Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant vore ej blott i ekonomiskt hänseende gagneligt genom den inkomst, som sålunda bereddes, utan äfven, och kanhända förnämligast genom den omtanka, hushållsaktighet, arbetsvana och flit, som medelst sådana slöjders och näringars utöfvande under hölles och hvarigenom de verksamt bidroge till bibehållande af sedernas renhet. Med den händighet och skicklighet i flera mekaniska arbeten, som redan af ålder fördelaktigt utmärkt Sveriges allmoge, serdeles i vissa provinser, och med den rika tillgång på ypperliga arbetsmaterialier uti metaller, mineralier och lätt arbetade samt derjemte vackra trädslag, som här funnos, skulle bislöjderna, till båtnad för allmogen och det hela, kunna uppbringas till vida större höjd och omfattning, än för närvarande, derest sådant af staten Bill. till R. St. Prot. 1850—5i. 8 Sami. 21 Haft. 1 2 Allmänna Bevarsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 95. underlättades medelst beredande af tillgång på modeller och bättre verktyg, m. m., samt införande af den arbetsfördelning, som i Schvartzwald och Neufchatel gjorde landtfolkets bislöjder så vinstbringande; hvadan motionären, som redan vid 1844 års riksdag väckt fråga om vidtagande af anstalter för vidare utveckling af arbetsskickligheten hos Dal-allmogen, nu ansåg sig böra förnya samma framställning i vidsträcktare omfattning och sålunda föreslog, ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majtt genom en underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes genom sakkunnige personer låta undersöka och utreda ämnet och vidtaga aila sådana anstalter, som kunna pröfvas ändamålsenliga till upphjelpande, uppmuntran och förkofran af nyttiga handaslöjder och binäringar hos allmogen. I sammanhang med förestående framställning har motionären fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att allmogen fritt kunde afyttra hvad den tillverkade, men att på samma gång för handen varande missbruk af allmogens försäljningsrätt blefvo undanröjda.
Preste-Ståndet hade, med ändring al hvad Utskottet i berörda punkt föreslagit, för sin del beslutat, att Rikets Ständer, utan att ingå i pröfning af det förslag till förändrad organisation af Flottans officersoch underofficerspersonal, som Kongl. Maj:t framlagt, bifalla, att de för bemälda personals aflöningsstater nu anvisade medel må fortfarande utgå. Borgareoch BondeStånden hade deremot bifallit Utskottets framställning. Med hänseende till hvad sålunda förekommit, hade Utskottet, uti ll:te punkten af ofvanberörda Memorial N:o 69, föreslagit, att omröstning först måtte Bth. till R. St. Prot. 1865 fy 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 13 Haft. 7 2 Stats-Utskottets Memorial N:o 83. anställas mellan Ridderskapet ock Adelns samt Preste-Ståndets beslut för bestämmande af kontraproposition vid hufvudvoteringpn, i hvilken Utskottets, af två Riks-Stånd gillade mening borde utgöra ja-proposition Detta förslag är af Ridderskapet och Adeln godkändt, hvaremot de tre öfriga Stånden till Utskottet återremitterat detsamma, hufvudsakligen af det skäl, att, då Borgareoch Bonde-Stånden bifallit Utskottets hemställan, att Rikets Ständer måtte, i enlighet med Kongl. Maj:ts förslag, anvisa medel för genom> förande af den nya organisationen, och Preste-Ståndet, utan någon inskränkning i afseende å användandet, anvisat do begärda anslagsbeloppen, samt dessa tre Stånd således derutinnan öfverensstämma, att de samtliga beviljat de för den nya organisationens genomförande begärda medel, omröstning endast borde anställas, huruvida Preste-Ståndets, elier Borgareoch Bonde-Ståndens beslut skulle läggas till grund för Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet; hvaremot Ridderskapet och Adelns mening, enligt hvilken det äskade anslaget anvisats för ett i den nådiga Propositionen icke afsedt ändamål, ej grundlagsenligen borde komma under omröstning.
Den hval, som kapten Svend Føyn sedan 1864 så godt som uteslutande jagar vid Finmarkens kust, tillhör en helt annan art, blåhvalen (Balænoptera Sibbaldii Gray); likaså är det andra hvalarter, som fortfarande i temligen stor mängd följa fiskstimmen till Norges kust, vid hvilken de under stundom stranda och dödas i temligen stort antal. En tandhval (Orca gladiator Desm.) fångades för några år sedan till och med i sjelfva hamnen vid Tromsö. Hvalen var då redan döende af qväfning, förorsakad deraf att den försökt svälja en ejder, hvilken kommit in i matstrupen ej, som sig borde, med hufvudet, utan med stjerten förut. Då munsbiten nu skulle glida ned, hindrades detta af de styfva fjädrarne, som utspärrades, och fogeln fastnade i hvalens strupe, hvilket, att döma af de sällsamma hopp och kastningar, denne genast började göra, måtte hafva förorsakat honom mycket obehag, som ökades ännu mer, då invånarne ej försummade att begagna hans redlösa tillstånd för att harpunera honom. FJERDE KAPITLET. Ursprunget till namnen Jugor Schar och Kara-hafvet. –Regler för segling genom Jugor Schar. – Jordens »högsta berg». – Ankarplatser. – Insegling i Kara-hafvet. – Dess omgifningar. – Novaja Semljas inlandsis. – Verkliga isberg sällsynta i vissa delar af polarhafven. – Kara-hafvets naturbeskaffenhet. – Djur, växter, myrmalm. – Färd öfver Kara-hafvet. – Isens inflytande på hafsbottnen. – Sötvattensdiatomaceer på hafsis. – Ankomst till Dicksons hamn. – Djurlif derstädes. – Inbyggare och boningsplatser vid Jenisejs mynning. – Floran vid Dicksons hamn. – Evertebrater. – Utflygt till Hvitön. – Jalmal. – Föregående besök derstädes. – Nummelins öfvervintring på Briochowski-ön.
Senare kom Mohammad Agha in till mig och vi drucko thé. Satt hemma hela dagen ända till maghrib, läste, sysslade och hade tråkigt. Ingen kom till mig, 'Ali sprang hela dagen på bestyr och kom ej hem för att laga mig mat, så att jag slutligen blef förargad, gick ut att äta och gjorde en tur i Asbukijeh, der jag satt i ett café. Hade besök af shekh Davod, Ibrahim, Mohammad Effendi och Mohammad Agha, med hvilken sistnämnde vi drucko thé tillsammans. Satt åter hemma hela dagen ända till 'esha och besöktes först af Davod, som just började ge mig sin tråkiga lektion, då shekh Ibrahim efter vanligheten kom och afbröt oss; han satt länge och väl här, läste i 'Unvan elbajan och gaf sina förklaringar öfver texten, ej utan tråk för mig. Middagstiden kom min lille Mohammad och gaf mig sin skriftimma. Sedan begåfvo vi oss, 'Ali och jag tillika med hans lille son Mohammad, ut till moskén Hossein, der nu i afton börjades hans molid. Vi gingo in i moskén, hörde på shekherne som läste ur Delail, och in i sjelfva kobban der Hossein är begrafven. Hans graf eller kobban var omgifven af jerngallerverk, här och der med några förgyllningar. Arbetet förekom mig vackert, så mycket jag kunde och vågade titta omkring mig. Jag läste fatheh framför kobban och kysste den på åtskilliga ställen, såsom jag såg andra göra. Der inne satt en lång rad läsande shekher. Jag var i afton turbanad, gick (som jag tror) temmeligen oobserverad omkring i moskén och hade ingen fruktan alls, ehuru för första gången i Kairo inne i en moské. En ung shekh ville, mot en ersättning af 5 fadda, för mig läsa en sura för Sejidna Hossein. 'Ali berättade mig att maran (kabos) plågat honom om natten, att han läst åtskilliga surer ur Koran, men ej kunnat få den bort dermed, samt att den dock slutligen lemnat honom, men icke gått ut, utan satt sig i knuten vid zuffeh.
Vid sidan om honom på bädden ligger Jerusalems bok, som prosten Münter lämnat kvar vid sitt sista besök. Att läsa är en stor hugsvalelse, och den fångne har i dödens ångest klängt sig fast vid hvar tröstande tanke i denna bok, men ensamhetskänslan, nervsvaghetens mörkrädsla, lifsinstinktens horror vacui viker endast för en lefvande människa, och den vakthafvande officern är endast en maskin, som observerar. Wolff kommer ju alltsom oftast, men han får icke tala. Gud gifve att prästen infunne sig i dag! Var detta en bön? Ja, hvad är bönen, annat än en brinnande önskan eller vädjan till den Allsmäktige? Nyckeln rasslar i låset, dörren öppnas, prästen är där! Hans ansikte lyser af mildhet och medlidande, hans hälsning är varm som en väns, och han talar så: – Mitt hjärta säger mig, att jag i dag skall komma ett steg vidare med er, min käre grefve. Jag ser, att ni läser i Jerusalems bok. Hur långt har ni hunnit, och hvad tycker ni om den? Struensee ser upp med ett vänligt leende: – Jag håller just på med betraktelsen öfver människans moralitet. Boken är förträffligt skrifven, och jag finner däri ingenting, som motsäger mitt förnuft. Här är ju också åtskilligt som strider mot min uppfattning, att människan är en maskin; men det tycks mig likväl ännu, som om sensibiliteten bevisade och förklarade allt. Prosten gör sig ingen brådska med svaret. Han är nu helt viss om sanningens seger, och hans goda lynne kan icke fördunklas af invändningar, som han redan förutsett. Han sätter sig bekvämt tillrätta på stolen, drager fram näsduken, öppnar snustobaksdosan och anmärker i fryntlig ton: – Jag förstår icke detta. Sinnena äro ju blott verktyg, tuber eller speglar, genom hvilka vi varsna föremålen. En tub eller en spegel kan icke se. Iakttagelsen förutsätter någon som ser. Denna någon är själen eller vårt jag. Argumenteringen gör tydligtvis intryck, men blygseln hindrar väl grefven att erkänna sitt misstag. Dock måste detta ske. Prosten Balthasar tager sig en pris för att upplifva sitt minne och talar sedan med brinnande öfvertygelse:
Denna oformlighet att trycka tilläggningar till ett Memorial, hvilka aldrig blifvit i Rodderskapets och Adelns Plenum upplästa, och i följe deraf icke till något Utskott kunnat blifva remitterade, torde förtjena att anmärkas, helst då nämnde tilläggningar innehålla utlåtelser , som, efter min tanka, icke öfverensstämma med skyldig vördnad för vår Christliga Lära, Upplästes och lades på bordet följande 186 Den 8 Juni. e, tu. från StafsUtskottet inkomna Betänkanden och Memorial, af den 31 Maj, nemligen: j 1:0 Angående Stockholms Stads samt de öfriga Städernas Källarefriheter; i afseende på Stockholms Stad hemställer Utskottet, uppå anförda grunder, att dess Magistrat må, ifrån och med nästkommande års början och sedermera allt framgent, få, i stället för de nu i Stat uppförda 1844 R;dr 12 sk., åtnjuta den Magistraten i privilegier och Resolutioner tillagda Källare frihet, uträknad i penningar till det belopp, hvartill inkommande' Sjötullen, efter nu gällande eller framdeles blifvande SjötullsTaxor, uppgår för tio Amar Rhenskt, 36 Pipor Spanskt och 70 Oxhöfden Franskt vin; börandes, efter Utekottets tanka, Magistraten i sådant fatl årligen till StatsContoiret ingifva en af stora Sjö-Tulfs-Contoiret upprättad uträkning på beloppet, till grund för utbetalningen, samt Kongl. StatsContoiret, i händelse de nu på Stat uppförde 1844 R;dr 12 sk. härtill icke skulle blifva tillräcklige, då anordna det bristande utaf blifvande öfverskott på Tull-intraderna. Hvad åter angår de öfriga Städernes Källar* friheter, hemställer Utskottet, att dessa. Städer måtte återställas uti den dem år 1687 tillagda och år 1766 vidare bekräftade rättighet, att få beräkna Riksdalern efter 2 Daler Silfvermynt. 2:0 Angående Riksdagsmannen Hans Hanssons Den 8 Juni. t. m. 18? från Kopparbergs
Sedan denna motion blifvit, för bristande utredning af ämnet, afstyrkt, upptogs det angelägna ärendet till behandling af Stockholms grosshandels-societet och skeppsredare. Följande den redan väckta tanken, läto de anställa undersökning om kostnaden för bemälda farleds fördjupande, och en motionär i detta Stånd begärde derefter ett visst statsbidrag till kostnaden för arbetets utförande. Denna sak, liksom mången annan, fordrade dock tid för att göra sig gällande, helst den ständigt mötte motstånd af den från uppgifna militäriska grunder hemtade invändningen, att ett nytt inlopp till Stockholm för djupgående fartyg ej skulle utan våda för hufvudstaden kunna öppnas, med mindre än att starka befästningar blefve anlagda till dess försvar. Vid riksdagen 1853—1854 och ännu mera vid 1856—1858 års riksdag erkände Rikets Ständer fullkomligt det gagn som skulle uppstå, om seglingen mellan Stockholm och hafvet kunde blifva 51 mil kortare genom en farled mellan Baggensfjärden och Skurusundet. Vid sistnämnde riksdag beslöto Rikets Ständer också, med erkännande af en sådan segelleds stora fördelar, att hos Kongl. Maj! begära dels upplysning om i hvad mån befästningar kunde blifva nödiga, derest farleden förbi Baggensstäket blefve upprensad, och dels om huru stort bidrag Stockholms kommun kunde vilja lemna till kostnaderna. Innan Stockholms kommun yttrade sig i sistberörda hänseende uppdrog den åt en kommitté — bestående af en högre officer vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen samt åtskilliga skeppsredare och sjökaptener att undersöka beskaffenheten och de blifvande fördelarna af den ifrågasatta farleden för större fartyg. Denna kommitté — liksom förut Storamirals-embetets tredje afdelning, äfvensom Stockholms grosshandels-societet och skeppsredare, Allmänna Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen samt Rikets Ständer — erkände till fullo de stora fördelarne för Sveriges handel och sjöfart af ett fördjupande utaf den gamla farleden, som kommittéen hade fått uppdrag att undersöka. Men kommittéens undersökning och utlåtande gaf tillika anledning till den tanken, att en annan, ännu fördelaktigare farled än den föreslagna genom Stäket, kunde erhållas genom en kanalanläggning.
Med tillkännagifvande häraf, hafva Banco-Fnllmägtige, uti memorial af den 6 October 1842, anfört, att, som den, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 6 Maj i83o, bestämde prasscriptionstid af Tio år, räknadt från Kungörelsens datum, efter hvilkas förlopp sedlar å daler kopparmynt icke vidare af Banken inlösas, redan långt före detta lupit till ända, samt Rikets sednast församlade Ständers Banco-Utskott, genom protocolls-utdrag af den 21 September 1840, gifvit Fullmägtige tillkänna, att frågor, rörande inlösen af sådane sedlar, hvilka möjligen sedermera kunde företes, borde till Utskottets och Rikets Sländers pröfning och bedömande hänskjutas, innan Fullmägtige beslut deröfver meddelade, hade Fullmägtige, som följaktligen icke kunnat ifrågavarande ansökning till afgörande upptaga, densamma lill Utskottets bedömande öfverlemnat, med hemställan, att, vid det härofvan utredda förhållande, och då det, genom berörde sedlars aflysning, icke lärer varit Rikets Ständers afsigt att bereda Banken en vinst på den enskildes bekostnad, Utskottet måtte hos Rikets Höglofl. Ständer tillstyrka, att meraberörde, af Fullmägtige till Utskottet öfverlemnade, sedlar finge af Banken inlösas. Vid Banco-Utskoltets Utlåtande, N:o 6;‘ 9 Vid öfvervägande af livad i detta ärende förekommit, bar Utskottet, då ifrågavarande sedlar å daler kopparmynt icke blifvit inom den i Kongl. Kungörelsen den 6
I hufvudgrunderna har Utsk. föreslagit, att vid de tillfällen, då en bättre vara kan förblandas med en sämre af samma slag, bör medeltull derå bestämmas, och detta är ganska rikligt; men i detaillerna har principen icke alltid blifvit följd, såsom'vid cathrinplommon och sviskon, å hvilka Tullcommitteen föreslagit en medeltull, men Utsk. deremot gjort en åtskillnad. Denna skillnad är emedlertid icke så lätt alt göra, och om Utskrs förslag nntages, förutser jag, att endast sviskon skola blifva förtullade, ehuru skillnaden i afgifter gör 200 proc. I fråga om tull å spannmål, nästan den vigtigaste af alla, har Tullcommitteen tillstyrkt en stående medeltull, och Utsk. har äfven godkänt principen, men förhöjt beloppet. Jag kan likväl ej annat än tillstyrka eommitteVns förslag; ty om Regeringen skall medgifva en stående tull å spannmål, måste den vara sådan, att den finnes lämplig, äfven då import behöfves. Regeringen skulle annars nödsakas att minska tullen i missväxtår; och jag är desto säkrare, att landtmannen ej skulle lida förfång genom antagande af Tullcommitte'ens förslag, som i denna committé' funnas flera landtman, hvilka just yrkade på en låg tull för möjligheten att bereda en spannmålshandel. Tnllcomrnilte'en föreslog också derföre, alt man borde till K. M. öfverlemna inkomsten af spannmålstullen för att användas lill understöd i missväxtår, emedan man ej åsyftade någon inkomst för staten, Utan endast stadga uti spannmålshandeln, och emedan commitle'en förutsåg, att endast med ett sådant understöd Regeringen skulle blifva i tillfälle att aldrig behöfva göra ändring i spannmålstullen. Jag tillstyrker således Tullcommittéens förslag i denna del. I afseende på strumpor hade Tullcommitteen föreslagit en nedsättning i nu gällande taxa; men Utsk. har bibehållit den.
Helmi slutade genast att gråta, då hon lades vid modrens bröst, i hvilket hon ifrigt grep tag både med munnen och med båda händerna. När hon hade stillat sin hunger, låg hon der helt belåten och sög, såg upp till modren och smålog. Men modren log ej till svar och vände ej ens sin blick till henne. Helmi släpte för ett ögonblick bröstet, såg ifrigt upp på modren och sade "gää", för att väcka hennes uppmärksamhet. "Somna nu bara," sade Alma litet otåligt och gaf henne åter bröstet. Då Helmi fann, att hon ej lyckades tilldraga sig modrens uppmärksamhet, åtnöjde hon sig med att i värmen från modren sakta fortsätta diandets ljufva njutning, och derunder insomnade hon så småningom. Alma reste sig försigtigt upp, igenknäpte åter klädningen och gick ut på verandan. Der var tyst och skumt. Från Johns rum lyste ljus mellan de nedfälda gardinerna. Hon satt på samma ställe, der hon hade suttit på dagen, då Nymark höll härfvan åt henne. Hon lutade sig mot ryggstödet, lade händerna i kors i famnen och sträckte ut sina fötter. Så djupt hade hon sjunkit i drömmar, att hon ej märkt, att ljuset försvann från Johns fönster, och ej hörde något, innan han stod bredvid henne och sade: "Sitter du här allt ännu?" Alma ryckte till och kastade en skygg blick på honom. John smålog. Äfven den sista bittra känslan efter gårdagen försvann fullständigt, om han ens mer hade hyst någon sådan. Alma var så förtjusande der i sin halfliggande ställning. I aftonskymningen syntes hennes ansigte blekare än vanligt, men på samma gång äfven rörande skönt. "Kom bort, grynet," hviskade John och tog hennes hand. Alma följde honom lydigt in. Fastän de ingenting sade och ingen uppgörelse kom till stånd, egde emellertid dem emellan en fullständig försoning rum denna kväll. Derefter var Alma några dagar lugnare till sinnes. Flyttningen gaf henne fullt upp med sysselsättning, och sedan skulle åter hemmet i staden ställas i ordning. Det var ej tid att tänka på annat, då man måste arbeta tills man tröttnade. John hade, i likhet med alla män, en fasa för dessa storstädningar i hemmet. Då sådana förekommo, tog han alltid till flykten, och så äfven nu.
JV.ö 47• 21 der tjrckes mig vara så öfverensstämmande med lingens naturliga ordning, så grundadt på rätt och billighet, att bemödandet att hämma och sätta gränsor för detsamma hvarken bör eller kan vinna någon framgång. Man må huru mycket som helst inskränka liemmans-klyfning och jordafsöndring; sådane stadganden hafva hittills icke blifvit åtlydda, och kunna ej hädanefter blifva det. Det förekommer mig liksom om Sveriges innevånare kommo öfverens, att medelst bålverk hejda Mälaren och tillstänga dess utlopp. Troligen skulle det lyckas att för någon tid verkställa ett sådant förslag, men naturen återtoge likväl snart sin rätt, äfven den starkaste damm skulle af vattnet genombrytas och sjelfva hufvudstaden då råka i den yttersta fara. Likaså naturstridigt förefaller mig sträfvandet att inskränka hemmansklyfningen, och genom sådana monopolier införa de aristocratiska principerna; likaså fåfängt är ett sådant försök; likaså äfventyrliga kunna följderna deraf blifva. Mången torde kanske hysa den tankan, att jag uti min inbillning skapar mig en fara, som icke finnes till i verkligheten och att jag öfverdrifver vådan af 1827 års Förordnings oförändrade bibehållande. Likväl har ännu ingen uppstått, som med klara och öfvertygande skäl vederlagt mina åsig - n Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 4~- ter uti ifrågavarande ämne oell öfver'bevisat mig om deras felaktighet, och så länge detta icke ännu skett, må det tillåtas mig att förblifva vid min en gång fattade mening. Då fråga är om icke blott den närvarande, utan jemväl tillkommande generationers hela timliga välfärd, kan försigtigheten aldrig drifvas för långt, aldrig blifva klandervärd. I ämnen af sådan vigt vill jag hellre iakttaga varsamhet, äfven om den af en och annan skulle anses såsom öfverdrift, än göra mig skyldig lill en brottslig vårdslöshet. Kanske skall man i en framtid finna, alt mina farhågor icke varit ogrundade. Med all den agtning jag hyser för Högloft.
Den åtgärd Fullmägtige vidtogo, dåde genom ProtocollsUtdrag insatte i Embetet den person. Riksens Stander dertill utsett, var en Expeditions åtgärd, uppdragen af Ständerna åt deras Fullmägtige, så väl under, sorn mellan Riksdagarrie. Den andra frågan var, om de genast skul - Den 8 7 September /. m. 375 le skrida till val af Suppleant. Enligt mitt begrepp gjorde de rätt, sorn ej verkställde detta val, mest derföre, att Ständerne voro för^' samlade, och sjelfva kunde afhjelpa förhållandet, i händelse Herr Richert afsade sig embetetManga skäl funnos dessutom i detta ögonblick för de ellofva att icke vilja påtruga de 10 sin öfvertygelse Efter min tanka böra Ständerne anses hafva verklig rätt, att utse efterträdaren eller Suppleanten. Det finnes icke mer än ett ord i grundlagen som möjligen skulfe kunna hindra Riksens Ständer härifrån, nemligen orden vid samma tillfälle. Funnos ej desse ord, så kunde Ständerne förordna om utseende af Suppleant, som dem lämpligast synes. På efter Friherre Cederströms mening det blir Ridderskapets och Adelns åsigt af Fullmägtiges åtgärd, som kommer act bestämma: huruvida Grefve von Roséns motion skall upptagas, eller icke, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Riksens Ständers Ombud, hvilka, i samma ögonblick de blifvit valde, kunna anse sig såsom Nationens Ombud, mäste handla annorlunda än Eedamöter inom en KämnärsRätt kunna tillåta sig, då de hoppas, att i händelse de skulle misstaga sig, det i RådstufvuRätten finnes personer, sorn veta bättre till sig. De få ej heller anse sig såsom diplomatiska Agenter, med hvilka man på förhand öfverenskpmmit, att de, om deras åtgärd lyckas, skola få beröm, men annars bli desavouerade. Fullmägtige äro Rågens Soldater, som stå på sina poster. Den lag de fått böra de lyda men icke tyda, och icke under förevänd - 376 Den a 7 September f. mi ning att söka dess mening ditlägga sin egen.
Val hade Kongl. Majit vid denna riksdag uti afgifven nådig proposition angifvit den väg, hvarpå förändringen syntes höra ske, då Kongl. Majit föreslagit aine kollegiers ombildande; men det säll, hvarpå denna ombildning skulle till vägabringas, vore, i motionärens tanka, allt för litet tillfredsställande, enär förändringen, utan alt medföra någon serdeles besparing för statsverket, hufvudsakligen bestode uti benämningarne Öfverstyrelse i stället för Kollegium och af General-direklör i stället för President, hvaremot den stora fördel, kollegial-styrelsen medförde, derigenom, alt dess utlåtanden och åtgärder vore frukten af flere sakkunnige mäns öfverlagda och väl betänkta beslut, icke voro alt påräkna af den nya organisationen, motionären, sorn i anseende härtill ansett den vigtiga frågan om kollegiernas indragning hafva ”blifvit lagd Lill handlingarna”, har af sådan orsak och för att förekomma dess nedläggande hemställt, alt ett förslag af vederbörande Utskott måtte utarbetas, ”sorn kunde tjena till grund "och rättelse vid kollegiernas upphäfvande” samt alt, i den mån sådant medhunnes, detsamma måtte Rikets Ständer meddelas, på det Rikets Ständer måtte blifva satte i tillfälle att hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan om detta ärendes snara afgörande. Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärs och Ekonomi-utskottet behandla denna fråga, hafva Utskotten sammanträdt och tagit densamma i öfvervägande. Då Kongl. Majit bäst är i tillfälle att bedöma, om, när och på hvad sätt indragning eller förändring af rikets kollegier bör ifrågakomma, och Utskotten icke ega tillräcklig kännedom om alla de förhållanden, hvilka vid ett sådant bedömande böra tagas i betraktande, få Utskotten, sorn anse frågan böra på Kongl Majits eget höga bepröfvande ankomma, vördsamt tillstyrka, alt motionen icke må till någon åtgärd å Rikets Stäflö ders sida föranleda. Stockholm deri i3 Juli iS4.8. 6 Statssamt Allm.