Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om och så länge det är lagligt, att köparens uppbud, tagit på ett efterföljande Ting, endast det infaller inom viss tid efter köpet, häfver giltigheten af den inteckning, som förra ägarens borgenär på Tinget förut, också senare än köpet skedde, har sökt på god tro, och hvarmed Domaren likaledes på god tro förfarit, aldeles i enlighet nied hvad om andra fall stadgadt finnes, således äfven genom utfärdadt gravationsbevis intygat hvad företrädesrätt till panten, som handlingen . medför; så länge synes mig det nämnda gravations^ baviset sjelf utmärka en falsk åtgärd af Staten. Får köparen dröja med köpets anmälande ända till nästa Ting efter sex månader,jså Den 11 Junii J.m, io5 kunna möjligen till och med a;ne Ting emellan köpet och upbudet försiggå; den anförda osäkerheten drabbar då så väl de inteckningar, som beviljas på grund af lörut skedt medgifvande å gäldenärens sida, som äfven de hvilka vid det ena Tinget sökas, och vid det andra fastställas, efter antingen törsummad inställelse eller afgifven förklaring af gäldenären. Har då i en sådan förklaring gåldenären underättat om köpet så får väl inteckningens innehafvare del deraf, men har han icke nämnt derom, så fortfar möjligheten af risque lika stor och kan endast vederläggas af personlig opinion om gäldenärens caracter.att hans hederskänsla icke tillåtit honom fördölja förhållandet. Blifver åter LagComittéens Förslag om inskränkning till tre månader antagit, häftar sig väl detta misstroende aldrig eller högst sällan med samma skäl vid de inteckningar, som sökts vid det ena Tinget och beviljats vid det andra, men det mäste likväl orubbadt fortfara, för alla dem, eom grunda sig på ett gäldenärens eget begifvande, hvilka mycket väl kunna hinna fastställas under den tid, som mellan köpet och uppbudet förflyter. Och just dessa inteckningar äro de, på hvilka realcreditens deltagande, såsom ett af elementerne för liflig affairesrörelse, skulle grunda sig, ty de papper, hvilka tillika på visst sätt äro prosesshandlingar blifva aldrig lika löpande. Fullkomlig säkerhet mot den här omförmälta faran af förlust skulle således ej vinnas
Ständers Beslut af år 1810, blefvo dessa Bergslagar, hvilka förut, enligt Privilegier, voro från Rotering fria, roterade på enahanda sätt och vilkor med de Lägenheter uti Landslaget, som, förut ej roterade, då Extra roterades. För Bergslaget var det svårt, att genast uppsätta en Styrka af circa 3oo man, genom hvilken minskning af Arbetare, Bergsbruks-rörelsen skulle lida. 1808 och 1809 Årens Krig, jemte Landtvärnets beklagliga öde, afskräckte den vid krigstjenst ovane ynglingen att ingå deruti; hvaraf följden blef en dyr lega, i anseende hvartill Bergslaget i underdånighet bos Kongl. Maj:t anhållit, att få erlägga en Vacanceafgift af 7I Skrpd Tackjern per Rote årligen, och att denna förbindelse skulle blifva på 10 års tid. Härå har Kongl. Majit i Nåder yttrat, att Extra Roteringen för Bergslaget emot denna Vacance-afgift tills vidare skulle få fortfara. Sedermera har nuvarande Beväring genom 1812 års RiksdagsBeslut uppkommit, och förändrat Militairens Organisation i denna del, Den 2 Januarii. 69 Då ofvan af mig anförda Contract ej blifvit af Kongl. Maj:t annorlunda sanctioneradt, än tills vidare, troligen af det skäl, att det tillhörde Riksens Höglofl. Ständer att derom besluta; är jag af den tanka, att denna Vacance-afgift för Bergslaget bör upphöra, och Extra Roteringen för densamma sättas i samma förhållande med Extra Rotéringen å Landslaget, som nu hvarken håller Soldat eller erlägger Vacance-afgift, och anhåller Ödmjukast, att denna min Motion må till StatsUtskottet remitteras. Begärdes på Bordet. Herr StjernschantZj Johan Abrahamuppläste följande: Uti ett ämne af så mycken vigt, som utvecklandet af en Stats erforderlige Försvars-anstalter, hvaruti grunden till massan af de medel man bör föreslå väsendtligast ligger, fordras visserligen en skickligare hand än min, omvägen till det sanna och rätta möjligen skall ernås.
Så har å en sida den åsigt sökt göra sig gällande, att en örlogsflotta, som egde förmåga att skydda handeln och afvisa fiendtliga anfall, borde utgöra hufvudvapnet, då å en annan den mening blifvit med förkärlek omfattad, att försvaret till sjös borde inskränkas till skyddandet af våra kuster, hvilket ansetts endast kunua ske af en stark och öfvad skärgårdsflotta. Af de i sednare tider nedsatta komitcer har åter den förmedlande åsigt blifvit framställd, att nemligen det ena vapnet icke borde utesluta det andra; att bägge voro lika nödvändiga för statens sjelfbestånd och följaktligen måste såsom delar af det hela lika omsorgsfullt vårdas; att linieskeppen voro oumbärlige, och att genom deras borttagande försvaret skulle blifva i högsta grad ofullständigt, äfvensom de summor, hvilka på flottan användas, icke komme att bära önskade frukter; hvarjemte linieskeppens utdömande ansågs vara första steget till Sveriges förintande såsom maritim nation. Den fullständiga sakkännedom, som erfordras för att pröfva, huru Sverige# sjöförsvar bör på det ändamålscnligaste sätt ordnas, kan Utskottet väl icke göra anspråk uppå att cga; men under de nu antydda stridiga åsigterna rörande denna 20 Stats-Utskoltels Utlåtande, N.o 162. för rikets sjelfständighet så vigtiga fråga, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka linieskeppens förändring till fregatter, utan hemställer, l;o att Kongl. Maj:ts nådiga framställning derom icke må af Rikets Ständer bifallas.
Förträffligheten al framlidne Herr Amiral af Klints Chartae-Verk är af alla sjöfarande nationer så mycket vitsordad och dess vigt serskildt för vårt land är så stor, alt Utskotten, enligt min tanka, hade bordt och kunnat tillstyrka detta dyrbara verks inköpande för Statens räkning. Redan lör flere år sedan, då detta verk ännu på långt när ej var så fullständigt, som nu, erbjöd, enligt hvad i Utskotten upplyst blifvit, den Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Utlåtandej N.-o 10. *9 Engelska Regeringen sig att inköpa detsamma för en summa af 5ooo ZSf St., men den utmärkte författaren afslog detta anbud, för att ej beröfva ett älskadt fosterland frukten af en hel lefnads mödor och arbeten, ehuru han egnat åt delsammas fullbordande äfven ekonomiska uppoffringar, som i sjelfva verket öfverstego hans tillgångar. Ett lika stort eller ännu större anbud kan inom kort åter göras sterbhuset af utländsk man, och detta torde då, med afseende å dess egen ställning, se sig nödsakadt att antaga detsamma, och då skall man säkert för sent beklaga, att ett verk, som i sanning bidragit till Svenska namnets glans, tillföljd af en mindre väl beräknad njugghet, gått förloradt för fosterlandet, likasom då i fordna tider den odödlige Linnés samlingar för en ringa penning bortrycktes från det land, som med stolthet dock skryter öfver att vara denne store mans födelsebygd.” Af Hrr Akrell, Råfelt, Virgin, Björnstjerna, v. Troil, Lode och Friherre Cederström, Gontracts-Prosten Gumcelius och Doctor Pettersson. Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N.-o 11. 1 M n. Ank. till Exp. Utsk. d. 12 Nov., kl. 5 e. m. Utlåtande, angående vacht fråga om lindring uti Krono-bref - barin gsskjtdigheten. Hos Hederv. Bonde-Ståndet hafva motioner blifvit väckte uti omförmälde ämne af Johan Fredric Dahllöf från Elfsborgs Län, samt Pehr Mårtensson och Andreas Benglsson från Jönköpings
Behållningarne af oförsåldt Stämpladt Papper utgjorde vid 1814 års in San§ ' ' " * 1,685,225: ig. 5. och till ar 1816 1,468,145: 26 2. af hvilken sistnämnde Summa innestod i Stockholm, Chartor för ett värde af 868,761: 40. Af de i Länen innestaende behållningarne finnes en del utgöra så stora qvantiteter, att de svara mot flere ars Lefvereringar, såsom uti Skaraborgs Län , der beloppet utSjorde 64,846: 26. —eller lika med 5 ars lefverering. Och i de öfriga Länen funnos äfven, enligt 1816 års Bok, behållningar af 2 till 3 års lefvere-, ringar. För att upplysa huru desse behållningar tillkommit, får Utskottet exempelvis uppgifva, att: Skaraborgs Län agde en behållning af Stämpladt Papper vid 1815 års början för ... - 32,253: 45- — reqvirerade under loppet af samma år Chartor för 18,673: 16. —1 Summa R:dr 50,927: 13. —• hvaremot lefvererades 9,418: 3 5* sk. Agde således i behåll Chartor för 41,508: 25. — samt ökade följaktligen förrådet med öfver gooo R:dr på ett år. Christianstads — Deremot lefvererades såsom försålde 6,034: 14. — Behållningen i Chartor 64,037: 6. — hvarutaf i Landt-Ränteriet funnos för 52,156- R:dr 40 sk. Och ökades alltså under detta är 1815 förrådet med nära 10,000 R:dr j och Sa "vidare afven i andre Län. 4yofi Stats-Uiskottets Betänkanden. Desse behållningar redovisas dock årligen 1 så matto, att med Inventerings-Instrumentet styrkes, att verkeligen det Stämplade Papperet finnes i förvar i Landt •
”Dubium Sapientis initium!” det är allt! – Ack! gifves ett lif, en lycksalighet, utan i visshet? Denna är i min själ. Men jag ville hafva dess verkan på M. N. Herres hjerta, och ljuset af dess förstånd. Gif mig dem, i ett helt omdöme! Lemna ett ögonblick storskiften och klyfningar; componera, är mera gudomligt. Lemna en stund de gulnande, förgängliga träden; mensklighetens lif är mera skönt och mera evigt. Om edra lundars skugga skall blifva Er helig – döm, råd mig, meddela er visdom! Och låt mig engång tänka mig den heligt ljufva synen af en gråhårig Nordens Vis, i denna skuggan vandrande, sittande, välsignande! Helt visst skall jag der se M. N. Herre! Hyperboreerne, Nordens uräldste Lycksalige, Helige, Rättrådige (som de af fornverlden kallades), skola återupplefva i en sekt af stora sinnen; skola ännu engång hafva ett namn, och stå högst på jorden. Jag vet icke, hvarför Norden är mig så helig! Men Rudbecks Atland, denna gudomliga tafla, och de Gamles Hyperboreer, – det högsta och förunderligaste de nämna, – ligga på djupet af min inbildning. — ”Sensus Communis”124 består af Kellgren, Rosenstein, Leopold, det Vettigaste i landet etc. Det är styrkan af Fransyskt; ”stort i smått”; ett excellent lappri. Svärmarsekterna – deras Anti – är något långt mera värdt! Men bägge förfela, de förre neråt, de sednare uppåt, Naturens klara Verklighet, det sanna Stora. Åt detta vilja Svärmarne; från detta skyr Sensus Communis. Jag skrifver derom några ark. Jag känner ej ännu personligen Riksrådet De Geer. – Yttrandet om Lidner: förträffligt. Spastara, Medea, Åttiotre, ha hela förstånds-meriten, och mycket af den poetiska, från mig. Sjelf skrifver han så vildt, så rusigt, som hans person är. Derföre är der en fundamental villa, som ej kunnat hjelpas.
I anledning häraf får Utskottet vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, ett stadgande måtte utfärdas, hvarigenom arbetstiden vid spinnerier, väfverier samt cigarroch tändsticksfabriker äfvensom andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemförliga fabriker och inrättningar för barn och yngre personer emellan \2 till och med 15 år bestämdes 6 Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 104. till 8 timmar om dagen samt från \ 5 till och med 18 år till 10 timmar dagligen; äfvensom att Kongl. Maj:t ville efter vederbörandes hörande meddela nödiga föreskrifter, så att berörde stadgande vunne efterföljd. Stockholm den 27 Juli 1857. Betänkande i fråga om ändring i föreskrifterna angående allmänna beväringen. De i denna fråga väckta förslag, öfver hvilka Utskottet har att utlåta sig, äro afgifna af följande fem Riksdagsmän, tillhörande Hedervärda Bonde-ståndet, nemligen: 1:o Johannes Holm och 2:0 Daniel Danielsson från Jönköpings län, 3:o Nils Svensson och 4:o Nils Hansson från Christianstads län, samt 5:0 Anders Persson från Malmöhus län. De tre förstnämnde motionärerne hafva på anförda skäl yrkat att de årliga vapenöfningarne för beväringen må under fredstid upphöra samt manskapet hädanefter endast undergå mönstring och i rullor antecknas; hvarjemte föreslagits af Daniel Danielsson, att nuvarande stats-anslag för ifrågavarande vapenöfningar må afföras från Riks-statens 4:de hufvud-titel och medlen i stället anvisas för jernvägs - Ekonomi-Utskottets Betänkande M 104. 7 byggnader, men deremot ett förslags-anslag beviljas för att, i händelse af behof, till vapenöfningarne användas, samt af Nils Svensson, att nuvarande för vapenöfningarne uppförda anslag må, för händelse af behof, varda såsom förslags-anslag bibehållet.
Antingen man låter gälla Stats-Lemmarnes indelning i närande och tärande, eller man anser denna såsom så mången annan arbitraire skillnad, icke uppdraga någon tillförlitlig gräns, så mycket är dock visst, att om, för längre tid sedan, man i Sverige saknade och derföre beliöfde uppmuntra ämnen till Statens tjenster, men nu af dem har ett öfverflöd, som på lämpligt sätt bör inskränkas. Ett, endast enligt behofvet medgifvit, inträde i Läroverken, alfvar i profven, öfverallt, och sluteligen urskiljning och rättvisa vid befordran skola samfäldt medverka till öfverdriftens hämmande. Dock vid någotdera Correctivets uteblifvande eller eftergift åtei’står alltid, värd uppmärksamhet, den utväg Motionärerne föreslagit, att, till närings-yrken leda fiet öfverskott af den bildade Glassens ungdom, hvilket icke kan upptagas i Statens Tjenst. Den enskilda om tankan, borde och torde, af erfarenheten och Betänk anden. 4^7 beli tidens tryckning, sjelf vidtaga dén, och Utskottet kan endast såvida billiga anspråken på Statens mellankomst, genom anvisning af medel, som denna enskilda omtanka be* liöfver ledning och understöd. Att Staten in* blandar sig i denna, då den är behörigt verk* sam, blir aldrig önskansvärd!, men äfven så litet, att denna skulle öfvergå till sorglöshet med en otillbörlig väntan, att Staten skäll allt ordna, allt bekosta. Staten har fullgjort sin egentliga undervisnings-skyldighet, då den stiftat ordenteliga Lärdoma-Scholor för sina tjenste*ämnen, och till dessas utbildning och allmänhetens högre odling, Universitetet* Den första undervisningen i det, sorn tillhör men* skan och Medborgaren, är bland föräldra* pligterne, Och underlättas i vårt Land af de mindre Barn-Scholorne i Städerne och Klockares undervisnings-skyldighet på Lands* byggden* Barnhus, Fattig*Fri*Scholor i Stä* derne, Fattige Barns deltagande i Scholgång på Landsbyggden, äro fromma anstalter, sorn ersätta deii saknade, eller oförmögna föräldra* omsorgen*
D. ^ anledning af det särskildta Utskot. tets tillstyrkande beflöt Prefle-Sllindet, att alla de af Riksens Ständer wid sistförfiutne Riks» dag fattade Beslut, hwilka den nästföljande Riksdagen ffulle blifwa gällande, i alt bwad Riksens Ständer nu icke annorlunda stadga, mä fastställas, med underdämg anhällan, akt Kongl. Maj.t täcktes efter ämnenas beffaffenhet i Näder läka desamma till werkställighet befordra. Ur r>uprs. Lx ?rc,toroIIo. U. Almgvist. Utdrag af Protokollet, hället hoS Hög. wördig? Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro dea s Octo. ber iZio. B S. D. i^iföll Preste. Ständet det särffildta Utffottets den 6 October pä bordet lagde Utlä. tande, rörande widtagande af wista försigtighet^ mätt i anseende till f. d. Konungens wistelse. ort och till afwändande af ett försök ä dest fida, A14 Den 8 October. da, att nalkas eller beträda Sweriges gränsor» Ut 5UP5L. Llx krotocollo O. ^lmgvili. Utdrag af Protokollet, hältet bos Högwördige Preste-Ståndet tvid Urtima Riksdagen L Orebro den 8 Oktober iZio. S. D. 2>ill det af Constitutions, Utskottet uti Memorial, som den H:de dennes kades pä bordet, föreflagne tillägg uti 14. §. af Jnstructionen för Riksens Ständers Justitie Ombudsman kemnade Preste-Ständet sitt bifalla Ur su^rs. Lx ?rodoco>Io O» ^Inigvik. Utdrag af Protokollet, hältet hos Högwördige Preste Ständet wid llrtima Riksdagen i Orebro den 8 Oktober r8lo.
Som jag af Banko-Utskottets nu handlagda och i vissa delar återremitterade Betänkande N:o 44 erhållit upplysning om det högst anmärkningsvärda och särdeles eftertänkliga förhållande, att inventering af Bankens större generalkassa under en längre tiderymd icke skall hafva egt rum, så får jag vördsamt föreslå, att från Banko-Utskottet mätte infordras upplysning om tiden, när Riks bankens samtliga kassor sednast blifvit inventerade, samt att, derest sådant icke egt rum under loppet af nästlidet år, Banko-Utskottet måtte anmodas från vederbörande infordra upplysning och förklaring öfver orsaken dertill, att stadgandet uti 6 § af Banko-reglementet derom, att alla Bankens kassor minst en gång hvarje år skola inventeras, icke blifvit iakttaget. Stockholm den 12 Augusti 1863. R. Th. Cederschiöld. M:o 27% Af Grefve Sparre, Erik, angående ändring i vilkoren för det af Rikets Ständer vid sednasle riksdag beviljade låne-understöd för anläggning af en jernväg från Borås till vestra stambanan vid Herrljunga. Vid sistlidne riksdag beslöto Rikets Ständer att ett lån till belopp af 1,700,000 R:dr skulle beviljas för anläggande af en jernväg från Borås till vestra stambanan Bih. till R. St. N:o 272. mot erläggande af fyra prooent årlig ränta under den för arbetets utförande afsedda tid, men, efter nämnda tids förlopp, fem procent, hvaraf skulle beräknas fyra procent årlig rönta och återstoden utgöra kapital-afbetalning. Af de öfriga låne-understöd, som vid nämnda riksdag beviljades till jernvägsanläggningar, nemligen: dels emellan sjön Dellen och Ljusne-elf, samt dels förbi Hedens forssar i Luleå-elf, har icke någotdera kommit till stånd. Borås jernväg åter är redan fullbordad inom en tid af mindre än två år sedan anläggningen börjades, och utan att af det beviljade statslåne-understödet hittills blifvit lyftadt mera än 1,210,000 R:dr, således med en besparing för Statsverket af 490,000
När den stunden kommer, är jag viss på, att utan personligt inflytande yttra mitt omdöme, äfvensom jag anser att detta mitt omdöme skulle kunna blifva vidrigt för föremålen af min aktning och vänskap , utan att detta individuella förhållande förändras. Jag har ej mer att lägga till; kanske skall jag en dag stå till svars för hvad jag sagt; men jag gör det med nöje. Den som vill förstå mig, han förstår mig; — för den, som det ej vill, har jag ej något att tillägga, ej något att upplysa. Vidare säges: ”Riksens Ständer äga:'nu mera ”ingen annan utväg öfrig än den. att, genom ”föreslagne och tillvägabragte indragningar, och ”genom ett ihärdigt och fortsatt nekande till ”alla nya anslag, visa, att Riksens Ständer gjort ”hvad de kunnat.” Skälen till vårt möte äro att bota och hjelpa, ej att söndra. Första Ståndet bör stå fram, med sanning och rätt för fosterlandets väl, utan afseende på det enskildta. Är det nu tid att, då vi önska consolidera hvad hittills är gjordt, — att hjelpa den förlägenhet hvilken egentligen hvilar på orsaker, som ej herot af oss; _ att då måla medfärgor, sorn förmörka allt, och dymedelst sprida en skadlig tanka hos in-, och utlänningen? att då hos en väntande allmänhet, som alltid utmålar taf - r5* Dm t Murtu. # •L Jan/gora en skildring af vår stallning, som ej Jean annat än åstadkomma ledsnad oell missnöjen? Yi hafva i går hört en utmärkt talar© liår framställa, huru nödvändigt det år, att småningom återbringa de båttre klasserna till närande yrken. Jag tror ingen finnes inom detta Hus ? som ej gillat hans yttrande. Men huru, bringa delta till något sammanhang, då man, målar den arbetande klassens belägenhet så o, lycklig? Jag har nåmnt utlänningen. Hvem känner ej våra förhållanden emot honom? Ingenstädes åro de bättre kände ån hos Ridderskapet och Adeln. Vi framställa för utlänningen en af de få modeller på constitutionella stater» som från urminnes tider hafva bibehållit sin frihet.
Jag hemställer, om icke just detta exempel talar mera emot än för anslags beviljande; ty om behofven äro så mångfaldiga och faran så nära för handen, som man hör ropas, men man likväl beräknar så lång tid för behofvens fyllande, synes det väl vara bättre att icke bevilja anslag, än att bevilja dem, utan att veta, om och när de hinna användas. Sä vida det nemi. är så uträknadt, alt förråden skulle successivt fyllas först om 10 k 12 år, skulle ju fäderneslandet under tiden förblifva i samma olyckliga belägenhet, som derest alldeles inga eller blott en ringa del af dessa anslag vöre beviljade; och då man icke ser Styrelsen bemöda sig .2 H. ' 43 335 Den 28 Augusti. om att afhjelpa det felaktiga uti den organisation, som på detta sätt på åratal fördröjer verkställigheten af den obetydligaste sak och som derigenom slukar så betydligt i administrationskostnad och faux frais, hvilket eljest besparades, så frågar jag, om man kan finna sig uppmuntrad att, under sådana förvirrade förmer, bevilja något? Och jag hemställer, om icke, i full consequens med Gr. Björnstjerna* åsigt, det skulle vara Styrelsens åliggande att för Representationen först framställa en plan, huru behofvens fyllande med det derför lemnade anslag skyndsamligen skulle kunna verkställas. Hr Gr. har äfven medgifvit, hvad jag jemväl för några plenidagar sedan framställde, att oaktadt R. St. vid förra riksdagen anslogo medel för beklädnad åt r5,ooo man beväring, ingeri enda mundering ännu är sydd eller i coraplett stånd. Jag hemställer, om icke sådant påtagligen talar emot Styrelsens uppgift vid sista riksdagen, att detta behof var alldeles oundvikligt, och om man ej deraf ledes till att misstro de, i enahanda syftning, vid innevar. riksdag gjorda framställningar från Krigsadministrationens sida? Här har blifvit mycket taladt om det sätt, hvarpå de ifrågaställa anslagen borde utgå, nemi. antingen sådant borde ske genom bevillning eller lån.
En matthet, men fyld med lifgifvande sol; en blund i själen, men full af drömmar, som ännu icke tagit kropp; en längtan, men icke af det slags, som är otillfredsställelse, utan en längtan, hvilken är såsom ett leende af visshet om stundande saligheter; en obestämd och på samma gång solmättadt klar förnimmelse af, att lifvet nu skall ömsa hud för mig, låta sin gamla fula falla och visa sig i sin nya fina, och att jag sjelf genomgår pånyttfödelsens mysterium ... Något svart dyker upp i solvidderna inne i min själ, något svart som rör sig — och jag finner mig med ens stå helt vaken och blicka på det sirliga lilla expresståget till Frankfurt am Main, hvilket kommer glidande ut ur banhallens dunkla innanmäte, ringlar sig fram bakom den höga Spreebryggans jerngaller och försvinner om husknuten. Min inre blick har med en hastighet, som öfverträffar till och med de modernaste mekaniska snabbkrafterna, snabbare än ångan, snabbare än telefonen, ilat expresståget i förväg; och innan detta ännu hunnit försvinna mellan husgaflarne bakom mig, tecknar sig i mitt eget inre ett helt panorama af de landskap, som tåget först under loppet af ett tjog timmar kan genomlöpa, afvecklande sig hvart och ett tydligt, men alla inom en sekund, för att till sist låta de skarpa linierna af snötäckta bergskammar stå der länge mot den klarblå, soliga horisonten — i mitt inre. Med ens håller jag nyckeln till min sinnesförfattning i min hand, vet hvad min längtan ännu en gång föregycklat mig och står der midt ibland de urblekta kulisserna af mitt pånyttfödelsens mysterium. Jag säger mig, att det hela dock alltsammans ingenting annat var, än den gamla trolska lusten att fara ut i den vida verlden, — den lust, vi ännu känna såsom barn gent emot denna verlden, men hvilken vi, såsom gubbar, gent emot den «andra» verlden icke längre äga, ehuru vi, vi moderne drömmare, envist ansat den inom oss, äfven sedan vi hundra gånger legat på näsan till vår egen skam, som misslyckade Icari.