Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ingenting emot att R. o. Ad. fattar det beslut, som nämnde Utsk. föreslagit, men jag får hemställa, om icke R. o. Ad. skulle anse det vara lämpligare att beslutet finge följande lydelse: att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, för sin del beslutar, att R. St:r skola hos K. M. i underd. anhålla, det K. M. täcktes, allt efter sig yppande ledigheter, indraga den del af båtsmanshållet, som befunnes öfverflödig, samt med rustoch rothållarne uppgöra öfverenskommelser om båtsmansoch vakansafgifters erläggande. Skillnaden mellan Utsk:ts och mitt förslag är den, att Den 18 April f. m. 545 att en!, det sednare så skulle R. St:r anhålla hos K. M. det han täcktes genast verkställa indragningen af den del han ansåg vara öfverflödig, utan att först göra en särskild hemställan till II. St:r, såsom Utsk:t föreslagit. Jag anser fördenskull att det förslag, som jag framställt, går vida mer direkt på saken, och anhåller att R. o. Ad. måtte lemna sitt bifall till detsamma. Hr Lilliehöök: Jag anser att frågan är af sådan vigt, att sättet, på hvilket den föreslagna indragningen skall verkställas, bör öfverlemnas till R. St:rs pröfning, innan den kommer att ega rum. Dessutom tror jag icke, att man skulle vinna någon vidare fördel genom att åt K. M. öfverlemna att genast verkställa nämnda indragning, då på tre år indragningen icke kan blifva så särdeles stor. Man kari ej heller fullt stadga sin åsigt om en sådan åtgärds lämplighet, innan man har någorlunda klart för sig, hvad som för framtiden kan komma att erfordras, och sättet, hvarpå behofven skola fyllas. För min del anser jag således, att den åtgärd, som Utsk:t föreslagit, är tillfyllestgörande, och anhåller om bifall till Betänk:t. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham:
Ank. till Exp, Utsk, den 6 Juli, kl, 6 e. m. t Utlåtande, i anledning af återremiss å Utlåtandet N\o 4°» angående Regleringen af 2;dra Hufvud-Titeln. (U. A.) svedan förutnämnde Utlåtande blifvit i åtskillige delar från Riks-Stånden åttrremitteradt, får Utskottet härmed afgifva det yttrande i dessa omständigheter, hvartill de vid återremisserne gjorda anmärkningar funnits föranleda ; och har Utskottet dervid ansett, att, då inledningen till det återremitterade Betänkandet endast innefattade en redovisning för de grundsatser, som vid ärendets behandling blifvit följde, sam.t Utskottet kommer att serskildt yttra sig, i anledning af de vid hvarje olika punkt framställde anmärkningar, hvad som blifvit mot berörde inledning er in ra dt, icke erfordrar serskildt besvarande 5 äfvensom Utskottet bordt tillkännagifva, att, fastän detsamma förut förbehållit sig att, sedan ärendena blifvit emellan de olika StatsDeparternenten fördelade, afgifva förslag till sådan förändring af Hufvud-Titlarne, att en serskild Titel må för hvarje Departement blifva upprättad, Utskottet ansett med ordningen mest instämmande att vid återremissernes besvarande^ följa de na gällande Titlarne, som grundlagt förut meddeldte yttrande, samt således icke förr, än anslags-frågorne blifvit afgjorde, berörde förslag vid jRiks-Statens upprättande afgifva, s :o. \ Rikets Högsta Embeten och Allmänna Ärendenas Randning. De för förstnämnda Embeten erforderliga anslag lära å Riks-Staten få upptagas, i enlighet med de beslut, som dels i detta hänseende redan äro meddeldte, dels må fattas i fråga om hushyres-ersättning för de ledamöter af Stats-Rådet, »om äro Departemcnts-Chefer. Bih. till R. St.
Derefter borde ifrågakomma samma banas utsträckning till Siljans 68 vatten vid Insjön; men då det icke kunde väntas, att staten skulle bygga två jernvägar i samma sträckning på allenast några få mils afstånd från hvarandra, kunde länsstyrelsen för sin del icke biträda den åsigten, att en jernväg jemväl borde byggas från Westmanlands-gränsen förbi Avesta och Hedemora genom Stora Tuna socken till Siljan; hvaremot länsstyrelsen ansåg en jernvägsanläggning emellan sjön Wessman eller sjön Saxen till Oster-Dalelfven ofvanom Grådafallen i högsta måtto önskvärd. — Uti Gefleborgs län hölls sammanträde inför vederbörande den 5 Februari 1859. Utom yttranden och förslag rörande sådana kommunikationsleder, hvilka, utan att äga sammanhang med stambanesystemet i det hela, hade särskild vigt för detta län, uttalades, uti ett enskildt, sedermera af samtlige närvarande biträdt anförande, att den bibana, som syntes böra först ifrågakomma att utsträckas från Gefle-Dala jernväg, vore en från Jädrans station eller trakten deromkring till Ockelbo kyrka, utgörande i längd omkring 3 mil, hvilken vägsträckning om vintern utgjorde stråkvägen för den stora Norrländska trafiken på Westmanland och en del af Upland och Dalarne, synnerligast vid marknaderna i Sala, Westerås och Hedemora, samt att från Ockelbo kyrka ginge stora landsvägen till Helsingland och vidare till hela norra och nordvestra Sverge, likasom ock landsvägarne der sammanträffade från Svartnäs bruk i Dalarne och från Åmot, Katrineberg och öfrige Ockelbo-jernverken samt från Hamrånge socken. — Efter det från ortens allmänna produktionsoch konsumtionsförhållanden hämtats stöd för det antagande, att Ockelbo i och för sig utgjorde en ganska vigtig slutpunkt för en jernbana norrut, yttrades vidare, i afseende på det ämne kommitterade nu hafva att behandla, att nyssnämde bana blefve af större vigt, om statens stambana sammanbundes med Gefle-Dala jernväg och om denna förening skedde vid eller i trakten af Storviks station.
Derigenom finge hwar och en tilfälle at betinga sina wilkor efter särskilta omständigheter. Man undfluppe de bcswärlige och skadeliga kvista Marknads - och H.ucrion8'termir>erne wid tjenstenL upsägande. Lätteligen kunde man sä inrätta sina Loritraäisr, at man icke behösdc frugta, det alla eller mänge tjenstehjon pä en gäng stulle flytta? det skrä,lika förswunne frän Författningarne, som inskränkte til allmänna La» gens förordnande, förlorade nägot af sin myckenhet och widlyftighck. De grunder, hwarpä detta mitt yttrande stödde sig, äro sä enkla och i min tanka sä rigtlga, at jag icke kan wika derifrän eller förändra mit omdöme. Jag önskade derföre, at ingen annan författning widtogoS, än et hänwisande til fria och ordenteliga LontauHer efter Lagens allmänna förordnande om annan handel. Finnes det likwäl, at äntcligen cn särskilt Tjenstehjonsstadga mäste wara: sä förenar jag mig med de yttranden Herr Ryttmästare» Hsilerlsiarre och Herr Majoren Laron Lilkverlkölll derom aflemnat; dock med det undantag at icke mer än en flyttningstid om äret mätte äga rum för tjenstehjon pä Landet. Grefwe körner. Lar! Ltellsn, enligt de stiicourler som nu förewarit rörande den af OaconnmiaUtskottet projeÄLiaäe TjenstchjonS-stadgan, har jag funnit huru som rn wärd Ledamot warit af den lankan at nägon TjenstehjonS-stadga icke wore af nöden, hwarigenom alla band emellan Husbönder och tjenstehjon säledcs skulle lästa» — äfwen som flere andre relxeKivs Ledamöter synnerligas! wändt sin vpmärksamhct emot dcn af Mskottet föresiagnr flpttnikigS-teiwwen. Det sednare har för Lconomie-Utskottet warit cn wäntad, men det förra en mindre förmodad händelse.
Den enda betänklighet jag skulle hysa, vore, att lagen, sådan han är, blifvit bifallen af Noriges StorTing. Skulle nu Sveriges Ständer fatta ett beslut, som vore skiljaktigt ifrån Norrska StorTingets, så skulle måhända framställningen i förhållande till en annan magt, der Konungen för båda Rikena handlar såsom en person, blifva skiljaktig och således mindre riktig. Hvar och en vet, att under Sveriges Krona i alla fall ej kan blifva fråga om slafveri i allmänhet. Jag tror således, att man gerna kan utan fara låta bero vid förslaget. Herr Cederschjöld: Jag instämmer med den siste värde Talaren deruti, att Slafhandel är ett högre begrepp, som naturligtvis i sig innefattar det lägre. Om således Rikets Ständer uppgåfvo ett förslag Den 9 April e. m. >47 till lag mot Slafhandel i allmänhet, så måste ju Negerhandeln äfven derunder vara inbegripen. Men den andra considerationen kan jag ej gilla, nemligen att Norrska StorTinget antagit förslaget sådant det är. Detta bör ej hindra oss, att gifva lagen en större utsträckning, ty som ett annat StorTing snart förestår, föreställer jag mig, att den jemkning då skulle vinnas, som kan behöfvas. Friherre Ehrenborgh: Jag tror mig skyldig upplysa, att förhållandet är sådant, sora. Herr von Hartmansdorff omnämnt. Såsom Ledamot af Utskottet har det varit min pligt att taga i öfvervägande icke allenast de handlingar, som legat lill grund för målet, och våra rättsförhållanden, utan äfven det politiska i saken. Jag får då öppet förklara att frågor varit väckte i ministeriel väg, huruvida denna lag skulle utsträckas till Slafhandeln i allmänhet, och man har ansett, att då Konungen af Stora Britannien endast begärt en lag för Negerhandeln, samt derjemte att lagen till sin beskaffenhet skulle vara lika för båda Rikena, har det ej varit möjligt att uppgöra den annorlunda, nu sedan Norrska StorTinget förklarat, att det ansåg lagen endast böra handla om Negerhandeln.
r fi ' bli~n Elimbeth Lzindrall, fijr utbildning till miinsterriterska (Sodermanlands l a m stipendium). B frbl; en Esther Berysteclt, for utbildning till sjukskoterska vid Sabbatsbergs sjukhus (Vesterbottena ltlns stipendium). B frbken E~nilict Fogelliloti, elev v i l hogre liirarinneserninarium (Kristianstads liins stipendium). B fi.iilien Elin, Gustufs. ?orz, for utbildning till l b a r i n n a i huslig ekonomi for folkskola ibstergotlands lans stipendium). froken R a p hilcl We. ?ter {lrerc, for utbildning till 1 ararinna i 4 huslig ekonomi for folkskola (Termlands lans st.ipendium). I sammanhang med ofvanstlende m&amp; meddelas, att 3Ialmohhs lZins stipendium for 1898 kommer att reserveras for utdehing ett kommande k. - Foreningen Handarbetets Vanness vkr~atstallning agde rum den 2, 3 och 4 maj och var talrikt besiikt. Man hade denna g h g i s p n e r h e t lagt an y i ~ linnebroderier och linnevafnader, bland hvilka siirskildt finnas draperier a £ gedignaste slag blde hvad mijnster och utforande betriiffar. Tvenne antependier, det ena nyss utfordt fiir f i u s t u n a kyrka i Sodermanland, en he1 del h a r e sidenbroderier, en hornsoffa med dynor, prydda af broderier i allmogemonster, flossamattor och en samling nya lnodeller utgjorde i korthet utstallningens innehUl.
Det lärer sålunda vara nödigt, på sätt Hr Lefre'n ådagalagt, att båda delarna fortfara likasom tillförene. Utom denna, äro mina anmärkn:r mot Const.Utsk:s nu föredragna betänk, endast, alt i stället för ”samtliga RiksStånden,” skulle på båda ställena heta ”Rikets Ständer,” och alt orden 'på bestämd tid” skulle utgå efter orden ''förut hafva "öfverenskommit om ytterligare förlängning.” Det tiar förut blifvit anmärkt, att om en bestämd lid skulle utsättas, så komme Ständerne möjligtvis att tvista om längden deraf. Jag har också gjort anmärka, mot denna bestämning; ty om det slår hval ken bestämd eller obestämd tid, utan blott förlängning; så är det ju Ständerna öppet lemnadt alt begära bestämd lid eller underlåta det. Jag kan således icke inse, alt man genom förenämnda uteslutning på något sätt skadar, utan tvertom leder lill det mål , dit man önskar sig. Om §:n blir uppställd derefter, så tror jag att man lätt skulle kunna sammanjemka de gjorda anmärkntoa. Jag anhåller således, alt Hr Frih. o. Landtm., när det så vida kommet är, täcktes inhemta Ståndets tanke, huruvida det anser dessa anmärkn:r förtjena antagas som Ståndets gemensamma tanke. Frih. Sprengtporten: Jag kan för min del icke instämma i det tillägg Hr von Hartmansdorff begärt; jag anser del öfverflödigt att statsreglertn skall fortfara med bevillningen, som en gifven följd deraf, att bevillningen bestämmes af den Statsbrist-summa, sorn vid statsreglertn möjligen uppstår. Något vidare stadgande derom tror jag derföre icke vara behnfligt, men det skulle väl kunna leda till missförstånd, helst vi känna, från sednare riksdagar åtminstone, och i öfverensstämmelse med den åsigt, Konungen i sin propos. framställt, att det finnes något, som kallas en extra-statsreglering. 1 händelse ett sådant stadgande inflöt, som nu föreslås, skulle det kunna tolkas som ett hinder eller för 9 43 338 Den 8 Juli f. ni. ljud för Ständerna alt före någon bestämd tid åtaga sig detta slatsbestvr.
Sprit och spritblandningar, hvilka kunna såsom rusmedel användas, må icke utan läkares recept utlemnas från apothek å sådan ort, der tillåten minuthandel med eller utskänkning af bränvin icke eger rum, och ej från något apothek vid sådana tider och tillfällen, då utlemnande af bränvin i allmänhet år enligt denna förordning förbjudet. § 28. Under söneller helgedag må ej bränvin, som år föryttradt genom partieller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas. Under gudstjenst skall utskånkningsstålle alltid vara tillstångdt. I stad kan utskänkning af bränvin under sönoch helgedagar ån vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest beslut derom fattas af kommunalstyrelsen, samt beslutet af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter magistratens hörande, godkånnes. På landet vare å söneller helgedag all annan utskänkning förbjuden, ån på gåstgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter, undantag meddelat. ExpeditionsUIskallets Förslag (ill unden!. Skrifvelse, l\’:n 119. 31 § 29. Bränvin må icke utlemnas till den, som synbarligen år öfverlastad, ej heller å utskånkningsstålle till den, som minderårig år. Den, sorn öfverlastad år, får ej utdrifvas från utskånkningsstålle, der han starka drycker förtårt, eller utan vård lemnäs. § 30. Då minuthandel med eller utskänkning af bränvin sker, får dörren till försälj ni ngsrummet icke vara låst. § 31. Den, som eger rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin vare förbjudet att, äfven utan betalning, utlemna sådan vara vid tillfälle, då försäljningsrätten ej utöfvas får. § 32. I öppen salubod för handel med andra varor ån bränvin, vare brånvins utdelning, äfven utan betalning, förbjuden. § 33. Ej vare någon berättigad att utsöka betalning för bränvin, som blifvit vid utskänkning utborgadt.
Björnstjernas sanna fosterlandskänsla; jag tror således, att vi i våra riksdagsmannaålgärder verka till samma mål, fosterlandets bästa, ehuruväl, hvad medlen beträda till detta måls ernående, våra åsigter kunna vara och äro ganska skiljaktiga. Jag är icke ibland dem, som fäster särdeles afseende vid ett obetänkt ords utkastande under en debatt, och skulle således med tystnad hafva kunnat förbigått omnämnde yttrande; men det var rakt syftadt åt en af de vigtigasle samhällsfrågor, som under riksdagen förevarit. Det drabbade således icke blott mig och dem, som här röstat för det nu fallna förslaget, det drabbade äfven en ganska stor och aktningsvärd publik utom della Stånd, till hvilken jag i första rummet räknar de stora majoriteterna inom 2:ue Riksstånd, och hvilkens omdöme icke kan vara oss likgiltigt. Så länge detta yttrande står för Gr. Björnstjernas egen räkning kan det modifieras och förklaras; men skulle, genom de närvarande ledauiöternes iuom detta Hus tystnad, detsamma få sken af att vara hela Ståndets, är detta icke möjligt, och dä fruktar jag att R. o. Ad. skulle utsätta sig för ett rättvist klander. Det är med anledning häraf, sorn jag brutit den tystnad jag vanligen plägar iakttaga, och som jag nu i R. o. Adis protocoll nedlägger min protest mot Hr Gr. Björnstjernas ifrågavar. yttrande, under den billiga förmodan, att Hr Grefven vid justeringen af 240 Den 14 Januari f. m. prot. Tor ofvannämnde dag så förklarar tillkomsten af delta yttrande, alt det icke kan blifva förnärmande för dem, som röstat för berörde, sedan sisla riksdag hvilande, numera förfallna förslag till representationens ombildning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han väl vid början af denna discussion hemställt, huruvida R. o. Ad. ville tillåta att pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk.
Rikets Ständer hafva åt delta vigtiga ämne egnat en sorgfällig uppmärksamhet; och då de omständigheter, som vid sistförflutna riksdag föranledde Rikets Ständer att godkänna den af É. K. Maj:t då föreslagna förhöjda pensionsstaten för Arméens befäl och tjenstemän, icke undergått någon väsendtlig förändring, samt, enligt hvad Departements-chelen uti sitt underdåniga betänkande meddelat, den nya pensioneringen 494 Expedilions-Utskollels Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 146. i allmänhet visat sig tillfredsställande, hafva Rikets Ständer funnit berörda pensionsslat böra tills vidare tillämpas med de bestämmelser, som för densamma äro gällande. Men i fråga om de för ändamålet erforderliga medel, hafva Rikets Ständer icke ansett sig böra bifalla den af E. K. Majit i berörda hänseende gjorda framställning, alt besparingarne å det vid sistlidne riksdag för fyllnadspensionerna beviljade kreditiv måtte, i mån af behof, jemte erforderligt visst tillskott för den nya pensioneringens bestridande, få användas. Då nemligen en sådan anordning icke är öfverensstämmande med egentliga beskaffenheten af ett kreditiv, och någon särskild fördel icke torde vara att vinna genom besparingarnes användande, på sätt föreslaget blilvit, har det synts Rikets Ständer lämpligare, alt för berörda ändamål bestämmes ett visst ärligt belopp, motsvarande det verkliga behofvet, helst sådant skulle befordra enkelhet i räkenskaperna, hvarigenom Riksgälds-konlorets ställning och detta verks disponibla tillgångar lättare kunde bedömas. Af samma sköl anse ock Rikets Ständer, att det vilkor, som med det vid nästlidne riksdag beviljade krediti vet varit förenadt, nemligen att Arméens Pensionskassa egde alt hvad det ena eller andra året af kreditivel, efter skedda utbetalningar, kunde öfverblifva, under följande år, om sådant behöldes, utbekomma, bör undanrödjas, och att således möjligen uppkommande besparingar å det årliga belopp, som kan varda bestämdt, hädanefter böra såsom annan Statsverkets odisponerade tillgång betraktas.
78 7 utestående fordringar, med afdrag af skulder 3 4» 2 3 * - M? för förra åren utestående Actieinhetal rungar, sorn likväl ickelillfulla beloppet förmodas kunna ingå 5,430; samt Actie-inbetalningen för inne varande år, hvilken, vid årets slut, skall hafva »nflutit. 10,000: 59 99 3: 53'; iö Summa 355,692: 23, 7. att skillnaden emellan detta sammanräknade be? lopp och ofvan omförrnälde tillgång blifvit betäckt, genom de Werket under tiden tillflutne tillfälliga inkomster af räntor å utlånte medel, inköpte fastigheters afkastning, afgifter vid gamla SlussWerket m. m., samt att dylika inkomster äfven för de påföljande åren beräknats, att ingå uti den kostnads-surama för Werkets fullbordan, hvartill, då någon annan tillgång ej kunnat påfinnas, understöd af allmänna medel blifvit sökt för tillsammans 530,000 R:dr, som, efter förslagsvis uppgjord beräkning för innevarande och följande 5 år, skulle utgå; varande för öfrigt af Directionen uppgifver, att, då den egentliga hristeq uti ifrågavarande kostnadsbelopp ej bilf - U/ulenlilnigq Skrifveler. Vit calculerad til! mera, än 5116,637 iVdr och det begärda Stats-hidragef således öfverstege hvad, <sfter sträng beräkning; til! u t gihernas bestridande minst erfordrades. Di reel innen deremot ansäg, ätt, om, emot förmodan, någon ytterligare kost^ nadsbrist uppkomme, densamma med säkerhet skulle, utan vidare allmänt biträde kunna fyllas af de behållningar ieffecter och byggnader, m. m., sorn, efter Canalens fullbordan, böra vara att påräkna.
Sökes å samma dag i stallen eller vid samma ting å landet både inteckning och lagfart, vike in"teckningssökanden för den, som egande-rätten förvärfvat; 3:o söker någon ”lagfart, i grund af företedd handling, som hans egen åtkomst visar, men ”kan ej genast så styrka förre egarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; ”varde hans ansökning ej dessinindre i lagfarts-protocollet tecknad. Full"gör han sedan å landet sist vid det allmänna Ting, som infaller näst ef”ter tre månader, och i stad inom tre månader, hvad till lagfartens vinkande nödigt är, eller stämmer han sin talan inom ilen tid lill Rätten in; "då må ej det inträffade dröjsmålet med lagfartens beviljande honom till ”förfång lända: försummar han hvad nu sagdt är, eller åstadkommes ej ”medelst omförmälde rättegång den bevisning, som för lagfartens beviljande "erfordras, vare den gjorda ansökningen förfallen.” Som nämnde Betänkande, bifallet af llöglofl. Ridderskapet och Adeln samt llögvördiga Preste-Ståndet, deremot afslögs af de öfriga Riks-Stånden, kom frågan att för den gången förfalla. Emedlertid hafva de deruti yttrade Ssigter blifvit här anförde, emedan Utkottet i dem till alla delar instämmer; men ehuru Utskottet, af sådan orsak, gerna skulle velat medverka till det i den nu väckta motionen antydda ändamål, genom framläggande af ett förslag, till innehållet lika med det här ofvan upp'agna; likväl, celi då samma förslag afser ändring i flere lagrum, de der ej äro i Anders Larssons molion vidrörde, sajnt UlskoLlet icke tillkommer att åt motionen Dih. till R,St, Prat. 1840. 7 Sami, 1 Afd, £3 Haft, 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 53. gifva elen utsträckning, som i berörde afseende skulle erfordrats; finner Utskottet sig hindradt att för närvarande tillstyrka, det motionen må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Maj 1840.
»För sju tusan millioner skock bomber och krutdurkar.» Men nu vill jag visa dig en porträttsamling af min omgifning här på Hvardagstorp: Majoren, som du redan känner. Hans dotter, den fula, men himmelskt goda Marie. Hon är visserligen låghalt, puckelryggig och lite vindögd, men ur hennes ögon lyser den mildaste kärlek och godhet, som ovilkorligen gör henne till en utmärkt qvinna. Så kommer kusin Olle, en ung landtmätare, med ben som cirkelspetsar, ett par väldiga knäfvelborrar och ett par ögon, ur hvilka lyser mycken godhet, men äfven en god portion dumdryghet. Det är ej så utan, lilla goda du, att han inte är liksom lite »verliebt» i Marie. Jag har upptäckt det af en tillfällighet. Om du vill veta huru det gick till, så följ med mig i den tysta, månbelysta qvällens dunkla skugga och beskåda följande lilla Idyll. Det är skumt i den stora salen. På en pall sitter Marie. Bredvid henne står Olle med en kontrabas i handen. Hon kastar med ena ögat en outsägligt mild och god blick på honom, och med det andra skådar hon genom fönstret upp mot himlahvalfvet, under det hon, accompagnerad af kontrabasen, sjunger denna öfversinnligt sköna sång: Upp emot himlens Ljusblåa salar Vill jag mig svinga På kärlekens vingar. Der, o, min Olle, Skola vi njuta Kärlekens eviga Saliga fullhet. Der skall min ande Hänryckt sig sluta Varmt till ditt hjerta Olle, min Olle, Då skall du finna Huru min kärlek Evigt är din! Tårarne tillrade ned för hennes kinder. Ofverväldigad af den sublima sången föll jag på mina knän. Min tanke ilade till honom som jag älskar. O, Alrik! Alrik! – Men han älskar mig ej – nej, nej. Jag är en olycklig qvinna. Men, Adèle! Jag skall visa honom att jag är qvinna; att jag skall böja honom under min vilja, han skall, han skall älska mig. Men nu Adèle, farväl! Tänk på mig.