Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om statsbristsumman derföre skulle ökas med allt, livad Regeringen denna riksdag ansett nödvändigt, blefve ju de skattdragande i samma mån obehörigen betungade. Det kan visserligen hända, att utgifter kunna anses nödvändiga, under förutsättning nemligen, att några tillfälliga för de skattdragande betungande skatter icke beliöfde derigenom åläggas; men om sådana skola åläggas, blifva antingen statslån eller fördubblade skatter deraf en följd, och, i jemnförelse med dessa olyckor för de skattdragande, skulle då de förut såsom nödiga ansedda utgifter möjligen finnas mindre nödvändiga. Då således nödvändigheten af behofvens fyllande är relativ till tillgångarna, anser jag det ytterst nödvändigt, att StatsUtsk. uti det återkommande betänk, ad notitiam uppgifver, hvad man i extra inkomster kan hafva att ungefärligen påräkna. Härigenom tror jag icke, att någon inskränkning sker uti Bevilln.Utsk:s magt och myndighet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har vid en föregående riksdag en gång yttrat mig i detta ämne och dervid tillkännagifvit, hvad jag nu vidhåller, nemligen att det, éfter min öfvertygelse, tillkommer StatsUtsk. att endast beräkna de ordinarie inkomsterna och derefter, sedan räkningen öfver Statens oundgängliga behof blifvit med nogaste prutning uppgjord, tillse, hvad som utgör skillnaden. Denna skillnad blir statsbristsumman, som af bevillningen skall fyllas. Vill StatsUtsk., till sin egen rättelse, uppgöra en calcul öfver extra-ordinarie inkomsterna, må det alltför gerna göra det; men dermed hafva Stånden ingenting att skalfa. Det tillhör StatsUtsk. att efter, den uppgjorda calculen iakttaga strängaste hushållning vid utgifternas beräkning; men hvad som ej kan afprutas, utan nödvändigt fordras för Statens bestånd, måste fyllas genom bevillning, så länge Riket skall utgöra en sjelfständig stat; och för fördelningen af detta belopp skall Bevilln.Utsk. uppgöra grunderna. I denna öfvertygelse instämmer jag således med Gr. v. Fersen.
Östgöta-trädgården, som, ehuru ej vidsträckt, dock erbjuder en angenäm hvila på sin friska gräsmatta. Kyrkogården med sina tårpilar och grafvar, qvittrande fåglar och glänsande blommor – och slutligen dess granne: Engelska parken, en nyare anläggning, hvars späda grönska kontrasterar mot en midt ibland blommorna upprest uråldrig runsten. Hur mången student har ej begifvit sig hit tidigt en morgonstund med kameralboken eller Boströms kollegium under armen, men nödgats slå igen sina böcker och i stället lyssna på fåglarnes sång, inandas blommornas doft. Säkert har här mången afton hörts ljufva hviskningar, ömma förtroenden – dock kan man ej svära på detta, i betraktande af Upsalaboernas föga erotiska anda. Engelska parken begränsas på ena sidan af kyrkogården, på den andra af »Carolina» (biblioteksbyggnaden), på den tredje af Botaniska trädgården, på den fjerde – ja sannerligen jag kan erinra mig det. Förmodligen stöter den der till någon äng, något landtligt gärde. Skälet till denna okunnighet är det att jag aldrig gått ända fram till parkens slut vid den sidan: angenämast är att undvika alla staketer och plank och att tro det en vacker trädgård är obegränsad. Också vänder jag alltid om, då jag misstänker något stängsel, som skulle störa min illusion. Erfarenheten har lärt mig det. Innan jag fattat det visa beslutet att aldrig gå en allé i ända, hände det en gång att bäst som jag promenerade i en herrlig trädgård, der konsten lyckats frambringa en förädlad natur, der intet syntes annat än blommor, träd och det blå himlahvalfvet, intet hördes utom fåglarnes qvitter och biens surrande, der med ett ord jag kunde i inbillningen tänka mig vara i någon paradisisk trakt långt bort från verldens larm och elände – stötte jag hastigt mot ett af busksnår halfdoldt plank och såg genom spjelorna ut på en gata, mörk, smutsig, stinkande. Tvänne vedervärdiga käringar stodo der, stödda mot sina sopqvastar, och grälade om hvilkendera skulle sopa rännstenen.
En lämpligare maskering skulle äfven här varit önskvärd. Hr Sellergrcn förtjänar erkännande för sitt utförande af Marcels parti; måhända hade hugenottvisan i första akten kunnat utföras med något mera kläm. Som grefve de Nevers var hr Vallenius ej så oäfven; en viss osäkerhet, som stundom försporHes, torde försvinna till följande föreställningar. Återstår så bland hufvudrollernas innehafvare fröken Frödin, hvilken innehade drottning Margaretas i vokalt hänseende så viktiga och betydande parti. Fröken F:s sång kännetecknas af två lika framträdande egenskaper: hennes stora lätthet för koloratur och hennes nästan lika stora benägenhet att sjunga falskt. Lika värdefull den förra egenskapen är både för sångerskan och publiken, lika fördömlig och för åhöraren pinsam är den senare. Det torde ock, såsom vi förut framhållit, för fröken F:s egen skull vara bäst, att hon snarast möjligt ställer sig under en framstående och förståndig lärares eller lärarinnas ledning, så vida hon vill, att de onekligen rika anlag hon verkligen äger, skola komma till full utveckling. Hennes röstklang, som nu ej är så synnerligt vacker, torde under en dylik förståndig ledning också kunna förbättras. Här om någonsin ligger fara i dröjsmålet. Af hvad vi här sagt och sagt i största välmening framgår, att den unga sångerskans utförande af drottningens parti ej kunde vara i vokalt hänseende tillfredsställande. I yttre hänseende fanns ock endast ett fagert ansikte, men detta är ej nog för en drottning; det fordras ock värdighet i uppträdandet. Öfriga medverk-ande förtjäna i allmänhet erkännande, särskildt hrr Lundqcist — i tvänne skepnader, både som brandvakt och munk — och Lundmark (för soldatvisan). Körerna, som i denna opera spela en viktig roll, gingo på det hela taget förträffligt; särskildt imponerande var den stora sammansvärjningskören i fjärde akten, ledd af så rutinerade solister som hrr Lundqmst, Brag och Grafströni. Orkestern, ledd af hr Henneborg, förtjänar också synnerligt erkännande för denna afton. — Bifallet, i början matt, tog under de senare akterna upp sig.
Wrd ssetfwa denna H anhäller jag ack fä göra följande anmärkningar: z:dje Momenret bör st l ordalydelsen förändras i enlighet ined 52 Z. Riksdag-Ordningen. Slutet af 4:de Momentet tror jag bör pä följande fart föränd» ros: Gm fåken bör närmare pröfrvaö eller aldeles mä förfalla i stallet för till ett Utskott förwisaSBörjan af s:le Momemet ti i följe deras smä idras pä sä wis: BefinneS saken fordra närmare pröfning bör ett Utstött af tolf Ledamöter sattas, dit densamma förrmseS. och äge LandtlUarstalken och den person om hrvilkcn fräga ar, hroardera att utnämna hälften af nämnde LedamöterDenna förändring anser jag giswa meningen en wackrare touinure och wara enlig med sakens naturliga gäng. I ställeför den förestagna uklottningen as en Ledamot i detta Utstött sär jag ödnisnkast hemställa om icke samma method pär kunde följas, som wid flere tillfällen uti RcksdagsOrdningen, nemligen ack i händelse af votering W sedel uttages och förstöre§. Grest Den rr November. 627 Grefwe Dolma, ^vFust. I hwad jag för Högloft. Ridderstapet och Adeln skulle wilja andraga, will jag ej wara widlyftig; men jag har hörde rn Ledamot saga, att man ej borde fä rala här pL Riddarhuset mer an twä ganger öfwer hwart ämne. Detta är wcrkeligen en lycka som ej träffat wig. att tala 2 a z ganger; Men jag tror icke desi mindre att denna Ratt icke bör inskränkas om det an mors kill Z a 6 ganger, ty det kunde finnas någon Talare hwilken Ridderstapet och Adeln gerna wille höra ofta. Grefwe Dörveabfelm, Larl.
Under loppet af detta Riksmöte, har, med Kongl. Mastts Nä.digsta tilständ, Riksens Ständ er S Hcnlliga U'stott lil Uanco-lUstottets profning och mlätande meddelt et dersirdes uprattadt förstag, :il »vinnande af behörig stadga i Rikets penninge-wä - -W," - _ IZ57 sende, igenom llLncpaoox kraftiga åtgärd denrid; med astundad M!de-rättelfe, huruwida kaninenpä upgifta grunder/ deruti ftuste kunna mg l Elier vok under hwad andra wilkvr Rike' , iil >. innande af förstnämnda högst wigstga ändamål, af Riksens Ständers Landus skulle kunna biträdas? Efter föregången nogaste öfverläggning uti detta, ej mindre för Riket i gemen, an Kanco-Werket i synner het, högst wigtiga ämne, har Lanco -u skottet dest yttrande deröfver algilwst: och har lianco-Ulstottet derefter falt emottaga Riksens Högloflrge 'Ständers fattade Bestut, angående den åtgärd, som u i werkst ärligheten as den fastställda Penninge-Werkets UeAlerinZ Lancsnen kommer at äligga. Kanco-U skottet underlåter ej, at, sa wäl uti sidstnamnoa wigstga afeende, ftm uti hwad til stanco-Förwaltningen i allt öfrigt hörer, meddela Herran kmnco - Fuilm.'gstga fa bestämda förestchtter, som för det närwarande kunna äga rum. Riksens Ständers Hemliga Utstött har ytterligare lil Lanco-Utskolle upgifwit de wilkvr, hwarunder Kongl. Ma n i Räder täckts förklara at 60noral
Utlandet känner icke något annat Konungarike Norige än det genom Traktaten uti Kiel ifrån Danmark afsöndrade och med Sverige förenade; till följd hvaraf Unionsrepresentationen tillhör och måste ensamt tillhöra Sverige, såsom det främsta af de förenade Rikena. — Striden härom hade bordt blifva och hade säkert blifvit ganska kort, förutan Svenska Regeringarnes eftergifter i detta, som i alla fall, der det varit fråga att värna den Statshöghet, som inom Unionen ifrån alla synpunkter måste lemna Sverige främsta rummet, och hvilket åtminstone icke af Svenska folket ännu blifvit bortskänkt, om det också af dess fullmäktige, så väl Högste som högre och lägre, varit lemnadt utan upmärksamhet, då det som bäst bordt iakttagas. Noriges Grundlovs 14:de § lyder bland annat »Til Slalholder tilntevnes enten en Norman eller en Svensk.» Oansedt detta stadgande uti Noriges Grundlov, pågår inom Norige en stark agitation för Svensk mans uteslutande ifrån denna uti de primitiva Unionsförhållanderne i tydlig och positiv lag betydelsefulla befattning. — Förslag härom ingafs till sednaste Storthing och Svenska Regeringen har härvid, liksom vid alla andra tillfällen, gifvit en närande luft åt Norrmännens oafbrutna bemödanden att undanrödja allt, hvad som i deras ögon kunde hafva något sken af en inom Unionen underordnad ställning till Sverige. Svenska Regeringen lärer icke velat inse, att detta Embetets successiva tillsättning med Norrmän, och slutligen, under en lång tid lemnande obesatt, skulle hos Norrmännen förete en kärkommen anledning att söka uphäfva Embetet, för att undgå den förargelsen, att se det auförtrodt åt en Svensk. Norrmännen ådagalägga en måhända alltför långt drifven ömtålighet för allt, som i det ringaste kan antyda ett underordnadt, ett blott sidoställande förhållande, som, vid en verklig real-förening med Sverige, skulle, såsom det svagare, ovilkorligt vara Noriges plats inom Unionen, uti hvilken det efter all rimlighet inträdt endast såsom ett accessorium, icke som ett principale.
Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 108–109, ÖLA. Wid allmän sockenstämma i Rödön den 26:te november 1848, der äfven fullmägtige från Näskott var närvarande neml. bonden Nils Grelsson från Tullus, och blef det project, som skolstyrelsen uppgjort för skolans inredande uppläst och förhandladt, hvarvid man slutligen stadnade vid det af herr löjtnant Burman upsatta förslag, att skolhusets inredande, skulle sättas på antreprenad auction, men dessförinnan skulle en committée upgjöra huru många dagsverken som skulle anslås. Till entreprenad summans betalande uptages af Rödöns och Näskotts kyrkor ett lån på 500 riksdaler b:co hvilken summa skall afbetalas på 5 år af den lön som är af församlingarne anslagne till skolmästaren, hvilken i dess ställe får sin löns fyllnad 100 af den capitatjons afgift som fås från landshöfdingeembetet, men om ej ofvanstående femhundrade riksdaler b:co räcka till, så skall resten utgå efter oförmedlad hemmantal. Till ledamöter uti commiteen för uprättande af ett förslag huru många dagsverken som skola anslås till entrepreneuren o.s.v., invaldes herr löjtnant Burman, bonden Hemming Nilsson i Bergom och kyrkovärden Nils Jonsson från Bjerte, torparen och snickaren Swen Thorén, och torparen Nils Olofsson från Smedsåsen. Det förslag som committeen uprättar skall sedan framläggas å allmän socken stämma för att pröfvas. Rödöns sockenstuga den 26:te november 1848. O.A. Staaff Å socknarnes vägnar Nils Grelsson Tullus, Nils Nilsson i Kjälen. H. Larsson Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 110–111, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 19:de mars 1849. S.D. Sammanträdde socknemännen för att besluta angående fattiga barns underhåll i folkskolan. 1:o Bonden Nils Månsson från Trusta åtog sig att emottaga gossen Carl
L Art. Hwarje Swensk Jnnewänarc, med undantag af de nedanföre i z § upräknade, och, pä sätt der förordnas, fritagne Personer, kommer antingen med en wist efter procent uträknad och i Tabellen N:o 1, kallad Inkomst-Tabellen, bestämd progrcstiv Summa för dest behällna inkomst, eller med de serskildt för hwarje Person, Egendom, Näring, Embete, Syssla och sä widare, i Tabellen N:o 2, äfwen kallad Skydds - eller Minlmi-Tabcllen, fastställa afgifter, att utgöra den Bcwillning, som ä honom, efter ettdera af desse 2:ne Laxe, ringssätt, sig högst belöper; och under hwilken Bewill» ning inberäknas icke allenast allt hwad förra Bewill» nings-Förordningens 5 Artiklar uptagit, utan ock de scrskilde utffylder, som hittils under namn af Lönoch Betalnings-afgift, Slottshjelp och Medicinal-Zond blifrvit erlagde. 840 Den 2A September. i Taxering efter behållen Inkomst. Med behällen inkomst förstäs allt bet öfwerskott, som om äret winneS genom afkastning af Egendom, Penningar, Handels, Bruksoch FabriqucS-rbreksc eller annan Näring, sä wäl som Löner och Arfwodcn af Embeten och Syhlor, jemte fhrtjcnstcr af hwad andre loflige befattningar och företag wara mä, och ifrän hwilka inkomster endast fä afdragade omkostnader, som i och för deras undfäcnde warit oumgängeligc, samt räntor för pcnningc-län och sädanc skulderhwarä in, terese utgä bör. — Säkunda blifwer Inkomst, bchäll, ningen Af Landtegendom och SkatSjord:
Hr Hjärne: Då hvarje komité skall arbeta inom ett ganska litet distrikt, så torde väl i allmänhet vara förhållandet, att dess ledamöter ganska väl känna till försäljningspriserna; och om i något särskildt fall så ieke är, går det ju mycket väl an att då infordra upgift från domstolen derom. Man bör dessutom betänka under hvad förhållanden dessa komitéer skola arbeta, och med afseende derå icke alltför mycket betunga dem. Jag fortfar i anhållan om återremiss. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz: Huruvida genom denna nya lagstiftning det afsedda ändamålet, att öka Statens intrader, kommer att vinnas, är högst tvifvelaktigt, isynnerhet om, såsom här föreslås, lemnandet af de föreslcrifna upgifterna skall särskildt ersättas af bevilln:s-summan. På det hela §:n måtte blifva fullständigt omarbetad, anhåller jag, i likhet med föregående talare, om återremiss. Sedan Öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Grrn o. Landtrmn, att, i afseende å den förevarande §:n, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Hr Hjärne, att Irsta momrt i afdelningen litt. a) måtte återremitteras; af Hr von Koch, att 4:de momrt i afdelningen litt. b) måtte erhålla följande tilläggr ”dock att uppgift icke fordras angrde någon, hvars alla årsinkomster sammanlagda icke anses upgå till 400 rrdr»; af Hr Fåhreeus, att 5rte momrt i sistnämnde afdelning skulle förändras till följande lydelser »Afvederbörande tullkammare summarisk upgift å hvarje handlandes export och import; af varor, till slag och myckenhet»; af Gr. Lagerbjelke, att hela §:n måtte bifallas, med undantag af örte momrt i afdelningen litt. b), i afseende hvarå Hr Fåhrsei förslag förordats; samt slutligen af Gr. Mörner, hvilken äfven förklarat sig gilla Hr Fåhrsei ofvanberörde förslag, att afdelningen litt. b) måtte återremitteras.
Maj:t alltså härigenom föreslå Rikets Ständer , att en dylik söndring bevilja, emot skeende afpassad nedsättning af Kungsgårdens hemmantal och onera samt emot den ersättning till nu varande Arrendatorn, genom minskning i Arrendesumman eller förlängning af Arrendetiden, sorn efter behörigundersökning, kan finnas skälig; skolandes de till målet hörande handlingar blifva Rikets Ständers Stats-Utskott tillstälde. Kongl. Maj:t förblifver Stats-Utskottetmed Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman”.
Hon har hos honom trott sig finna en högre renhet, en större karaktersstyrka med ett ord andra dygder än dem, som falla på flertalet af unge mäns lott. Då får hon plötsligt veta, att äfven här ytan bedragit, hon får veta, att han tillhört en annan, att denna andra varit en gift qvinna. Låt oss genast här görahalt. Är det diktarens allvar, att vi skola hafva en åsigt om Alf, efter de fattiga och sväfvande upplysningar, som i stycket lemnas om honom och hans käresta? Hvem är han? Yi känna honom blott så mycket, att vi kunna sägas vara presenterade för honom. Skola vi lita på Svavas ord eller på våra egna ögons vitnesbörd, när han befinner sig under inflytandet af kärleksruset till Sva va? Och hon — hans älskarinna! En gift qvinna, en f. d. kammarjungfru, det är allt, hvad vi om henne få veta och det är allt för litet. Hvad har händ t honom, hvad är det för ett äfventyr, han har haft? Ja den som det visste! Han har förfört henne, nej, det veta vi icke, kanske det är hon, som förfört honom — sådant händer — men det gör detsamma, hvilketdera det nu var, var han ung, när det skedde, hurudan var hennes man, hvilken roll spelade Alfs far i denna mystiska affär, ty att han spelade en roll så mycket veta vi, men hvilken, hvilken? På alla dessa frågor af yttersta vigt för oss, har diktaren icke ansett det löna mödan att svara. Men för att kunna se med någon klarhet i Alfs sak, hade det väl ändå behöfts någon explikation, om också aldrig så liten. Svava dömer honom ohördan, för henne är sjelfva faktum tillräckligt som för de flesta andra qvinnor, hon dömer som en qvinna, är det diktarens mening, att vi skola döma på samma sätt? Förmodligen. Men Alf gör väl sjelf någonting i sin egen sak, skalle man tycka, af honom få vi väl åtminstone några upplysningar? Man bedrager sig. Alf uppför sig hela tiden som ett trumpet barn, som har dåligt samvete. Derför håller han också till godo med slaget i ansigtet, och när han gör några matta försök att vara värdig, lyckas han att vara-komisk men ingenting annat.
Långifvare:! hade dessutom blifvit förvissad, att dess säkerhet genom Bankens progressiva soliditet ytterligare förstärkts aldeles icke längre varit satt i (hittills vanliga) behof att i anledning af Sedelmyntets vacklande värde och dylika motiver sjelf handtera sitt Capital såsom en vara, den här icke allenast genom dess egen försorg i mera lönande företag bör år från år förflyttas, utan ock stundom för att vinna på andra speculationer dermed dragas utur allmänna rörelfen, hvilket förhållande i betydlig mohn tillvägabragt den enskilta Creditens förstörande. Men dä nu Högled Pddderskapet och Adeln genom voteringspluralitet antagit det e:dra Alternativet hvarigenom ännu sakernas närvarande skick får fortfara, utan att ens grund blifvit lagd, för den blifvande realisationen, har jag för enskildt del hindrad såsom frånvarande vid öfverläggningen härom att afgifva något yttrande, nu vördsamt trodt mig böra häremot anmäla min Reservation, samt närmare uppgifva do skäl hvarpå denna sig grundar. I min öfvertygelse kan ett Folk af naturen så val gynnadt som det Svenska, lemnadt åt egen omtanka atf förvärfva (då inhemska näringsfriheten under en vis och omsorgsfull Regerings kraftiga skydd i förhållande till frihet uti handel som säkrast framkallar Sveriges naturliga induftrie) lättast fortgå till målet af lin förkofran, om ett bland de största (i mia Den 37 September «. m, igi ranka det aldrastörsta) kinder häremot, någoa gång och då för alla tider genom allmän Lagstiftning 'häfdes.
Åldern beräknas efter lelnadsåren, så länge någon af den första uppsättningen är qvar, och sedermera, efter riksdagsmännens inträde i kammaren.” Likaledes upplästes den motsvarande punkten i Gr. Spens’s redaction, så lydande: ”Ledamöterue af den aldie kammaren väljas för 5 riksdagar. Vid hvarje sådan afgår .5 af hela antalet, eller de äldste af hvarje Stånd. Åldern beräknas efter lefnadsåren, så lange någon af den första uppsättningen är qvar; och sedermera efter riksdagsmännens inträde i kammaren.” Hr von Hartmansdorff, A u g. : Sedan H. Ståndet i förra plenum beslutat, att på den framställning, jag då gjorde, utesluta alla siffertal ur den första §:u, hvilken omtalade, att det skulle finnas 5 stånd , så kan hvarken antagas den redaction, som Gr. Spens uppgifvit, eller den , som jag föreslagit ; jag tror att de äro ordagrannt lika. De måste således förfalla. Min framställning blir derföre att, enligt den redaction jag redan inlemnat till Hr Frih. o. Landtm, R. o. Ad. måtte förklara såsom sin gemensamma tanke, att ledamöterne i den äldre kammaren väljas på lika sätt, som medlemmarne af den yngre; hvilket förslag Eir Landtm, torde behaga låta uppläsa. Den af Hr von Hartmansdorff' till Hr Frih. o. Landtm, aflemnade nya redaction upplästes, så lydande: ”Ledamöterne i den äldre kammaren väljas på lika salt, som roedlemroarne af den yngre.” Hr von Hartmansdorff fortfor derefter: t)«n a Soreraber f. ra. 7 I afseende på den öfre kammarens sammansättning, har jag, med anledn. af de många anmärkningar, som dervid blifvit gjorda, tvekat huru den borde uppgöras, så att Ståndets önskningar i delta hänseende kunde tillfredsställas. Ehuru jag varit böjd för att foga mig efter den ena eller andra jemkningen deruti , så har jag dock slutligen stannat i den öfvertygelsen att icke kunna tillstyrka någon annan än den jag redan har gjort.
Hvad förlust det skall medföra för ullproducenterna i Skåne, örn de skola på speculation föra sin ull till Norrköping, bevisar ett factum för några år sedan, då en producent derifrån nödgades hemföraom jag ej missminner mig — tiotusen skålpund oförsålld ull, emedan han ej ville sälja den till det underpris', hvartill ullförbrukarne i Norrköping trodde sig genom den brydsamma ställning, hvari han genom transportens längd och deras missbjudning var försatt, sköla tvinga honom. Jag vet, att en ansökning af ullproducenterne i Skåne, i följd af detta missöde, blef inlemnad till K. M., med anhållan om understöd af Staten tili inrättande af ullconlor m. m. uti Malmö; men den fick afslag. Jag hoppas, ifall R. St. skulle bevilja anslag i detta ändamål, det då ej skall möta några hinder. Hvad sednare delen af min motion angår, eller att samma förmåner måtte beviljas de klädes-och yllefabriker, som fin - Den ii Mars e. ra. 87 nas eller tomma till stånd i Skåne eller någon annan af Rikets provinser, som dem, hvilka redan finnas i Norrköping; så tror jag det har allt skäl för sig, då man ej lärer hafva för afsigt att lemna några fabriksägare monopolium, utan att upphjelpa industrien i hela Riket. Remitterades lill StatsUtskottet. Vidare föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på hordet lagda motion, om inrättande af ett ullsorteringscontor i Malmö, m. m. Hr Munck a f Rose n s c h ö 1 d, Nils Rudolph, anhöll, att denna motion måtte få åtfölja Hr von Knorrings nyss remitterade motion. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om indragning af stående arme'en, samt förändrad organisation af beväringen. Hr Munck a f Ro s e ns eli ö I d, Nils Rudolph:
Den, sorn, lika med Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, anser, att tor elen Liand smidt eller valsadt jeni utaf Utskottet föreslagna rubriken all annan (spik än af två tums längd och deröfver) samt allt manilj aduroch handtverks-smide, ej specijiceradt skall bestämmas ett gemensamt värde af 3 R:dr och införselstull af i R:dr per skålpund, röstar ja; den det ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, rubriken att fördelas i två, nemligen den ena, ali annan (spik, än af två tums längd och .deröfver) med 3a sk:s tullvärde och 8 sk:s införselstull skålpundet, saint den andra, manufacturoch handtverkssmide, ej specijiceradt, med införselstull af 33 R:dr 16 sk. för ett tullvärde af ioo R:dr och följande stadgande: ''minsta värdet bestämmes till i R:dr skålpundet och hvarje serskildt slag ”bör till både vigt och värde angifvas.” Trädvaror alla, ej specificerade etc.