Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Hr Halman och Hr I.efrdn ej varit hindrade att öfvervara sista plenum, hade vi måhända sluppit att nu återfå en discussion, som jag tyiflar kan blifva mera upplysande, än den föregående; vi hade åtminstone kunnat slippa att höra talas om advocatur, hvarpå förmodligen kommer att följa ett svar, utan att man härigenom kommer målet närmare. Det lärer icke kunna bestridas, att det sätt, hvarpå seereteraren i BondeSt. uppfattat baslntet, är sådant, att Utsk. titan all advocatur kun - Dea lS September. jiat faila på den tankan, att BondeSt., med afslag å Både de 70,000 och de 90,000 r:dr, beviljat ett särskildt anslag af 45,ooo r:dr för beväringens beklädnad; men att Utsk. sjelf icke varit visst härpå, yisar betänk., deri Utsk. yttrar, att det trott sig finna denna mening af ordalydelsen i beslutet. I sista plenum förklarade opkså en utskrsledamot, alt Utsk. varit i villrådighet om meningen och derföre hållit sig till ordalydelsen, Men när nu tvekan uppstått om meningen, återstår ej annat, än att gå till källan för beslutet för att få veta, hyad meningen varit; och att yrka kärpå är ingalunda detsamma sorn att yrka ändring i ett fattadt beslut. Jag vill ej heller tro, att Hr Lefre'n skall fortfara i sitt påstående, att BondeSt. ej får förklara sitt beslut, då icke alla fatta det på samma sätt. Så långt hade också discussionen gått förra gången, och man beslöt att uppskjuta frågans afgörande, till dess man fått höra, hvad BondeSt. sjelf förklarade vara sin mening. Det borde således, sedan vi nu fått den underrättelse, att BondeSt. återremitterat Utskrs förslag till voterrspropos, här icke ens sättas i fråga att vägra återyeraiss, och jag kan ej annat än, dels för sjelfya saken och dels af aktning för Ä. o. Åd:s förut yttrade tanka, finna återremiss nödvändig.
Hwad städerne angar, krok jag, att utan rubbning af hufwudgrundeme i betänkandet en billig jemkning i anseende till deras bränwins brännings rätt kunde äga rum. I anseende till detta alc anhäller jag »vördsammeligen, akr i öfwerensstämmelse med hwad jag i särskilt yttrande anLragit, proposition nu mä göras till bifall af betan, kandet, men skulle emot förmodan antagande af nu gjorde forsing ställas i fräga, sä anhäller jag art med ärendets siuteliga afgörande mä upskjwas sä mycket häldre, som det synes mig wara aldeles 0- kämpeligt, att efter föregången flygtig läsning, genast pröfwa de flera föresiagne nya puncter, dä man ej genast kan fatta, mindre granska och"" öfwerwäga hwad som är föreslagit och hwartill rädrum bör medgifwas Erefwe käamilton, ^xe!, begärte de tillägg» »ingar lill Herr vrulvas försiag, att förbud emot brän Andra Del9. rzo Den s Iulu> branwins tillwerkning icke under. April och Maji mänader malle kunna aga rum, samt att gemen» sam branning pä ett skälle matte fä uköfwas för egendomar tillsammans, belägna inom ett afstånd af 4 mil. Herr von ^cksteät, Lila-, yttrande sig inom Ooeonomia-Utstottec haswa warit af ftiljagtig tanka, begärde att fa upläsa följande serffilta förslag rist grunder för branwins tillwerkningen: h Rättigheten att tillwerka bränwin tillkommer endast ägare och brukare af hemman de ma wara af hwad natur som halst, samt beräknas ester veras upffattade warde, nemligen:
Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, oell Gr. Spens, Jakob Melcher, StatsCtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cell-fängelser. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes e. m. på bordel lagda utlåt:n: N:o 42, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de ett bidrag från skogsplanterings-kassan af 66,666 r:dr 32 sk. b:co, alf, efter R. St:s pröfning, användas till förefallande behof; N:o 43, i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de afsöndring af jord frän indragne mönsterskrifvare-bostället vid f. d. adelsfane-reg:tet, Selleberg Börje Olofsgården, till byggnadsplats och omgifning för ett skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län; N;o 44, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten Wippel fallet danaarf; samt N:o 45, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de eftergift af den häradsskrifvaren i Gestriklands fögderi J. E. Engström ädömda ersättning af för ringa beräknad kolningsfriliets-bevillning för Forssbacka bruks recognitionsskogar. Då nu föredrogs StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 46, i anledn. af väckt fråga, ang:de afskrifning af f. d. kronofogden Chr. Ohboms balans, yttrade sig Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag har visserligen i det hela icke något emot det utlåt. SlatsUtsk. här tillstyrkt, oaktadt jag tror att K.
Då Rikets Ständer dela den af E. K. M. i Nåder framställda åsigt om angelägenheten deraf, att tillgång må beredas för de inhemska postcommunicationernes ytterligare utvidgning eller förbätt - 50,000: 10,000: 12,000: 3,300: 4,448,430: 3,700,000: 11,000: rån Expeditions-Viskottets Förslag lill md. Skrifvelse, N-o 104. 561 rande, hafva Rikets Ständer, likaledes utan att förändra grunderna för Postverkets inkomster, ansett sig böra, i öfverensstämmelse med hvad E. K. M. i Nåder föreslagit, beräkna postmedlen till följande belopp, nemligen: Stats-Verkets inkomst 125,000: Post-Verkets omkostnader 450,000: 575 000' hvarjemte Rikets Ständer beslutat, att hvad af Postmedlen kan inflyta utöfver dels Stats-Verkets behållna inkomst, dels den för Postverkets stat och öfriga utgifter ofvan beräknade summa, må af E. K. M. disponeras till kostnaders bestridande, i och för postanstalternes utvidgande eller förbättring. 4:o Chartce-SigillatcB-afgifterij beräknad till dess ungefärliga medelbelopp under åren 1842 och 1843, har blifvit upptagen Lill 500,000; — •— 5:o Husbehofs bränneri-medlerij hvilka, med hänseende till deras belopp under åren 1842 och 1843, samt i enlighet med E. K. M:s derom gjorda Nådiga framställning blifvit beräknade till 670,000: Summa B:co R:dr 5,456,000: Restantier. Dessa beräknades uti 1841 års Riksstat till 119,150 R:dr, men hafva under åren 1838—1842 i medeltal utgjort 164,372 R:dr, hvadan de nu blifvit utförda till .
En oumbärlig möbel i en ordentlig qvinnas arbetsrum är arbetspulpeten. — Men — hvad är det för en tingest, hör jag eder fråga. Ja, som jag hvarken sett eller ännu eger en dylik, utan blott i tanken uppgjort en ritning till den samma, kan jag nu blott på ett ungefär antyda, huru min arbetspulpet kommer att se ut. Jag har tänkt mig den alldeles i samma stil som ett vanligt skrifbord fast med lådfack i stället för skåp på sidorna. Uti de öfversta lådorna till venster skall jag förvara papper, för hemmet behöfliga böcker, såsom kok-, sjukvårdsoch annotationsböcker samt nödig skrifmateriel. Nedre lådorna å samma sida få barnen använda som förvaringsrum för sina skolböcker. Lå- dorna till höger komma att innehålla litet af • hvarje. Första lådan ämnar jag låta afdela i flere små rum för knappar, sy-, stopp och virknålar, strumpstickor, tråd m. m. De öfriga lådorna bli förvaringsrum för handarbeten, lappar, stickoch stoppgarn, virktråd o. d. — V i d första tillfälle går jag till snickaren och beställer min arbetspulpet, och jag tror ej, att jag skall komma att ångra tilltaget. Högdal. Köket. Ett sätt att förvara buljong hela året om. Alla husmödrar, men i synnerhet vi landtfruar veta väl, att man vid ankomsten af oväntade middagsgäster ofta råkar i bryderi för en lämplig sopprätt, ett bekymmer, som de af Lduns läsarinnor, hvilka följa nedanstående, som jag tror ej sä allmänt kända, recept, hädanefter kunna blifva befriade från. Då man vid slagt skurit kött till korf, kalops och dylikt, blir ju alltid qvar en hel del ben och senor, af hvilka, tillika med läggarne, halsbitarne och ett par stycken sämre kött kokas en stark buljong, som får stä till följande dag, så att man får bort allt fettet.
Länge räckte den här; man har väl ej bestämdt klandrat, att jag bröt den, men dock nog, för att göra missnöjet dermed lörstådt. Jag tror likväl, att sedan Kongl. Maj:t i Nåder valt en direct communication med Folket, böra ej RiksStåndena tiga, och liksom under en fyrsidig skäppa sätta det ljus, som skulle upplysa de framlagda ämnena, utan fritt yttra sina meningar; ty i Konungens Proposition om Statsverket gäller det icke allenast de former, hvarinom Staten röres, der förhandlas om dess blod och lemmar, och den angår således Statens hela lif. Disussioner kunna äga rum, sedan Betänkanden från Utskott hitkommit, men uti så vigtiga ämnen tror jag, att man gör väl att sprida något ljus på förhand. I 238 Den 17 December e. m. mörkret verkar ej något med samma framgång som det upplysta förståndet, hvilket gör sig, sedan kanske blott några öfveiTaskande tal föregått, lika gällande vid den slutna voteringen. Dröjsmålet med de yttranden jag öfver den Nådiga Propositionen afgifvit, härleder sig från dröjsmålet med Propositionens utlofvade tryckning; jag var beredd vid Remissens afgång att yttra mig, men ville det icke förr än hvar och en med de i dag utdelade Kungsordena i sin hand kunde controllera mina. Huru man med mig sökt sak, och huruvida man funnit någon, går jag nu att framlägga. Man liar, såsom sagdt är, önskat tystnad och betalning för Hennes Kongl. Höghet Prinssessan; man har deremot angående ny aflöning för fyra Slottsknektar beropat sig på, att en annan Ledamot redan förklarat denna fråga. Med hänsigt till hvad som angående den förra är yttradt, frågar jag, huru pass belåten man blifvit, om den sednare lemnats utan anmärkning. Ville man då verkligen, att Ständerne skulle gifva, såsom begärts, anslag till fyra Slottsknektar för alt, år ut och år in, endast vårda brandredskapen på Stockholms Slott. Friherre
Der vankar han nu i skogen både arla och serla; men allt som tiden led glömde han sin sorg, och växte, och blef stor och båld, så ingen fanns hans like. Sagan vänder nu till konungen som rådde öfver kungs-gården; han hade varit gift, och åtte med sin drottning en enda dotter. Hon var mycket fagrare än andra mör; dertill blid och höfvisk, så att den kunde skattas lycklig som en gång skulle få ega henne. När nu prinsessan hade fyllt sina femton vintrar, fick hon en otalig hop friare, som man väl det kan tro, och änskönt hon gaf dem alla nej ökades jemnt deras antal, så att konungen blef alldeles rådlös hvad han skulle gifva dem för svar. Han gick så in i jungfru-stugan till sin dotter, och bad henne välja ibland dem, men hon ville inte. Då vardt han vred, och sade: »efter som du icke sjelf vill göra ditt val, så skall jag göra det; ehuru väl kunde ske, att det icke blir så alldeles i ditt eget tycke.» Dermed ville han gå sin väg. Men jungfrun höll honom qvar och sade: »jag kan väl se, att det måste bli såsom du satt dig i sinnet. Likväl må du icke tro att jag tager hvem som helst, utan skall den och ingen annan ega mig, som förmår rida uppför det höga glas-berget med fulla vapen.» Ja, detta tycktes konungen vara ett godt förslag. Han samtyckte derföre till sin dotters begäran, och lät utgå ett påbud öfver hela riket, att den skulle få prinsessan som kunde rida uppför glas-berget. När nu dagen var inne som konungen hade sagt, ledsagades prinsessan ut till glas-berget med stor ståt och präktig utrustning. Der sattes hon allra öfverst å berg-åsen, med gull-krona på hufvudet och gull-äple i handen, och var hon så öfvermåttan fager, att det var ingen som icke gerna vågat sitt lif för hennes skull. Tätt nedanföre, under berget, samlade sig alla friarena med granna hästar och glänsande vapen, så det sken som en eld i solen, och rundt omkring strömmade menigheten till i stora skaror, för att se uppå deras lek.
En medelmåtta är användbarare i det praktiska lifvet än en genial man, vare sig inom vetenskapens värld eller politikens, helt enkelt emedan medelmåttans möjligheter kan äfven medelmåttan öfverskåda, och i dess afundsvärda karaktär ligger dessutom ingenting af detta, som stöter andra tillbaka.» »Ja, men detta är ju just, hvad vi alla ha sagt,» afbröt någon. Han log stilla, som åt sina egna tankar och tillade: »Allt detta se vi. Och det är en styggelse att se på allt detta låga, medelmåttiga, krassa, som vinner och tränger sig fram öfver allt. Men jag menar, att just därför att vi se detta så väl, hindras vi kanske från att se det andra.» »Hvilket andra? »Det som sker i det som synes ske.» Vi tego alla en stund, och jag såg att det hängde tårar i fru S:s vackra ögon. Hon utbytte en hastig blick med sin man, som om hon ville öfvertyga sig om, att hennes ögonblickliga känsla delades af honom. Och jag kände själf, att rummet och sällskapet tecknade sig för mig som sedda genom ett dunkelt glas, till dess jag åter hörde poetens röst, som fortsatte, lika lågt och stilla som förut. »Men det att vi se så mycket orätt, så mycket lågt, att vi veta hvarje morgon allt smått som fyller världen, det kallar jag för Medusas hufvud. Och hvar och en, som såg på det, blef till en sten.» Medusas hufvud? Som en kall fläkt gick detta ord genom våra sinnen, och jag minns, att jag såg alla dessa ansikten luta sig framåt ur rummets alla vrår, tecknande sig som skuggor, hvilka söka efter lif och ej finna det. Min fantasi var så uppjagad af den lille mannens sällsamma, nästan barnsliga sätt att tala, att jag åhörde hans ord, som om jag väntat en uppenbarelse, och i det han såg sig om, som om han af blyghet ångrat, att han tagit ordet, fortfor han: »Det kom en gång i fordomtima en hjälte, som gudarna utsett till storverk. Han skulle rida på ryggen af fantasiens starka fåle bort till den fjärran borg, där människosläktets fiender Gorgonerna bodde, och den farligaste af dem alla hette Medusa.
– Ta’ hit potätera ska’ jag skala dem, medan j gör upp eld te’ att steka dem vid – sade Lena, men derefter vände hon sig plötsligt åt fönstret och utropade: – Svärmora! Se i flygande efter hvad det ä’ som rider så käckt! Kan det vara den satans Abra’m, som rider te’ vattning i sådant fläng? Då borde han ha på pelsen, och det med allt besked, för det ä’ en stor skada för ett hästkritter, att komma varm till vattnings. Imellertid hade mor Ingrid gått till fönstret, och stod der något förvånad. – Nå, hva’ blegar j på så länge? Va’ de’ Abra’m? – frågade Lena. – Åh nej! De’ ä’ en främmate karl, som binner hästen och stiger af – svarade mor Ingrid. – En främmate! – utropade Lena. – Hur ser han ut? – Han ser galanter ut – genmälte mor Ingrid, och gjorde sig färdig att gå från fönstret och fortsätta sitt pysslande i spisen. – Herre miskundelige Gud! hvad det är för ett f ... tyg att sitta så här, beckader fast, som jag! – klagade Lena tålamodslöst. – Hvad ä’ det då för en karl? Gack då ut svärmora och se efter hva’ de’ ä’ för en, och hör efter om han har ärende till Gunnar eller mej. Skynda er då för all del! Mor Ingrid utgick, men återkom snart med det ridande ilbudet, ung Erik, som efter en vacker skrapad bondbock, och med allvarliga, sorgliga blickar, förkunnade Lena hennes förlust, men isynnerhet Elins sorg och bedröfvelse, samt längtan att se sin syster och svåger. Lena låtsade väl att fälla ett par tårar, men började genast derefter att göra sig underrättad om «qvarlåtenskapen», och svor nu mer än någonsin öfver den satans spiken, som det nötet Abra’m lagt i hennes väg, och som nu skulle hindra henne att följa med Gunnar, för att se till och taga reda på allt.
Ur aktlat et upprättande af Extrakter Öfver de större sedelvalörerne. 32 \ icke, lill följd af flera uti så väl Debetssom Credils-nummer-böckerna upptäckta fel och misstag, kunnat iordningbririgas; och, om äfven, — till följd af stadgandet uti 3 morn. 32 §. af Banko-Reglementet, att Cheferne skola, hvar för sig, ansvara för arbetets ordnande samt göromålens behöriga och oafbrutna gång inom hvar sin Afdelning, med skyldighet att, för befrämjande deraf, noga handhafva och iakttaga de kontroller och den tillsyn, som hvar och en af dem, enligt Redovisningsoch Tjenstgörings-ordningen för samma Afdelning, åligger, — den uraktlåtenhet, sorn omnämnes i förestående §. af denna Berättelse, angående sedlarne å 32-sk:s-valören, måste läggas dåvarande Chefen för Sedelkontoret ensam till last, hafva Revisorerne likväl, hvad angår den nu ifrågavarande underlåtenheten att upprätta föreskrifna extrakt, ansett sig böra ullrycka den åsigt, att, då under loppet af fyra på hvarandra följande år, ett bestämdt föreskrifvet arbete blifvit, utan anmärkning, helt och hållet lemnadt å sido, sådant måste utvisa en bristande tillsyn ej mindre af Bankens Under-Styrelse, än äfven af Banko-Fullmäktige, enär UnderStyrelsen, genom 59 §. i Banko-Reglementet., blifvit uttryckligen ålagd, att före utbetalningen af hvarje Qvartals lönebelopp, genom någre bland dess ledamöter, i Verkets alla under samma Styrelse lydande Afdelningar och Kontor, noga efterse, huru sysslorne under loppet af nästförflutne 3:ne månader blifvit bestridde och hos Fullmäktige anmäla resultatet af denna undersökning, samt den Fullmäktige ålagda tillsyn i detta fall finnes bestämd uti Banko-Reglementets 5 §., så lydande: ”Fullmäktige böra hålla Bankoverket i den jemna och oafbrutna gång, som med ändamålet af denna inrättning och de af Rikets Ständer meddelade förordnanden öfverensstämmer, samt i enlighet dermed vidtaga de åtgärder, hvilka till befrämjande af Verkets rätt, säkerhet och förmån finnas vara af nöden; och åligger det Fullmäktige att hafva noga tillsyn öfver ordningens vidmakthållande inom Verkets Afdelningar.
Fröken Åberg var näpen som stadsmajorens unga dotter och hennes guvernant, fru Bergström, vederbörligen högtragisk. Fröken Ohlsson och hr Rönnblad förtjäna ock erkännande för sina prestationer. Följde sä en nyårsrevy » 1 ballong » af den pä tillfällighets-dramatikens område förut rätt väl dokumenterade hr K. Koriander. Som vanligt i dylika stycken kan ej bli tal om någon dramatisk handling, utan består det hela af en serie maskeradfigurer, personifierande det gångna årets märkligare händelser, hvilka hvar efter annan uppträda med sin bit kupletter. Dessa voro delvis rätt fyndiga med anspelningar och snärtar åt höger och vänster, som lilligt slogo an. Där saknas hvarken ballongfarare, cigarrbodsfröknar, Operans annonsskåp eller tararabomllickor. När så pä sistone fröken Ekström uppträder som veritabel serpentindansös, blir jublet naturligtvis oändligt. Och under smattrande applädsalfvor rullas fonden upp för en staty öfver frihetens gudinna, som deklamerar en vacker sens mortel om värt kära fosterland och om att borta kan nog vara bra, men hemma är ända bäst. Bifallet var, som sagdt, mycket lilligt och författaren framkallades. Södra teatern afslutade det gamla året med ett nytt program, som dock ej synes äga mänga betingelser för ett långt lif pä det nya. Bland det myckna af tysk klumpighet och sentimentalitet, som tid emellan bjudits oss från Stockholmsscener, torde » Hemmets tomte » tillhöra det allra genuinaste. Hvad det nu tjänade till att lokalisera denna anrättning, om den också promt skulle öfversättas, kunna vi ej fatta. Svensk verkar den ändå icke ett grand — dess bättre. Spelet var onekligen bättre än pjäsen var värd. I synnerhet tilltalade fröken Lindsén genom en täck och inlagande framställning af den unga flickan, » hemmets tomte », som böjer alla, äfven de motvilligaste hjärtan till sig. Dock bör den unga lofvande skådespelerskan i tid motarbeta ett visst stereotypt leende, en reminiscens från balettdagarna, som lätt verkar något för sockersött.
En återblick barndom på hennes o c h u n g d o m förklaoch allt f ö r fin, anandras sin u n g d o m börNilsen verksamt deltaga i fosterländskt vet, ett gladaste glädje. vilja, hennes hjärtegodhet o c h Begränsupptåg. den och religiöst gjorde som i det hela taget glada känslig konstnärligt ska är ungas glada. Jag bland samvar. Fastän konservativ, lade nit sat äfven Där Det innan de idéer, s o m framstående utan ungdom i min fattiga hjärna hunalla v ä l funhon jag. skilja särdeles hus, icke blott för sjöfarande var skeppsmäklaren från Hennes fritt temperamentet o c h in. fördrifva Det de danskådespelaretrupperna, inkräktat hela o c h att ledts dels Björnstjerne då teaterliff å m e d e l till p å - af tionale scene », var arbete. sjuttiotalet. Olav Lofthus Det skref: » Den norske Seene ligger som Lig i eget Hus, så arm som nogen Tigger forstödt i Stöv og Grus. » rar m y c k e t af d e n n a s a m m a n - satta En natur. Anna han Bögh * o c h började regelbundet spela på teatern. skref med anledning af » Jeg hilser dig, du Somrens förste Svale! » Hun er esthetisk og meget mer er hun Eandi. Hun er dramatisk, ja, bvilken Air har ei Eandi! Husk blot » Hermine » og applauder, og » Sigrid », o, hvor söd og skjär var ei Eandi! Så blef hennes m a n » l a g m a n d » i T r o m s ö * Direktör vid det till största delen af honom själf skapade » Vestlandske Kunstindustrimuseum » i Bergen och generalsekreterare vid årets Bergenutställning. * * Då tillförordnad sorenskriver (domhafvande) i Nordre Bergenhus amt. * * * Numera kallad » Husflidsforening » och närmast motsvarande » Handarbetets Vänner » hos oss. m. m. dylikt.
Ja, det vet jag visst, det. Men det är också en SANDÉN. THORA. SANDÉN. THORA. förbannad envishet, att inte kunna sätta frutitel framför namnet! THORA. Lemna det der ämnet, doktor. Nej, det gör jag inte! Har jag lyckats få er inSANDÉN. tagna eller rättare antagna i en enda familj, säg? Har fru i distriktet, fast hon är som klippt och skuren till den befattningen, hva' sa'? Och det bara för hennes fördömda envishets skull. THORA. jag ens lyckats drifva igenom att få henne till skydds fad för stöld, lät på sitt visitkort trycka: hederlig karl? Det är en fördömd skillnad! En frutitel är inte THORA. SANDÉN. Hvad skulle ni säga, doktor, om en person, straf något diplom på hederlighet. Jag vet, att hundratals qvinnor böjt sig under detta Till hvad tjenar den då? Nej, låt oss inte tvista. verldens kraf på yttre anständighet, som ni kallar det, men är det väl någon orsak för mig att följa deras exempel, när jag inte känner det som en skyldighet? jag anser vara min. De ha gjort hvad de ansett vara sin pligt, jag gör hvad SANDÉN. THORA. Det gäller ju bara en formsak! Jag kan inte, jag vill inte ljuga, doktor! Ni har haft det trefligt, hva' sa'? Inte alla döma strängt. Tänk, nu sist er syster. Hon! Ja ja, det förstås. Och nu när Yngva THORA. SANDÉN. THORA. SANDÉN. är fullväxt till. För Yngvas skull! Det är just för hennes skull jag måste vara sann. Sann? Slagord! Jag har ljugit och ljuger ännu THORA. SANDÉN. SANDÉN. så det hviner efter, och folk har det blifvit af mig ändå. Åh, doktor! alla andra. För öfrigt ska' jag säga henne, att det är fan så mycket lättare att uppfostra barn i lögn än i sanning. Den förra har stöd både i opinionen och traditionen, den senare... Nå ja, om inte direkt, så indirekt precis som Det som är lätt är inte alltid rätt. Persilja!