Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N.o 338. 10} Den, mantalsskrifningen förrättar, vare skyldig att, med afdrag, enligt 4 af kokrummet, afgiften i behörig ordning påföra, ehvad pannorna äio inmurade eller lösa, med uteslutande af bråk i beräkningen. 9- §■ Alla de pannor, sorn af någon tilt brännvinsbränning' berättigad begagnas, vare sig å en tomt eller i en byggnad, eller under samma tak eller å samma egendom, hemmansdel elier lägenhet, skola väl, för nödig säkerhets vinnande, lill rymden serskildt uppgifvas; men vid debiteringen bör deras rymd ovilkorligen sammanslås, och denna grund jemväl följas vid redogörelsen, i afseende på pannerymden, så val ifrån Taxerings-Comiléerne och Konungens Befallningshafvande, som ifrån Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Contor; dock må den sålunda sammanslagna pannerymden aldrig öfverstiga det i 4 §- bestämda maximi-belopp, rö, §. Mantalsoch Skattskrifvare åligge det, att inom Januarii månads utgång, eldigt Mantalsoch Skattskrifnings-handlingarne, socknevis upprätta förteckningar på de till bränvinsbränning berättigade personer, som antingen afsagt sig utöfningen af denna rätt eller någon pannerymd till afgift» beräknande vid mantalsskrifningen icke uppgifvit, eller ock uppgifvit en mindre pannerymd, än den hvaraf de ega rättighet att sig begagna, äfvensom å dem, hvilka anmält sig till bran vinsbränning endast under hälften af den tillåt ne tiden, med utsättande af hvilken termin dertill användes; börande å dessa förteckningar upptagas de hemman, hemmansdelar och lägenheter, å hvilka antingen ingen eller en inskräktare bränvinsbränning utöfvas. Dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande, sorn ega att deraf lemna vederbörande del för control och eftersyn.
Af direktionens öfver lånekontoret i Götheborg, i anledning häraf, infordrade utlåtande, har Utskottet inhemta t, att Kommers-rådet Santesson, som för flera år tillbaka uti de olika lånefonderne vid kontoret ofta innehaft lån till så betydliga belopp, att han, enligt hvad de derstädes förde anteckningar gifva vid handen, år 1835, på eget och andras namn, hos kontoret häftat för ett sammanräknadt kapitalbelopp af 167,270 r:dr ban ko, genom omsättningar och inbetalningar småningom förminskat och slutligen godtgjort desse skulder, så alt han för närvarande icke hos kontoret eger annan gäld, än obetalda öfverräntor och lagsökningskostnader å följande, den 5 Maj 1841 förfallne, lån, nemligen: a) ett af enkefru Matsen, emot Santessons borgen, å 1320 r:dr, b) ett af d:o d:o, mot enahanda borgen, å 1350 r:dr, c) ett af Kommersrådet Santesson, mot enkefru Matsens borgen, å 600 r:dr, d) ett af d:o d:o, mot sistnämnde borgen, å 1500 r:dr, e) ett af d:o d:o, mot enahanda borgen, å 400 r:dr, och f) ett af d:o d:o, mot enahanda borgen, å 600 r:dr; af hvilka lån de fyra förstnämnde blifvit slutbetalde den 30 Maj 1846, och de två andra den 7 Augusti samma år; utgörande upplupne öfverräntan å de af enkefru Matsen upptagne 1009 r:dr 19 sk. 9 r:st., och å de öfrige 825 r:dr 25 sk. 2 r:st., tillika med en sammanräknad lagsöknings kostnad af 24 r:dr 10 sk., allt banko. Direktionen har för öfrigt upplyst, att, sedan Kommersrådet Santesson Bih. till R. St.
Allt detta ser jag vara vitsordadt af Gr. Sparres motion, af länsstyrelserna, af domare i orterna och af landskapermas riksdagsmän. Dessa meranämnda 42',ooo rrdr lära motsvaras af Hr Liljewalchs fordringar hos de Dea 27 Maj f. tu. svagaste af de undsatta, hvilka, ifall af den utsökning, sorn ganska billigt föranleddes af vägrad afskrifning, skulle räka i ett obestånd, hvilket genom påföljande ödesmål skulle, i mitt sätt att se, blifva Staten vida menligare än ifVågavar. afskrifning. Afvaktande resultatet af den undersökning härom, hvilken SlatsUtsk. lärer hafva anställt i orterna, slutar jag med upprepande af mitt åt Hr Liljevalch lemnade förord. At dem af Ståndet, som skulle vilja närmare undersöka dessa ekonomiska frågor, recommenderar jag en i boklådorna tillgänglig skrift med titel: ”Några ord örn undsättningar/’ Gr. Löwenhjelms anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af en ledamot af K. M:s Statsråd, Statsrådet och Ridd. Fåhreus, hvilken å K. Rits höga vägnar aflemnade en Dess nåd. skrifvelse till R. St. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Jag får förena mig med H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm i det yttrande han afgifvit om Ryttmästare!! Åkerstein. Hvad Rytlmästarens skicklighet beträffar, skall jag ej vidlyftigt yttra mig derom, sedan Gr. Löwenhjelm, sorn äger så mycken sakkännedom, på ett lör Ryttmästare» Åkerstein så smickrande säll nu derom talat. Jag anhåller blott för R. o. Ad. få upplysa, huru det arfvode tillkommit, som han innebar, och i afseende hvarå StatsUtsk. fästat uppmärksamhet på revisorei nes anmärkn. Det tyckes, söm revisorerne ansett, att Ryttmästaren Åkerstein erhållit ifrågavar. arfvode af 600 r:dr endast för uppsigt!* n öfver sadelmodellerna. Ail delta likväl icke är förhållandet synes tydligen af K.
Jag måste protestera deremot, att de Hrr, som yrka bifall till Hr Skogmans förslag, skulle kunna tvinga oss Den 31 Maj f. m. 233 att votera om tvenne kontrapropos:r, i händelse vi skulle komma öfverens om en enda; ty dä Hr von Hartmansdorff fått sig beviljad den obestridliga rätten att få sin propos. under öfverläggning och fått den antagen såsom ja-propos., så måste det väl ej kunna tillåtas honom att tvinga oss att jemte hans ja-propos. äfven votera om en af honom föreslagen kontrapropos. Hr von Hohenhausen: Då, såsom jag tyckt mig finna, Hr von Hartmansdorff genom återgång till sitt förra förslag afsiått från sitt yrkande, alt artikeln kaffe skulle komma under serskild öfverläggning, ehvad R. o. Ad. än i öfrigt må besluta; så ber jag för min del att få upptaga detta hans yrkande, så att artikeln kaffe må blifva en af de undantagne artiklarne. Hr Hjerta: Jag hemställer huruvida ej meningsstriderna ang:de propos:ne skulle kunna slutas på det sätt, att Hr von Hartmansdorffs förslag blir ja-propos. och att nej-propos. blir att R. o. Ad. ingår i pröfning af de utaf Frih. Raab m. fl. ledamöter här uppgifna artiklar, kommande R. o. Ad. att sedermera serskildt besluta huruvida i afseende på de öfriga artiklarne, R. o. Ad. kommer att stadna vid 1845 års tulltaxa eller vid Utsk:s nuvar. förslag. Detta föredragningssätt synes hafva den fördel, alt under diskussionen öfver de artiklar, som blifva föremål för serskild öfverläggning, skola otvifvelaktigt åtskilliga förekomma, som kunna föranleda Hrr ledamöter af R. o. Ad., att fatta ett säkrare omdöme öfver den mening, hvartill de sedermera skola sluta sig. Man har derigenom ej afskurit eller gått i vägen för någons åsigt, ty, med undantag af dessa artiklar, skall det sedermera komma att voteras om de öfriga, då det står hvar och en öppet att bestämma sig emellan det ena eller andra tullsystemet; och man har ej heller förlängt den tid, som kommer att åtgå.
Bevillnings-Utskottet åligger alt bereda alla dit från Kamrarna hänvisade frågor, som angå förändring uti föreskrifterna om bevillnings utgörande, att förslagsvis beräkna inkomsterna af de särskilda bevillningarna, och alt, sedan Statsverkets behof blifvit utredda och bestämda, opåmint föreslå sättet för bevillningens ökande, om det erfordras, eller dess minskande, om sådant kan ega runi, och i sammanhang dermed till Riksdagen afgifva förslag till bevillnings stadgar. Utskottet må derjemte uti bevillningsfrågor föreslå hvad del anser billigt och nyttigt. § 41. Banko-Utskottet tillhörer att undersöka Riksbankens styrelse och tillstånd samt att hos Kamrarna föreslå och i mål, för hvilka Utskottet fått sig sådan makt af Riksdagen uppdragen, gifva föreskrifter om Bankens förvaltning. § 42. 1. Lag-Utskottet skall meddela utlåtande öfver de frän Kamrarna dit hänvisade förslag till stillande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag; börande under civiloch kriminallag äfven förstås de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning lill medborgare utom krigsstaten. 2. Utskottet skall ock granska Justitie-Ombudsmannens afgifna redogörelse, äfvensom hans embetsdiarier och registratur, samt med utlåtande deröfver till Riksdagen inkomma. § 43. Expedilians-Ulskollets Förslag lill anderd. Ej må Stats-Råds-ledamot eller Justitie-Råd i Utskott eller val till Utskott deltaga; ej heller någon, af hvilken Riksdagen kan fordra redo och ansvar, inväljas i Utskott, der redovisning för hans egna enibetsätgärder kan förekomma. § 44. Utskotten välja, hvart inom sig, Ordförande och vice Ordförande. Intilldess sådant val försiggått, töres ordet af den ledamot, som de flesta Riksdagar bevistat och, der två eller flere i lika många Riksdagar deltagit, den af dem, sorn är (ill lefnadsåren äldst. De ständiga Utskotten utse, hvart för sig, Sekreterare och, efter samråd med honom, den öfriga betjening, som nödig finnes.
Ett ögonvittne (sonens minnestalare, Upmark) säger, att hon satt ”uti Minerva quaedam in medio virginum choro”, och tillägger: ”Meminimus, postquam in hanc etiam urbem Lares transtulerat, pro Sabinâ quadam magistrâ atque honorifico semper loco inter gravissimas urbis nostrae matronas habitam”. Att det var ärfdt från en skräddare, föranleder dock Upmark till en lång betraktelse och den erinran, att så förnäma män, som Johan Skytte och Johan Adler Salvius, varit skräddarsöner. ”Musicam quoque adamare coepit; nec eam tantum, quae fidium ac nervorum pulsu, vel solo spiritu flatuque constat, sed quae canorae vocis per melicos modulos inflectione variâ peragitur. Pollebat vero singulari vocis ad aures mulcendas dulcedine, virgineumque melos gracili, quem discantum appellant, sono, eum naturali facilitate expromeret, accedente etiam artis adminiculo solerter et argutè frangere didicisset, in symphoniacos Regiae aulae coctus receptus est cum honestamento stipendii”. (Upmark). ”Videlicet nostrum diu latere non passus est Vir inter Arctoae eruditionis prodigia numerandus, ingeniorum ante omnia eminentium felicissimus indagator ac prope nutritius, Olaus Rudbeckius: inscium, aut certè talia non sperantem, protraxit in lucem. Regio, quod Musices ad hoc Athenaeum cultoribus indultum est, stipendio mactatum, in medium quem ipse ducebat Vir summus ”caesarie, citharâque insignis”, velut alter Apollo, chorum recepit”. (Upmark).
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf.- I anledning af hvad i förmiddags blifvit anfördt, får jag förklara, att jag icke tror någon ziffra böra bestämpias, hvarefter inväxlingen skall ske. Det är nemi. pmöjligt, att bestämma något skillingta!, livaref* ter Biksdalern Specie alltid skall af Banken kun-, pa erhållas. Ty om man bestämde 120 eller 128 Skillingar till norm, hvarefter silfver skub le uppköpas af Banken, så kunde det ju händav att coursen öfversteg detta skillingtal : och då kunde ju något silfver omöjligen erhållas och uppköpas af Banken; och huru kunde detta stå till-, sarnmans med föreskrifterne att silfver skall uppköpas för Bankens vinst, och att sedelstocken skal| bibehållas vid ea viss nummerair. Således får jag 1 öfverensstämmelse med FrH. herre Cederström föreslå, att silfver i Bauken skalij inlösas efter, dagens cours, dea må vara hög eli 826 Den 15 Juli i <?. ler låg. Dietta är det enda sätt, hvarpå jag an* ser beslut kunna fattas om silfveruppköp. Jag anhåller derföre om återremiss. friherre Garström, Jacob : I afseende på Utskottens förslag, att ålägga Banken inväxla silfver eraot nya sedlar efter 12 $ sk, cours, anhåller jag att få fästa Ridd.erskapets och Adelns uppHiärksanjiiet på den omständighet, att ett sådant stadgande skulle motverka möjligheten af cpursens förbättrande synbarligen, och i sådant fall endast tjena Ulf en oskälig vinst för köpmännen, I min (anka borde denna inyexling af Ban" ken ske efter gängse cours, med tillägg af så manga skillingar på Riksdafern, som, efter inhemtade underrättelser rörande kostnaderne för silfyets in.”, förande, finnar åtgå.
Förklaringen i denna anmärkningspunkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Stjerneld. Löwenhielm. Åkerhjelm. Poppius. von Schulzenheim. Ihre. Ulfsparre. r 137 15:dc punkten, rörande en anvisning ä anslaget för publika byggnader i hufvud-" staden till förändrad inredning af Kongl. Theaterns Salong. Sorn ifrågavarande förändrade inredning hufvndsakligen åsyftade större inkomst för Kongl. Theatern och den för verkställigheten anordnade summa af 1000 R:dr ej torde kunna hänföras till husets underhåll, men det anslag, hvarifrån medlen togos, blifvit af Rikets Ständer anvisadt, endast för underhåll af de publika husen i hufvudstaden; så har Hr Justitieombudsmannen ansett deraf följa, att de sålunda anordnade medlen äro, emot 65 §. i Regeringsformen, använda annorlunda, än faststäldt blifvit. Föiklaranderne få häremot anföra, att det så kallade byggnadsanslaget icke är anvisadt endast för de publika busens yttre underhåll, men att äfven deras inredning och inre reparation måste af detta anslag bekostas. Undantag härifrån i viss mån gäller endast i afseende på de rum och lägenheter i publika hus, hvilka begagnas såsom boställe af Embets och Tjenstemän, med underhållsskyldighet enligt Kongl. Reglementet af den 11 Januari 1820, hvilket med närvarande fall alldeles icke inträffat. Också har på förrberörde sätt byggnadsanslaget alltid, utan anmärkning, varit användt, äfven i afseende på Operahuset, der t. ex. åtskillige föreslagne nödige förbättringar, ledande till Theaterns bästa och förmån, just genomförändringar i Salongens inredning, blefvo af Kongl. Majit den 26 Mars iS3i bifallne, och kostnaden, beräknad till 3,886 R:dr 40 sk., anvisades att utgå af anslaget för de publika busen i hufvudstaden. Rådgifvande åtgärden härvid blef likväl ej af Konstitutionsutskottet vid påföljande Riksdag ansedd såsom stridande emot Regeringsformens 65 §.
Jag tycker mig sakna i Utskottets Betänkande det bestämd da till eller afstyrkande, sorn är vanligt och äfven nödvändigt, pä det RiksStåndens Beslut må blifva bestämdt. Det understöd för Götheborgs Stad Utskottet förut en gång afstyrkt, är nu öfverlemnadt till RiksStåndens eget bedömande; men, utom det att Riksens Ständer icke äro i tillfälle att pröfva, huruvida Ban. 3%.ens tillgångar medgifva att lemna det begärda understödet, tror jag för min del Utskottet hafva bordt, efter de anledningar som fö-' xeiinnas» antingen tilleller afstyrka hvad som är i fråga, hälst jag anser det vara af vigt, att Riksens Ständers Utskott både äga och yttra en tanka, och icke undslippa med att säga ingenting. Friherre Hjerta, Axel, förenade] sig med Herr Påhlman. Friherre Hjerta, Fredric-, Jag tror, atä Den 4 Julli, 55 BancoUtskottets förra Betänkande innefattar tillstyrkande af ifrågavarande lån. Grefve von Rosen, Axel: Det är den skill nåd emellan BancoUtskottets förra Bet änkan de och det nu ifrågavarande, att i det förra låg grunden för alslaget af det sökte lånebi trädet deri, att BancoUtskottet saknade nödig fond för dess beviljande, men uti detta Betänkande finnes anvist en tillgång, hvilken kan för berörde ändamål användas, i fall Riksens Ständer skulle behaga, lemna sitt samtycke dertill. Jag anhåller att Ridderskapet och Adeln täcktes bifalla lånet uppå de vilkor BancoUtskottet senast föreslagit. Herr Marner stam, Johan; Jag medgifver riktigheten af Herr Påhlmans anmärkning, att Utskottet icke meddelat bestämdt Utlåtande j men då denna fråga nu för andra gången inkommit ifrån Utskottet, och RiksStånden således äga fria händer att fatta hvad Beslut som hälst i detta mål, samt, i händelse lånet skulle af RiksStånden beviljas, Utskottet uppgifvit, att fond dertill kunde vara att tillgå af de till förstärkande af Bankens reela fond anslagna medel, jemte öfverskottet af den till
Vid denna punkt, som Borgareoch BondeStånden bifallit, har hos Ridderskapet och Adeln blifvit erinradt, att vid det förhöjda anslaget borde fästas det villkor, att catalog å tillkomna böcker årligen måtte af trycket utgifvas; att Vaktmästarne, utan inskränkning i lönens nuvarande belopp, måtte erhålla serskild beklädnads-ersättning, helst de vid tjenstgöring böra vara klädde i Kongligt livrée, sorn för dem medför en betydlig kostnad; och att villkoret, det Bibliotheket skulle ställas under Ecclesiastik-Departementet, borde utgå, enär sådant innefattade en organisations-åtgärd, sorn säkerligen, utan framställning från Rikets Ständer, vid ärendenas fördelning emellan de olika Departementen blefve vidtagen, samt för öfrigt icke af Stats-, utan endast af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet kunde föreslås. — Hos Preste-Ståndet är anmärkt, att det belopp, som årligen skulle få användas lill böckernas ordnande, borde få utgå icke blott i trenne år, som Utskottet föreslagit, utan årligen intill nästa Riksdag, hvarjemte en ledamot, i anledning deraf, att Utskottet afstyrkt väckt motion om löne-anslag för en vice Bibliothekarie, anfört, att det för Bibliotheket vöre mera gagneligt att erhålla en ordinarie tjensteman, än flere extra biträden.
Härvid får dock algi flen ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enligt § 16, minst utgöra, i läll försäljnings-rätlighelerna varit åt särskilda personer upplåtna. § II. Gästgifvare vare ej pligtig att bränvin lill utskänkning hålla. § 12. Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den lid då denna författning blifvit till efterlefnad gällande, utskänkningsrättighel utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas. Hvarje år, så länge rättigheten varar, skall, innan Bevillningslaxerings-kommilté för socknen sammanträder, socknenämnden beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma alt under det nästföljande försäljnings-året å gästgifveriet försäljas, i fall ulskänknings-rältigheten der fortfarande utöfvas. Taxeriugs-kommiltén pröfve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas. 342 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse N:o 126. Gästgifvare, som icke, inom en månad från det Taxerings-kommitténs förrättning blifvit sfs lutad, hos soeknenämnden uppsagt den rätt till bränvins utskänkning, som gästgifveriet åtföljer, vare underkastad den afgift, sorn bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för del kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. Der gästgifverihållning är mellan flera åboer fördelad, må ulskänknings-rättighet af dem icke samtidigt ulöfvas, ulan af hvardera endast under den tid, han gäslgifverihållningen besörjer. Den, som viii sin andel i utskänknings-rältigheten uppsäga, vare dertill berättigad, der uppsägning sker inom den tid, som i 3 mom. är bestämd. Har uppsägning skett, gånge afgift ut endast för den eller de åboers andel, hvilka vilja utskänkning fortfarande idka, och deltage i algiften hvardera i förhållande till den tid, han utskänkningsrätten i förening med gäslgifverihållningen utöfvar. § 13.
Genom Kongl, kungörelsen den 11 Maj 1855, angående sättet för grundräntors oell krono-tiondes utgörande, är, bland annat, förordnadt (§ 2), att innehafvare af räntor och tionde-anslag skola, för upphörandet såväl af den förut åtnjutna options-rätt att utfordra, dessa anslag in natura, sorn af rättigheten att utaf räntegifvarue uppbära forsel-lön, då lösen med penningar eger rum, hållas skadeslösa genom erhållande från Statsverket af årlig ersättning med 16 sk. banko för hvarje tunna råg eller korn och 12 sk. samma mynt för hvarje tunna hafre; hvilken ersättning, enligt 5:te § af nämnde kungörelse, bör före Mars månads utgång anordnas på vederbörande läns Ränteri, för att der af ränte-tagaren lyftas. Läns-redogörelserna utvisa, att, vid anordnandet för år 1856 af ofvannämnde forsel-löns ersättning, olika förfarande iakttagits, i det nemligen inom några län hela beloppet ntanordnats, fastän endast någon del deraf blifvit utaf vederbörande räntetagare lyftadt, i följd hvaraf återstoden kommit att innestå hos redogöraren; och synes detta förhållande Revisorerne icke vara förenligt med god ordning, äfvensom, i händelse af balans eller bristande redovisning, földust kunde derigenom tillskyndas Stats-verket. I andra län åter är endast den del af ifrågavarande ersättning från Landt-ränteriet utanordnad, som blifvit af räntetagarne reqvirerad, i hvilket fäll utgiften ock finnes genom deras qvittenser behörigen verificerad. Anledningen dertill att ifrågavarande ersättnings-medel flerastädes ej blifvit af vederbörande uttagne, lärer få tillskrifvas den omständigheten, att denna ersättning i allmänhet utgör så ringa belopp för hvar och en räntetagare, att densamma knappast godtgör mödan och kostnaden för medlens afhemtande på Landt-ränteriet, helst om detta är aflägset från räntetagarens bostad.
Att de narra folk till handel, är ett eget besynnerligt skäl, i synnerhet då det uppgifves af deras consorter, hvarmed jag menar våra andra privilegierade handelsmän; ty hvem har icke erfarit, att en köpman i sin salubod för den fikna köparen eller köparinnan oförtrutet utbreder sina varor, hvarvid han icke försummar någon geste eller artighet, samt då oell då någon ösan - Den 4 J tt n i i e. m, ning om varans godhet, för att såmedelst uppmuntra till köpslutet; är detta en odygd hos honom, och hör han derföre utrotas, tror jag vi snart fmgo se oss i mistning af allt hvad Schackrare heter! —- Bedrifva dessa Gårdfarihandlande åter lurendrägeri och tullförsnillningvet jag i sanning ej, hvarföre lagen icke träffar dem. Vi hafva emot dessa brott controller, jemte ganska stränga författningar; och de kunna ännu mera skärpas, om nödvändigheten och brottens beskaffenhet så fordrar, Men jag för min del, i den landsort jag är hemmastadd, har ännu aldrig hört någon Gårdfarihandlande, som dit kommit, hafva varit misstänkt, än mindre anklagad för dylike brott. De, som der vandrat, hafva alltid, så vidt mig är bekant, uppfört sig sedligt och med god moralisk hållning. Det kan väl ändå vara möjligt, och äfven troligt, att ibland den mängd, sorn utvandra, några mindre välfräjdade kunna finnas. — Sådant hörer till det vanliga inom ett samhälle; men derföre skall väl icke en god och rimlig författning omstörtas, att några hryta emot densamma. Det torde också hända, att man skriker mera härom, än som värdt är. ♦ Hade man velat nagelfara med våra privilegierade Stads-köpmän, — af hvilka jag tror ingen, åtminstone ganska få, vilja lägga Gårdfarihandlanderne till lifs — skulle man Den 4 innii e. m. ao5 fått se på ett helt annat resultat i tullförsnillningsoch lurendrägeriväg, Men de hafva vetat att sopa spåren bättre igen efter sig, än några af dessa stackars sju häraders innevånare.
Denna församling belägen å en ö, som delar Ångermanelfven i 2:ne grenar vid dess utlopp i hafvet, bestode af 3£ mantal förmedladt skatte, fördelade på 21 hemmansåboer. Öns befolkning, som förutom bemälde hemman«åboer utgjordes af några torpare med små jordlotter och fiskare, hade genom stora uppoffringar och ihärdigt arbete uppbyggt en mot folkmängden svarande kyrka, inköpt boställsjord åt predikanten samt inrättat nödig folkskoleiokal. Då emellertid folkmängden icke utgjorde mer än 456 personer, deraf år 1861, 106 befunno sig i skolåldern, vore församlingens andel i skyddsafgiften icke större än 52 R:dr. Väl hade församlingen derjemte åtnjutit ett anslag af statskassan stort 80 R:dr, hvarförutan hvarje mantalsskrifven person på ön fått tillskjuta 19 öre, hvilket tillhopa utgjorde 54 R:dr, men med dessa knappa tillgångar bade någon examinerad lärare icke kunnat der anställas, utan hade man nödgats åtnöja sig med biträde af predikanten. Denne, som lör delta sitt besvär åtnjutit 160 R:dr årligen, hade dock, till följd af sina presterliga åligganden icke kunnat meddela undervisning mer än 5:ne dagar i veckan under fem månader af året. På grund af dessa förhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte af den till folkskolorna utgående, personliga skyddsalgiften anslå ett särskildt lönebidrag af 200 R:dr till en examinerad lärare inom Hemsö församling, mot det Stats-UtsJcoUets Utlåtande N:o 139.