Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och långt ifrån att uppmuntra den fördömliga hågen, att åt slumpen och ett bedrägligt hopp om stor vinst, hvars ytterst ringa sannolikhet ganska få kunna inse eller beräkna, uppoffra en mödosamt lörvärfvad sparpenning, som sålunda nästan alltid går förlorad, blir ett väl inrättadt premie-system deremot, enligt min tanka, en kraftig sporre att söka hopsamla ett litet kapital. Ty, när utan allt annat äfventyr än att detta lilla kapital, intill dess detsamma med större eller mindre vinst utlottas, ligger i det närmaste räntelöst — något som väl i allt fall, helst med små kapitaler och sådana, som nedläggas i värdefulla effekter, ofta inträffar — man kan tillegna sig utsigten (huru aflägsen den ock må vara) att genom ett gynsamt öde betrygga hela sin framtid, så lärer säkerligen mången, som kanske eljest vore mindre nogräknad med en utgift, blott för nöjet att kunna hysa ett sådant hopp, hvilket ju icke är omoraliskt eller klandervärdt, anstränga sig för att förvärfva det obetydliga kapital, som härtill erfordras. l)å nu härtill kommer att, genom en sådan anordning af lånet, staten med visshet kan betinga sig ganska betydligt förmånligare vilkor, så kan jag för min del icke inse hvarföre densamma skulle förbjudas eller motverkas. Mycket vore att härom ytterligare tillägga, men hvarken i sådant afseende, eller i förslagets öfriga detaljer, anser jag mig nu böra vidare ingå, utan får endast instämma med dem, som begärt återremiss af Betänk:t. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag skulle icke hafva ansett det tillständigt att vid den nu långt framskridna timman begära ordet för alt få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på hvad som varit af så många talare omsagdt, och jag skulle äfven hafva stadnat vid ett instämmande med Gr. Mörner, Frih. TerH.
D essa lånsökande fördöma cassorna oaktadt de äro alla fastighetsegares t jenstskjddige tjenare, och, dem förutan, utländningen måste anlitas. Dertill kommer ytterligare godsegare, som tala för nedsättning å tullen på alla importvaror, med undantag af deras egna salu-artiklar, oagtadt dessa artiklar, utom vid yppad missväxt utrikes, genom höga tullafgifter icke kunna afyltras i något främmande land. De klaga jemväl samtidigt öfver låga egendomspris och bristande afsättning A deras producter; söka hjelp för det förra i fördelaktiga lån, men missakta den nära liggande hjelpen för det sednare, nemligen medverkan i åtgärder, som kunna bringa välmåga till talrika slöjd-idkare, säkra afnämare af jordbrukets alster. Huru det står till hos dessa säkra afnämare, i hvilkas välmåga och talrikhet landtbruket har ett så stort intresse, står till någon del att inhemta på nära håll, genom att kasta ögonen på de i stadens omgifning förfallna tobakslador och ödelagda plantager. Godsegaren kan väl ock, utan svårighet, något förnimma, om minskad sysselsättning i flera handtverk och anBih. till R. St. Fröt. 1844. 6 Sami. 1 A/d. i5 Haft. 2 10 Banco-Utskotlels Utlåtande , 3i:o 34» dräs totala upphörande; allt inträdda förhållanden före realisationen på hvilken således skulden dertill icke kan kastas.
Majit behagat Rikets Ständer tillkännagifva: alt utarbetandet af rtl förslag till eu förändrad, med nät vajande f> Statssamt Allm, Besv. o. Oec. Vt sk. Vtl. N:o 67. tids förhållanden mera instämmande Xnqvarterings-Ordning blifvit i Nåder anbefalldt; att handläggningen deraf för närvarande beror uppå vederbörande Embetsverk, samt att, i den händelse ej medhinnas skulle att samma förslag under nu påstående Riksdag tili Rikets Ständers pröfning öfverlemna, Kongl. Maj:t anser lämpligast vara, att Inqvarterings-besvärets belopp i penningar varder intill nästa Riksdag beräknadt efter hvad det hitintills utgjort, eller på grund af uppställd specifik beräkning för 1 1 iiiqvartei ingsgifvande Släder, till en summa af 122,43o Rdr, för betäckande hvaraf den vissa Stapelstäder lillflytande Inqvarterings-Tolag påräknas lill ett belopp af 49.5oo Rdr, så att bristen eller skillnaden emellan dessa båda summor skulle komma att utgöra omkring 72,q3o Rdr B:co. Af det den Kongl. Skrifvelse!» åtföljande, inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet hållna Protocoll inhemtus, alt Stats-Secreleraj en och Siats-Råden, med fästad uppmärksamhet dervid, att de medel, genom hvilkas föreslagna användande till Cassernbyggnader Rikets Ständer åsyftat en lindring uti en del Städers Inqvarlerings-besvär, äro allmänna Statsmedel , trott sig deruti igenfinna den grundsatts, att Inqvarterings-besväret, äfven enligt Rikets Ständers öfvertygelse, icke borde, såsom hittills skett, drabba Statssamt Allin. Besv. o. Oec, Vtsk. Uti.
är en af hela Ätastonen sä erkand sanning, art SlatsUtstotket, icke behöfmer göra någon widare framställning eber tillämpning deraf. Med Nationens allmänna önskan instämmer det wisterligen ock, art sädane förtjenster äfven rnätre lunna pä ett motswarande sätt belönas; Och StaksUtstotlet hade mer än gerna önskat, att kunna uppgifva förslag härtill; Men Utskottet mötes harwid af bristande tillgångar under en betydelig och tryckande Riksskuld samt ett utblottadt Statswerk. Statsutskottet, som således icke kan förestä någon belöning, swarande emot Herr GeneralLieutenanren Friherre ^stlercreutr^s werkeliga förtjenster emot Fäderneslandet, mäste derföre inskränka sig, akt blott hemställa någon ersättning för hwad genom Finlands förlust Herr GencralLieutnanten såsom der förut bosatt och tjenstgörande af sin enskilde egendom förlorat. Och denna ersättning har Ulskotlet, i likhet med Herr Friherre Knäbeck» förslag, skolat till Riksens HögloftStänder wördsammeligen hemställa, mätte lemnäs - Den n November. 557 rias uti en förläning till Herr GeneralLienlnanten Friherre ^älercreut? desi Fru och Arfwingar af Läckö Kungsgård med derunder lydande lagenheter och förmohner, af hwad namn och beskaffenhet ds wara mä, med undantag af alla dit tillförene anflagne Kronooch hjelpedagsverken, under en tid af femtio är, räknadt ifrän och med den r^. Martti nästa eller är igro till och nied sapnna tid är 1860, utan allt flags arrende eller afgift till Kgl. Maj:t och Kronan under berörde tid.
hvilken likaledes, så väl som kopparplåt m. m., vore vid införsel tullfri, och att tullfrihet vid utförsel påkallades jemväl deraf att koppartillverkningen i riket ännu droge särskild beskattning; — och slutligen angående trädvaror, — såsom smärre furuoch grantimmer, sparrar, telegrafstolpar, spiror m. m, hvilkas utförsel man genom höga tullsatser sökt förhindra för att derigenom freda ungskogen och förekomma skogsförödelse, — att erfarenheten, långt ifrån att bekräfta de framtidsfaror man fruktat af borttagandet utaf förutvarande band o*ch inskränkningar, tvärtom i nästan alla rigtningar gifvit vid handen, att en stigande upplysning måste allt mer och mer förminska antalet af de lall, der ett ingripande i de enskildes ekonomiska förhållanden är nödvändigt; — att då på den befarade skogsbristen i framtiden föga eller intet kan inverka om den redan nedhuggna skogsprodukten förbrukas inom landet eller exporteras, skyddet för ungskogen, om sådant behöfves, heldre borde beredas genom afverkningens inskränkande till endast mogna träd, än genom att hindra exporten; —- att, om utförselstullar eller utförseisförbud förmått att i afseende på skogarna åstadkomma det skydd, som man dermed afsett, man tillräckligt länge 60 Bevillninijs-Ulskoitels Belänkande i\:o 8. deraf varit i åtnjutande för att rimligtvis icke någon klagan öfver tillståndet med landets skogar borde kunna föras eller någon fruktan förefinnas för deras framtida bestånd, hvarföre och då samma klagan och fruktan vore för handen nu som fordom, med skäl kunde bestridas att skogsförödelse skulle genom exporthinder af hvad slag som helst kunna förekommas; — att tvärtom, och enär skogarnes framtida bestånd vore väsendtligen beroende på odling och vård, och benägenheten för en ordnad skogshushållning åter på skogsprodukternas pris, men införandet af denna vore förenadt med kostnader, hvilka man ej kunde fordra, att den enskilde skulle underkasta sig, om honom icke tillätes att till lindring i desamma, på det sätt han sjelf funne vara det fördelaktigaste, göra sig tillgodo skogens afkastning, deri i tulltaxan ännu förekommande inskränkningen i detta afseende motverkade all ordentlig skogsvård, hvilken icke kunde bedrifvas med mindre än att ungskogen gång efter annan gallras, eller, der trakthuggning infördes, med mindre än att omogna träd fällas, och hvilka ungträd, äfvensom toppar och gröfre grenar af fullmogen skog i allmänhet, om de,
Hr Printzenskölds förslag, roed det tillägg Hr von Hartmansdorff yrkat, upplästes, så lydande: ’’De vid taxer:s”förrättningarna förda prot:r med dertill hörande längder ”och handlingar skola, för att Pröfnings-comileen tillhanda”hållas, vid bot af t r:dr, till länets eller stadens faltigför - Den 10 October e. m. ”sörjning för hvarje öfverskjutande dag, inom lie veckor ef”ter nämnda förrättningars slut , ingifvas af kronofogdarna "till Konungens Bef:h:de; och af dem, sorn vid taxeris”förrättning i siad haft prot.föl ingen sig anförtrodd, till sladdens magistrat, hvilken, vid enahanda hot, vare pligtig att ”dessa handlingar, inom 8 dagar efter deras emottagande, ’’ti!l Konungens Bef:h:de insända.’’ Hr Frih. o. Landtm, hemställde, oro R. o. Ad. behagade antaga denna redaction af den ifrågavar. §:n. Hr Printzensköld: Derföre att efter min öfvertygelse det tillagg, som blifvit gjordt till mitt förslag, icke blott är olämpligt, utan äfven åstadkommer missförstånd och ett slags löje öfver R. o. Adis åtgärder vid granskning af förslaget till bevilln.förordn., måste jag bestrida detsamma; men jag ser icke hinder för att §:n får det rum som R. o. Ad. beslutat, om nemi. redactionen blir oförändrad. Det är nemi. klart, att handlingarna skola lill Pröfn:s-comiteen öfverlemnas; men det är orätt alt uti en föreg:de § omnämna Pröfnls-comite', och uti en sednare 5 bestämma hvad denna comité är för en slags myndighet. Frih. von Kraemer, Robert: Jag instämmer deruti, att tillägget, det handlingarna insändas för att tillhandahållas Pröfn:s-comiteerna, icke behöfves.
som ock till beredande af en på bestämda oföränderliga vilkor tryggad besittningsrätt till dessa hemman vara, både i Statens, kyrkornas samt åboernes och arrendatorernes intresse, af omständigheterna påkalladt. Beträffande Kongl. Maj.'tt Nåd. Proposition N:o 100. 45 Beträffande sättet för tillvägabringandet af en sådan reglering, torde, i anseende till giltigheten af de anmärkningar Kammar-kollegium och alla öfriga vederbörande gjort emot hulvudsakliga delar af Rikets Ständers beslut, Eders Kongl. Majit icke finna skäl att detsamma biträda, utan deremot, i närmare öfverensstämmelse med de grunder för skattelösen, sorn' blifvit dels af Justitie-kansleren, dels af Eders Kongl. Majits Befallningshafvande i länet och Biskopen i Göteborgs stift framställda, föreslå Rikets Ständer att med Kongl. Majit besluta, som följer i l:o. Halländska kyrkornas hemman, hvartill ej vidare må för Kronan väckas anspråk på eganderätt, få, så framt kyrkans eganderätt ej kan med köpeeller donationsbref styrkas och de ej äro anslagna till boställen, stom-, annexeller mensalhemman, under följande vilkor till skatte lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, al åboen, och de, som äro utarrenderade, af arrendatorn. 2io.
655 uppenbara kyrkoplikten, hvilken skall upphöra, icke bör meddelas om den felandes namn och (brottets beskaffenhet, aktade emedlertid nödigt inställa prof ningenaf den uppgifna voterings-propositionen för frågans afgörande i Förstärkt Lag-Utskott, samt beslöt vänligen inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet och Heder v. Bonde-Ståndet att med Preste-Ståndet deri instämma att någon underrättelse från predikstolen icke bör meddelas om namnet på den felande och beskaffenheten af hans brott. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 314, i anledning anmärkningarna vid Utskottets Betänkande N:o 150, angående! vilkoren för det till staden Wenersborgs återuppbygande beviljade lån. I sammanhang hvarmed äfven förekom en af Vällofl. Borgare-Ståndet, genom Protocolls-utdrag af den 26 dennes meddelad inbjudning, att i dess öfver förevarande Utlåtande fattade beslut instämma Ståndet, som inbjudningen antog, beslöt, med ogillande af Stats-Utskottets Betänkande N:o 150 och Utlåtande N:o 314, att Wenersborgs stads vid detta års slut varande skuld till Staten må betalas med 6 procent å det primitiva capitalet årligen, af hvilka 6 procent, 4 procent utgöra ränta och återstoden afräknas på capitalet. N:o 318, angående åtskilliga Redogörarnes inom Jönköpings Län underdåniga ansökning om befrielse från ålagd ersättning af oberäknade bevillningsafgifter. Bifölls. Från Vällofl. BorgA-UE-Ståndet. S. D. f. m.
R.ongl. Uaj:t forblifver Rikets 8tänder med sll Runglig l^äd oeb önnest städse välbevågen. Datum ut supig. 08 6^. R. L. /'/-o^oeo/ZeL 6/ve^ HHra/?ce-^>6/rt/e/r, /rd//eL rn/ö> konungen r d de/r /A Mrvarande: Hans Dxesllenee dustitike-8tats-AIinistern^ Herr Driberre 6l^//sn/raa/^ Dans kixeellence 8tsts-!^Iinistern för Utrikes Xrendena, Herr Driberre //r^e/ ZVä/Z/Aa ?ro^orr/r'o/r ^ z^.-o ZF. L 8»md 8dLd8-llä<len: /^///-esu^^ l/rilierre ^tas/ vo/r //o/^Ze/n^ /l////rZ//6, l^rilierre /'s//>o/r^ 1"iilieire ^o/e/en/o//'^ L/Z/vs/^ZoZ/is ^ I^rilierre (^/Zo/rAoa/raZ. Mäi^a 8lerilvel8e dill Kilied8 8däneler, snZäen^e 6e vicl okveilernnancled »k 1841 äi'8 Levillnin^-l^ororelninA ä8lrg6e us/^Zilter dill ^runel lör lrameleles loredazanele Zran8lenini; si miniini-darillen L liernlnan8vsr6ens, m. in. Ilx ?rotoeollo 6. /i. Zl/ll/rZ/re - ^':o 35. I/// k/r^z. e/en ^ 3r/)Z.
Man började manngrant bäfva för Annies pengar eller rättare för dem hon en gång skulle få efter sin far. Den unga änkan, som just slagit sig ned i staden, lyfter nu upp sina sorgsna ögon och frågar: » Annie Kullberg, är det ej IDUN den vackra flickan, som alltid ser så glad ut? » » Vacker! » Man betraktade hvarandra. » Vacker, åh nej, inte kan man kalla A n - nie vacker, täck möjligen, ganska täck t. o. m. » Ja, nog hade hon kunnat få unge kandidat Billström, om hon väntat, det hade varit något det. Stackars Billström, han var ej den ende, hon lagt an på, och inte den enda, som nu skulle gräma sig. » Den unga änkan har slagit ned sina ögon, de säga så mycket, och det vet hon af. Nu uppdyker ett nytt viktigt moment, det härleder sig från fröken Öberg, som suttit tyst ända hittills, lik den, som har högsta korten på hand. Son har sett dem ute tillsammans-). Jo, de hade gått arm i arm, Annie, glad som alltid, kvittrande som en lärka och med ansiktet vän dt mot honom. Han däremot hade gått bredvid .henne, allvarlig och fåordig, seende rätt framför sig. » Ack, inte skulle detta gå ihop! Han så djupsinnig, hon däremot ytlig, van att taga allt från den glada sidan! » Man hade nu blifvit allvarligt orolig för båda parterna, man betraktade hvarandra med bekymradt utseende. Man sökte dränka sin oro i en ny kopp kaffe, men förgäfves. Nej, aldrig hade man haft så mycket bekymmer för den flickan förr, inte ens på den tiden, då hon, ostyrig och full af upptåg, sprang omkring som grönkart. Allt detta tal har hos en af dem — den mest främmande — • väckt till lif minnet af hennes korta lyckas första tid, då äfven hon log, och med sin lågmälda stämma söker hon lugna åtminstone de närmast sittande. Men hvad hade då dessa båda unga ta git sig före, som kunnat göra dem till föremål för slika diskussioner. Åh, de hade förlofvat sig, god vänner! Hvad ordspråket säger om den saken, känna vi nog. Denna samma klara dag, under det deras anseende stod i sitt nedan, vandrade dessa båda » unga människor stigen uppför mot slottshöjden.
Vid det förra göres fönsterglas och vid det sednare buteljer. 29 Pappersbruk drifvas vid Cathrineforss på Mariestads område med 16, Kummeltorp uti Kåkinds härad med 5 samt Bälteberga i Wartofta härad med 12 och vid Åckleby i Wadsbo härad med 11 arbetare; oell uppgår tillverkningsvärdet vid Cathrineforss till 9,330 R:dr banko. » Kummeltorp » 3,650 » » » Bälteberga » 4,100 » » » Åckleby » 4,000 » » § 4. Binäringar. Å länets slättbygd finnas ej några binäringar af den betydenhet att de förtjena nämnas, utan sysselsätter sig arbetaren större delen af året uteslutande med jordbruket och hvad dertill hörer. De som äro boende nära de större vägarne hafva väl någon biförtjenst på forsling af köpmansgods, men behållningen deraf blifver ej stor då man tager i beräkning dragarnes starkare fodring, mistning af de gödningsämnen de lemna och formannens drygare lefnadskostnad vid dylika tillfällen. Inom en del af Wadsbo och Kåkinds härader utgör linets förädling en ej oväsentlig binäring, som säkerligen skulle blifva mycket utvidgad om tillfälle kunde beredas dels till fri undervisning i linets ändamålsenliga rötning och öfriga beredning samt i dubbelspinning dels ock till premiers utdelande åt dem som utmärkte sig i tillverkningen af vackra linne väfnader, hvarom jag ock under den 2 October nasti idet år gjort underdånig framställning. Särdeles i Randsbergs socken af Wadsbo härad är jorden tjenlig till linodling och derifrån afyttras dels lin, hufvudsakligen vid den så kallade lin-marknaden, som årligen hålles i November månad vid Öfverby i Undenäs socken, dels ock väfnader vid andra marknader i länet. En del af.sättes äfven inom Nerike och Wermland; men då endast gröfre väfnader tillverkas och sjelfva linet saknar den styrka som det i Norrland beredda äger, måste försäljningen ske till lågt pris.
Och så är det så bra att veta hvad man ska tycka.» »Det erkännes», sa Villy. »Och det vet jag då, att se’n jag läst hvad C. D. W. säger, så känner jag mig riktigt upplyftad.» »Som af en lyftkran», ifyllde Villy. »Nej, som af en mästare», sa jag strängt. »Skulle inte mästermann vara bättre»? föreslog Villy med en grimas. »Du kan väl inte begära, att alla, som kritiserar, ska vara spolingar häller», sa jag spetsigt. »Tackar mjukast», skrattade Villy. »Ska vi inte gå nu»? frågade Gustaf. »Strax, gubben», sa jag. »Villy och jag kan tala om litterära saker sedan.» »Nej, tant Lova är mig för styf», skämtade Villy. Märkvärdigt hvad en liten komplimang kan värka uppiggande ibland. Jag kände mig riktigt stolt öfver Villys nederlag, och när jag kom ut och fick se hvilken vacker dag det var, blef jag alldeles förtjust. Himlen såg ut som klarblå sidenvådor spända mellan husen, solen sken och luften var alldeles ljum. Hemma ha vi bara låga en vånings hus, öfver hvilka himlen stjälper sig som en punschbål. Inte är det någon poesi i sådant! Punschbålar är bra, men med innehåll uti, hälst brylå, en vintermånskenskväll på toppen af en backe, medan kälkarna ilar och ungdomen skrattar och snön gnistrar i stora fält och granskogen rundt omkring tycks röra på sig som en hel här spöken. Men det kommer så sällan på. Alla människor såg nöjda och solvärmda ut, och vi med. Det är otroligt hvad en fin toalett gör en säker! Här gick jag och tyckte presis att jag hörde till de andra, fast jag ju naturligtvis bara var den jag var. Hvad Gustaf angår, så riktigt sken han af belåtenhet, isynnerhet när han såg på mig. Han var stolt öfver Lovan, det var tydligt! Men jag undrar just, hur pass stolt han skulle ha varit, om han fått punga ut med 150 kronor? Fast egentligen börjar jag tro, att det inte skulle ha gjort honom någonting det häller, bara han hade fått se mig fin.
Vidkommande det antal år, som böra mellan hvarje lönförhöjning förflyta, kan naturligtvis en mängd olika beräkningsgrunder tillämpas. Utskottet har såsom lämpligast ansett ett mellanrum af 5 år, och föreslår, Stals-Utskotlela Ullålånde N:o 168. 35 per fortfarande komma alt inträda på denna bana och kunna med odelade krafter och sorgfritt sinne egna sitt nit och sin verksamhet åt undervisningen, så skall man förgäfves hoppas det blomstrande lif inom skolan eller den kraftfulla inverkan på ungdomens sedliga och inlellektuela utveckling, som ensamt kan grundlägga en bättre framtid. Tager man kännedom af den närvarande ställningen, så förete sig onekligen anledningar att befara, det do bättre krafterna i längden icke skola komma skolverket tillgodo. Vid flera läroverk förekomma exempel på lärare, som afsagt sig sina genom svåra prof förvärfvade platser vid skolan, för att i stället egna sig åt vägoch vattenbyggarens, mekanikerns, telegrafistens yrke, emedan de vid dessa funnit sig ega bättre utsigter lill en nödvändig bergning. Vid andra läroverk hafva lärare-tjenster blifvit anförtrodda att ograduerade studenter och vid inträffadt behof af vikarier uppstår ofta den största förlägenhet att dertill finna någon lämplig och hugad person. Då således så väl cn skälig rättvisa, som det allmännas väl, synes i närvarande tid särskildt påkalla en förbättring i de tjenstemäns vilkor, hvilkas verksamhet på en gång fordrar en så långsam och svår förberedelse och tillika är af en så utomordentligt stor, ehuru icke alltid tillfyllest bemärkt, vigt för samhällets trefnad och utveckling, har Utskottet likväl icke tilltrott sig aft gå allt för mycket utöfver de belopp, den Kongliga Propositionen innehåller. Att åtminstone något höja dessa, är deremot af behofvet påkalladt, äfvensom, efter Utskottets tanke, en fjerde lönegrad bör för Adjunkterne och Kollegerne, såväl som för Lektorerne, tillsättas.
St:s bank d. 1 Mars 1830, K. kungörelsen ang:de inrättande af enskilda banker eller diskonter erhållit egenskapen af civil-lag. Stadgandet i banklagen härom lyder som följer: ”Enskilde stände det fritt alt bolag inrätta lill bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad, genom K. kungörelsen af d. 14 Januari 1824, redan, ang:rle enskilde bankinrättningar, är stadgadt, eller framdeles af K. M. och R. St. stadgadt varder.” Der är således stadgadt, att vid enskilda bankers stiftande skall iakttagas innehållet af K. kungörelsen af d. 14 Jan. 1824, eller ock att K. M. och R. St. gemensamt skola ärendet behandla. Huru det var beskaffadt med denna K. kungörelse, finna vi, då vi läsa R. Sl:s und. skrifvelse af d. 29 Novemi). 1823, ronde inrättande af enskilda banker här i Sverige. Den ä April. 27 Sedan R. St. omförmäU anlednme, hvilka gjort, att man vid 1814 —1815 årens riksdag inskränkt, rättigheten lill enskilt diskontrörelse och dervid yttrat alt: ”R. St., sorn anse diskontrörelsen såsom egentligen grundad på personlig kredit, hvilken af långifvarens opinion bedömes, fordrar en omtänksamhet och uppmärksamhet, som endast det enskilda intresset kan åstadkomma, hafva alltså trott en sådan lånerörelse hellie böra öfverlemnas åt ensk il ta industrien, än utgöra föremål för statsförvaltningens omsorg”, en tanke, som af R. St. sedermera 1830 yttrades; så anföra R.