Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
341 tolkning oell tillämpning deraf eger rum, förändra stadgandet så, att den olika tillämpningen ej vidare kan ifrågakomma. För min del får jag förklara, att jag alltid upfattat det nu ifrågavar:de stadgandet sålunda, att domaren ej egde rätt att döma till äktenskapsskillnad förr, än natt och år förflutit frän den dag stämning å eller lysning efter den förlupna makan blifvit utfärdad. SA har lik väl stadgandet ej blifvit lillämpadt, och en talare liar i dag uplyst, att en domstol uphäft ett äktenskap efter endast trenne veckors förlopp ifrån den dag öfvergifvandet skedde. Vid sådant förhållande synes det mig vara lagstiftarens pligt att åt lagen bereda t tydlighet och klarhet, och det blifver då fråga, hvilketdera man vill, antingen att ett äktenskap skall kunna uplösas efter några veckors förlopp, derigenom alt den ena makan gör en ångbåtsresa till utrikes ort, eller att en längre tid skall åtgå från öfvergifvandet, så att både samhället klefve förvissadt, att öfvergifvandet vore -verkligt och ej öfverenskommet, samt de ätskiljda makarne finge besinningstid, innan detvigtiga, olyckliga steget toges. Hvilketdera man nu vill, bör det i lagen uttryckas, så alt dylika fall, som de här upgifna, af olika förfaringssätt, ej mera må inför domaren in träffa. Man har visserligen sagt, att den domstol, sorn dömt till äktenskapsskillnad, sedan den förlupna makans förklaring efter en kort tid till domstolen inkommit, orätt förfarit, enär lagen stadgar, att en utrikes vistande person skall tillgodonjuta en stämningstid af sex månader från delfåendet. Att så är stadgadt, är en sanning, men jag ber att få fästa llrr:nes upmärksamhet derpå, att den längre stämningstiden är en förmån, ett s. k. beneficium juris för den stämde, hvaraf det beror på honom sjelf att begagna sig eller icke.
Julkvällen gick man tidigt till sängs, ty julottan började klockan half sju, och senast klockan sex skulle ljus brinna i alla prostgårdens fönster, på det att äfven de till kyrkan först anländande skulle se, att man icke där försofvit sig. Kyrkan låg tämligen nära — man gick dit på mindre än tio minuter — men till julottan skulle alla åka. Prostinnan blef hemma och vaktade elden och snoppade ljusen; alla andra skulle till kyrkan. Denna låg på en kulle, och en hög präktig stentrappa ledde från uppkörsvägen dit upp. Det var roligt att stå däruppe i den tidiga, mörka morgonstunden och höra bjällerklangen från alla håll. Då och då syntes ett rödt sken blänka fram öfver snön — det var herrskapet från » bruket », de åkte alltid till julottan med tända bloss och facklor. Uppför trappan tågade damer i pelsverk och flor, bondgummor i styfva hemväfda ylleklädningar och doffelkappor, torpare i vadmalsrock och herrar i lifpels, rödkindade tjänstflickor och bleknosiga mamseller om hvarandra och strömmade in i den upplysta kyrkan. Dennas eklärering åstadkoms medels sammanskott af ljus, tjocka, hemstöpta talgljus, som mera enkelt än smakfullt nedstuckos i för ändamålet i pulpiturernas skiljeväggar borrade hål. I de stora kronorna i taket brunno också talgljus, men på altare och predikstol funnos stearinljus, skänkta af socknens herrgårdar. Klockaren, som var ett slags » skjön-aand », hade med lock och pock åstadkommit en » dekoration » på altarväggen, bestående af en hög spetsig båge, fullsatt med ljuspipor, däri stearinljus brunno, alltsammans bekostadt af kyrkans kassa och allmänt förklaradt såsom varande » grufligt vackert ». Och när ljusen brunno, såg det nog bra ut, men då de tomma piporna på den hvitmålade ställningen sedan året om sutto där och gapade, var det just inte så tilltalande. Andedräkten stod som en rök därinne i kyrkan, och de osnoppade talgljusen brunno med sömnigt sken genom dimman.
Stafs-tltskottet så mycket mindre kan oanmärkt förbigå, som densamma finnes stridandel emot Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till dess Allmänna MagazinsDirectionen, af den 13 September sistförlidne år, hvilket Nådiga Bref rörande vilkoren för Eldqvarns köpet innehåller, det Kongl. Directionen borde utfärda förbindelser, att sist inom tvänne S t a t s - U ts ko 11 et s Betänkapden. år räntefritt betala dg, efter afdrag utaf fram}. Presidenten Friherre Rdelcrantz’ i Kongl. StatsContoiret på Nionde HufvuJtitelp erhallne Lån af i3,ood R:dr, å köpeskillingen derefter återstående 28,000 R:dr Banco, derest denna summa icke förut kunde gäldas med hvad genom försäljning af Inrättningens öfverflödige Magazipshus och lägenheter under tiden inflyter och hvilket ge. nast borde till afbetalning å- köpeskillingen an yänclas; men som någre dyJL.lee försäljningsme lel iake voro att tillgå, då ofvannärnnde fors kutter beviljades, samt dessutom vederbörlig Afoch Tilhrädes-Syn å Qvarnen ännu ej var verkstäjd, apser Stats-fjtskottet Kongl. Allmänna M igazinsDirectiopen härutinnan hafva hapdjat ej allenast emot Kongl. Maj:ts till efterföljd meddeldte nidige föreskrifter, utan oc.k emot Inrättningens bästa, under dess iråkade penpingebrist och knappa tillgång tr af erfor lerlige medel till bestridandet af Inrättningens andre ouridgängelige behof, hvadan ock Stats-lJtskottet fupnit den klandrade åtgärden så beskaffad, att Utskottet, på grund af 30 5. uti Riksdags-Ordningen, trott sig böra hos Riksens Höglofl. Ständer hemställa, det Riksens Höglofl.. Ständer må hos Kongl, Maj:t i underdånighet anmäla fle anledningar, som sålunda förekommit att emot Vederbörande Ledamöter af Kongl.
M. har vidare äskat, att till årlig aflöning åt klockaren i den kapellförsamling, som under namn af Lekvattnet komrne att bildas i nordvestra delen af Fryksände socken inom Wermlands finnmark och utgöras af hemmansdelar från denna och Östmarks socken, måtte anvisas 50 ndr, att på indragningsstat utgå, intill dess nuvarande klockare i Fryksände och Östmarks; socknar lemnat dessa tjenster, äfvensom att för kyrkovaktaren i Lekvattnets kapell likaledes måtte å denna stat anvisas IG r:dr 32 sk., att utgå intilldess kyrkovaktarne i nyssnämnda socknar algått,- men då det torde kunna antagas, att Lekvattnets nybildade kapellförsamling förmår utgöra klockarens endast tills vidare utgående obetydliga aflöning, och då kyrkovaktaren bestyr böra under tiden, såsom inom flera församlingar i riket eger ruin, kunna på annat sätt än genom en med viss årlig lön försedd person onibesörjas, hafva Rikets Ständer, med afseende jemväl å den hvarje församling i allmänhet åliggande skyldighet att dylika aflöningar bestrida, funnit sig, icke böra bifalla hvad E. K. M. sålunda i nåder föreslagit.. h) Då; de skäl, sorn i den nådiga propositionen blifvit anförda, hafva Rikets Ständer bifallit, att Amanuensen vid Consistorium Ecclesiasticum i 65Ö Expeditions-Vtskollets Förslag till and. Upsala Axel Johan Almqvist må, vid afskedstagande!;, varda å allmänna indragningsstaten uppförd till åtnjutande, för sin återstående lifstid', af en årlig pension, stor 300 r:dr. i) Likaledes på de skäl, E. K.
Ut dr. d. 26 Jan, i83d. 37 / S. D. Föredrogs å nyo Stats-TJtskottets, på bordett hvilande, Utlåtande, N:o 393, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 2y3j angående dels gvunderné för markegångs-prisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling, indelte räntors och tionde-anslags Ater-ingående till Kronan, samt andra, med grundskatlernes utgörande gemenskap egande ämnen, och dels i anledning af flere i samma frågor väckte motioner: Bonde-Ståndet biföll hvad Utskottet yttrat och tillstyrkt i Utlåtandet N:o 3p3, rörande: 1:0 första punkten eller förslaget, alt Rikets Ständer skulle upprätta Markegångs-Taxa för kommande fem år; 2:0 fjerde punkten, eller förslaget om indragning till Kronan af de lill Militaireoch Civil-Staterne, jemte Skole-Staten och andra allmänna ändamål indelte räntor och Krono-lionde-anslag, emot anvisning af motsvarande summor på Stat; 3:o mom, d i femte punkten, eller vilkoren, hvarunder den föreslagna markegångs-beräkningen i allmänhet bör tjena till grund^ för bestämmandet af lösningsoch levererings-förhållandeir emellan räntegifvare och räntetagare, dock så, att redactionen af detta mom. kommer att erhålla följande, af Högloflige Ridderskapet och Adeln redan antagna lydelse: ”alt, vid tillfälle af leverering in natura, gäller, i afseende på levereringsställe och ort, hvad nu varande Författningar derom bestämma, med det tillägg, att räntetagare icke må ega rätt anvisa ränta ifrån socken eller enskild räntegifvare på mera än ett ställe;” 4:o sjette punkten, eller om förändring och redaction af hemmansräntorna; och 5:o Samuel Jönssons från öland gjorda anmärkning vid Utskottets första Betänkande: likaledes gillade Bonde-Ståndet hvad Utskottet i Betänkandet N:o 2^3 yttrat, öfver 6;o Anders Danielssons från Elfsborgs
Förordningen den 24 Januarii 1778, hade varit berättigade att, så framt dessa Författningar ännu vore gällande, vid afskedstagandet, efter uppnådda 70 års ålder, få för sin öfriga lifstid behålla hela lönen såsom pension, men att, enär den förändring deruti, i afseende på Lands-Stalens med indelta löner försedde Embetsoch Tjenstemän, blifvit, uppå Rikets Ständers vid 1818 års Riksdag fattade beslut, genom Kongl. Brefvet den 25 Junii 'lamma år samt Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Collegii derpå grundade Circulaire-Bref af den 11 October 1819, vidtagen, att Lands-Kamererare och Landt-Räntmästare, jemte Krono-Fogdar, som derefter erliölle afsked vid 70 års ålder och efter 3o års tjenstetid endast undfinge pension, de förstnämnde lika med Kamererare, samt Landt-Räntmästare och Krono-Fogdar lika med Kammar-förvandter i Kongl. Majrts och Rikets Collegier, till åtnjutande hvaraf de borde uppföras på allmänna Indragnings-Staten, Sökanderne alltså, med tillämpning häraf, skulle, i stället för innehafvande lön, erhålla I pension mindre belopp, än hvartill deras löner uppgått.
Jag kan icke nu bestämdt påminna mig förhållandet; men jag tror mig dock kunna förklara med någorlunda säkerhet, att orsaken hvarföre nu förevar, betänk, inkommit före det andra om räntorna i allmänhet, är den, att sistnämnda betänk, är något vidlyftigare och derföre icke så hastigt kunnat blifva tryckt. Undert. Ridd.Secret. tillkannagaf, att det ifrågavar. betänkandet om hemmansräntorna nu inkommit under N:o 170, för att i dag läggas på bordet. Frih. Cederström, Jacob: I händelse bifall till det ifrågavar. betänk., som nu inkommit för. att i dag bordläggas, skulle hafva något verkligt inflytande på detta nu före - 3i8 Den 4 Juli. dragna betänk.; så skulle jag instämma i den siste talarens mening om lämpligheten att uppskjuta öfverläggningen: men då jag icke kan annat än underkänna Utskrs argumentation, att den föreslagna indragnm af de indelta räntorna skulle vara inverkande till räntornas utgörande till Kronan på annat sätt än allmänna författningarna stadga; så måste jag bestrida Utsk:s derpå grundade förslag, och kommer jag att begära återremiss af detta betänk, på 2:ne skäl. Jag biträder Utskts tanke i de första begge momenterna, der motionerna blifvit afstyrkta. I afseende åter på livad Utsk. tillstyrkt rörtde Tunnersta Norregården , Wrixlösa Runskegården och Stigby Svenskgården, nemi. att de, med befrielse från liemmantalsräntans utgörande, må komma i samma cathegori med öfriga hemman på Wisingsö, således utgöra dagsverken in natura, eller få lösa dem med 4 af markegångspriset; så kan jag icke annat än erinra derom, att här blefve fråga örn att ingå till K. M. med tillstyrkande om upphäfvande af en fastställd öfverenskommelse, eller ett contract, hvilket egentligen icke är föremål för R. St:s pröfning, då icke fråga är att någon blifvit med för hög beskattning betungad, utan blott om den ränta, som hemmanen af ålder ålegat, hvarföre Utsk:s tillstyrkan, om den af R.
Om delta stadgande, att minst J:del af grundfonden alltid bör finnas i kontant, äfvensom att beloppet af utelöpande sedlar ej öfverstege hvad banken egde att utgifva, kontrollerades af K. M:s Befh:de eller dess ombud, genom revision på obestämda tider, så skulle derigenom ej allenast allmänhetens rätt betryggas, utan äfven privatbankerne göras populära, såsom de ur mera än en synpunkt förtjena att vara, om de rätt förvaltas. Den 12 September e. m. 245 Om t. ex. aktiekapitalet för en bank vore en million, borde den kontanta kassan aldrig få understiga J:dels million; men banken berättigades dock att hafva ute sedlar för 1 |:dels million; häraf skulle en million ej bära någon ränta, hvilket synes mig nog fördelaktigt för att lemna aktieegarne en skälig vinst. Att derutöfver utsträcka sedelutgifningsrätten, såsom förut varit förhållandet, och som här äfven med hänseende till säkerhetshandlingarne för kassakreditiv är föreslaget, tror jag vara längre gånget, än hvad en nödvändig försigtighet bjuder. Jag anser att försigtighet så mycket heldre bör iakttagas, som det är sannolikt att, då R. St:r kommit till den åsigt, att filialbankerna, dessa Riksbankens oäkta barn, ej äro värdiga sin fader, ännu flere privatbanker skola uppstå. Jag vill derföre föreslå R. o. Ad. att såsom princip godkänna, att hvarje privatbank skall hafva i kontanta medel inneliggande minst ^:del af bankens grundfond och att dess sedelutgilningsrätt inskränkes till hvad som motsvarar bankens kontanta behållning i Riksbankens sedlar, grundfondens belopp och hvad derutöfver kan finnas i silfver och guld. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af denna §, på det att Utsk:t måtte omredigera densamma i den syftning jag föreslagit. Gr. Sparre: Att allmänheten genom lagstiftningsåtgärder betryggas i afseende på bankernas förmåga att fullgöra sina förbindelser, är i allo eftersträfvansvärdt, oell jag vill äfven till hvarje bemödande i detta hänseende medverka.
Att mina kusiner, för min skull, antingen skulle lemna sina gäster, eller införa mig bland desse, såsom jag kom från en besvärlig resa, derpå undrar jag icke numera, ty allt omkring mig intygar att våra förhållanden äro så olika; men ägna mig några ögonblick till en vänlig helsning, eller skicka mig några hjertliga ord, som en ursäkt, om detta icke låtit sig göra, det hade väl ändå icke varit för mycket. Men måhända jag likväl gör dem orätt; kanske har ingen låtit dem veta min ankomst. Morgondagen skall åter försona hvad min egen otålighet och ringa vana vid "stora verlden" genast ansåg för ogästvänlighet. Under dessa och dylika tankar somnade Ida sent omsider, och vaknade i detsamma en väggklocka i rummet utanföre slog sju. Af farhåga att hafva försofvit sig, steg hon upp och klädde sig, oaktadt det var mörkt i rummet, med den tanken: att om hennes kusiner ville öfverraska henne, de då ej skulle finna henne oklädd; sakta drog hon ifrån regeln, och tog sitt ljus för att tända det i yttre rummet, men äfven der var mörkt. Jag måste misstagit mig om klockslagen, tänkte hon, och ämnade vända om, men då blef hon varse eldsken genom glasrutan på en dörr som förde till köket. Der möttes hon af hushållerskan, som storligen förundrade sig öfver att mamsell redan var uppstigen och färdig klädd, hon, som nu riktigt bordt hvila ut efter sin resa. "Här i huset stiger ingen af herrskapet upp förrän mellan åtta och nio, ty sällan går någon i säng före midnatten; men oaktadt jag får vara den aldra sista, måste jag dock vara den första som stiger upp. Då jag omöjligt kan vänta på deras kaffe, består jag mig vanligtvis mitt morgonkaffe sjelf, och om mamsell är van att stiga tidigt upp, så kan hon alltid dricka en kopp med mig. För det närvarande skall häradshöfdingen alltid ha kaffe till sig på slaget sju och 'aldrig så mager stek att ej något dryper af', säger ordspråket gå nu in tillbaka, min lilla mamsell; så snart jag skickat in häradshöfdingens 'mandarin', hemtar jag panna och tillbehör, och vi dricka då tillsammans." Del dröjde också länge förrän hon kom; medan de drucko, slog gumman upp sin språklåda:
Kyare och äldre barnoch ungdomsliteratur afvensoiii andra nyutkoiiina litcrära alster utlemiiades till konipetenta personer att granskas. 1,istor upprättades och en samling af hrr bokforläggare insända böcker har vid samma tid hållits till piseendc tillgänglig. Råd angående bokinköp Iiafva under Brets lopp afven p3 begäran af läsecirklar och skolor meddelats. I3land aninen, förut ej specificerade, i hvilka råd eller upplysningar blifvit begärda, må, följande namnas: vilkoren för iiiträde vid postverket - vilkorcti för inträde i andra och tredje vilkoren för afdeliiingarne af folkskolelararinne-seminarium aflaggande af tandlakarexamen, för deltagande i samaritkurs, för inträde i hemmet för sjuksköterskor, för erli~illandc af plats som småskolelärarinna, för deltagande i stadsfulltiiägtigoch prest-val, pcnsioiisinrattningar för lärarinnor. statsbidrag för högre flickskolor, möjligheteii att skaffa understöd ht obemöjmedlade flickor för fortsättande af påbörjad skolkurs ligheten att bereda qviiinor anställning i Riksbankeiis afdelsätt att bereda hjelp ht ganila behöfvande liraningskontor rinnor - att betrygga barnmorskors ålderdom förbättrande den svenska lärarinnans stallning utsigten af klädedragten för tyska Iararinnor i Sverige (uppbiften begärd af en tysk lärarinneföretiing) skolmötet i Kristiania. förberedande kurs kostnaden för för inträde vid Högre Lararinne-seminarium en kurs vi (\ folkskolelararinne-semiiiariiim - dödlighetsprocenten bland lungsigtigc. Föreningar i gratinlandeii, som h a h a syften liknande \ ' art förbunds, halva vandt sig till byriti med frågor om dess organisation, afvensoin till denna sandt meddelanden och skrifter. En * Massa for Iararinnor och nied dem likstalda qviniior har. under namn af Frcdn ' ka-Brc~nc~-Forbu~~dcts SjuRkassa: upp Plan ocli stadgar för dcnsamnia Iiaf \.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag kan för min del icke inse, hvartill det föreslagna tillägget skulle tjena; men jag anser det deremot betänkligt att besluta en sådan stroph pa förhand och innan man sett, huru lånerörelsen verkligen blifvit reglerad. BancoUtsk. har t. ex. föreslagit, att en summa af 200,000 r:dr årligen skall dragas från discoulrörelsen för att utgå till creditiv åt enskilda associa - D e 11 3o Ju Ii f. m IIr Timm: Det har blifvit ett mode hos de Hrr, som söka hindra röYelsecapitalets omlopp, att förespegla de stora fördelarna af privatbanker. Jag tror icke, att dessa så lätt uppkomma. Hittills hafva endast alne uppstått: den i Skåne, såsom jag tror, af ett visst köpmansjnteresse, och den i Wermland utaf bruksinteresset. Jag tror, att den förra drifvits med obetydlig och den sednare med iugen vinst. Jag äger icke någon assigneringsjätt, men känner flera, som äga en sådan, och hvilka derigenom kunnat undanrycka sig köproanslvånget; och jag hemställer, om man nu bör afskala denna rättighet, på det köpmannen i stället skola kunna beräkna 12 å 18 proc. på deras förslagsförskolt. Jag tillstyrker bifall till Ulskts förslag. H. Ex, Hr Gr, o. Landtm, framställde prppos, till bifall å iy:de punkten af ]3ancoUtsk:s förslag. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Da linan hegärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande vetertsproposm: Den, sorn bifaller lylde punkten af BancoUtskfs utlåt.
Som Utskottet funnit hvad sålunda blifvit anfördt vara både med billighet och syftningen i denna del af bevillnings-förordningen instämmande, anser Utskottet sig böra tillstyrka bifall så väl å herrar Thams och Westins som å herr Gillbergs omförmälda förslag, i enlighet hvarmed nödiga jemkningar blifvit i momentets lydelse vidtagna. Då den, genom 1841 års bevillningsstadga, bokhandlare, som icke anses hafva 200 r:drs inkomst, medgifna befrielse från bevillning, icke synes vara på något giltigt skäl grundad, föreslår Utskottet, alt detta undantagsstadgande må ur författningen uteslutas. § 147. Herr Friherre Ridderstolpe, F.y och herr Hammarberg , C., hafva uti deras förr omförmälda motioner yrkat, att då bland dem, som enligt 147 § ega tillgodonjuta afdrag i bevillningen för 4 eller flera minderåriga barn, statfolk icke blifvit uttryckligen medgifne denna förmån, hvilken de likväl syntes böra få tillgodonjuta;, paragrafen måtte i sådant afseende erhålla nödigt förtydligande. Sorn emedlertid statfolk icke äro att betrakta annorlunda än som tjenstehjon, hvilka af nämnde förmån alldrig varit i åtnjutande, så och då lindringen i allmänhet skulle komma deras husbönder tillgodo, hvilka vanligen betala sina tjenstehjons personella kronoutskylder, på grund hvaraf, jemte flera anförda skäl, en vid sista riksdag i samma ämne gjord framställning af Bevillnings-utskottet afstyrktes och af Rikets Ständer afslogs, anser Utskottet sig böra hemställa, att, hvad härutinnan nu blifvit föreslaget, må lemnäs utan afseende. Bevillning*-Utskottets Betänkande, N:o $■ 45 § 148.
625 sin befattning skilja, eger landstinget magt dertill, och upprättar i sådant fall genast nytt förslag till tjenslens återbesättande. 6:o Slutligen hvad vidkommer läroämnena i folkskolan, år detta en så magtpåliggande sak, att jag anser den utgöra i och för sig kanske det vigtigaste af hela folkskolefrågan. Det är allom bekant, att undervisningen hittills så i allmänhet bedrifvils, att den långt ifrån tillfredsställt de anspråk man egt på en verklig folkupplysning. Förnämsta orsaken dertill har, enligt min oförgripliga mening, varit den, all undervisningen i folkskolan genom statskyrkans preslerskaps alltför stora inflytande derpå, och till följd af den hittills begagnade lärokursen, tagit en förmycket ensidig rigtning, som gjort det alldeles omöjligt att meddela eleverna elementerna till den sannt medborgerliga bildning, som dock bör utgöra folkskolans yttersta ändamål. Egentligen och hufvudsakligen har folkskolan af presterskapet, som genom ordförandeplatsen i skolstyrelsen egt den afgörande rösten, begagnats såsom en förberedningsklass för natlvardsmdervisningen. Man har nemligen, för att underlätta presterskapets besvär, ansträngt alla lärarens och läijungens krafter, för att åstadkomma en så perfekt utanläsning af katekesen och bibliska historien, som det varit möjligt. Detta har hittills varit hufvudsaken, allt annat bisaker. Olyckligtvis hafva manga föräldrar och målsmän understöd! denna ensidiga rigtning, och, emedan de icke förstått bättre eiler haft någon aning om annat vetande, i sin blinda ifver fordrat och trott det vara tillfyllestgörande både lör delta och ett kommande lif, att deras barn kunnat utantill upprabia den s. k. långkatekesen. Det är klart, att en sådan slags upplysning är så godt som ingen, ja — stundom sämre än ingen, sedan de ursprungliga själslörmögenheterna blifvit förslöade af en mekanisk utanläsning, som icke för själ och hjerta qvarlemnat någon behållning för framtiden af en större andelig och moralisk kraft. Också visar det sig redan vid en flygtig blick på folkbildningen i flera trakter uti vårt land, till hvilka otillfredsställande resultater ett sådant undervisningssätt fört.