Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:st i underdånighet anhålla, det kustbevakningen, om den pröfvas böta fortfara, må på ett mindre kostsamt sätt varda organiserad. Herr Friherre Boije har yrkat, det Förslaget till Tull-Verkets förändrade Styrelse och förvaltning måtte vid nästa Riksdag föreläggas Riksens Ständer; hvarförutan äf Riksdags Fullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs JLän. blifvit anmärkt, att Riksens Höglofl. Ständers Ombud borde uppdragas, att uti den nya regleringen af Tu'1-Verket deltaga. Då Utskotten, under erkännande af angélägenheten utaf en reform inom Tull - Verket, föreslogo, att ärendet i det hela måtte till Kongl. Maj:st i underdånighet öfverlemnas, var ändamålet dermed, att denna reform snart skulle till vägabringas. — Sådant anse Utskotten ansenligen skola fördröjas, om den reglering, Kongl. Majit, i anledning häraf, kan i Nåder finna för godt vidtaga, skulle i annat afseende blifva beroende af Riksens Ständers granskning. Statseeh Eesvärs-XJtskotiens Beltinkanden. ayffsl ärt hvad beträffat anslag af nödige medel här* till. l’å denne grund, neli enär det ej eller synes lämpeligt, att Riksens Höglofl. Ständers Ombud med så beskaffade helt och hållit administrativa åtgärder sig befatta, kunna Utskotten Icke tillstyrka bifall å hvad i desse omständigheter blifvit föreslagit. Riksdags-Full makt igen Anders DanielsSött har jemväl förmält sig icke kunna inse tillräckeligheten af det skal, Utskotten anfört emot Culloch Dykeri Verkens fdreslagne förening, att nemligen Tjenstemännezi vid desse begge Verk skola hafva skiljaktig^ åligganden, helst dea omständighet skall inträffat, att Dykeri-.Tnrättningens Tjenstemän tillika bestridt Beställningar inom Tuli-Verket.
Dcfla förestrifler innefatta nu mera Swensta Ridderstapets enda särskildta sä kallade företrädes rättigheter. Kongl. Mahl lärer derföre icke wägra sin Nådiga stadfästelse ä Författningar som till sin kraft och werkan ännu äro fullkomligt gällande, och som endast genom hwad jag wägat föreflä, blefwo pä ett ställe till efterlefnad stadgade och intagne, och hwarigensm nägra nya förmäner icke blefwo Ridder» sta - Den n November. stapet och Adeln tillagde; Man torde inwända att besia Författningar kunna inbegripas under wära sä kallade Privilegier; Men dels arv de af sädan beskaffenhet akt de icke förtjena namn af Privilegier, dels grunda de sig pä särskildta Kg!, tillärelser, som af RiksensS änder icke äro sanctionerade och behöfi we icke eller denna sanction och dels äro wara Pri« vilegier sä stympade och skingrade, att Ridderskap^ och Adeln med fullkomlig säkerhet kunna säga: W» hafwa icke nägra privilegier: Och hwar stola dä desia Författuuigar i ert sammanhang införas om icke i RwdarhusLroningen? Uti'Konungens Nädi. ga stadfästelse ä RiddarhusOcdningen kunna de fä ett tjenligt rum och jag finner icke nägra Betänkligheter förekomma med mindre man hos Kgl. Mafir derom gör underdånig anhällan. Herr liljeström: Nalcom Oanckvarstt Uppläste följande: Wid den nu mera under granskning warande RiddarehusOrdningen sär jag wördsammeligen underställa de mera sakkunnige och upplystes.,-berömmande de sä anmärkningar jag tager mig ökn 'friheten att göra. - . §. 9. Om Concourser.
Persil, Sigillbevarare af Frankrike 1834, föreslår följande lag, som går igenom: ”Hvilken, som i en upprorsrörelse tillgriper vapen, skall dömas till tvångsarbete”. Mr. Thiers, liberal Journalist 1830: »Det finnes ingen fara i en oinskränkt tryckfrihet. Endast Sanningen verkar. Hvad som är falskt, gör ingen skada och förstör sig genom sin våldsamhet. Ingen regering blef någonsin störtad genom smädeskrifter.” Mr. Thiers, Minister 1834: ”Insurrectionerna både i Lyon och Paris hafva blifvit förorsakade af Pressen. Det är Pressen i allmänhet, som verkat dessa beklagansvärda olyckor.” Walter Scott – Historiskrifvare. Man frågade honom, hvarföre han ej skrifvit sin Historia om Napoleon i tre, i stället för nio delar. Han svarade: Jag hade ej tid. – Roman-ämne. A tale full of the waters of the eye. Ferdusi. En ung Medicinæ Studerande i Dublin hörde en dag en utmärkt vacker röst i sin grannes trädgård. Han blickade öfver muren, och ser den skönaste flicka. De göra bekantskap, träffas ofta i trädgården, och förälska sig i hvarandra. Den unge mannen kunde ej blifva obekant med sin älskarinnas belägenhet. Trädgården hörde till ett hus, hvars ägare emottog vansinniga i sin vård, och flickan hade såsom sådan till honom blifvit öfverlemnad. Men hon visar ett barns oskuld, och synes genom kärleken återfå hela sin själs hälsa. Hon återvänder till sina föräldrar. Med deras samtycke friar nu ynglingen och får ja; hvarefter han aflägsnar sig på någon tid för en angelägen resa. Under hans frånvaro infaller hans brud i en svår sjukdom. Hon tillfrisknar, nu först, såsom man finner, till fullt förstånd, men har glömt hela tiden af sin vansinnighet, äfven sin kärlek, sin älskare. Då denne återkommer, känner hon honom ej. Alla försök att återknyta det fordna förhållandet blifva fåfänga. Han friar å nyo, såsom till en främmande, och får afslag; föremålet för hans kärlek visar till och med för honom en viss afsky. Ynglingen förtviflad flyr då ur landet. Han kämpar i det Grekiska frihetskriget, och var någon tid i Lord Byrons sällskap.
Stånd satte att fullgöra hvad Instructionen dem föreskrifver, samt äfven, af Kongl. Stots-Contoirets den 14 sistlidne Februari afgifna och Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition den 1 sistlidne Mars om Stats-Verket åtföljande underdåniga berättelse inhämtat, att Räkenskaps-Verket i ornförmäldteafseendedåstod i likaskick, heldst tgiolrs Riks* FIufvud-Bok annu icke var färdig; och Utskottet således fann sig icke kunna utröna och för Rikets Ständer uppgifva StatsVerkets ställning och förhållande för något af de sistförflutna Fem åren; sä ansåg Utskottet sig böra genom PlofCanzlers-Embetet anmäla den underdåniga anhållan, att Stats-Comrnissarien Widegren matte i Nåder anbefallas meddela Utskottet de upplysande Calculer, hvarigenom Stats-Verkets ställning vid 1810 års början och sedermera de följande åren , skulle kunna närmare ufred tf, enligt hvad Stats-Comrnissarien i dess ofvanb.erörde särskildta votum i underdånighet föreslagit, samt äfven, om så fordrades, sig hos Stats-Utskottet personligen inställa för att Calén - Den 2 3 Juli. 79 euferna förklara och förtydliga, hvilket ock Kongl. lVlaj:t den notde sistlidne April i Nåder biföll.
Om min mor midt under krigets alla störande och ängslande obehag på den i förra kapitlet beskrifna aftonen upplefvat en verklig liten idyll i gröngräset på sitt kära Kristorp, så var det en helt olika scen, hvari hon följande afton fick uppträda och handla. Hon hade sagt till far, att hon skulle samma qväll göra åtskilligt i ordning för sin store gunstling grefve Oxenstjerna, som helt tidigt på morgonen måste ut på färd till Svinesund; och just då hon sent emot natten ensam stökade omkring i sitt rymliga visthus för att utvälja något riktigt smakligt för frukosten, kom hon att tänka på att Oxenstjerna under dagen haft ett så ovanligt allvarsamt och tankfullt utseende. ”Nå”, sade hon till sig sjelf, ”en sådan hederns och hjertats man som han kan aldrig vara annat än full af allvarliga tankar under en för Sverges ära och väl så mörk tid som denna ... Jaja, min grefve, nog ser jag hur det svider i riddersmannens själ, och min tro är att han är fullt ut så missnöjd som alla dessa brushufvuden, hvilka vilja ha doktorinnan biträde för en cirkel. Men han tyglar sina känslor och sin sorg. Sådant är mannamod ... Gud välsigne honom!” Bestyren voro nu slutade, och min mor hade just tillslutit den tunga visthusdörren – som befanns vid ändan af ena korsgången nära vid det rum, der ryttmästaren Hoving året förut haft sin improviserade gräfenberger-dusch – då hon i sjelfva hörnkorset af denna rätt hemlighetsfulla gång fick höra ljudet af tunga suckar. Hon satte straxt ifrån sig hvad hon hade för händer, och ledd af sommarnattens sken, som flöt in från en glugg i taket – den medförda vaxstapeln hade fläktat ut, då hon tillstängde dörren – riktade hon sina blickar och sina steg mot den plats, hvarifrån suckarne ännu hördes. De kunde komma både ifrån en nyinredd kammare, som låg i det nämda korset af husets tredje tillbyggnad, och ifrån en helt mystisk gång, gräfd i jorden under öfra gången och till hvilken en fallucka ledde ned några alnar från de tre trappsteg, som förde upp till den nämde kammaren.
Jag klandrar icke detta parlementariska bruk, hvilket jag måhända sjelf i detta ögonblick missbrukar; men jag vill påminna derom, att hvarje utsk:sbetänk. utdelas tryckt, vanligen 3 eller 4 dagar före discussionen derom, och jag frågar, om icke, genom läsning häraf, hvar och en blir bättre i tillfälle att stadga sitt omdöme, än genom afhörandet af al - Den 12 Juni. alla våra vackra tal? Det skäl förfaller således, som man vill hemta från den ensidiga åsigten, att alla, som ej höra de långa talen, skola votera efter något annat, än egen öfvertygelse, eller brista i sjelfständighet. Jag undrar föröfrigt icke, att i fråga om en motion, som, för att genomdrifvas, behöfver, att partisinne antages, att, säger jag, iförutsättningen af en sådan motion partiåsigter ursägtas; men det rätta är, att hvar och en, som läst betänk, och öfverlagt med sig sjelf för alt stadga sitt omdöme, må äga rätt att yttra sig. Jag har sjelf flera gångar blifvit budskickad på egen begäran, men jag yttrar mig icke derföre efter impuls af andra; och en borgen härför är, att jag skulle tala förbannadt illa, om jag talade efter annat än egen öfvertygelse. Hr Cederschjöld: En värd talare har menat, att man ej behöfde afhöra discussionerna, och till stöd för denna sats yttrat, att då fråga är om bifall eller afslag till ett betänk., kunde man förut fatta sin opinion, och då fråga är om antagande af ett betänk, med förändringar, kunde man bestämma sig efter genomläsning af voterrspropos. Det är likväl icke allom gifvet att kunna fatta sitt beslut om en lag, hvarom man tilläfventyrs ej haft någon ide', förrän man får se voter:spropos. , och de flesta, som hitkomma till andra uppropet, hafva dessutom sällan tid till annat, än att fråga sig för, om de skola lägga ja eller nej. En annan talare har äfven trott, att de långa talen vore onödiga. Men då vet jag icke, hvarföre han sjelf använder så mycken vältalighet endast för tidsutdrägt och ökade kostnader till protrs tryckning.
Sandhammaren vid byn Mälare-husen, hvilken station är försedd med fullständig lifbergningsredskap, bestående af både raket-apparat och räddningsbåt, en vid Brantevik, ordnad i början af nästlidet år och försedd med endast raket-apparat, en vid JViken, sedan nästlidne Juni månad fullständigt ordnad, och en vid Arildsläge, som ännu icke hunnit blifva fullt färdig; varande kostnaden för räddnings-apparaters anskaffning m. m. beräknad för station med såväl båt som raket-apparat till 3,300 R:dr, för station med en båt till 2,300, och för station med endast raket-apparat till 1,000 R:dr, allt Banko; och har bemälde Kapitenlöjtnant, som haft sig uppdraget att biträda vid ordnandet af de sålunda beslutade lifbergnings-apparaterna å Rikets kuster och jemväl blifvit af Kongl. Maj:t förordnad att tillsvidare vara Inspektör öfver räddnings-väsendet, hålla uppsigt å stationerne och anställa nödiga öfningar med det dervid anställda räddningsmanskap, uti afgifna rapporter förmält, att dessa inrättningar befunnits fullt ända - Slals-Ulskollets Tillåtande N:o 209. 3 må Isenliga, och att vid flera tillfällen, då skeppsbrott eller strandningar inträffat, många menniskolif genom användandet af dessa apparater blifvit räddade. Det visar sig häraf ätt Kongl. Maj:t redan låtit vidtaga åtgärder för anskaffande äfven åt Sverige af dylika räddnings-anstalter, hvilkas stora nytta länge inom fremmande länder varit insedd och bepröfvad.
Os män, som lill Nämnd valde klikvil, skola ak källen kallas all ä viss dag siA infinna, der de ej genast tillstädes äro; oell vardén vid kallelsen erinrade om elen päköljd kor körkallolösl uteklikvands, kvarom i 10 § stagas. § 10 Oen, som kor längre kort, än k^ra mil krän del ställe, der källen siller, eller är olver sextio är gammal, vare ej skyldig all i serskild Nämnd deltaga. Oj wä eljest nägon, som till serskild Nämnd kallad varder, draga sig, ulan laga körkall, del körtroende undan. 8ker del, kakve källen magt genom vile lillkälla konom all sig inkinna, eller gange, om nägondera partén sä ^rkar, ekler lk^ i § 11 sögs; ersälle ook kan, som uteklikvit, de kostnader, kvilka kör källen, parterne ook de ökriga män i Nämnden ak uppekällel vällas. Oag samma vare, om nägon ak Nämnden eljest okekörigen uppekäller mälels prökning oek derigenom kostnad eller körlusl annan tillskyndar. § 11- Oinnes nägon, som kallad varder, ak lagg körkall kindrad altiNamnden sitta; gikve der källen tillkänna, ^ir kan kland dem, som parterne valt; gikve den parl, som konom köreslagit, upp tvänne andre i kaus ställe, ook välje vederparten en ak dem. Xr kan ak källen utsedd, nämne källen andra, kland kvilka parterne välja mä, ekler tk^ i § 3 sägs. § 12. När fulltalig Nämnd lillslädeskowmit, skall den inkör källen denna ed svära: "dag lokvar vok svär vid Oud ook kans Heliga Ovangelium, all jag, ulan väld oek wannawän, ekler milt kasta körständ oek samvete skall den pröfning verkställa, kvartill jag nu kallad klikvit, sä sannl mig
Eder underdåniga förfrågan uti skrifvelse af den 2o nästlidne Juni:, huruvida någon af de poster som finnas upptagne uti aflemnade förteckningar öfver de summor, hvilka under åren 1819, 1820 och 1821, blifvit på vår Nådiga befallning, af Statsmedlen anordnade tili åtskillig® personer för visse af oss kände behof böra serskildt redovisas, eller om vid den inför oss aflagde redogörelse må bero, vilje WI härige-i nom hafva Eder i nåder förständigat, det W[ förordnat, att utdrag af ifrågavarande förteckningar skall, genom StatsSecreterarne för de Expeditioner, som medlen anordnat vederbö - Den 7 Julii e. mi 1291 rande tillställas, till erinran, att, efter ekedå redogörelse inför Oss,förde disponerade medlens användande, begära och erhålla nådig decharge. Då jag nu vidlyftigare omförmäler förhållandet med de så kallade allmänna Extra utgiftsmedlen under en längre tiderymd, sker det i ändamål att upplysa så väl att desfe alt. tid haft Statens behof till föremål, fora att blott med undantag af fifla regerings fättet, redovisningen derföre alltid vant öppen. Af äldre handlingar inhämtas, att snart i etthundrade år, en Stat för Rikets Extra utgifter haft benämning af Extra utgiftsstat, och Kongl, Brefvet till StatsContoret alden 1709 upplyser Extra utgifternes föremål i följande uttryck: ”att nemligen den för är 1740, ansjagne summan af 100,000 D:r Silfvermynt borde hädanefter hållas orubbad till de behof hvartill den egentligen är anslagen, nemligen till fSdans förnödenheter, forn .vid Statens reglerande icke kunnat påtänkas.” Anslaget för desse utgifter var i många år 100,000 D;r Silfvermynt, och desse medel begagnades hushålisamt under frihetstiden.
Förevarande fråga reducerar sig följaktligen dertill, om lottegares intagande i Bank-bolagen medförer några olägenheter eller vådor, och, i sådant fall, om dessa äro af den vigt, att man för deras undvikande bör försaka nyssnämnde fördelar. De farhågor, som i sådant afseende blifvit yttrade, äro: att det skulle kunna hända, att förmögnare personer skyggade tillbaka för den solidariska ansvarigheten och derföre hellre inginge i Bank-bolagen såsom lottegare, skjutande framför sig mindre bemedlade personer, de der icke hade så mycket att äfventyra vid den solidariska ansvarighetens öfvertagande; att, ehuru visserligen något korrektiv häremot läge i bestämmelsen om grundfondens tillskjutande endast af de solidariske bolagsmännen, detta stadgande likväl icke uteslöte möjligheten deraf, att de blifvande lottegarne komme att förskjuta större eller mindre del af grundfondens belopp och således blefve Bankens egentliga stiftare, bakom de synlige, på hvilkas görande och låtande de förre allt framgent kunde utöfva ett stort inflytande, aldrahelst som Utskottets förslag inrymde åt lottegarne rösträttighet vid bolagsstämma; att på detta sätt de rikaste personerne hade tillfälle att under de goda dagarne bereda sig ganska stor vinst af bankrörelsen och möjligen få sina insatser både till kapital och ränta återguldne, så att de, när de onda dagarne en gång komme, kunde med lugn åse Bankens trångmål och möjliga fall; att lottegarne och de solidariskt ansvarige linge stridiga intressen, hvarigenom enigheten blefve splittrad och då »enighet gåfve styrka» ginge med enighetens splittring jemväl styrkan förlorad; samt att blotta föreställningen derom, att personer utan solidarisk ansvarighet vore delegare i de enskilda Bankerna, skulle kunna hos allmänheten alstra misstroende till dessa Banker.
Direktörens bostad, afskiljd från denna gård med utgångar nedan vallin tiren, helt emli hållet utanför fängelset, hvarigenom hans tjenstefolk i möjligaste måtto kunde förhindras komma i beröring med fångpersonalen, Styrelsen ansett sig böra i underdånighet föreslå, att. den nu ifrågasatta nybyggnaden måtte få uppföras på deri plats, sorn nu upptages af det gamla Corps-de-gardet, och att detta således mätte nedrifva» och derifrån borttagas; —- och har Styrelsen, för den händelse nu framställda underdåniga förslag vunne Kongl. Maj:ts nådiga bifall, underdånig»! anhållit, alt de för ifrågavarande byggnadsföretag erforderliga summor, sorn uti de af Styrelsens Byggnads-kontor uppgjorda kostnadsförslag beräknades uppgå, för cellbyggnaden till 30,000 R:dr och för bostadsbyggnaden till 20,000, eller sammäfiiagdt till 50,000 R:dr Runt, måtte, så snart ske kunde, blifva till Styrelsens disposition i nåder anvisade, på det dessa högst magtpåliggande byggnadsföretag, sorn voro afsedda att till största delen genom fångar utföras, måtte kunna med det snaraste taga sin början. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Minister» hemställde, att, Kongl. Maj:! Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse AV o 3- 5 matte täckas i mulor gilla hvad Fångvårdsstyrelsen i fråga om behofvet af ifrågavarande byggnadsföretag yttrat och hemställt, samt att i följd deraf och enär anslaget til! fångars vård och underhåll, af hvilket kostnaderna för dylika byggnads-arbeten vid fästningsfängelserna hittills blifvit bestridda, icke vidare borde, i strid emot Rikets Ständers anhållan vid sistlidne Riksdag, utan Ständernas eget medgifvande, till sådana ändamål användas, hos Rikets näst sammanträdande Ständer måtte ske nådig framställning derom, att beloppet 50,000 R:dr R.imt finge utgå af de till fångars vård och underhåll anslagne medel.
Då deremot, hvilket jag tror vara riktigt, Domare kunna grunda sina Utslag på edeliga betyg af Läkare, kunna äfven, på samma sätt, Domare dömma till följe utaf andra Vetenskapsmäns betyg. Herr Tham hav åter förnyat det Den 3 Februarfi f. m. inkastet mot LagmansRätternes upphörande, att det skulle i hög grad föröka HofRätternas göromål. Jag tror likväl icke detta, ty man kan taga för afgjordt, att de flesta mål, som nu stadna vid LagmansRätterne, skulle, om dessa upphörde, stadna vid IläradsRätterne; dessutom bör man ihågkomma, att många infinna sig icke vid Domstolarne för att söka rättvisa, utan för att undvika rättvisa, och dertill söka draga ut målen på tiden, hvartill LagmansRätterne äro ganska tjenliga då de blott en gång örn året sammanträda. Om nu dessa Rätter afskaffades, skulle säkerligen många af dessa sednare mål aldrig uppstå. Jag instämmer med Hr Cederschjöld i hans anmärkning att Utskottet oriktigt behandlat målet i fråga om KämnärsRätterna i Stockholm, så mycket häldre som mig synes att Utskottet på ett, lindrigast sagt, skämtsamt sätt behandlat saken. Jag tror således, att denna mening i Utskottets Utlåtande kan uteslutas, och jag hemställer till den värde talaren, som vid återremissen gjorde anmärkning vid denna punkt, emedan han trodde, att, då någon inrättning tillfälligtvis finnes omnämd i grundlagen, den ej kan förändras utan med sjelfva grundlagen; om han anser, att Konungen öfverskridit sin rätt, då han upphäfde Armeens Flotta och inrättade Kongl. Majrts Flotta, ehuru det i Grundlagen står föreskrifvet att Chefen för Armeens Flotta skall vara ledamot i RiksRätt.
Utskottets förslag synes mig böra så mycket heldre bifallas, som, vid nuvarande förhållande, de lägre Tjenstemännen vid Postverket icke mera hafva hopp alt vinna befordran till Postmästare, utan varda endast daglönare åt desse , hvarföre det blifver svårt att till de lägre men derföre icke ovigtige befattningarne få pålitlige personer. Hvilka åtgärder till förbättringar inom Postverket kan man dessutom väl vänta af Tjenstemän., som från belt andra sysselsättningar befordras dit, utlefvade eller skadade till lemmar och hälsa? Behofvet påkallar dock en bättre organisation af vårt Postväsende, som står så långt efter Preussens, för att icke säga de fleste andra Europeiska länders. Jag bestrider visserligen icke, att Militairen är i behof af pensioner; men det kan icke vara riktigt, att till dess afhjelpande begagna en utväg, som nedslår och skadar en annan EmbetsmannaClass. Mig synes det åtminstone obilligt, att Postverkets Tjenstemän serskildt skola, genom förlust af deras befordringsrätt, ersätta Militairens brist på pensioner; och såsom ett medel att förekomma dylik orättvisa, anhåller jag om bifall till den underdåniga skrifvelse Utskottet föreslagit. Grefve Posse: Jag är ej bland dem, Den i Junii. 55 som tro, att Utskottets förslag innefattar någon inskränkning i Kongl. Maj:ts rätt, att till Postmästare befordra de personer Han behagar. Tvertom anser jag förslaget vara högst obetydligt, och derföre äfven öfverflödigt. Men för att visa oformligbeten af en sådan underdånig hemställan, som Utskottet föreslagit, vill jag anföra ett exempel. Vöre det icke olämpligt, om Kongl. Majit genom en skrifvelse till Rikets Ständer hemstälde, att de måtte utse sin Justitia» Ombudsman ur en viss Class, och dertill välja en person af bepröfvad skicklighet? Ifrågavarande åtgärd från Rikets Ständers sida är härmed fullt jemförlig. Och då olämpligheten häraf är så uppenbar, kan jag ej annat än afstyrka en sådan åtgärd.
Vi skola derför i korthet anföra dessautmärkande drag, på det att den, som vill egna sig å,t affären, må kunna känna vägen och jnålet. “ Natur! “ är realismens stora stridsrop, och derför placerar man helst romanens hufvudpersonligheter i dess sköte eller! låter åtminstone, om händelsen passerar i stora verl-den, ett par mellanakter spelas på landet. ’ Man - måste nämligen uppfriska inbillningen med blomsterdoft och fågel-, sång, låta sinnet inandas den svalä morgonbrisen och örat tjusas af skildringar, huru hafsvågorna bryta sig mot skären. Men dervid är att fästa uppmärksamheten på, huru förgångna tider skildrade, och huru realismen gör det, ty i annat fall • löper man fara att följa de gamla hjulspåren och dymedels icke producera en verkligt realistisk roman. En solnedgång t. ex. skildrades förr i tiden ungefar sålunda: “ Skymningen hade kommit, och en lätt slöja af my‘ stiskt dunkel bredde sig öfver de djupa dalgångarna. Träden stodo; mörka och vemodiga i skuggan af hafsklipporna, under det att deras toppar glänste i den sjunkande solens ’ blodiga s^en *. Molnen i vester bildade ett gyllne haf, i hvars vågor solen sakta sänktes, och när den omsider helt och hållet försvann, gick det som en suck genom naturen: ’ Pan är död ’. “ Realismen åter: “ Och så kom skymningen. De hviftande cherofyllerna, som länge sett kronacéemas brungula stim i den mergel-fyldå grafven, slogo ihop sina hufvuden, likasom tänkte de på proletariat och preventiva åtgärder, under det att de blågråa, citronstrimmade verbenorna läto den förtätade gasen sätta sig ned bland sina rudimentära pistillantenner. Solen, som under dagens lopp gladt menniskorna med 15° fléaumur, gjorde ännu några * svaga skenrörelser, i det den. för denna dag fullbordade sin symmetriska par alax. “