Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvem kan väl våga påstå, att kostnader och upoffringar blifva ett hårsmån mindre, om Svenska ombudet, rättare sagdt Svenska Regeringen, skulle förklara sig för den sednare åsigten ? Jag tror ingen. Deremot komme en anslutning till den ena eller andra åsigten att hafva en bestämd olika inverkan på nationaläran, hvilken äfven torde böra något få betyda på vågskålen. Jag kan icke föreställa mig, att någon Svensk man skulle vilja förorda och gilla, om vår Regering, vår Konung, för att undvika alla utgifter och upoffringar, läte vårt Ombud, i st. f. anslutning till någondera af ofvanantydda meningar, afgifva den nesliga, nationaläran kränkande, förklaring: att Sverige och Norige ansluta sig till de makter, som hafva styrkan på sin sida, och som på förhand vilja garantera oss mot hvarje riksdalers utgift, mot upoffringen af hvarje droppa Svenskt blod. Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utsk. af mitt här afgifna yttrande, för att blifva behandladt i sammanhang med Hr Lallerstedts motion. i> e ii 28 ))* c 6 m ber. 41# Piili, von Paykull, Johan Gustaf, anförde skriftligen: Icke jag och troligen ingen inom det fria och frihetsälskande Sverige vill upstå för att föra despotismens talan. Vi önska således utan tvifvel alla lycka och framgång åt Italiens billiga sträfvanden att såsom en fri nation kunna ernå de oskattbara fördelar, som ett konstitutionelt regeringssätt skänker, och hvar och en, som besökt detta sköna, men förtryckta land, skall säkerligen med ännu lifligare deltagande följa de mått och steg, som Europas mäktigare Stater vidtaga, för att understödja eller motverka dess, åtminstone i moraliskt hänseende rättmätiga, fordringar. Jag beklagar blott, att större delen af det mellersta Italien ej tyckes kunna hysa någon förhoppning att blifva delaktigt af de politiska fördelar, hvilka man nu synes vilja bereda åt den norra delen. Sådan är min tanka i afs:de på sjelfva grundämnet för den nu föredragna motionen, »nen rörande konseqvenserna, eller de åtgärder, som af Ständerna i detta at's:de skulle kunna vidtagas, äro mina åsigter betydligt skiljaktiga ifrån motionärens.
Naj:t, att fräsan örn inrättanele af 8ainina Dän8man8tjen8t linge tilDvidare an8tä; inen att Ikongl. Naj:t till Diket8 nä8t Zanlinanträclancle 8täneler ville aflata Mdig Dro^)08ition örn anvi8ande af elet för 8anlina tjen8t erforderliga löne-anslag; r) Den elei af 8tat8-Oontoret8 angående förllällandet ined 8tat8verket till lvongl. Dan lleviljade, jemte det att de för Dand8llöfdingen i ^orrl>otten8 Dan utförda llu8ll^re8-m6de1 nninera, 8edan Dand8llöfding6-De8iden8 lllilvit inköpt, llöra u^^llöra. Diket8 dä för8gnllade 8tänder Dlifvit gjord, llekagade Dongl.
Silverstolpe. i4*° J)en 17 Juli. S. D. I anledning af den, efter af Konungen oell Riksens Ständer vid denna Riksdag antagne förändringar och* tillägg , sig företeende svårighet vid Grundlagarnes Titulerande, vid skeende ©intryckning, enär dessa hittills blott af sina forsta data utmärkas, och under dessa data dels i sjelfva Grund lagarna, dels i andra officiella Handlingar nämnas , och enär citationen i Grundlagarna af de gjorda förändringarna bredevid Titlarna icke skulle kunna förr än vid en annan Riksdag beslutas och antagas; ansåg Hoglofl. Ridd. oell Adeln för sin del den tjenligaste utvägen, till erhållande af alltid gällande Titlar, vara den, att Grundlagarne, vid omtryckningen och sedan de lagligen gjorda förändringar uti deni blifvit intagna, må alltid behålla sin Titel och sitt först erhållna datum , jemte tilläggning af orden: meri de sedermera af Konungen och Riksens Stdnder antagna förändringar i samt att, för öfrigt , blotta citationen af Titeln och datum , vare sig i eder eller andra officiella Handlingar, alltid må anses derjemte till sin kraft och verkan innebära denna tilläggning: uti hvilket beslut de öfriga Respectiva Stånden skulle vanligen anmodas att med Ridd. och Adeln sig förena. Ut supra. Ex Protocollo AG. Silverstolpe. $. T». R emitterades till; Stats - Den i 7 Juli. 148! Stats Utskottet Ett Dictamen af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, angående vedergällning åi Stals Gorninissarien Widegren for en förbättrad inrättning af Rikshufvud-boken. Ut sup a. Ex Protocollo A. G. Siivsertofpe. S. D. Sedan tinder närvä-a lide Riksmö'e, Kgl. Majit i Nå er föreslagit, och Riksens S änder bifallet att, domfört antal Ledamöter i IIof R t måtte förr»indskas från 7 till *$ ; och Kongl, Majit dessutom, för göromålens manget, ansett nödigt att Kongl. Gotha Hof
Af BondeStåndet är ifrågavarande punkt afslagen. Frågan om löneförhöjning med 300 R:dr för de två yngre Kammarförvandterne i Kammar-kollegium är således genom tre Stånds sammanstämmande beslut afgjord. I afseende på de två äldre, för hvilka jemväl tre Stånd beviljat löneförhöjning, fastän till olika belopp, torde omröstning böra anställas angående Borgare-Ståndets mening å ena sidan, samt Ridderskapet och Adelns å den andra, enär den summa, sistnämnda Riks-Stånd beviljat, innefattas i det belopp, som Preste-Ståndet ensamt anvisat; hvadan Utskottet i sådant hänseende föreslår följande proposition: »Den som vill, att för hvardera af de två äldre Kammarförvandterne i Kammar-kollegium beviljas löneförhöjning af 300 R:dr årligen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer åt hvardera af bemälde två Kammarförvandter beviljat löneförhöjning af 600 R:dr.» 14:o. Ifrågavarande Utlåtandes 9:de punkt, angående anslag för Postverket, är af Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet återremitterad; men, enär, enligt ankomna protokollsutdrag, de trenne öfriga Riks-Stånden bifallit hvad Utskottet i berörda punkt tillstyrkt och detta ärende följaktligen är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet endast skolat Borgare-Ståndet härom underrätta. 15:o. 14:de punkten, deruti Utskottet dels hemställt, att de under 7:de Hufvudtiteln upptagna ordinarie anslag, i hvilka någon förändring icke blifvit ifrågasatt, måtte i den blifvande Riks-staten med oförändrade belopp uppföras, dels föreslagit att, för jemnande af Hufvudtitelns slutsumma, anslaget till skrifmaterialier och expenser måtte med 38
Ärtpuré. L ö r d a g. Biffstek med lök och potatis. Hafresoppa. för 8 personer: 8 Makaroni-låda. Makaroni förvällas i äggegulor, 5 hvitor, 210 gram socker, mjölk, tills de bli mjuka. Lådan smörsaften och skalet af 2 citroner, ett dricksjes med smör. Makaroni lägges däri glas hvitt vin vispas öfver elden, tills och beströs med hvitpeppar och socker. det tjocknar. Sedan lösas 6 skifvor Sedan vispas några ägg med litet grädgelatin, som ihälles, hvarefter gräddde och hälles öfver samt gräddas. skum vispas af J liter grädde och irö- Lapskojs. Kokt, råskalad potatis stö- res. Hålles i form att kallna; garnetes och färskt buljongsköit skares i biras med makaroner (vanligen, men oriktar. Buljong eller lindrigt saltspad tigt kallade bisquiter) eller ananas och hälles i ' e n kastrull att koka, däri läginlagd frukt. ges köttet samt litet starkpeppar och för 4 personer: En tesist potatisen. När detta uppkokas, kopp prima hafregryn kokas 1 \ timme ilägges litet smör. med vatten i slutet kärl utan salt; spä- des, om så behöfves; drifves genom Potatisbullar. Kokt, råskrapad potatis hårsikt och bör då vara tämligen: jock. sönderstötes. Salt, starkpeppar och socGoda malagarussin, som förut blifvit ker ilägges samt litet mjölk och en kokta, äro fullt svällda och klara, ilägnypa mjöl Rullas i rifvet bröd och gas äfven som mandelstrimlor,och hafrestekas i flott eller smör (eller bäst båda soppan serveras. På hvarje tallrik serdelarna). veras vispad grädde; grädden kan vispas i soppskålen. Likaså kan man, om så önskas, tillsätta en tesked smör till hafresoppan, då denna slås upp i Ett ersättningsmedel för te kan man skålen. erhålla genom hallonbuskens blad, hvilka Anm. Så väl ärter som bruna bönor afplockas och torkas.
Detta är riktigt , när man söker att uppgöra nationens conto, men förhållandet är olika, när man endast söker statens conto. Inom EcclesiastikStaten finnes icke något sådant Nations conto; der ager man taxerings-uppgifterne, och dem noggranna. Hvar och en, som är grannlaga, specificerar sina inkomster uti uppgiften till TaxexingsCommittéen, och då kan ingen tvekan uppkomma. Göres uppgiften summariter, sä åligger det Committéerne, att sjelfve specialisera den, och att se, om den är riktig. Granska ningen sko* aF personer, som finnas på ställetj och äro i tillfälle att m*»rl sakkännedom kunna granska. Jag har bivistat många Jana Committéer, och min öfvertygelse ar, det ingen anledning är att betvifla, att ju uppgifterne till bevillningen *af Presterskapet äro enliga med sanningen. Det behöfves således ej, att med petition ingå till Konungen i det ämnet. 444 Den i| September «. m. Herr von Hartmansdorff är mycket böjd för bevillnings systemet. Alla Prester bora, efter hans tanka, vara lika lönte; då skulle väl också alla kyrkor nivelleras, alla göras lika höga, breda och langa, och sluteligen åter" stöde att göra alla Ministrars löner innom Europa lika Det kunde bli ämne för en petition till någon congress. Jag tror det vore ett högst onödigt bésvär, att söka jemna alla penn in ge-in koms tet. Att det dagliga brödet icke må tryta, och ,att tillfälle att förvärfva det, icke må för någon stängas, det är en loflig omsorg, inen till de onödige räknar jag den, att bereda jemlikhet i alla andra inkomster och utgifter» Jag anser mig derföre böra bestrida art" tagandet af Herr von Hartmansdorff* föreslagna tillägg, och anhåller om Proposition endast på Utskottets Betänkande. Herr von Hartmansdorff: Det förevarande Betänkandet åberopar sig det föregående. Således liar ]>g ej kunnat efterse rigtigheten af Herr tlibens uppgift, &,t UoVartet skulle hafva föreslagit bestämt aliggande för -it införa Vexel - Under visningen.
Jag fortsätter mitt yrkande att g:n måtte afslås. Hr von Koch: Ju närmare jag betraktar g:n, desto mera finner jag den stå i omedelbart sammanhang med den mellanmening i 76:te gn, som genom R. o. Ad:ns beslut i förmiddags uteslöts derifrån, och att således, om g:n komme att stå qvar den ej skulle hänga tillsammans med nämnde 7 6:te g. Jag anhåller derföre att g:n måtte uteslutas. Hr Hjärne: Som g:n redan är antagen af de öfriga Riks St:n, vill jag icke besvära B. o. Ad. med något vidare yttrande rör:de densamma. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å den förevarande g:n, framställde H. Exc. först propos. på bifall till densamma, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. derå, att g:n skulle från förslaget utgå, då svaren utföllo med flere ja och några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. gg:ne 79 och 80. Tillkänuagåfvos vara antagna af MedSt:n och biföllos. § 91, Den 5 Oktober e. m. 97 § 81 enl. Utsk:ts förslag. Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n samt BorgareSt:t antagit densamma med uteslutande af det å 4:de raden i l;sta mom:t förekommande ordet »genast». Hr von Koch: Hvad först beträffar l:sta mom-.t, så, jemte det jag, i likhet med BorgareStrt, anser ordet »genast» böra utgå, då det icke är vanligt att föreskrifva det kronofogdarne skola genast göra utmätningar, utan det är tillräckligt säga att det skall ske, ber jag äfven att den sista strofen »såvida icke den skyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning», såsom öfverflödig, måtte uteslutas.
Ung, vacker, värdig i sitt sätt och med den ädelhet, som smärtan påtrycker, vände hon sig mot den främmande, hvilken med det flämtande ljuset i handen kom emot henne och visade detta öppna, välvilliga och frimodiga skick, som så ofta återfinnes hos norrmännen. Det var en man i medelåldern. ”Jag har kommit sjelf, madame, för att säga er att vi måste byta rum: ni måste genast återtaga ert eget.” ’Men, herr major, jag har ingen rättighet dertill. Kriget befaller, och de bekrigade måste lyda. Er godhet är dock öfver allt erkännande.” ”Vi må icke spilla ord på artigheter!” återtog den norske officeren. ”Jag har sjelf ’kone och smaa börn’, och mitt hjerta ryser vid att tänka mig dem i samma belägenhet. Således madame, må ni i momangen med de små återtaga er kammare. Jag och gamle Jörgen finna oss nog bra häruppe.” Tårar af glädje och erkänsla föllo från den tacksamma unga moderns ögon, men hon nästan blygdes att gå in på det ädelmodiga förslaget. ”Vill ni då icke vara förvissad, madame, att en krigsman är van vid större strapager, så tar jag sjelf den lilla på armen och går förut.” Striden varade ej längre. Med en erkänsla, som inga ord kunna tolka, verkställdes utbytet; och ännu, då den lilla Julia Konstantia kort derefter företog flyttningen till det land, der ljus och värme finnas för alla, mildrades moderns smärta och makans ångest vid erinringen af den ädle fiende, som så vackert häfdat den gamla satsen att naturen sjelf bestämdt norrmannen och svensken till bröder. Emellertid afreste snart officeren och blef sedan aldrig återsedd, men han blef derföre icke glömd. Under huru många vinteraftnar, då otaliga ungdomshistorier berättades för lyssnande söner och döttrar, kom icke detta vackra drag fram! Att nämna den lilla Julia Konstantia utan att tala om den norske majoren var omöjligt ...
Jag ber blott att få hemställa, huruvida någon af Eder, Mine Hrr! ifall en person inför sittande rätt uppträdde med svordom, skulle finna lämpligt att belägga denna förseelse med endast 5 rdrs böter. Jag tror verkligen, att vid dylika fall 25 rdr icke är för stort minimum. Under sådane förhål landen förstår jag ej, hvarför man skall rubba konseqvensen §§:na emellan genom en förändring. Hvad sedermera beträffar den uttalade åsigten, att fängelse här ej borde komma i fråga att ådömas, ber jag R. o. Ad. taga i betraktande, att en domare på landsbygden skulle befinna sig värnlös, om han ej af lagstiftaren skyddades på sådant sätt, att allt oväsende förekommes. Jag har härutinnan någon erfarenhet, emedan inom det län, som jag tillhör, för icke länge sedan vid ett rättegångstillfälle ett sådant oväsende uppstod, att jag, för att skydda domaren, måste reqvirera militärstyrka. Då jag äfven sett exempel på personer af sådan öfverdådighet, att de ej skytt att erlägga några hundrade rdrs böter för att hafva haft det nöjet alt chikanera domaren, synes mig, som om vid tillfällen al sådan beskaffenhet, som jag nu omtalat, ett fängelsestraff vore det enda tillämpliga. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Olivecrona: Den siste värde talaren har hemställt, huruvida det skulle vara lämpljgt att för en svordom, fälld inför sittande rätt, såsom straff stadga endast 5 rdrs böter. Jag vet icke af hvad anledning han valt just det aldra minsta straffet, då straffskalan upptager böterna ända till 500 rdr. Hvad åter beträffar det af Gr. Sparre anförda exempel om militärstyrka, som blifvit reqvirerad i och för en domares skyddande, tror jag ej att det har tillämplighet här, enär säkerligen icke denna trupps tillkallande påkallats deraf, att någon fällt en svordom inför rätten, utan förmodligen med anledning af rent våld, hvarmed domaren blifvit hotad. Jag anhåller fortfarande om bifall till Hr von Köchs förslag. Gr. Hamilton: Jag begärde endast ordet, för att, med anledning af Gr.
Majit om ändring eller förklaring af deri meddelade föreskrifter, men emedan härigenom endast stadgas, att Kyrkorne ej kunde från städselrätten skiljas, så framt icke visades, att de en sådan dispositionsrätt, sedan Danska tiden, sig obehörigen tillegnat, och någon vidsträcktare rättighet, än den Kyrkorne förut innehaft, ej blifvit dem, genom denna Författning, tillagd, samt de serskilda Besluten af den 19 Augusti 1823 och 2g Mars 1825 ej uti den allmänna Författningen af år 1819 til Ivägabragt någon förändring, eller sistnämnde Påbud i någon måtto förbjuder eller hindrar företeendet och pröfningen i behörig ordning af de skäl, sorn kunna ådagalägga, att Kyrkorne, efter Danska tiden, den ifrågasatta städselrätten till ett eller flera hemman sig obehörigen tillegnat, samt ej eller för öfrigt tarfvar någon förändring eller förklaring ; ”alitsa anse Utskotten sig sakna ali anledning tillstyrka Rikets Högloft Ständer att detta Motionairernes förslag bifalla.” ”Angående derefter Motionairernes begäran, att Rikets Höglofl. Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. 52 Bil,t,St.y Lags. Allm Besv.o.Oec.- UtsitBet.N.^6. Resolutionen på Allmogens Besvär år 1756 matte till sin kraft och verkan åter upplifvas, samt Motionairernes yttrande, att de till Rikets Höglofl.
Här är dock icke fråga om upphjelpande af båkoch fyr-inrättningar, utan här är fråga om att minska det ordinarie anslaget härföre, alt återtaga hvad R. St. 1840 beviljat just i detta afseende. Jag får derföre, för min del, bestrida ett sådant förfarande. I händelse K. M. icke skulle bifalla denna ifrågasatta R. St:s skrifvelse, så, hvad skulle väl följden blifva? Jo! alt först och främst det blefve nödvändigt alt icke utbetala de 7,500 r:dr, hvilka, för att gå R. S(:s uttryckliga önskan tillmötes, hafva under 3 år ntgålt till förbättrande af lotsarnas löner; och sedermera alt åtskilliga fyrar måste släckas, hvilket hade sina menliga följder. — I händelse åter K. M. skulle bifalla den ifrågasatta skrifvelsen, så skulle den naturliga följden deraf blifva, att handelsoch sjöfartsfondens medel så hårdt kommo att anlitas, att många för handeln nyttiga ändamål derigenom kommo att förfelas. Dessutom ber jag att få upplysa, alt de s. k. konvoy-medlen hafva ursprungligen varit afsedda, att skydda Svenska handeln Den 15 Mars e. m. 223 i Medelhafvet, hvilket ock under manga år skedde. Detta behof har visserligen nu upphört och ett annat förhållande inträdt; men det lärer väl ej vara omöjligt, att Svenska handeln kan behöfva dylikt skydd på andra farvatten än Medelhafvet. Då frågar jag: hvar skola medlen dertill tagas? På alla dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. måtte återremittera denna 10:de punkt, med anmodan till StatsUtsk. att det åter måtte uppföra den till uteslutande ifrågasatta summan af 15,611 r:dr 32 sk. Hr von Troil, Sam. Gust.; De af Frih. Gyllengranat framställda skälen för återremiss äro i sig sjelfve så lalande, att jag för min del ej anser mig behöfva något dertill lägga.
Det hade varit en sammankomst och Johan Olof hållit ett eldigt föredrag om sedlighetens och religionens inbördes förhållande till hvarandra, hvilket föredrag framkallat åhörarnas beundran. Aldrig hade de lifligare än denna afton erkänt, att Johan Olof var den ”styfvaste” ibland dem; aldrig förr hade de så enhälligt skänkt honom sin hyllning. Johan Olof och tre af kamraterna följdes åt, då förbundskamraterna aflägsnade sig, och det lilla sällskapet skulle just vika af från stora gatan, in på en mindre, då Johan Olof gjorde halt. ”Här skola vi skiljas vid Erik Bergpil,” sade han. ”Å, han kan gärna följa dig, han så väl som vi andra,” menade Gustaf. ”Det kan jag göra,” medgaf Erik och satte sig åter i rörelse, men hejdades af en flicka, som kom utrusande ur huset, vid hvilket gossarna stannat, och tog fatt i Erik. ”Du får ej gå bort,” utropade hon. ”Jag har väntat på dig så länge. Moster har saknat klockan; du har den väl?” ”Lisen, jag har ej klockan,” stammade Erik. ”Gud Fader i himmelen, då blir jag olycklig när moster kommer hem. Hvar har du gjort af den?” ”Kära Lisen, jag tog den för att ... för att ... gifva den åt skräddaren.” ”Moster skall klaga för morbror,” snyftade flickan. Åhörarna stodo slagna med häpnad. De förstodo visserligen icke riktigt, hvarom frågan var, men de anade att kamraten tillåtit sig något som ej var rätt. ”Hvad har du gjort?” frågade Johan Olof vänd till Erik. ”Säg oss sanningen. Kanske vi kunna hjälpa dig.” Erik teg. ”Hjälpa oss,” utbrast Lisen. ”Ack ja, hjälp min stackars bror! Om några få timmar är moster hemma från kaffebjudningen, och finner hon ej klockan, då ...’ Erik Bergpil. ”Men för att kunna hjälpa, måste vi veta sanningen. Har Erik olofvande tagit en klocka?” Johan Olof gjorde frågan med mildt allvar. ”Klockan har tillhört vår aflidne far,” upplyste Lisen. ”Erik skulle få den vid sin första nattvardsgång och morbror hade gifvit mig den i förvar.
Det var för besynnerligt, men blott han begynte göra cour till någon dam, var hon i hemlighet förlofvad, gynnade någon annan adoratör eller afvisade honom af obekanta skäl, och blott han dristade en liten ansats till det slags proposer, som han visste att kamraterna höllo på med från morgon och till afton, möttes han af en korus af harmsna flickoch frustämmor, den ena mer förtrytsam än den andra, ropande: Axel Gustaf, hvad går åt dig? Är du stollig, Axel Gustaf? Vet du icke hvem du talar till, Axel Gustaf? Man kunde bli förtviflad för mindre. Om han varit på något vis missbildad, men gudskelof, Gallodier, pagernas dansmästare, hade blott beröm för hans vador och hans tenue, och hofintendenten Lundberg hade prisat hans ansikte som antikt och reguliert, då han satt modell för sitt konterfej uti pastell. Hvad i Herrans namn var det då, som låg i vägen? Själf kunde han icke utgrunda det, och förgäfves frågade han andra till råds. Sin stränga gamla moder, som kapprak och allvarlig satt och läste Scrivers Själaskatt och Baelters Människones Frälsare i gyllenläderstolen med hörsellur och käpp bredvid sig, vågade han icke spörja om slikt, men alla de andra kvinnliga väsendena på den lilla fädernegården hade han upprepade gånger rådfrågat. »Hör nu, Brita Carlsson,» brukade han säga till sin gamla amma, som ännu var kvar i huset och rynkig och brun i ansiktet, som ett stekt äpple satt och häcklade lin i sin lilla takkammare uppe på loftet, »tror icke Brita Carlsson, att en vacker flicka kan bli verliebt i mig?» »Asch, hvad grefve Axel Gustaf pratar,» svarade gumman och ruskade på hufvudet med de små hårda bruna flätorna hoplagda i en rund kaka i nacken under schaletten, »inte passar grefve Axel Gustaf för så’nt. Flickor är för resten bara flams och otyg och borde aldrig finnas till.»
ett slags hopplös saknad tillbaka till ett lösVåra svenska och norska nationaldanser — hvilka kokt ä g g och en bultad biff, som får vara tyvärr knappast kunna sägas existera i verklighemör eller icke mör, tunn eller tjock, stor ten — ä r o för bekanta att här behöfva skildias. Daldansen, Jässe håradspolka, Frykdalspolka, Haleller liten — bara den i all barmhertighets lingen och Springdansen m. fl. ha vi sett någon namn icke är dekorerad! gång på operan eller Philochoros ' föreställningar, sällan eller aldrig på landsbygden. De gamla danserna h a försvunnit med de gamla dräkterna. På väg till Orientens dans nämner jag i förbigående, att i Grekland bibehållit sig flere spår af de antika danserna, såsom Angrisméme och Candiote, hvilken senare är densamma nu som på Homeri tid. Arnaonte är ett slags miliiärdans och Grue en folkdans vid firandet af vårens ankomst. Orientens danser — alméernas och bajadérernas danser — äro, såsom de skildras, alltid ett slags monotona kärlekspantomimer; sinnligt egKoreografiskt potpourri gande och berusande plastiska förevisningar mera än dans i den bemärkelse vi taga ordet. af Gustaf G ullberg Från Marocko till Egypten uppträda bajadérerna i danslrupper på kaféerna för profetens söner. De utföra alla slags danser alltifrån de religiösa M É n t r e s s a n t skulle det vara att söka uppvisa dereisch-danserna, till den lasciva » danse du vM§ karaktärsskillnaden mellan de olika nationer ventre ». ^ * n a s dans. Men det skulle föra utom ramen Låtom oss göra en liten titt p å ett dylikt egypaf dessa fragmentariska anteckningar. tiskt café dansant. Mest påfallande är skillnaden mellan de romaEn liten sal. I fonden en tribun. Borta i niska folkens eldiga, varmblodiga danser och de skymundan sitta några araber med sin eviga engelska folkens.