Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i Successions-Ordningens 8:de § stadgas: »Prins af K. Svenska Huset må ej, utan Konungens och Riksens Ständers samtycke, blifva regerande Furste af utländsk stat,» så ansåg förra riksdagens Konst.-Utsk. tillräckligt skäl, att ett dylikt stadgande rör. Konungen infördes i R. F. Detta var anledningen till Utsk:ts förslag, hvilket jag ber att få understödja. H. Exc. Hr Frih. De Geer, Louis: Konst.-Utsk:t har såsom motiv för den nu föreslagna förändringen vid förra riksdagen anfört: »att förening emellan tvänne folk under en Konung väl kunde vara fördelaktig och önskvärd, så vida den vore frivillig och hvilade på ett fördrag, hvaruti deras ömsesidiga förhållanden samt Konungens ställning bestämdes på ett tydligt och omfattande sätt; men att deremot en sådan förening, om den blefve påtvingad af en tillfällighet och icke ordnades efter bestående förhållanden och allmänt godkända syften, troligtvis komme att betraktas såsom ett obehörigt band, inskränkande båda folkens sjelfständighet, och kunde föranleda till inveeklingar af ganska betänklig art.» Någon sådan förening med ett främmande folk, hvarigenom Svenska folkets sjelfständighet skulle i ringaste mån inskränkas, eller våra nationella förhållanden förändras, tror jag likväl icke är att under vår nuv:de grundlag befara. Ty utan att R. St:r medgifva ett upphäfvande, eller åtminstone, såsom i fråga om Norige, ett suspenderande af vissa grundlags-stadganden, lära våra förhållanden blifva alldeles oförändrade till det folk, som valde vår Konung till sin regent. Det är endast för att hindra en ren personal-union, som det ifrågav:de stadgandet skulle vara behöfligt. Sådant kan visserligen också vara af vigt, ty det Den 6 December f. m. 345 kan icke vara likgiltigt för Svenska folket, om dess Konungs tid och hjerta delas med ett annat folk, som tilläfventyrs har stridiga intressen emot våra. Vår grundlag innehåller likväl ett stadgande, som står ganska nära ett förbud för Konungen att mottaga främmande krona. Det föreskrifves nemligen, att så snart han sätter sin fot på utländsk botten och så länge han vistas der, eger han ej att med rikets styrelse taga befattning.
Nej, ty hon är en praktisk qvinna och vet, att sådant medför förlust af » socialt anseende », och en sådan förlust fordras mod att bära; emedan hon icke kan se frågans stora perspektiv ', utan endast tar den som en tvekamp mot mannen! En fortsättning på Dömd skulle ha varit lärorik. Kapten B. olyckligt kär i sin hustru, som vill begagna honom för att » komma i societeten ». Kaptenskan B. dragande sin man från landtbruket till Stockholm för att gå på teatrar och baler. Kaptenskan B. ruinerande, förstörande sin mans förmögenhet på bodskulder, klädningar och lyx. Det skulle ha blifvit en värdig pendant till Fru Edgrens Sanna Qvinnor. Jag skulle ha kännt frestelse att skrifva en sådan pjes, om icke jag ansåg mera gagnande att skrifva dessa anmärknihgar till Fru Agrells pjes, oaktadt det icke ger mig några applåder, och framför allt emedan jag anser, att franska litteraturen gifvit nog af dåliga qvinnor, så att en erinran om, att dylika finnas,endast skulle skada qvinnosaken, hvilken jag vill befrämja. Som mina ord« genom den samhällsordning, som ger öfverklassen rätt och förmåga att med lofliga och olofliga medel förläna eller beröfva auktoritet, icke erhållit tillståndsbevis på att vara gällände uttryck för ett annat än mina personliga Små intressen, skall jag sluta dessa korta tillägg till mitt företal i Giftas med några anmärkningar hemtade ur två auktoriteter: Stuart Mill och Herbert Spencer. Stuart Mill, som endast delvis tror på qvinnans slaf-veri, ty han sjelf dyfkade sin hustru och gaf henne magt öfver sina tankar till och med, var icke en orä-sonlig qvinno-emancipatör, som ville, att qvinnans likställighet skulle bli lika med qvinnans tyranni. Han har ännu ögonen obländade för qvinnans fel och menar, att de tvistiga fallen i frågan böra lösas på vänskaplig väg och icke som nu med tvedrägt.
Emot Banlco-Utskottets Betänkande N:o 35. 57 Emot punkt 32, deri det föreslås, att hvarje Diskont-kontor skall, oberoende af de andra, få bestämma till hvilket belopp fonderade inhemska obligationer må kunna belånas. Hittills har sjelfva Banko-reglementet stadgat så vål hvilka fondpapper skulle få belånas, som till hvilken procent. Detta må vål förtjena att ändras derhän, att det åt Fullmågtige öfverlemnas att i båda dessa hänseenden pröfva och bestämma hvad skäligt må vara; men att öfverlemna åt hvarje af Riksbankens särskilda Diskont-kontor att för tillfället vidtaga sådan pröfning och bestämning, anser jag så mycket mer oantagligt, som samma slags fondpapper, till skada för sin kredit, sålunda kunde få olika valör inom olika grenar af samma Bank, ehuru den säkerhet, hvarpå deras kredit grandas, öfverallt måste antagas vara densamma. Emot punkt 44, angående grundfondens höjande till 30 millioner, för hvilken åtgärd giltiga skål, grundade i sakens natur, icke torde kunna uppvisas." Af Riksdagsfullmågtigen JR. F. Gross: “Under diskussion inom Höglofliga Banko-Utskottet har man klandrat Bonde-Ståndets ledamöter för att dessa, med en viss bitterhet, yttrat sig öfver beslut, som vid föregående riksdagar af Rikets Höglofliga Ständer blifvit fattade, rörande indragning å Riksbankens fonder för belåning af fast egendom och för utlåning med omsåttningsrått m. m. Det torde likväl icke kunna bestridas att Riksbankens ändamål år att tillhandahålla allmänheten nödigt rörelsekapital, och att Bankens förbindelse i detta afseende bör vara större i förhållande till den garanti, som Banken hos allmänheten kan påräkna. Om man derföre kan antaga att Bankens säkerhet ytterst stödjer sig på Svenska jorden, så borde egaren af denna jord vara berättigad att i främsta rummet komma i åtnjutande af erforderligt penningeunderstöd från Banken.
Såsom ledamot af BaucoUtsk. får jag äran upplysa, att Ulsk:s beslut i denna fråga ingalunda härrört af någon afundsjuka, äfvensom alt dervid icke kommit i betraktande den omständighet, att Fabrikören Soldin bekände sig lill Judiska läran, ulan har Utsk. hett enkelt ieke velat gå längre i eftergift vid denna riksdag, än som skett vid den föregede, dä, såsom det af betänk, synes, hans ansökning blef af B. St. afslagen. Dä man dessutom af den omständighet, att bemäldc Soldin för närvar, liar salubodar i Slockholm, Götheborg och Norrköping, ägde anleda, förmoda, att. han nu vore i bättre omständigheter stadd än vid förliden riksdag, och då Utsk. hittills följt den princip, att icke bevilja eftergift ät någon, sorn icke kunnat förete fattigdomsbevis, så har Utsk. deraf hemlat ytterligare skäl för detta sitt. tillstyrkande. Jag yrkar således bifall lill Utsk:s betänk., och detta sä mycket hellre, som jag nu hör, att det af Hederv. BondeSt. redan blifvit bifallet, äfvensom jag af tidningarue sett, att frågan i Högv. PresteSt. erhållit enahanda utgång. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Upplysningsvis torde jag fä nämna, livad jag genom enskilda underrättelser tror mig veta, alt det ifrågavar. betänk, äfven blifvit af Vällofl. BorgareSt. bifallet. Jag får dessutom hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, ali. betänk, här måtte, till den del Hr Landtm, finner för godt, blifva uppläst, samt alt jag derefter mätte få ordet. Slutmeniugen i Utsk:s utlåt, blef i följd häraf nu uppläst, hvarefter Frih. Palmstjerna tilläde: Då, på sätt upplyst blifvit, de öfrige Stånden bifallit BancoUtsk:s nu förevar, utlåt., skulle jag tro icke något annat för R. o. Ad. återstå, än att äfven biträda deras beslut i ämnet.
Fiågan synes således ej böra uppstå, om d n kan vara nyttig, utan om den vill vara d t; och vid denna sednare fråga, svarar jag: att den bor v ara det. Den af Herr Grefve Mörner yttrade förmodan, att Staten blef den enda Spannmålshandlaren, tror jag så mycket mindre vara att befara, sorn MagazinsDirectionens hufvudföremål vöre, att befordra jemnvigt i prisen, men ej att uppstegra dem öfvermåttan, och således vet jag ingen orsak, hvarföre producenten skulle hellre inlåta sig i handel med Kronan} än med hvarje annan köpare som Dc n 13. April. 251 helst. Det är stor skillnad på en viss oföränderlighet, och en viss jemnvigt i Sädesprisen j det sednare är verkställbar, det förra icke. Jemnvigten har afseende på så väl höjningen som sänkningen, och då, genom en allmän inrättning, pr set i goda år ej nedföll till vanvärde, skulle naturligtvis den goda följden blifva oundviklig, att Landtmannen vid inträffande ringare skörd kunde och ville sälja till ett billigt medelpris, synnerligast, då i annat fall utländsk införsel vore att befara. Jag kan icke finna, lika med Herr Grefve Mörner, omöjligt för en allmän förvaltning, att med samma insigt och uppmärksamhet befi öm ina behofvet på hvarje ort, som det enskild ui interesset Jag tror visserligen, att detta är af en stor och vidsträckt omfattning, men då Allmänna Styrelsen ägde att inhämta alla härtill hörande säkra och ofelbara upplysningar af vederbörande Landshöfdingar, kan jag icke finna någon gällande orsak , hvarföre enskildt! interesset äfven här skulle tillegna sig öfvervigten. Jag hämtar i anledning af hvad jag nu haft? äran anföra, så väl som af Herr Grefve Manners eget yttrande: natt den före slagne utvägen för Spannmåls-af sättningen kan verkställas,” nya skäl för nyttan af en Magazinslnrättning; jag tror, att de svårigheter som möta , böra gifva vika för de högst gagneliga följder, som härigenom blifva beredde.
Men det kan så mycket mindre vara StalsUtsk:s' mening att desse underofficerare ensamt skola vara till, för att se efter munderingsoch remtygs-persedlar, som Utsk. derjemte yttrar att de två äro nog för närmaste tillsynen af manskapet: deruti har StatsUtsk. begått eli oändligen stort misstag. Förhållandet med under-officerarne är nemi. att de skyldra på papperet, men finnas sällan i kasernerne, och kunna icke beräknas serdeles ofta för korapanierne, emedan de oftast äro kommenderade för dagen, med från kasernen utgående kommenderingar. Utsk. har vidare talat om och likasom påpekat organisationen, i följd af det af R. St. vägrade anslag vid 1840 och 1841 årens riksdag: utan att allt för mycket vilja fästa mig vid, om den organisationen haft menliga följder eller icke, må det tillåtas mig alt yttra, att det är icke serdeles lätt att organisera, då man saknar medel för lillvägabringande af organisation. Visserligen skedde indragning på antalet af under-officerare, men erfarenheten har visat att det var omöjligt och blir det äfven, att bestrida garnisons-ljenstgöring som sig bör utan dessa under-officerare. Detta är något, som jag ber att R. o. Ad. måtte behjerta, ty förhållandet är verkligen, att de äro högeligen af behofvet påkallade. En ny organisation har äfven blifvit försökt, nemi. införande af distinktions-korporaler, till hvilkas aflöning 800 r:dr b:co för hvar - 46 Den 23 April e. m. dera af Gardes-reg:tena anslagits; men olägenheterna af denna korporalsklass-instiftelse har icke varit så i ögonen fallande, under det att till indragning föreslagne sergeanlerne ännu funnos qvar vid reg:tene, ty sä länge var allt godt och väl; olägenheterne skulle först visa sig i sitt rätta ljus när dessa under-officerare hunnit att försvinna. Man behöfver endast hafva Ijenstgjort en månad, ja, 8 dagar endast, för att se att det icke är detsamma att hafva distrikt-korporaler som de gamle underofficerarne.
Som penninge-räntan i allmänhet under längre tid varit och fortfarande är 6 procent, kan Utskottet ej inse något giltigt skäl att för de lån, som från Allmänna Diskont-fonden utlemnas, bibehålla 5 procent ränta; och Utskottet tvekar destomindre att tillstyrka, det nämnde ränta må, på sätt punkten 27, morn. 2 här nedan innehåller, tili 6 procent förhöjas, som tillåtelsen att få dessa lån omsätta i allt fall synes utgöra tillräckligt stor fördel för låntagaren och det ej bör betviflas alt ju icke Allmänna Diskont-fonden, äfven med den af Utskottet nu föreslagna förhöjning i ränte-foten, skall fortfarande, såsom hittills, komma att af allmänheten med begärlighet anlitas. Någon särskild bestämmelse i afseende å bevillnings-afdrags tillgodonjutande har Utskottet ej funnit nödigt att i efterföljande förslag till »Allmänna Stadganden» införa, dä, enligt gällande Bevillnings-förordning, Diskont-verken äro från skyldigheten all dylikt afdrag godtgöra befriade. 1 den genom 156 § 1 mom. af Banko-reglementet för Diskont-verkens låntagare i allmänhet stadgade skyldighet att anskaffa och förete vederbörligt bevis om egen och löftesmäns vederhäftighet, der denna icke är af Diskont-direktionen känd, bär väl Riksdags-fullmägtigen Johan Carlsson från Östergötlands län ifrågasatt den förändring, att dylikt bevis ej må behöfva vid hvarje omsättning af lån från Allmänna Diskont-fonden förebringas, alldenstund, enligt motionärens förmenande, personernes förmögenhets-vilkor icke skulle kunna »under några månader» så särdeles förändras; men Utskottet, som hyser en af erfarenheten nogsamt bekräftad motsatt öfvertygelse, kan följaktligen 28 Banko-Utskottets Betänkande .M 25. 20:o icke understödja Riksdags-fullmägtigen Johan Carlssons omför miilda förslag.
Alla tiders och länders erfarenhet visar, att de provincer, der hus-slöjden varit ibland invånarne mera allmänt utbildad, vanligen alltid i välmåga, trefnad och sedlighet stått långt framför de trakter, der ett motsatt förhållande egt ram. Det är denna allmänna, stundliga idoghet inom hemmet, hvartill vi, enligt mitt förmenande, böra sträfva; men huru uppnå detta mål, om ej barnets lust och duglighet till practiska yrken, redan 1 folkskolan, utbildas?” Häruti instämde Herr Rådman Berglund. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o i08. 23 N:o 108. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Dec., kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion derom, Privat-BanksBolagen mätte åläggas hälla ett Utvexlings-contor i Piteå stad. Uti en lios Vällofl. Borgare-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Jon Boberg anfört, att han, med kännedom om de menliga ech ofta svåra följder, som, åtminstone i Norrbotten, tillskyndas innehafvare af privatbanks-sedlar derigenom, att sådana icke emottagas i kronans uppbörd, ansett sig böra föreslå, det privat-banks-bolagen måtte åläggas, vid deras privilegiers förlust, att i Piteå stad hålla utvexlings-contor, der allmänheten vore berättigad att, emot privat-bankernas sedlar, tillvexla sig svenska banco-sedlar.
Vidare svarade Heinemann, på till honom gjorda förfrågningar: att han ville göra framställning hos långifvarne huruvida Consortium skulle kunna inom någon viss tid inbetala någon ytterligare andel af lånet, försäkrande han, att långifvarne skulle använda all sin förmåga att gå Riksgälds-kontorets önskningar till mötes; att han vore öfverty - — 69 — gad derom att Consortium, i händelse så stort belopp af obligationerna, som Riksgäldskontoret ansåge tillräckligt, t ex. 500,000 £, icke vore öfvertaget till den 1 Oktober, sannolikt icke skulle hafva något emot ett medgifvande för Riksgälds-kontoret att redan då underhandla med andra, med det oaktadt bibehållen rättighet att på ytterligare 3 månader omsätta hvad af krediten då återstode begagnadt; att han trodde krediten kunna, i händelse af behof, få ökas till 600,000 £, samt att han till och med trodde den nämnde rättigheten kunna medgifvas Riksgälds-kontoret redan den 1 Juli, om förenämnde obligationsbelopp då icke vore försåldt, ehuru han ansåge bestämmandet af en så kort tid ej ligga i Riksgälds-kontorets intresse, och för sin del trodde Riksgäldskontoret i sådan händelse böra begagna ett mindre förskott. Efter sålunda inhemtade upplysningar och slutade underhandlingar, beslöto Fullmäktige genast till afgörande företaga de afhandlade frågorna om anskaffandet af medel till bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter under år 1865, dertill föranledda af det ofvan omnämnda, å Skandinaviska kredit-ajctiebolagets vägnar afgifna förklarande att ett uppskof kunde menligt inverka på lånets afgörande. Framställning gjordes härvid först derom, huruvida Fullmäktige ville på den lagda basis nu underhandla med Consortium om krediten, för hvilken mening, vid anställd omröstning, Grosshandlaren Rinman, Riksarkivarien Nordström samt Ordföranden, Friherre Tersmeden yttrade sig, men hvilken förkastades af pluraliteten bland de närvarande, nemligen Fullmäktigen Sköldberg, Justitie-borgmästaren Gråå, Kyrkoherden Öfverström, Komminister Beckman, Majoren Wolffelt och Kapitenen Hierta.
Till betäckande häraf kan, enligt hvad jemväl blifvit uppgifvet, endast påräknas följande tillgångar: Det af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag anvisade extra anslag 10,000: Transport 10,000: 148,040: 30. 3. Bil. M 3 till Kongl. Majlis Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1850. 43 Transport 10,000 af anslaget till 3. varande 4 sistnämnda belopp de bogsta, som af dessa anslag eller besparingar kunna möjligen påräknas; hvadan således för år 1836 uppstår en brist af Rko Rdr 100,000. Då till godtgörelse häraf tillgång icke kan beredas inom 4:de Hufvudtitelns anslag, samt, derest den förbättrade eller mera tillräckliga utspisningsstaten för Garnisons-Regementernes manskap skall kunna fortfarande bibehållas, enahanda brist i tillgångarne för detta ändamål är att emotse år 1857 och framdeles, intill dess erforderliga medel för utgiftens bestridande blifva att tillgå, tillstyrker jag i underdånighet, att, på grund af nu anförda förhållanden samt den vidare utredning i ämnet, som blifvit från Krigs-Kollegium infordrad, framställning till Rikets Ständer måtte göras om anvisande af ett extra anslag af 150,000 Rdr Rmt för hvartdera af åren 1856 och 1857, samt att för följande år eller från och med 1858, då den nya Statsregleringen tager sin början, å Riks-staten måtte upptagas ett förslags-anslag till nämnda belopp, allt att användas för manskapets mathållning vid Garnisons-Regernenterne, enligt redan fastställda utspisnings-stater.» »Jemte den erforderliga förbättringen i aflöning är för Arméens befäl och tjenÄng^ende steman af behofvet högeligen påkallad äfven eu förbättring uti ■pensioneringen.
När man nu bör kunna antaga att lili HäradsR:nes domar ändring sökes och vade-penningar erläggas i samma mån som desse äro brislfällige, då deremot detta mindre ofta vanligen inträffar, när domarne äro hvad de böra vara, enligt med lagarne, sä finner man att den mindre insigtsfull eller vårdslöse domaren blir gynnad med en pekuniär vinst, framföre den verkligt insigtsfull och redbare. Ett sådant förhållande synes icke allenast orättvist, utan äfven medförande menliga följder, i händelse man finge antaga att de utaf sportler och expeditionslösen lefvande Domare derigenom upmunlras att utfärda mindre fullgode domar. Delta skulle då äfven kunna äga inflytande på ökade göromål för HofR:ne, och således att nya ledamöter måtte derstädes aflönas, och kanske nya divisioner organiseras. Att återgå till våra äldre svenska lagstadganden, i enlighet med Konung Christoffers lagbok, att Domaren endast finge behålla vade-penningar, när hans dom utaf OfverDomaren gillades, men återgälda ett högre belopp, då domen ändrades, vore troligen ett nyttigt och ändamålsenligt korrecliv, men torde nu mera icke vinna tillräckliga sympathier, och således icke böra föreslås, utan i stället med ändring af 25 kap. R.B-.n, att vade-penningar måtte antingen nphöra, eller också erläggas medelst någon förhöjd charta-sigillala afgift, i händelse man anser att någon dylik beskattning är nödig och nyttig för att återhålla tvistande parters rältegångslystnad. Jag tror mig vara förvissad att den aktade svenske domarecorpsen ingalunda förtjenar misstänkas för hvad som blifvit antydt såsom en möjlighet, men jag önskar en lagförändring, på det att icke ens misstroende eller misstänka derom måtte kunna upslå; ty en domare bör vara uphöjd och fredad för allt dylikt, och hvartill det är lagstiftarens pligt att bidraga. Jag hoppas att härutinnan njuta understöd af H:rr Domare sjelfva.
Nämnda Betänkande med dertill hörande tarif har utaf Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden blifvit godkändt, hvaremot inom Borgare-Ståndet an-, märkts dels af Herr Rinman, att tarifen vöre uppgjord efter städernes gamla, i stället för nja klassifikation, dels ock af Herr Malmborg, att staden Carlskrona, som uti berörde tarif finnes upptagen till en salu-accis-ersättning af 400 R:dr, blifvit, efter det Utskottets Betänkande algifvits, derifrån befriad; hvarförutan af Herr Nordvall yrkats, att staden Linköping, hvarest fri försäljning af kött och bröd vore landmannen medgifven, måtte erhålla nedsättning af accis-beloppet lill likhet med den lägst beskattade af 3:dje klassens städer; och har på grund häraf Betänkandet, jemte den dervid foga de tarif, blifvit lill Utskottet återremitteradt. I anledning häraf får Utskottet, hvad beträffar ofvanberörde, af Herr Nordvall framställda, yrkande, upplysa, att den olikhet i afgifts-beloppen, som förefinnes emellan särskilda släder inom samma klass, icke, pä sätt Herr Nordvall förmenat, grundar sig på den olikhet i eftergifter, som för den fria försäljningen af kött, bröd och dricka i dessa städer eger rum. Genom Kongl.
Lag blifvit i det anmärkta afseendet öfverträdd och då alla hinder i lagskipningens jemna gång icke heller rimligen torde böra föras Domaren till last, Förklaranderne betviflade, att det ens gifvits någon fullt laglig grund för det ifrågavarande åtalets anställande, hvarföre ock de af Advokat-Fiskalsembetet i målet framställda ansvarspåståenden bestredos. I Utslag den 17 Maj 1858 har Kongl. Hofrätten sig utlåtit: att emedan hvad i de inkomna förklaringarna blifvit anfördt till ursäkt för det af Advokat-Fiskals-embetet anmärkta dröjsmål med behandlingen af ifrågakomne konkursmål icke lagligen föranledde till antagande deraf, att något af samma mål ej kunnat, i enlighet med Stadgandet i 85:te § Konkurslagen den 12 Mars 1830. ofördröjligen efter skriftvexlingens slut och följaktligen, på sätt Advokat-Fiskalen anmärkt, tidigare än som skett föredragas och afgöras; ty och som, vid det uti den sednare förklaringen omnämnda förhållande, att icke någon viss af Rådstufvurättens Ledamöter haft skyldighet att ensam föredraga alla konkursmål och uppsätta domar deri; men att de icke lagtarne
S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets den a dennes, under N:o 99, aflåtna , samt den 11 derpåföljde på bordet lagda Memorial , med anmälan rörande Utskottets, under N:o 62, förut meddelade Utlåtande, i anledning af vackt fråga om Bergstings-Rättemes bibehållande i det skick , hvari de nu befinnas m. m.; fann Ridderskapet och Adeln, att j enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit den 5 sistlidne Mars e, rn. af Ridderskapet och Adeln bifallet , Utskottets ifrågavarande Med morial borde läggas till handiingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets,den 8 sistlidne April, under Nto ioi, afgifna , och den 4 dennes e. m» på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1827 gjorda anmälan, angående försäljningen af fem stycken Kronan tillhörige Krigsskepp och redo-^ görelsen för derföre influtne medel, biel samma Utlåtande , på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Stats-UtskoUet återiemitg feradt, 58 Prot. Utdrag den *4 Maji »82g. Från Högvördige Preste* Ståndet. S. D. EiföIIos, vid ånyo skedd föredrag' ning, Allmänna Besvärsoch OeconomieUfskottets Utlåtanden, N.o 9 , i anledning a£ väckt fråga, att Krigs-Academien på Carlberg måtte, såsom Elementar-Läro-anstalt, upplösas; Nm 91 , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N.o 34, rörande Motioner, dels att den ännu beridna delen af Smålands Hussar - Regemente måtte få afsitta , dels att Genergl-Mönstringat matte hållas endast livart tredje år, utan några an. dra Mönstringar deremellan , och dels att både Ryttare och Soldater måtte få beklädas med Vadmal. S. D.