Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Voterings-propositionen godkändes; N;o 462, öfver anmärkningar vid Betänkandet N;o 415, med förslag till en förändrad redaction af 1 o3 § uti i83o års Reglemente för Riksgälds-Contoret: bifölls; och N:o 4^3, i anledning af motion, angående åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af Bihanget lill Riks-Ståndens Protocoll vid nästkommande Riksdag: bifölls. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. i S. D, Föredrogos ånyo Stats-Utskottetsx på bordet hvilande, följande Memorial: N:o 454» 1 anledning af erhållen återremiss å Utlåtan det N:o 432: lades till handlingarne; N:o 455, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 435: lades lill handlingarne; N:o 456, i anledning af erhållen återremiss å Memorialet N:o 44r: blef lagdt till handlingarne; N:o 459, i anledning af väckt fråga om förtydligande af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, rörande årligt anslag för utgifvande af Svenskt Diplomatarium.* bifölls; N;o 460, rörande tiden för nästa Revision af Siats-, Bancooch Riksgälds-Verkens räkenskaper och förvaltning: bifölls; N:o 461, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Friherre Franc Sparres motion, om medels anvisande å 8:de HufvudTiteln, så väl för underhållet af Arbets-Compagniena på Kungsholmen, sorn för dessas sysselsättande med fästnings-byggnads-arbelet vid Carlskrona: den föreslagna voterings-proposisionen godkändes; N:o 462, öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 445» med förslag till en förändrad redaction af io3 § uti i83o års Reglemente för Riksgälds-Contoret:
När han håller länge på så där, har jag en känsla af att han riktigt vill visa mig, ser mig vara. Och det tycker jag inte om. Då visar jag hvad jag duger till. A NNIE . Det säger han aldrig. Tvärtom, han talar alltid hvilken onyttig praktblomma eller lyxkvinna han an det ofta till mig själf, och det borde tillfredsställa mig; men det gör det inte. Jag vill vara mer, mycket mer för honom. Ingen kan hålla af sina småt Jag vet, att han anser mig praktisk. Han säger tingar mer än jag gör; men jag kan inte låta bli att tänka ibland, att man bör vara rik för att ha råd att ha så många, som vi. Tiden räcker inte till för mig 240 att egna mig både åt dem och åt honom. (Ett ögonblicks paus). Helena, älskade, det hjälper inte, jag måste tala! H ELENA (allvarligt). A NNIE . H ELENA . Är det alldeles nödvändigt, Annie? Ja. så förfärligt mycket allvar i mitt lif, ser du. Den tiden jag var gammal A NNIE . Det är eget. Jag har ingen lust. Jag har haft Den tiden du var gammal? död. Eller det var snarare en känsla, som om jag Ja, de fem, sex åren, som följde på min mans H ELENA . blifvit lämnad ensam kvar, under det lifvets kurirtåg brusade vidare, som om min vagn plötsligen blifvit om du visste hur förfärlig den känslan är. Jag har något eller någon skall framkalla den. Låt oss när jag bara tänker på det. afkopplad, stod stilla, orörlig, på ett sidospår. Ack, en sådan ångest för att den skall komma igen, att inte tala om det! Det går en dödsköld genom mig, A NNIE . Du har inte mer den känslan? Nej, åhnej! Jag vet inte hvarför, men jag känH ELENA . ner mig på en gång så ung, med så många intressen, åter få lida. så många skälfvande nerver, så många möjligheter att A NNIE . är just det jag inte gör. Jag tycker ofta, att jag är lig. Åh, hvad jag afundas dig! Hvad du är lycklig, som känner dig ung! Det äldst af oss två. Jag känner mig så tung, så omöjH ELENA (som låter sig ryckas
Lades till handlingarne. Prof.-Utdrag den 25 April 1857. 509 N:o 77, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 69. Lades till handlingarne. N:o 78, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 66. Lades lill handlingarne. N:o 79, i anledning af väckta motioner om dels Smålands Hussar-rege mentes, dels ock fyra sqvadroners af Skånska indelta kavalleri-regementena afsiltande. Bifölls; och N:o 80, i anledning af väckt förslag om förändrad reglering af klockarnes aflöning. Bifölls. Frän Hedera. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-U'skottets Utlåtanden: N:o 56, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående för säljning af tomt-platsen efter Kronans nedbrunna spanmåls-magasinshus i staden Carlshamn; och N:o 57, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående afsön dring af jord från krono-lägenheterna Hushagen, Köpings-ön och Byslätten i Köpings socken af Westmanlands län för utvidgning och rätning af Köpings å; hvaremot samma Utskotts Utlåtande N:o 58, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 55, angå ende beräkningen af Stats-verkets inkomster, lades till handlingarne. S. D. Remitterades, till Stats-Utskotlel åtskilliga handlingar, innefattande nödiga upplysningar för behandlingen af Anders Petter Anderssons från Östergöthlands län till samma Utskott remitterade motion, om understöd af allmänna medel till ett sjösänkningsoch odlingsföretag inom Tjellmo och Krigsbergs socknar af Linköpings län, jemte ett skriftligt anförande af Anders Petter Andersson, innehållande ändring och tillägg till nämnde motion. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 77, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 69.
Ad:s uplysning och patriotism, vid jernvägarnes föreg:de behandling kraftigt ådagalagde genom nitälskan för detta mäktiga medel till nalionalvälständet och den medborgerliga (refnadens befrämjande, göra öfverflödigt hvarje förordande jag härutöfver skulle våga afgifva, i förhoppningsfull afbidan af R. o. Ad:s beslut. Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde hurusom i afseende å förevande punkt blifvit yrkadt af Hr von Hartmansdorff afslag, af Hr Hjärne bifall, med uteslutande i ingressen af orden ”jemte andra större, allmänt gagnande förelag” och i sjelfva del tillstyrkta stadgandet af orden ”eller andra, rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag. ” Härvid anmälde sig och yttrade * Hr Hjärne: Då så väl Hr von Hartmansdorff som Hr Hjerta med mig öfverensstärat i den åsigten, att frågan om ändamålet, hvarför penningar skulle anskaffas, borde hafva föregått frågan om sältet för lånens uptagande, anser jag mig kunna förena mig med dem, som yrkat att ifrågavande punkt måtte afslås, med det tillägg, sorn Hr Hjerta begärt, eller att frågan om sättet för lånens anskaffande skall följa efter frågan om jernvägars anläggande. Hr Hjerta: Då afsigten med mina anmärkmr hufvudsakligen varit, alt R. o. Ad. i berörde hänseende icke skulle etablera något serskildt, såsom regel för framtiden, är jag tillfredsställd, om R. o. Ad. beslutar, att Ståndet, med afslag å första punkten, vill, i den mån sjelfva frågorna om jernvägarne blifva afgjorde, äfven besluta om sättet att utfinna medel för deras utförande, emedan man då icke på förhand har bundit händerna på sig, utan har sig öppet att vidare deliberera denna fråga. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer roed Hrr Hjerta och Hjärne i afseende på det tillägg, som af dem blifvit föreslaget. Hr Gr. o.
Flere af det Wällofl. Borgare-Ständets Ledamöter hafwa ansett den af Stats-Utstottet föresiagne Extra Utgifts > Summa 75,000 R:d. blifwa för behofmcn aldeles otillräckelig och derföre trott att den icke borde bestämmas till mindre än de förra arens anslag, eller 100,000 N:d. om äret. Stats-Utstottet har uti dest förra Betänkande Upgifwit att ifrän längre lider tillbakars har ärligen warit ä Stat upförd en Förslags-Summa af 100,000 R.b. till Extra Utgifter, som dock mänga är funnits otillräckelig; deste medel hafwa blifwit anwände till säbane och Extra behof, hwartill anslag ä Stat saknats och såsom de icke kunnat förut bestämmas, har icke eller warit möjeligt att fastställa annan eller närmare Summa härtill, än endast en Förslags-SummaI den nyckta belägenhet S alen sig besinner, trodde Stats - Utskotter inskränkning i detta anslag kunna äga rum och föreslog derföre endast 75,000 R:d. till den fördelning Betänkandet innehäller. Dä ?o8 Den r4 ZebrnariU Dä nu Stats Utstottec inhämtat en närmare underrätte.se om der belopp hwartil! Erila Utgifierne under de sednare 10 arén och äfwen siere är förut upgäkt, har det befunnits, akt de nästan aldrig warit mindre än ,50,000 R:d. om äret, u an merendels altid öfwerstigit denna Summa. Oaktadt den noggrannaste och mäst sparsamma hushållning inser Stats - Utskottet likmäl swärigheten om icke omi-jligheten att med de föresiagne 75,000 N:d. kunna bestrida alla de urgifter, som af denna Summa mäste ukgä. Rikers förändrade politiska ställning och relationer med Utländske Magrer medföra uran twiswel mäugfalvige kostnader utöfwer Stats-ansiagen.
Ärfda-Balken, i afseende å Förmyndares redovisningsskyldighet; Ståndet frånträdde sitt förut fattade beslut och biföll Utlåtandet N;o roy; 11 o, till följd af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 71, i anledning af så viii Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående ändring af 8, g och 10 §§. samt förklaring af 2 §. i 17 Capitlet Ilandels-Balken, som ock serskilda i dessa ämnen väckta motioner; Ståndet afslog delta Utlåtande och ansåg de tysta; förmonsrätterne ej kunna afskaffas förr, än Förmyndare-kamrar inrätta.^ Från Vä Hofi. Borga re-StändeT. S. D. Föredrogs å nyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o r 08, i anledning af dels gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o r]23 öfver väckta motioner, angående inrättande af Förmyndare-kamrar, dels ock i sammanhang med berörde anmärkningar gjorda förslag till ändring af 22 Cap. i och 4 §§• Ärfda-Balken; Betänkandet Ivo 72 och Utlåtandet N:o 108 afslogos; med undantag ..46 Trot. Utdr. d, i Sept. 1834 af yttrandet, pag. i3, öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons .från Elfsborgs Län der omförmälde lagförslag, hvilket yttrande bifölls; S. D. Föredrogs å nyo Lag Utskottets Utlåtande N:o 109, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 70, öfver väckta motioner, om tillägg till 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken, i afseende på Förmyndares redovisningsskyldighet; Den i ,Utlåtandet N:o 109 föreslagna redaction af 23 Cap. 1 §, Ärfda-Baiken afslogs, hvaremot Ståndet biföll tillstyrkandet i Betänkandet N:o 7o, att förmyndare-förordnanden, som hädanefter utfärdas, böra innefatta fullständig underrättelse om hrad Förmyndaren, enligt n3 Cap. 1 §.
Hon använde icke endast ord – hvilka de sjuka måhända icke uppfattade – utan hon hade en alldeles egendomlig färdighet att taga dem om lifvet och ruska dem på ett vänligt smekande sätt, som de tycktes förstå och lugnas af. För öfrigt äro, som bekant, dessa schweiziska dårhus mönsteranstalter i sitt slag. De äro grundade på den engelska metoden som, i motsats till den franska, går ut på en i möjligaste måtto mild behandling. Det låga fängelseaktigt hvälfda rummet var halfmörkt – något som måhända uteslutande berodde på den hastigt tilltagande skymningen. Dårarna på denna afdelning, hvilka refvo sönder allt hvad de kunde komma öfver, buro inga andra kläder än ett slags säck med hål för armar, ben och hufvud. Somliga dunkade i väggen, andra krängde sig gränsle öfver bordet och läto träskifvan dåna under sina knogar. Jag försökte att påskynda min följeslagerska. Vi stego utför ytterligare en trappa ned i en lång gång, endast upplyst af den blåaktiga skymning, som nedträngde genom ett aflägset gallerfönster. Här var det värsta. Här var Rheinaus hemskaste pinorum. Här var det nedersta helvetet. Här var icke blott Rheinaus utan den menskliga tillvarons skumma, ohyggliga källarvåning, der intet samtal afbryter tystnaden, der ljusskygga vanskapta gestalter med död hjerna fly den inträdande. Erfara de någon förnimmelse är det ångest utan att ha något att ångra, ursinnigt raseri utan att ha något att hata. Till en början tycktes detta helvete dock icke blott sakna satan utan äfven djeflar. Det syntes alldeles tomt. Först när ögat hunnit vänja sig vid mörkret, upptäcktes besynnerliga, orörliga, mer eller mindre missbildade varelser som stodo eller sutto inne i sidogångarnas vinklar och skrymslen. I samma själlösa orörlighet hade många af dem stått eller suttit hela dagen. Då väkterskan vidrörde dem, sprutto de upp ur sin dvala. Några flydde skrämda på bara, tassande fötter, utan att gifva ett ljud ifrån sig. Andra utstötte skärande jemmerrop.
Det var likväl icke ett bröllop som då firades i bomanska huset, utan en öfverdådigt ”spendatiös” begrafning, hvilken gamle rådman Lorens sjelf högligen skulle hafva ogillat, så framt han kunnat ha ett ord med i laget, ty det var vådligt hvad Hans Henrik slog på i sin första sjelfständiga handling. Men så begrafde han ej heller mer än en gång sin vördade fosterfader. Hans Henriks andra märkliga handling var att ett långt stycke från denna sin gamla bostad bygga ett stort hus vid torget, der sedan under badsejurerna många festligheter blifvit firade, innan societetslokalen byggdes. Men blef väl glädjen och lyckan större än förut? Hans Henrik upplefde blott medelåldern. Oaktadt sin rikedom kunde han ej köpa sig hvarken helsa eller trefnad, och alla resor för detta ändamål, med till och med egen läkare, voro förgäfves: han dog som ungkarl, trogen sitt enda tycke. Om en tredje friare till samma ovanliga skönhet berättas följande originella anekdot: Stadens muntergök, den älskvärde och bortskämde löjtnant Adolf Rahm, som rådman Lorens lyckats betaga alla förhoppningar om fosterdotterns hand, var en af de många gästerna på hans begrafning. Sedan de äldre herrarne vandrat hem från sorgfesten, blef det en viss uppsluppen ton bland de yngre. Men löjtnant Rahm, eljest allas föresyn, då det kom an på att afskeda allvaret, satt nu helt orörlig och liksom försänkt i ett slags magnetisk dvala. ”Huru är det med dig, bror Adolf?” frågades till höger och venster. ”Tyst, tyst – jag har haft en vision. Jag såg hur vår gubbe stod utanför himmelriket, bultande på porten, och bakom honom stod hin onde och grinade ... ’Hvem är det?’ ropade Petrus innanföre ... ’Det är jag gamle Lorens Boman från Strömstad, vet jag’... ’Nå’, svarade Petrus, ’var det något att komma till mej med det’... ”Tag hit honom”, skrek hin, så skall jag svansa’n!” Löjtnanten grefve Axel Oxenstjerna.
IST:o 378. 355 då Räntas betalande för denna skuld från Statsverket till RiksgäldsContoiret tyckes vara en öfverflödig virement emellan 2:ne Statens Cassör: så föreslår jag: JJalt med l83o års början nämnde fordrings/rost må afskrifvas. I afseende på nsta punkten, så får Utskottet upplysa, att R. H. St:r redan bifallit Statsoch BancoUtskottens gemensamt afgifne Betänkande JY.-o 20. (4:de Sami. 3:dje Afdeln.) deri tillstyi ke*, att uti RiksgäldsContoirets Räkenskaper för nasti, år 1829 måtte afskrifvas värdet af Kopparn uti SkiljemyntsPoletlerne, upptaget ibland Tillgångarne med R:dr 27,745: 36. 6 Banco; hvadan, i detta ämne, från R. II. St:rs sida, någon ytterligare åtgärd icke kan äga rum. Beträffande 2:dra punkten, så, enär de vid sistl.
Sparre liar missförstått mitt yttrande, att ransakriings-fången icke borde behandlas på samma sätt, som fängelse-fången. Tvertom, jag ville just anmärka såsom ett. fel i Utsk:s förslag, att ransaknings-fången icke gerna kunde få större fördelar än fängelse fången, och att följaktligen, om t. ex. en ransaknings-fånge hölls häktad i ett cellfängelse under 4 månader och han derefter skulle utstå fängelsestraff i samma häkte, så borde han, enl. Utsk:s förslag, njuta afdrag å den sednare strafftiden, ehuru han behandlades pä samma sätt som förut. Vore nu fråga om att öka intensiteten af fängelse-straffet, och att icke medgifva fängelse-fången så stora fördelar förslaget innehåller, upstode ett helt annat, förhållande, och strafftiden kunde i sådant fall förkortas; men derom har jag ej försport något yrkande från Utsk. Slutligen bör jag tillägga, att af ifrågav:de fängelse-fångar finnas i vårt land ganska få, och det är icke ofta man i cellfängelserna finner sådana fångar dömda till längre tids fängelse-straff, Deremot hafva vi ty värr ett betydligt antal straffarbets-fångar, och af dem komma viii hufvudsakligen cellfängelserna, i följd af förevrde förslag, om det bl ifver lag, att blifva befolkade. Gr. Lagerbjelke, Gust..: Denna discussion har redan fort gått så länge, att man hunnit angtde sjelfva saken säga allt hvad jag skulle kunnat anföra angude densamma, och jag vill derföre åtnöja mig med att instämma i Gr. Sparres anförande, hvilket, syntes mig vara till fullo bevisande. Men med afsrde på formen har man här gjort något som synes mig vara särdeles obilligt. Man har nemi. klandrat LagUtsk.. derföre att Utsk. frångått sitt förra beslut. Det är visserligen en vedertagen och temligen allmänt följd praxis, att då 2 Stånd bifallit ett Betänk., så vidblifver Utsk. sitt beslut, men någon lag derpå finns icke, och kan icke finnas.
Tullbetjeningens försättande på så kallad militairisk fot. 10:0 Att Ståndet med Utskottet instämmer angående nödvändigheten a'f ändringar och förbättringar i de rörande Vexel-handeln utgifna Författningar, grundade på sednare tiders erfarenhet. 11:0 Att Ståndet förklarar sin önskan , det sådana Författningar vidtagas mot yppighet och öfverflöd, som pä ett nog kraftigt och afgöran e sätt kunna bidraga till ett så stort ändamål, som det. ifrågavarande, och hvilket roed Rikets styrka eller vanmagt har ett oskiljaktigt sammanhang, samt att till Kongl. Majit, med anledning af Ut - Den so Juli. *733 Utskottets Betänkande, i underdånighet heftiställes, det Han i Nåder täckes i detta afseende stadga hvad för Svenska Folkets behof, i afseende på klimatets beskaffenhet, kan vara lämpligt. Med Utskottet instämmer Ståndet i öfrigt till alla delar angående vigten och nyttan af en Stats - Oeconomisk Journals utgifvande samt att högre och lägre Embets-Verk erhålla Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning att meddela de handlingar, hvilka for redactionen erfordras; och anser Ståndet att den person, hvilken utgifvandet af Journalen skall anförtros, bör väljas af samma Nämnd, som innan Riksdagens slut utväljer Ledamöter i Tryckfrihets-Comitéen, men att, i händelse denna Journals utgifvare afgår innan nästa Riksdag, dess efterträdare då af TryckfrihetsComitéen nämnes. Slutligen och beträffande inrättandet af ett Riksens Ständers Låne - Contoir på Fastigheter och om Magazins - Directionens förseende med nödiga medel till upphandling af spannmål, anser Ståndet, i afseende på det financiella i dessa omständigheter, sig nu endast böra åberopa dess under den 7 Juli medeldte yttrande, i anledning af Banco-Utskottets förenämnde Betänkande dea 4 i samina månad, och det då gjorda förbehåll, att sig vidare få utlåta, angående sättet och vilkoren för sådana låne-biträdens meddelande, enär Banco
Hwad frägan och beläningen af NikSgälds-Contoircts Obligationer i Disconten beträf» far, kan iag ej so nägon annan föreskrift med raltwifa kunna förenas, än den som gass i afseende^pä de Stats» Obligationer som till Levcrantcurerne komma att afgif» was, nemligen, att de Riksens Ständers Fullmägtige som aro Directeurer i DiScvnttn, äga, sä witt Regte» rncntct tilläter, att anse dem för goda Hypothck. — För öfrigt är ocksä jag af den öfwcrtygclse, att detta mäl af Riksens Ständer är fullkomligen afgjordt, men dä jag hört en ward Ledamot deremot inwanda, att en sräga som blifwit äterrcmitterad ej kunde wara afgjord, fär jag under fullkomligt medgiswande af detta Axiom, liklmU upplysa» att ingen äterrcmisihär warit i fragg.' Zcrz kan genom Protocollet af den 2 Marö bestyrka, att friherre bll!^encrsnt2 i följe af en punkt i Finance-p^li-cn gjorde sin anmärkning. Att dä densamma gick ut pa cn förklaring af Stats-UtffottctS mening, i ett till Riksens Ständers omprvfwandc understalldt förflag, och Friherre l^iljLncrantr! ej fann sig nöjd med den förklaring Stats» Utskottets närwarande Ledamöter afgäfwo, blef hans gjorda anmärkning pä Hans Excellonce Herr Grefwe Uuutbr begäran till Skats-Utskottct remitterad, men bcflutets gällande kraft aldrig satt i fräga. Friherre Ollerström, ^»cob. Upplysningswis fär jag den äran tillkännagifwa, att i Disconten inga andra Sedlar eller Reverser enligt Reglementet äro Disconta» bla, än de, som inom 6 mänader äro förfallne.
5:o att Banco-Styrelsen» då den så tjenligt Enner» må ega att *) Se Baitco-Regferaenlet pag, 4® S* & Banco-Utskoltets Utlåtande N.O t5. 85 förstärka Bankens metalliska Cassa medelst inköp från fremmande länder af guld och silfver; dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när cursen håller sig öfver pari; 6:0 att, då cursen står vid eller under pari, sådane köp må Banco-Styrelsen tillåtas, under förbehåll, att priset å det uppköpta silfret ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt Myntbestämnings-Lagen, än med hvad som motsvarar transporten af silfret från uppköpsorten till Banken, samt att för öfrigt af Banco-Styrelsen dervid noggrannt tillses, det silfret verkligen från utländsk ort inkommer. 7:0 att Banco-Styrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska Cassan och Sedelstocken och för detta ändamål berättigas att förpanta Bankens egande inteckningar i fastighet, under vilkor, att den i skuldförbindelserne Banken serskildt förbehållne uppsägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annaa innehafvare begagnas; försälja, till större eller mindre belopp, Bankens inuehafvande Stals-Obligationer; upptaga lån mot räntebärande Obligationer, ställde på viss lid eller uppsägning; samt derest sådant, emot föimodan, skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar; 8:0 att, af alla de uppgifne utvägarne lill den erforderliga proportionens underhållande, låne-rÖrelsens förminskning är den, som i sista rummet bör tillgripas, och det endast då Bankens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar.
Auctorn till Passionerna. Man ser, att i denna skrifvelses ena hälft uttalas ett missnöje öfver sättet af uppmuntringen; i dess andra åter, en protest mot det gifna omdömets fullgiltighet. Öfver det förra klagade Thorild, att det hade yppat hans namn, då vid detta blott en halft hedrande utmärkelse kunde fästas; öfver det sednare, att det hvilade på svaga grunder just i den del, der belöningens nedsättande till half motiveras. I förra hänsigten höll han sig strängt till bokstafven af Sällskapets år 1780 utfärdade kungörelse (med förbiseende deraf, att Sällskapet hade redan 1781 afvikit derifrån genom det accessit, som då gafs åt Adlersparre); han ansåg sig hafva bort endast granskas, och (om han så förtjenat) uppmuntras, men icke nämnas, såsnart han dermed, genom sjelfva belöningen, i alla fall offentligen stämplades såsom en halfmogen försökare. Den sednare hälften af hans sändebref är den för efterverlden vigtigare: ty den är, om icke det första programmet, dock det första programm-utkastet till både hans ästhetiska opposition, och till de (visserligen på eget vis modificerade) fortsättningar deraf, som sedermera framträdde genom Höijer, och sist genom Aurora-Förbundet. – Man kan förutse, hvad härpå skulle svaras. Att nu Kellgren, å sin sida, blef misslynt, må honom ej förebrås. Men han blef uppbragt; han svarade såsom stött, retad, het: och detta var illa. Den insända förklaringen ådagalade tvifvelsutan en oväntad art af ömtålighet, och ett ganska ovanligt mått af sjelfkänsla; men tillika ett sorgfälligt bemödande, att alltigenom nyttja vördsamma uttryck. Ett svar hade således väl kunnat gifvas, der den unge klagaren, utan att Sällskapet behöft uppoffra det minsta af sin värdighet och sina grundsatser, ändock funnit sig tilltalad med en vänligare ton; och troligt är, att denne, i sin dåvarande stämning och ställning, hade derigenom strax blifvit vunnen.