Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Obemärkt kan jag icke eller lemna, att jag med innehållet af den till Höglofl. Preste-Ståndet sistlidne Riksdag inlemnade hithörande motion och Motionairens yttrande vid sistnämnde tillfälle, ,rdet han ingalunda åsyftat någon minskning i varningsgraderna eller någon .förkortning af hindren för äktenskapsskillnad,” finner det icke väl låta förena sig hvad han nu yrkat, örn upphäfvande af varningsgraden inför vederbörande Dom-Capitel. Jag ville icke gerna tro, att de fern sisla årens erfarenhet bort kunna förändra någons öfvertygelse om nyttan af denna föregående varningsgrad. Del förundrar mig derföre i sanning, att man nu vill finna pastors enskilda förmaningar tillräckliga och ”varning inför Consistorium icke behöflig.” Det förundrar mig icke mindre, att efter endast fem års förlopp förnimma åsigterna i detta eljest nog ömtåliga ämne så förändrade, att hvad Höglofl. Lag-Utskottet år 1829 tvänne serskilda gånger (Betänk. N:is 16 och 142) helt och hållet afstyrkte, det har nuvarande samma Höglofl. Utskott icke blott tillstyrkt, utan äfven velat nog mycket inskränka de varningsgrader, hvilka alla Utskottet då höll före till antal och beskaffenhet icke böra undergå förändring, utan i sammanhang med omarbetning af lagarne om äktenskapsskillnad i allmänhet.” 3:o Herr Professor Grubbe: ”Jag är i det hänseende af en annan tanka än pluraliteten inom Utskottet, att jag, till förekommande af förhastade äktenskaps-skillnader, Lag-Utskoltels Betänkande N.o 42’ it tror de hittills stadgade varningseller förmanings-graderna ej blott inför församlingens Kyrkoherde, utan äfven inför Domcapitlet böra bibehållas. Sedan äter dessa förlikningsförsök misslyckats, och målet måste förvisas till verldslig domstol, finner jag ingen betänklighet dervid, att Rätten, enligt hvad Utskottet tillstyrkt, utan den i Giftermåls-Balkens 14 Cap. 1 §. föreskrifna omgång, genast må döma för någon tid till skillnad i säng och säte.
Jag anhåller om återremiss af betänk., så vida det icke kan, på sätt Ilr von Hartmansdorff framställt, bär genast afslås. Hvad som ytterligare talar härför, är ali StatsUtsk. visserligen yttrat sig öfver K. M:s nåd. propos. i den del, som afser att på RiksStatens inkomster skola upföras 3000 R:dr såsom ersättning för de förlorade arrendena, men StatsUlsk. har icke yttrat sig öfver huruvida 5:te hufvudtitclns anslag skall tillökas. Skulle detta ske på sätt K. M. föreslagit, så blefve deraf en ovilkorlig följd att penningarne skulle gå lill flottans underhåll, i st. f. alt en del deraf varit disponerade lill arfvoden åt kompani-cheferna, till hvilka således intet anslag funnes. Delta är också ett skäl att återremittera betänk., på det att StatsUtsk. må yttra sig äfven öfver den frågan, och jag anhåller ytterligare om återremiss, såvida icke afslag kan heviljas. Hr Rå fel t, Anton: På de grunder, som Doctor Stenhammar anfört uti sin betänk, bifogade reservation, och de ytterligare skäl, som blifvit här framlagda af Hr von Hartmansdorff och Hr af Puke, anhåller jag om återremiss af betänk. R. o. Ad. ansåg de emot StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till delsammas återremitterande. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 129, i anledn. af väckt motion om tillåtelse för egaren af Tofta kronoskattehemman att få till skatte lösa Adelsö kronopark. Ånyo föredrogs SlatsU:sk:s d. 7 och 16 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 130, i anledn. af väckte motioner om befrielse för kronomagasins-förvaltaren i Warberg, Anders Ohrvall, från honom ålagd ersättningsskyldighet lill statsverket. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I afseende på sjelfva hufvudsaken vill jag icke yttra mig.
PI P D Utmärkt hembrygdt öl erhålles på följande sätt: Till 30 kannor godt öl fordras (i lispund godt kornmalt och ett lispund godt rågmalt. Sedan detta malts, blandas det tillsammans och syftas med kallt vatten, hvarefter det väl öfvertäckes och får stå 8 — 10 timmar. Derpå uppkokas en pannmur vatten, och af det varma vattnet slås så mycket på maltet, att man med lätthet kan bruka det senare med ett s. k. roder. Denna brukning måste utan uppehåll fortgå minst tre fjerdedels timme, hvadan vid detta ingalunda lätta arbete tvänne starka personer turvis böra aflösa hvar andra. Sedan detta är gjordt, öfvergjutes maltet med ungefär 30 kannor kokande vatten, hvarefter det omröres, väl öfvertäckes och får stå en halftimme. Så snart maltet lagt sig till bottnen, öses den flytande vätskan, som nu kallas blankvört, i pannmuren och kokas upp samt slås åter igen på maltet, hvarefter man förfar på samma sätt som nyss: rör om maltet, låter det sjunka och kokar ännu en gång upp vörten. Sålunda fortfar man, till dess blankvörten kokats och omrörts med maltet omkring 15 gånger. Hvarje gång, medan man väntar på att bryggpannan skall koka upp, bör maltet hållas väl täckt. När denna kokning slutat, bör rosten vara lagd i ordning i ett kar. Vid rastens läggande är både vana och försigtighet af nöden, så att den livarken blir för tunn, då maltet lätt följer med igenom och drickat blir grumligt, eller för tät, då vätskan har svårt att rinna igenom. På bottnen af karet läggas först några tumstjocka trästickor och några enrisqvistar. Deröfver lägger man ett kors af hopvriden halm, hvars armar äro så långa, att de nå upp öfver kanten på karet. Derefter hopvridas åtskilliga mindre halmringar, som läggas kors och tvärs om hvar andra i karet, tills rosten blir lagom tjock. Öfver alltsammans bredes sedan ett tunt lager halm, som afsköljes med vatten, hvarefter maltet försigtigt slås på rosten. Blankvörten får nu rinna genom rosten två gånger.
1 afseende på denna fråga, hvilken blifvit af Rikets Ständer, vid granskningen af nämnde Revisorers berättelse, uppskjuten, hafva Rikets Ständer inhemta!, alt den anmärkta olägenheten hufvudsakligen härrör deraf, att vissa posttjensteman, i sammanhang med ny lönereglering, fått sig fortfarande tillförsäkrad!, att erhålla en viss provision å de utländska tidningar och periodiska skrifter, som genom Postverket reqvireras. General-Poststyrelsen har härvid, uti afgilvet utlåtande, gjort den anmärkning, att nämnde sportelinkomst icke utgör en tillökning uti eljest tillräckliga löneförmåner för nämnde tjenstemän, utan fast heldre kan betraktas såsom en väsendtlig del af deras aflöning, hvari förminskning utan ersättning af postkassan icke borde ega rum, men denna anmärkning förminskar ingalunda det obilliga deruti, att reqvirenterne af utländska tidningar och tidskrifter måste till så väsendtlig del, som nu är förhållandet, bidraga till nämnde tjenstemäns aflöning, helst desse sednares tjenstebefattningar hufvudsakligen omfatta andra åligganden än dem, som särskildt afse ifrågavarande angelägenhet; och hvad den ifrågaställa ersättningen angår, bör sådan utan svårighet kunna beredas de tjenstemän, som dertill äro berättigade, enär Statens hela inkomst af postväsendet är ställd till E. K. Maj:ts disposition för förvaltningskostnadernas bestridande. Det är för öfrigt numera allmänt erkändt, att tjenstemäns aflöning medelst sportelinkomster i allmänhet är mindre lämplig, emedan inkomsten deraf dels är till beloppet obestämd och dels i de flesta fall svårligen kan kontrolleras eller ingå uti de offentliga redogörelserna; hvadan ock Rikets Ständer vid de i sednare tider verkställda löneregleringar sökt alt, så vidt möjligt, afskaffa sportelsystemet och bestämma tjenstemännens löneinkomster till visst belopp. Den af Revisorerne ifrågaställda prisnedsättning å utländska tidningar och tidskrifter synes äfven med desto mera skäl böra ega rum, som ifrågavarande provision, ehuru uppgående ända till 25 procent af preuumerationspriset, dock för Postverket icke medför någon betydlig inkomst.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62. 19 I sammanhang härmed, föreslår jemväl Utskottet, att Rikets Ständer , derest de antaga förenämnde Lag, måtte, uti den underdåniga skrifvelse, som derom kommer att till Kongl. Maj: t aflätas, dels uttrycka den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t täcktes, genom serskild författning, som liktidigt med sam/na Lag kunde promulgera^, meddela de regiementariska föreskrifter, Kongl. Maj:t i Nåder kan pröfva nödiga, i stället för sådana, till Börsoch Mäklare-Ordning hårande lagbestämmelser, som äro intagna uti de serskilda författningar, hvilkas upphäfvande blifvit föreslaget, dels ock öfverlemna ät Kongl. Maj:t att, utan afbidan pä Rikets Ständers sammankomst, i afseende pa den utrikes vexelrörelsen vidtaga de ändringar uti ifrågavarande Lag, hvartill omståndigheterne kunna föranleda. Stockholm den 3 Januari 1845. Reservation: af Herr Friherre Sljernstedt: ”Då Utskottets hemställan, att, i händelse Rikets Ständer godkänna Utskottets förslag till ifrågavarande Lag, uti den underdåniga skrifvelse, som derom komme att expedieras, skulle åt Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas att sedermera, utan Rikets Ständers deltagande, i afseende på den utrikes vexelrörelsen ensam vidtaga de ändringar uti samma Lag, hvartill omständigheterne kunna föranleda, efter mitt omdöme, står i uppenbar strid mot 87 §. Regeringsformen, som uttryckligen stadgar, att Rikets Ständer ega gemensamt med Konungen makt att stifta allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, och att sådan förut stiftad
Hvad nu de af Revisorerne anmärkta stora behållningarna i kassan vidkommer, som utgjorde — vid räkenskapens afslutande den 30 Juni 1854 — 15,850 R:dr 6 sk. 11 rst., och samma dag följande år — 3,873 R:dr 30 sk. 10 rst., så innefattade dessa summor, såsom Konsistorium redan i räkenskapen för år 1853 —1854 upplyst, ej allenast den i kassan befintliga kontanta behållning, utan äfven hvad som för kassans räkning bort vara i Banken insatt; och för hvad Konsistorium, sedan räkning från Banken hunnit inkomma, hvilket ej skedde till den tid, då Kon1 sistorii räkenskaper afslutades, fann redogöraren hafva, emot Konsistorii föreskrift, haft utöfver de omnämnda 3,000 R:dr inneliggande, ålade Konsistorium honom vid näst följande revision en ränte-ersättning till kassan efter 2 proc. eller hvad Banken då erlade för insatta medel, hvilken ränte-ersättning, i följd af redogörarens anförde besvär, ännu är beroende af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätts pröfning. Hvad slutligen angår den af Revisorerne gjorda hemställan, angående den möjliga behållningen i kassan, vågar Konsistorium underdånigst försäkra, att om kassan ännu egde några medel, hvilket dock ej är förhållandet, enär kassans alla tillgångar tagits i anspråk för fullbordandet af meranämnde byggnad, skulle Konsistorium åt förvaltningen deraf egna samma omsorg, som under de nu ifrågavarande båda åren. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåt.er, E. G. BJÖRLING. L.
Vid redogörelsen för det nu framlagda statförslaget i öfrigt och för de deri tillstyrkta afvikelser från nu gällande lönestater, har Fångvårds-Styrelsen anfört, angående a) Fångvårds-Styrelsen. »Aflöningen för detta Embetsverk, hvilket sedan ny Instruktion för detsamma under den 16 December '1859 blifvit i Nåder fastställd, kan anses fullständigt organiseradt, är, enligt nu gällande stat, bestämd i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad af Rikets Ständer blifvit för Rikets Collegier anslaget. En olikhet förefinnes dock i afseende å aflöningen till Styrelsens Ordförande och 2:ne ledamöter af hvilka den förre, sorn enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 30 Januari 1845 undfått i aflöning 4,500 R:dr B:co, numera åtnjuter 8,000 R:dr Rmt och de sednare 4,500 R:dr hvardera. Presidenterna i Collegierna hafva deremot för närvarande 9,000 R:dr årlig aflöning och Ordföranderna i General-Tnll-Styrelsen samt General-Post-Styrelsen, med hvilka Ordföranden i Fångvårds-Styrelsen synes vara närmast jemförlig, innehafva, med beräkning af värdet å de åt dem upplåtna boställslägenheter, högre löneförmåner. Minst halfva antalet af ledamöterna i Collegierna nemligen Stats-Kontoret, Krigs-, Bill. till R. St. Prot. 1802-—1863. lia Sami. lia Afd. B 18 Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Kammaroch Commerse-Collegium innehafva jemväl högre aflöning, än ledamöterne i Styrelsen, eller 5,000 R:dr, äfvensom båda ledamöterne i General-Tull-Styrelsen tillgodonjuta 5,500 Ridr årligen.
Om denna författning blifvit orätt tillämpad eller är upphäfven genom sednare förordningar, så ar detta en särskild fråga, som i domstolsväg kan fullföljas; och skulle äfven den värde talaren anse en ändring af samma författning nödig, så har jag tagit mig friheten fästa uppmärksamhet på det enda lämpliga sättet dertill, nemi. medelst väckande af en särskild motion; men oformligt måtte det vara att sammanblanda denna fråga med Lars Larssons motion, hvilken, ifall man antager, att ploglagsintressenterne äro 68, endast afser att, då 67 verkställt snöskottningen, men den 68:de sådant försummat, icke de 67 må pliktfällas för en intressents försummelse. Detta måtte Hr von Qvanten medgifva vara en annan sak, än den att alla ploglagsdelägarne legat hemma och sofvit. Finner den värde talaren, att i sednare fallet någon ändring är behöflig, så må han derutinnan antingen hos Regeringen eller Ulsk. söka rättelse; men hvad jag tror mig med säkerhet kunna förklara, är, att Utsk, ej kommer att andra sittjLetänk. derföre, alt en helt annan fråga, an den nu besvarade, blifvit väckt. Frih. Cederström, Jacob: För min del kan jag ej annat än godkänna Utsk:s betänk. De frågor, Hr von Qvanten framställt ora möjligtvis rättvist klander moten enskild författning i ett särskildt län, är han och hvarje annan af detta läns hemmansägare berättigad att i besvärsväg söka göra gällande, för att få författningen ändrad, om sä nödigt och rättvist pröfvas; men i afseende på den sak förevar. betänk, angår, har Utsk. i min tanke rätteligen visat, all allmänna författningar finnas, hvilka, ifall de efterlcfvas, äro tillfyllestgörande. Jag tillstyrker bifall å Ulsk:s betänkande. Hr Sandelhjelm, Paul: I afseende på det förevar, ämnet får jag äran upplysa, att inom Elfsborgs län i fråga om snöskottning icke finnas några andra författningar, som för närvar, tillämpas, än de allmänna, sorn gälla för hela Riket.
Skyndsamt uppnådde de sin egen station i en annan del af staden, suto tysta bredvid hvarandra i kupén och stego af i Blue Point utan ord. När de slutligen trampade den välkända gången öfver höstgrå, sollösa marker, hade de tegat så länge, att de icke kunde tala, blott emedan de icke gjort det förut. Hemkommen ilade Matilda direkt upp på Adas rum. Den egendomliga doften dröjde ännu kvar. Några tomma lådor stodo utdragna och ett skrynkligt hvitt fräs låg bortslängdt i ett hörn. Uppdelningen af tillhörigheter, som förlänar afresor en så ovänlig, brutal karaktär, var gjord. Ada hade tagit sitt och Matilda fått sitt åter. Hur skulle lifvet kunna lefvas nu? Blott nästa dag det var så absolut omöjligt att förstå ... Hon föreföll sig själf som en enda jämmerligt falsk ton i sin egen tillvaro! NITTONDE KAPITLET. En kall brand har farit härjande fram öfver de stora prärieytorna och lemnat dem täckta af frostens hvitgrå aska. Oftast glänser den ofantliga rymden grön med en och annan reflex från horisontens blodröda skyar. Solen dalar tidigt öfver alla de hala, pudrade bräderna och de frusna pilarna, och hårdt och grellt stå villornas brokiga färger mot denna likblå ödslighet. Såvida härute kan vara tal om stillhet, så har den nu kommit. In i husen gar vägen förbi de tomma verandorna och genom dörren på baksidan, frontrummen stå tillslutna, och folk tränger hop sig i en kammare närmast köket och fyrar på i den stora, granna, osande kaminen. Men om aftnarna kryper man insvept i filtar i säng uppe på iskalla sofgemak. Äfven i professor Hjelms villa har salongen afstängts. På den öfvergifna verandan sprita ståltrådarna åt alla håll, de sträcka sig ända upp mot taket, och en och annan vissen bortglömd kvist hänger kvar dallrande.
Att wid warors transporterande genom Landet noga uppsigt öfwer Lurendrägadt eller Tullförsnilladl gods matte hallas genom resande bewakning med besigtnings-rättighet, men lagligt answar för 'i;y2 Den iz Julik. för missbrukad magt till onödigt uppehåll eller olagligt förfarande. z:o Akt Confisceradt till införsel förbudit gods, aldrig -nutte fa försäljas till qwarblifwande och förbrukning inom Landet. 4:0 Att alla »varor, jern kill förbrukning arv tillätne, och icke inom Landet kundet tillwerkas, böra icke till införsel förbjudas, utan mot erläggande af Tullasgift, obehindradt i Riket inkomma. Detta gäller ännu »nera om de kläder och prydnader, som till bruk äro anbefallde. Motsatser i Laga Stadganden wänjer och nästan twingar Nationen till Lurendrägeri. 5:0 De waror, som icke kunna umbäras och af wära Fabriker icke kunna nu eller inom en någorlunda snar framtid kill nödig mängd och godhet tillwerkas, böra fa emot Tullafgift införasHit lära kunna räknas Bomulls - tillwerkningar ined flere dylike, och bland.Mewaror gröfwa Kläden. Med desse och dylika Stadganden lärer mycket kunna uträttas kill förmohn för wära inhemska Fabriker. Hwad äter angar den wäckta frägan om FörtullnlngS-frihet af alla till nytt/ande tillatne Utländska Fabriker och Manufaktur-waror, synes den wara af sä widt utseende beskaffenhet, och dess rätta bcswarande bero af sä mänga, ofta inom kort tid förändrade omständigheter, att Riksens Eränder derom för det nä ewa rån de knappast lära kunna stadga deras öfvertygelse. Utskottet har dock trodt sig böra .öfwer densamma framställa nägra tankar. De äro följande:
Herr Ribenj Carl Wilhelm: Såsom Ledamot af RiddarhusUtskottet hade jag önskat och hoppats, att den anmälan, som Utskottet varit ovilkorligen förbundet att Den 26 J11 n i i e. m. 79 till Ridderskapet och Adeln afge, rörande ExpeditionsSecreteraren Ulfsparres va 1 till RiddarhusDirecteur, hade föranledt blott ett enkelt beslut af Ridderskapet och Adeln, om införande af en föreskrift uti Instructionen för RiddarhusDirectionen, hvarigenom Directionen varit hindrad att för framtiden invälja innehafvare af sådane embetsbefattningar, som den Herr Ulfsparre utöfvar. Men då nu en Ledamot af RiddarhusDirectionen behagat förklara de skäl, som bragt honOm att biträda den väljande pluralitetens mening, hoppas jag Ridderskapet och Adeln icke skall illa upptaga, att äfven jag framställer de motiver, sorn ledt Utskottet vid öfverläggning af ämnet. Utskottet har i största möjliga korthet framlagt förloppet af valet, och jag beder, alt nu derom ytterligare få lemna åtskilliga upplysningar. De af Ridderskapet och Adeln år i8a3 valde Suppleanter voro redan dels ingångne i Directionen, dels med döden afgångne, då Herr von Hohenhausen, den sista af Suppieanterne, företog en längre utrikes resa. En Ledamot, HofRättsRådet Carleson, yrkade vid tillfället, att icke något val efter Herr von Hohenhausen skulle ske. Såsom skäl för detta påstående erinrade han Directionen derom, att en person bland
Det enda rationella sätt, hvarpå frågan skulle kunna lösas, vore att nedsätta den dagliga tillverkningen på de s. k. större brännerierna så lågt, att man derigenom möjligen kunde borttaga alla de s, k. mindre brännerierna, med sin omöjliga pannerymds-beskattning. Jag tror att om afverkningsförmågan efter pannerymd skulle upskattas till hälften af hvad en skicklig bränvinsbrännare kan åstadkomma med sin panna, så vöre det redan mycket, och skulle af de små bränvinsbrännarne blifva ansedt för en himmelsskriande orättvisa. Den förlust, som Staten gör på sådana brännerier, är således onekligen större än kostnaden att hålla en kontrollör. Jag har velat fästa Ulskms upmärksamhet på dessa förhållanden, utan att derom göra någon motion. Deremot kan jag icke underlåta att såsom motion yrka ändring i de föreskrifter, som förefinnas i 16 och 20 §§. Den 4 December f. m. 307 16 g. Det recidium, som upkommer vid Pressjäst-beredning, innehälier nära nog lika mycket sprilämne, som vanlig utjäst tillmäskning, men får icke tillgodogöras å andra tider af året, än under den för bränvinsbränning i allmänhet tillåtna. Jäst erfordras dock året om, hvadan det ifrågav:de spritämnet förfares under 10 månader. Häri ligger en stor misshushållning, som ej bör af Lagstiftaren befordras, än mindre åläggas. Men Pressjästberedning bör lör ingen del kunna blifva en förevändning för någon att tillverka bränvin under den tid af året, då den annars äf förbjuden. Jag föreslår derföre att, i st. f. den föreskrift, som nu vidbålles i 16 § af bränvinsförfattn:n, bränvin må af den mäsk, som blifvit afskummad till Pressjäst, vara bela året tillåten mot Sexton skillingar högre skatt, än under tillåtna tiden, för hvarje kanna 6-gradigt bränvin, som erhålles och med de kontroller och öfriga vilkor, som för tillverkning af bränvin i större brännerier varda föreskrifne.
Den hade warit sadan, at om en Att, för hwiken Fullmägtig war conltirusraä, dog ut under Riksdagen, sa ägde likwäl Fullmägkigcn ak lil Riks» dagens flut föra Ättens talan: och pa denna grund ansag Herr Grefwen Friherre blseria, oaktadt han för. lorac sit förra rum i Andra Classen pä Riddarhuset, likwäl ej hofwa förlorat sin plats i Utskottet. Friherre vs 6 ser, 6a rl, war alldeles öfwertygad at der warit för Friherre kkjsrras person ha» bliswit wald til Ledamot af Oeconomie-Uiskortet; men da Friherre kkssrm ej kunde anses wara gwar Ledamot i samma Utskott, sedan en annan intagit rummet för den kamille, för hwilken han der sutik, funne Friherre vs Leer för ordningens skull nödigt at den utwag widtogeö, som Herr Grefwen och Landt - Marskalken proponerar. 128 Grefwe von 8 c klaver in, Oorör ?bi!ip. Sä snart det är gifwet, at praxis är sadan, som Herr Grefwe lVlärnsr densamnia för Ridderskapet och Adeln upgifwit; sä synes det wara lätt afgjordt, at Friherre IHerrz behåller sin plats i Utskottet: ty man wölfer ej Ätter, man »väljer Personer. Hans bixcsllsnce Herr Grefwe» och LandtMarsk alken. Högloflige Ridderskapet och Adeli» afgör saken efter sit godtfinnande: jag har »velat bewara Ridderskapets och Adelnö rätt. Friherre vs 6 ser, Larl.
Utskottet att fästa uppmärksamhet å resultaten utaf de förändringar medj Tjenstemanna-befattniugar och göromål inom Banken, som Fullmägtige, enligt de dertill .gifna anledningar, under tiden sedan sisth Riksdag, vidtagit, får Utskottet, jemte hänvisande till Banco-Fullnnigtiges vid Riksdagens början afgifne och till Rikets Ständer serskildt öfverlemnade Berättelse, pag. uti hvilken upptages de beslut Fullmägtige fattat, till följd af dea dem upplåtne rät tighet, alt under mellantiden, utan förnärmande af någon Tjensteman» eller Beljentes rätt, göra de indragningar af tjenster eller förändringar af göromål och ijenstebefattningar, som kunde finnas nödige och nyttige, lör UUvägabringandet af en önskad, efter sakernas blifvande nya ordning lämpad definitiv reglering, härmedelst anmäla, att Utskottet funnit Fullmägtiges i detta hänseende vidt3gne åtgärder både af behofvet påkallads oeh emot ändamålet svarande. Någre Ledamöters reservationer bifogas» Stockholm den 5 September i834* Reservationer Herr Friherre Hermelin, Herrar Helleday , Valley och Wedberg samt Riksdagsfullmägtige Peter Andersson från Hallands Län oeh Anders Andersson från Westmanlands Län hafva, emot Utskottets Utlåtande i hvad det rörer Chefskaps-Inrättningen inom Banken, sig reserverat, samt, uppå de af så väl Baneo-Fullmägtige som Commissariatets minoritet anförde grunder, ansett Cheferne för de serskilde Departementen böra al Bane o - S ty r e Is e n »t n ä m n a s» STOCKHOLM, Ecksteinska Tuyckeiubt, i834. Btmco-lJtskottets Bet. N;o 3g. t N:o 3g. Antora till Exp,-trisk, den io Sept, Betänkande, i anledning af väckt motion om Bankens och BanedDiscontens räkenskapers granskning i Kongl. Kammar-Rätten.