Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke tro annat, än alt den framställning, ang:de afvittringarne, hvilken Frih. Raab gjort, skulle vara laglig. Ar delta icke förhållandet, så må hon förfalla. Men i afseende på boställena, yrkade Frih. Raat) antagande af punkten c i hans förslag, hvilken äfven jag anser mig höra uptaga. Den lyder sålunda: ”att den ökade afkastning, som en förbättrad hushållning med skogarne å boställens och fromma stiftelsers mark hör medföra, icke må blifva en opåräknad inkomst för innehafvarne allena, utan till viss del äfven komma Kronan till godo.” I st. f. vinstens delning mellan boställshafvaren och Kronan, hafva Utsk:n tillstyrkt, att fördelen skall ensamt tillkomma den förre. Det slår nemi. i mom:l: ”att, i enlighet med dem af jägeri-beljeningen meddelade föreskrifter, vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren, att af de årliga afverkningarne å densamma föryttra hvad som ftfversliger boställets behof af skogsfång.” Ett dylikt förordnande mätte väl icke vara till någon annans fördel än boställshafvarens, ehuru Utsk:n möjligen åsyftat något annat. Nu hafva de icke tydligt uttalat sin mening och derigenom vållat ett dunkelt skrifsätt, ovärdigt R. St. Frih. Palmstjerna har visat, att genom Ulsktns förslag skulle upkomma en opåräknad vinst för åtskilliga boställshafvare, hvilken hitintills icke varit dem i förfallnme medgifven. Då är det efter min tanke äfven rätt, alt Kronan erhåller sin del deraf, och det desto heldre, som Kronobeljeningen skall taga befattning med saken. Af 38:de §:n i Mililie-boställs-ordn:n, finner man att boställen, som hafva större tillgång pä skog, skola lemna skogsvaror till boställen, sorn sådan sakna. Således finnes redan stadgad skyldighet för det ena bostället all understödja del andra.
Kyrkoherdar tillsättas i värt land, såsom man vet, antingen af församlingarne genom val inom Consislorii förslag, eller af Konungen inom eller utom förslag, eller utan förslag af enskildle, som hafva patronats-rätt. Socknemännen i Consisloriella Gäll åro inskränkta till att välja en af dem, som stå på förslaget. Men de kunna lika väl taga den siste som den förste; Konungen kan, inom eller utom förslaget, taga hvilken han behagar, och en Palronus får bland behöriga sökande taga hvem som helst. Att de högsta lärdoms-förtjensterna skola gifva företräde till de största pastoraten, är en föreskrift, som gäller för dem, hvilka skola uprätta förslaget, och kan jemväl vara en ledning för Konungens Rådgifvare, vid deras tillstyrkanden. Men lion bör dock icke binda Konungens Rådgifvare, och ännu mindre Honom Sjelf, att hålla Sig till den, som har de största lärdomsförtjensterna.. Det händer icke sällan alt deras, eller de flesta tjenst-årens innehafvare, äro så gamla eller eljest oskickliga, att de icke kunna sköta Gället. När, under min Stats-Sekret.-tid ett af de största pastorater i Riket blef ledigt, kom en deputation derifrån till Konungen, och begärde att till Kyrkoherde få en person, som ingalunda var någon lärd prest, men som hade nödtorftiga kunskaper för alt tå förslaget. De sade då, att: ”så länge någon af oss kan minnas, hafva vi aldrig haft någon Kyrkoherde, som sjelf kunnat riktigt sköta sin tjenst, och den siste, som nu är afliden, hade på 18 år icke ens predikat. Ar det skäl, att vi, som bättre än någon annan församling i Riket, aflöna vår Kyrkoherde, skola få sådana odågor?” Hvad skall man väl svara på dylika frågor? Man måste derföre söka att gifva pastoraten åt män, som hafva full kraft att sköta dem. Hvad det pastorat beträffar, som här är i fråga, så har det haft den olyckan att i 2:ne successioner fä bankruttörer till själasörjare.
Jag tror icke alt de bestå in^ för rättvisan, inför de allmänna rättsgrunderna, hvarpå en lagstiftning bör hvila; ty det är dock efter min tanke en anomali i en väl ordnad lagstiftning, att en tvåfalldig arfsrätt finnes, att den ene medborgaren har en olika arfsrätt emot den andra, och att en tillfällighet, ett adelsdiplom och åtskilliga andra sociala förhållanden skola inverka på arfsrälten. Jag ser således icke något egentligt skäl hvarföre vi skulle i evärdeliga tider bibehålla skilnaden emellan landsrätt och stadsrätt. Arfsrätten måste vara lika för bror och syster, utan afseende på stånd. Huruvida deras ekonomiska behof mer eller mindre kunna behöfva skydd af en ensidig lagstiftning, hörer förmodligen icke till den stora grundsatsen. Alla sådana förhållanden måste gifva vika för hufvudfrågan. Jag tror rättvisan fordrar, att barnen af samma hus skola hafva lika rätt, ehvad det huset hörer till det ena eller andra kastförhållandet. Jag får således upprepa min alltid hyllade åsigt om antagande af det nya systemet. Jag tror visserligen, att det varit bättre om vi kunnat uppskjuta dermed, lills den efterlängtade nya civil-lagen, med hvilken den criminella kunde följa såsom bihang, hade blifvit anta - Den a September c. m. gen; men jag vet icke, om det är rätt, och vill för mindel icke heller tillstyrka att vi immerfort skola ajournera en princip-fråga, derföre att ufven flera andra sådana böra tagas i öfvervägande, hvilka dock icke hafva samband med arfstägten; ty lika väl som bondesonen i dag ärfver -|:delar, kan han i morgon ärfva hälften af fadrens efterlemnade egendom, med bibehållande af öfriga lagstadganden. Derföre tror jag att tiden verkligen är inne, att R. St. prononcera den ide'e, alt de vilja antaga såsom rättsgrund att skilnaden i arfsrätt emellan bror och syster skall definitivt upphöra. När R. St. framkomma med detta i form af lagförslag, är det naturligtvis beroende af K.
Ekeskogar, angående en snar, disposition af; Statslagoch EkonomiUtskottens betänkande bif. af Adeln, s. 1052. af Presteståndet, s. 1070. återrem. af Borgareståndet, sa 1075. af Bondeståndet, s. 1103. Nytt Utlåtande bif. af Borgareståndet, III. s. 159* ■— om ökade antal Besigtningsmän af; EkonomiUtsk. betänkande bif. af Adeln, s. 1088, af Prestestån* det, s. 1096. af Bondeståndet, s. n3i. EnskiftesFörordningen, angående yrkad förändring i; EagUtskoitets betänkande bif. af Borgareståndet, s. 908. af Presteståndet, s. 923. af Adeln, s. 964. af Bondeståndet, s. 976. Ersättning om, till Innevånarne i Schlesswig Holstein för gjorda leveranser, StafsUtskottets betänkande bif. af Presteståndet, s, 561. af Bondeståndet, s. 594. af Borgareståndet, s. 657. — om, för svenske Medborgares lidne förluster genom ujipbringuingar» återrem. af Borgareståndet, 44. s. in8, af Adeln, s, ti4q. bil. af Bondeståndet, s. 1172, Ytterligare Utlåtande, afsl, af Adeln, som fattat sär-, skildt beslut, III. s. sm. af Presteståndet, sorn fattat särskildt beslut, III. s. 235, lagdt till Handlingarne af Bondeståndet, III. s, 281.
Fröt. 1834. 4:c/e Sami. laira Afd. 2 3-dje Häftet. io Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomie-Utskottens Betänkande N:o 12. lionairerne i bestyrkte afskrifter företedde, åren 172g, 1732, 1734 och 1735 upprättade skattläggningsinstrument öfver åtskillige hemman i Ölands Norra och Södra Mot, upptaga, alt till hemmanen hörde mulbete på Alfvaren, utan att bestämdt finnes uttryckt, det en sådan förmon ej skulle inverka på sjelfva skattläggningen; då Kongl. Majlis Befallningshafvande, såsom här ofvan är nämndt, uppgifvit, att de utmarkslotter, sorn. blifvit å hemmanen, emot ränta, fördelade, äro af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunna annorledes än förut användas, så att någon förmon, genom utmarkens fördelande, ej skall för hemmanen uppkommit; då hemmansegarne, vid en undersökning på stället, tilläfventyrs kunde blifva i tillfälle att, fullständigare och närmare än hittills, förete och utveckla skälen och omständigheterne för deras anhållan om utmarksskaltens upphörande, samt fördelen af en undersökning synes icke böra dem betagas, enär de förklarat sig vilja kostnaden derföre bestrida; alltså hafva Utskotten funnit sig icke böra vägra att å motionen tillstyrka bifall, samt få derföre vördsamt hemställa, om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t förnya deras underdåniga anhållan, att, på Ölands hemmansegares bekostnad , undersökning mätte, uppå Nådig befallning, varda af Kammar-Collegium och Kongl. Majrls vederbörande Befallningshafvande, i närvaro af hemmansegarne eller deras befullmägtigade ombud, föranstaltad, lill utredande, huruvida, på sätt är vordet uppgifvet, ifrågavarande Allmänningsmarker verkligen blifvit på Ivänne serskilda sätt, och vid olika tillfällen, skattlagde, eller hemmansegarnes lagliga rätt, i annat afseende, för nära trädd, i hvilket afseende Kongl. Maj:t täcktes en rättelse derutinnan i Nåder förordna.
Ja, så belåten, att det aldrig för ett ögonblick föll någon in att önska honom annorlunda än han var. – Rocken var sprättig, nattkappan pöste, hatten satt käck på ena örat, halsduks-snibbarna fladdrade, och ’spasserkäppen’ under armen ’sken som renaste gull’. Det var grannmarknad i staden. Ock kors, ett sådant lif på gator och torg! Positivlåt, skratt, skrål, gräl, ömhetsbetygelser framkallade af ruset. Luften var fyld af ljud och oljud. De af gubbarna, som supit nog, understöddes villigt af dem, som ville supa mer. Lif, rutsch, oreda. I morgon var det slut på ståten! På rådstugtrappan stod polisen, stadens ende vaktmästare, klädd i uniform, för att tillse att intet ofog bedrefs, troget understödd af brandvakten, som med saxen på axeln var färdig att knipa till, så snart befallning gafs. – I bodarna arbetade betjeningen så svetten lackade, medan ståndens egare genom rop och lockande skyltar sökte göra konkurrensen så blodig som möjligt. »Hej!» skrek Skräddar-Janne, där han knuffade sig fram – med sölkesfruntimmersknytschaletten säkert förvarad i bröstfickan, i lag med salmboken, den andra ’vängåfvan’, som redan sen tidigt i morse väntat på sällskap. Saken var den, att Skräddar-Janne dragit till markna’n fast besluten att komma hem som förlåfvad karl, och som praktisk man tänkte han: ’att hadd’n bara fästegåfvorna klara, så nog fick’n fästmö se’n’. Men en knipig jänta skulle det vara! Inte någon ’fy skam’! Visst tyckte han, ’dä va skada på en tocken karl som han, att han skulle gå sta och gifta sig, för då blef man ändå mest som förlorad’, men moran gaf honom ingen fred. Hur liten gården än var, så orkade hon inte längre att sköta den ensam. Men nu gälde det att välja.
Vdd slutet af berörde år ägde densamma en kapital-behållning af 233,854 R:dr 37 sk.; dess inkomster för året uppgingo till 30,205 R:dr 28 sk. 11 r:st., samt utgifterna till 28,998 R:dr 29 sk. Pensioner utbetaltes till belopp af 26,873 R:dr 21 sk , dels till 97 enkor och minderåriga barn, dels till 16 oförsörjda, öfver 50 år gamla döttrar af Bankens Tjensteman. h) Enkeoch Pupill-kcissan i Rikets Ständers Riksgälds-Kontor, jemte dermed förenade f. d. General-Assistans-Kontorets Enkeoch Pupill-kassa. Dess kapital-behållning vid 1847 års utgång var 58,277 Rdr 25 sk. Inkomsterna samma år beStego sig till 4,201 R:dr 5 sk. 4 r:st., och utgifterna till 5,421 R:dr 25 sk. 2 r:st. Till 41 enkor och 12 barn utgingo pensioner med sammanräknadt 5,252 R.dr 32 sk. 2 r:st. i) Enkeoch Pupill-kassan vid Stockholms Stads Verk. Denna kassas behållning vid nämnde års slut utgjorde 147,323 R:dr 19 sk.: dess inkomster för året 13,802 R:dr 27 sk., hvaraf 9,285 R:dr 14 sk. 8 r:st. utdelades till 71 Pensionstagare. k) Jern-Kontorets Tjenstemäns Pensions-kassa för deras Enkor och Barn, hade vid 1847 års utgång en behållning af 19,230 R:dr 33 sk. 4 r:st. Endast en pension utbetaltes med 38 R:dr 42 sk. 4 r:st. Från Jern-kontorets egna fonder utgingo pensioner till 5 i Stockholm boende personer, med 6,600 R:dr. l) Kongl. Theaterns Pensions-Inrättning.
Föredragande Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle, uppläste härefter till justering följande, i enlighet med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatta förslag dels till nådiga Skrivelser till Rikets Ständer, nemligen: 3:o angående ifrågasatt bidrag från Handelsoch Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma. Och behagade Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Skrifvelser —, af den lydelse bilagorna Litt. C, — till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Otto fF. Seippel. Kongl. Maj:ts Nåd. Ani», till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension på allmänna Indragningsstaten för K ommissionsland tmä t aren P. A. Toll; Gifven Stockholms Slott den 31 Mars 1865. Uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län till Kongl. Majit insänd skrift har Förste Landtmätaren derstädes, J. E. Nyström i underdånighet anmält; hurusom Kommissions-landtmätaren i nämnda län, Pehr Adölf Toll, född år 1812, till följd af sjukdom, som inverkat på själsförmögenheterna, under en längre tid varit urståndsatt att medelst arbete lifnära sig och sin hustru, Samt att Toll, hvilken måst fråntagas alla tjenstegöromål, befunne sig i det största ekonomiska betryck; i anledning hvaraf och då, oaktadt dertill af andra bekostade försök, Toils sjukdom icke kunnat häfvas utan fastmera så tilltagit, att densamma syntes vara obotlig, Förste Landtmätaren i underdånighet hemställt, det någon årlig pension måtte Toll beredas, deraf han, som eljest komme att falla fattigvården till last, vore desto mera förtjent, som han riktat
så roligt det skall bli! » Åh, Lekfullt grep bon med sina små bvita händer fiskarhustrun tvärs öfver de solbrynta armarne och skakade henne, sprang så rundt omkring fiskenäten för att smekande klappa Halverson på skuldran, och hennes stämma var så mild, hennes ögon så varma, hennes hela väsen så bedårande älskligt, att det kloka paret liksom insveptes i en varm luftstöm, hvilken smälte den iskyla, som hittills rådt emellan Halversons och fru Klara. Hvad hon än månde vara, högfärdig var hon inte. Denna nya upptäckt fylde det hederliga arbetsfolket med en lifvande hjertefröjd. Samtalen och skratten hade blifvit högljudda. Steinerz kände rösterna, greps af öfverraskning och erfor ett oändligt välbefinnande vid att se sitt värdfolk och Klara som så goda vänner. Äfven han glömde allt för den tjusning, hon utöfvade, och han Våra barn. Till sängs med de små. I månget hem låter man barnen vara uppe till långt in på aftonen. Men emedan detta bruk otvifvelaktigt är ett missbruk, som i längden för barnen skall medföra menliga följder, i thy de derigenom så småningom blifva öfveransträngda och i följd häraf nervösa m. a o. sjukliga, vill jag tillråda hvar och en husmoder, som är lycklig nog att ega barn, se till, att de små så tidigt som möjligt, senast kl. 7 om aftonen komma till sängs. Sker detta undvikes vanligast det gny och skrik, som barnen så ofta låta undslippa sig, då de skola till kojs. Den ojemförligt vigtigaste fördelen är emellertid den, alt, såsom redan nämts, barnen undgå att öfveransträngas, men i stället genom att i rätt tid få hvila blifva kraftiga och erhålla den friska hy, som nästan utan undantag är ett bevis på verklig helsa. — Såsom ett tillägg till det ofvan sagda, vill jag ock foga ytterligare några ord, som torde vara värda att beaktas. Medan barnen ännu äro så små, att middagshvila göres dem behof, böra de ej sofva med kläderna på. Detta är nämligen ohelsosamt, emedan utdunstningen derigenom hämmas.
Slutligen kan jag icke underlåta att besvara Hr Cederschiölds yttrande, att hos Svenska Folket skall hafva upstått den tanken, att Konungens sjukdom vore att härleda från det grubblande eller de ansträngningar, som denna fråga förorsakat K. M. Detta yttrande anser jag icke vara fullkomligt ädelt. R. St:r måste betrakta sig som en konstitutionel församling, och hafva således att hålla sig till Konungens Rådgifvare, och om den sorgliga händelse inträffat, att K. M. blifvit genom sjukdom urståndsatt att sjelf föra Riksstyrelsen, så är detta redan en så sorglig händelse, att den icke bör inblandas i sådana dagens frågor, uti hvilka åsigterna äro så starkt spända emot hvarandra, som i denna. Ropen på propos förnyades. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag vill endast tillkännagif va, att sedan Hr Frih. o. Ordhden försäkrat mig, att det af mig framställda förslag kommer att innefattas i den blifvande propos:n, afstår jag från min anhållan om särskild propos. på mitt förslag. Starka rop på propos. hördes åter. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Hr Hjerta har begått ett misstag, då han förebrått mig, att jag på e. m. förnekat hvad jag på f. m. erkänt, och jag åberopar i det afs:det R. o. Ad:s prot. Jag sade nemi., att om det varit en praxis, att, såsom nu, icke höra Högsta Domstolens ledamöter öfver lagförslag, och om så tillgått äfven under den tid, då jag var ledamot af LagUtsk., erkände jag att jag förbisett detta; men till min ursäkt åberopade jag, att jag ingalunda kunde föreställa mig, att man kunde handla så i strid med Grundlagen. Hr Hjerta har äfven sagt, att det icke är samma förhållande med Högsta Domstolens ledamöter som med StatsRådets. 87 § Reg:sF:n och 27 § Riksd:sOrdn:n ställa dem dock i samma kathegori, hvaraf följer, att om Högsta
Hvilkendera åsigten än må göra sig gällande, måste dock frågan väckas och behandlas i behörig ordning, och icke, såsom man nu föreslagit, afgöras genom meddelandet af en propos., innan Ståndet ännu blifvit constitueradt; och till ett sådant förfarande hoppas jag, att Ståndet, efter ett lugnare besinnande, ej skall vilja lemna bifall. Jag bestrider således framställandet af den propos., Hr Dalman begärt, och kan icke, lika med Hr Landtm., anse en sådan propos. vid detta tillfälle vara laglig; ty R. o. Ad. är ännu icke ett RiksStånd och blifver det först, sedan vi kommit från Rikssalen. Frih. Leijonhufvud: Denna fråga har länge varit discuterad, och liar nu kommit i ett mycket inveckladt förhållande, emot hvad som intenderades och möjligen kunnat tillvägabringas. Jag har yttrat min öfvertygelse, att Ministören icke är berättigad att deltaga i bänkrnts-valen , och jag soutenerar denna mening; och det finnes vissa fall, då man måste låta sin öfvertygelse stå tillbaka, då dess följder äro äfventyrliga. Hr Landtm, har bestämdt förklarat, att han ej kan framställa propos. om de ifrågavar. personernes excluderande från bänkmts-vaiet; och skulle nu denna propos. yrkas, blefve följden, att ledamöter uti Utsk:n ej kunde väljas, och vi sålunda ej blifva formligen constituerade. För öfrigt är det icke så farligt, om desse herrar uppföras i bänkmts-afdelningarna; möjligen votera de icke, och om det äfven sker, ser jag deruti ingen våda. Jag har ej af farhåga för någon ofördelaktig inverkan af deras deltagande i valet, yttrat mig deremot, helst jag för dem hyser fullt Den 20 Januari. 43 förtroende, utan endast derföre, att jag funnit Gr.
Men då vi sedermera fått emottaga åtskilliga uplysningar, sorn äro af den vigt, att de troligen föranleda till ett annat resultat, får jag förena mig i den af motionären och Frih. Tersmeden gjorda begäran om återremiss af Utlåt. Efter först till bifall å StatsUtskts förevartde Utlåt, framstäld propos., som besvarades med Nej, förklarade 11. o. Ad sig anse de gjorda anmärkntne föranledande till återremiss. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Arméens Fullm. äro för det närvande församlade här i staden, och då, med undantag af representationens öfriga beståndsdelar, det icke finnes någon korporation, som står R. o. Ad. så nära som Arméens, torde det vara för R. o. Ad. särdeles angenämt, om Arméens Hrr Fullm. ville besöka Ståndet på dess klubb. Jag får af denna anledn. vördsamt hemställa, att en sådan inbjudning måtte genom prot.- utdr. till nämnde Hrr Fullm. aflåtas. Uppå Hr Gr. o. Landtnäs i anledn. häraf framstälda propos , beslöt R. o. Ad. att genom utdr. af prot. inbjuda Arméens Hrr Fullm. att besöka den för E. o. Ad. inrättade klubb. Föredrogs och bifölls Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:s d. 17 dennes på bordet lagda Betänk:de N:o 4, i anledn. af väckt fråga om nva föreskrifters meddelande ronde tiden för utlysande af entreprenad-auktioner. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:s nedannämnde d. 17 dennes på bordet lagde Betänk:n: N:o 5, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring af vilkoren för åtnjutande af de åt yngre Universitets-lärare anslagne stipendier; 108 Den 24 Januari. N:o 6, i anleiln. af väck t fråga om regleringen af Länsindelningen:
Grefve Spenst Carl Gufiajt Utskotten hafva föreslagit en lång kedja af l3 §$. till antagande såsom lag, i afseende på det åsyltade ändamålet att trygga creditgifvaren vid invisningars emottagande för alla otillbörliga förluster och bibehålla credittagaren vid sin rått, att åtnjuta den credit han för öfrigt kan ågaj och hvars större eller mindre betydlighet enskilta omtankan säkrast bedömer. Utan att viljfj neka, det de grunder, på hvilka Utskotten fotat sitt förslag, i hufvudsaken åro riktiga, henjställer jag, om icke det bästa vore, att endast upphäfva Kongl. Förordningen af den \5 Juli 1818, angående så väl förbud mot graverade assignationer på enskilt man, som mot skrifna in visningar under 100 R;dr, äfvensom Kobgl. Maj;ts förbud af den 22 October 1766 samt Kongl. Kungörelserne af den 2 4 Mars 1790 och 2 Augusti 1792; och sedermera helt kort förklara, att, med undantag af hvad för assignationer på Banken och för vexlar är särskildt stadgadt, samt af förbudet mot tryckta assignationer, hvilket torde böra fortfara, 4 Cap. t) §. i UtsökningsBalken bör lända till efterrättelse, samt att hvad för öfrigt stadgadt finnes så vål derom, att alla skuldsedlar böra vara vederbörligt underskrifne, som äfven om sättet för fordringarnes utsökande, äfven för invisningar gäller. Jag ledes till denna öfvertygelse Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII. Band. 3, Den i Augusti f. m. i synnerhet af den fullkomliga öfverensstämmelse jag finner vara emellan de fall, då någon transporterar en del af sin, hos annor man, utestående egendom, och en sådan transport i betalning emottages, och då samma betalning sker genom ett åtaget löfte om framtida gäldande innefattadt i en egentligen så kallad skuldsedel.
I sammanhang härmed har Direktionen tillkännagifvit, att med anledning deraf, att den förteckning öfver stiftsjungfrur, som under en längre tidrymd funnits intagen i slutet af Stats-kalendern, uteslutits från den efter en förändrad plan utgifna kalendern för år 1864, Direktionen låtit efter de båda sista inskrifningarne upprätta och i ett antal af 500 exemplar trycka en serskild stiftsmatrikel, upptagande alla lefvande stiftsjungfrurs namn och dessutom innehållande några korta underrättelser rörande vilkoren för inträde i stiftet, den derifrån utgående pensionering, m. m., samt att exemplar af den sednast upprättade matrikeln i RiddarhusKansliet kostnadsfritt tillhandahålles de ledamöter af Ridd. o. Adeln som till erhållande deraf sig anmäla. Utskottets tillstyrker: att Ridd. o. Adeln måtte godkänna de af RiddarhusDirektionen sålunda vidtagne åtgärder. § 8. Denna § redogör lör utdelningen af de ej mindre å Adeliga Kadettskolefonden anvisade fyra högre akademiska stipendier hvardera å 450 R:dr årligen, åtta lägre å 300 R:dr årligen, tvänne s. k. närings-stipendier likaledes å 300 R:dr hvardera, samt trenne frikadett-platser vid Kongl. Krigs-Akademien, än ock å Bergenstjernska testamentsfonden anvisade fyra akademiska stipendier å 225 R:dr hvardera samt en frikadettplats; trenne stipendier å Berghmanska fonden, hvilka bestämmas efter markegångspris och utgjort under 1862 400 R:dr, år 1863 500 R:dr och 1864 400 Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 6. 11 R:dr; fyra stipendier å 200 R:dr å Qveckfeldska fonden samf å Löfvenskölska fonden för skyldemän utgående dels ett resestipendium å 2500 R:dr dels två undervisningsstipendier hvardera å 1 200 R:dr, af hvilka till det ena, ehuru två gånger kungjordt såsom ledigt, likväl ännu ingeu sökande-sig anmält.