vänner. Annars skulle vi måhända fråga: huru ser det ut vid denna timma i Athen?
Fyller glasen med skrifsand och sätter stearinljus uti. På qvällen tändas alla ljusen. Det är så varmt i rummen och så ljust. Och ljus i Klara skolhus och i kyrkan och i prestgården och det kommer musik ur kyrkan. Hvad var det? Det var illuminationen vid kung Oskars tillfrisknande. Stort buller i köket. Det har ringt på frukostklockan och mor har blifvit utkallad. Der står en man i uniform med en bok i handen och skrifver. Köksan gråter, modern ber och talar högt, men mannen i kasken talar ändå högre. Det är polisen. Polisen, ljuder det i hela våningen. Polisen. Och det talas om polisen hela dan. Fadern är kallad i polisen. Skall han i arrest? Nej, han skall betala 3 riksdaler och 16 skilling banko, för att köksan på dagen slagit ut ett diskämbar i rännsten. Han ser en eftermiddag huru man tänder lyktorna nere på gatan. En af kusinerna fäster uppmärksamheten på att der icke fins olja och veke; det är bara en metallpinne. Det är första gaslyktorna som tändas. Han ligger till sängs i många nätter utan att stiga upp om dagarna. Han är trött och sömnig. Det kommer en sträf herre till sängen och säger att han icke får ha händerna ofvanpå täcket. Han får ta in elaka saker ur en sked; äter intet. Man hviskar i rummet och mor gråter. Så sitter han uppe igen vid fönstret i sängkammaren. Det ringer hela dagen. Gröna bårar bäras öfver kyrkogården. Ibland står en mörk klunga med menskor kring en svart låda. Dödgräfvarne komma och gå med sina spadar. Han får bära en kopparplåt med ett blått sidenband på bröstet, och tugga på en rot hela dan. Detta är koleran 54. En dag går han mycket långt bort med en af jungfrurna. Han går så långt, att han längtar hem och gråter efter mamma. Jungfrun går in med honom i ett hus. De sitta i ett mörkt kök bredvid en grön vattentunna. Han tror aldrig han skall komma hem mer. Men de gå längre bort. Förbi skepp och pråmar, förbi ett otrefligt tegelhus med långa höga murar, der fångar sitta. Han ser en ny kyrka, en lång allé med trän, en dammig landsväg med maskrosor i kanten. Nu bär flickan honom.
Efter de upplysningar, hvilka här blifvit afgifna af Grefve von Schwerin och Herr Hjerta om mängden af de smärre lån, som tagas, tvekar jag ej att begära, det minimisumman måtte blifva bibehållen vid hvad den hitintills varit. Jag kan ej betrakta den fattigare Allmänhetens uteslutande ifrån Disconten annorlunda, än såsom dess indirecta hänvisande till procentare. Följden skulle blifva, att dessa i Stockholm logo lån på t. ex, 1000 R:dr, och utlånte dem i t. ex. 5 eller 10 smärre lån, hvarföre de låto ganska hederligt betala sig. Jag vet ej, hvarföre icke den fattiga skall hafva lika rätt till Disconten, som den rikare. Jag anhåller om bifall å Utskottets senare Utlåtande. Herr Munck af Rosenschöld: Man bÖF visserligen tycka om, att en BancoUtskott. ets Ledamot af ren ömtålighet för de Lånesökandes interet, utesluter dem ifrån att få låna mindre summa, än a5o R:dr; men jag tror dock, att i allmänhet veta de lånesökande sjelfva bäst sine behof, och om de äro belåtne med smärre lån, som kunna rädda dem från utmätning för andre Den 27 November. skulder, hvilken alltid är åtföljd af chican och kostnad; äfvensom de sjelfva bäst bedöma, om sådana lån äro bättre än lån hos enskildta mot 12 å 20 procent. Yi hade år 1816 exempel, vid Malmö Discont, på icke mindre än 125 låneansökningar af Bönder om 5o till 100 R:dr. Då Diseonten afslog dem af brist på fond till andre, än någre få gynnade lånesökande, täcktes Kongl. Maj:t af sin egen Cassa mot 4 procent lemna dem lån; och man bör dervid ihogkomma, att förlägenheten då ej var så stor som nu. Alt Utskottet frångått sitt förra heslut, och sjelf föreslagit minimisumman till 100 R:dr, torde äfven vara ett stort skäl för bifall till Utskottets senare Utlåtande.
Hvarjemte Ståndet biföll hvad Utskot* tet uti sednare Betänkandet tillstyrkt, rörande ersättning till Grosshandlaren Hambreus för ett af honom utarbetadt BevillningsFör slagj - Prot' Vt Ar. d. ao Julii 1S23V 449 slag; Skolande samma ersättning med Tre Hundrade R:dr Banco utgå af de till Riksdagskostnadernes bestridande anviste medel. Fran Hederv BondeStändet. S. D, Vid förnyad föredragning biföllos StatsUtskottets den 2 dennes på bordet lagde Betänkanden N:o 2$6, 257 och 259, rörande RiksStatens 6, 7 och 9 HufvudTittlar. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, återremitterades StatsUtskottets, den 2 dennes, på bordet lagde betänkanden: N:o 242, Om indragning af Medico-Theologiska Stipendierna, samt N;o 239 och 244, rörande RiksStatens andra och tredje HufvudTittlar. I d. 10 Julii 1823. Frän Högloft, Ridder skåpet och Adeln. 1 S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande LagUtskottets, den 26 och 30 sisth Junii, af Bihnng till R. S. Prot. $:de Sami. 19 SPr«. |7<Wr, & 10 Julii Jgag'. gifne samt den 5 dennes e. rr. på bordet lagde Betänkanden: N:o 112, I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående tiden för bevakande af Mål, som i HolRätten öfver Skåne och Blekinge göras anhängige eller derifrån till Kongl, Maj:t i underdånighet fullföljas. N:o 213, I anledning af väckt motion, angående yrkad ändring i 5 §. af 40 Cap, MissgärningsBalkcn. N:o IIJ, I anledning af väckt motion om förklaring af 40 Cap. 3 §. och 42 Cap. 1 §. MissgärningsBalken. S. D.
Då såg han vid dörrposten tätt bakom hufvudgärdens sparlakan en lång, rak lakej i brun rock med svarta knytningar. En krampaktig fasa grep honom om strupen, och det svindlade för ögat, men han tänkte: Det är endast den gode guden, som vill pröfva mig, efter jag drömmer om utmärkelser och diplom. Sakta och nästan omärkligt tog han fast i båda sängkanterna för att betvinga sin egen rysande kropp och stack sedan det högra benet ut mellan sparlakanen. – Jonatan, – sade han, – drag af mig stöfveln! Lakejen grinade så att den svarta munnen vred sig ända upp till öronen, men han rörde sig icke från stället. Måns Fransöske hackade tänder, men han drog inte benet tillbaka. – Jonatan, är det så du betjänar adligt folk? Lakejen grinade ännu värre och slog föraktfullt och afvisande med handen. Nu förstod Måns Fransöske, att lakejen genomskådade hans lögn och handterade honom som en uppkomling och ofrälse, och hans förskräckelse blef så stor, att han pustade och kved sakta, men benet höll han alltjämt utsträckt. – Drag af mig stöfveln, Jonatan! Hans röst var nu bara en hviskning. Lakejen gned sig på höfterna och grinade men stod kvar vid dörrposten. I det samma gnäggade hästen nere i inkörsgången länge och gällt, och långt fjärran i snöyran svarade flera hästar. Måns Fransöske kastade sig ur sängen. – Jag försummar tjänsten! – ropade han. – Det är fienden! Han sprang fram mot bordet för att gripa värjan, men bredvid honom följde lakejen med långa steg och stirrade honom in i ögonen. Då förlamades han åter och stannade. Under tiden fattade lakejen värjan med ena handen och sträckte den andra öfver armstaken samt lyfte med två fingrar stora allongeperuken i höjden och släppte den därefter som en släckare öfver det brinnande ljuset. – Herre Gud i himmelen! – stammade Måns Fransöske. – Jag har sällan gått i ditt hus och hellre kelat och lekt med all slags fåfänglighet, men hjälp mig i denna enda stund, så att jag inte försummar tjänsten och blir till nesa. Sen må du straffa mig för evigt.
H err Lrjsrn elä , Lamuel. Da Hans kxcellencs Herr Grefwe» och Landt-Marskalken i p .»» ^ostcianen stillt hufwudiaken ifrån fraga» om rsmäls», får jag förklara at jag förenar mig med Herr Major Lillberg. Herr krvlsst.r Lcimlrr-enbeim hi! kil Bonde - Ständers förman abervvak fia i66ll ärs af Ständerna undertecknade Riksdags - Bestut; men Tre Stand kallas ock Riksens Stander, nar de äro emga. För öfrigt conkormLrar jag mig med Grefwe Kalling, at om Boude,Scandet stulle fa deltaga i stm^ucns förwaltning, borde det ste mot wiikor af någon wch afgift at erlägga i Silfwer. Herr Lilkvsrlvan, (rustak jsoiran, y'kads, at som Bonde-Ståndet pastätt rättighet lil deltagande i stanguens förwaltning, densamma matte utrönas genom stanco - UtstottekS hörande och conkormsraäs sig för öfrigt med Herr stillberg och nagra andra. Herr ^älerkparrs, äxel. För at ej nvpehalla Höglostige Ridderstayet och Adeln, får jag forkia, ra at jag fullkomligen instämmer i Herr kr. k.st.r Lokmlrrelchsims bade stäl och önstan. Jag får allenast tillägga, at detta synes mig wara et för Ridderst per och Adeln dyrbart tilfälle at bewisa dek Hedrrwäida Bonde-Standet sm wälwillja; och ak detta benus är desto kraftigare, ju mindre betänketid deni! behökwes. veputariansn fran det Högwördiga Preste-Ståndet anmälte, at det rsmiltersl Bonde-Smndets ästundan til stauco-Uistottet, för behof af Historista uplysnii.gar' 87 2,0 s !!S Jag för min del erkänner ej detta behof, da wl blott behöfwe rådfråga war wälwillja.
R:dr 161,492: 92. och det belopp, sorn i öfversigten af Bankens hela ställning efter 1864 års bokslut är upptaget såsom vinst å vexelhandeln » 160,118: 30. förefinnes en skillnad af R:dr 1,374: 62. Denna skillnad härrör deraf, att i den bokförda och uti öfversigten upptagna summan ingå åtskilliga poster, som tillhöra år 1863, under det andra, till år 1864 hörande poster, först i 1865 ars räkenskaper komma att bokföras. Sålunda är i hufvudboken arvodet till Deputerade, Vexel ombuden och deras biträden upptaget till 17,700: — men utgör endast 16,200: — skillnad 1,500 frakt, dragarepenningar och andra omkostnader för indraget silfver är bokfördt med 3,079: 02. men dessa utgjorde endast 2,333: 83. skillnad 745: 19. tillhopa skillnad Deremot har: mäklarekurtaget i sjelfva verket uppgått till 10,774: 36. men är bokfördt allenast till 10,015: 99. 2,245: 19. skillnad Provision, stämpel och porto m. m. 1,440: 48. men är bokfördt allenast med 1,328: 28. 758: 37. skillnad 112: 20. 870: 57. Försäljning af hvilka summor sammanlagda böra fråndragas, då man erhåller det ofvan upptagna beloppet R:dr 1,374: 62 De med köp och försäljning af vexlar förenade göromål och bestyr hafva under den tid, för hvilken redovisning nu meddelas, utöfvats: i Stockholm af Herrar Professoren Selander och Grosshandlaren Schwan samt, i egenskap af Suppleant för dem, Herr Rådmannen A. W. Björck; i Göteborg af Herrar Grosshandlandena Chr. Arwidson. A. W. Levgren och J. O. Gren samt i Malmö af Handlandena C. J. Koch, J. P. Bager och Gabriel Hedman.
Cronhjelms motion om tolagen, hvarvid samma händelse inträffade, nemi. alt 2:ne Stånd yttrade 20S Den 17 September. i sig ofver frågan och 2.'ne Riksd.Ordn. lärer deruti få anses tydlig och 1 klar, att alla 4 Stånden skola yttra sig till hvilket Otsk. ■ remiss skall ske, och det lärer icke komma i fråga, hvar § ken om dessa Stånd äro ense eller om 2 Stånd stadna t emot I 2, förrän Stånden yttrat sig i frågan; ty ett yttiande i frä I San) hvart remitteras skall, lärer icke kunna anses vara gif I vet genom att lägga memor. till handlingarna. För min I del har jag alltid varit af den tanken, att ett läggande till I handlingarna är en oriktig procedur för aila andra fall, I än sådana, der ingen annan åtgärd kan komma i fråga. Der en åtgärd kan komma i fråga, skall ett yttrande följa, och ett läggande lill handlingarna är, efter min öfvertygelse, oriktigt och af grundlagarna hvarken förutsatt eller medgifvet. Delta har nu händt likasom med Gr. Cronlijehns motion, då 11. o. Ad. lagt Oecon.Utskts utlåt, till handlingarna. För min del tror jag, att när Utsk:s pluralitet ansett de Stånd, som lagt utlåt, till handkna, böra bestämdt utlåta sig, hvart motionerna höra remitteras, innan frågan kan anses vara afgjord, för Ståndet icke återstår annat, än att förklara, hvad dess mening varit med att lägga memor. till handlingarna, hvilken förklaring kan gifvas på 2lne vägar: den ena, om Hr Gr. o. Landtm., lika med Utsk:s majoritet, anser frågan vara af natur att icke grundlagsenlig! kunna upptagas, då Ståndet, i fall det icke biträder Hr Gr. o. Landtnäs mening, har sin rätt öppen att emot detta Hr Gr. o. Landtnäs förklarande yrka proposln. Biträder Ståndet åter Hr Gr. o Landtnäs mening, ligger skälet klart, hvarföre memor. blifvit lagdt till handlingarna. Skulle deremot Hr Gr. o.
Jag hade visserligen trott, alt det äfven för Stockholm hade varit vigtigare att erhålla en technisk elementarskola, sora K. M. föreslagit, än att genom tillökadt anslag för slöjdföreningens skola blott till hälften vinna detta ändamål. Jag hade trott delta så mycket mera, som Staten omöjligen kan ega någon garanti för att dessa medel ändamålsenligt användas, dä skolan står under en enskild direktion och således icke under Statens kontroll; men jag tror likväl att frågan om inrättande af en dylik skola i Stockholm bör, om medlen icke räcka till, få stå efter för den i Malmö, derföre att det är af högsta vigt att undervisningsanstalter i detta hänseende inrättas på flera ställen i riket. Pä grund af de skäl jag nu framställt, anhåller jag om flr Frih. o. Landtm:s propos. pä ålerremiss af denna punkt. Hr Rosenblad: K. M. har föreslagit, att lill inrättande och underhåll af företrädesvis i Stockholm och Malmö eller ock efter K. M:s bepröfvande i andra städer, tvenne teckniska anstalter, 6,600 r:dr för hvardera skolan eller tillsammans 13,200 r:dr mätte anslås under vilkor att den stad, der en dylik inrättas, åtog sig att för densamma bekosta nödig lokal jemte inredning och upvärmning samt bord och bänkar. Det torde få anses vara af vigt och ett ibland de vigtigare statsbehofven att R. St. bereda tillfälle för de Svenska slöjdidkarne till nödiga teckniska kunskapers inhemtande. Det torde vara af så mycket mera vigt för dem att man vidtager, hvad jag för min del alltid tillstyrkt, nemi. att öpna utvägar för en fri handel och således äfven för en fri konkurens af utländska tillverkningar. Dä är det af så mycket större vigt att icke förneka det understöd för den inhemska tillverkaren att kunna vinna samma skicklighet, samma konstfärdighet, som den utländska.
Augusta C. var enda dotter af Föräldrar, hvilka, utom henne, af en talrik familj endast fått behålla sin äldsta Son, och med oinskränkt kärlek omfattade henne, hvars lif de önskade göra så sorgfritt på jorden, som om denna vore – sjelfva Paradiset. De glömde att det onda inkommit i verlden der det under mångahanda skepnader insmyger sig hos menniskan; de sökte allenast ifrån yttre bekymmer befria sitt barn, och tänkte ej, att icke blott stormar och frostnätter, utan äfven en inifrån gnagande mask kan borttaga blommornas fägring, och jemna dem förvissnade, med marken. Väl kunde deras dotter kallas en blomma. Hennes skönhet, hennes naturliga älskvärdhet gaf henne rätt dertill; men i hennes tidigt yttrade nyckfulla, oroliga lynne och lätt till ytterligheter uppdrifna sinne, hade Försynen nedlagt en varning till Föräldrarne om vådan, att låta denna ömtåliga planta alltför fritt utveckla sig. Den blef ouppfattad och Augusta förfors. På henne vid åtta års ålder kunde redan Föråldrarne icke i ringaste mån verka. De måste söka ombud emellan sig och sitt barn. Då remnade den bofälliga byggnaden. Augusta van att se allt hänföras till sig, hade helt enkelt betraktat sin vilja som den medelpunkt, kring hvilken det hon kände af verlden hvälfdes. – Hennes Guvernanter började tala om Ondt och Godt; men då de, den ena efter den andra, tilläto eller måste passivt medgifva, att Eleven gjorde hvad de förklarat orätt vara, blef det allt värre och värre med denna, hvars af Guvernanterna uppväckta samvete, utan att förmå något öfver hennes otyglade passioner, i längden alstrade ett odefinieradt missnöje med allt, som undergräfde hennes helsa, hvarpå följde, att sjuklighet, egentligen en verkan af hennes dåliga uppfostran, åter blef en orsak dertill. Så stodo sakerna, när Margareta ankom. Hennes klara, oväldiga blick hade snart genomträngt C–ska familjens förhållanden.