Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å hvad jag nu haft äran framställa, utber jag mig Eders Excellences proposition. 256 Dett 13 Julli. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mai1* skalken yttrade, att sedan PrcSieoch BorgareSiånden an ett de af Allmänna Besvärsoch OeconomieLJtsköttet vid denna Riksdag handlagde frågor, dels angående en friare handel med Svenska skogsproducter, och dels om Productphcatets hvilanda, böra förfalla , finge Hans Excellence, i anledning af hvad Herr Manneist*m föreslagit, hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln genom en serskild skrifvelse till Kongl. Maj t behagade i underdånighet öfverlemna Ridderskapets och Adelns den ig sistledne Junii i berörde ämnen fattade beslut, jemte Utskottets den 23 sistlidne A* pri 1 afgifne Betänkande och dervid bifogade Serskilde meningar. Bifölls. Friherre Cederström, JacoB: Jag underställer, om icke det af Ridderskapet och Adeln nyss fattad * beslut, så om Productplacatet, sorn Trädvaruhandeln må med BondeStåndet cotti» municeras, och Ståndet derjemte inbjudas att i detsamma deltaga Uppå derefter af Höns Excellence Herr Grefven och Landt Marskaiken gjord Proposition, beslöt Ridderskap t och Advin, det skulle Hedervärda BondeStåodet inbjudas, att en lika beskaffad åtgärd jemväl for dess del vidtaga. Hans De n 13 Juliu Hant Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag, att fortsättas. Upplästes till justering och godkändes föl-s jande från ExpeditionsUtskottet insände förslag till: 1) Början och slutet af BevillningsFörordningen. 2) Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående Bevillningarne i allmänhet, samt med Förordning om Allmänna Bevillningen för år 1819, och de följande åren intill nästa Riksdag.
Det heter der: ”Väekes fråga in pleno om ändring uti denna Ridd.Ordn., bör en sådan alltid remitteras till Del» 11 September. 303 Ridd.Utsk.” Jag supponerar, att Hr Gr. o. Landtm, proponerar remiss till detta Utsk. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag hr förekommen af Hr Bråkenhjelm; men då Frih. Cederström, Anders, påstått, att motionen bör remitteras till StalsUtsk., emedan den afser en beskattning för R. o. Ad., så anhåller jag att få den anmärkn. med till Ridd.Utsk., dit jag förmodar att motionen ensamt blir remitterad, att jag skulle tro det vara bättre, att det alldeles icke blefve några arfvoden för de ledamöter, som komme att väljas. Då hittills flere hundrade personer alltid varit tillstädes uti Ståndet vid riksdagarne, så förmodar jag att det alltid inom Ståndet skall komma att finnas 100 personer så patriotiskt sinnade, att de vilja blifva Ståndets representanter, utan att derför erhålla någon aflöning, och sålunda bidraga lill landets och Ståndets bästa. Om Ridd.Utsk. vill upptaga min anmärkn., så skall det så mycket,mindre kunna ifrågakomma, att remittera frågan till StatsUtsk., dit den efter min tanka i ingen händelse hörer. Hr Tham, Carl Wilh. A u g.: I öfverensstämmelse, i afseende på det formella, med det första utlåt, som afgafs, skulle jag tro, att motionen, i den form hvari den nu är författad, är sådan, att den icke kan af R. o. Ad. och K. M. ensamme afgöras, utan måste underkastas de öfriga Ståndens beslut. Det är visserligen sant, att vår Ridd.Ordn. af R. o. Ad. kan ändras med K. M:s stadfästelse; men jag skulle tro, att denna rättighet icke sträcker sig till något, som kan komma under rubrik af privilegium, och jag tror, att hvarje ätts rättighet att vara representerad är en privilegiifråga.
Enär klockarnes lönevilkor, åtminstone i vissa orter inom riket, om ej i allmänhet, stå icke allenast i nära samband med, utan till och med äro i flera hänseenden beroende af presterskapets nu varande inkomster, såsom angående ersättning för barndop, lysning till äktenskap, brudvigsel och begrafning, för hvilka förrättningar klockarne vanligen erhålla hälften eller en tredjedel af hvad pastorerne för deras embetsåtgärder i dylika fall bekomma; så och då reglering af presterskapets löner nu förestår samt det icke kan vara särdeles passande, att klockarne uppbära sina löneinkomster på vanligt sätt, sedan berörda reglering af presterskapets löner kommer att tillämpas, destomindre, som ingen bestämd taxa finnes, angående hvad i hvarje särskildt fall skall erläggas, och offer på altaret, som hittills erlagts så väl lill klockarne som till presterskapet, skäligen bör i ailo afskaffas; alltså och då det dessutom utan allt tvifvel skall leda till ömsesidig förmån, vänskap och belåtenhet, om klockarnes löneinkomster, der dessa icke redan äro till vissa belopp bestämda, likasom presterskapets löner, regleras och bestämmas till vissa belopp, får jag härmed vördsamligen föreslå: att Itikets Ständer hos Kongl. Maj-.t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna, att reglering af klockarnes lönevilkor pasto ratsvis bör ega rum, antingen i sammanhang med regleringen af prester skapets löner eller ock särskildt, då sådan reglering å någondera sidan påkallas, samt alt regleringen må verkställas af den kommitté, sorn det tillhör att taga befattning med reglering af presterskapets löner. Om remiss häraf til! Allmänna Besvärs^ och Ekonomi-utskottet anhålles. Stockholm den 29 Oktober 1862. Carl Ifvarsson, från Hallands län. Bih. till R. Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om bidrag af Statsmedel för anläggande af ny väg emellan Öhrträsk och Åsele kyrka samt derifrån till Wilhelmina kyrka.
Maj:t och för så vidt ej innehafvaren finnes böra nedsältningen vidkännas, på grund af det förbehåll, som i de af Kongl. Maj:t och af Kammar-kollegium sedan November 1828 utfärdade fullmakter och konstitutorialer blifvit intaget om förbindelse för den utnämnde att underkasta sig den tillernade löneregleringen, få uppföras på allmänna indragnings-staten, för att derifrån till innehafvaren intill dess afgång utgå; c) att, hvad häradsskrifvare-tjensterna angår, ej allenast dertill hörande indelda och kontanta löner och resepenningar, utan ock, på det debetsedel-lösen till förmån för de skattskyldige samt mantalsskrifnings-provisionen må, när löneregleringen i allmänhet vidtager, kunna upphöra, ett mot detsamma svarande belopp, efter medeltal för sislförflulna tio år, uppföras på allmänna indragnings-staten, för att, efter hvad för hvarje häradsskrifvare-tjenst belöper, från denna stat utgå, intilldess genom häradsbokhållare^ tillsättande med löner på stat göromålen vid tjensten upphöra, samt, hvad angår ordinarie lönen för de af nuvarande med fullmakter försedda häradsskrifvare, som då qvarstå och icke blifva till häradsbokhållare eller andra tjenster förflyttade, äfven allt framgent, intill deras afgång, hvarintill de ock borde få sina boställen bibehålla; d) att, enär de indelda löningar, som till Statsverket indragas, icke inflyta förr än efter förloppet af det år, för hvilket de äro att såsom löneförmån beräkna, och denna indragning bör kunna utan särdeles uppehåll verkställas, då dervid iakttages, att icke någon med indeld lön, utan att denna indrages, må komma i åtnjutande af löuetillökning, och att löntagare blott i det fall, att han blifvit utnämnd till tjensten utan förbehåll om förbindelse att underkasta sig blifvande lö Transpört R:dr 5,247: 16. - 16. — Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till R.
Hwarföre de till Lagfarenheten, säsom dess grunder och hjelpmedel, hörande kunskaper pä allt möjlrgtwis borde upmuntras, hwarSill hörer, att de, som med Lagfarenhctens, Natur-Nätten6, samt National - och Stats - Oecononiiens theorie egenteligen böra wara sysselsatte, pä t/enligt sätt förrnä§, att till Allmän granskning och underwisning, pä modersmälet utgifva härtill hörande Afhandlingar, att äfwen andre kunnige personer genom Listinctioner, vch andre lämpelige belöningar ma wäckaö till täflan mes de nyssnämnde.- sä att nämnde theone ej mä anser - 222 Den 6 April. ses för ett monopol för nägra fä, eller för nägot soin »ned utöfningcn icke skulle siä i synnerlig gemenskap; men kännedomen af den förra mera utspridas, och sä wäl härk» Zenom, som genom alfwarsamma Examina för dem hwilka ingä i Civila Ständct, samt genom sunda befordrings-gruttd sattser i sammanhang med nägon liberal Löne»reglering för nyssnämda Ständ, att tillräckligt antal persotter sä inom som utom EmbetsmaNtta - corpsen tilldanaS af an* wändbar fficklighet äfwen wid Lagstiftningens ärender, och hwaraf äfwen skulle blifwa en följd - att Nationen i allmänhet, mera uplyst, skulle med större interesse omfatta dessa k fig sjelf högst wigtiga föremäl. Men ehuru dessa äro wikoren för ett större fullkomlighet i Lagwerket; Lock soM medlen härtill äro mera längwäga; mä imedlertid byggas pä den grund, och begagnas de Mede! man redan äger, förnämligast för att sam» mandraga de spridda Lagförklrringar och Författningar i den concisa och rediga ordning, som ämnenas natur och omsiändighcterne medgifwa, hwarigcnom äfwen möjelighe» ren af deras werkeliga förbättring, der den tarfwaö, i mers kelig Mon ffulle befordras.
Desse memorial och anföranden, hvilka allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet ansett sig böra gemensamt med Lag utskottet behandla, hafva de förenade Utskotten tagit under öfvervägande; och hvad först vidkommer det väckta förslaget, alt, för utrönande af hvarje församlings-medlems rösträtt vid sockenstämma, röstlängd årligen borde af vederbörande tjensteman upprättas och kyrkoherden tillställas, äfvensom de af motionären i sammanhang härmed yrkade bestämmelser; så, ehuru Utskotten föreställa sig, att antalet af de personer, hvilka för näring, rörelse, hand verk eller lön erlägga bevillning efter 2:a art. till det belopp, att det medförer rösträtt i sockenstämma, på landet i allmänhet torde vara ganska ringa, — hvilken förutsättning Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, ±?:o 52. 3 jemväl, efter hvad utskotten trott sig finna, utgjort anledning dertill, att utförligare bestämmelser i fråga om röstlängds upprättande och ordnande, icke b ifvit uti den åberopade Kongl, förordningen intagne, — lärer det likväl, efter Utskottens omdöme, kunna inträffa, alt yrkande om en dylik rösträtt framställes, samt att, vid sådant förhållande, behof af en behörig längd, lill kontrollerande deraf uppkommer. I ändamål att bereda ordförande i sockenstämma tillfälle, att, der så nödigt pröfvas, från vederbörande embetsman erhålla de uppgifter, som i ofvanberörde hänseende kunna erfordras, hafva Utskotten, som ansett sig sakna skäl alt förslaget i vidsträcktare mån förordå, trott sig böra vördsamt tillstyrka Rikets Sländer, att i underdånighet anhålla, det Kony!.
" Jeg saa de grönne skove; jeg havet gik förbi — jeg taenkte paa et lovbud om jagt og fiskeri. I kjaeret kvaekked fröer og fugle sang i skov — jeg taenkte paa en fuldkommen trykkefrihedslov. Sol gik ned i skoven, og maanen steg fra strand — jeg taenkte paa realskolers nytte for vort land. Tusind stjerner funkled, ja vist en million — jeg taenkte paa reformer med told og konsumtion. » Idealet » — säger Feuillet till sin opoetiska samtid — » är det onyttiga, jag medger det; allt som icke duger äta. De där blommorna t. ex.! Ty enligt er åsikt har naturen begått ett misstag, då den icke gjort dem till legymer. Den har orätt, må vara, men jag undrar, om ni icke hyser ett öfverdrifvet förakt för dessa slags ofverflödsvaror, och om ni ej, då ni öfverallt fullständigt tillintetgöra det andliga elementet, forntidens poesi, i stället för att lemna det446 OCTAVE FEUILLET, en plats midt ibland det moderna snillets storverk, skjuter Öfver målet, och om ert samhälle därigenom värkligen blir bättre eller lyckligare? » Feuillet låter dock dramat sluta med en försoning. • Blanche blir den rike industriidkarens brud. Men Feuillet glömmer icke för den skull ämnet. Två år därefter upptager han det åter — då mera oförsonlig och hård — i Sibylle, och då blir han äfven föremål för en ganska skarp vederläggning, skrifven af George Sand och kallad Fröken de la Quintinie. Gandrax, en lärd materialist, tidens son, uppdrager en bild af framåt&gt; skridandets lycka.
Hon gick visserligen alltjämt svartklädd, det var då också en öfverdrift, hon hade ju varit enka snart i sex år, men det är stor skillnad på svart och svart, åtminstone kan ett kvinnoöga se skillnaden, och det gjorde Maries mamma och hennes väninnor. Hennes sorgdräkt hörde numera till det klädligare slaget. Hon började få igen sitt fraicha utseende, det hade kommit mera lif i de svarta ögonen, som hade sett så drömmande och sorgsna ut. Hon var fortfarande lika smärt och spenslig, men ej längre sjukligt mager och insjunken. Kort sagdt, det var en stor förändring. Hon deltog till och med i sällskapslifvet och hon satt ej längre stum och okänslig, hon talade, var intresserad Hon råkade Hult ofta, både hos Lenströms och annorstädes, och tyckte fortfarande, att det var roligt att utbyta tankar med honom. Hon saknade honom, när han ej var tillstädes, och var glad, när han kom upp och pratade med henne och läste för henne något, som särskildt slagit an på honom, och det gjorde han ofta numera. Hon var mycket belåten öfver, att föräldrarne voro så intagna af honom och att han trifdes med dem. Det var i det hela taget det allra angenämaste förhållande, man kunde tänka sig, så lugnt, så vänskapligt. Marie förfäktade denna vinter möjligheten af vänskap mellan en ung man och en ung kvinna, det berodde bara på en själf, sade hon. »Hon visste, att det fanns sådana förhållanden, som voro fullkomligt vänskapliga, utan spår till kurtis eller kärlek.» Hon trodde på hvad hon sade, långt sedan åtskilliga af hennes åhörare undrade, om hon värkligen var blind eller om hon sade så af klokhetsskäl. I samma ögonblick hon på allvar började tvifla, lät hon ämnet falla. Hon hade nämligen på senare tiden iakttagit en förändring i »sin gode väns» sätt och ord. Det kunde hända, att han plötsligen afbröt sin läsning och när hon sade ett manande »nå!» fortsatte han med en hejdlös fart, som gjorde, att hon afbröt honom med ett: inte fullt så fort, jag kan inte följa med. Och när hon då såg upp från sitt broderi, fångade hon hans blick, som var fästad vid hennes ansikte med ett uttryck, som hon i början sökte missförstå.
För min del saknar jag flera af de kunskaper och den detaljkännedom, som erfordras för att i detta grannlaga ämne afgifva ett fullständigt yttrande; men jag anhåller, att det icke måtte räknas mig till last att jag framkastar några tankar, huru, efter mitt omdöme, man synes böra gå lill vaga Den första åtgärden synes vara den: att städernas tillstånd noga undersökes; hvilka utgifter och onera, sorn åligga borgare och fabrikanter i stad, men icke utgå på landet; i hvad matto desse städernas innevånare bidraga till den administrativa myndighetens och domstolarnes underhållande, utöfver hvad den till städerna donerade jord härtill användes. Då man derefter kommer till förslag att befria städernas näringsidkare från alla andra utgifter, än de som finnas motsvarande dem som drabba landets eommuner, samt att kostnaderna för städernas administration och domstols-inrältning, lika med landets, böra utgå af allmänna medel; sä torde kanhända jemväl den fråga uppstå, huruvida det icke skulle befordra verkställigheten af det uti nya lagen framställda förslag till permanenta häradsrätter, om stadsdomstolarne äfven inginge uti den allmänna fördelningen. På åtskilliga ställen kan det vara möjligt att sammanslå landtoch stadsdomstolar till en enda, hvilket synes så mycket lättare der häradsrätterna nu redan hafva sina tingsställen i städerna. När reformen framgått så vida, att näringsidkaren i stad icke längre kan klaga att han i och för sin näring är mera betungad än den som bor på landet, då kunna med full rättvisa skråordningarna upphöra och all skilnad emellan landtoch stadsmannanäring försvinna. Den inskränkning, som för närvar, äger rum för jernverken, kan jag icke föreställa mig såsom länge fortfarande. Det synes vara så stridande emot grundsatserna för en sund statsekonomi, alt varutillverkaren skall kunna förbjudas alt producera så mycket han kan och för sig finnér lämpligt och nyttigt, att man väl måtte kunna vänta, alt sådana förbud snart afskaffas. Så länge de fortfara, betages jernverksägaren fördelen af ett lägre tillverkningspris och sättes utur stånd att täfla meri den utländska mannen, som njuter full frihet i sin handtering.
S. D. Vid ytterligare, föredragning af Expeditions-Utskottets d. 2 dennes på Bordet lagda Memorial om medel att befordra större afsättning och gagn utaf Hillänget till Riks-Ståndens Protokoll, pröfvade Prest-Ståndet skäligt att gilla och godkänna hvad Utskottet föreslagit och tillstyrkt; dock väntar Ståndet, att de vidlöf.tigare Betänkande!!, hvilkas tryckning kunde fordra en längre tid, skrifteligen må blifva till Riks-Ståndens granskning inlemnade, på det att igenom afliidande af tryckningen Riksdagen icke måtte förlängas. Från Vållojl. Bor gare-Slån det d. 9 Febr. 1818. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Expeditions-Utskottets, den 2 Februari på Bordet lagda Betänkande, angående medlen att t * be - Underdåniga Skrifveheri befordra större afsättning och gagn af Billan» get till JRiks-Ståndens Protokoll. Uppbo, godk, hos Ridd. o. Ad. d. 9 Febr. 1818.' — Preste-Ståndet d. g — . — Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 7 Riksens Ständers Und. Skrifvelse om eftergift af en Statens fordran i Landshöfdingen von Echstedts Sterbhus. S. A. K. I anledning af E. K. M:s Nådiga Proposition d. g. December förlidet ar angående fram-' lidne Landshöfdingen i Carlstad von Echstedts Enkas Johanna M. Lövenhjelms underdåniga ansökningar om befrielse för Sterbhuset från ersättning till Kronan af de 5,564 R:d. 46 sk. 8 rst. Banko, Landshöfdingen, enligt ett af Handlanderne i Orebro Hamnström . tc Comp. deni.Aug. 1814- uthändigadt qvittens, uppburit för Kommisskläde, om han låtit uttaga ur Götheborgs förråd, hafva Riksens
I häradsrätterna sitta, som bekant är, 12 bönder; der får icke sitta hälften adelsmän. I lagmansrätt är förhållandet likadant. Detta i afseende på BondeSt. Hvad BorgareSt. beträffar, så veta vi att dess medlemmar äro domare i kämnersoch rådhusrätterna, under det att, på sålt andra talare redan anmärkt, det är Adeln förbjudet att sitta i sådana rätter. Hvad PresteSt. angår, så afkunnas åtskilliga utslag i consistorium, utan att det är tillätet för andra, _ än dem som hafva presterlig befordringsrätt, att deruti deltaga. Ar således Adelns bestämda andel i en domstol en så stor förbrytelse, så mätte det vara lika illa och värre, att de öfriga Stånden hafva dylika och större rättigheter i andra domstolar. Då borde väl den värde talaren också hafva, om icke börjat med dem, emedan ali reform bör utgå först från och med en sjelf, åtminstone slutat med att föreslå samma frihet i de öfriga domstolarnes sammansättning, som han vill införa i Högsta Domstolen. En talare har här yttrat sig om skillnaden emellan frälse och ofrälse, såsom skulle han med ofrälse mena folket och således utesluta Adeln från att tillhöra Svenska folket. För att alt ådagalägga rättvisan af en sådan häntydning, vill jag blott anföra ett exempel. När Gustaf Horn blef fången vid Nördlingen, så ansåg fienden hans fängslande vara lika mycket värdt, som om Svenskarne förlorat 10,000 man. Skulle nu denne ene Svenske adelsman, hvilken ansågs så mycket mera värd än andre landsmän, icke hafva hort räknas till Svenska folket? Lika obillig vore en sådan afräkning ännu i dag mot de män bland oss, som äga stora förtjenster. Man säger, att den allmänna rösten är Guds röst, och att 3 Stånds beslut är ett uttryck deraf. Om så är, förundrar det mig icke, att Gr. Anckarsvärd böjer sig för denna röst.
Om du ock såge människosläktet med hejdlös fart störta sig i fördärfvet, om allt sinne för rätt, sanning och skönhet doge ut och endast begäret efter makt, ära och rikedom stode kvar som ledtråd för mänskligt lif, om inför dina ögon millioner skuldlösa varelser förtrampades i den härjande lifskampen, du känner dock, att du skulle äga kraft att tro, att en högre makt sitter vid rodret på släktets skepp och för det genom bränningar och skär mot stränderna af en ny värld, där sanning, skönhet och rättvisa äro de enda gällande värdena. Om dina djupaste och bästa tankar dragas i smutsen af en larmande pöbelhop, om dina ädlaste och renaste afsikter misstolkas illvilligt och lömskt, du vet dock, att du skulle äga kraft att låta kärlekens låga lysa lika mild och klar. Denna kraft håller du högre än allt annat; ja, du sätter den så högt, att du anser din pliktuppfyllelse oskäras genom en liten skelande sidoblick på egen fördel. Du anser din tro renare och högre, ju mera den är oberoende af det för ögonen är. Du finner din kärlekslåga lysa med ett klarare sken, ju mera den är fri från jordiskt slagg, ju fastare och renare den är vänd mot »gudsbelätet» i människan. Och nu tror du dig ha funnit den sökta arkimediska punkten: något, som helt står på egen grund. Väl är det möjligt, att kraften som bor i din plikt, din tro och din kärlek har uppstått ur djupare liggande grunder i din själs gömslen. Men därefter frågar du icke nu. Du håller blott fast vid, att den i sig själf har oändligt värde, och denna värdemätning tränger dig genom märg och ben. Då nu det källsprång, ur hvilket universum och lifvet välla fram, måste vara något, som verkar helt och fullt af egen inre kraft, tror du dig därmed ha funnit världsgåtans lösning. Men det gifves äfven en del människor, som hvarken stödja sig på en positiv religion eller på klar insikt, men dock kunna sägas äga en världsoch lifsåskådning. Hos dem är det fantasien, biträdd af en varm och djup känsla, som spelar hufvudrollen. I utvalda stunder skådar man genom aningens fjärrglas in i naturens hemligheter.
Tvänne hemman, båda enstaka, men i samfällighet i socknemarken, hvaraf de fått sina andelar utbrutna intill odalägorna, i afseende på stängselskyldighelen, förklarades af den ena pä det ena stället såsom tillhörande byalaget, med ratt att endast få biträde af hvar och en lillgiansande särskildt; hvaremot den andre förklarade det andra hemmanet vara enstaka, äfven i utmarken, nied rätt till stängselbiträde af tillgränsande byar gemensamt. —Endast detta exempel visar, att en förändring är nödvändig, för att vinna någon mer rättsoch ändamålsenlig författning. — Ehuru denna författning, sådan jag tagit mig friheten densamma ^föreslå, finnes intagen uti Lag-comiteens förslag, har jag dock ansett mig uti en särskild motion höra densamma föreslå, på det att, i händelse lagförslaget icke kommer att i sin helhet antagas, denna del deraf dock måtte, ju förr desto hellre, komma allmänheten till nytta. Jag anhåller, att denna min motion måtte till LagUtsk. blifva remitterad. Lades på bordet. Föredrogos och lades på bordet följande från StatsUtsk. inkomna utlåtanden: N:o 5: i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse om anvisande af ett särskildt anslag till valtencommunicationer och andra allmänna arbeten år iS4o; N:o 6: i anledn. af K. Rits nåd. skrifvelse, ang:de aflidne Professoren P. H. Lings enkas und. ansökning om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda lönetillökning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till to e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 26 Februari i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades ett prot.utdr., innefattande R. o. Ad:s den 22 dennes e. m. fattade beslut.