Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Landt Marshalk en hemställde, om icke, enär Utskottets i detta ämne först afgifna Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit , Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas till Handliugarne j hvilket bifölls, Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomiasUtskottets , den 16 sistJedne Aprii a tgl file, samt den 30 i samma månad på hordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda Anmärkningar vid Utskottets förut meddelta Betänkande, angående väckt Motion. Den 4 Maji, f. m. 89 om en friare Tackjernshandel, fann Ridderskapgt och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af RiödersKapet och A* deln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne, Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskoftets , den 16 sistledne April afgirna, samt den 27 j samma månad förmiddagen , på bordet lagda Memorial, angående föreslagna ändringar i 14. §. Riksdagsordningen, Herr Munch af Rosenschöld, Eherhard; Jag får blott anmäla den Reservation jag gjort i Utskottet emot den del af ifrågavarande Memorial, hvarigenom blifvit föreslagit, att i händelse en eller flera Classer, således äfven i händelse blott en Class bland en Stads valberättigade Innevånare hos Konungen anhålla om ett nytt valsätt, så kan sådant af Konungen egenmägtigt meddelas. Jag anser farligt och emot all constitutionel principe, att Styrande Magten inblandar sig i en Samfällighets valförrättningar till Riksdagsman* Herr Grefven och LandtMarshalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, till den handläggning 56. §. RegeringsFormen Stadgar, antaga den af ConstiiutionsUtskottet föreslagna nya Redaction. Ropades Ja och Nej, 9° Den 4 Maji, f. m.
Ett vänligt råd jag vill dock eder skicka: Förtro er till er ädla, kära flicka; kan hända er Othelliska natur hon ändra kan med en sympatisk kur. Till att » slå ner » man satte fordora hopp — men är ni ändock en olijelplig kropp, då är det bäst, att — hon med er slår opp. Fanny. Hur skall en fästman blifva botad för svartsjuka? En högst karaktäristisk fråga af en tviflande Tomas! Han säger sig vara förlofvad och har i följd deraf en del obehagliga förnimmelser, när en individ af hans eget kön närmar sig hans hjertas utkorade, hvars karaktär han för öfrigt synes hysa mindre fast tro på. Men han är ju också en Tomas. Nu pretenderar denna stackars menska att vilja blifva botad för dessa obehagliga känslor, alias svartsjuka. Inbillningssjukdomar äro svåra att bota, och svartsjukan nästan svårast bland dem alla. Det värsta med denna sjukdom är, att man alltid ifrågasätter, om den deraf lidande är normal till förståndet! Sedan blir han vanligen misstänkt för att ej vara gentleman; till råga på allt blir han förlöjligad och utskrattad och under allt detta går den arma själen med plågor, lika svåra att tåla som magkatarr, trånga skodon och kopparslagare! Stackars, stackars menniska! Ja, ja, mina damer, det är sannerligen ingenting att le åt; I hafven värst sjelfva deraf, när » föremålet för edra tankar » vandrar omkring uti ett tillstånd, omvexlande mellan rytande lejon eller mildt vansinne, ty antingen blifven I då förtviflade, hvilket ju ej är förenligt med detta » de frigjorda qvinnornas » tidehvarf eller utkräfven I en grym hämnd på honörn genom att vid första möjliga tillfälle prata samtidigt med minst tre individer af hans slägte, och detta blifver i längden tröttande för er. I DU N Men låtom oss nu se, om ej bot finnes för Tomas ' svartsjuka; jag ville så gerna bistå honom med de rön och erfarenheter, som jag samlat under min långa lefnad, och ber honom tro, att mina rön äro välmenade.
”Herr Henric Henricsson L ..., Upsala; boende hos Prof. Christiernin; svaret inlemnas i Swederi Boklåda, der ägaren sjelf låter efterfråga det”. Och vederbörande föreställde sig härvid, helt menlöst, någon ung nybörjande litteratör, kanske Magister eller på sin höjd Docent, som, ehuruväl ännu nog mycket declamatorisk och i sin skrifart öfverväldigad af intryck från idelig fransysk läsning, dock vore så stora ting lofvande, att han förtjente uppmuntras genom ett i oinskränkt form gifvet offentligt bifall. De bref, som till bemälte ”Herr Henricsson L ...” skrefvos från Rosenstein och Leopold, äro märkliga: det förra såsom ett påtagligt bevis, att Akademiens Secreterare icke var invigd i hemligheten; det andra såsom en höflig, men ganska allvarsam recension, meddelande på Akademiens vägnar en mängd anmärkningar, varningar och förbättrings-förslag, som anbefalldes den unge författaren till behjertande. Mången torde misstänka, att Leopold, som genast efter sin personliga bekantskap med Konungen kom till honom i ett det mest förtroliga gunstlings-förhållande, spelade härvid en role. Om så var, spelade han den lika mästerligt, som Konungen spelade sin: ty denne, som i allmänhet plägade flitigt bivista Akademiens enskilda sammankomster, var jemväl tillstädes under debatterna öfver sin Torstenson, hörde med yppersta mine mången hvass tillrättavisning, och inföll sjelf emellanåt med andra dylika. Men tvifvelsutan var äfven Leopold oinvigd: ty säkert hade han, i annat fall, redan före täflingsskriftens inlemnande meddelat den krönte Vännen sina råd. Och härmed är åter det verkningssätt vidrördt, hvarigenom den Tredje Gustaf djupast ingrep i Svenska Vitterhetens utvecklingsgång.
Emot detta förslag skulle väl kunna anmärkas, att någre eller flere måraaders ränta möjligen komme att förskottsvis erläggas; men Stats-Utskottet har ansett någon grundad anledning till missnöje häröfver så mycket mindre böra kunna ega rum, som, enligt Stats-Utskottets förslag; Låntagaren är beredd en vida större förmån, då han får tillgodonjuta anstånd med erläggandet af räntorne å partial-summorne, intill dess hela Lånet är uttaget. Lån Biträde till Hjelmare Canaloch Slussverk. Enligt det bifallne Betänkandet, skulle någon utbetalning, i afräkning å Anslaget, icke få ega rum, innan Bolagets utlåtne medel blifvit indrifne och använde. Vid öfvervägande af de svårigheter, som skulle möta verkställigheten 3G StatsUtskottets 13 et änkan den. häraf, enär de ifrågavarande medlen kunna vara utlånte med sådane vilkor, att indrifningen icke skulle möjligen kunna ske förr än långt fram på nästkommande år, samt controllen på deras användande till Canaloch Slussverks arbeten dessutom icke skulle annorlunda, än genom särskildt afslutade Räkenskaper, kunna befrämjas; så har Stats-Utskottet föreslagit, att intill dess utaf Räkenskaperne är utröndt, att Bolagets utlånte medel blifvit till det afsedde föremålet använde, skall utaf års anslaget innehållas ett lika belopp, som desse medel utgöra. Vidare innehåller Betänkandet, att på års anslaget någon utbetalning icke får ske, innan, genom revisionen är intygadt, att arbetet under det föregående året blifvit, enligt gifne föreskrifter, verkstäldt. Men då hvarken uti Privilegiet för Hjelmare Canaloch Slussverks Bo - finnes vara gjordt derom, att något allmänt Ombud får deltaga uti de årliga Revisionerne af Directionens förvaltning och Räkenskaperne, så har Stats-Utskottet föreslagit, att ett af Fullmägtige utsett Ombud skall hädanefter berörde Revisions Förrättningar öfvervara. lag eller Reglorne förbehåll Stats-Utskottets Betänkanden. 37 Län biträdet lill Bibliothehs Byggnaden vid Upsala Akademi.
Emedan tillbyggnad och förändrad inredning funnits erforderlige å Landshöfdingeresidenset i Götheborg samt Läne-styrelsens embetshus derstädes, å hvilka byggnader, i anseende till bjelklagens och en stor del af fönsterkarmarnes uppruttnade skick, med flere bristfälligheter, en fullständig reparation eljest icke kunnat längre uppskjutas, har Kongl. Maj:t funnit godt meddela Nådig befallning om verkställighet af berörde byggnadsföretag; uppgående kostnaderna dervid till 38,194 R:dr för residenshuset, enligt de härom träffade entreprenadsaftal, samt till 6,440 R:dr 24 sk. för embetshusef, eller tillsammans 44,634 R:dr 24 sk. B:ko, hvarmed byggnads-anslagets tillgångar ytterligare belastas. Enär, vid nu uppgifne förhållanden och i betraktande jemväl af den mängd reparationsoch byggnads-åtgärder, som i öfrigt, för behörigt underhållande utaf kronans hus i landsorterne, af nödvändigheten påkallas, de uti Riks-staten uppförda årliga anslags-summor, såsom till de vanliga behofven afsedda, omöjligen kunna gifva tillgång till ytterligare arbeten af större omfattning och betydligare kostnad, är Kongl. Maj:t föranlåten att till nedannämnda byggnads-företag af Rikets Ständer äska särskildt anslag, i enlighet med deröfver förslagsvis uppgjord kostnads-beräkning.
Litt. K., L., M.) Vid Revisorernes besök å Waxholms fästning har den upplysning erhållits, att densamma nu kunde anses i det närmaste färdig, hvarföre byggnadsarbetet ock med innevarande år kommer att upphöra. — Det har synts Revisorerne, att byggnaden blifvit, enligt förevisad ritning, omsorgsfullt utförd och väl underhållen. Med fästadt afseende å de förändringar, sjökrigskonsten på sednare tid undergått och då fästningens bestyckning är till en del gammal och i allmänhet svag samt så uppställd, att det djupare och bredare östra inloppet är betydligt svagare försvaradt än det grundare och smalare vestra, anse Revisorerne sig böra uttala den mening, att fästningen ej numera uppfyller det med densamma afsedda ändamål, att verksamt bidraga till att förhindra fiendtliga krigsfartygs framträngande till hufvudstaden. Bil, Litt. M. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 82. Statistiskt Generalsammandrag af samtlige bestridde kostnader för Beväringen å riks-statens 4:de hufvudtitels ordinarie och extra anslag år 1861. | Å anslaget Gottlands Nationalbe väring. Ä anslaget: Hallands Beväring. Ä anslaget: Westernorrlands Beväring. o A anslaget: Beväringsmanskapets vapenöfning. Ä Artilleriafdelningens andel i anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet. Ä Intendentsafdelningens andel i anslaget för försvarsverket till lauds i allmänhet. A anslaget: Inqvarteringskostnader i Stockholm. Å anslaget: Ved och ljus för fästningsoch garnisons-orter. Ä besparingarne å 4: de hufvudtiteln. anslaget: Förrådshus för Beväringsmanskapets materiel. Summa Summarum. K. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 82. 102,40030 Statistiskt Generalsammandrag af samtlige bestridde kostnader för värfvade Arméen å riks-statens 4:de lmfvudtitels ordinarie anslag samt under Kongl, Krigs-kollegii förvaltning ställda fonder år 1861. Regementen eller Kårer. Kavalleri: Lifgardet till häst Kronprinsens Husar-regemente
Hvem skall controllera det - >4 Dea i December. ta i ett Hus, der de närvarandes antal Ögonblickligen omvexlar, der ingen anteckning äger rum öfver ankomst och borrtgång? Är det under sådana förhållanden — och för att ådagalägga, att förhållandet är sådant, behöfver jag blott åberopa Kongl. Maj:ts efter sista Riksdag utfärdade nådiga kungörelse om Ridderskapets och Adelns capitationsafgift — man bör lemna ur sigte de få tillfällen, som erbjuda sig, att förstärka Riddarhuskassan med en loflig och billig inkomst? Svaret synes ligga så öppet, att jag skulle anse mig fela i skyldig granlagenhet mot Huset, om jag ens bjöd till att uttala detta svar. Det nu anförda gäller saken. Skälet kräfver ock sin granskning. Åberopandet af Ridderskapets och Adelns värdighet, vid hvilken de fleste inom Utskottet fästat ett så uteslutande afseende, berättigar till den öfvertygelse, att Utskottets pluralitet tillhört Ståndets minoritet, den i Riddarhusets annaler märkliga dag, då det gällde Ridderskapets och Adelns lagstiftningsrätt, å den ena sidan, och Ministerens ofelbarhet, å den andra. Äfven jag räknar mig till ära, att vid nämnde tillfälle hafva varit bland de öfverröstades antal. Men jag är långt ifrån att dela den åsigt, hvilken, ehuru oangifven, likväl synes ligga till grund för Utskottets Memorial, att nemligen Ridderskapet och Adeln skulle genom ett slags Den i December i5 ädelmod i en så lumpen fråga, som den nu för handen varande, kunna åter eröfra det yttre skenet af en värdighet, hvarom man icke varit så alldeles nogräknad i den, för grundsatsens skull, vigtigaste sak, med hvilken Ståndet haft och må hända får alt skaffa. Begagnandet af en laglig rättighet nedsätter ingens värdighet. Den synes mig lida fast mera, genom lusten att lysa med en frikostighet, till hvars utöfvande man saknar andra källor, än skatt och tunga på en hel medborgareklass.
Att det ännu icke verkat någon olägenhet, kommer deraf, att rättigheten hittills blifvit utöfvad på ett varsamt sätt; men säkert skall en gång deraf inträffa ett allmännare missnöje, då man finner, att beskattningen icke ligger i händerna på Folkets edsvurne Comit terade, hvilka det efter Grund18 H. 338 Den 3o Mars e. m. lagen tillhör att taxera medborgare, utan på ett Embetsverk, samt beskattningsärender till slutligt afgörande lemnäs åt deri Statsmagt, som Grundlagen frånkänt all andel i Beskattningsrätten. Herr Nordenanckar, Gustaf: Då man kommit i erfarenhet af nödvändigheten att inskränka den vidsträckta anmärkningsrätt, som KammarRätten utöfvat mot den af 1824 års Taxeringsman verkställde nedsättning af fastighetsvärdet, och hvilken varit af den betänkliga art, att en Kongl. Proposition i ämnet blifvit aflemnad, har BevillningsUtskottet trott sig böra antyda det förhållande, som emellan Taxeringsman och KammarRätten bör äga rum, eller bestämma huru långt KammarRättens anmärkningsrätt må sträcka sig. Detta har Utskottet sökt anvisa i de 3 föreslagne punkterne, och då ej mindre Kronans än de skattskyldiges rätt härigenom, enligt min tanka, är bevarad, anhåller jag om bifall på Betänkandet. Jag har af Herr Hjerta endast hört anmärkas, att de i irsta och 2:dra punkterna omnämnde mål borde, i stället för att gå till KammarRätten, pröfvas af Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoret. Jag ber att härvid få anmärka, alt irsta punkten endast handlar om sådane mål, då antingen den skaltskyldige eller Kronans Ombud anför besvär öfver för hög eller för låg taxering; och sådane mål kunna, efter Den 3o Mar» e. m. 339 min tanka, ingalunda tillhöra Fullmäktige i RiksgäldsContoret, utan måste i vanlig Domstolsväg afgöras.
St., redan för 25 år sedan, upplifva de i första åren af vårt nya statsskick fattade principer för försvarsväsendets organisation, nemi.: bevar ings-systemets utbildning, klistoch skurgår ds-för sv arets fullkomnande och en mindre kostsam fredsorganisation, som kunde medgifva en krigsorganisation, grundad på allmän beväpning. Jag lemnar å sido alla betraktelser öfver anledmne hvarföre denna R. St:s anhållan på så länge icke ländt till något resultat. En läng fred har lyckligtvis afböjt de vådor, en sådan underlåtenhet kunnat ådraga för fäderneslandets sjelfständighet. Men denna underlåtenhet att minska nationens årliga kostnader för försvaret, för att bereda större tillgångar och en tillräcklig försvarsstyrka i behofvets stund, har försvårat utvecklingen af nationens inre krafter; den har hämmat mången välståndskällas åder; den har skadat folkets intellektuela och moraliska lif; den har hindrat utbildningen af den frihetskänsla,"sorn, lifvad af kärleken till fosterjorden, uppmuntrad af belåtenheten med samhällsskicket och ledd af förtro - Den 11 Mars f. m. 333 endet till en fosterländsk Regering, är den säkraste borgen för ett folks lyckliga framtid; den har en beklaglig andel i den liknöjdhet för allmänt väl och den afvoghet mot enskilda uppoffringen, som nu visa sig utgöra ett så sorgligt karaktersdrag hos slägtet. Om under tiden inom administrationen arbetats på försvarsplaner, så hade förmodligen detta arbete dock icke motsvarat fordringarne; ty man hörde icke en gång från Regeringen löften derom, under det att R. St. vid flera riksdagar emottogo förnyade yrkanden på stats-anslag. Det var först vår nuvar. Konung, som, straxt efter uppträdandet på Thronen, gaf R. St. hopp, att finna planen till en ändamålsenligare organisation af rikets försvarsväsende snart utarbetad; och 11.
Domstolens ledamöter, som icke anses hafva så kallad representationsskyldighet, motsvarar Stats-Rådets, som anses hafva en sådan skyldighet. Men för det första anses icke alla Stats-Rådets ledamöter hafva en sådan skyldighet och för det andra får denna skyldighet ej tagas i bemärkelsen af tvingande pligt. Att efter sin samhällsställning lefva i umgänge med andra menniskor kan väl icke heller Justitierådet undandraga sig. Häraf, och då jag endast mod afseende på embetets vigt måste anse konsultativa Statsrådet med sin lön af 12,000 R:dr stå näst öfver, och Presidenten i Hofrätten med sin lön af 9,000 R:dr stå näst under Justitierådet, har jag ansett billigt och rättvist att lönen för Högsta Domstolens ledamöter höjes till 10,000 R:dr, och får jag derföre detta vördsamt föreslå. Stockholm den 30 November 1862. ./. Otterström. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Kyrkoherden J. Otterström: Om ändring i reglementet Jör folkskolelärare-seminarierna i riket. Under intrycket af de åsikter i folkskolefrågan, som vid riksdagen 1856— 1858 gjorde sig gällande i anordningarne för folkskolan, hvilka redan vid derpå följande riksdag betydligt modifierades, utarbetades 1858 ett allmänt reglemente för seminarierna i riket, som, efter åtskilliga förändringar deri, blifvit “gifvet Stockholms Slott den 21 Mars 1862“, att gälla till efterrättelse från höstterminen 1863. Som detta reglemente står i närmaste samband med frågan om ändamålsenligheten af de ökade anslag, som Kongl. Majit äskat för seminariernas utbildning, emedan denna utbildning är beroende af reglementet, så förtjenar att tagas i betraktande, om ändamålet med de ökade anslagen kan vinnas på den våg, som reglementet angifven Jag tillåter mig derföre några anmärkningar, hvilkas vigt och befogenhet jag underkastar Rikets Ständers pröfning.
Jag har ju det sämre än den fattigaste klockringare. bordsändan.) HOFMÄSTAREN (ställer sig som en staty vid uppteckna allt som finnes i rummet.) PER. (SKATTSKRIFVAREN och hans BITRÄDE gå omkring och pina mig, oskyldige? Se här en ny plåga! Hvarmed skola herrarne SKATTSKRIFVAREN. PER. Det är taxeringen, ers nåd! Hur högt värderas en menniska nu för tiden? SKATTSKRIFVAREN. Jaså, det är ni, som reglerar menniskovärdet! som de äro till! Två per hundra ers nåd! Eljes är det allt efter PER. medan herrarne skrifva upp, för jag är både trött och hungrig! SKATTSKRIFVAREN. PER. Hör, säg mig, kan jag inte få draga mig undan Omöjligt! Måste ske i egarens närvaro. O herre, hvilka bördor! Men jag kan väl få gitta åtminstone? pressade kanter skrif! Sex vinkylare med grepar af bättre gul metall skrif! En sockerskål med strösked och två mindre dito skrif! Två dusskrif! Var så god! (till biträdet.) Två dussin tallrikar med SKATTSKRIFVAREN. sin knifvar med skaft af perlemor splitter nya PER. Få se om jag inte blir galen! skrif! Sex stolar af valnöt. Ett matbord af ek och dubbla slagskifvor SKATTSKRIFVAREN. ADVOKATEN. DE FÖRRE. En till. PER. stuga för att få fastighetsbeviset n:o 2867 lagfaret innan klockan tolf på dagen som är. PER. Ers nåd är kallad att infinna sig på stadens råd ADVOKATEN. Rådstugan! Process! Jag processar aldrig, herre! Det är icke fråga om process, utan bara att konADVOKATEN. statera faktum. Jag vill inte konstatera fakta. Men ponera casus... PER. ADVOKATEN. PER. Hofmästare, kan jag inte få ta mig en smörgås? Jag vill inte ponera casus. Jag vill äta middag! HOFMÄSTAREN (lyfter hotande stafven). PER. RÄTTSTJENAREN. DE FÖRRE.
Ett sådant allmänt behof vore ock för handen, i det att då, genom aflidne professoren Zetterströms testamente, en större boksamling blifvit skänkt till den förr å Frösön varande skola, hvilken, förvandlad till fullständigt högre läroverk, numera är flyttad till Östersund, men testamentet föreskrefve att bibliotheket skulle förvaras i stenhus och denna föreskrift hittills utgjort hinder för bibliothekets förflyttning till staden, der något dylikt för ändamålet passande hus icke varit att tillgå eller kunnat anskaffas, hvaremot antagligt vore att den gamla fängelsebyggnaden skulle till ändamålet kunna användas, men, äfven för den händelse att byggnaden härtill icke skulle befinnas vara användbar, hade Landstinget anhållit att få dispositionen af byggnaden på sig öfverlåten, på det att länet, som till byggnadens uppförande bidragit med nära 5,400 R:dr R:mt, måtte komma i tillfälle att emot den ringa godtgörelse, som kunde betingas och som skulle tillfalla Landstingskassan, upplåta byggnaden till Östersunds stad för något dess allmänna behof, såsom fattighus, arbetarebostad eller dylikt, och hade beslut redan blifvit fattadt, att, derest denna hemställan i nåder bifölles, Landstinget, i förstnämnda fall utan allt anspråk på ersättning och om byggnaden komme att till staden öfverlåtas, mot uppskattningvärdet 150 R:dr skulle afstå byggnaden. Kongl.
Men till detta hade kommit ännu något mera, hvilket hvar och en sökte dölja, och som gjorde att två och två af dessa blickar icke vågade mötas. Det var något af en stum, häpen fråga; det var djurets själlösa skräck för döden. De hade supit på begrafningar, spelat kort på begrafningar, surrat i sorgehus som värmda flugor; ty att andra dogo, hvad rörde det dem! Men detta var mer än sorgehus och begrafning; en stor, tung hand hade fallit ned midt ibland dem; Tom – sjelfva medelpunkten i deras lag – hade fått »följa med». Och den handen skulle slå omigen och skulle träffa, det kände de nu. Tom Millners död var ett varsel för dem alla. En sådan samling! Det var Fairbrooks urinnevånare. För ett tjugutal år sedan voro de alla driftiga affärsmän eller dugliga handtverkare. Nu voro de fleste af dem kapitalister, som icke längre skötte rörelse, utan togo sig bekymmerslösa gammaldagar efter egen smak. »Nej min själ», sade gubben Pebblestone slutligen i det han reste sig upp, »nej min själ... det går inte. Det är som om det sutte en propp i halsen. Jag får ingenting ner... Tänka sig detta dödsfall! Han var inte mer än sextio år, fyra år yngre än jag. Och vi sågo honom alla i detta rum för jemt en månad sedan, frisk och kry, den roligaste och piggaste bland oss alla», – här snöt sig talaren och det hördes en snyftning borta från en vrå – »men så är det: vi skola alla den vägen vandra; i dag röd, i morgon död... Fairbrook blir aldrig hvad det varit – aldrig mer! Ni ska få se och sanna mina ord! – Om vi inte visste hvad Tom Millner var för en karl, så få vi veta det nu... Jag kan inte, jag kan inte. – Han såg på toddyn och skakade sitt stora hufvud. – »Detta är mer än en vanlig begrafning, det är som om man lagt sig sjelf i kista. Nu går jag hem; ni andra få göra hur ni vill.» De som suttit reste sig.