Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon fick dock tillbaka sin kärlek för Tönne, då hon såg honom olycklig. »Hvad är mig alltsammans värdt, om Tönne fördärfvas?» tänkte hon. »Det är bättre att gå i träldom med honom än att se honom dö som fri.» Jofrid kunde dock ej med ens bestämma sig för att lyda Tönne. Hon stred en lång och svår kamp. Men en morgon vaknade hon ovanligt lugn och blid till sinnes. Då tyckte hon, att nu skulle hon kunna göra hvad han fordrade. Och hon väckte honom, sägande, att det nu fick bli som han ville. Blott denna enda dag skulle han unna henne, så att hon finge säga farväl till allt sitt. Hela förmiddagen gick hon omkring sällsamt blid. Hon fick lätt tårarna i ögonen, liksom en den där säger farväl. Ljungmon stod vacker för hennes skull denna dag, tyckte hon. Frosten hade gått öfver den, blommorna voro borta, och hela fältet hade öfvergått i brunt. Men då höstdagens sol lät sina sneda strålar glida däröfver, var det, som om ljungen åter glödde röd. Och hon mindes den dag, då hon första gången såg Tönne. Hon önskade, att hon skulle få se den gamle kungen än en gång, ty han hade varit med om att skapa hennes lycka. Hon hade varit allvarsamt rädd för honom på sista tiden. Det var, som om han lurat efter att gripa henne. Men nu kunde han ej mer få makt öfver henne, menade hon. Hon skulle passa på att se efter honom mot natten, då det blef månsken. Det hände vid middagstiden, att ett par kringvandrande spelmän kommo dragande förbi. Då fick Jofrid den tanken att bedja dem stanna i hennes hem hela eftermiddagen, ty nu ville hon hålla gille. Tönne måste skyndsamligen gå till hennes föräldrar och bedja dem komma. Sedan lupo hennes små syskon vidare nedåt bygden efter gäster. Snart var mycket folk församladt. Lustigheten blef stor. Tönne höll sig undan i ett hörn af stugan, som han hade för vana, då där kom främmande, men Jofrid var nära nog vild i sin munterhet. Med gäll röst anförde hon danslekarna och var ifrig att bjuda gästerna det skummande ölet. Trångt var det i stugan, men spelmännen voro flinka, och dansen gick med lif och lust.
Då, såsom ofvan förmäles, frågan om upplags-rättigheternas ordnande emellertid utgör föremål för behandling i sammanhang med utarbetandet af en allmän tullförfaltning, hvilken, enligt hvad Utskottet inhemtat, skulle komma att i ett hell omfatta de flera nu i särskilda förordningar och reglementen spridda föreskrifter, angående tullväsendet, vore det visserligen icke lämpligt, alt Utskottet sökte åt de ifrågavarande upplags-stadgandena gifva formen af en i och för sig afslutad författning. I lulltaxe-underrättelserna hade icke heller dessa stadganden sin rätta plats. Utskottet anser sig, vid delta förhållande, böra inskränka sitt yttrande i denna fråga till dan hemställan, att Rikets Ständer måtte, för sin del, godkänna de af kommitterade föreslagna, här förut omförmalda allmänna grunder för nederlagsoch kredit-upplags-rättigheternas ordnande, med den förändring, att bränvin undantages från de artiklar, för hvilka anstånd med belöpande tull-afgifters erläggande må ega rum; samt att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anmäla detta sitt beslut, under anhållan att Kongl. Majit täcktes hufvudsakligen på omförmälda grunder, och så vidt deras tillämpning må finnas med behöriga tull-kontroller förenlig, låta utfärda författning i ämnet. Men då en sådan författning, särdeles i betraktande af mångfalden utaf de ämnen, som vid ordnandet af en allmän tull-lag ifrågakomma, möjligen icke torde hinna att expedieras före början af instundande' statsreglerings-period, har Utskottet, på sätt Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen, efter hvad här ofvan förmäles, jemväl hemställt, ansett nu gällande stadganden under tiden böra tillämpas, endast med de förändringar i tarifen för kredit-upplaget och transitoafgiften, hvartill vidtagne ändringar i sjelfva tulltaxan samt de nya myntoch mått-bestämmelserna föranled t.
Då Preste-Ståndets beslut, att sista meningen i denna §. skulle erhålla följande lydelse; Ej må Öfver-Ståthållare eller Konungens Befallningshafvande till Taxeringsman v ål jas, ej heller den, som serskildt varder till Ordförande utsedd, är alldeles öfverensstämmande med Utskottets, af de 3:ne öfrige Riks-Stånden jemväl godkände förslag, så anser Utskottet någon annan åtgärd härvid ej nödig, än att sådant vördsamt anmäla. Jemlikt Preste-Ståndets beslut, borde det i denna §. uttryckeligen tillåtas Allmogen, att vid Pröfnings-Comitéerne meddela muntliga upplysningar, på det sätt, att den, som det ville, finge dagen förut anmäla sig lies Ordföranden, och sedermera efter upprop infinna sig för PröfningsComiteen; men som Utskottets förslag är godkändt af de Sene öfrige RiksStånden, s’å lärer dervid få förblifva. Utskottets förslag, att Götheborgs stad skulle erhålla serskild Prof - BeviHnings-Utskottets Memorial N;o 53- 5 nings-Comite, är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, men deremot ogilladt af Borgareoch Bonde-Stånden, och då alltså aine Stånd stannat emot 2:ne i olika beslut, lärer frågan derom förfalla. Den härvid af Utskottet föreslagna förändring är godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men ogillad af Borgareoch Bonde-Stånden, hvilket senare Riks-Stånd förklarat, alt redactionen i i83o års Förordning skulle bibehållas; hvadan, och då således jemväl härutinnan 2lne Stånd stannat emot aine i skiljaktiga beslut, det gjorda förslaget lärer förfalla, och deremot få förblifva vid ordalydelsen i nu gällande Bevillnings-Förordning.
Jag vill ej längre upptaga tiden, utan blott tillägga, att det icke förundrar mig, det man sagt, att Utsk. saknar nog sakkännedom för att yttra sig öfver denna fråga; det må så vara, men jag nekar ej, att det destomera förundrar mig, att man satt i fråga, huruvida ens Utsk. haft allvar med sitt förslag i denna del. Lika med föregående talare anhåller jag, att beslut öfver förevar. betänk, mätte på en gång och ej punktvis fattas. Hr Tersmeden, Nils: Atsk il lige talare hafva i anledn. af milt anförande på f. m. förebrått mig, att jag skulle hafva satt i fråga Ulsk:s behörighet att behandla denna fråga. Detta är verkligen icke förhållandet; jag har sagt, att Utsk. var skyldigt alt upplaga frågan, i anledn. af de motioner, som blifvit väckta, men visserligen antydde jag derjemte, att Utsk. genom sin sammansättning omöjligen vore väl skickadt att utreda frågan. Jag beklagar, att Utsk. varit satt i nödvändighet alt yttra ja eller nej i denna sak, och hade derföre önskat, att Utsk. icke hade behandlat den ens så djupt, som skett; men jag har tillika sagt, ali jag håller Utsk. räkning derföre, ehuru jag derjemte tror, att Utsk. endast i allmänna termer bort fästa Konungens nåd. uppmärksamhet på skolväsendet. Jag har tillika sagt, att jag bestridde helt och hållet ledamöternes af BondeSt. competance att bedömma frågan, och alt ibland de öfrige Stånden, ledamöterne af PreSteSt. voro de som bäst kunde dömma derutinnan, emedan de genomgått nuvarande läroverk, och då tilläde jag, att de fleste reserverat sig emot Utsk:s förslag. Då Hr von Hartmansdorff så vidlyftigt sökt ådagalägga företrädet af den nya skolmethoden, och ansett en 10-ärig erfarenhet vara tillräcklig, för att derpå grunda ett omdöme, hvilken method som borde antagas, ber jag att, i anledn. deraf få yttra några ord. Jag betvitlar. ingalunda den nya !
»Och nu lofvar jag dig heligt», slutade jag, »att om de också vill stjäla från oss rubb och stubb, så ska jag inte lyfta min hand för att hindra förstörelsen ändå, ty att otack är världens lön, därom vittnar mina rödgråtna ögon och sönderskurna guttaperkagaloscher, där de sitter fast i smörjan bredvid gasröret på Regeringsgatan. — Jag känner mig fasligt uppskakad och altererad, men om jag blir sjuk, så ska du alls inte oroa dig, ty felet är helt och hållet mitt eget, helt och hållet mitt eget! Jag hade ju kunnat låta bli att ta af mig galoscherna, jag hade ju kunnat låta bli att springa efter dig, när jag var rädd att du skulle falla omkull, jag hade ju kunnat låta bli att nästan oroa ihjäl mig för din skull. Sof godt, Ruffen lilla! Sof mycket godt – och tack för i dag! Det har varit mycket roo-o-oligt!» Det sista försvann nästan i en snyftning, som minsann inte var tillgjord. Närverna gaf efter som en sprungen gitarrsträng. Surrrr! sa det i hela kroppen, och Alltnog, först vid 5-tiden somnade vi riktigt godt båda två, men först hade Gustaf varit tvungen att dra sin säng så tätt intill min, att han kunde hålla min hand i sin. Alldrig har jag så väl som då förstått hvad som menas med en kristlig äkta säng, att två är någonting alldeles okristligt, det kan jag svära på från och med i dag. FJORTONDE KAPITLET. Ett rättvist straff. Ett besynnerligt möte och en Uppståndelsekolifej. Ett par dagar därefter var det söndag, och som jag inte kände mig hågad att gå i kyrkan, beslöt jag mig för att hälsa på Fia. Hon hade varit min stora favorit, och jag riktigt längtade att få se hur hon hade det. Men jag hade vaknat med en stygg hufvudvärk, och kände mig så trött och olustig, att jag riktigt måste tvinga mig, innan jag kunde förmå mig att sätta på mig hatt och kappa. Men när jag väl varit ute en liten stund, så blef jag bättre, och när jag kom dit jag skulle, hade jag bara en liten tyngd i nacken kvar. Fias glädje att få se mig var riktigt rörande. Hon hade ett stort kök och ett litet rum.
Gratifikationer och begrafningshjelp » 1,225: — Ljuspenningar för Fullmäktige samt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjening » 1,180: — Pensioner och understöd för Riksgälds-kontorets enkeoch pupillkassa » 3,407: 76. Enligt den uti sednast afgifna revisionsberättelse ineddeiade uppgift, hade de Utaf' Riksgälds-kontoret då bestridda kostnaderna för sistförflutna riksdag uppgått till ett belopp af R:dr 499,671: 28. Transport: 499,677: 28. 12 Ligg arne öfver städernas byggnadslån samt statsbidragen till vägförbättringar och vattenaftappningar. Anteckningsboken öfver alla Riksgäldskontoret ålagda utgifter. Riksgälds-kon - lorets förvaltningskostnader. Kostnader för 1862 och 1863 åt's riksdag. — 9o — Utredning af allmänna bevillning ens ärliga belopp. Till följd af utbetalningar under den sedermera förflutna tiden, har denna summa ökats med R:dr 110,000: — så att de för samma riksdag från Riksgälds-kontoret bestridda utgifter nu uppgå till R:dr 609,677: 28; kommande dessa kostnader och utgifter först uti innevarande års hufvudbok att afföra*. För meddelande af en sammanfattad utredning af hvad den till Riksgälds-kontoret för hvart och ett af de sednaste åren influtna allmänna bevillning utgjort, hafva Revisorerne låtit uppgöra nedanstående fortsättning af de utredningar i detta hänseende, som sistlidet års revisionsberättelse, sid. (il och 62, innefattar, hvaraf äfven åskådliggöres det behållna öfverskott, som denna inkomst-titel årligen lemnat utöfver dess för hvarje år beräknade belopp. Utaf allmänna bevillning en? för av 1860 hade, enligt hvad förra revisionsberättelsen omförmäler, före den 1 Oktober 1863 influtit R:dr 2,363,250: 73.
Mörners anm. emot mitt yt trande, att ting mången gång under 5 å 6 månader kunna utsträckas, ber jag att i så måtto få förtydliga detta mitt yttrande, att jag visst icke påstålt, att så vanligen är förhållandet, men att denna tidsutdrägt mycket väl kan inträffa i orter, der ting ej hållas oftare än 1 eller 2 gånger om året. Gr. Mörner: Äfven den af Gr. Sparre nu anförda omstän dighet, att ting ej hållas mer än 1 eller 2 gånger om året, berättigar ej domaren att hålla på med ett sådant hvarken i 5 eller 6 månader. Det är Gr. Sparre ej obekant, hvilka de lag-<§§ äro, som innehålla föreskrift om, huru länge ting skola hållas, och om äfven de i nämnda lagrum fastställda terminer någon gång blifvit öfverskridna, tror jag mig dock kunna försäkra att aldrig något ting räckt så länge sorn uti 6 månader. Jag anhåller fortfarande om afslag å l:sta mom:t. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afside å den förev:de 9:de §:n yrkats dels bifall till densamma i dess helhet och dels att l:sta momd deraf Den 3 Oktober f. m. 33 deraf matte afslås; till följd hvaraf detta morn. skulle göras till föremål för särskild propos. Sedan proposir först å bifall till och sedermera på afslag å lista mormt blifvit gjorda, samt med blandade ja och nej besvarade, framställdes förnyad propos. på bifall till samma morn, och sedan dervid likaledes svarats ja och nej i blandning, förklarade H. Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller lista momit i 9:de $:n af LagUtskits uti Utlåtit Nio 53 pag. 5 framställda FörordningsfÖrslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde mom.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda i Ja — 13.
Enär i så kallade Dögeroch Sqvalte qvarnar, så väl som i andra vattenverk flere äro delägare, och halfva eller större antalet af Interessenterne vilja emot lösen afstå en sådan deras qvarnoch vattenlägenhet till den jordägare, som dsraf pä sitt Hemmans 262 Den 12 Julii c. m. område lider ifrågaställde förlust och inträng, vare äfven de öfrige förstnämnde delägare ett lika lösningsanspråk för sina anlotter underkastade. 4:0. Hvad beträffar ersättningen för klandradt och utdömdt vattenverk, torde den från föregående synpunkter ej böra upptagas högre än antingen, då börd eller utlösen från full ägande rätt inträffar, till gällande verkelig» värdet efter sigta köpeskillingen, med tillökning af gjorda nödiga omkostnader, eller ock, då besittningen i innehafvarens hand endast varit tilldeld och anslagen, till verkets gifna säkra afkomst, beräknad efter de fem sista årens medelpris. Detta sistnämnda belopp, hvilket ej mindre än Kronans ränta och alla andra fastställda utskylder, som vattenverket dittils ålegat, öfverflyttas på lösningsgifvarens hemman och blir detsamma för alltid åtföljande, bör komma, i enlighet med hvad Högloft. Utskotten förordnat, att bestämmas genom Nämnd, eller mätismäns ordom, men för den som deråt ej nöjes, genom Domstolarncs pröfning; hvarvid dock ej, såsom i förslaget är sagt, lärer vara lämpeligt eller nog tydeligt att åberopa Kongl. Förordningen den söOctober 1743, utan endast att förklara, det dylika frågor, i likhet med andra tvistemål, få ifrån UnderRätt till HofRätten, och vidare till Konungens Högsta Domstol fullföljas 5:0.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Juli 18S4. Preste-Ståndct den 19 Borgare-Ståndet den 19 — *— Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förvaltningen af Sala silfververks ränle-ersäliningsfond. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 166.) S. A. K. Genom Nådiga remisser har E. K. M:t behagat lill Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna tvänne af E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegium, enligt föreskriften i E. K. M:ts Nådiga Bref den 31 Oktober 1829, insända underdåniga berättelser, angående Sala silfververks ränte-ersättningsfond och förhållandet med densammas tillväxt under tiden från och med den 1 November 1849 till samma dag 1852; och som af dessa berättelser, jemte deri omförmälda redogörelser, inhemtas att fonden, å sistnämnda dag, haft hos Sala Bergslag utan ränta innestående en kontant behållning af 1,406 R:dr 21 sk. 11 rst., så, ehuru summan icke uppgår till fullt det höga sifferbelopp, hvaröfver skäliga anmärkningar tillförene blifvit af Rikets Ständer gjorda och hos E. K. M:t i underdånighet anmälda, har denna räntefrihet likväl måst betraktas såsom obehörig, enär Bergslaget icke är berättigadt att, emot föreskriften i E. K.
Tagh hijt en kiärna lätt watn ther i, 38 Konsten skall tu lära frij. Här haffwer tu then som smöret skal dragha, Then kan tu bruka i alla tina dagar. Glorela. Å then är tapper, fagher och röd. Så till fanners nu är han dödh. Karick. Ja titt troll tu haffwer ey trona. Glorela. Hwadh är thz han eller hona? Karick. Lät wpp rompan så får tu see. Glorela. Hwilken ond ande här låter sigh thee. Karick. Tagh then smörielse pipa tu fick Och henne innast i rompan stick. Blåas så till och fullwäll stifft, Tu skalt sij han får strax lijff. Sij nu leffwer han, seer tu thz, Wijsa honom nu ärendet. Glorela. Tu skalt gå i prestens gårdh, Tijn bestälning är ey hård, Så myckin grädde som ther är Tu strax hijt till oss bäär. Jagh will effter kiärnan gåå, Wiltu här så länge stå. Karick. Tu skalt tigh skynda fast, Tijn tiänare kommer igen medh hast. Jagh tänker fanen hafwer fört tigh fram. Ja rett ingen annan man. Här är kiärnan, wele wij nu kerna? Karick. Ja thz gör iagh hiertans gärna. Glorela. Twy, hwij wender tu tigh ifrå migh? Karick. Tu äst ey wärd at iagh seer tigh, Ty tu äst fast wärre än iagh. Glorela. Jagh undrar om wår kiärningh tager lagh. Karick. Thär kommer han som smöret bär, Seer tu huru stinner han är. Hielp honom wpp, han orkar ey kliffwa, Jagh will här wijdh kiärnan bliffwa. Lööp tu strax, tagh hijt en bunka, Här skall iagh een draswt in klunka. Kom nu och see hwilken stor smörbwt Här ligger som wamben aff een stut.
Betänkande N:o 50. icke lärer kunna ega någon framgång, och sågverksindustrien klefve väl genom den noggrannare bevakningen förhindrad att för tillfällig vinst hejdlöst konsumera Kronans skogar, men erhölle deremot en betryggad framtid, då den i alla fall komme att förädla de skogsalster, som kronoskogarne under en rationel hushållning allt framgent afkastade. Men framför allt vunnes derigenom den stora fördelen, att dessa nordliga trakter bevarades från faran att genom skogsbrist blifva förvandlade till ödemarker. Enär Utskottet inheintat, att äfven i Dalarne, hvarest inom åtskilliga socknar öfYerloppsmarker, hvilka till äfventyrs kunnat med fördel för Kronans räkning bibehållas, blifvit åt hemmansegare eller jernverk upplåtna, ännu finnas betydliga oafvittrade skogar, af hvilka öfverloppsmarker komma att uppstå, förthy och då skogsafverkningen i denna provins under sednare åren tagit en betänklig tillvext, som, i synnerhet då allmogen derstädes icke visat något intresse för skogens bevarande, snart torde leda till skogsbrist, samt denna provins dessutom i anseende till läge och naturbeskaffenhet är i många afseenden att förlikna med de norrländska länen och äfven tillförene varit i åtskilliga delar hörande till skogshushållningen i likhet med dem betraktad, har Utskottet ansett lämpligt, att, hvad som i nu ifrågavarande afseende kan komma att stadgas för Norrland, äfven må gälla för Stora Kopparbergs län. Till förökande af Kronans skogar i de norra länen, får Utskottet alltså i hufvudsakligen samma syfte, som finnes uttryckt i Skogs-styrelsens förslag, hemställa: om icke sådana trakter å Kronans öfverloppsmarker och oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka finnas dertill tjenliga, borde för kronoparker förklaras, ställas under vård och förvaltning af Skogsstyrelsen samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade, hushållningsplaner, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning.
Jag var hela dagen ej just vid godt lynne, dels emedan jag något frös, dels emedan vi ingenting uträttat på hela dagen med allt vårt arbete, utan fastmer förlorat; men gaf mig dock tillfreds med den förhoppning att jag i morgon skulle få komma i land och beträda den heliga plats der Troja stod. På aftonen vid våra toddyglas spelte vi tvenne partier schack, med de nya pjeser, som vår kapten roat sig med att svarfva under resan, och som han gifvit lika rolig façon som han sjelf är rolig. Vi tänkte bli liggande för ankar hela dagen och skulle skrubba sidan, som blifvit mycket smutsig och oren; men då alla våra kamrater, hvilka lågo i samma bay utanför Grekiska byn Esnio, gingo till segels, kunde vi ej bli de enda lata, utan hifvade ankar och gåfvo oss ut med någorlunda god vind. Kommo litet i fäl med ett Engelskt barkskepp, som vi pratade med; men genast derpå mojnade vinden ut, så att vi åter måste låta ankaret gå på det strömmen ej skulle sätta oss för långt ner. Men knappt hade vi fått det ned, så blåste vinden åter upp något friskare, och vi gingo åter till segels samt hunno till Basikia bay, der vi slutligen middagstiden kastade ankar, sedan vi med allt vårt arbete på hela dagen ej hunnit mer än kanske någon mil, och blifvit de sista af hela vårt sällskap, ehuru vi om morgonen voro de första; de andra höllo allt ännu på att krångla sig fram. Så snart vi ätit middag begåfvo vi oss i land, der vi på stranden träffade en hop Engelska båtsmän och skeppspojkar från de 2 små örlogsmännen, som lågo för ankar i samma bay, och nu voro i land för att släpa vatten och slagta. De voro mycket roliga och något groggiga, grälade och togo tag med hvarandra; isynnerhet var det löjligt att se tvenne af dem, hvilka i den lilla bäck, som här flyter ut i viken, brottades och häfde hvarandra omkull i gyttjan. Här var en hel hop Greker, som handlade och sålde kött och vin åt Engelsmännen. De voro samlade omkring en eld och det hela såg ut som en liten marknad, högst trefligt.
Hos samina Riks-slånd har Herr L. V. Henschen väckt den motion, att Rikets nu församlade Ständer mätte anslå erforderliga medel 1 för byggande af en stambana mellan Slockholm och Upsala, öster om Sigtuna-fjärden och Ekoln, i öfverensstämmelse med det af Löjtnanten vid vägoch vattenbyggnads-korpsen S. F. Westrell, till följd 16 Stuts-Utskottets Utlåtande N:o 62. af erhållet förordnande, uppgjorda, samt, jemte planoch profil-ritningar, lill Kongl. Civil-departemenlel inlemnade förslag; och har bemälde motionär tillika hemställt, att ersättning mätte af Rikets Ständer beviljas och anvisas för det belopp, 4,000 R:dr Banko, som, till bestridande af kostnaderna för detta förslags uppgörande, blifvit utaf Upsala stad förskjutet. Under åberopande af Kongl. Maj:ls vid sednaste Riksdag aflåtna Nådiga Proposition samt Rikets dä församlade Ständers underdåniga skrifvelse, angående jernvägsanläggningars utförande för Statens räkning och på dess bekostnad, har Herr G. F. Ekholm, uti en inom Borgare-ståndet jemväl väckt motion, föreslagit: att nödiga medel måtte af Rikets Ständer varda anvisade, för att företaga byggandet af den stam-bana, som bör förbinda Göteborg med hufvudstadon, sä alt denna, från sistnämnde stad utgående, jernvägs-linie mätte, enligt Jernvägs-kommittéens förslag, sammanlöpa med den under anläggning varande jernvägen mellan Köping och Orebro; innefattande samina motion äfven framställning derom, att Rikets Ständer mätte taga i betraktande, huruvida, sedan den grundsats antagits, att Staten bör uteslutande bekosta stambanors anläggning, det \ore instämmande med det allmännas fördel, ali den hittills af enskildt aktie-bolag bekostade jernvägs-anläggningen mellan Örebro och Köping blefve, efter en pä ömsesidig billighet grumlad öfverenskommelse, lör stals-verkets räkning inlöst.