Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r skola bevilja utöfver hvad Stats-Utsk:t föreslagit, kommer att blifva ganska väl använd. För öfrigt ser jag med glädje, att Gr. Hamilton i sitt förslag kommit så nära den summa, jag ansett böra beviljas, att vi egentligen endast skilja oss på 600,000 rdr. Från de af ju ig föreslagna 1,500,000 rdr böra nemi. fråndragas 400.000 rdr, hvilka åtgå till inlösen af jernvägsmateriel från de redan färdiga stambanorna, och hvilken summa således återkommer till Statsverket. Såsom ett skäl för beviljande af endast 500.000 rdr till nordvestra stambanan har man anfört nödvändigheten af att visa utlänningen att vi verkligen en gång kunna vara sparsamma med Statens medel. Jag vågar tro, att vi redan visat detta genom de stora nedsättningar i anslag, hvilka vid denna riksdag beslutats, och de ännu större besparingar, hvilka Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning föreslagit, men hvilka ej ännu blifvit af R. Med afseende å dessa torde jag med några siffror få visa, alt afdelningen, långt ifrån att vara frikostig vid beviljande af anslag till jernvägar, tvärtom gått ytterst sparsamt tillväga. begärt. erhållit. K. M:t har för jernvägar 9,794,000 — 4,900,000, Härtill kommer den summa, som nu är under öfverläggning — 500,000. Enskilda hafva begärt för jernvägar: anslag 15,919,000— 160,000. lån 11,718,000 — 350,000. Således in summa af begärda 37,431,000 — äro dels beviljade, dels af Stats-Utsk:t eller dess afdeln:r föreslagna endast — 5,910,000. Under sådana förhållanden tror jag Verkligen, att R. St:r komma att ådagalägga en sparsamhet i fråga om jernvägsanläggningar, som skall visa utlänningen, att vi ej vidare vilja upptaga några främmande lån.
ut Och jagar kakelugnen, i rymden, der de så spåren igensopade, utplånade, net i äro de synliga o c h endast då o c h då åter fram minnågon gengånBostaden. Mot fukten i dubbla fönster. I vårt hem har på 15 år ingen fukt emellan de dubbla fönstren förekommit. V i taga alltid vanliga tegelstenar, knacka sönder dem till nöts eller valnöts storlek, som man behagar, torka dem (i ugn, kakelugnsnisch e. d.) och lägga i hvarje fönster under bomullsvadden 5 — 6 dylika. — Man kan, om man vill, använda samma stenar år efter år. Hos en Friherrinna K. v. P., född von TJngern-Sternberg, en gammal fru, brukade små vackra glas, fylda med svafvelsyra, så att bottnen af glaset täcktes, nedsättas i bomullen innanför med att dem, som hustru. ref upp alla de halfläkta » Bref — från vännen, tragiska inledning. » Endis! hemma? » som uppstod från » Det för en o c h han han lade » Och o c h k o m mig ... » märke att till de pressade blommorna. du brände i c k e u p p dem, då du vade frå- vidröra brefven, men förlofdig? » » Nej, » svarade golfvet, icke mod Allan o c h sänkte blicken » jag gjorde icke d e t. j a g hade dertill. förr än nu nyss, innan jag skulle offra dem åt lågorna. M e n säg mig — är det icke bevis på en qvinnas oskyldiga, sanna kärlek åt förintelsen, är det icke ett hån henne och jemt allt det Ä h, vet goda du hvad, j a g tyckte, att sågo på mig m e d hennes ö g o n, ännu så milda, men fylda en hans något mot o c h ädla, som hon de allt af tårar, smärtans anklagelsens tårar, o c h j a g kände mig nä- Han gade såg så upprörd ut, att Sinding beklah o n o m i sitt inre. (Forts.) Menar svarade förhållanden. H a h n e efter efter dag henne. från E n d i s?
Lagerbjelke min tacksamhet för det enkla, lugna och värdiga sätt, hvarmed han denna plenidag inledt diskussionen öfver detta ämne, ett sätt, hvarigenom Grin betydligt lättat öfverläggningens method, och beredt en redigare gång för vederläggningen af Grins åsigter, eger jag en serskild anledning alt för R. o. Ad. gifva min åsigt i denna fråga något utförligare tillkänna; jag är nemi. R. o. Ad. detta så myckel mera skyldig, som jag har alt afbedja ett begånget förhastande, genom all, vid ärendets förra behandling på detta rum, hafva instämt med Gr. Lagerbjelke uti hans förslag i förevaride punkt, och hvilket, uphöjdt till Ståndets beslut, nu för andra gången utgör föremål för R. o. Adins öfverläggning. Se här några ord till förklaring huru saken då förekom och huru den nu visar sig. R. o. Adins Hrr ledamöter behagade erinra sig att vid ärendets förra behandling hade Gr. Lagerbjelke uti ett sammanhang framställt frågorna om bestämmelsen, att banan borde ”uti fullgodt skick” till Staten afträdas, samt om ställande af säkerhet för upfyllandet af denna förbindelse. Då dessa frågor sålunda voro i ett sammanhag å bane bragta, samt jag för min del ansåg, likasom jag ännu sammaledes anser, att man borde strängt vidhålla och ingalunda eftergifva yrkandet om banans afträdande uti fullgodt skick — foch hvarutinnan man med belåtenhet bör erkänna StatsUtskis beredvillighet att medelst det nu föredragna betänk, instämma) — förklarar sig häraf, åtminstone i någon mån, den andel jag för min ringa person tog i besagde vändning af saken och den delaktighet jag pro virili parte bör vidkännas uti ärendets i detta hänseende dä inträffade utgång. Öppet och upriktigt erkänner jag med undergifvenhet det misstag, jag då begick, i det jag icke nog tydligt hann göra mig reda för vigten utaf det sednare stadgandet. Och som man alltid bör med ifver begagna hvarje sig erbjudande tillfälle att rätta de missförstånd och 640
Med min öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten af att förr eller sednare vidtaga en sådan återgång som denna punkt innefattar, är det så mycket mer skäl att vidtaga denna åtgärd nu innan så serdeles många personer hunnit omfatta berörde handtverksyrben; det blefve nemi. svårare att göra det längre fram då ännu flera deråt egnat sig; — och kommer jag således att rösta för bifall till hvad Ekon.Utsk. i denna punkt tillstyrkt. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag ämnar rösta för afslag till hvad Utsk. i denna punkt framställt. Jag finner lika med föreg:de talare Ulsk:s framställning vara högst obestämd, och kan icke finna att om det bifölles, det skulle kunna uphjelpa vära, af Hr von Hartmansdorff med så mörka färgoij utmålade, handtverkares olyckliga ställning. Jag tror icke frågan vara om skråförfattningarnas återinförande, ulan är endast frågan om att föreskrifva mästareprof för några vissa handtverk. Hr von Hartmansdorff har ansett att detta mästare-prof är ett betyg hvarigenom man framgår till allt högre och högre fortkomst på den medborgerliga banan. Han har sagt, att Hammarsmeden aldrig blir riksdagsman men deremot Klensmeden kan blifva det. Nu är förhållandet att bland de yrken för hvilka mästerskap erfordras finnas äfven Bokbindare, och bland dem för hvilka mästar-prof icke erfordras finnas Garfvare; och likväl finnes i BorgareSt. en riksdagsman som är Bokbindare och en som är Garfvare. Jag kan således icke finna att detta mästareprof mera gagnar den ena eller skadar den andra, då af båda slagen riksdagsmän hafva kunnat framkomma. Jag anhåller om afslag på Utsk:s tillstyrkande i denna punkt. Hr Den 18 Juni e. m. i 21) Hr von Hartmansdorff: Jag skall blott säga ett par ord. Hr Fåhraus har tagit åt sig såsom en förebråelse hvad jag anfört om dem hvilka för liberalismens skuld försaka sin egen fördel.
Hvad kan det då vara för märkligt, som nu regerar på himmelen? Denna natt förer Jupiter regementet med så undransvärd makt som sällan tillförene, och detta betyder gemenligen stora gåfvor. Men bakom honom skönjes Saturnus, som intet är till att tro, och menar jag, att han drager till undergång det som annars till ära stämdt vore. Det likt är blifver i hans sken olikt, och många farligheter förestå, dock mest i sinnets omskiftelse. Är nu ock kristmånaden inne, och solen går ur Skyttens tecken in i Stenbockens. Skyttens barn äro godartade, men Stenbockens barn hafva en sött talande tunga, lofva mycket och hålla där litet af, berömma sig öfver måttan och söka människors pris mera än Guds. Summa: det som nu födes är stort födt, men intet varaktigt, där som det intet mera hör Skytten än Stenbocken till. Lägg märke därtill, Lydik, efter ni torde lefva längre än jag. Tullnären, som delade hela sin samtids tro på stjärnornas inflytande, hade på sina läppar en ny fråga om nattens hemligheter, när vid en krökning af vägen två andra slädar kommo i vild fart åkande mot dem. I den första tungt lastade släden sågs en ensam, kortvuxen karl i polsk skinnmössa af alla krafter piska de löddriga hästarna. I andra släden hade en kvinna och en skjutskarl all möda att följa den första. Halfva vägen för kronans tjensteman! ropade tullnären myndigt, i det hans körsven med knapp nöd hann vika åt sidan i drifvorna. Hol' dich der Teufel! svarade karlen, ursinnigt svängande piskan, och var inom få ögonblick försvunnen med sina följeslagare. Hästtjufvar! mumlade tullnären förargad. Jag vill aldrig salta en strömming, om icke äppeltysken där hade något otaldt med krona och länsman. Han skulle snart få bevittna ett tydligare bevis på vägarnas osäkerhet. Släden åkte nu från isen upp till en smal vinterväg, som snart mynnade ut i allmänna kustvägen genom Karis till Pojo och Ekenäs. På denna senare, af drifvorna hopträngda väg hade uppstått ett väldigt tumult.
Om dermed menas, att på detta sätt hela lagförslaget skulle antagas, får jag fasta uppmärksamhet derpå, att 1734 års lag pröfvades vid tvenne riksdagar, alt denna är kortare än dea nya lagen, emedan nya förhållanden utvecklat sig i samma mån civilisationen framskridit, och att det parlamentariska begäret att yttra sig, som åren 1731 och 1734 var så ringa, att öfver de 11 första capitlen Gifterm,lim icke någon discussion föreföll, sedermera betydligt tilltagit. Hr Frih. har visserligen förmodat, att ämnets vigt skulle afhålla mången från att yttra sig; men en så stor tystlåtenhet har jag icke varseblifvit under sednare riksdagar, om icke hos R. o. Ad:s afdelning uti denna riksdags LagUtsk. Det kan icke väntas, att sådant skall blifva föi hållandet i en så stor samling, sora den Hr Frih. föreslagit, och det behöfves icke mer än tvenne talare af motsatta åsigter, med envishet och något begär att låta höra sig, för att Hr Frih:s supposition förvandlas till en skön dröm. Jag erkänner, att jag för min del icke kan för mig uppgöra något annat sätt till lagens antagande, än att den delas i stycken af 2 eller 3 balkar, sorn vid hvarje särskild riksdag antagas, hvarvid det dock blifver nödvändigt, att sådana tillägg vid dessa balkar göras, sorn innefatta de ämnen, hvilka från samma balkar i gamla lagen blifvit öfverflyttade till andra balkar i den nya. Det var detta förslag, som jag, då frågan första gången var före och blef remitterad, hade ämnat framställa, och jag hade då tänkt föreslå upptagandet af de tvenne första balkarna i lagförslaget; men jag blef förekommen af tvenne varda ledamöter, sorn ansågo bäst att börja med Hand.- och Utsökn.-b:na, och jag bibehöll tystnaden, då jag trodde mig böra något bättre än mitt eget project.
Med anledn. af livad jag yttrade i förra plenum och livad jag nu baft äran erinra, protesterar jag emot all annan propos.,alt börja med , än den: huruvida R. o. Ad. afstår sin ärfda representationsrätt eller ej. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om mitt minne ej felar, så tillfrågade Landtm, i förra plenum Ståndets medlemmar, huruvida betänk, borde uppläsas eller ej, och denna fråga besvarades då med nej. Jag anhåller om upplysning, huruvida förhållandet verkligen var sådant, och alt derefter få yttra mig. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att förhållandet varit alldeles sådant, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Hr von Hartmansdorff: När således Ståndet afsagt sig alt höra betänk, uppläsas, så inser jag ej, huru någon ledamot nu kan komma och begära en uppläsning, som ej skulle tjena till annat, än alt förspilla vår tid och plåga oss med ett onödigt afhörande af betänkandet. Då återstår, såsom mig synes, endast frågan, huruvida R. o. Adis medlemmar äga rätt att göra anmärkmr vid Const.Utskts betänkande. Enligt 56 §:n Reg.F:n är deras rätt obestridlig. Flera sådana anmärkntr äro i föregående plenum gjorda; andra torde göras i detta. Alt här framställa, på sätt Frih. Boye yrkat, en allmän grundsats till afgörande af R. o. Ad., utan alt något sätt för dess tillämpning är bestämdt; det måste jag bestrida, under förmodan att de fleste bland R. o. Adis ledamöter finna olämplighelen deraf. Jag för min del är böjd, på sätt jag förut yttrat, att afsäga mig min medfödda representationsrätt, men på villkor, som jag bestämdt uppgifvit. Skulle deremot framställning göras på den allmänna frågan, utan afseende på villkoren, så lärer förmodligen enhvar säga nej. Det beror egentligen på det sätt, hvarpå R. o. Ad. i framliden kommer att representeras, huruvida någon vill medgifva förlusten af de rättigheter han genom födseln erhållit.
Ett sådant omdöme synes mig vara både hårdt och orättvist emot de män, som haft Ständernas förtroende att under svåra och brvdsamma tider förvalta rikets förnämsta och vigtigaste penningeverk. Det kan icke nekas att vid min hitkomst lästes och hördes åtskilligt, som ville visa, att uti Riksbankens förhandlingar icke allt gått så till som vederbort. För min del var jag dock alltid öfvertvgad, att orsakerna till den bekymmersamma ställningen måste sökas annorstädes. Man klandrade Banko-deputerades många vexel köp, före krisens utbrott, af trassenter, som sedermera gjorde cession. De som voro här närvarande under sista riksdagen, både före och under krisen, minnas väl hurusom månget affärshus föll, som förut ansetts fullkomligen säkert; — hurusom mycket försigtiga män, icke förledda af Bankens vexelköp, utan af fullt förtroende till de betalnings-ansvarige, köpte många vexlar. som återkommo med protest; — huru blomstrande landels ställning afmålades äfven af dem, som i financiela frågor borde hafva det bästa omdöme och det största förutseende; — huru utmärkte män af börsen försäkrade att den närvarande tryckningen snart skulle gå öfver och intet hus i Stockholm falla; — huru Riksgälds-kontorets Fullmägtige vid samma tid underhandlade om det stora jernvägs-lånet med en då ansedd firma, sorn sedermera straxt gick öfverända; ja, huru till och med Rikets Höglofliga Ständer heviljade anslag, beslutade storartade företag och upptagande af utländska lån med en frikostighet, sorn aldrig förr egt rom, och med en tillförsigt och en visshet om landets uppblomstrande välstånd, som var förvånande och af ingenting kunde rubbas. Betänker man allt detta och hurudan den rådande sinnesstämningen då var hos alla, utom hos de få, som man medlidsamt ansåg för pessimister, så kan man icke med skäl klandra Fullmägtige i Banken derföre att de icke kunde se längre än andra och icke heller voro allvetande.
Och bland utbytesartiklarne, just mellan vigten af en bytta smör och några lispund fläsk, hade en nyhet halkat ut, hvilken angick ingenting mindre än ett möte, som general Armfelt haft med öfverstlöjtnant Adlersparre och en annan förnäm herre på en plats, dit alla tre kommit särskilt resande. Platsen fick hon likväl icke veta, emedan hon vågat göra en något påtaglig grimas, då hon luktade på det härskna fläsket. Ifall hennes allierade från det vigtiga samtalet på udden varit den förste som doktorinnan vid sin återkomst träffat, skulle hon hafva jublat, men öfverstlöjtnanten var borta, och derföre fick den ”intime och odräglige” vännen, som nu återkommit, förstlingen af förtroendet. ”Nå, major von Otter, jag har en exellent nyhet för er. Ni vet då ingenting här i staden! Har ni hört att öfvergeneralen haft en fullkomligt hemlig och högst kurios sammankomst med Adler ...” ”Min nådiga, jag besvär er att betänka en sak!” ”Hvilken då?” ”Att man icke vidare vågar förlita sig på några rykten. Dagens lösen är försigtighet. Man vet ingenting mer, man ser ingenting, man tror ingenting.” ”Hvilken admirabel frontförändring på så kort tid!” ”Remarkabel, min nådiga!” ”Men drömmer gör man väl åtminstone?” ”Endast med täcket öfver hufvudet.” ”Godt herr major! Den politiska temperaturen undergår väl snart någon förändring ... Nå, har ingenting passerat, som tillhör stora ljusa dagens frågor?” ”En express har kommit från norska högqvarteret.” ”Och man anar att prins Kristian ...” ”Aj aj, mins ni icke att man ej mer anar någonting!” ”Det var så sant – låt oss då icke uppehålla hvarandra!” Doktorinnan Marin insåg fullkomligt tvänne saker, den ena att hennes vigtiga hemlighet af major von Otter redan var känd, och den andra att hon gjort en omätlig förlust genom den förolyckade cirkeln, der hon kunnat få lefva inne i sjelfva de korsande händelserna. I sammanhang härmed beslöt hon att för en liten tid lemna politiken å sido och behagligt återvända till den lilla hemkretsen.
Prop. N:o -/, om Statsverket 1856. 31 får, i sin helhet, fortfarande för lotsoch fyringsväsendets behof användas, anser jag mig böra i underdånighet hemställa, att, då årliga inkomsten af dessa medel, som i ännu gällande Riks-Stal är uppförd lill 142,500 R:dr R:mt, uti nu gjorda beräkning öfver Statsverkets inkomster antagits till 180,000 R:dr samma mynt, förslags-anslaget till lotsoch fyrings-staterna ock må varda lörhöjdt med skillnaden emellan nyssberörde tvänne summor, eller R:dr R:mt 37,500, med tillägg hvaraf lill nuvarande anslaget dess summa skulle blifva R.dr Runt 220,360, samt alt en sådan reglering af anslaget må Rikets Ständer i Nåder föreslås. Med antagande, att hvad sålunda af mig i ena och andra hänseendet blifvit föreslaget vinner Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Ständers bifall, skulle anslagen till ständiga utgifter för sjöförsvaret komma alt ökas med R:dr R;mt 822,736: 15. samt, då detta belopp tillägges 5:te Ilufvudlilelns nuvarande slutsumma „ „ 2,385,780: — denna således blifva förhöjd till R:dr Runt 3,208,516: 15. hvilken dock kunde jernnäs till R:dr Runt 3,208,500, om förslags-anslaget lill skrifmaterialier och expenser m. m. för Departementets Kansli-Expedition ytterligare minskades med 16 R:dr 15 öre Riksmynt. Utom de behof, för hvilkas afhjelpande erfordras ständiga eller ordinarie anslag till nyss uppgifna sammanräknade belopp, förekomma äfven andra dels tillfälliga och dels öfvergäende, eller inom viss tid begränsade behof för sjöförsvaret, hvilka, med hänseende till denna deras beskaffenhet, lämpligast torde böra fyllas med extra anslag.
Hos Utskottet hafva Banco-Fullmäglige, med anledning af en utaf förre Läkaren vid Tumba JBmk ingifven ansökning om förhöjning i arfvodet för läkarebiträdet ål Biukspeisonalen , till belopp af ijoo R:dr i ett för alif, mot skyldighet alt 2:ne gånger i veckan opåkallad och derutöfver uppå kallelse besöka Bruket, hemsiällt, att Brukets Läkare, sorn hitintills åtnjutit i5o R:drs årligt arfvode och fri skjuts, samt derutöfver i R:dr för hvarje sjukbesök, mätte, med afseende å den förmon det för Brukspersonalen skulle medföra alt, på bestämda dagar i veckan erhålla Läkarens råd och biträde, hvarigenom sjukdomar, innan de hunnit utveckla sig, kunde lättare häfvas, ari om Läkaren vid hvarje sjukdomsfall skulle efterskickas, hvilket möjligtvis skedde först sedan sjukdomen redan antagit en svårare art, beviljas ett arfvode af 25o R:dr, samt i ersättning för skjuts och resekostnad 15o R:dr, eller tillsammans 400 R:dr åi ligen, emot förbindelse alt 2:ne gånger i veckan opåkallad, och, i händelse af serskildt inträffande behof, uppå kallelse, besöka Bruket med bekostande af egen skjuls. Vid pröfning af Banco-Fullrnägtiges berörde hemställan, har Utskottet, sorn förmodat att öfverenskommelse om ifrågavarande läkarevårds besörjande bör kunna uppgöras på billigare vilkor, än här ofvan blifvit föreslagne, helst den inom Botkyrko och Salems församling anstälde, på mindre än en mils afstånd från Bruket bosatte, Läkare, måste finna för sig lörmonligt, att med sin egentliga befattning förena läkarevården vid Bruket, endast ansett sig böra tillstyrka, det Banco-Fullm ägt i ge berättigas, att, såsom arfvode och resekoslnads-ersättning lill den Läkare, sorn, vid Bruket besörjer helsovården och har inseende öfver Brukets förråd af läkemedel, årligen utgifva ett belopp af högst 2Öo R:dr, allt Banco. Stockholm den 26 April 184r•
Biddarhus-Direktionens utlåtande, hvaruti Direktionen, i anseende till den förlust för Biddarhus-kassan af omkring 3,000 Bdr Ernt årligen, som genom de ifrågavarande byggnadernes nedrifning skulle Kassan tillskyndas, ansåg sig böra afstyrka det väckta förslaget, såvida icke för byggnaderne erbjödes en tillfyllestgörande ersättning i Kapital eller årlig afgäld, ungefärligen motsvarande den minskning i inkomst, som genom lägenheternas afstående för Kiddarhus-kassan uppkom. Med afseende likväl, dels derå att de ifrågavarande byggnaderne blifvit i början af detta århundrade å Biddarhusgården uppförda endast för att åt Eiddarhus-Kassan bereda då behöfliga inkomster, hvarföre skälet för samma byggnaders bibehållande upphörde i den mån ett sådant behof minskades eller kunde på lämpligare sätt fyllas, dels å den tillfredsställelse Bidd. o. Adeln borde ega att åt det af Ståndet uppförda monumentala Biddarhuspalatset och dess tomt återställa det prydliga utseende som efter Arkitektens mening detsamma tillkomme, samt jemväl för sin del bidraga till det allmänna ändamålet af hufvudstadens försköning, tillstyrkte Utskottet i Memorial af den 27 Juli 1854, att, derest hufvudstadens borgerskap skulle med Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse besluta en sådan sträckning för den nya bron från Tegel - Riddarhns-Utskottets Utlåtande 0. 3 backen öfver Norrström, att den åt södra sidan finge sin slutpunkt på Biddarhusets tomt midt för Biddarhuset, Högloft.
Så snart jag erfor, att man börjat att, som man Säger, klämta i den klockan, ansåg jag mig skyldig att undersöka halten af den ifrågav:de framställningen; hvilken, såsom man antydt, skall härleda sig från en känd författare, men, tyvärr, har jag nödgats att allvarligt kritisera densamma. Jag skulle ej omnämna detta, såvida jag icke, för att 'bespara R. o. Åd. och äfven de öfriga Stånden den tnödan att gå allt för långt för att erhålla kännedom om ämnet i hela dess vidd, och framförallt, för att söka förkorta diskussionerna derom, författat och låtit trycka en liten skrift i ämnet, hvaraf ett exemplar nu ligger på Landtmarskalkens bord och sorn äfven blifver tillgänglig för Eder, Mine Hrr. Detta har jag velat förutakicka och anhåller nu, att min motion måtte af någon utaf Ståndets Kanslister upläsas, utbedjande mig att efter upläsningen återfå ordet. Den härvid inlemnade motionen uplästes och var af följande innehåll : Härmed får jag vördsammeligen väcka motion till reform i Rikets penningeväsende, afseende följande hufvudsakliga ändringar i 32 Den 25 Oktober. Bankens organisation, dock utan behof att nu vidröra bestående Grundlag eller ens öfriga s. k. Banklagar. l:o Att alli lånerörelse i RiksBanken småningom, indrages och slutligen inställes, så att den hädanefter endast qvarstår såsom en från alla enskildas inellanräkningar afskiljd Statsoch MyntBank, den der endast mottager depositioner af Statens och vissa namngifne Allmänna Kassors medel. R. St., under hvilkas fortfarande vård, garanti och öfverstyrelse Banken förvaltas, besluta ock allt framgent om nödiga ändringar uti Reglementet samt tillse dess efterlefnad genom sina Fullmäktige. 2:o Guld-, Silfveroch kopparmynt förklaras alt efter verkstäld reform vara Statens enda lagliga mynt, med uteslutande af allt krediteller pappersmynt; dock att R.
Vid 1859 års slut utestodo mot inteckning i fast egendom och ZtfgTndJL återbetalning i silfver och återbrtailandtegendomar Silfver R:dr 15,318: 4. 8. rung > »ifver. ^ stadsegendomar „ „ 3,052: 17. 8. 18,370: 22. *. Häraf äro under nästlidne år afbetalde, inberäknadt slutbetalningar med återstående belopp i silfver af 48 landtoch 7 stadsegendoms-lån, å landtegendoms-lån Silfver R:dr 4,688: 33. 2. „ stadsegendoms-lån „ „ 918: 11. — så att dessa låns återstående belopp minskats med 5,606: 44. 2. i följd hvaraf vid 1860 års slut voro utestående 12,763: 26. 2. 43 deraf å landtegendomar I afräkning å lånen till städer och korporationer hafva under Lån uu »tider nästlidne år influtit 3,535 R:dr 67 öre, hvarigenom Bankens foroeh korP°ra / O 1107X6)', dran för dylika lån vid 1860 års slut nedgått till R:dr 2,329: 5. nemligen: lånet till Kalmar konsistorium 623: 99.