Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm liesv.- o. Ekon.-UIskottets Memorial JVi 32. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Okt. 1857, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremisser å Utlåtandet JV2 15, angående en fyr-anläggning på Gottska Sandön samt älg är ders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Båkoch Lots-väsendet. Enligt till Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ankomna protokolls-utdrag är förenämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln återremitteradt i den punkt, hvaruti Utskottet afstyrkt en föreslagen fyr-anläggning på Bremön, men bifallet i alla öfriga delar; af Preste-ståndet återremitteradt uti de punkter, hvari Utskottet afstyrkt medels anvisande för dels utläggande af fyrskepp på de s. k. Finngrunden, dels inrättande af en fyr på Agön och dels en föreslagen fyr-inrättning på Brämön, men i alla öfriga delar bifallet; af Borgare-ståndet återremitteradt, med undantag af Utskottets tillstyrkande, att till sjö-märkens anbringande, företrädesvis i farvattnen norr om Stockholm, måtte beviljas och till Kongl. Maj.ts disposition ställas ett anslag af '16,000 R:dr R:mt att med 8,000 R:dr årligen under åren 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utgå, äfvensom af Utskottets hemställan, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta vidtaga sådana åtgärder, som till lots-inrättningens förbättrande verksammast kunde leda; i hvilka tvänne delar Utlåtandet blifvit af sistnämnde Riksstånd bifallet. Bonde-ståndet har deremot godkänt Utlåtandet i sin helhet.
Stts beslut, i und. skrifvelse af d. 23 sisth Febr. öfverlemnadt åt K. M., fråga blifvit väckt att förmå detta bolag eller ett nytt bolag, som skulle det gamla utlösa, att öfvertaga sig ombyggnad af verket, hvartill kostnaden ej är beräknad till mindre än 5 gånger så stor som primitiva byggnadskostnaden, så torde det vara högsta skäl att uppmuntra enskilda åtaga sig detta vigliga värf med ett motsvarigt löfte om befrielse från nämnde arrende, ej allenast under ombyggnadstiden, utan ock för en skälig lång tid derefter, hvilken jag föreslår måtte bestämmas, vid kostnadsbeloppets jemnförande, till 5o år, hvarefter afgiften torde kunna blifva oförändrad ettusen r:dr b:co för år. Skäligen kunna II. St. ej visa sin frikostighet och eftergift i utskylder med mera visshet om en rik ersättning derför till statscassan i framtiden directe och indirecte, än medelst uppmuntrande af den här ifrågavar. sak, men hvilken uppmuntran ock är desto mera angelägen, sora sednare tiders erfarenhet ej varit lockande för enskilda att i sådan väg använda sina capitaler. Jag anhåller om H. II. o. Ad:s remiss härå till StatsUtsk. att inkomma skyndsamligen med utlåt, härom. 2:0 R. St. hafva visserligen, på grund af deras enstämmiga beslut uti und. skrifvelse till K. M. af d. 23 sisth Fehr., intagen under N:o 298 i io:de sami. af bihanget till RiksStrns prot., framburit deras öfvertygelse om den stora vigten af att Trollhätte slussverk bringas till lika dimensioner med dem Götha canal äger, och derföre till K. M. öfverlemnat att på öfverskotten å afgifterna till handelsoch sjöfartsfonden anvisa medel för befrämjandet af detta företag; men om man möjligen skall kunna påräkna någon medverkan härtill af enskilda, vare sig det nuvar.
Kongl, familjens loge-abonnement Rikets Ständers anslag Årets recett efter medel-beräkning IJyresmedel . 162,000: — . 12,812: 30 öre. 60,000: — 7,000. — 30,000: — eller tillsammans R:mt 271,812: 30 öre. ligen Slals-Ulskottets Utlåtande M 158. 57 ligen att Rikets Stander skulle öka sitt årliga anslag för Kongl. Theatern till 30,000 R:dr B:ko eller ungefärligen lika med hvad för närvarande utgår ifrån Hans Majit Konungens civil-lista. Då jag i antagandet af detta förslag finnér den enda möjligheten att rädda en Staten tillhörig, för nationen dyrbar och minnesrik samt för bufvudstaden knappast umbärlig nationel bildnings-nnstalt, hvars nedläggande skulle vara icke blott en olycka för Stockholm och för 300 vid inrättningen fästade sujetter, utan jemväl en skam för hela landet; men hvars upprätthållande, såvidt detsamma skall åligga ensamt Hans Majits civil-lista, innebär en orättvisa, och måste komma att hardt betunga Högstdensammes under närvarande bekymmersamma förhållanden redan hårdt tryckta hofhållning; så får jag härmed nedlägga min reservation emot Stats—Utskottets fattade beslut och till Rikets Ständers pröfning öfverlemna mitt biträdande af Prosten Söderbergs förslag om uppförande å Rikets stat af ett årligt anslag om 30,000 R:dr B:ko till understöd åt Kongl. Theatern.» Af Biskop Annerstedt: »Jemte det jag instämmer i Prqsten Berlins reservation får jag för egen del tillägga, att samhället bör mellankomma och genom till räckligt anslag möjliggöra en ordnad förvaltning af Kongl. Theatern, äfven af det skäl, alt endast under sådant vilkor den uppsigt, och ledning, som det allmänna bör utöfva äfven öfver denna del af konsten, blifver möjlig. Utan en sådan uppsigt och ledning blifver publikens smak och tycke ensamme lagstiftare på detta område, och har konsten, likasom publikens smak, råkat på afvägar, skola de ömsesidigt verka till hvarandras förfall.
I biafskedet, dateradt Stockholm den 7 April 1624, § 1 mom. 3, heter det ock: ”Hvad landtogsgärden belangar, om den är efteriåtet och beviljadt, att hon mot hösten, när säden kommer af jorden godvilligen utgöras skall uti penningar eller persedlar, såsom bonden bäst och lägligast faller, och skall det, som uti persedlar levereras, till sin ort, efter Wår härom gjorda ordning föras och flyttas.” Jag vet väl att det är ifrån denna tid, som man ansett landtogsgärden hafva Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 543 öfvergålt till en ständig ränta, men jag tviflar högligen, alt nämnde biafsked tillåter en sådan tolkning. Biafskedet gifver nemligen tydligen vid handen, alt det var för krigets skull, som landtogsgärden nu beviljades på obestämd tid, hvilket dock ej år detsamma, som på evinnerlig lid. Ständerna förklarade derföre ock i Stockholms riksdagsbeslut den 24 December 1652, § o, följande: ”Vi bafve ock hos oss med flit öfverlaggt de medel, som till krigsfolkets underhåll, skeppsflottans utrustning och all annan Riksens defension och tarfvar behöfvas, väl kunnandes afse och döma all till det, och hvad mera behöfvas, inga ringa medel finnas måste; och står enkannerligen i vägen den stora missvext, som nu i fyra år efter hvarandra alle Riksens Ständer och undersåte, så högre som lägre, genom Guds försyn och förordning, häfver tryckt och salt tillbaka och medlen till att hjelpa icke litet betaget. Men efter som detta allt Guds vilja och behag att tillskrifva och Hans Gudomliga godhet och att bedja om förbättring alltså till alt göra vår möjlighet, betyga vår tro och villighet och händerna icke sjunka låta, så håfve vi först beviijadt, att vid våra förra utlagor förblifva, som enkannerligen näst gärden, salpetersoch byggningahjelpen. så ock presterskapets vanliga taxa, qvarlullsmantalspenningarne.
Enär riksgälds-kontoret fått sig uppdraget, att tillse, det de vid beviljandet af byggnadslånet till staden Wexiö föreskrifna vilkor och förbehåll vederbörligen iakttoges och uppfylldes, hafva fullmäktige, sorn dessutom i allmänhet ega sig ålagdt, att omsorgfullt vårda riksgälds-kontorets rätt och säkeiher, enligt Utskottets åsigt, rätteligen vägrat godkänna och antaga den skuldförbindelse, hvarom nu är fråga; men då byggnads-låne-kommittéen, åt hvilken lånemedlens fördelning mellan vederbörande tomtegare varit anförtrodd, oaktadt kapiten Kling str< ms uppbördsnranna-befattning, tilldelat' honom ett betydligt belopp af dessa medel, och då nyssbemälde låntagare, enligt hvad kommittéen vitsordat, med största omsorg bebyggt" sin tomt samt 6 Stats-Utskottcts Utlåtande, N:o 183. städse utmärkt sig för synnerlig ordentlighet och redbarhet, anser Utskottet Rikets Ständer icke sakna anledning att, om riksgälds-kontorets säkerhet eljest kan på ändamåls-enligt sätt betryggas, för Klingström bevilja ett undantag från hvad uti nu ifrågavarande hänseende är stadgadt, helst han, i annat fall och derest han ej vill lemna sin inneha*Vande tjenst, biifver nödsakad att antingen genast inbetala hela lånet eller försälja den genom dess erhållande bebyggda egendom. Utskottet får derföre tillstyrka, att kapiten Klingströms för meranämnde lån intecknade skuldförbindelse må, utan afseende å utgifvarens egenskap af uppbördsman, få utaf fullmäktige antagas, såvida, jemte öfriga föreskrifna lånehandlingar, till Riksgälds-kontoret aflemnas sådan serskild säkerhet, som fullmäktige godkänna för betalnings-vilkorens behöriga uppfyllande under den tid, hvarunder den för låntagarens uppbörd nu gällande förmånsrätt framför den för byggnadslånet meddela inteckning kan komma att fortfara. iStockholm den 17 Maj 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Maj, kl. 11 f. m.
^ ter banat sig väg till alla de vidt skilda kök, där de nu i våra dagar blifvit så godt som omistliga. I detta liksom i så många andra fall ha fördomar och dåliga kommunikationer utgjort de förnämsta hindren. Den tidigare asiatiska kokkonsten berättar åtskilligt om torlmde bönor, detta redan 2000 år före Kr. Men de egyptiske prästerna gjorde hvad de kunde för att utrota bönätandet, föregifvande detta vara både farligt och — ogudaktigt. Till och med Pythagoras, som hufvudsakligast fått sin bildning från Egypten, varnade för bönätande, helt säkert endast på den grund att i de egyptiska religionsbegreppen voro bönor s. k. » dödsfrukter », d. v. s. uteslutande näringsmedel åt de aflidnes andar. Under Karl den Stores tid (1500-talet) blefvo bönfrukter vidt utbredda ända upp mot det nordliga Tyskland till följd af direkta påbud af denne mäktige och framsynte regent. Från Tysklnnd banade de sig sedan väg till Nederländerna, men först i början af sextonhundratalet kan man spåra deras tillvaro i engelska kök. Ungefär i medlet af femtonhundratalet finner man dem först här i Sverige, ehuru rätt sparsamt. Ärtorna härstamma från mellersta Asien. Greken och romaren kände redan till deras bruk, och under de romerska eröfringstågen fördes de redan vida omkring bland europeiska folk. Bruket af s. k. gröna ärtor torde dock i Europa ej vara äldre än högst två hundra år. Före denna tid användes detta ärtslag hufvusakligast till kreatursfoder, synnerligast åt hästar. A r 1696 skrifver madame de Maintenon: » D e gröna ärtorna utgöra fortfarande ett ämne till många samtal. Förargelsen öfver att ännu icke hafva ätit gröna ärtor och glädjen öfver att redan ha fått smaka dylika och att åter kunna få äta sådana äro de tre vinkelhörn, kring hvilka våra samtal sedan några dagar rört sig. Här finnas damer, som ehuru de redan vid den kungliga taffeln fått smaka denna rätt, dock, innan de gå till sängs, nödvändigt måste hafva ännu ett par skedar ärtor, ehuru man berättat mig, att kroppens välbefinnande lider däraf.
Men på det den åtgärd som nu vidtages må blifva verksam till en sådan förbättring af lönerna, att de någorlunda åtfölja tiden och myntvärdet, hafva Rik* sens Ständer bestämt att lönebeloppen, med tillägg af den procent i penningar, som varder bevilljad, må bestämmas i Spannemål till ena hälften, på det sätt, att den reduceras i tunnor säd, efter det för beräkningen af Kronans Spannmåls inkomst föreslagna Stats-priset '4 R:dr 24 Sk. tunnan, som sedermera, jemte den andra hälften af Eonea, i penningar borde utgå och betalas efter medel - priset å Råg och Korn, taget efter Markegången i samtliga Länen för det föregående året. I afseende på förhöjningen hafva Riksens Ständer ansett en olika och för de lägre Lönegraderna högie procent böra utsättas, samt, i följe deraf, och efter beräkning af Stats-Verkets tillgångar, beslutit, att denna Löneförbättring må bevilljas från och med 10 p:Ct. å de högsta, till och mad 75 a de mindre Löntaga. re i följande Tio (10) Glassér af löner, nemligen: i:sta - Ven 2 3 Julli 'usta Classen, under oell med 100 Rldr — 75 piGc gidra Dito deröfver och med 200 R dr 70 g*dje — Dito — Dito ■ 300 —• — 60 —* '4:de Dito — Dito — 45o 50 —■ f;:te — Dito — Dho — 600 — ■—1 40 ,6:te Dito Dito 800 —- ■— 35 — <?sdé; ■*— Dito — Dito — 1000 — 30 —. gtde — Dito — Dito — 1500 — 20 — gide — Dito — Dito __ 2000 —• — 15 — !ic:de — Dito — Dito — 3000 — "— 10 Utöfver hvilket sistnämnde belopp några Xjliner å Stat Icke finnas bestådde.
Och d3t ligger i denna konflikt mellan den liängifne maken och den flgktige kurtisören i sainma person, så mycket så a t t säga brännbart psykologiskt stoff, a t t man knappt liar intresse till öfvers för deii massa af bifigurer, som presenteras, och för lmffesternas marioiiettspel. E t t skdant förhillande som detta kan knappast skildras så flyktigt som här a r gjordt. Mitt intryck ' a r ibland, som om ~ i e i i z e skulle inåla en storm pk hafiret. Likväl ' Iran jag icke neka, a t t det ligger något franskt afven i detta. Ä r det ej just orn llacine, det sagts, att lian skildrat adornbles furies? Med iiiycken finhet och rasket i penselföringen ä r generalens stormiga och b~~ushufvade inen öppna och chevalereska natur tecknad, likasom madame Junot är ett förträffligt utfördt kvinnoporträtt. Hon nied sin aldrig svikande själfbeliärskning och dräpande slagfardigliet besegrar till ocli med segraren öfver kvinnolijartan, Napoleon sjalf, ilär han börjar eA kurtis i skopen under jakten, och öfverdidia och förflugen som hon är, visar hon dock den öfverlägsna kvinnans lugna rådigliet och mod i farans stund, nar för henne viktiga iiitres' sen stå p&amp; spel. Äiinii kunde inånga intressanta enskildheter vara a t t tillägga, ur dessa märkliga böcker, t. ex. om det lioflif. i livilket vi införas, om den ypperliga silhuett författarinnan gett afedenna Josephine, som går niellan tv % eldar, sin böjelse för kurtis och iifventyrlig njutiiingslystnad och sin rädsla för Napoleon, om den utmärkta skildringen af Napo !eons lättfärdiga systrar, af hilka, åtminstone den ena af dein, Caroliiie Murat, trots allt ägde ej blott broderns kalla hjärta och italienska intriglystnad, utan afven något af hans förmåga att imponera.
Inom Bondeståndet hafva, under innevarande riksdag, tvänne serskilda motioner blifvit väckta, innefattande hufvudsakligen enahanda förslag till låneoch penningerörel - Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, iY:o 2i. 7 sens underlättande medelst sedlar, sorn, emot hypothek af jordegendom, skaile af Riksgälds-kontoret utgifvas och af Rikets Ständer garanteras samt i allmänna uppbörden emottagas. Ofver dessa till Ranko-Utskottet remitterade förslag, hvilka ansetts böra af både Statsoch Banko-Utskotten behandlas, få begge Utskotten, efter att först hafva för Rikets Ständer uppgifvit det hufvudsakligaste innehållet af motionärernes framställningar, afgifva nedanstående gemensamma yttrande. Uti den ena af ifrågavarande motioner har riksdagsfullmäktigen Daniel Danielsson från Jönköpings län, såsom motsats mot den nu rådande allmänna missbelåtenheten med privatbankssedlarne, erinrat om den begärlighet, med hvilken de fordna riksgäldssedlarne skulle hafva mottagits i alla både allmänna och enskilda liqvider, samt den belåtenhet, samma sedlar skulle framkallat. Detta förhållande måste, enligt motionärens förmening, tillskrifvas de egenskaper, riksgäldssedlarne egde, att vara af Rikets Ständer garanterade och kunna i krono-uppbörden användas. Privatbanksedlarne, hvilka saknade dessa egenskaper, skulle just derföre allmänt betraktas såsom ett ”nödfalls-mynt’’, oaktadt de säkra och mer än tillräckliga hypothek, pä hvilka de voro grundade, och desammas inlösen med Riksbankens sedlar samt dessa sednares fortgående invexling emot silfvermynt.
Karlarna sågo på hvarandra. Det var ingen, som hade lust med en sådan promenad. Att man inte kunde låta Söderberg gå ensam hem, det visste alla. Det skulle ha varit en skam. Men den ena ville inte gå i vägen för den andra, och det var bättre att sitta i stugan och dricka gök än krafla genom drifvorna borta i skogen. Karlarna sågo på hvarandra och undrade, hvem som skulle bli utsedd. – Det är väl för svårt för nå’n af fruntimmerna, sade Söderberg slutligen. Lars gick fram och talade en stund vid sin hustru. De talade tyst och länge, och under hela tiden sutto de andra utan att se opp, skenbart sysselsatta med andra tankar. Till sist vinkade Lars åt en liten satt karl med små, plirande ögon och stubbigt kindskägg, som satt vid bordet. – Du får väl gå med, Johan, sade han. Johan var bror till Lars i Byn. Det var en liten orolig geschäftsman, som bodde än här och än där. Han gjorde dagsvärken, handlade med får och lånade ut pängar på ränta. Någon fast plats hade han aldrig kunnat behålla, och fast han icke var alldeles utblottad, kallade honom folk i motsats mot brodern för FattigJohan. När han inte hade något annat för sig, var han van att få bo hos brodern, och det hade därför också blifvit en vana, att när något skulle uträttas, som låg utanför de vanliga sysslorna, eller som ingen annan hade lust med, så skickade man alltid Johan. Fattig-Johan reste sig från stolen, lugn och resignerad, som om han hela tiden hade tänkt, att det ändå till sist skulle bli hans lott, och började göra sig i ordning för att ge sig af. Han satte rock ofvanpå skinntröjan, såg efter, om det fans tobak i tobakspungen, och tog till sist ur ett hörn en plunta, som han stoppade i innanfickan. – Vill inte Söderberg hvila sig litet först och ta en kopp kaffe till? frågade Lars. Jo, kaffet ville han nog ha, men hvila sig tordes han inte. Gumman kunde ligga och dö, medan han var borta, och det kunde han inte glömma i hela sitt lif, om det hände.
»Ånej, inte just det — men jag gör ju ingen nytta. Farbror finner själf de allra flesta.» Gubben småmyste belåtet. »Tror jag det! Du är ju bara nybörjare! Men du har anlag och ... ja, fyra ögon se i alla fall bättre än två. Kom med du!» »Skälen» var helt ängslig till mods. Tanken på, att han, lämnad åt sig själf, skulle kunna gå förbi en enda liten gök, som sedan skulle skjuta upp ur myllan och få sitt läckra hvita hufvud färgadt violett i solgasset, fyllde honom med dunkla farhågor. Han skulle nödgas gå igenom hvarje säng två gånger, om Eric öfvergaf honom nu! Den pliktförgätne hade verkligen redan börjat aflägsna sig, i sällskap med Gerda. »Au revoir, farbror! Lycka till!» Gubben stod och såg efter dem, brummande; det var hans hjärtas missbelåtenhet som tog sig detta oartikulerade uttryck. — Gerda Du Camp var icke lycklig. Det utmärkande draget i hennes karakter hade ända sedan barnaåren varit en lidelsefull längtan efter själslif, efter en intellektuel motsvarighet till sig själf, någonting att klänga sig fast vid andligen. Det var denna längtan, som fått sitt första uttryck i vänskapen till Maria Lindenow. Det fanns från Gerdas sida någonting fordrande, någonting exalteradt i denna vänskap, och Marias kyliga lugn verkade blott ännu mera tilldragande på hennes passionerade häftighet, som ibland kunde taga uttryck liknande en mans svartsjuka. Gerda kunde icke fördraga, att någonting af det, som rörde sig i Marias själ, skulle undgå henne; och när hon en eller annan gång såg Maria ryckt hän af en stämning, som hon själf icke fick dela, var hon så illa till mods som en man, utanför den stängda dörren till kärestans kammare, om han vet, att hon själf vistas därinne, men icke äger något medel att göra sig hörd och icke själf förmår öppna dörren. Då kunde hon gripas af ett oresonligt agg, som gjorde, att hon helt och hållet förlorade herraväldet öfver sig själf.
Fullmäktige öfverlemnas att bestämma utvexlingspriset med ledning af de förhållanden, som dervid böra tagas i betraktande. §• Il För uppköp och försäljning af vexlar, eller Bankens utländska vexelrörelse, Vexelhandel». är redovisning lemnad i 1860, 1861 och 1862 årens Revisionsberättelser för tiden från den 15 September 1859 till och med den 10 i samma månad detta år, då behållningen å utrikes ort utgjorde i Banko mark 4,714,446: — Till den 16 dennes är, genom köp af vexlar, behållningen ökad till Banko mark 6,057,787: 1., hvaraf innestodo: hos Handelshuset Sal. Heine i Hamburg „ D:o P. Siemsen & C:o i d:o „ D:o II. J. Merck & C:o i d:o , D:o Joh. Beren berg Gossler & C:o i d:o „ Norddeutsche Bank i d:o „ Bankirhuset Gebrilder Schickler i Berlin Öfver ifrågavarande rörelse meddela Fullmäktige nedanstående sammandrag för åren 1859—1861: 1859. 1860. 1861. Behållning vid årets ingång Hamb. Ökning. Ränta å och utlottning af Bankens egande, i utländskt mynt ställda, Hvpothcks-Förenings-obligationer 15,920. — 19,511. 51,756. Öfverförda statslånefonds-behållnin gar 253,810: 10. Minskning. Afbetalning å protesterade vexlar . 281,285: 1- „ å Statslånet 1,330,965:13. Provision, stämpel och porto å ut rikes ort 8,397: 5^. 3,173: i. 4,011: An Protesterade vexlarnes afföring från vexelräkningen 80,409: 3. Indragning af silfver å 2,262,723: 3.
Ar 1846 var väl skörden här i landet i allmänhet god; men jemte det att sädespriserne voro, sedan det föreg:de året, betydligt stegrade, blefvo de det ännu mer, genom de stora spannmålsreqvisitioner, som ingingo både från England och flera länder på kontinenten, i följd af den missvext som år 1846 der hade inträffat; så att landtmannen fann större uträkning uti att sälja sin säd, än alt med den göda svin och andra kreatur till försäljning. Det var då helt naturligt, att den af vissa orsaker i hög grad minskade införseln af fläsk, skulle derå verka en betydlig förhöjning i priset. Häruti ligger således det egentliga skälet lill fläskets, icke utan fog öfverklagade dyrhet. Men sedan orsaken härtill nu mera lyckligen 314 Den 2 Juni e. m. upphört, blir det också klart att verkningen måste försvinna, och fläsket sålunda nedgå lill sitt fordna, visst icke öfverdrifua pris, utan alt för detta ändamål några konstlade åtgärder behöfva vidtagas. Hr von Hartmansdorff: Då jag sista gången hade ordet, glömde jag, att erinra, ali den minskning i statsinkomster, som skulle uppkomma genom tullens nedsättning å fläsk, utgör 2,462 r:dr enligt hvad K, M:s nåd. propos. föranleder. Hr Rosenblad har sagt, att icke förhöjning i tulltaxan har föranledt den ökade svinafveln. Men när man ser all, genom tullafgifternes förhöjning införseln af fläsk sjunkit från 47Ö0 LS" till 435 L8f, så måste man fråga: är anledningen till den nu minskade införsel den, att Svenska folket upphört alt äta fläsk? Så förhåller det sig likväl icke, ty man har under tiden ätit ungefär lika mycket fläsk som förut, men tillgängen på detsamma har, inom landet, varit ymnigare än tillförene, emedan det för landtmannen varit mera lönande, att öka svinafveln. En talare har sagt att jagskall hafva yttrat det Finnarne varit belåtna med tullen å fläsk. Jag har likväl blott omförmält, huruledes det vore möjligt för Finnarne, att här i landet införa fläsk äfven med nuvar:de tullafgifter.
Majrts nädiga före,krist, at öfwerläggning ej för fle om ändring i Lagens rum, emedan fräga derom i Kongl. Maj:ts Nädiga kropolition ej blifvit wäckt, at lända til .rättelse, och hwad det sednare beträffar, derom Kongl. Maj t i Näder tillätit Riksens Ständer at öfwerlagga, sä har Bonde-Ständet ansedt, at förutnämnde tilstyrkte Lagförändring emellan enffillte Personer, äfwen kunde äga rum i anseende til Kronans Fordringar, sä widt de icke härröra frän Uflbördsmanna befattniug och redogörelse, men at, rörande deffe, lämpeligast moro, at läta bero wid de Författningar, som derom redan utkommit, intils dest Kongl. Majtt kunde i Mder finna godt, at annorledes förordna. Hwilket alt genom Utdrag af krotocollet rekpeökive McdStänden wördsamt och kvänligen skulle rpeddelas. kät kupra. Kx krotocollo Lexerliröm» Utdrag ^ z?; lttdrag af pi-otocollst, halllt hos det ^ederwarda Bonde-Ståndet, wid Riksdagen r Moerkoping Len April istoo. Wid granllningen of Lag Ulskottcrg Betänkande, rörån e Kong!. Alajnö Nådiga krapostiion ti! Riksens Ständer, angående LagfartsridcnS förkorrrande, har Bonde-Scandel, uri Högstnämnda Nådiga proposition funnit förnyade wcder>nälen af Kongl. MajttS Nådiga upmärksamhel och omsorg för dest Underfarares wallard och basta, för Landers odling genom ägande rättens skondfamma befästande. förenad med Menige ManS, genom den urgamla BördSrätten, bibchäline kärlek ril Fosterlandet.