Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Tabellen finnas i Länet f5 Tegelbruk, hvarest tillverkas 3oo,ooo Takoch 5oo,ooo Mur-tegel, i värde upptagne till 12,000 R:dr Banco; 106 Tull-lV^jölqvarnar; 3i Lego-Sågar; 17 Kalk-Ugnar, deri-brännas vid pass 7,000 Tunnor Kalk, värderade till 4>5oo R:dr; 2:ne Stampverk och ett Stenbrott; vid hvilket sistnämnde fem arbetare äga ständig sysselsättning med tillverkning af Qvarnstenar, Trappsteg, Planoch Golfsten, Grafvårdar, med flere arbeten, uppskattade årligen till 2,4qo R;dr Banco. Aid Tegelbruken sysselsättas, å hvarje ställe, 2 å 3, och vid de Öfrige Verken 1 å 2 personer. Binäringar: Enligt hvad Eders Kongl. Majus Befallningshafvande i 1822 års Berättelse haft Nåden upplysa, utgöra Bränvinsbränning., Köhling samt Foror och Skjutsningar de Binäringar, som här i. orten, egentligen af Landtmannen påräknas, såsom i mer eller mindre mohn bidragande hjelpmedel för hans bestånd; hvartill kommer, i Lerbäcks Socken, Nubbsmidet, deraf flere hundrade personer äga sin utkomst, och som anses tillskynda Socknen en vinst af omkring 20,000 Riksdaler Banco. 4-o Politisk Författning: Kammarverk.
Ett tillfälligt anbud all få köpa silfver i Hamburg, hvilket jag dock icke vet, huruvida del uppgick lill det belopp, som då af BancoUlsk. uppgafs, har visserligen blifvit anlaget, och då den sena årstiden icke medgaf att, utan en dryg assurance, föra hit detta silfver, ansåg man således bäst ali låta det tills vidare qvarstå i Hamburg, emot rättighet att öfverföra del nästa vårdag, i fall del icke då redan skulle vara lyfladt af handlande, som behöfde vexlar för varor, sorn skulle exporteras, i st. f. ali de nu hafva att sälja vexlar för försålda varor, hvilka de gerna skulle vilja hafva fruktbärande under liden. Detta har genom BancoUlsk:s förslag nu blifvit vunnet; men ingalunda hafva R. St. genom detta beslut gifvit sanction dertill, att Banken skulle i Hamburg hälla en rassa af 500,000 r:dr. Detta tillhörer Ulsk:s financeförslag, som, då vi få se det i sin helhet, det kan blifva lid alt upplaga och besvara, men som aldrig ulgjort föremål för R. Sl:s pröfning och afgörande. Af den förste talaren i ämnet har det här blifvit uppgifvet såsom en skadlig åtgärd, alt icke kunna draga vexlar på Hamburg, emedan man derigenom vöre tvungen alt lenina ul silfver ur Bankens hvalf i Slockholm; ty denna silfverfoud i Hamburg är inräknad i Bankens melalliska cassa och hela anstalltcn går således endast derpå ut, att bespara den köpman, som bchöfver vexlar eller silfver, kostnaden att transportera silfret från Stockholm till annan ort. Denna beskedlighet emot Hrr handlande, alt på Bankens bekostnad skaffa dem den vara de behöfva att betala sina skulder med, är icke i Svenska folkets intresse; och Svenska folkets rättigheter böra väl gä framför de handlandes. De handlande hafva sin vinst pä sin rörelse och må icke söka denna vinst på bekostnad af Rikets allmänna rättigheter och af Banken; ty i sådant fall blir det en bedräglig förvaltning af R.
Då återstår: frågan hvilken afvikelse är minst skadlig för stiftelsen och minst afvikande från testators önskan? Han har förklarat, att pensionerna skola vara lostycken, att de skola utgöra minst 100 r:dr, och att fonden skall förräntas till 5 procent. Ku är det nödvändigt, för att kunna få dessa pensioner till 10 stycken och äfven lill ioo r:dr hvardera, att man uppskjuter, på sätt Utsk. föreslagit, någon tid med deras utgifvande, och att, under tiden, fonden således genom räntorna förstärkes. Derigenom sker ingen annan afvikelse från testamentet, än den, att icke pensionerna kunna genast utdelas. En af Utsk;s ledamöter har nyss förklarat, att testator icke uttryckligen sagt det pensionerna genast skola bortgifvas. Om det är förhållandet, så synes nästan ingen afvikelse från ordalagen äga runi genom Utsk:s förslag. Visserligen var det testators mening, att verkställigheten skulle genast eller så snart ske kunde äga rum. Men om man vidinge den utväg, som Gr. Posse önskat, så klefve följden, att pensionerna väl utginge genast, men antalet klefve mindre, oell då vore i kela framliden en verklig skada för stiftelsen åstadkommen endast för den vinsten alt genast få utdela pensionerna. Jag tillstyrker således vördsammeligen, att II. o. Ad. mätte antaga Utskrs förslag. Gr. Posse: Om jag ej misshört mig på Hr von Hartmansdorffs yttrande, tyckte jag mig finna, att lian trott mig hafva tillstyrkt minskning i pensionernas antal; delta är icke förhållandet, jag tillstyrkte att såvida icke pensionerna genom 6 proet:s räntas erhållande kunde utbetalas till det belopp af 5 proc. utaf capitalet, sorn blifvit bestämdt, så skulle pensionerna få minskas icke till antalet, men lill utbetalning ssumman. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: En af testamentets executorer kar här yttrat sin mening i frågan, under tillkännagifvande att han på förhand förklarade sig nöjd med det beslut R. o. Ad. fattar.
Under förutsättning alt inkomsten af lotsoch balt-medlen fortfarande finge för lotsoch fvrings-väsendets hellof användas, har E. K. M:t, enär årliga inkomsten af berörda medel, som i gällande Riks-stal är uppförd lill 142,500 R:dr, uti nu gjorda be - 102 ExpeditionsUtskottets Förslag lill under d. Skri/veise IS: o 195. räkning ofver Slals-vcrkels inkomster antagils lill 180,000 R:dr, begärt, alt del å hulvud-tileln för lotscrioch fvrings-staterna upptagna anslag måtte höjas med 37,500 R:dr, eller skillnaden emellan nyssberörde summor, hvarigenom anslaget skulle blifva 220,360 R:dr; och hafva Rikets Ständer såsom tillgång för lots-verkel under nu inträdande Slats-reglcrings-period uppfört: o) inflytande bukoeh lots-medel, beräknade till 37,500 Riksdaler högre än hvartill de i nu gällande Riks-slat upplagas, eller lill 180,000: — b) ett ersältnings-belopp närmast motsvarande de numera upphörda s. k. Danska fyrings-medlen 39,900: — samt e) indelta räntor 460: — tillsammans 220,360: — eller den al E. K. M:l för sagde ändamål äskade summa; så ali etI kontant belopp af 219,900 R:dr, jemte indelta räntor elier markegång pä förslag, 460 R:dr, eller tillsammans 220,360 R:dr, blifvit af Rikets Ständer anslaget för bestridande af de med lotsoch fvrings-väsendet förenade utgifter, oeh, på sätt hittills skett, såsom reservations anslag å Riks-staten upplaget. 35:o Enär de ljuspenningar, hvilka lill belopp af 310 R:dr från /örslags-ans/aget till skrij-matrrinlier oeh expenser m. vi. för
Äfven om ' fadern vill genom öfverlitelse &amp; t sina omyndiga ba.rn af en försäkring H eget lif barygga deras framtida bergning, möter den svårigheten a t t en sådan öfverlåtelse för a t t vara fullt laglig, sannolikt måste she till en för ändamålet särskildt förordmad förmyndare. Motionären visar liurn i åtskilliga utländska lagstiftningar, sarskildt den engelska och den norska, däremot finnas noggranna bestaniinelser för a t t imderlätta och betrygga en familjefaders liffössäkring till förmån för hustru och barn. H a n begär därför .siidan ändring i nu gällande lag, a t t gift person utan omvägar och svårigheter må kunna bereda sin familj förmånen af försäkring å sitt lif ined trygghet för a t t försäkringssiiinman eller s&amp; stor del daraf, soin icke anses böra tillkomina borgenärerna, kommer familjen till godor. Den del af försakringssummaii, till livilken enligt niotioiiärens åsikt, - och för denna åsikt hemtar han stöd hos de ofvan citerade ländernas lagstiftiiingar - borgenärer möjligen skulle kunna äga rätt, vore ett belopp niotsvarande de sammanlagda premierna. Ett blad ur min dagbok. » Genoni mörker till Ijiisa - de orden Ila legat för mig liela kvallen, sedan jag skiljdes från henne därborta p&amp; rHemmetr, där hon %r föreståndarinna. D e orden skulle jag önska., a t t jag kunde sätta som motto öfveï liennes historia, oin jag kunde skrifva den. Det Br verkligen en peïsonligliet, jag] ärt känna i det lilla och anspråkslösa, men praktiska, renliga och trefliga ~Eeinmetw långt ute på Köpenhamns Vesterbro. Ruinmeii äro rymliga och ljusa, alla utom den unga föreståi~darinnans eget, soni är litet och belaget &amp; t gården. E n säng, en stol, ett bord ocli en byra iiro de enda inöb: ler, soin dar ha sin plats, en blomkruka i fönstret och ett I&lt;ristushnfvucl i kopparstick p&amp; y.äggen de enda prydnader, som finnas.
Berättelse af Banko-Fullmäktige. / Med Löneregleringen samband egande ämnen. 14:o Till Extract-arbeten samt lönlöse Extra-ordinarie Tjenstemäns uppmuntran är, uti den för Verket gällande och i 35 <§. af Reglementet införde Stat, afsatt ett belopp af 1500 R:dr B:ko, som blifvit sålunda användt, att deraf i första rummet anvisats nödige medel i och för Extract-arbetet samt tjenstgörings-arfvoden åt Vicarier för Tjenstemän, som af sjukdom eller andre laga förfall undfått ledighet under en tid af högst 14 dagar; hvarefter återstoden, vid slutet af hvarje år, i smärre summor utdelats åt Extra-Ordinarie Tjenstemän, hvilka under det tilländalupne året flitigt tjenstgjort. Enär likväl de under årets lopp verkställde anvisningar å det ifrågavarande anslaget deraf medtagit så stor del, att föga mera än hälften varit öfrig till fördelning emellan Extra-Ordinarie Tjenstemän, hvaraf ock inträffat, att, som de fleste gjort sig af uppmuntran förtjente, större delen icke kunnat undfå mera än 10 R:dr eller till och med 6 R:dr 32 sk. B:ko för hela året; så och då det icke skäligen kan fordras, att en Tjensteman för berörde ringa ersättning åt Verkets tjenst egnar sin tid, samt anslaget blifvit, enligt ordalydelsen, bestämdt för Extractarbeten och Extra-Ordinarie Tjenstemäns uppmuntran, och ingalunda i och för bestridande af kostnader för Ordinarie tjenstgöring, förordnade Eullmägtige, att detsamma från och med detta års början uteslutande skall för omförmäldta ändamål användas. Ehuru det Extract-arbete, hvarför en del af ofvanberörde anslag anvises, är ett årligen ifrågakommande bestyr, och sålunda af Ordinarie egenskap, har dock för detsammas besörjande Extra-Ordinarie Tjenstemän blifvit afsedde. Detta synes påkalla förändring, hvarpå Fullmäktige jemväl varit betänkte, men de uppskjuta att med yttrande i ämnet till Höglofl.
Redan vid fyra &amp; r kunde hon läsa, lärde allt med liist och lätthet och gjorde snabba fkamsteg, sarskiklt i spr&amp;k, m u d c och handarbete. Modern följ de med gladj e hennes ntveckling och uppmuntrade henne ofta, dock aldrig utan att inskärpa, hurusom de anlag hon f %tt vor0 en Guds gåfva, ett lån, hvilket hon hade att i lif och gärning återbara. Modern tänkte härvid förnämliganst p&amp; musiken. Det var af sin far, som Sophie Leijonhufiud första gkngen racktes till aning om att hennes egentliga styrka 1&amp;g i nigot annat. Roii mindes ännu p&amp; gamla dagar det beröm hon fgtt af honom for en svensk uppsats och den utsikt h m öppnade för henne att en gång kunna med pennan bidraga till sitt uppehiille. Han var angelägen att vänja henne att e,j för framtiden räkna på det öherflöd, hvwi hon växt upp. Tillsammans med sina tre syskon uppfostrades hon p i det hela strängt, adock s&amp; att de iinder strängheten anade kärleken. » FLIU af upptig och phhitt, deltog Sophie med lif och lust, i sina b&amp;da bröders leksr och iippfiuigade afven mbnget kom af deras informators undervisning. Starkast var hon dock fast. vid den tv&amp; &amp; r yngre systern Amklie, henne mycket iuiderliigsen i b e g &amp; f i ~ g men, en den älskligaste uppenl~arelse s&amp; till yttre som inre egenskaper. I förhhllandet till denna srster, mer ännn än i förhhllandet till den henne i mycket alltför lika modern, fann barnet tillfredsställelse för sin efter sympati och kärlek törstande sj al. Till och med sitt trettonde &amp; r växte Sophie Leijonhufvud p&amp; detta sätt upp i stillhet p&amp; Helgerum. Xen då kom den glada: syskonkretsens f ö ~ s t a sorg.
Allt det, som för honom sjelf stod fint i stämning, mjukt i nyanser och ömtåligt så att det knappt tålte att andas på, blef i den andres mun rått och hårdt — det var som att se en vacker dröm återgifven af plumpa händer; det var som en profanation, det var hans unga sinnes frihetslängtan förkroppsligad i en degfigur, ett litet afgudabeläte med russinögon, att tillbedjas af den okritiska hopen. Han tänkte sig den frikände diktaren helsad, hyllad af denna själlösa hop, af hvilken kanske icke en egde en sjelfständig, sjelfförvärfvad åsigt. Han såg dem hojta och ropa bravo och hurra, och han såg på andra sidan de frodige, punschdrickande lika själlöst fördömande goddagspiltarne; det fans ett obestridligt slägttycke mellan de två grupperna. Råheten och dumheten var deras blodsband; Max kände sig lika främmande för dem antingen de stodo till höger eller venster. Ellen hade varit två månader i Stockholm utan att träffa Max. Strax i början, då hon kommit upp, hade hon gått och burit på en stilla förhoppning, att slumpen skulle föra dem i hvarandras väg. Det förekom henne så onaturligt, att de två skulle vistas i samma stad, utan att någonsin komma i beröring med hvarandra; hon hade längtat efter att få tala med honom, att få veta, hur han kände det för henne nu. Om det fans någon bitterhet eller ovilja i hans sinne, var hon öfvertygad om, att det icke skulle behöfvas mer än ett personligt sammanträffande, för att den skulle strykas bort; han skulle förstå, att det fans ett band mellan dem, som aldrig kunde slitas af någon yttre omständighet, alla gamla kära minnen från det barndomshem, som varit dem gemensamt i flydda sommardar; han skulle förstå, att i den handtryckning och den blick, hon gaf honom, låge alla hennes egna och faderns och den unga systerns varmaste välönskningar. Men dag kom och dag gick, och de möttes icke.
Till afhållande från jernvägens område af de större kreaturen torde dock i vanligaste fall de af jernvägsstyrelsen bekostade hägnader vara tillräckliga; och derest en jordegare finner desamma icke förslå, eller han icke i öfrigt vill åt sina kreatur egna den vård, som förekommer skada för honom sjelf eller andra, utan anser bättre stängsel än den nuvarande för ändamålet nödig, torde han böra på egen bekostnad uppföra sådan, dertill han otvifvelaktigt är på grund af gällande författning berättigad. Utskottet hemställer alltså, att Bjerkanders berörda motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 12 December 1865. Reservation: af Anders Medin från Kronobergs län. STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg & Comp., 18Gö. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 16. 1 N:o 16. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Dec. 1865, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för Landshöfding arne samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma Styrelse, rn. rn. Genom särskilda af Herr Tref enberg, Curry, väckta motioner (N:is 104, 105 och 106), dem Höglofliga. Ridderskapet och Adeln remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva förslag blifvit framställda till mer och mindre genomgripande förändringar i den vid Landskanslierna vedertagna ordning för föredragning och expedierande af derstädes förekommande mål, äfvensom till minskning och förenkling af göromålen å samma Kanslier m. m., hvarom nedan förmäles.
Staden är således icke utan fördelaktigt inflytande på kultur och näringar uti de landsorter, som derstädes söka och finna afsättning för öfverskolts-produkterne af deras jordbruk och industri. Tre marknader hållas årligen inom staden, hvilka anses bidraga lill trafikens lifvande. Af de i staden befintlige 3 fabriker är endast den under sednare åren anlagda tapet-fabriken af någon betydenhet. Dess verksamhet är i stigande och tillverkningsvärdet för 1850 uppgifvet till 34,980 R:dr. En i staden befintlig allmän skola, lil! hvars underhållande stadens invånare bidraga, skötes af rektor eller skollärare, som tillika är komminister. Dessutom är en folkskola, förenad med söndagsoch handtverksskrå, i staden inrättad för omkring 70 barn och underhålles ensamt på stadens invånares 39 bekostnad. För helsovården lönar staden egen läkare och den fjerde efter 184-4—45 årens riksdag i Länet tillsatte provincial-läkaren är dessutom stationerad uti staden, med kringliggande härader lill distrikt. Fattigförsörjningen bestrides lill någon del genom räntan på en af Eders Kongl. Majit lemnad gåfva och för öfrigt genom nödiga sammanskott af stadens invånare. a O O O e) Amål. Efter 1846 års brand hafva de afbrände 31 gårdarne åter blifvit bebyggde med lill en del prydliga stenhus. Utom 10,000 R:dr, af Kongl. Majit i särskildt nådigt bref den 22 Januari 1846 anslagne till lån åt sådane näringsidkare, som genom branden råkat i ögonblicklig förlägenhet, beviljade Kongl. Maj:t genom särskilda nådiga bref den 6 Maj 1846 dels 30,000 R:dr till lån åt branskadade fastighetsägare och dels 5,000 R:dr till verkställighet af ny tomtreglering, genom hvilka medel de branskadade invånarne blifvit sälte i tillfälle ånyo uppbygga den afbrända delen och återtaga sin verksamhet, så att olägenheterna af branden icke för framtiden kunna verka allt för djupt och stötande.
Man har sagt, att vattenbyggnader både i England och på andra ställen misslyckats. Jag erkänner sanningen häraf, och jag medgifver möjligheten deraf, att Öfverste Ericson äfven kan misslyckas> ehuru han ännu ej gjort det, men denna möjlighet kan väl icke utgöra ett skäl att nu fatta ett beslut, hvarigenom frågan om banornas framtida förening förfaller. Ty om K. o. Ad. afslår denna fråga, så måtte väl detta afslag betyda något. Hvad betyder det då? Jo, att R. o. Ad. anser bangårdarne på söder och norr icke kunna förenas Nåväl, mine Hrr! om J arén i tillfälle att uttala en sådan förkastelsedom, så gören det! Jag för min del vågar det icke, och jag anser, att en dylik dom i en sak, för hvars afgörande fordras en djup och och noggrann pröfning, är förhastad Derföre anser jag ock det vara klokast att lägga punkten till handlingarne, hvarigenom frågan för denna gång är förfallen, ehuru icke förkastad. Hr Hjerta, Lars: Utan att inlåta mig i någon afhand ling ang:de lämpligheten af bangårdarnes förening här i staden hvilket jag anser desto mera öfverflödigt, som det är min fullkomliga öfvertygelse, att om denna fråga återkommer vid nästa Riksdag så skall man vara temligen ense derom, att en sådan förening ej bör verkställas; ber jag blott att få fästa upmärksamheten derpå, att denna punkt icke befinner sig i samma casus som den 3:dje. Vid den sistnämnde punktens behandling var det fråga om att besluta ang:de särskilda bansträckningar, om hvilka R. o. Ad. redan uttalat sitt omdöme vid afgörandet af anslagsfrågorne; här åter skulle det mycket väl gå an att besluta om bangårdarne, ehuru penningar icke blifvit lemnade till bansträckningariie från hufvudstaden. För öfrigt, och om än R. o. Ad. anser att några medel icke böra anvisas till dessa bangårdar, får jag erinra, att R. o. Ad. derföre icke uttalat någon dom öfver förslaget, ty detsamma kan ganska väl återkomma vid nästa Riksdag; men då StatsUtsk. i denna punkt tillstyrkt R.
Maj:t i underdånighet afgifva utförliga berättelser om framgången af skjuts-entreprenaderna, eller hvilka hinder, som derföre mött, samt att dessa Berättelser måtte Rikets Ständer i Nåder meddelas. I öfrigt la des så väl Betänkandet N:o 26, som Utlåtandet N:o 107 till handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo Förstärkta Stats^Ut skottets sedan den 17 Oc~ lober sisth å bordet hvilande följande memorial: N:o 339, angående anställd omröstning öfver åtskillige till Slats-regleringen hörande frågor. N:o 340, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i fråga om löne-ersältning till adjungerade ledamöter i Götha Hof-Rä tt. N:o 341, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut i fråga om beräkningen af Stals-verkets inkomster. N:o 342, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande förlängning å arrendet af Edeby hemman. N:o 343, angående verkställd omröstning, i följd af Riks-Ståndens olika beslut, rörande sökt prolongation å arrendet af Söderby hemman. N:o 344, angående verkställd omröstning, i följd af Riks-Ståndens skiljagliga beslut rörande sökt prolongation å arrendet ef Barkarby kronohemman. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Memorial och Utlåtanden : N:o 100, till Högv. Preste-Ståndet med anmälan af dess fattade skiljagtiga beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden N:ris 21 och 65.
Concours-behandling skulle denna förlust obestrideligen blifva än större, utom det att tidsutdrägten skulle för hvarje Borgenär blifva kännbarDå redan , efter hvad kändt är, en Rabatt af minst 25 procent på 3 procentspapperen emellan Enskilte ägt rum, skulle säkert en än större uppkomma äfven om den plan antages, som de Högloflige Utskotten föreslagit; ty det är ej öfverensstämmande med alla Enskiltas ceconomiska ställning, äfven om afseende ej göres å den förlorade Räntan, att i 5 år vänta på full betalning af Capitalet. De flesta behöfva använda detsamma genast , och blifva nödsakade att till Spc-i eulanter sälja det med ett afdrag af 30 å 40 Procent. Vinsten faller i några få Enskiltas händer, och mängden gör en opåräknad betydlig förlust Om, ibland hundrade innehafvare af TreprocentsSedlar, tio insatt Pennin - 5 6 Din 17 Martii, /. »/. garne på Speculation , att hafva dem stående till begagnande af mera lönande Transactioner, hafva nittio antingen emoltagit dem som contanta Penningar, eller insatt dem, för att linder en kort tid hafva någon Ränta , tills Penningarne skolat ovilkorligen användas för "bestämda Utgifter, eller till dess de kunnat på säkert sätt lagligen förräntas. Man får derföre ej anse alla Innehafvare af TreprocentsSedlar såsom girige Capitalister eller Speculanter, hvilkas förlust man är benägen och tror sig hafva rätt att glädas åt. Tvärtom tror jag Pluraliteten böra anses såsom ganska oskyldiga Creditorer, hvilkas lidande man bör söka att lindra så vidt sig gö^ ra låter.
På herrsidan skulle vi nog vilja göra våra invändningar: hr Palmes de Montegre t. ex. gaf allt för litet öfvertygande uttryck åt den passionens medryckande kraft, man kunde hafva väntat af » den varmblodige jägaren från Jura » — men i ett som allt måste premieren betecknas som en förtjänt framgång, och den fulltaliga publikens lifliga bifall vittnade godt för de förhoppningar, direktionen kan ställa på det nya programmets varaktighet. Konungen och kronprinsen öfvervoro föreställningen. S ö d r a teatern. Tyvärr är det vår recensentplikt att konstatera, det Södra teaterns premiére i tisdags afton af den åtskilligt omtalade samt till och med omtäflade engelska pjäsen » Trilby » ingalunda blef hvad nog både teatern själf och dess välvilligt stämda publik hade hoppats. Man hade såväl unnat de flitigt arbetande Thaliatjä- narne där uppe på Söder en riktigt god kassapjäs i nyårsgåfva efter den långa höstens motiga konjunkturer. Men nej, » Trilby » blir det nog icke, som skall väcka förlig vind i de stampande teaterseglen. I England och Amerika, där hvarenda människa slukat du Mauriers roman ur konstnärslifvet, af hvilken den nu framförda » dramen » endast är en scenisk resumé och till på köpet en ganska tarflig sådan, kan man dock fatta förutsättningarna för den popularitet äfven denna senare vunnit. Bomanen Trilby är visserligen också öfversatt till svenska, men helt visst icke ännu läst och känd i synnerligen vidsträckta kretsar. Och från det melodramatiska skelett, pjäsen » Trilby » presenterar, ha tyvärr fallit bort 15 alla de lifvets behag i form af stilens friskhet, känslans ursprunglighet och äkthet, som ge de Mauriers bok afrundning och färg. Framförallt kräfves för den kvinnliga hufvudrollens framställarinna en öfverlägsen och smidig artist, om ej det hela på scenen skall verka allt för vidunderligt. Fröken Signe Wolter fyllde rätt godt betingelserna, hvad apparition och röstresurser angår, men alldeles icke de dramatiska. Elevmässig kantighet och bristande behärskning af såväl talets som gestens medel sprungo därtill allt för starkt fram.