Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga släder inom Lunds stift utgående helgonskyld; Bifölls. S. D. Föredrogs Lag-utskottets memorial N:o 19, i anledning af återremiss af Utskottets utlåtande N:o 12, angående väckt motion om förändring i trohetseden. Ståndet lade memorialet till liandlingarne; och kommer, i följd af de resp. med-ståndens fattade beslut, motionen att till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet öfverlemnas. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 30, i anledning af Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorers berättelse, angående samma år verkstäld granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1842 och 1843. Vid hvad Utskottet i inledningen till detta utlåtande hemställt, lät ståndet bero. Kongl Stats-kontoret. § 1. Bifölls. Skogsplantering s-kassan. § 2. Ståndet lät härvid för närvarande bero. Kongl. Post-verket. § 3 Bifölls. Kongl. Tull-verket. § 4 Bifölls. § 5 Bifölls. § 6 Erfordrade ingen åtgärd. 52 ’ Prot.-utdrag den 9 Februari i848. Kongl. Krigs-kollegii Artilleri-afdelning. § 7 Af slogs. Kongl. Krigs-kollegii Utrednings-afdelning. § 8 Bifölls. Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena. § 9 Ståndet lät dervid bero. Carlskrona Station. § 10 Bifölls. Stockholms Station. § 11 Erfordrade för närvarande ingen åtgärd. Länens Landsböcker. § 12 Bifölls. Kongl. Seraphimer-ordens-gillet. §. 13 Af slogs. Kongl, och Hvitfeldska Stipendii-fonden. § 14 Bifölls. Expensmedels-räkningarne. § 15 Bifölls. § 16 Ståndet lät dervid bero.
Rå-ämnen för inhemska fabricat och tillverkningar beläggas med den lämpligaste minsta tull 6:0 ”att tullen å alla, enligt förra Författningar, till utförsel tillåtna varor, i allmänhet bibehålles, men i annat fall jemkas och ändras, med hänsigt till den mer eller mindre nytta eller skada varans utförande möjligen kan tillskynda landet;” 7:0 ”att Skydds-luUen bestämmes å sådana varor, som förr varit till utförsel förbjudna, till betryggande emot de olägenheter, sorn man förut, genom förbuden, sökt förekomma;” 8:0 ”att all tull för utgående och inkommande varor, äfvensom skepps-umgälderna, bör i Svenska Banco-sedlar utsättas och i Svenskt mynt erläggas;” •q:o ”att vid alla tillfällen , då en bättre vara af samma slag kan förblandas med en sämre, eller då icke erforderlig controll står att vinna, det förtullningen svarar emot varans verkliga egenskap af finare eller gröfre, en medel-tull bestämmes, sorn skyddar e Bih. till R.St. Prot. 1828—i83o, to.-de Sami. 3 Band. 7 98 Exp.-Vtsk. Förslag till and. Skrifv. Nio 435. mot införsel af den gröfre varan, och är lämplig för det slag, som behöfves att införskrifvas;” 10:0 ”att den fastställda Tull-afgiften utsättes till bestämdt belopp i Riksdaler, Skill ingar och Runstycken, efter mått, mål och vigt, eller stycketal på alla sådana varor , hvilka icke ega hufvudsaklig skiljaktighet i qualiteten, men att de, i motsatt händelse , måtte förtullas efter värde, och tullen bestämmas till viss procent af detta värde.” Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. bos Ridd. och Adeln d. g Mars i 83a, Preste-Ståndet d. 1 r Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t om förändring i sättet för Grund-Räntornas eller Krono-Tiondens utgörande.
Hvad Utsk. under dessa litt:s föreslagit blef af 11. 0. Ad. bifallet. Härefter och i anledn. af Utsk:s under litt g) gjorde anmälan, att öfrige under denna hufvudtitel uppförde utgiftssummor, uti hvilka ingen anledn. förekommit att tillstyrka någon förändring, bade till enahanda belopp, som vid förra riksdagen, blifvit å den Utsk:s utlåt, bilagde tabell föreslagne, hemställde II. Ex. Hr Gr. 0. Landtm., om R. 0. Ad. behagade bifalla alla de uti nämnde tabell utförde anslag af penningar, indelta räntor och spanmål, om hvilka icke förut blifvit särskildt beslutadt. Ropades ja. II. R. 0. Ad. åtskildes kl. ^ 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 26 October 1844. Plenum kl. 10 f. m. Upplästes och lades lill handlingarne ankomna prot. utdr. från de öfrige IliksSun af den 17, 19 och 23 dennes. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 13, i anledn. af väckt motion om rättighet för fordringsägare att hos Konungens Bef:h:de erhålla s. k. promotorial i lagsökningsmål. 0 n Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. pa bordet lagda betänk. N:o 14, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., ang:de förändrad lydelse af 1 § i 23 cap. Afdab;n och tillägg till 7 § i 20 cap. af samma balk, dels ock väckt motion om inrättande af förmyndarekamrar.
Jag tillstyrker för min del att betänk, i dessa mom:r måtte återremitteras, på det alt StalsUtsk. må taga i öfvervägande de orättvisor som ega rum mot en del skattdragande medborgare genom en lag som skulle beröfva åtskillige indelningshafvare den dispositionsrätt öfver sina räntor, hvilken efter nu gällande författningar är dem tillagd, och ej kan, utan deras eget begifvande, dem afhändas. Hr von Troil: Så framt här vore fråga om alt beröfva indelningshafvare eller innehafvare af augments-räntor eller dem som kunna räknas till samma kategori, rättigheten att tillgodonjuta och sjelfva upbåra ifrågavar. räntor, så skulle jag för min del visserligen icke understödja denna del af förslaget; men jag ber alt få fästa upmärksamheten derpå, alt uttrycket endast och allenast angår sättet för ifrågavar. räntors utgörande, endast afser Augmentsränlor, samt till kyrkor och fromma stiftelser anslagne räntor skulle, i st. f. alt såsom hittills utgå i en mängd olika persedlar, hädanefter komma att upbäras, efter den för räntor i allmänhet fastställda grund, d. v. s. att alla hufvudpersedlar komma att bibehållas, men alla småpersedlar alt sättas i penningar. R. o. Ad. torde således finna att bär endast är fråga om sältet för upbörden, men ingalunda någon verklig förändring i afseende på rältighelen att upbära dessa räntor.
Då emellertid, under de gemensamma öfverläggningarne, det yttrat sig olika meningar ang:de dragningen norr eller söder om Mälaren af den bana. som skulle förbinda Stockholm med Gölhehorg, och jag anser att en bana norr om Mälaren icke bör utesluta den söder om samma sjö föreslagna vägen, hvilken jag önskar, och som jag anser för den vigtigaste, så tillstyrker jag att, om K. St:r bevilja detta anslag af 1,200,000 Kdr, det måtte åt K. M. öfverlåtas att efter närmare undersökningar bestämma, huruvida norra banan skall dragas öster eller vester om Sigtuna-fjärden. I fråga om södra banan från Lund till Jönköping, kan jag icke tillstyrka någon afprutning på hvad Utsk. föreslagit. Det är af största vigt att få denria väg färdig, emedan vi genom den komma i förbindelse med kontinenten. Jag var dessutom en af de förste, som fäste upmärksamheten på nödvändigheten af denna banas anläggande, och man må då icke förundra sig att jag önskar dess fullbordande. För bangård och verkstäder i Malmö föreslår jag 260,000 Kdr, och för dem i Stockholm 1,175,000 R:dr. 72 Den 9 Juni e. m. Slutligen ber jag att få erinra, att det icke är i dag som jag öfvergått till dessa tänkesätt. Jag har varit kallad till ledamot i en komité, som handlagt dessa ärenden, och som också fått sina förebråelser, men hvars arbeten torde hafva medfört det resultat, att R. St:r nu kunna afgöra dessa frågor med öpna ögon. Den petition, som i Utsk:s Betänk, omtalas såsom till K. M. iugifven af possessionaten i Södermanland, var i sjelfva verket undertecknad af deputerade utaf HushållsSällskapet. Denna falska upgift är ett oförlåtligt fel, som Utsk. icke bort låta komma sig till last, då de haft handlingarne att tillgå. Drih. Stjernstedt, Au g Wilh.:
Herr Ekholm har framställt anmärkningar emot den genom 66 § Landshöfdingen ”i strid mot Grundlagens andemening” tillagda makt att skilja Lands-sekreterare och Lands-kamererare från utöfningen af deras befattningar, om vid åtals anställande omständigheterna det påkalla. Jemte åberopande af hvad Rikets Ständers Justitie-Ombudsman uti dess till innevarande riksdag afgifna embets-berättelse i detta afseende anfört, har Herr Ekholm vidare andragit: att, när §:ns ordalydelse medgifver Landshöfding atl. suspendera för förseelser och fel, som kanske af domstol ansåges icke förtjena strängare ansvar, än några riksdalers böter, någon gräns för denna suspensions-makt åtminstone hade bordt bestämmas, helst det nu vore att befara, det Landshöfdingarne, som mera sällan vore lagkunnige, skulle mycket misstaga sig om rätt tillfälle, då behof af suspensions-maktens utöfning kunde vara för handen; att detta stadgande skulle försvåra möjligheten att till de ifrågavarande befattningarne få skicklige tjenstemän samt verka förlamande på den sjelfständighet att yttra sin mening, som hos Land s-sekreteraren och Lands-kamereraren borde bevaras, om de skulle kunna med rätt gagn utöfva sina tjenster, dervid de ej sällan nöd - I 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Maria skulle nu ut på landet och sedan till Stockholm, dit hennes far nyligen blifvit förflyttad som underlärare vid en större skola. Der, i hufvudstaden, skulle hon få tillfälle att lära sig och se allt möjligt. Dina måste deremot tillsvidare stanna der hon var. Maria tänkte på någon utväg för att få henne till Stockholm, men Dina hade inga egentliga anlag, för hvilkas skull hon kunde behöfva vidare undervisning, och när hon kom dit på besök, skulle det endast vara för att gå på baler och teatrar med sina bekanta. Maria kunde icke få klart för sig, att de verkligen nu skulle skiljas åt. Hon fick då och då en stöt i hjertat, som gick upp i halsen, men så förstod hon det icke igen och satt blott och såg i smyg på Dina, som om hon ville öfvertyga sig om, att hon ännu verkligen var der. Dina var denna dag mycket vacker. Hon var klädd i en brun och gul vårdrägt och hade stuckit in några bruna aurikler i västuppslaget på sin klädning. Hon var mycket gripen af det betydelsefulla i ögonblicket; lärarnes allvarliga ansigten, lärarinnornas ovanliga mildhet, blommorna, slutbönen, allt det högtidliga i en skilsmessa. Egentligen var det ingen hon särskildt sörjde öfver att skiljas från, men effekten af det hela rörde henne, så att hon oupphörligt fick tårarna i halsen och hade ett mycket mildt och mjukt uttryck i sina förtjusande ögon. Hulda var alldeles som död från sina kamrater. Hon hvarken såg eller hörde dem. Hela hennes uppmärksamhet var koncentrerad på lärarnes frågor. Hon satt med framsträckt hals, färdig att gripa hvarje detalj, som en annan icke kunde, och som hon möjligtvis kunde glänsa med. Både hon och familjen voro i största spänning öfver hvilka betyg hon skulle få. Endast ett var den rättvisa lösningen af saken, det var man ense om, men man kunde ju icke veta, om rättvisan var som den borde i skolan. Sofi var både glad och sorgsen. Hon höll af nästan alla lärarne och kamraterna, och det var så sorgligt att veta, att de aldrig skulle träffas mera som i dag. Men så skulle hon ju få komma hem, hem till det älskade hemmet på landet, der far och mor och de sex systrarna och den förtjusande lilla brodern väntade henne.
Brefvet den 21 Maji 1816 i Nåder stadgade Vacance-afgift; att de Bords Stad anslagna landthemman , utgörande 32i förmedlade mantal , som nu mera, genom köp och laga fång, kommit ur Borgerskapets hand, blifvit, genom Kongl. Brefvet den 8 Julii 1795, befriade från allt annat deltagande i Borås Stads-Båtsmäns anskaffande, legande, lönande och utredande, än att, enligt hvad från äldre tider varit vanligt, till understöd i Stadens Båtsmanshåll årligen betala 8 Daler Silfvermynt med 2 R:dr 32 sk. B:co af hvarje helt hemman ; att, i Wexio Stadj endast de personer, som idka borgerlig rörelse, böra derföre, men icke andra Tomtoch Jord-egare derstädes, i öfverensstämmelse med E. K. M:s Nådiga Resolution den 16 Februarii 20/f Exp.-Utsk. Förslag lill urul, Skrifv. N.-o 4?7 1820, vara skyldige att utgöra eller deltaga i Stadens ordinarie Båtsmanshåll; att, då i Hernösands Stad Båtsmanshållet utgöres, med afseende både å borgerliga näringen samt af hus och jord gemensamt, Ecclesiastique-Staten derstädes, jemlikt E. K. M:s Nådiga Resolution, den 16 Februarii 1820, blifvit skyldig förklarad att, för dess å Stadens jord liggande uppodlingar, deltaga i Stadens Båtsmanshåll, eller den derföre utgående Vacanceafgift; att Fahlu Stadj enligt dess Privilegier af år iö/fi, hittills är från deltagande i Båtsmanshållet befriad; att Sala Stad likaledes intill närvarande tid varit från detta onus frikallad , utan att närmare utredas kunnat, n§r och af hvad orsak sådant skett; samt att Marstrands Stad, på grund af åberopade Kongl. Brefven den 12 April 1689 och den 12 November 1792, icke vidkännes någon tunga af det för Städerna i allmänhet bestämda Båtsmanshåll, Sedan R.
På sätt vid uppi'ättandet af förslag till nu gällande kommunallagar erinrades, gifves det på landsbygden förhållanden, som icke tillåta oinskränkt tillämpning af de för uttaxering af de för kommunalutskylder nu fastställda allmänna grunder. Af sådan beskaffenhet äro de afgifter, som åsyfta befordrandet af ändamål, hvaraf nyttan och frukten egentligen tillfalla egarne eller brukarne af jorden. Kostnader för utskiftande af sockneallmänning på jordegarne inom kommunen, för verkställighet af öfverenskommelse!’ om sådana allmänningars vårdande eller begagnande för gemensam nytta på annat sätt, för upprensning eller annan åtgärd till förbättrande af fiskevatten under jordegarnes gemensamma bruk, äro exempel härpå; och äfven i andra afseenden förekomma för vissa skyldigheter i allmän lag eller förordning frikallelser medgifna, som icke annorledes än efter särskild pröfning kunna förfalla. Såsom kommunalutskylder kunna väl också anses utgifter till uppbyggande och underhåll af allmänna hus, såsom kyrka, prestgård, tingshus m. fl., till presterskapets samt klockares aflöning och mera dylikt. Men att genom ett penndrag upphäfva alla de lagar och författningar, i hvilka deltagandet i dylika kostnader är bestämd efter annan häfdvunnen grund än den i kommunalförfattningarne fastställda, och hvilka stå i det närmaste samband med beskattningsväsendet i allmänhet, torde icke vid behandlingen af nu förevarande mål böra ifrågakomma, likasom icke heller vid kommunallagarnes stiftande ändring i be rörda på annan grund bestående förhållanden åsyftades; och Utskottet föranlåtes alltså afstyrka allt afseende å Gustaf Ohlssons motion. Hvilka de olägenheter äro, som enligt Johannes Anderssons utsago skulle uppkommit genom tillämpningen af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet och saknaden deri af en bestämmelse, som medgåfve att å en för flera socknar inom samma pastorat gemensam kommunalstämma behandla angelägenheter, som kunna vara för dessa socknar gemensamma, har motionären icke angifvit. 2 och 3 §§ i nämnda förordning innehålla medgifvande för två eller flera socknar att om gemensam kommunalförvaltning sig förena.
A f erfarenhet vet jag, att detta göres väl och billigt på apoteket Morian, 23 Drottninggatan, Stockholm. I Hagdahls bok » Fråga mig om allting » finnes följande upplysning om: » Att taga märkbläckfläckar ur linne. Fläckarna borstas med en lösning af cyankalium, och en borste af kamelhår användes till inguidningen. Då fläcken försvunnit, tvättas linnet väl i kokt vatten » S. N:r 4 2 a) von Schulzenheims handpomada är ett utmärkt medel mot frost i händerna. Fås på alla apotek. Alla upplysningar om Hemmet för sjuksköterskor lemnas af dess förestånderska, Fröken E. Storckenfeldt, som träffas alla söckncdagar 12 — 2 e. m., adr. S. Breflåda. PLATSSÖKANDE. Försöken Th. Wini Stockholm tillverkningar af borg &amp; C:is genomgått kurs i Nya Hushållsskolan i Stockholm praktiserat i större och Ättika, Senap, Såser, $ oj a, flere gånger prisbelönade dessutom hushåll, önskar sig en plats till våren i ett bättre hem att vara frun förefallande behjelplig med inomhus göromål. Svar till H. E., En flicka af god familj, med flere års vana att förestå större hushåll, önskar sig plats att antingen gå frun till hända i något större hus eller förestå en enkemans eller ungkarls hushåll. Finaste referenser. Svar inlemnas till Helsingborgs Dagblad, Helsingborg, under adress » S. [117] För en 20-årig flicka önskas plats i familj för att gå frun till hända. Sö- kanden är kunnig i sömnad och handarbete; passar äfven för större barn. Svar till » M. A. », Iduns byrå, eller till Jungfru,; atan 38, 2 tr., der rekommendationer erhållas. [121] Ett medelålders fruntimmer, vant vid husliga göromål, önskar snar verksamhet, helst som biträde åt en äldre dam eller som värdinna i ungkarlshem. Plats i familj antages äfven. Betyg kunna företes. Svar till » Snar verksamhet », Eksjö p. r. fä5] D amer kunna förtjena 100 kr. i må- naden genom att försälja yllevaror mot hög provision. Profver mot 5 kr.
De gamla sagorna vela omtala huruledes adepter väl kunde framkalla andar, men icke förmådde styra och beherrska dem, utan blefvo offer för deras obändighet. Så kan äfven nu den okunnige sätta naturens krafter i verksamhet, men endast den insigtsfull förmår leda dem lill ett för sig och mensklighelen gagneligt mål. Hvad kan mera bestyrka menniskans öfverlägsenhet öfver andra skapade varelser, än förmågan att låta naturkrafterna i sitt ställe arbeta? Om således de vetenskaper, som kraftigast befordrat mänsklighetens civilisation, böra intaga främsta rummet, då mäste i sanning naturstudiet tillerkännas en hedersplats. Mången har velat framställa uaturstudiet såsom ledande till alheism och derföre fördömligt. De säga i sin enfald att, om naturen styres af vissa olörlinderliga lagar, blifver Guds verksam - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HG. 7 het obehöflig. I sin förblindelse måste de hofva fattat ett förunderligt begrepp 0111 naturlagar; ty hvad betyder i sjelfva verket ordet: naturlagar? Rimligen icke annat, än vår uppfattning af Guds eviga och oföränderliga verksamhet. Hvarje bildad menniska, som söker göra sig en föreställning om Gudomen, skall snart inse att denna måste vara evig och oföränderlig. Hos Gud mäste frihet och nödvändighet sammanfalla till enhet. Men då menniskan, såsom ändlig och ofullkomlig, icke kan fatta den eviga, absoluta sanningen, måste den ålnöjas med att, genom betraktande af Guds för oss uppenbarade verkningar, sammanföra de af dem, som synas likartade, till klasser, hvilka sedermera af oss benämnas naturlagar. Sjelfva ordet natura innebär i sig en märkvärdig betydelse, den nemligen af det, som skall födas, sorn skall blifva. I enlighet härmed skapade Gud icke verlden, utan skapar den oupphörligt. Här finnes ingen hvila, intet stillastående. Allt är rörelse och lif. Guds verksamhet tröttnar aldrig.
Hvad som för två decennier tillbaka var tillräckligt vore det icke nu; och då derjemte reaktionen ansträngde sina bemödanden, för att hindra den vidare utvecklingen af dessa frukter, kallades Herr Richert åter, vid början af en ny regime, den man hoppades skulle komma att utgöra en ny ära för fortskridandet, att ånyo sammanträda med andra utmärkte män för att, med ledning af en mångsidigare erfarenhet, öfverse det lagverk, i hvars skapelse han förut så verksamt deltagit. Han hade nu fulländat äfven detta nya verk samt fullständigt meddelat det åt allmänheten och litteraturen. Förändrade politiska ställningar hafva visserligen orsakat, att detta arbete icke blifvit, i sin helhet, framlagdt till representationens pröfning, och den nu varande representationens sammansättning vöre sannolikt dertill icke den minsta anledningen; men icke borde landet derföre förbise och glömma förtjensterna hos den man, som i främsta rummet uppoffrat sig för denna sak. Expeditionsskereteraren Richert hade, sedan hans vigtiga värf nyligen blifvit fulländadt, på sin sena ålderdom återgått, icke till -privatlifveis lugn, — det medgåfve icke hans ringa enskilda tillgångar, — utan till en mödosam och tröttande befattning:, såsom Domare i en under-rätt på landet. Ehuru älskad och aktad han der är, ehuru kraftfull han än må synas, måste det dock icke väl stå tillsammans med hans långvariga föregående vetenskapliga verksamhet att vid 67 års ålder egna sig åt ansträngande göromål af den beskaffenhet, som en under-domares, der inkomsterna äro så väsendtligt beroende af ett öfverhopadt trivialt arbete. I följd af allt detta och såsom en gärd af rättvisa och fosterländsk tacksamhet, har motionären, med hemtad anledning af lagberedningens under riksdagen skedda upplösning, föreslagit, att till det vid i834 års riksdag för Expeditionssekreteraren Richert, så.-om ledamot af den då upplösta 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 255.
Men sorn vid den af Riksens Ständer under sista Riksmötet verkställde Stats-reglering, aflöningen för den nya Bataillons-och Under-Läkare-Staten blifvit uppförd å Rikets Stat under 3:dje Hufvud-titteln, till så stor del densamma påräknades att utgå af förrberörde besparde och i Riksgälds-Contoiret insatte Summa, hvilken deremot, till beviljade utgifter disponerad, för i frågavarande ändamål försvunnit, utan att Rikets Ständer till den Bataillons-Läkarne efter 8 års fortsatt tjenstgöring i samma grad Nådigst iofvade Lön-förhöjning, några medel särskildt anvisat, har Kongl. Maj:t nu härmed denna angelägenhet till Rikets Ständers Stats - Utskotts åtgärd velat öfverlemna. 4 dt Samt, i "8 Stats-Utskottets Betänkanden. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-XJtskott nied all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. B. C. Qviding.
I afs. å den frågan, huruvida min motion står i öfversstämmelse med Grundlagen, kan jag icke annat än beklaga, att jag härutinnan lärer hafva misstagit mig; jag trodde dock att, när jag bibehållit BankoFulhnäktige, och låtit Banken förblifva under deras vård och förvaltning så hade jag upfyllt allan rättfärdighet. Jag har icke något vidare att tillägga, utan mitt förslag och motiverna dertill må gälla hvad de kunna; och får jag ytterligare anhålla om dess remitterande till vederbörligt Utsk. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Mot den värde motionärens framställning har jag i hufvudsaken ingenting att anföra; jag tillåter mig blott att till honom hemställa, huruvida han icke tilläfventyrs förbisett, det föreskrifvas borde, att de delegare i Banken, hvarom han talar, skulle vara Svenske män. Det kan icke vara likgiltigt, ja hvad värre är, det vore att beklaga, om rättighet att i Banken ingå såsom delegare skulle åt utländningar medgifvas. Jag tillönskar motionen all möjlig framgång, och tillåter mig endast, att till den ledamot, som, med en, ej mindre mig än hela lliddarhuset förvånande förmåga att i minnet bibehålla en massa sifferupgifter, nyss behaudlät denna fråga på ett så utmärkt och lysande sätt, — jag hemställer till honom, huruvida icke just det förslag, motionären framställt, att i Banken inrymma enskilda aktieegare vore ett sätt att få slut på den slitning, som nu förefinnes i vårt lands penningeväsende. Motionären har ingalunda, såsom en annan talare förmenat, velat bereda inträde till Riksbanken åt de enskilta Bankbolagen, men väl, att till ersättning för den vinst, som privatbankerna tillskynda sina delegare, desse företrädesvis må ega rätt att såsom aktieegare ingå i RiksBanken, och att deremot privatbankerna skulle uphöra. Det är särskildt i detta afs:de, som jag anser motionärens förslag kunna bereda det allmänna fördelar; och jag slutar med att tillönska detsamma all möjlig framgång.