Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När olika beslut äro fattade, måste något frångås, för att få en sammanjemnkning, och jag hemställer, om det är att rubba beslutet, då jag i detta önskningsmål blott begär en generalisering af ordalagen, dervid jag med tacksamhet anlager H. Ex. Hr Gr. Mörners förslag. Gr. Frölichs motion är olika med hvad de andra Stånden beslutat; och hvad ondt är då deruti att generalisera ordalagen, när jemnkning i allt fall skall ske. Jag tror ej, att, efter denna förklaring, de främmande personer, som här åhöra oss, eller den publik, som kommer att läsa denna discussion, om den ärligt framlägges, skola beskylla mig att hafva trädt någons rätt för nära. Frih. Ehrenborgh: Då jag finner det vara fruktlöst att söka öfvertyga Frih. Boye, vill jag blott reservera mig emot den ändring af ett redan fattadt beslut, som Frih. söker tillvägabringa. Frih. Boye: Med förundran hör jag här påstås, att jag skulle vilja ändra ett redan fattadt beslut. Delta är ej min afsigt; men det gifves ingen lag i verlden, som betager mig rättigheten att föreslå andra ordalag för beslutet. Långt ifrån att jag från träder formerna, är det således Frih. Ehrenborgh, som frånträder dem för framgången af sina sophismer. Jag hoppas emedlertid, att med en Landtm., som äger urskillning, och en secreterare, som fullgör sin skyldighet att j prot. upptaga juina ord riktigt, sophismerna jcke sko - Den ii September e. ra. 155 Ja leda till vägran af propos.; åtminstone får jag förklara, att Hr Gr. och Landtm, frångår sin pligt och ed, om den begärda propos. förvägras mig. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Jag inser ej, huru Frih. Boyes mening skall kunna vinna någon framgång, ty ett redan fattadt heslut får ej ändras ens i ordalagen; Frih. dock öppet att vid remissen till Exped.Utsk. låta sin mening åtfölja till det afseende, Utsk. anser den förtjena. Detta är allt, livad Frih.
Presle-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 — -— Bonde-Ståndet den 15 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågaställd ersättning af allmänna medel till Häradsskrifvaren C. E. Ruchman för den förlust lian lidit genom för hög uppskattning af hans innehaf vande boställe. (Slats-Utskis Utlåtande N:o 171.) S. A. K. Sedan Häradsskrifvaren i Alters, Daga och Selebo häraders fögderi af Södermanlands Ilin C. E. Ruckman, — under anförande, alt honom blifvit tillskyndad en betydlig förlust af löneinkomster derigenom, att hans boställe Ärja N:o 3, 1 mantal, i Åkers socken och härad, vid den uppskattning deraf, som med anledning af sednaste lönereglering för Landt-slalens embetsoch tjenstemän verkställdes, beräknats gifva vida högre afkastning, än deraf i sjelfva verket kunde erhållas, — hos E. K. Majit häruti sökt rättelse, med anhållan, det honom måtte tillåtas att antingen lill Statsverket afstå sitt borörda boställe mot åtnjutande af enahanda kontanta ersättning, som vid sistlidna riksdag beviljats de Häradsskrifvare, hvilka ej vore med boställen försedde, eller ock behålla detsamma såsom blott motsvarande den nyssnämnde Häradsskrifvare förunnade bostäilsersättning af 300 R.dr: men E. K. Majit, efter inhemtande af Kammar-kollegii och Slats-konlorets underdåniga Utlåtande i denna fråga, under den 30 Augusti 1858 förklarat sig, på grund af hvad bemälde kollegier underdånigst anfört, icke finna skäl ali till R-uckmans omförmälde ansökning lemna bifall; så har vid nu pågående riksdag framställning blifvit hos Rikets Ständer gjord derom, att ersättning Expeditions-Utskollets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 134.
Framför mig låg det, sjelf förkunnade det sin dervaro, men det låg der som ett hemlighetsfullt, mörkt fjerran, hvarifrån man aningsvis, instinktmässigt drager sin fot tillbaka. Här och hvar mellan trädgrupperna strålade en lykta med sitt vibrerande gassken, som upplyste en bit af en sandgång med en bred, dallrande ljusstrimma och lät konturerna af en lyktstolpe och grenarne af en palm lysa fram midt i det omgifvande dunklet. Bullret från Kasino-huset nådde en otydligt, dämpadt som surrandet af en aflägsen bisvärm, annars var det tyst och ensligt som på en af folkvidskepelse skyddad plats, der jag stod lutad mot balustraden och blickade ut i dunklet. Men plötsligt närmade sig någon från en sidogång, jag hörde knarrandet af sulor mot sanden och ett släps kattfotsmjuka snuddande mot stenar och grus, så döko två gestalter fram vid närmaste lykta, upplystes ett ögonblick, ett ögonblick kunde jag urskilja en groflemmad karl och en högväxt qvinna, gående arm i arm, men strax derpå sveptes de in igen i dunklet och försvunno, som de blott varit fantasibilder, som jag sjelf skapat. Men de voro mer än så; jag hörde dem samtala, och jag lyssnade. Först en karlstämma, af naturen sträf, brutal och obehaglig, som den talande nu med hörbar ansträngning sökte göra smekande och inställsam, i det han litet vårdslöst, litet tvärsäkert tilltalade sin följeslagerska, som det han skulle säga var onödigt, öfverflödigt, och hans fråga redan blifvit jakande besvarad. »Du går således till honom i qväll?» »Är det nödvändigt, Arthur?» »Nödvändigt, det behöfver du väl icke fråga om! Du har förlorat, jag har förlorat, och ockrarne dernere vilja icke låna mig ett öre mera – de uslingarne, men får jag bara fram en enda fattig serie i morgon, så skall packet nog ångra sig, det vill jag lofva. Nödvändigt! Det måste du väl veta. Hvad skola vi annars lefva af?». »Ack, Arthur, låt mig slippa! Låt oss resa.
Direktioner i ämnet hörde blifvit, i enlighet med ofvan utstakade grunder, upprätta de föreskrifter, hvilka kunna erfordras, för att lill verkställighet bringa ifrågavarande kreditiv-rörelse; börande Fullmäktige, vid fastställandet af nämnde föreskrifter, tillse, att kreditivens begagnande för kreditivtagarne så underlättas, att det med denna rörelse afsedda ändamål i möjligaste måtto befrämjas.» Som det uppdrag, Fullmäktige genom förra delen af 209 §:ns 10 mom. erhållit, numera är fullgjordt; så torde ifrågavarande del böra uteslutas. Hvad äter sednare delen af momentet angår, skall Utskottet, i sammanhang med granskningen af 4:de Artikelns föreskrifter, yttra sig om bibehållandet af det stadgande densamma innefattar och hvilket rätteligen tillhör nämnde artikel. kreditiven uppsägas till inbetalning inom Tre månader, i den ordning (§. 121 Mom. litt. a) bestämmer. Anm. Den i Mom. 4 föreslagna förhöjning från 50 R:dr till 100 R.dr af minimum för utassignering och afbetalning afser förenkling i göromål, af behof påkallad, i följd af den utsträckning, rörelsen genom Utskottets nu gjorda framställning kommer att erhålla. Jemf. §. 197. Oförändrad, med det undantag, att namnen å åtskilliga redan varande Hypotheks-föreningar uppräknas, hvilken uppräkning uteslutits för att undvika vidlyftighet i uppställ' ningen. Utlåning mot hypolhek af aktier och publika papper. 69 :o. Mom. -/. Såsom hypolhek må antagas och belånas: l:o till högst Nittio procent af kapital-beloppet: Obligationer med 4 procent ränta och deröfver, utfärdade af Riksgälds-kontoret, Arméens ackords-amorterings-fond, Stockholms stads Drätsel-kommission, Götheborgs stad, Götha kanalbolag, Rruksegares Hypotheks^ kassa samt alla redan varande Banko-Ulskottets Betänkande, N:o 34. 67 Jemf. 5. 198 punkt. 1.
Da Utstkolten widare tagit under öfwerläggning de delar af 8, 9 och io:de puncterne, som egenteligen röra posternas gäng, Postförwaltarens förhållande i sin tjensteutöfning och tiden dä en Postförvaltare bör emottaga och uklewerera Bref samt hafwa Post-Cartorne i Förstugan utspikade, wid hwilken sednare omständaghet Utskotten likwäl ej kunna undgä anmärka, ait den dar förestagne tid af 14 dadar, hwarunder Charkorne, efter Posternes ankomst, skulle finnas i förstugan till allmänt äskädanda, synes utsträckt utöfwer den, som behof och en wist ordning oundwikeligen fordra, haswa Utskotten deraf funnit anledning tillstyrka, att Riksens Högloft. Slän - Den 21 Zebruarii. 97 r Stander wille hos Kongl. Maj:l göra en underdånig framställning om angelägenheten deras a.t sedan wederböranbe och deribland sä wäl Postförarne som de Handlande och Societeter, hwilka hafwa widlyftige affairer och en i mon deraf betydlig Brefvexling, blifvit hörde, alla sädane anstalter, som igenom Postinrättningens medwerkande till en läktare och ökad Commnnication emellan Rikets serskildta prowincer och större Handels Städer kunna giswa lif och styrka ät Handel och rörelse och derföre pröfwas nytlige, warda widtagne samt de hinder, som derwid i wägen ligga, kraftigt undanröjde. Harwid torde Utstotten fä anföra nägra omständigheter som wid en skeende reglering af desse ämnen, efter Utskottens tanka, i synnerhet böra komma i betraktande nemi.: i:o
Huru på en gång haltande och vådliga de satser äro, som Utskottet uppställt derom, att en antaglig förklaringsgrund för de anmärkta förändringarne funnes deruti, att man velat rätta ett förbiseende och en oegentlighet i 1863 års taxa; och att de båda papperssorter, om hvilka vore fråga, ej, såsom handelsartiklar, äro af den betydenhet, att någon skada för riket genom förändringen af tullsatserna för dem kan anses hafva uppkommit, — torde vara uppenbart för hvar och en, som något närmare granskar dessa satser. Då uppmärksamheten först fästades på det i anmärkningen omnämnda förhållande, har väl till en början velat påstås, på sätt äfven under diskussionen på Riddarhuset i anledning af Franska traktaten af Herr Statsrådet och föredraganden för Finans-ärenden yttrades, att stadgandet i 1863 års tulltaxa att r>pap - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8. 7 per med tryckta linier skulle tullbehandlas såsom tryckpapper» tillkommit genom något skrifeller tryckfel, men sedan vid granskning af ej mindre de tryckta handlingarne för 1862 och 1863 års riksdag, än ock de hos Bevillnings-Utskottet förvarade skrifna koncept till nämnda Utskotts Betänkanden och förslag vid sagda riksdag, det blifvit utredt att hvarken hos Bevillnings-Utskottet eller uti Rikets Ständers skrifvelse med öfverlemnande af förslag till ny tulltaxa något skrifeller tryckfel förelupit, har detta påstående måst öfvergifvas.
Folksamling, som förer eljud eller ofredar någon må civil ”myndighet tillsäga alt åtskiljas. Den, som underlåter att tillsägelsen efterkomma, bote från 5 till 5o R:dr. ”§. 3. Öfvergår folksamlingen till upplopp medelst våld emot enskild ”person elier egendom, då skall polismagtens tjenare i häckte inmana de ''brottslige. Anstiftare och befordrare af sådant upplopp, äfvensom verksam deltagare i våldet, straffes med fängelse från 2 till 6 månader. ”§. 4* Öfvergår ett upplopp till uppror derigenom, alt folksatn”lingen, såtter sig till motvärn emot polismagten eller bjuder till att "hindra offentlig myndighet i dess embetes utöfning eller att tvin’’ga den till någon åtgärd, eller att på densamma hämnäs: då ege "polismagten tillkalla beväpnad styrka, hvilken likväl icke må an"vända vapen förr, än folksamlingen blifvit, der liden det medgifver, af "den civila myndigheten tre gånger ljudligen varnad; icke eller tillgripa "eldvapen förr, än andra vapen befunnits otillräcklige. Anstiftare och "verksam deltagare i sådant uppror straffes med ^arbetsfängelse från 6 ''månader till 2 år. Har han skadat egendom, ersatte skadan. Har han ”skadat någon person lill lif elier leni, stånde lian derför till serskildt ansvar »'efter allmän Lag. Den upprorsman, som dödas af Polismagten eller den be»'väpnade styrkan, figge ogild. ”§• 5. Missbruk af polismagten eller den väpnade styrkan straffes •'efter allmän
Reglementet, angående besörjandet af Indelta Armeens underhåll vid möten och mönstringar m. m., den 20 Januarii 1832, hvarigenom i Nåder stadgas, att utgifterne för de af Indelta Ammen hittills begagnade öfningsfält och Regementsmötesplalsers iståndsättande och underhållande, samt onera för inköpte och årliga afgiften för dem, som mot arrende begagnas, skola af Passevolance-medlen utgå; och skall ett lika förhållande allt sedan Passe•volance-Inrättningens början egt rum. Utskottet, som trott, att dessa utgifter icke böra drabba nya Passevolance-fonden, bar derföre ansett sig föranledt till den hemställan, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet må anhålla, det ifrågavarande och dylika utgifter måtte bestridas afgamla Mötes-passevolance-fonden, och att, derest sådant ej i Nåder bifalles, desamma blifva anvisade att af tredje Hufvudtitelns tillgångar utgå. §. 81. Revisorernes anmärkning, att förskott hafva i Räkenskaperne blifvit afförda, då de likväl synts hafva bort balanceras, anser Utskottet, såsom nöjaktigt förklarad, böra förfalla. §. 82. * (Pag. 68. Förkl. 68, gt.) Såsom främmande utgifter för Mötes-passevolance-medlens ändamål. Slals-Ulskottets Ullålande N.o 22. hafva Revisorerne anmärkt, alt af samma medel blifvit använde: till arrende för vissa mötesplatser; anläggning och underhåll af broar och vägar vid andre, planering af Ladugårdsgärdet; ersättning för gräsets nedtrampning under exercice; ammunition; skottvallar och taflor för målskjutning. Som dessa utgifter kunna hänföras till sådane, som uti 80 §. äro Qmnämnde; så tillstyrk er Utskottet, att dess i samma §. gjorda förslag äfven tillämpas på nu ifrågavarande utgifter. Militice-Boställs-Cassan. §. 83.
Som nu förhållandet är tvertom, och banken är fullt solvendo; så lärer en sådan åtgärd icke af behofvet vara påkallad, utan stridande mot lag och rätt. Remitterades till BancoUtskottet. Frih. Hjerta, Gustaf Adolph, uppläste följande: Uti den af Hr Paijkull väckta motion, rör:de ersättning D e]n 14 Mars. af statsverket till de rustande vid K. Lif-reg:tets dragoncorps, för munderingens slitning vid de årliga rekrytoch remontmötena, har han framställt tvänne alternativer: nemi., att endera sådan ersättning skulle erhållas, eller ock dessa möten upphöra. Emot det första af dessa förslag har jag visserligen intet att erinra, fastmer önskar jag på det högsta, att R. St. måtte finna medel till, och anslå en sådan ersättning, till lättnad för rustningssky Idigheten; men emot det sednare, eller att ifrågavar, möten alldeles skulle upphöra, har jag så mycket mer att invända. Hvar och en, afven icke militär, som i den ringaste mån följt militärvä-*' sendets framskridande, kan icke neka den stora nyttan af dessa möten, och kan icke dölja för sig, att om de upphörde, så skulle indelta cavalleriet snart blifva till activ tjenstgöring fullkomligt obrukbart. — Jag hyser således den förtröstan, alt hvad resultat, som ock kan följa af HrPaijkulls motion, det åtminstone icke kan blifva det af honom sist framställda alternativet. Hr Paijkull har, medelst åberopande af (lera K. bref, sökt bevisa, att tiden för de indelta cavalleriernas möten vore bestämd och icke derutöfver finge utsträckas. Jag vågar likväl tro, att denna bestämdhet icke är så fullkomligen afgjord; ty åtskilliga andia K. bref finnas, som synas mig göra den temmeligen tvifvelaktig. Så har t. ex. K.
Men jag ber, att få fästa upmärksamheten på ännu en sak, nemi. att om nu detta förslag antages, så är det troligt att de, hvilka under denna tid handla med bränvin, skola, så att säga, slå under sig hela bränvinshandeln, och att således de, som efter julen ville -anlägga brännerier, icke kunde göra det på annat sätt, än alt de ställde sig i beroende af bränvinshandlaren. På delta sätt skulle den klass af jordbrukarne, som, i följd af sin ställning, icke kan underlåta att anlägga brännerier, till större delen komma i bränvinshandlarnes händer. Jag tillstyrker af dessa skäl afslag på Betänk., och ehuru här (lera förslag lill amcndementer blifvit gjorda, tror jag likväl att ett enkelt afslag är det bästa, dervid ihågkommandet Fran syska uttrycket: ”la mort sans phrase”. Hr Flach, Joli. Fredr. Philip: Det må vara en sanning, att Serskilda Utsk:s förslag i detta Betänk., ang:de bränvinsbränningens inställande under innevande år, är en nödtvungen följd af det beslut, R. St:r nyligen i sjelfva hufvudfrågan fattat. Men jag tror likväl att denna åtgärd, hvarken ur rättvisans eller billighetens synpunkt, kan f. n. försvaras. Långt mindre kan den af moraliska skäl erhålla något stöd. Då Serskilda Ulsk. i sitt Betänk. JVs 8 tillstyrkt tvenne hufvudsakliga medel för att åstadkomma en minskning i bränvins-lillverkningen, nemi. å ena sidan att inskränka tiden och å den andra att höja skatten, så lärer det väl komma att väcka serdeles stor belåtenhet hos allmänheten, att den första åtgärd, sorn vidtages, sedan författningen utkommit i trycket, är, att kringgå stadgandet ang:de tiden; hvarföre? jo, för att göra det andra, i afseende på skatten, desto mera vinstgifvande. När Utsk:s ifrågavande Betänk. JV2 8 blifver lag, lärer det väl ändå komma att misstydas af allmänheten, utan att man beliöfver lägga ytterligare sten på börda.
stackars vild engelsk bulldogg på Det upp den och åt ske en väninna till den galante p o l i s d o m a r e n? i händerna, ville spela tog svag parfym strömmade ett Han ville be poliskommisarien, hvarvid jag ut från vederbörligt afstånd. framstälda låg för nära bordskanten, gled [ner och föll till golfvet. skedde » m e n det är just icke håller Han men handsken stanna qvar af g l ö m s k a? hennes mål. namn, stånd o c h karaktär, sökte han något att efter henne o c h derför öfvernågot annat än en hyllning åt han upprepade i de häftigaste som svarat i man väl tillvar » Hyllning måste märkte, hon för mitt kraxade lille gigspelaren hånleende fram. sarkastiskt drag, som förråde en hemlig tillfredssig i henne. det fick icke ställelse med detta pikanta förgapat på bredt Den egendomliga sak, hvari var det en ung officer i Perosa, som grundligt bref skatt? att i detta lefnadsglada ansigte låg ett räckte som fårjåtelse Contessan må till min ursäkt läta gälla, att det begär, j a g hyste efter kyssen, lille mannen D e t var en ung man faller i mången, Anita; fika på F r ö k e n har alltså ingen listigt. nog den benägenhet för embonpoint o c h ett lille hofmästaren fötter. » Främlingar o c k s å? » - frågade hon tillade j a g M e n till dveroch gjorde det behaglimig. godmodigt ansigte. ned » Det ändock till min åklagare ljusbrun vän? » outsägligt bevakade han ej som de en dyrbar viile; alla män i Perosa måste säkerligen falla » de ett U n d e r det domaren affärsmessigt frågade oss Anita förvärfva sig så inför hennes gjorde om streck. dock behöfva! » medlidsamma kunde Man säger, icke vågar taga ett steg utom villan, just Den som en M a n vaktar henne, som vore hon en prinsessa. det contessan modiga hennes betvingande, ungdomliga skönhet. » gaste hon pratsamt. — Polisdomaren erbjöd en icke oangenäm motkomplimenten. fortfor hufvudet rörde nickade gubbar, vi som barn lekte med.
En annan värd talare hav försäkrat, att behofvet af förändring i tryckfrihetslagen vore af allmänheten erkändt. Jag medgifver, att talaren har vida större tillfälle än jag att vara i beröring med en mängd menniskor, och att han till följd häraf bör bättre än jag kunna bedöma allmänna tänkesättet. Men åtminstone bar bland de personer, med hvilka jag umgås, ingen så allmän önskan om ifrågavarande förändring blifvit uttalad. Samme värde talare bar äfven klagat öfver de ansvarige Tidningsutgifvarnes dålighet. Jag medgifver det vara obehagligt att se personer, med hvilka man icke kan visa sig i sällskap, uppträda såsom ansvarige Tidningsutgifvare. Men hvad är orsaken dertill, om icke just Indragningsmagteu, som tvingat de verkliga Redacteurerna att låna andras namn? Borttåg blott Indragningsmaglen, och vi skola icke allenast genast få se de lånta namnen utplånas; utan jag är öfvertygad, att vi äfven skola få se vida värdigare personer intaga Tidningstribunen. Samme talare har önskat, att något bevis för duglighet kunde affordras dem, som vilja erhålla rättighet att utgifva en Tidning. Jag skulle för min del icke hafva något deremot, om Tidningsutgifvarne kunde underkastas någon examen; men jag ville då tillika önska, att della åliggande kun - 33o Den i5 Januarii e. m. de utsträckas äfven till våra höga Embetsman, hvilka ofta komma till sysslor, som icke hafva ringaste gemenskap med deras föregående befattningar. Efter att sålunda hafva i korrthet genomgått de väsendtligaste anmärkningar, som röra saken i allmänhet, vill jag nu som hastigast upplaga några af dem, hvilka blifvit rigtade mot särskildta delar deraf. Hvad sålunda den föreslagne borgen beträffar, har man ansett densamma i synnerhet nödvändig, såsom en garanti för Tidningsutgifvarnes qualificering. Jag hoppas likväl, att redan i min reservation hafva tillräckligt ådagalagt, att borgen endast blifver ett i förväg lagdt hinder för den torftiga skickligheten, utan att innebära någon garanti mot missbruken; ty ingen ting hindrar ju att en Tidning med borgen kunde blifva sämre eller af smädligare beskaffenhet än någon hittills varit.
Efter hvad Rikets Ständer inhemtat, lära åtskilliga civiliserade Nationers Lagstiftningar hafva antagit 25 år, såsom den lägsta ålder, vid hvilken Domare-Embete må någon anförtros; och Rikets Ständer anse sig böra, icke såsom ett skäl, utan endast såsom en anledning lill jemförelse och närmare begrundande, erinra, att Norriges Rikes Grundlag (§§. §1 och 92} fastställer 3o år såsom lägsta åldern för Ledamot af Norriges Högsta Domstol samt för Öfver-Domare, och 25 år för Under-Domare. På alla dessa grunder, sorn hos Rikets Ständer, vid'handläggning af ett framställdt förslag i ämnet, kommit i betraktande, få Rikets Stan-, der alltså i underdånighet föreslå, att, med ändring af Kongl Brefvet den 3 December 1799, stadgas må, det ej någon hädanefter får Domare-Embete utöfva, innan han fyllt a5 år. Rikets Ständer framhärda etc. Bihang t. R. S-.s Brot. i():de Sami. 18 138 Etcp. Utah. Förslag till und. Skrif v. N:o 58* JY:o 58. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829- Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 24 — —• Rikets Ständers underdåniga Skrif velse om en föreslagen ändring af Kongl.
Län är inom Hedervärda RondeStåndet föreslaget, att den uti 17 § af nu gällande Bevillnings-Förordning omnämnde Bränvinsmiauterings-afgiften måtte, för alla näringsidkare, såväl Borgare, som icke Bergare, hvilka utgöra bevillning efter 2 Art., såsom både onaturlig och obillig, alldeles försvinna, och således den afgift, sorn efter nämnde Art. bör betalas af lön, egendom och rörelse, utgå endast under den ensamma benämningen: Bevillning; hvilket förslag Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län samt Per Jönsson från Malmöhus Län afstyrkt. I afseende härpå förekommer, att bestämmandet af minuterings-afgiften för krogar utgör föremål för serskild behandling, i sammanhang med grunderne för bränvinsbränningen och afgifterne derför; men så vidt för - Bevillnings-Utskoltets BetänkandeNo 12. 11 slaget alser minuterings-afgiftens omnämnande i 17 § Bevillnings-Stadgan, som, till redactionen i detta hänseende, heror af Rikets Högloft. Ständers blifvande heslut om afgiftens fortfarande eller ej, finnér Utskottet Sone Perssons motion icke föranleda till någon åtgärd. Mätare, Packare, Vindragare, Lin-, Stamp-, Tjärnoch Brädvräkare, Packhusoch Vågkarlar, hvilka på ett ställe i Bevillnings-Stadgan, 17 §, förekomma i 2:ne classer, har, med afseende pä den ringa olikheten i inkomst, Utskottet ansett sig böra till lika afgift i alfabetisk ordning upptaga.
Rafina tufommtt, ber fåbana b;tttf(tS egt rum. Äonuttgeu marc \' \U mät ebetaget, att, efter mcberbörattbee ^örattbe, elter uppå berne framftättnittg, till lärarebefattningar mib Uttiucrfttctcrna, bc tljcologiffa lärarcbiettfterna lif Sifalcbcö tttå konungen funna uti militära em Äonungcn fäftc, mib otta bcforbringar, affeenbc enbafi o be föFattbce förtjcnft od) fEidttigpt, men idie .po bcroö börb. Satt ©itula embete* mön inom 9liFct od) titt bomote ma foboite matt enbaft nämnas, forn aro af bett retta ©uattgclifFa läran» |)tt)arje ©epartemettts