Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Så!» bröt hon tystnaden. «Och hvad skall jag betala? Mannen slog ut med handen, — med en gest, som om han ville säga, att det hade han rakt ingen tanke om. «En krona,» svarade han, plötsligt, ytterst bestämdt. «Men, kära Anders, det är dock rent omöjligt, att det inte skulle kosta mer.» Han lyfte blicken, långsamt, som om han hört underliga ord, samt fäste på henne två djupa, drömmande ögon, hvilkas uttryck tycktes allraminst stå i samband med det ärende som förhandlades. «Menar Mathilda det,» sade han frånvarande. «Ja naturligtvis. Obetingadt. Nå, det kan ju bror min sjelf uppgöra. — Hur går det annars?» Det kom med ens lif och ljus öfver hans ansigte. «Det kommer visst att gå mycket bra, denna gången. I går sände jag ritningen till min nykonstruerade plog in till professorn; och så snart jag har hans svar, tager jag ut patentet.» «Så,» genmälte hon kort. «Det var eljes inte det, jag menade. Utan hur I har det.» Axlarne liksom sjönko på honom, och han satte sig ned till sina knifvar igen, med det groteska hufvudet inne under den gröna lampskärmen. «Tack, bra,» svarade han skyggt. Hon stod en stund tyst och betraktade honom, liksom öfvervägande. «Hör du, Anders,» sade hon omsider, «du skulle ändå först som sist söka få en ändring i det med gubben far din.» Han var mycket ifrigt upptagen med sina knifblad. «Det är ju hans sak, och icke min.» Hon stod och stod, och glimtar spelade inne i hennes bruna ögon, som om hon midt i förtrytelsen öfver hans egensinnighet dock roade sig öfver densamma. «Du skulle ta saken mycket öfverlägset, vet du, och en vacker dag fara ut till gubben, och säga honom midt upp i synen ungefär så här: Jag kommer inte för att be Er om förlåtelse, far, utan för att säga, att vi burit oss dumt åt begge två, isynnerhet I kanske. Ty I lät mig inte studera, och dertill allena var jag lagd; och när jag gifte mig med Kjersti, lät I mig löpa som en hund.
Att i detta fall, hela Bergslags rätt skall komma att bero af ea eller annan persons nyck eller illvilja, är på en gång både orimligt oell orättvist.. livad beträffar det andra vilkoret, eller att samtlige Hylte-delegarne skola sig förena om Bergslags-privilegiernas upphörande, vet jag sannerligen ej, hvaruti dessa för närvarande bestå. De hafva fordom utgjorts af rättighet för Bergsmännen, att, med andres uteslutande, tillverka* tackjern, samt ega och besitta Bergsmanshemman, hvilken rättighet för längesedan upphört, ulan att likväl Bergsmännen blifvit fritagne från de skyldigheter, och det skråtvång, som dermed varit förbundne. Huruvida den frihet från ordinarie rotering, hvaraf åtskillige Bergslag äro i åtnjutande, blifvit dem meddelad, i och för fullgörandet af blå-snings-skyldigheten, känner jag icke; men hvad jag säkert vet, är, att tionde-tackjerns-afgiften, uppgående till i, 2 å 3oo R:dr för hvarje hemman, mångdubbelt öfverstiger de afgifter, som för roleringen utgöras af hemmanen inom Lands-lagen. Berörde afgift, beräknad till visst för hvarje blåsnings-dygn, utgår af skogen, som i Bergslagen är den dyrbaraste, och å många hemman nästan* enda jordegendomen. Så länge denna tionde motsvarar eller till beloppet öfvergår de med roleringen förbunda afgifter, kan således sistnämnde onusmed lika litet skäl åläggas Bergslagshemmanen, sorn man kan påföra de i Landslagen belägna kinman, tionde-täckjersis-afgiften. Den förra åtgärden* innebär fullt ut lika stor orättvisa, som den senare.. Alt det för Bergslagen ensamt, me» ej för andra orter inom Riket, skalf för erhållandet af fri smidesrätt, fästas vilkoret af ökade afgifter utöfver dem, som med sjelfva smidet äro förbundna, innebär en ytterligare orättvisa. I alla andra näringar åtnjuter hvar och en fri rättighet att till den högsta möjliga godhet förädla sin product, samt erhåller dessutom ofta uppmuntran och belöning.
Man har icke nu att åberopa någon K. propos. vid denna riksdag och jag förmodar att man icke åberopar den, som afgafs vid förra riksdagen, enär den blef af R. o. Ad. afslagen. Hr von Troil, Sam. Gust.: Förhållandet med den ifrågavar:de Oslskatten i Härjeådalen är, alt för hvarje ko skall betalas ost efter en dags mjölkning. R. o. Ad. torde finna att en mera Den 5 Juli e. m. 343 obestämd skatt än denna näppeligen kan gifvas. Den siste värde talaren har upgifvit att denna Ostskatt upgår till 156^ LS. Jag ber då alt få visa att enl. skatteförenklings-komitéens be tänk. så utvisar markegångstaxa!) för Jemtlands län under 20 år från och med 1824 till 1843, att priset på ost i Herjeådalen varierat emellan 2 r:dr och 2 ndr 32 sk. årligen. Medelvärdet är således 2 r:dr 16 sk. Häraf finnes att värdet utaf hela skatten ut gör något mera än 300 ndr b:co. Jag hemställer då, huruvida man kan hysa någon serdeles stor farhåga för att sätta en lill sä ringa belopp utgående skatt i penningar. Hade icke någon annan utväg funnits, så hade man visserligen kunnat välja den af Hr Printzensköld nyss upgifna, men då, såsom jag nyss visat skatten i sfg sjelf är ytterst obestämd, emedan den beror på det antal kor, som hvarje hemmansegare upgifver sig ega och derjemte hela beloppet af densamma utgör något öfver 300 r:dr, så torde R. o. Ad. finna, alt det icke är lämpligt att bibehålla den, utan tror jag alt det är till reda ledande om densamma, såsom Utsk. föreslagit, förvandlas i en viss penningeränta, hvarföre jag anhåller om propos. till bifall å denna punkt. llr Printzensköld: Jag kan sannerligen icke inse orsaken, hvarföre den siste värde talaren här har yttrat sig om eli förhål lande, som aldrig varit föremål för min anmärkn.
Hon kände det som om denna bok var en fiende, hon hade att bekämpa och hon måste samla en arsenal af vapen. Men ju längre hon kom dess tydligare såg hon att alla de argument hon kunde samla upp icke skulle förmå att i ringaste mån förändra eller modifiera sonens mening. Från dessa blad slog der emot henne samma trista, glädjelösa stämning, samma trötthet, samma brist på tro, samma likgiltighet och samma kyla, som från hans eget väsen. Hon märkte den omisskänneliga frändskapen mellan sin son och bokens författare. Der var så mycket som upprörde henne i denna bok. Der fans ingen andlig finhet och ingen sinnets adel; der var blott råhet och krasshet – och så denna ödsliga tomhet. Hon hade undrat öfver, att William med sin känslighet för allt som var lågt och oskönt icke stöttes tillbaka af denna brist på finhet, som var bokens hufvudegenskap. Men han hade svarat att råheten var forcerad som en hysterisk kvinnas skratt; den rymde en så gränslös smärta och en så hjelplös förtviflan. Hon kunde icke förstå det. Men hon förstod att denna bok var som en sista bikt af en menniska, som gått under och hon ryste till vid tanken på att denne mans lifsöde också skulle bli hennes sons. Detta toma, förslappande ur-famn i-famn, med köpta smekningar, utan en gnista af något mer än det, som flammade upp för stunden och som slocknade utan att lemna efter sig ett solgrand värme. Den 9:de November var det Williams födelsedag. Modern hade på en af sina promenader fått syn på en vacker pappersknif, till formen som en dolk med en spetsig och blank stålklinga och ett handtag af cicelerad brons. Hon visste att William hade en viss svaghet för blankt stål; han ådagalade bland annat en rörande omsorg om sin pennknif, hvilken aldrig låntes bort och som alltid polerades noggrannt för hvarje gång den begagnats; hon hade så ofta sett honom sitta och betrakta det blanka bladet, glädjande sig åt dess glans när det gnistrade mot solen. Och för att bereda honom en öfverraskning hade hon köpt dolken och låtit gravera in hans initialer i skaftet. När han kom till henne på förmiddagen låg den framme på bordet.
Ware härmed huru det will, men Nationen kom smäningom frän sitt ursprungliga sjelfförstvar, alltsä ock frän den allmänna militairiska andan, sedan Rikets förswar lemnades till en genom Jndelningswerket danad Corps, som hittills, med äfwen sä mycken aktning som framgäng, utfört detta wärf, tills nu sednare Bilaga till Mem. N:o 1. 63 inträffade mistöden hota att sätta den under allt förhällande mot behofwet. Ware dock långt ifrän mig att jag skulle wilja förringa wärdct af denna aktningswärda Inrättning, hwilken alltid betraktats, htvilken alltid skall betraktas af mig som en grundpelare för wart bestånd. Som sadan will jag ock nn göra den till kärnan, kring hwilken hela Nationalkraften skall samla sig, da fräga är att kämpa mot wara. fiender. Mätte det lyckas mig att uppge nägot bättre än de hittills oduglige, tanklöse och folkförstörande tillställningar af Landtwä rn, som med rätta skola stämplas af samtidens och efterwerldens förbannelse; men denna dyrbara tidpunkt bör ej försummas eller afskräcka ost, fast ett wanwcttigt försök mistlyckats. Fosterlandets fara gör inrättningen oundwikligen nödwändig, om cj wi wilja sriwilligt underkasta ost grannars orättwisa fordringar, samt fegt tilläta deras wäldsamma förtryck. Denna känsla är för mycket motbjudande för hwarje Swensk, för att han skulle sätta sig emot det enda kraftiga förwaringsmedel, som wäl är ett ondt, men Åtminstone ett mindre och oundwikligt. Samma hotande belägenhet gör ock att wära grannar, som säkert i fredstider skulle anse företagandet af en sädan inrättning för föga bättre än en krigsförklaring och söka pä allt sätt hindra den, äro nu dertill oförmögne, sedan deras egna orättwisa anfall endast bragt ost till denna ytterlighet. Bildandet till en ny Regerings-Form ger ost anledning att uti den decretera en inrättning, som Regenten af eget bewäg, af egen myndighet aldrig kan, aldrig bör kunna hwarken päbjuda eller utföra.
Propos. om frami, förre Depart:ts-Chefen i K. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valet ii enkas och barns befriande frän bemälde Kansli-Råd ädömdt ersällnings-ansvar i målet, rör:de den efter afl. Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. Hr von Troil, Sam. Gust.: Enl. hvad jag tillkännagifvit i sista plenum, då en annan fråga, röride arfvode åt Hr Printzensköld förevar, anser jag denna fråga vara af annan beskaffenhet än den förra. Här komma nemi. R. St., att vid denna Riksdag afgöra hufvudfrågan. Jag tror att i sammanhang med hufvudfrågans afgörande hör man äfven tillse, huruvida icke billighetsskäl tala för tilldömmande åt Hr Adv.-Fiskalen Printzensköld af delta aklorats-arfvode lill del belopp, hvilket, i händelse eftergift icke medgåfves, skulle Hr Printzensköld tillkomma. Detta belopp tror jag kunna uplagas till 12 proc. af hvad summa inventarii i bonpleckningsinslrumeulet efter afl. Deparlits-Chefen Valerii bo är upförd tili. Denna summa gick till 1,773 R:dr 8 sk. och arfvodet hotele således utgå med 212 R:dr 37 sk. 5 rst. Min vördsamma anhållan är derföre, alt delta Betänk, måtte återremitteras i den syftningen, alt Utsk. måtte tillstyrka eftergift för Hr Valerii enka och barn och befrielse från all den ansvarsskyldighet, som skulle hafva drabbat Hr Valerius, men alt deremot till Hr Printzensköld ersättning för det aktorals-arfvode, som skulle hafva honom tillfallit om icke eftergift skett, må af Statseller Riksg:s-Konl. utbetalas med ett belopp af 212 R:dr 37 sk. 5 rst. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Betänkande om Matt, Mai och Vigt. 303 1:0 Längdmåttet.- Dess enhet Foten, är redan från äldre tider delad i 10 tum och tumen 1 10 linier. Multiplerne af foten, famnen och alnen, gå icke efter decimaler. Famnen är längesedan bortlagd såsom ett allmänt mått, nyttjas endast för enskildta mätningar, och detta sällan. Alnen nyttjas deremot såsom längdmått i handel för väfnader, den kan ej bortläggas och är i alla fall att betrakta såsom en längd af två fot. 2:0 Rymdmåttet: Vi hafva för det närvarande af rymdmåttet tvänne särskildta slag, nemligen ett för flytande varor (vätskor), och ett för (orra (mer eller mindre fint fördelade) varor. De förra mätas efter kanna, de sednare efter tunna. Om dessa båda hade från början varit grundade på hvarandra och till sina delar med hvarandra comrriensurabla, hade detta utan tvifvel varit en stor fullkomlighet i vårt rymdmått. Kannan är redan sedan längre tid tillbaka delad i 100 cubik-tum, dess decimal-fördelning är således gifven. Folket mäter dess delar med Stop, Halfstop, Qvarter och Jungfru, desse äro 50, 25, 12§, 31, cubik-tum, oell derunder mätas i handel och vandel inga vätskor, emedan de dyrare vägas. Om nu cubik-tnmen, för hvilken föreslås namnet Tummin g , nyttjas i räkenskaper och bokföring , underh det de gamla benämningarna nyltjas i handel, så vinnas, utan någon slags förändring, alla fördelarna af decimalfördelningen, och inom kort skall hvar individue lika så väl känna värdet af s5 tumming, eller cubik-tum, som af ett halfstop. Af kani^ans multipler har man aldrig gjort någon sär - 304 Betänkande om Matil Mai och Vig}1. skild enhet, mail räknar alltid efter kannor ocK det medförer ingen slags fördel att för vitvaror göra nya decimal-mUltiplet af kannan.
Maj:t för bildande af ett tredje kompani ingeniörtrupper samt till aflöning åt den vid pontonierbataljonen nödiga stab begärda belopp, tillhopa 30,850 R:dr 34 öre årligen, deruti inbegripen naturaspanmål 1,518,7 kubikfot, att å anslaget för Ingeniörkorpsen uppföras; dels att till första anvärfningen af truppen vid nämnda kompani måtte å Riksgälds-kontoret anvisas ett anslag för en gång af 5,400 R:dr; och dels att Rikets Ständer måtte medgifva, att öfriga kostnader för det nya kompaniets första uppsättning måtte få bestridas af den nu beviljade ordinarie anslagsförhöjningen; och kommer Utskottet att härnedan bland anslagen till “Försvarsverket i allmänhet“ yttra sig angående den till underhåll af beklädnads-, remtygsoch utredningsm. fl. persedlar äskade summa. b) Sedan, i fråga om pontonier-///aterielen, hvaraf för närvarande funnes två äldre eqvipager med pontoner samt ett nytt med pontoner af jern, alla med tillhörande ridoch anspannspersedlar, chefen för Ingeniörkorpsen, som ansett det vara af största vigt, att de ännu felande tre eqvipager snart anskaffades, hos Kongl. Maj:t anhållit att medel härtill måtte varda anvisade med 180,000 R:dr, för hvilken summa berörda eqvipager med full utredning kunde anskaffas, kar Kongl. Maj:t nu äskat anslag till endast ett eqvipage med 60,000 R:dr.
Skulls ej detta förslag antagas, så tillstyrker jag att hvarje jordinnehafvare i Städerne matte få biänna för innehafvande jord efter uppskatt - Den 25 Junii a. in. 17# hlhgsvärdet och ingen skillnad göras å ägande elier donerad jord. I händelse af återremiss, anhåller jag ödmjukast det denna min anmärkning måtte få åtfölja. Grefve Härd , Carl Gu/lajt Så länge Författningar grundas, icke på allmänna principer utan på godtycke eller ögonblickets opinion, måste det inträffa, sorni fråga om husbehofs bränvinsbränningen blifvit öfverklagadt, att nemligen Författningarne derom nästan vid hvarje Riksdag undergått förändring. De mångfalldiga, mot hvarannan stridande motioner, som i ämnet vid denna Riksdag blifvit väckte, de olika meningar, 60m inom Allmänna Besvärs-och Oeconomie Utskot. tet blifvit yttrade, och de motsägelser sorti sjelfva Beiänkandet innefattar, bevisa, att äfven saken nu blifvit ensidigt betragtad, att man uppsökt de grunder, som synts bäst passa för de resultat, man önskade , i stället för att af allmänna grunder härleda resultatet. Ut6kottet synes utgå från den princip, att bränvinsbränningen är för jordbrukets uppkomst nödvändig, men drager deraf den vidsträckta slutföljd, att denna näring bör uteslutande af jordbrukare få utöfvas, då likväl in - 176 Den 25 Juni i e. m, tet annat deraf härflyter, än att jordbrukaren icke bör betagas rättigheten att tillverka bränvinFormonen för jordbruket af bränvinsbränningen består, dels i deo hjelp vid utfodringen, sorn af dranketi kan hämtas, dels i den besparing i transport , som uppkotntnsr derigenom , att jordbrukets productioner bringas till en mindre volym, ock denna förmon tillflyter jordbruket , om än bran vinsbränningen får af andra än jordbrukare utöfvas En annan sak är den förmon, sorn jordbrukaren kan hämta utaf bränvinsb-'änningens utöfning såsom monopoiium, hvarigenom hsn sättes i tillfälle att stegra priset å tillverkningen utöfver hvad det naturligen borde vara
2Z § lemnar ingen större rättighet för en A, dels-Ryttare, än för hwarje annan Soldat, som un» der krig i fängcnskap räkar och utgör säkert icke det enda ställe i Adeliga Privilegierna som kunnat och bordt uteslutas, och som utmärker att wid sammanställningen deraf, man mera haft afseende pä widlpf tig - Den 2Z (Vctober. tighetcn, än pä dcn werkcliga förmän Ständer derigenom skulle lillffyndas. Wid granskningen af 24 § torde dek wäl ej kunna eller böra anses säsom nägot Privilegium, akt fä behälla hwad man en gäng nied stöd af gällande Författningar fatt köpa. Om ä ena sidan de! skulle med skäl kunna pästäs, att Ridderskaptt och Adeln under fbi flutna Secler kanskenägon gäng,eniotganska medelmätligt wärdc, ätkommlt full ägande-rätt af Kl vno-jord till kget Frälse, sä skall wid betragtandc af de öden i denna del, som Riddcrskapet och Adeln sä wäl genom Reductionen pä l68o-talet och dch märkbara följder, som sedermera genom ersättningen af oräkneliga Kronogravakiviicr och Bytes-brister, hwilka ännu i denna dag ej upphört att wara ett frugtanswärdt ämne för hwarje enskild i Frälse-jord bestäcnde förmögenhet, äfwen dcn mest nitiska granskare nödgas mcdgifwa, att sädanc sbrmäncr pä det känbaraste sätt af oskyldige efterkommande mäst ersättas. Ridderskapel och Adeln är i öfrigt icke det enda Ständ, som skulle kunna sägas emot en högst obctydclig lösepenning hafwa ätkommit Kronans jord.
Excessplacatet af år 1737, fällas till fängelse vid vatten och bröd, under så många dagar SlottsRätlen kunde finna skäligt bestämma, bemälde Rätt, genom utslag den 13 nästpåföljde Juni, sig slutligen utlåtit och ansett Blanxius hafva brustit åt den honom uppdragne ed och således vara förvunnen att hafva vid åtalade tillfället ropat och skriat, samt derför, med stöd af allmänna lagens stadgande i 21 Kap. 8 § Missgerningsbalken, fällt honom att böla fem daler silfvermynl med 1 R:dr 32 sk. banko eller, i brist af böter, straffas med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd. Och har, i anledning af aktors uti underdåniga besvär öfver SlottsRättens utslag fullföljda påslående om svårare ansvar å Blanxius, Kongl. Maj:t med Dess Högsta Domstol beslutat och under den 1 April 1841 meddelat det Utslag, att Kongl. Majit ej funnit skäl vara anfördt, som till ändring i öfverklagade utslaget kunde föranleda.
SundhetsKollegium, bland annat, fästat Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på behofvet af reglering utaf barnmorske-undervisningen i Riket samt redogjort för förhållandet dermed under den förflutna tiden. Jemlikt de till Kollegium inkomne embets-berättelser har nemligen antalet af examinerade och godkändå barnmorskor under 10 år, från och med 1842 till och med 1831, utgjort, vid undervisnings-verket i Stockholm 440 och vid det i Lund 162, eller tillsammans för alla 10 åren 602, samt således i medeltal årligen 60. Denna tillkomst af nya barnmorskor, har dock icke varit tillräcklig att både ersätta den liktidiga afgången bland dem och bereda en successiv tillökning i deras antal, så att landets behof i detta afseende slutligen skulle komma att fyllas, enär, oaktadt undervisnings-anstalternas oafbrutna verksamhet, tillökningen i antalet af barnmorskor, hvilka 1842 utgjorde 1229 och 1831 1338, sålunda i medeltal under dessa tio år uppgått lill endast elfva årligen. Det befintliga antalet utgör emellertid endast tre femtedelar af det som erfordras för att behörigen förse hela Riket med examinerade barnmorskor, och med beräkning af ofvananförda årliga tillökning skulle omkring 80 år ännu åtgå för den för handen varande bristens fyllande. Denna brist blir dock ännu mera kännbar genom den i hög grad ojémna fördelningen af den tillgång, som finnes. Sålunda voro år 1831 af ofvanuppgifne 1358 examinerade barnmorskor icke mindre än 131 bosatte i Stockholm, och af de för öfrige Rikets Städer och landsorterna återstående 1207 tillhörde omkring en tredjedel städerna och blott omkring 800 voro på landsbygden bosatte. Denna ojemnhet i fördelningen visar sig dessutom icke allenast med afseende å städer och landsbygd, utan är ännu mera i ögonen fallande vid jemförelse Länen emellan.
Hr Winges, angående ett anslag till pension åt Professoren Thorilds enka, vid hvilken remiss Hr Gustafssons i ämnet afgifna yttrande åtföljer; Hr Wcerns, om ett lån af Statens medel till anläggning af en jernväg emellan Götheborg och Mölndahl; Hr Wcerns, angående jemkning uti redan bestämda vilkor för Rikets Ständers garanti i afseende på jernvägsanläggning emellan Örebro och Hult vid sjön Wenern; Hr Sundins, angående Expeditions-Sekreteraren Carl Magnus Arrhenii enkas pensionsrätt; vid hvilken remiss åtfölja af motionen föranledda yttranden; Hr Syks, derom, att uti de städer, der Magistraterne hafva sig uppdraget, att deltaga uti förefallande ränteri-inventeringar och ansvarighet för i Landt-Ränterier förvarade medel, de personer, som i sådant afseende fungera, måtte berättigas till ersättning derför, eller, i annat fall, från bestyret frikallas; vid hvilken remiss åtföljer yttrande i ämnet af Hr Winge; Hr Ekenmans, om anslag till inrättning af teckniska Elementarskolor i Carlshamn och andra städer, der sådant lämpligen kan ske; Hr Ekholms, angående anslag till Westerås stads hamnanläggning; Hr Lundhs, angående reglering af löneförmåner af statens medel till Komministrarne i hufvudstaden, i hvilket ämne Hrr Nordvall och Berg sig yttrat; Hr Gustafssons, angående inlösande med statens medel af 200 Exemplar af en ut - Prof.-Utdrag den 30 December 1HÖ0. 77 kommande geographisk och statistisk charta, jemte beskrifningar i berörda hänseenden, öfver Sverige; Hr Schwans, angående anslag till upprensning af segelleden genom Baggens-Stäket; vid hvilken remiss Ilrr Ilinmans och Bergmans yttranden åtfölja; Hr Lagergrens, angående inlösen med Statens medel af Magister Johan Fredrik Widgrcns naturaliesamling; Hr Bergs, om inlösen af Biksgälds-kontorets aflysta kreditsedlar å 3f> rdr, hvilka sedlar icke blifvit inom kungjord tid anmälda:
Utsk. har icke gjort någon skillnad emellan dessa tvenne olika slag af lån, utan sammanfört allt under några allm. föreskrifter, hvilka likväl desto mindre kunna göra tillfyllest, som Riksgtscont., på det af Utsk. anvisade sättet, svårligen kan få lån under flera månader, men torde vara i behof deraf redan d. i nästk. Juli. Jag tror således, att Utsk. förfarit oriktigt och att frågorna bort åtskiljas. Men som betänk. N:o 417 nu är för andra gången inne, och således ej kan återremitteras, samt säkra beräkningar svårligen kunna in plenis uppgöras, vare sig öfver beloppet af de särskilda behofven eller möjligheten att fylla dem genom det ena eller andra lånesättet, såsom jag sedermera skall närmare utveckla, anser jag nödigt, alt man nu håller sig ensamt till de stående lånen och uppskjuter frågan om lån på kort tid, till dess vi komma till StatsUtsk:s betänk. N:o 4r9) som afhandlar Hr Stråles motion. Man kail då göra hvilka anmärkn:r man behagar i afseende på de sed nare lånen och genom återremiss begära nytt betänk, af Utsk. i den delen. Ang:de betänk. N:o A17 hafva hufvudsakligen 2!ne motsatta meningar här blifvit yttrade. Den ena, öfverensstämmande med Utsk:s förslag och PresteStls beslut, yrkas af Frih. af Nordin tn. fl. och åsyftar att lill regel för upplåningen antaga det sätt, Utsk. föreslagit; hvarjemte dessa ledamöter ansett en detta Jlottante endast böra vara undantag. Hr Dalman och flera med honom hafva åter ansett en dplte fiptiantc böra göras till regel och stående lån till undantag. Jag kan ej annat än ogilla denna sednare mening. Hr Hegardt har redan visat, att det blott skulle blifva en sedelfabrication , och så mycket sämre an den gamJa, som denna gamla ej kostar någon ränta, såsom den nya Dcn 9 Mai» f. m. sluille göra.