Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda blifvit yrkadt, bifölls af 11. o. Ad. Mattor; och Medaljer. Utskottets förslag biföllos. Metaller: Bronz, oarbetad. Dels yrkades bibehållande i denna del af 1335 års taxa, dels att införselstullen måtte blifva densamma som för gårad koppar. Utskottets förslag bifölls. Metaller: Bronz, arbetad, alla slag. Af några ledamöter yrkades för denna artikel antagande af de tullbestämmelser, som finnas i 1835 års taxa; af andra, de som äro föreslagna uti betänk. N:o 21; af andra åter bifall till Utsk:s förslag, och slutligen införselstullens bestämmande till i r:dr 16 sk. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om, på sätt Utsk. föreslagit, B. o. Ad. ansåg alt arbetad bronz borde upptagas under en gemensam rubrik, sådan den här ofvan finnes upptagen. Bifölls. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg tullvärdet böra blifva sådant Utsk. det föreslagit, införselstullen i r:dr och utförseln fri från tull. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bestämma tuilvärdet till 4 r:dr. Bifölls. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg utförseln böra vara fri från tull. Ropades ja. Uppå derefter framställda och förnyade propositioner å införselstullens bestämmande till i r:dr, i r:dr 16 sk., eller a r:dr, stannade R. o. Ad. vid dess bestämmande till i r:dr. Marin-Metall. En ledamot ansåg denna rubrik helt och hållet böra utgå utur tulltaxan. TJtsk:S förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Metaller: M e s s i n g. Utskottets förslag bifölls. Pinschback, Tomback och andra ej specificerade.
Nsj:t den 27 dull 1836, ett, intillde88 t)S8lut linnde fstts8 om ders8 snväudsnds, medlen 8liulle Aenom 8er8!iilds dertill nt8edde Lommittersde förränts8, emot 5 procent om äret, iivarefter Lionel. Nsj:t, Aenom lXädi»t Lref sf den 2 IVIsr8 1842, uppdroA ät 8tst8-Lontoret ett tSAS ensbsnds befsttninA dermed, osli deröfver läts sorn serkild rälininA. ^.f 8tst8-Lontoret är nu bo8 Lion»!. Ii varulf blifvit äterl^ktade 2,365: 24. 1. bvarat 8tör8ta äelen är förräntaä. kongl. Naj.-t öfverlewnar till kiket8 8tänder att örn använäanäet ak ikrägavarade depo8ition8-m6del efter eget beprökvande färoräua, bvarvid likväl, enär an8präk pä äterl^ktning ak alika ineäel, ää rättighet äertill bebörigen 8t^rli68, ieke lära kunna underkänna^ en aumma ak 2 ä 3,000 K:är torde böra, i akaeende pä möjligen körekomnlsnde äterl^ftningar, re8ervera8. kongl.
Bewi ninas-Nlftottet kallar den nu tillärna bränivinsbränningen för husbehofsbränning, förmodeiigen, för a göra contexien sä mycket frappantare, emellan den nu tillärna bränwinsbrönningen och den for>-a rubiirerad med brnämningen af branwinsfavnk. Men när. enligt nu förestagne författning, ägare a» ZO,ooo R.dr jordwärde, sär begagna arne stycken yn kannors pannor, får säledes afwerka 6c,o tunnor spannemäl och tillwerka efter 2v kannor per kunna 12.020 kannor bränwin, wet jag ej, om benämningen af husbehofsbränning är sä aldeles lämpe ig. Jag reclamerar derföre ät nu tillärna brän,vinsbränningen den benämning af inflränkt branwinsbrännlnq, som Oeconomiä-UtstottcL förestngit. Hade det projcct som beredde Oeconomiä-Utikottets andra bränwirs-projeciS fast, blifwit gilladt till hel desi äsyfming, fä hade kanstc, om man altid sick nämna sakerna arid deras rätta namn, benämningen af privilegierad bränwinsbränning, warit den,rätta och n gjort rigtig mvtsateö till den förra, fäsom fri näring. Jag har e r skäl rist, hwarköre jag önskar det benämningen af husbenofsbränuingm mätte utbytas mot den af in,stränkt bränwinsbränning, det är den farhäga en ledamot of detta Ständ meddelat mig för Den z Augusti. Z33 för Hamburger Correspondentens strlyriffa anda.
Bland detta remarkabla samfunds få kvinnliga medlemmar var ock fru Wendelius, och man kan häraf sluta till såväl att hon haft en framstående social ställning, som att hon varit i besittning af personliga egenskaper samt musikaliska och vittra talanger, hvilka beredt henne denna utmärkelse. * Hon har således varit ett på sin tid mycket bekant och firadt fruntimmer — och nu, för eftervärlden, är hon alldeles bortg l ö m d! I arbetet » Kvinnan inom svenska litteraturen » namnes hon icke, och vår nu lefvande främste litteraturhistoriker kan i de noter, hvarmed han försett de af honom för ett par år sedan utgifna Kellgrenska brefven till Clevberg, om henne endast upplysa: » Wendelia, fru, okänd. » Så alldeles okänd må hon dock icke vara, och här, i den svenska kvinnans tidning, * Enligt Göthe: De vittra samfunden i Sverige, var hon äfven medlem af Apollini Sacra, den tredje bland de damer, hvilka dit inkallades. De båda öfriga voro mademoisellerna Carlström och Paqualin. IDUN må, som text till det porträtt af henne, hvilket här meddelas *, fogas de biografiska data, hvilka en vida obetydligare litteraturforskare från spridda håll, mest ur otryckta anteckningar, lyckats inhämta om denna det finare stockholmska sällskapslif vets prydnad under det glänsande gustavianska tidsskedet. Kyrkoherden i Fredrikshamn, Finland, magister Johan Ramklou hade 1740 jämte sin unga maka, Inga Brita von Bromell, med hvilken han året förut ingått äktenskap, begifvit sig till Stockholm. Enligt en otryckt anteckning skulle han » flyktat undan ryssarne », men Mathias Akiander angifver i Viborgs stifts herdaminne en helt annan orsak till kyrkoherden Ramklous stockholmsresa: — vid riksdagsmannavalet år 1740, heter det där, sökte Ramklou genom ored1896 hvari han stod, behöfver blott nämnas, att han var riksdagsman 1778 för hufvudstaden samt n:r 1 bland de 9 ledamöter af borgarståndet, hvilka den nåden vederfors att få stå fadder vid kronprinsen Gustaf Adolfs döpelseakt.
Förändring i den en gång fastställda allöningsstaten får icke utan nådigt tillstånd vidtagas. § 23. Direktionen verkställer hvarje år reglering af pensionsstaten för samma är så tidigt, att utbetalningen af pensionerna kan på derför bestämda tider försiggå. § 24. Pensions-anstaltens Direktion åtnjute fribrelsrätt i aila ärenden, som inrättningen röra. § 25. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, äfvensom andra embetsverk och myndigheter böra, utan uppehåll, lemna Direktionen öfver pensions-anstalten handräckning uti de ärenden, som inrättningen angå. § 26. Alla till pensions-inrättningen inflytande medel skola på dess räkning i Rikets Ständers Bank insättas. § 27. Inrättningens räkenskaper skola för hvarje år vara uppgjorda före April månads utgång del nästföljande året, hvarefter desamma ofördröjligen genom Direktioliih. till ii. St. Proposition N:o 113. nens försorg insändas till Kammar-rätten för undergående af vederbörlig granskning. Direktionen åligger ock att i början af hvarje år till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva berättelse angående pensions-inrättningens verksamhet och tillstånd under det nästföregångna året. § 28. Ofver de af Direktionen vidtagna beslut, som angå rättigheten till och vilkoren för pensions åtnjutande, må den missnöjde hos Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium anföra besvär, hvilka skoia dit ingifvas inom sextionde dagen efter erhållen del af beslutet. De till ärendet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder af Rikets Ständer öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition N:o 113. 11 f tdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maji Konungen % Stats-Kådet å Stockholms Slott den 8 Maj 1863. Närvarande:
Jag hemställer till hvar och en, som upgör kalkyler, om det just är så litet; jag tror att 10 proc. är det vanliga i den vägen. Jag anhåller om bifall till Betänk. Propos. till bifall å StatsUtskis ifrågavande förslag blef härefter framställd och besvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevaride punkt af StatsUtskis Utlåt, gjorda anmärknir föranleda till densammas återremitterande, samt, efter denna proposis besvarande med Ja och Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. I anledn. af Gr. von Plåtens härvid gjorda begäran om votering, upläsles till justering samt godkändes följande votenspropos. i Den, som bifaller den punkt af StatsUtskis Utlåt. JVs 64, hvaruti blifvit föreslaget, att spanmålspriset vid beräkningen af 5 H. 31 482 Den 23 Mars e. m. Statsverkets inkomster för nästa Statsreglerings-period må, i likhet med hvad i Hr af Geijerstams motion blifvit föreslaget, bestämmas till 6 R:dr 32 sk. b:ko pr T:a, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot berörde puukt af StatsUtsk:s Utlåt, gjorda anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 30. Nej — 27. Sedermera förekommo öfrige punkter af StatsUtsk:s Utlåt, i följande ordning: 1:0 Ordinarie räntan; 2:0 Afradsspanmalen; 3:0 Tiondespanmålen; och 4:o Tiondespanmåls-lösen efter bestämda priser. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 5:o Arrende-medel af Kungsgårdar och andra lägenheter. Hr von Troil: Uti denna punkt har verkligen en missräkning influtit.
Vid slutlig utredning skall dock förlusten fördelas lika bland alla Lottegare, i moa af hvarderas lotter. § 26- Ej må Provincial-Bank, vid förlust af dess privilegier, någon tid finnas hafva utgifvit ett större belopp af cteditsediar och in visningar, iin som motsvarar dess totala grundfond, tillsammanslagd med summan af gjorde depositioner på löpande uppoch afskrifningsräkningar. I afseende på depositions-bevis och obligationer, som Provincial-Bank utgifver, galle hvad för Actie-Banker i § 16 stadgadt är. § 27. Provincial-Bank får icke utgifva creditsedel på mindre valeur än den af Kongl. Majit och Rikets Ständer stadgade mynt-enhet. Hvad beträffar utfärdande af Provincial-Banks sedlar och kungörelser till Konungens Befallningshafvande samt allmänheten, gälle hvad i 19 och 21 §§. för Actie-Banker är föreskrifvet. § 28. Provincial-Banks Bolag ege i provincens mindre släder eller köpingar, der sa görligt finnes, förlägga Bahk-Afdelningar, hvilka ombestyra utlåningar och incasseringar samt hålla räkningar med enskilda personer, på sätt Reglemente, Instruction och Central-Bank-Directionen föreskrifva; men BankAfdelningen, ehuru inrättad med serskild Direction, må ej utfärda andra förbindelser, än invisningar på Central-Directionen, och vare ej heller skyldig invexla Bankens sedlar eller förbindelser. Så snart en Bank-Afdelniug beslutas, skall ett enskildt district för dess lånerörelse bestämmas.” Hvilket förslag, grundadt på uppgifne motiv, sorn ej torde behöfva här närmare upptagas, då samma förslag finnes serskildt tryckt och till Riks-Ståndets medlemmar utdeladt, blifvit beledsagadt af de yttranden, Herr Gunther, Carl och Herr Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm, vid dess remitterande afgifvit.
Hvad tjenar det till att tala om vänskap och välvilja. Jag älskar dig och olyckan är obotlig. ALLAND. Är det en olycka att älska? LOUISE. Det käns så. ALLAND. Tiden lär en alltid att glömma. LOUISE. Inte mig. Det sitter för djupt. ALLAND vänligt, i det han böjer sig ned emot henne. Stackare! Det gör mig så ondt om dig. Jag har svårt att förstå det din natur är så olik min. Men jag tror, att du är sann, och jag skall hjelpa dig. Jag skall inte tänka på mig sjelf. Du skall resa. Du duger inte för lifvet härute. Du är för vek. Res hem, gift dig med någon bra karl, lef lugnt och stilla, som det passar med din natur och din uppfostran. LOUISE. Jag kan inte. ALLAND. Du får inte vara svag. Du skall inte stanna här då kan jag inte skona dig. När jag möter ett motstånd så måste jag bryta det. Motstånd och hinder egga mig jag blir mig icke sjelf mäktig. LOUISE ser upp emot honom. Du är så god. Just derför är det så svårt. ALLAND småleende. Jag god? Det har ingen sagt mig förr än du. LOUISE. Har ingen sagt det af alla de kvinnor, som älskat dig? ALLAND. Nej. LOUISE. Men de ha tänkt det. ALLAND. Det tror jag knappt. LOUISE. Jag vet det. Du är god. Du förtjenar att bli lycklig. ALLAND. Du vet det går oss icke efter förtjenst här i lifvet. LOUISE. Du har inte lärt känna mig under denhär tiden. Jag har varit så tryckt af din öfverlägsenhet derför har jag icke kunnat tala. ALLAND. Jag trodde, att du sett mina svagheter framför allt. Jag har aldrig försökt att dölja dem. LOUISE. Just derför har jag dess tydligare sett din storhet ALLAND. Tror du då inte det är sant, som folk säger: att jag kulminerat att jag gått tillbaka? LOUISE. Det har jag aldrig trott. ALLAND energiskt. Jag skall visa, att du har rätt! Jag skall visa, att jag ännu har makt att skapa konstverk som bedåra! LOUISE griper hans händer. Ja, gör det! ALLAND.
Visserligen voro dessa föga vakna i politiska frågor, men desto större intressse visade de för ekonomiska. Orsaken härtill kunde sökas i kvinnans uppfostran, som, hur förnäm kvinnan än var, uteslutande var riktad på det praktiska. I de stora husen blefvo på grund Ett lysande parti synes fröken Börtha Wretmark komma att göra. H o n förestod under världsutställningen i Paris 1889 stockholmska juvelerarefirman C. G. Hallbergs butik och väckte där i sin pikanta dräkt som dalkulla liflig uppmärksamhet så- väl hos resande landsmän som utländingar, hvilka blifvit lockade till butiken i den lilla anspråkslösa villan af ett porträtt i La Vie Parisienne, som framställde fröken W. såsom kulla. En omkring 40 år gammal engelsman vid namn William Dudgeon fettade tycke för den vackra svenskan, begärde hennes hand, och på eftersommaren vardt hon i England, dit hon i sällskap med sin syster fru Hjortberg begifvit sig, förlofvad med mr Dudgeon, hvilken nyss blifvit chef för en firma, som eger stora besittningar och plan tager i Indien, uppskattade till ett värde af omkring 25 millioner francs. Strax efter förlofningen reste fästmannen till Indien och återkom från Borneo först den 4 mars i år. I trolofningskontraktet stipulerades, att om han innan giftermålet skulle aflida, så erhölle fröken Wretmark 50,000 pd. st(omkring 900,000 kr.) att trösta sig med. Förlofningen eklaterades icke, utan har hållits hemlig till för några dagar sedan. Fröken W. har till den 1 januari i år förestått juvelerarefirman Hallbergs filial i Paris och därefter skött kassörskebefattningen hos firman här i Stockholm. Och denna befattning kommer hon att lemna den 1 nästkommande april för att den 28 i samma månad fira sitt bröllop i London, Teater och musik. Kungl. operan. Det var verkligen ej utan vissa farhågor vi i onsdags förra veckan gingo att öfvervara den första reprisen för innevarande säsong af Delibe ' s vackra opera » Lakmé ».
Midt under kämpandet för Europas sak glömde Eders Kongl. Maja och Hans Kongl. Höghet icke Sveriges enr.kildta åligganden. Hen vigtigaste fördel, Riket någonsin kunde tillönska sig, och som dittills endast varit ett föremål för fåfänga förhoppningar, denna fördel, sorn befäster Nordens säkerhet och lugn, sorn oryggligen stadgar våra efterkomandes öden, Norriges förening __ blef en följd af Eders Kongl! Majas rättmätiga och kraftfulla deltagande i Europas befrielse. Redan före detta deltagande och såsom ert vilkor, hade Eders Kongl. Majas och Hans Kongl. Höghets vishet forberedt dersarmnas, för Sverige, yigtiga följder, genom den garanti, Den ii Mars. ti, som af Europas betydligaste Magter blifvit, i afseende pä Norrige, äskad och erhållen. Ett särskildt Fälttåg verkade sedermera Danmarks afsägelse: oforesedde händelser alstrade derefter uppehåll och svårigheter af flera slag: ännu én gång, fast med känslor, som ej mindre af hvarje redlig Svensk, än af hvarje redlig Norrman, med lika vördnad erkännas, mäste Eders Kongl. Mnj:t och Hans Kongl. Höghet gripa till svärdet, och gingo båda, för ett så ädelt ändamål, att trotsa krigets vådor; men vid första anledning till fredliga tänkesätt, funno Norriges Inbyggare mildhet och försonlighet i Eders Kongl. Maj:l* och Hans Kongl. Höghets hjeltan. Verkan deraf blef sadan den hos ädla sinnen borde blifva; och Eders Kongl. Majit njöt, för andra gängen, den största och äfven mest förtjenta ära, den, att frivilligt helsås för ett fritt Folks laglige Konung. Återkomne från krigets vanligen skiftande, men af vishet och ståndaktighet nu fästade öden , fortfara Eders Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet att åt Rikets inre anlägenheter, ät allmän och enskildt nytta, egna de landsfaderliga omsorger, sorn, midt under vapnens gny och hotande stormar, aldrig varit afbrutne.
Bifölls; Utskottets förslag, pag. 33, att Rikets Ständer ville, med erkännande af Kongl. Maj;ts rätt, i afseende på förbuds utfärdande mot ineller utförsel af varor, besluta, att äfven å de artiklar, sorn fortfarande komma att blifva förbudna, tull-afgifter böra utsättas, för att icke genom bristande tullbestämmelser, något band må läggas på Kongl. Majus rätt att förbuden upphäfva, och att i sådant afseende må antagas de eventuela bestämmelser, sorn al Rikets sist församlade Ständer å dessa artiklar stadgades: Godkändes3 med förbehåll, att Ståndet derigenom icke anses hafva gillat alla i nu gällande Tull-taxa föreskrifna förbud; Yttrandet, pag 34, i anledning af Herrar Pr in tzen skölds och Lundel i i der omförniälda motioner: Gillades; Yttrandet, å samma sida, i afseende på motioner, väckta af Herr Gustafsson och Riksdagsmannen Per Mattsson: Lades till handlingarne; Tillstyrkandet, å samma sida, att Rikets Ständer må uttrycka underdånig önskan om förstärkande i allmänhet af Tull-controllerna och bevakningen, derest Kongl. Maj:t, efter vederbörandes börande, funne sådant vara af behof påkalladt: Gillades; Utskottets anmälan, pag. 34 och 35, alt, hvad i öfrigt uli remitterade motioner, samt i åberopade, ifrån Kongl.
Det forsla ämnet för reservationen är stadgandet om försegling af bränv in s b ränn ings - reds kap. Under öfverläggningarne i de förenade Utskotten uttalade vi den mening, alt all föreskrift i berörde hänseende borde ur författningen försvinna, och denna mening vidhålla vi ännu. Vi hysa nemligen den öfvertygelse, att en sådan föreskrift är ändamålslös och derföre så mycket mer obillig, för alt ej rent ut säga orimlig. Ändamålet dermed skulle vara att hindra innehafvare af bränvinsredskap att under förbjuden lid, vare sig i allmänhet eller i följd af bristande anmälan, med samma redskap utöfva bränvinsbränning. Men om än staten må vara tillåtet att såsom en förbrytelse stämpla en dylik bränning, torde man svårligen kunna Bevilln-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, No 1. 33 kunna försvara sådana stadganden, som nu ifrågaställda. I förra fallet vidlager man åtgärder i uppenbar strid emot gällande lagar, men i det sednare gör man ingenting och straffas likväl såsom förbrytare. Hvad är då grunden till detta stadgande? jo! misstankan; men ligger deri en förnuftig grund? är det rätt oell ädelt af lagstiftningen att misstänka hvarje innehafvare af en bränvins-redskap, af några kärl, hvarmed en till förbrukning lofgifven vara kan, och, under vissa vilkor, må tillverkas, för ett olofligt begagnande deraf? På samma skäl kunde man ålägga innehafvare af knif och af andra lifsfarliga vapen att göra dem obrukbara, vid andra tillfällen, än då de begagnas för lofgifna ändamål. Derhän har del emellertid ännu icke kommit och lärer ej eller komma. För missbruk af vapnet, för dess olofliga begagnande, må man straffas; men derför, att man eger ett vapen, må maij ej misstänkas för afsigten alt begagna det på ett brottsligt sätt. Likaså synes förhållandet vara med den, som innehafver kärl, hvarmed bränvin kan tillverkas. Sker sådant olofligt, bryter han emot lag; men för kärlens innehafvande må han ej misstänkas för något uppsåt att blifva lagbrytare.
Jag, för min del, föreställer mig sjelfva riksdagen såsom ett slags vexelundervisning till bildande af lagstiftare. Och hvad denna undervisning förmår uträtta, kan man lättast finna, då man jemför de många enfalldiga motionerna vid riksdagens början med de vida fåtaligare, men merendels välgrundade, lagförslagen, som riksdagen hinner, efter flera månaders arbete, omsider bringa till mognad. För alt upplysa detta genom ett exempel, vill jag blott hemställa, huru man tror, att det skulle hafva gatt med realisationsfrågan, i händelse den genast skolat afgöras vid riksdagens början Ar 1828. Jag är säker, att icke hvar io:de riksdagsman då skulle hafva bifallit en lag, hvaraf hela landet alltsedan funnit sig så väl, och om hvars everdeliga nytta knappt någon numera lär tvifla. Och jag håller ganska troligt, att om man, efter mantalslängderna, kunnat på förhand särskildt tillfråga hvarje riksdagsmannaårig Svensk man, skulle kanhända knappt en af 100 hafva yrkat realisation, utan de gg tilläfventyrs snarare protesterat deremot. Men sedan riksdagsmännen fått tillfälle alt betrakta saken ifrån en högre ståndpunkt, och fått några månader begagna riksdagens vexelundervisning, blef den välgörande realisationen i alla 4 Riks-St:n beslutad af en stor majoritet. Likaså förhåller det sig med möjligheten för R. St. alt vid deras sammanträde genast kunna rätt bedömma Regeringens förhållanden. De skulle då ej sällan kunna klandra hvad de framdeles torde finna hafva varit ganska nyttigt och väl betänkt, eller önska hvad de snart nog kunde finna skäl att ängra. För att visa, huru svårt det ej sällan är, äfven för eljest ganska upplysta män, att ifrån deras lägre ståndpunkt, i politiskt afseende bedömma sina egna omständigheter, anhåller jag att fjerran från riksdagen blott 36S Den 26 Februari f. ra. få anföra exemplet af academi-staten i Lund, som lär i Carl XIl:s tid hafva anhållit att få sina spanmålslöner förvandlade i penningar, efter, såsom jag vill minnas, en half r:dr tunnan.
Härigenom har afgälden för tomtegare uti Oscarshamn blifvit högst tryckande och utöfvar detta icke allenast ett menligt inflytande på välståndet bland samhällets nu varande invånare, utan verkar såsom ett stort hinder mot inflyttning till staden, således mot dennas utveckling och emot tillkomsten af flera deltagare i de nedtyngande gemensamma bördorna. Det har derför ofta varit ifrågasatt, att staden skulle söka förskaffa sig ett amorteringslån, för att dermed inlösa de till egaren af Nynäs, Humlekärshult och Kikebo utgående årliga tomtöreafgifter. Men klart är, att ett sådant län icke skulle kunna erhallas på billigare vilkor, än att den årliga räntan och den årliga kapitalafbetalningen i det närmaste uppginge till hvad nu årligen i tomtöreafgift erlägges. Någon lättnad kunde således icke härigenom beredas den närvarande generationen af tomtegare, utan först dem, som lefva i en aflägsen framtid, och hvilka, befriade från en mängd bördor, som stadens nuvarande invånare i och för samhällets ordnande burit och ännu komme att bära, vida bättre än de nu lefvande borde kunna erlägga den ifrågavarande afgiften. Under det andra städer inom vårt land vid deras första anläggande erhållit flera förmåner, bestående dels i skattefrihet under flera år, dels deruti att Staten lemnat medel till uppbyggande af deras publika byggnader och dels deruti, att de erhållit ej allenast den för sjelfva staden erforderliga grunden fri, utan ock, för aflöning af Magistrat och öfrige embetsman, betydliga jordsträckor, uppgående för flere af landets städer till flera mantal, har Oscarshamn icke åtnjutit någon af dessa fördelar. Sjelf har staden efter högt pris inköpt den bergiga och oländiga mark, som utgör dess område, derå nedlagt högst betydliga kostnader för sprängning och planering, sjelf sörjt för aflönande al sin Magistrat och sina tjenstemän, utan något bidrag af allmänna medel eller enskilda donationer, under få år inköpt eller nybyggt ett större rådhus med fängels} tullkammare med våg och packhus, fattighus, 374 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@