Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 37 »lill den myntsort, i hvilken derå tecknade expeditionsoch chartadösen borde utgå, densamma dock, likasom för Tingsexpeditioner i allmänhet, blifvit, på sätt Expedilionstaxa och Chartaesigillatae-förordningar bjöde, utförd i banko, och att meningen varit, alt beloppen äfven efter ziffran borde af vederbörande erläggas i sistnämnda mynt, i allt fall innefattade den lagöfverträdelse, att lagmannen uträknat och åtecknat fastebrefven annan och högre lösen, än Expeditionstaxan medgåfve, och sålunda ulöfver rätta beloppet beräknat sig lill godo, för faslebrefvet den 2 Oktober 1829, 2 R:dr 26 sk., för faslebrefvet den 1 Februari 1834, 3 R:dr 15 sk., för faslebrefvet den 20 Juni 1835, 4 R:dr 14 sk., för faslebrefvet den 7 Maj 1839, 93 R:dr 47 sk., samt för faslebrefvet den 7 Februari 1843, 7 R.dr 20 sk.; I följd hvaraf och då lagmannen, jemte det han för dessa fastebref tagit mer än laglig lösen, och derföre, enligt 4:de punkten af de vid slutet af Expeditionstaxan meddelade föreskrifter vore skyldig att, för hvarje af ifrågavarande fem fastebref, böla tjugu riksdaler, med tillhopa etthundra riksdaler banko, tillika vore öfverbevisad alt under en, såsom det syntes, lång följd af år, hafva på ett olofligt, nästan sviklig! sätt beredt sig tillökning uti inkomsterna af embetet till skada och förfång för parter, som haft att af honom utlösa fastebref, hvilket embetsbrott, likaledes vore af så svår beskaffenhet, att detsamma ej kunde med böter till högsta belopp försonas, advokatfiskals-embelet påstått, det lagmannen, för alla de felaktigheter vid beräkningen och utförandet af expeditionsoch chartadösen för fastebref, hvarom han i detta mål vore öfvertygad, måtte, med stöd af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, i en bot dömas att mista sitt innehafvande häradshöfclinge-embete till viss lid; hvarförutan, och då upplyst vore, ali lagmannen, lör fastebrefvet den 7 Maj 1839, erhållit derå debiterade lösen, beräknad i riksgäldssedel' efter påskriften, men densamma äfven i sådan myntsort beräknad, med 28 R:dr 3 sk. nämnde mynt eller 18 Ralr 34 sk. banko öfversteg det belopp, lagmannen varit lagligen berättigad alt såsom lösen för samma fastebref uppbära, samt, beträffande fastebrefvet den 7 Februari 1843,
Anhållande att denna motion måtte varda till Stats-Utskottet remitterad, får jag jemväl bifoga vidimerade afskrifter af prestbevis, transsumt af boupptecknings-instrumentet samt af Expeditions-sekreteraren Hadorphs meritförteckning. Stockholm den 30 November 1862. Edv. Heykenskjöld, 620 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Herr stf Wetterstedt; lindvist angående anslag för en kommunikationsled emellan Nasafjells grufvor och Ranafjorden. Utan tvifvel är det bäst om mineral-fyndigbeter genom enskilda personers industri och omtanka kunna utan Statens bidrag framdragas i dagen och göras fruktbärande. Sådant bör ock kunna ske, då fyndigheten förekommer i bebodda och farbara trakter, men der vägar icke finnas eller desamma äro ofarbara, blir det större vinst för Staten att i någon mån understödja den enskilda företagsamheten, att frambringa lönande bergsbruk, än att rika malmer skola för all tid ligga begrafna i bergen, utan minsta nytta för den enskilde eller det allmänna. Det är Nasafjells silfvermalms-grufvor, som här åsyftas. Det kan icke förnekas, att Staten i första början ensam dragit försorg om dessa grufvors bearbetande och silfververks anläggande, innan detsamma öfverläts åt enskild korporation eller Borgerskapet i Piteå; efter förloppet af 10 år, under hvilken tid måste, i brist af arbetsfolk, en del i sender af Westerbottens regemente användas till grufvearbete; men, oberäknadt alla andra svårigheter, har dock den 40 mils långa vägen till Piteå, den närmaste staden på Svenska sidan, dit varor och effekter måste gå dels sjö-, dels landväg, der ingen väg fanns, efter många afoch pålastningar, hufvudsakligast hindrat framgången af Nasafjells silfververk.
Vid detta förhållande och då följaktligen Kamereraren i Banco-Disconten, hvars befattning, ehuru ansvarsfull den än må vara, dock icke kan jemföras med. de Bankens Commissariers, som äro Ledamöter af Directionen, härigenom skulle komma i åtnjutande af högre löne-förmoner än de sistnämnde, när desse äro bland de yngre i Commissarie-graden, förmodar Utskottet, ätt, om nämnde rättighet skulle Kamererarne frånkännas, de lönförmoner på det hela, hvaraf Kamererarne, enligt Utskottets förslag, skulle komma i åtnjutande, måste anses stå i fullkomligt förhållande till vigten af deras befattningar; men sedan emedlertid Utskottet numera funnit sig föranlåtet frånträda dess hemställan, om förbud för Kamererarne att hädanefter taga befattning med låne-commissioner, följerock deraf, att de, såsom ersättning lill dem, föreslagna arfvoden icke erfordras. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Fröt. thdr. d. 3 Junii 1823. 299 om indragning af BergscingsRätterne och af Biskops eller Domproste-Ämbetena. 2:0 Rörande utlemnande i Bokhandeln af de Exemplar, som efter utdelning i RiksStån. den öfverblifva af Committerades till Regleriug af Rikets Styrelseverk afgifna Betan, kande. StatsUtskottets N:o 167, Öfver Kongl» Majrts nådiga Remiss i frågan om Statens ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län. Statsoch Ekonomi-Utskotten. N:o 176, Angående anslag af medel till en Myrs uttappning. N:o 177, Om medels anslående till Fullbordande af en Vaganläggning mellan öfre och nedre Calix Socknar. Lag. och Ekonomi-Utskottet. N:o 62, Angående Stängsel-Skyldigheten. S. D. e. m.
På det likväl ingen må tro, att jag är bland dem, som ej skulle vilja befordra åtgärder till styrka i3* Den 6 April f. ra, för Banken, får jag förklara, alt jag i sinom tid ärnar rösta för en summas afsättande till sådant ändamål; men något helt annat är att nu taga ett beslut, hvarigenom man skulle anticipera på en del af Financeregleringen. Bevis härföre är Herr Bruncronas anförande, hvari jag väl hufvudsakligen instämmer, men hvilket är alldeles förtidigt, och bör, efter min tanka, till Statsoch BancoUtskottens gemensamma handläggning remitteras. Grefve von Schwerin j Fredrik Bogislaus: För det förslag, som BankoUtskottet nu ingifvit, ligger en helt annan princip till grund, än för det förslag, som för 3 månader sedan af Ständerne bifölls. Det första förslaget påkallades af ett verkligt behof. Utskottet föreslog då, och Ständerne bi folio, att detta behof skulle undanrödjas; att silfverimporten skulle faciliteras. Dertill hörde ej allenast att priserne bestämdes, ulan ock att åt BankoStyrelsen uppdrogs att facilitera silfvervexlingen, hvilket vill säga detsamma som att facilitera importen; ty den tillgång på silfver, som inrikes kunde erhållas, var obetydlig. Ett sådant faciliterande är detsamma, som om importpremier betaltes; och jag frågar, om lämpligare importpremier kunna beviljas, än för import af silfver, helst de ej medföra någon kostnad för Banken, utan endast ett förskott på några vec - I Den 6 April f. m„ ig^ tor, sorn på intet sätt graverar BankenJag har redan flere gångor förut yttrat min tanka, att med den handelsrörelse, som finnes i vårt Land, kan ingen rask silfverimport äga rum, med mindre den blir faciliterad medelst förskotter. Kanske ett och annat större Handelshus kan vara dem förutan, men mängden behöfver dem, och att fästa afseende endast på denne ena, skulle vara alt gifva honom en alltför öfvervägande fördel.
Alt ifrågavarande dagsverksräntor från äldre tider varit undanlagne från rustningsindelningen och kronan behållne för att begagnas in natura vid kungsgården — aldrig varit rusthållare anslagne lill rustningens upprätthållande, upplyses genom den anteckning, som finnes så väl i 1G87 som 1717 års indelningsverk för lifregementet och af Hr Grefve Mörner blifvit anförd i reservationen vid Statsutskottets utlåtande iN:o 2/3. Jemförelsen mellan jordeboken och indelningsverket visar alt de vid rustningsräntans beräkning verkligen blifvit undantagne. Den till rustningens underhåll upptagna räntan i indelningsverket befinnes vara jemnt sä mycket lägre än hela den ruslhållshemmanen åsätta räntan, sorn dagsverksräntornas belopp. Man har tillåtit sig säga, alt den enväldige konungen härigenom begått ett våld och en orättvisa mot ruslhållarne inom Kungsöhrs fögderi. Men han gjorde ej annat än bibehöll hvad som vid Kungsöhr, liksom andra kungsgårdar, ansågs för hushållningen nödigt och efter den tidens begrepp var fullkomligen rättsenligt. Vi se också, att flere skattebönder frivilligt åtogo sig rustningsskyldigheten, ehuru dagsverksskyldigheten lill Kungsöhr var dermed förenad. Jemför Hr Grefve Mörner s reservation pag. 12, hvartill kunde läggas intyg utur mångå samtida handlingar). Dem skedde väl åtminstone intet våld. När Konungen gaf andra räntor af ett belopp, som öfverstiger rustningskostnaden, hvaruli består då orättvisan? Hvad mera kunde rusthållarne begära? A ett af öfversten för lifregementet insinueradt memorial, resolverade Konungen den IG December 1G80, bland annat, att Kongl. Maj:t ville forderligst sä laga och förordna, alt rusthållarne i Ulfsunds län, i stället för dagsverken, skulle med något annat soulagement verkligen blifva ihogkomne och ansedde. Har ett sådant soulagement verkligen kommit dem tilf godo?
där nere och målade — och då var det en flicka, (Kramar lians hand duktigt). som — hm! — (sänker rösten och fortfar ifrigt sakta). HULT (grinande). Hm — he he! — tackar! ADA (har under tiden talat sakta ined Lydia, men HALL. Ingen kan göra det mera ärligt än jag af och till haft öra för herrarnes samtal och hört nam— ty jag vet bäst, hvilken ängel ni varit nog lycknet Halvar Hall, hvarvid hon ryckt till). Ä r det ditt lig att vinna! En ängel, som. porträtt, lilla Lydia? IDUN 1894 •4 ADA (sakta till Hult). K o m nu Hinke, så gå vi! HULT. Nej, men hvarför det, A lilla? Han är ju riktigt hygglig! HALL. En ängel, som förtjänar att få en man sådan som ni, — praktisk, rangerad, med bästa utsikter till en god domsaga, en liten fin nordstjärna på fracken och en ängel, som knyter hvita halsduken — ADA. Adjö, söta Lydia lilla — nu få vi lof att gå, vi ha så många visiter! Hinke lilla, bocka dig för fru Sterner! HULT. H m — ja — he he! (går fram till Lydia och Sterner, som stå på motsatt sida). Mjukaste tjä- nare — he he! — hoppas det inte blir sista gången LYDIA. Nej, för all del! — STKRNER. V i få ha ' oss en liten middag någon dag ADA (under tiden till Halvar). Ni är ett odjur! HALL (likaså). För att jag kallar er en ängel? ADA. Och jag förstår mycket väl, hvarför ni går här och målar! Men var säker på, att jag skall varna mannen! HALL. A n om jag skulle varna honom då? (Pekar på Hult). ADA. Försök! Men han är för dum för att tro er! — (Går till Sterners, medan Hult kommer tillbaka till Hall). Adjö, herr löjtnant! Hvad jag gratulerar, för att det där porträttet är färdigt! STERNER. Hvarför det? ADA. För att det är så vackert, naturligtvis! HULT (till Hall).
Om således det kunde antagas att den ifrågasatta lånerörelsen skulle föranleda en större utsläppning af sedlar, i hvilket fall allena densamma, i sin mån, bidroge till underlättande af den penninge-förlägenhet, som nu är rådande, så kunde den metalliska valutan erhålla en påtryckning, hvars följder ingalunda minskades af vissheten derom att Banken framdeles, genom uppsägning af de utgifna lånen, kunde indraga sina sedlar eller till mynt förvandla den till Banken hemfallna panten, särdeles som det ej borde lemnäs utan uppmärksamhet, att allt hvad nu såsom metallisk kassa anses och beräknas, kan, efter högst några få dagar, till för - Banko-Utskottets Utlåtande Jfi 72. 3 minskning af sedelstocken användas, då deremot den tid, som komme att förflyta emellan utgifningen och liqviden af ifrågavarande lån, om ej i förevarande fall ona-> turligt kort, kunde vara tillräcklig att skada Banken i dess egenskap af realisations-bank. Ehuru Utskottet medgifver att de betänkligheter Fullmäktige sålunda anfört icke sakna vigt, och Utskottet ej eller förbisett, att den föreslagna belåningens införande torde komma att förorsaka Banken ökade förvaltnings-kostnader, derom vederbörande förbehållit sig att, ifall förslaget gillas, få göra särskild framställning, har Utskottet dock icke kunnat undgå att instämma i den af motionären uttalade allmänna åsigt, att, under nu rådande svåra penninge-ställning sådana utvägar ej böra lemnäs obegagnade, som utan våda för Banken kunna vidtagas att i mer eller mindre mån lindra den allmänna förlägenheten, samt att ibland dylika utvägar främst erbjuder sig den nu ifrågaställa, hvarigenom tillfälle för enskilde skulle beredas att, åtminstone för någon tid, kunna få hos Banken ehålla penningar mot pant af arbetadt silfver eller guld. Rättigheten dertill blef väl, såsom bekant är, vid sistlidne riksmöte, uppå skäl, som finnas upptagne uti Banko-Utskottets då afgifna Betänkande JV° 34, afskaffad, och Utskottet anser äfven fortfarande guldoch silfver-belåning i Banke nolämplig såsom permanent låne-anstalt.
De till f orbundet ijf verlamnade penningegifvorna utgora tillsammans en summa af kr. 6,415: 54 pil folisnde satt fordelade: onamnd, till understodjande af forbundets sjukvbrdsafdelni ' ng eller annan forbundets verksamhet kr. 200: - anonym gifvarinna, till anvandning for af heme bestamdt andamll ... s 6,000: - onamnd, bidrag till bekostande af representant vid 125: - kongressen i Berlin . B dainkomit&amp;a for Chicngoutstallningen, Aterstoden af 30: 54 dess kassa ... ijfverbetalningar genom diverse personer till forbundets R ~ ~ I ~ &amp; I I kassa II~ .. B 60: .- Summa kr. 6,416: 54 For de gifvor, hvilka kmnats till de olilm afddlningarna inom fiirbundet och som ej ingltt i den alhnanna kassan, redovisns ' i dessa afdelningars s5irskilda ber&amp;ttelser. Suinnlan af ur forbundets fonder utlamnade forlagslh uppgick utllnlnande " ". vid 1896 (irs slut till kr. Attn nys. in. ), tillsammnns ut-. I ' a Fonder. FGrbunclsbrrin. gorande kr. 2,926 hafva under Aret utlamnats. iildre l i n har, b andia sidan, ett belopp af kr. Under hhvisning. till den af kassaforvaltaren meddelade redogorelsen for forbundets nff8rsstallning, we Bil. ', torde hiir skskildt born framh5llas foljande: Forbundets fonder hafva uppkommit dels stdunda, att, i ofverensstiminelse med s t a d g m a, intrtidesafgifter - frdn och med 1890 endast hiilften diiraf - och stindigs ledamoters afgifter fonderats, dels genom tillkomsten nf fru S. Whitlocks stipendiefond.
På sätt Utskottet tillstyrkt lärer dock allt detta böra 60 H. 4 5o Den i Febr u a r i i f. m. bero af BancoStyrelsens närmare pröfning» som icke lärer underlåta, att i detta angelägna ärende inhämta sakkunniges upplysningar och råd. Från hvad Utskottet föreslagit afviker jag i så måtto, att jag anser formatet af de mindre sedlarne blifva nog litet, hvarigenom de för den arbetande classen skulle blifva svåra att handtera, önskande jag derföre, att de måtte erhålla storleken af nuvarande skillingssedlar, helst mindre sedlar hufvudsakligen ingå i remisser med posten; att, som papperets färg och andra försigtighetsmått böra motverka all förfalskning, jag anser hvarje valeur af de mindre sedlarne icke ovillkorligen behöfva hafva olikt format, och att, då underskrifterne äro egenhändiga, jag finnér valeurens antecknande på ett ehda ställe genom såkaltad rullning med chemiskt bläck vara nog, emedan valeureh i boksläfver och ziflfror på flere ställen skulle upptaga för stort rum och i det hela mera öka mödan, än svårigheten att efterapa, hvilken sednare egenteligen bör ligga i papperet och omväxlande yttre omständigheter. Jag tror mig för öfrigt böra tillägga, alt, så vidt sig göra låter, det ovanliga i papperets tillverkning, äfvensom mechanismen i konstgravuren må af vederbörande hållas liemlige; att, sedan, med godkännande af de förslag Utskottet afgifvit, förfalskning från mindre lill större sedlar icke är möjlig, och omsorgen blott behöfver fästas derhän, att efterapning ej
Härigenom förswinna nu tillika den nyttiga kännedom af Inhemska Productionernas tillgång, som man för StatsHushallningen paräknar^ af Persidle, Extracterue. Manga betydliga Waru - Transporter synas ej uti Specialerne och ehwad afdrag för möjlig försnillning man ock antacier, skall osäkerheten af dest beräkning till 20, zo, 40, ;o proCent och derutöfwer, alltid leda till misstag i Ealculcn och till flere för Landets Economie och Cultur deraf härflytande menliga Resultat. Om nu Löne-wilkoren wid Tull.Werket efter cn i förhållande till Waru-wärdet förhöjd Taxa icke kunna undgå att i sin inan tillökas, torde ock härjemte winsten för Staten böra nedsättas och wisferlioen icke bli sparande mot Allmänhetens förlust, oberäknat den chican och de vlägenheccr af alla stag, som fran Tull-Inrättningen hittills wisat sig oskiljaktige. Af förtroende till de erfarne och kunnige Män, genom hwilkas utarbetande försina oordningarne wid Landt - Tullarne ma hända auda kunde möjeligen förebyggas, skulle Utskotten, warit frestade att tillstyrka deras återinförande om man allenast wagat hoppas genom denna utwäg kunna förekomma SjöTullens försnillning och gifwa ett skydd at inhemska Manufaciurerna.
Summa Rnnt R:dr 9,000,000. Om nu de af ifrågavarande Filialbanker, som blifvit oktrojerade den 4 Maj och den 24 September 1858 samt den 29 April 1859 särskildt tagas i betraktande, så företer sig det förhållande, att Filialbankerna i Calmar, Helsingborg, Uddevalla och Östersund (oktrojerade 1859) samt Westerbottens läns Filialbank, hugnats med full försträckning till 2:delar af teckningssumman, och motsvarande lemnade säkerheter, samt att Filialbankerna i Nyköping och Hernösand erhållit försträckningar nära uppgående till 75 proc. af deras teckningsbelopp, hvaremot Örebro läns Filialbank, med en teckningssumma af En million R:dr R:mt och med afgifne säkerheter för R:dr 750,000 K:mt allenast erhållit R:dr 390,000 Rmt, Filialbanken i Carlshamn, med teckningssumma af 'R:dr 750,000 R:rnt, och ställda hypoteker för R:dr 562,500 R:mt, tilldelats äfven R:dr 390,000 R:mt, Filialbanken i Wisby,^med teckningssumma af R:dr 314,500 R.-mt, hvaraf för 75 proc. blott erhållits R:dr .12.0,000 R:mt, och Filialbanken i Borås, med en teckningssumma af R:dr 600,000 R:mt*/i denna kategori minst njuggt behandlade), undfått försträckning till belopp af R:dr 375,000 Rnnt. Dessa sistnämnda, Örebro läns Filialbank, och Filialbankerne i Carlshamn, Wisby och Borås, hafva likväl genom uppfyllandet af de vilkor tor försträcknings erhållande, som finnas bestämda i Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse Bilt. till It. St.
Jag upträder icke för alt klandra det resultat, hvartill Utsk:n kommit, utan endast ”för att yttra min tillfredsställelse deröfver, att frågan, af vederbönde embetsverk behörigen utredd, endast afvaktar K. M:s Nåd. pröfning; hvarjemte jag tillåter mig att uttala den önskan, alt den föreslagna jägeri-betjeningen icke malte blifva allt för knappt aflönad, så allden ej i allo kan upfylla sin bestämmelse. Hr von Troil, Sam. Gust.: Utan att yttra mig om den önskan, Hr von Knorring uttalat, anhåller jag endast om bifall till Betänk. Utsk:ns förevar:de Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs och bifölls Statssamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns d. 23 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 10, i anledn. af väckt fråga, att den från Serafimer-Ordens-Gillet årligen lill hvarje län i riket utgående upfostringshjelp för fattiga barn mätte, forså vidt densamma utgöres af Statsmedel, disponeras lill Serafimer-OrdensGillets andra behof. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s nedannämnde d. 23 dennes pä bordet lagde Ullåtm: JVS 50, i anledn. af utaf förre Handlanden N. P. Maurin gjordt ackords-anbud; JVS 51, i anledn. af förre Grossh. J. A. Julius’s ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-diskont-lån; och JVS 52, i anledn. af väckt fråga om utsträckning af den årliga Banko-diskonl-revisionen till R. St:rs Bank i dess helhet.
Hans Excellence hemställde vidare, öm Ridderskapet och Adeln behagade gilia den af Utsköttet föreslagne åtgärd, att vid andra fräsan eller oftare begången stöld med eller utah inbrott, Samt om kortare eller längre tids Fästningseller Spihnhusarbete blifver den brottslige ådöihdt, han borde förses med något sådant märke, som, utan att kunna utplånas, gifvet ett tydligt vittsord Om förbrytelsen, mell hvilket marke borde sättas på ett sådant ställe Den i i Maji. 51 å kroppen* där, genörh klädsélfi, möjlighet för brottslingen kunde gifvas att detsamma dölja, äfvensom att de Personer, hvilka redan ärö för flere resor fötöfVäde stölder till längre eller kortar re tids Fästningseller Spinnhus-arbete dömde Och detsamma ha Uridergå* måtte på lika sätt Varda märktei ftöpades Jä och Eej. Herr Munch af Rosenschöld s Eberhard: jag trot, att orsukeri, hvarföre tjufnader hos Oss i sednare tider tilltagit, icke är att man afskaffat dödsstraff eller brännmärke för detta brött, utan att immoralitet och brist på tillräckéligä utvägar, att med arbete föda sig $ tilltagit. Mah borde derföre meta tänka på ätt förekomma, än med mera straff belägga tjufnader, mera på Uppfostrings - än på Correctionsanstalter. Tjufnader hafva i sednare tider äfven i England tilltagit * oagtadt man der årligen hanger en mängd tjufVar. De ha deremot* likasom andra grofva brött, aftagit £ Norra America, Oagtadt dödsstraff där äfo alldeles afskaffade. Hdfvudorsakéti till tjufvars ökade antal ligger således icke i straffens mildhet. Utomdess gör dödsstraff för tjufnadéf tjufven till mördare, örn han genom mord tror Sig kunna Undgå blifva upptäckt; hvarföre män observerat* att i de Länder, där tjufVar straffas med döden, ärö de ofta tillika mördare. Friherré Cederström:
Vid uppbåd till mönstring, vapenöfning eller krig skall såsom laga förfall anses: om man sjuk är; om man i Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst är uppbådad eller faren; om man i häkte sitter; och om man af fiende, vådeld eller vattunöd hindras; vederbörande dock obetaget att, då andra än nu sagda förfall förebäras, pröfva, om de äro af den vigt, att de såsom ursäkt gälla må. p. 66. p. 57. Motiverna till förändringen eller tillägget återfinnas i betänkandet pagina: 47 Mom. 2. Utom de i föregående mom. uppräknade omständigheter, skall, såvidt angår den i 3 § omnämnda del af sjöbeväringen, såsom laga förfall för inställelse till sjökrigstjenst räknas: att vara på utrikes sjöresa stadd; eller på inrikes sjöresa för tillfället från sin hemort aflägsnad; eller före den dag, sjöbeväringen eller någon del deraf blifvit genom allmän kungörelse till krigstjenstgöring kallad, vara å fartyg inmönstrad till förestående sjöresa; eller ock att genom kontrakt eller annan laglig öfverenskommelse redan tillförene hafva förbundit sig att någon viss, ännu ej tilländalupen, tid tjena enskild man eller bolag å dess fartyg; inträdande dock skyldigheten till sjökrigstjenst i de tre första fallen den dag efter resans slut, då sjölagen medgifver befrielse från den innehafvande enskilda sjötjensten; samt i sista fallet 30 dagar efter det fartyget första gången kommit i Svensk hamn, sedan sjöbeväringens kallande till krigstjenst kungjordt är, eller krigsförklaring blifvit utfärdad. § 52.