Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos öfverstinnan uppsteg emedlertid en känsla af tacksamhet för Jernkrona, som fästat hennes uppmärksamhet på Celestines mindre passande skick; och ehuru han visserligen på ett mera grannlaga sätt kunnat framställa de anmärkningar, som fälldes öfver hennes döttrar, ansåg hon sig dock böra visa honom någon erkänsla för att han ej helt och hållet lät henne vara i okunnighet om dem. Hon hade dessutom så mycket större anledning att tro anmärkningarne gjorda af uppriktig välmening, som hon sett att Jernkrona utmärkt Celestine framför de öfriga flickorna, och då det aldrig kunde falla henne in, att han kunde bli svartsjuk på en så underordnad person, som Albert, så fann hon blott rena motiver, och det var för allt detta, som nu Jernkrona skulle belönas. Öfverstinnan observerade att Jernkrona ej deltog i kottiljongen, utan blott stod på afstånd, fästande sina blickar på Celestine. Det var således klart, att det var för hennes skull han ej dansade, och till och med öfverstinnans medlidande togs derigenom i anspråk. Snart utbytte hon den förtörnade minen emot en vänlig, och hon vinkade Jernkrona till sig. «Kammarjunkarn deltar inte i kottiljongen?» sade hon, så fryntligt hon kunde. «Ack, min nådigaste öfverstinna! jag behöfver visst inte för öfverstinnan säga hvarför! Dessutom,» tillade han med en flyktig blick utåt kottiljongen, «tycker jag inte rätt om chefskapet: det synes mig allt för jakobinskt.» (Man påminner sig, att Alexis bjudit upp Alexandra. Han dansade nu med henne, och som hon var dotter i huset, så kunde han ej undandraga sig att föra an, det han ock gjorde till allas belåtenhet, emedan han införde en mängd nya, vackra turer, som ej ännu voro kända på landet.) Öfverstinnan lät emedlertid anmärkningen om chefskapet halka sig förbi, och fortfor: «Det ser rätt animeradt ut i alla fall. Kostar det inte på att sitta, min lilla Celestine?» Celestine blott suckade.
Den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord, får bränna bränvin utan att ”ega Svensk medborgarerätt”, utan att ”hafva begätt Herrans Heliga Nattvard”, utan att ”vara myndig” eller, som orden i Fabriksoch Handtverks-ordningen lyda, ”råda öfver sig sjelf och sin egendom” och utan att ”ega god frejd”; men för den. som icke eger eller innehar sådan jord, erfordras alla dessa qvalifikationer, samt dessutom bevis om förmåga att ”kunna skrifva läsligt och räkna qvatour species i enkla tal”. Konseqvensen af dessa olika bestämmelser för rättigheten att idka bränvinsbränning, har jag hittills icke begripit. Särskilda ”Utskottet hade, genom provisoriskt heslut, från rättigheten att. tillverka bränvin, uteslutit alla civila, ecklesiastika och militära embetsoch ”tjenstemän. städernas betjente etc. Och då embetsmannen bör sköta sin tjenst, hvil”ken i de flesta fall otvifvelaktig! lider om embetsmannen egnar sin tid och rigtar ”sitt sinne åt förmögenhets förvärfvande genom sådan industri, som är främmande ”för embetet, och ofta tarfvar en mans eftertanka för att lyckas, samt dessutom ”lätt inleder i obehagliga transaktioner och äfventyr; så, och då härtill kommer, att, ”enligt ofvan åberopade 3 § i Handtverks-ordningen, ””/rån rättighet att hålla handt, ,verksverkstad'/,', äro ””undantagne de, sorni Statens tjenst med lön åro anställde, så länge ”de dylik tjenst innehafva1,1^; vågar jag, sorn dessutom ”anser brän vinstillverkning för en ”embetsman passa mindre, än åtskilliga af de industrigrenar, som genom gällande ”lagstiftning redan äro honom förbjudna, föreslå, att Utskottets nyss anförda ”provisoriska beslut gillas.” Detta mitt är 1854 framställda förslag vågar jag nu förnya. Dessutom vet jag icke fullt giltiga skäl till den af Utskottet uu föreslagna ändring, enligt hvilken ”praktiserande läkare”, som hittills icke fått bränna bränvin, skola dertill berättigas.
Jag skulle förmoda, att Den 7 Maji f. m. då inom Provincen finnas icke mindre än 5o,ooo tunnland sådane myror, kunde ett sådant anslag löna sig. Att afslå Utlåtandet vore att i förväg förklara dessa odlingar ändamålslösa, under det man vili befordra sådane i allmänhet. Herr Ribbing, Arvid: Jemte det jag förenar mig i hvad Herr Danckwardt yttrat, tar jag mig friheten hemställa, huruvida något annat, genom bifall å Utlåtandet, kan vinnas, än att en Skrifvelse afgår till Kongl. Maj:t, om iakttagande af detsamma, som redan är stadgadt. Det föreslås, att, så snart tillgångarne medgifva, medel af <):de HufvudTiteln må användas till kärrs och myrors uttappande på Gottland. Detta är att göra Kongl. Maj:t serskildt uppmärksam på dé kärr och mossar, som finnas på denna Ö; men för detta ändamål eger Styrelsen på Gottland ändock tillräckliga utvägar. Friherre A nekar,wärd j Carl Henrik : För mig visar det sig alltid såsom en oformlighet, att anordna anslag på egde HufvudTiteln. Denna Titel skall genom dylika önskningar snart stiga till ett sådant belopp, att det blir omöjligt att kunna begagna den till de ändamål, hvartill den synes vara afsatt; nemligen till sådane ändamål, som Kongl. Maj:t kan pröfva nödvändiga. Dessutom har flere gånger blifvit anmärkt, huru 158 Den 7 Maji f. m. olämpligt det är, att anse denna Titel såsom en Discontfond, hvilket den ovilkorligen blif, om man antar den princip, alt derpå anordna i låneväg. Jag finnér med den siste värde Talaren, att Länsstyrelsen är bäst i tillfälle att fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på förhållandet med de myror, som finnas på Gottland; och på denna grund förenar jag mig med Herr Danckwardt derom, att Utlåtandet bör afslås, i stället för att bifallas. Herr von Heijnnej Georg: Utlåtandet innehåller icke något annat, än en recommendation till Kongl. Maj:t, i afseende på det begärda anslaget.
Inom Välloflige Bor - Bdvilln.-Z]tsk:.i Utlåtande, N:o 66, 43 gare St:1 ndet har, i fråga om det här uti i. mom. införda fritagande från Bevillning för Arméens, Amiralitetets och Civil - Statens Pensions-Cassör, blifvit anmärkt, att, då Tullverket, Götha Canal, järnte flera Verk och Inrättningar, hafva Pensions-Cassor, fullkomligt skäl vore, att de Pensioner, som derifrån utgå, ej eller med Bevillning må beläggas; och då Utskottet anser detta yrkande vara stödt på goda grunder, får Utskottet tillstyrka, att den i denna §. härom intagna ordalydelse måtte blifva följande: Armeens Amiralitetets eller Civila Statens samt alla andra Pensionsinrättningar hvartill del egar ne sjelf ve göra bidrag. Inom alla fyra Jliks-Stånden hafva motioner och yrkanden blifvit gjorda derom, att Höganäs Stenkolsverk, såsom en allmänt nyttig Inrättning, hvilken vore i behof af skydd och uppmuntran, måtte från Bevillning, på lika sätt som hittills skett, befrias; och då sålunda motion i ämnet blifvit väckt, får Utskottet, som delar de härom framställda åsigter, härmed vördsamt tillstyrka, att Höganäs Stenkolsverk måtte förunnas en sådan befrielse intill nästa lUksdag, samt att samma or - 44 Be.villn.-litslcs Utlåtande, N:o 66. dalag 1 detta afseende må bibehållas, som finnas intagna i nu gällande Bevillnings-Förordning.
Sedan Kongl. Majit i Nåder beslutit, att till Riksens Sränder vid denna Riksdag framställa ett förslag till Författning om förändring eller utdömande af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling; så uppläste tillförordnade Stats-Secreteraren de i anledning häraf författade förslag så väl till en dylik författning, som till den Nådiga Proposition, hvilken dermed skulle till Riksens Ständer komma att afgå. Hans Excellence, Herr Justitise-Stats-Ministern, Grefve Gyllenborg yttrade härvid i underdånighet : ”1 frågan huru vida genom en tvångslag, de som innehafva i laglig ordning tillkomne Vattenverk, må kunna förbindas att samma Vattenverk emot deras vilja afstå, kan jag icke frångå de betänkligheter och det yttrande jag i Högsta Domstolen jemte Dess fleste Ledamöter den so Betänkande om Vattenverk. Junii 1815 afgifvit, och jag åberopar i underdånighet innehållet så väl af detta Protocoll, som af Landshöfdingen Järlås infordrade utlåtande samt Advocat-Fiscalen Staafs uti Lag-Commit* téen den 14 April 181g afgifne yttrande, deri jag då instämde. Egande-rättens helgd; svårigheterne, som ofta skola inträffa vid jemförelsen emellan nyttan af odlingsföretaget och den nytta Vattenverket ej blott för Egaren, utan äfven för den kringliggande orten medförer; opålitligheten af grunderne för rätta värdets utsättande, efter hvilket lösen skall bestämmas; de förändringar härutinnan, som olika tiders olika omständigheter kunna medföra, och den på menniskors egennytta grundade förmodan, att ingen Vattenverksegare i allmänhet skall neka afstå sitt Verk, om han finner lösnings-anbudet förmånligt för sig, utgöra hufvudsakliga skälen för mitt underdåniga afstyrkande.” Af Siats-Rådets öfrige närvarande Ledamöter tillstyrktes deremot Nådigt bifall af ifrågavarande förslag, hvilket Kongl. Majit jemväl i Nåder täcktes gilla och till expedierande i vanlig ordning anbefalla. Ex Protoeollo J. B. Berndes. Kongl.
Från dörren till det inre rummet kom en nedböjd gestalt, snyftande och med näsduken för ansigtet. Lektorn häpnade och blef tyst som en råtta. Gestalten stod och stödde sig mot dörren; fin och bräcklig och vacker som äkta porslin. »Lektorn har så rätt i det lektorn sagt – jag känner det så tydligt. – Å-å-å-h! – Jag tycker sjelf det är så förfärligt att jag skall vara en så onyttig varelse... Jag ville så gerna arbeta, men jag vet inte hvart jag skall vända mig. – Jag ville så gerna göra någon nytta i verlden – å-å-å-h – när jag talar med pappa och mamma om det, säga de att det är bara griller och att jag gör mig till. Men det är så fasligt att se alla andra menniskor ha händerna fulla af göromål, och sjelf inte ha det minsta att lefva för. – Man är till öfverlopps hvart man kommer... Hvarför har då en sådan olycklig varelse som jag blifvit född?» Hon kastade sig ned på en stol inom dörren, gömde ansigtet i sina händer och snyftade som om hon skulle brytas sönder. Hon hade talat med en mjuk och bruten röst, som skulle kunnat göra ett stenhjerta vekt. »Du är då alltid så hård.» Den gamla frun kastade en högst ogillande blick på sin bror och gick ut för att hemta ett glas vatten. Lektorn kände sin hårdhet som om han varit den värste missdådare; men en missdådare, förkrossad af ånger. Han hade aldrig kunnat uthärda åsynen af tårar. Det var som om hvarenda droppe föll på hans samvete, brännande som smält vax. Han sade ingenting, utan gick blott fram och tillbaka på golfvet. Frun dröjde länge ute, flickan satt fortfarande nedlutad på sin stol och snyftade lika hjertskärande. Slutligen tog lektorn några långa, beslutsamma steg tvärs öfver golfvet och stannade framför henne. Han hostade ett par gånger, men hon såg icke upp. »Jag – hm – jag» Det ville icke bli mer. Det misshandlade unga barnet skakade i hela kroppen af återhållna snyftningar, som om detta hårdhjertade odjur velat slå henne.
Stockholms stads årliga bidrag 1,000: •— ■—- Stats-Utskotlets Berättelse ,IV:o 343. v Underhållsersättning 3,3. ,g Sterbhusafgift ‘ 53^ 3^ , Vinoch Caffe-Skänkars afgift 32 2: 8. Spinnhusmedel från orterne 45g; jg. 7. Arrendemedel 3oo: . Innehållen centonal ll: 3g. g. Upptaget lån i,5oo: ■ Balance till år i832. Credit. Extra förplägning ... g,3o7: i5. — Beklädnad och sängkläder . 15,732: 9. 8 Eldning, lysning och tvätt io^’: 16. 6. Inventarier för underhållet 1,00-7: 46. l\. Dito för nybyggnaden . -783; 8. Hästfourragering 428: 43- T». Diverse upphandlingar och utgifter 13,21 o: 24. 7. Uppfostringshjelp för uttingade barn 4°8; 3g. 7. Ull no. m. till vadmals förfärdigande .. 3,827: \\. g. Afskrifningsprocent . 710. 26. 7. Smedjegårdshäktet . 11: 3g. g. Frimurare-Barnhuset 166: 32. — Vinstoch förlust-räkningen, mäklare-courtage för ett lån, i,5oo K:dr .. 11: 12. — Balance till år i832. Utan att taga i beräkning de balancerade fordringarne och skulderne, hvilka stå i ett nära jemlikt förhållande så vid årets början som vid dess slut, förete nedannämnde Inrättningar följande resultat af inkomster och utgifter: Södra Corrections-In rciltn in g ert. Brist, att ersättas af Statsmedel 87,5o5: 43.
Actiebank tillåtes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom dtrft contanta inbetalning, som lör rörelsens början pröfvas nödig, insatt,uti guld eller silfver, eller sådana hypolheker, som 1 Cap. 6 § omförmäler ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela det tecknade aetie-capitalet elle»4 grundfonden, hvilken insatts skall, till allmänhetens Hor lill Råneooch Lag-Utskottens Utlåtande IV.o 4. Säkerhet, uti Landl-Ränteriet eiler annat allmänt förvaringsrum nedläggas i en cassa-kista med tvänne lås, hvartill Konungens Befallningshafvande föi vare den ena nyckeln och Bank-Directionen den andra. Ö^ver berörde insatts må Bolaget ej annorlunda disponera, med>n Bank-rörelsen fortsattes, än att de nedsatte hypolheken må utbytas emot andre, hvilka, elter pröfning på ofvan stadgadt sätt, anses jemngode med dem, som återtagas; men vid Bankens upplösning och utredning må delegare åtel lyfta hypolheken i den nion de kunna ådagalägga, alt depositionen öfverstiger beloppet af Bankens utelöpande och gällande förbindelse r. ^ 21. Delegare i Actie-Bank vare ock skyldige, så väl att inom ett år från Bankens öppnande contant inbetala minst en fjerdedel af det tecknade aclie-capilalet, å de terminer Bolaget funnit för godt bestämma, som ock alt, i den nion Bolaget föreskrifva och Dirrclionen i enlighet dermed infordrar, fullgöra inbetalning af återstoden, vid påfölj i för den delegare, som någondera af dessa inbetalningar uraktlåter, ali varda förlustig sin aclierätt och sina förut gjorda insattser, hvilka i sådant fall Bolaget tillfalla. 22. Den sålunda förverkade actien kan, efter alt genom Kungörelse i allmänna Tidningarne hafva blifvit lill viss numer uppgifven och dödad, under annaa numer utfärdas. 3: eije Capitlet. Om solidarisk Bank. s. 23. Solidarisk
Och, då dessa belopp äro beräknade i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer för öfriga likartade elementarläroverk stadgat, tillstyrker Utskottet, alt de äskade beloppen, tillhopa 1,600 Riksdaler årligen, måtte af Rikets Ständer beviljas. 49:o. Vidare bar Kongl. Majit föreslagit, att förut anvisadt anslag till lärare i musik och sång äfvensom i teckning vid de lägre elementarläroverken mätte bibehållas med 10,000 Ridr; hvaremot uti Herr Alanders hos Borgare-Ståndet väckta motion (Nio 55) är yrkadt, att lärarne i musik måtte erhålla enahanda löneförhöjning, sorn af Kongl. Majit blifvit för Gymnastikiärarne begärd; men, då Utskottet saknar giltigt skäl alt uti ifrågavarande hänseende tillstyrka högre anslag, ån Kongl. Majit funnit för ändamålet erforderligt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, med afslag å Herr Alanders berörda framställning, måtte medgifva alt det till lärare i musik och sång äfvensom i teckning vid de lägre elementarläroverken anvisade anslag, 10,000 Ridr årligen, mätte till oförändradt belopp fortfarande utgå. 50:o. Uti förut omförmälda hos Borgare-Ståndet väckta motion (Nio 35) har Herr P. G. Alander, bland annat, föreslagit, att läraren i teckning vid Skara talrikt besökta, högre elementarläroverk, Musikdirektören J. A. Mankell, måtte, vid fråga om uppflyttning lill högre lönegrad, få beräkna äfven de år han före 1860 vikarierat i berörda befattning med en ordinaries fulla ansvar, samt densamma med nit och skicklighet beslridt; men då Utskottet saknar giltig anledning att i detta enstaka fall tillstyrka en dylik förmån, som den här ifrågaställa, hemställer Utskottet, att Herr Alanders berörda framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 51:o. Till vikarie-arfvoden och oförutsedda behof har Kongl. Majit begärt ett anslag af 10,000
Otvifvelaktig! skulle städernas styrelse då närma sig beskaffenheten af municipal-auctoriteter. Huru orimligt är det 464 Den 22 December e. m. t. ex. icke, att en stad, med 3 ä 4°o invånare, skall hafva sin särskildt aflönade borgmästare, magistrat &c.; och månne icke landet vunne på, att en ändamålsenlig reorganisation härutinnan vidtoges? Min öfvertygelse är deri bestämd, att följden af ett fritt näringssystém skulle blifva måhända, att ett eller annat Trosa eller II jo försvunne såsom stad, men att deremot mera blomstrande städer Lomme att uppstå, hvilka säkerligen icke skulle behöfva något skråskydd för att kunna bära sina utskylder. Med afseende å de farhågor, hvilka, i anseende till resultaterna af återremissen, blifvit framställda, skulle jag instämma med Gr. v. Fersen och afstå från yrkande om återremiss, så framt jag icke ansåge det nu förevar, betänk, uttrycka, snart sagdt, mindre än intet och funne detta ämne alltför vigtigt, för att så lättsinnigt behandlas. En opinionsyttring af Ständerna derutinnan vore altså, enligt mitt förmenande, af högsta vigt; och äfven om jag förutsätter, att Utsktn vid den förnyade pröfningen af saken vidblifva deras förut fattade beslut, eller t. o. m. öfvergå till Hr v. Hartmansdorflfs illiberala åsigter, så äga dock R. St. rätt att vid betänkts återkomst ändra detsamma till öfverensstämmelse med den opinion, de för sin del hysa, och hvilken jag hoppas kommer att instämma med billighet, rättvisa och andra fria länders erfarenhet. Jag tror, att en sådan opinion, kan man ock icke erhålla den från alla RiksSttn, likväl möjligen skulle kunna inverka hos Regeringen till det önskade resultatet. Jag förnyar altså mitt yrkande om återremiss. Hr Rosenblad, Bernh.:
T:pt T:pt 1855 års Rik s-Stat anslår: Pen ningar. Riksmynt. Indelt, på förslag. Mått. Mått. Riksmynt. R:dr. 405,307 6,855 11,400 259,739 683,302 37 56 81 Indelt Spanmål : 1855 års Iliks-Stat anslår A fgå 0. indragas, i utbyte mot kontant, som ofvan återstå Förslagsvärdet å Spamnålen i 1855 års stat utgör Förhöjning i detta värde till 2 R:dr per kub. fot för 127,499 kub. fot 1 k:a Tillkommer: Ny anvisning; Proste-Tunnor (2 T:r) 12 ä 2 R:dr Oindelt Spanmål: 1855 års Riks-Stat anslår 2,967 kub. fot 3 k:r med ett *1 värde af Förhöjning i detta värde till kub. fot Särskilte Förslags-anslag för Cle1855 års Riks-Stat upptager Afgå: åt Pastor i Fahlun anSk®. Koppar (indragne) Biskopens på Gottland lön At 13 Consistorii-Notarier å » Pastor i Forssmark, (2 Skit.) tt. Hammarskattsjern, med uti 1855 års Riks-Stat af . Förhöjning i detta värde till 7 Lappmarks Ecklesiastik-Verk, R eanslag: 1855 års Riks-Stat anslår . hvilket belopp nu minskas Universiteterne: Penningar: Nuvarande beloppet Hör till Stats-Utsk:s, år 1857, Uti. N.-o 148. 17 Förslag till blifvande Riks-Stat. Penningar. Indelt, på förslag. Indelta Kantor, enligt markegång j j Värde ä på förslag. Matt. 2 R:dr kub. löten S p a n in å I. Mått. R:dr. 255.023 Kub. f. 40 2,967 Värde förslagsvis ä s 2 R:dr j kub. foten. Summa. Riksmynt. R:dr. St. Uti.
De betänkliga bristerna i memoreringen borde åtminstone kunnat undvikas. Å t - skilliga sångnummer utfördes mycket godt af fröken Sigrid Wolf och hr Hagman. Den 15 maj. Idun.bör ej saknas i något hem; den vill för alla vara en god tomte, en tillförlitlig rådgifvare. E t t storstadsbarn. Berättelse för Idun af Johan J^ordling. (Forts.) Långväga gäster. Ruth hade af de sista dagarnes sorg och ansträngningar åter blifvit helt blek och nervös; den stackars droppe lifsmod, som en kort tids hvila och sinnesro ingjutit, var på nytt som försinad. Hon trängde ovilkorligen till lugn. Under den närmaste veckan föreföll hon rent af så ur jemvigt, att Klara förskräcktes och fruktade, att hon var på allvar sjuk. Rätt som hön satt der på den öppna soliga verandan, tyst, sorgmodig, med de feberglänsande ögonen stirrande ut öfver fjärden, kunde hon utan yttre anledning brista ut i en häftig, hysterisk gråt, infor hvilken Klara stod alldeles magtlös. Tröstande och vänliga ord hade ingen verkan. Det var endast att vänta, till dess krisen sjelfmant lade sig och Ruths späda kropp efter gråtens kramp föll tillsammans i vanmägtig trötthet. Vid andra tillfällen greps hon plötsligt af en onaturlig, uppjagad glädtighet, som i all sin nervösa våldsamhet föreföll än pinsammare än tårarne. Eller ock stängde hon sig inne på sitt rum och lät icke se sig på flere timmar, under hvilken tid hon rastlöst vankade fram och åter, fram och åter öfver den mjuka mattan, vridande sina händer i tårlös smärta. Om då Klara till sist, sedan hon länge hört det dämpade ljudet af hennes oroliga steg, icke längre kunde gifva sig till ro, utan sakta knackade på hennes dörr, var det få- fängt, hon väntade sig svar. Hon kunde ropa, öfvertala, bedja — det blef endast dödstyst der inne, och den jägtande marschen hörde upp. Så snart hon, tröttnad, lemnade dörren, tog den vid på nytt. När Fritz kom ut, tog honom Klara afsides och rådgjorde sig, huruvida det ej vore bäst, att han sände ut en läkare från staden.
Likväl hafva vi hört landsh:n för nämnde län förklara, att det för Den 23 Februari f. m. 071 närvar, finnes 120 personer pä dervar. länshäkte. Häraf drager jag den följd, att raan för detta länshäkte beräknat en mindre summa, än som dertill är nödig och troligen komme alt åtgå. Om man vill på läns-, häradsoch stadsfängelser fördela beloppet, så finner man alt ganska litet torde för hvardera slaget af häkten kunna, i förhållande till byggnadskoslnaderne å alla tre särskilda slagen, komma att bestås. Det är derföre som jag yrkat, att anslaget måtte beviljas endast till länshäkten. Hvad för öfrigt angår ett missförstånd, som af Hr von Rosen blifvit begånget i uppfattningen af hvad Hr Rääf vid diskussionens början anfört, så tror jag mig böra begagna tiden, då jag har ordet, till alt rätta detsamma, emedan jag, hvars plats är nära intill den sistnämnde talarens belägen, följaktligen varit i tillfälle att med mera ostörd uppmärksamhet åhöra hans yttrande. Hr Rääf har, tvertemot hvad Hr von Rosen trott, yrkat häradshäktenas bibehållande oell det för hvarje härad; erinrandes dervid dels om häradsboernes skyldighet att desamma underhålla, dels om vederbör, embetsmyndigheters pligt och rättighet att deröfver hålla hand enligt gällande lagar och författningar. Exempel hafva jemväl blifvit anförda till bevis att sä skett, nemi. till åtlydnad af föreskriften att häradshäktena skola byggas pä häradernas bekostnad. Återgående till frågan om kostnadsbeloppet, må jag ej bär förbigå att då jag hörde Hr von Hartmansdorff förklara, det han ville för fängelsebyggnaderne anslå 600,000 rsdr, så har jag dock icke hört honom nämna ett enda ord om betänkligheter ne ronde summans storlek och ntsiglerne till anskaffande af de medel, som för ifrägavar., jemte flere statsutgifter, erfordras. H. Ex. Hr Gr. Posse har deremot värdigats vidröra denna omständighet.
Det är således religionen sorn utgör Samhällets lif, denna är det sköna palladium, som sprider trefnaden inom alla former; men, vid dess frånvaro må man utpynta formerna och omskapa dem huru som helst, så blir dock lifvet borta, rörelsen allt mattare och mattare, det aftynande tillståndet kännes med smärta, men orsaken fattas ej; man kastar skulden på de tunga formerna, missnöjd med alla yttre ställningar och förhållanden, ty man glömmer att del ej kan vara annorlunda, då den inre kraften har försvunnit och kärnan förtorkat på den från stammen afbrulna grenen; i förtviflan ansträngas krafterna till våldsamma rörelser, men förgäfves, det är döden som rör sig och de krampaktiga skakningarne påskynda blott förstörelsen. Nog erkänner hvarje förnuftig varelse behofvet af en religion, det finnes ingen som ens vågar neka härtill; men då religionen blott betraktas ur en politisk synpunkt, såsom ett medel för uprätthällande af ordning och skick i samhället, dä är äfven denna blott en yttre död form, der den inre kraften saknas. Sådan utgör den således ej något lif; nej dertill fordras att den genomtränger och beherrskar åtminstone flertalet af samhällets medlemmar. Men religion är ett alltför allmänt och vidsträckt begrep, för alt tillräckligt bestämma hvad vi mena med samhällets lif. Hedningen har en religion och för honom, som ej kommit till bättre 10 Den 18 December. kunskap, kan äfven denna, genom Guds öfver Sin skapelse alltomfattande nåd, visserligen genom del i samvetet inneboende, ehuru orediga förnimmandet af ett högre väsende, i den mån han, utan skrymteri, redligt söker alt fatta detta, vara ett lif bättre än inget, under förbidan på ett fullkomligare. Men för ett samhälle, liksom för den menniska, som kommit lill en högre kunskap härom, kan det ej kallas religion, som är det för hedningen.