Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gifver han i dessa stycken tillfredsställande besked, och har han i öfrigt gjort sig känd för en i allo rättskaffens och oförvitlig vandel; så må Biskopen tillåtelse till Ordets förkunnande honom icke förvägra, utan honom dertill medelst händers påläggning under bön och välsignelse inviga. Dock vare han förpligtad att ingenstädes föredrag hålla, utan att församlingens tjenstgörande Pastor blifvit på förhand underrättad både om tid och ort, samt aldrig under den allmänna Gudstjensten, utan Pastors på särskilda skäl grundade begäran.» »I stället för Biskop må ock Dom-Capitel eller myndighet, som för ändamålet kan blifva särskildt förordnad, kunna sig anmälande lärare-biträden pröfva och dem tillåtelse till Evangelii förkunnande meddela.» »Då i en församling krafter finnas, som vilja och kunna låta sig använda i den Christliga kärlekens tjenst, vare sig till lekamlig handräckning och hjelp, eller till varning, förmaning, tröst, uppmuntran, undervisning eller hvad nyttigt och helsosamt det vara må; så läte Pastor sig angeläget vara att med sådana personer sätta sig i förbindelse, och skall han för ingen del kunna åtalas, för det han, på sitt ansvar, dem till sina åhörares bästa begagnar.» Efter hvad Herr Prosten anfört, är ändamålet med berörde förslag att införlifva lekmanna-verksamheten i andliga mål med den presterliga. Det hade nemligen funnits och funnos äfven lekmän med djup och lefvande kunskap i Guds Ord samt vidsträckt andlig erfarenhet, hvilkas undervisning och uppmuntran varit af tusende välsignad; och det vöre derföre hvarken rätt eller nyttigt att sätta en bom för deras inflytande. Lekmanna-verksamheten i andligt hänseende kunde dessert». lill R. st. Prot. 1853 & 1854. 7 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 1 2 Lag-Ulskollels Betänkande, Jtä 56. utom nu mera icke förhindras; men derföre vore det ock för den bestående Kyrkans egen skull angeläget att på ett tillbörligt sätt söka ordna densamma, isynnerhet som man ej kunde påstå, att preslerskapet räcker till för åhörares andliga behof.
Departements-chefen, med anledning af hvad Rikets sednast församlade Ständer, i skrifvelse den 18 Januari 1860, äfven begärt, böra i underdånighet tillstyrka, att nämnde fond måtte vid början af år 1864, då den nya statsregleringen vidtoge, få öfverlemnas till Fullmägtiges i Riksgälds-kontoret disposition, under förutsättning att anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk fortfarande blefve ett förslagsanslag, hvilket, när till ofvanbemälda 21.000 R:dr lades 1,725 R:dr, eller fondens nuvarande ränteinkomst, borde, för summans jemnande, bestämmas till 22,700 Ridt-; och har E. K. Majit nu, i enlighet härmed, begärt att det för Lappmarks Ecklesiastikverk uppförda förslagsanslag, 11,000 R:dr, måtte, för nödig förbättring af presterskapets i Lappmarken löner, förhöjas till 22,700 R:dr; hvaremot E. K. Majit ville till Riksgälds-kontoret öfverlemna den sedan 1835 uppkomna Lappmarks Ecklesiastikverks fond, utgörande omkring 36,500 Ridr. Då Rikets Ständer anse den löneförbättring, som blifvit för största delen af pre - 6 Expeditions-Ut skottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. sterskapet i Lappmarken begärd, vara af verkligt behof påkallad samt den föreslagna indragningen af Lappmarks Ecklesiastikverks fond synes i allo ändamålsenlig, hafva Rikets Ständer, med bifall till ifrågavarande nådiga framställning, medgifvit att för Lappmarks Ecklesiastikverk må å Åttonde Hufvudtiteln uppföras ett belopp af 22,700 R:dr årligen, hvilket må bibehålla den egenskap af förslagsanslag, som berörda anslag hittills egt.
Men om han aldrig skref, skulle jag, som jag nu känner det, icke erfara någon saknad dervid. Arbetet är allt, allt. Och Budkaflen ja det är endast en sporre att arbeta mig ett trappsteg högre upp från den gläfsande hopen af små byrackor. Nyss var det slagsmål borta vid Westerblads. Inte fullt slagsmål, ty det fans mycket folk och de skiljde kämparne, höllo dem, så att de stretade och skränade för att komma ihop. Det var svart af folk derborte, massan böljade, hufvud vid hufvud. Allt gick ihop i trampet af sinkbeslagna klackar och oväsendet af råa röster, allt fler kommo till. Somliga gingo ifrån för att slippa bli vittnen, en qvinna gick förbi fönstret och såg bort åt tumultet med stora förskrämda ögon. Så ropades det på polis. Men hela tiden hörde man en mansröst tala häftigt och skrikande. Folk kom alltjemt, ryktet om slagsmålet hade sträckt sig upp till torget. Polisen skrek på sin kamrat, ropet upprepades längs gatan upp mot torget. ”Lindgren!” Med ens mörknade det till; åskmolnen hade dragit upp. Åt öster var himlen blåsvart, så grå uppåt hvalfvet, tjockt grå; det blef en skymning, plötslig, onaturlig. Den blef ännu hemskare då den nedgående solen bröt fram i vestkanten belysande allt med ett bjert gulaktigt sken. Det var som en strid i sjelfva naturen. Den uppretade folkmassans skrän bullrade allt närmare, menniskovågorna vältrade sig närmare. Polisen hade gripit våldsverkaren. Två karlar kommo och ledde honom med fasta tag i rocken, som fläcktes /drogs/ upp så att skjortärmarne syntes vid axlarne. Han var ung, hade ett blekt förstäldt ansigte och svart hår. Han följde med utan att göra kroppsligt motstånd, men ännu skrek han och protesterade. Orden kommo häftigt och forceradt, framstötta af hans förskrikna röst, som var helt hes och uttröttad af skrän. Jag har sällan sett en så ohejdad passion. Rundt om truppade folkmassan, hånskriade eller protesterade.
Man har bestämdt uttalat den åsigt, att med afseende på vissa politiska funderingar det vore af nöden att intaga detta stadgande; men dessa funderingar finnas ej till, och för att visa detta, är det, efter min åsigt, en nödvändighet att R. o. Ad. måste afslå förslaget. 1 öfrigt och såsom jag redan förklarat, synes mig innehållet vara fullkomligt likgiltigt. Skulle man väl kunna föreställa sig, att vi, efter ett 50-årigt konstitutionelt lif, skulle stå så långt tillbaka, att Konungen icke skulle inhemta representationens 348 Den 6 December f. m. tankar, innan han mottoge en annan krona? Det är andan, som i de konstitutionella samhällena är det hufvudsakliga. Jag anhåller om afslag. Frih. Cederström, Thure: Jag skulle icke hafva uppträdt i denna fråga, så framt jag ej blifvit uppkallad genom ett yttrande af Frih. Sprengtporten. Han har nemi. ur statsrättslig synpunkt velat deducera, att detta förslag icke skulle kunna bifallas, emedan K. M., enligt Hr Frih:ns förmenande, icke vore berättigad att förslaget bifalla, utan att först höra Norska stortinget. Jag för min del måste deremot högtidligen protestera emot ett sådant påstående, emedan jag icke kan tro, eller mägtar fatta, att vi stå så mycket under Norskt förmynderskap, att K. M. icke skulle hafva rättighet att sanktionera ett af R. St:r antaget förslag till ändring i våra grundlagar, utan att dertill begära lof af våra Norska bröder. Jag vet visserligen, att många önska, att allt här borde rättas efter Norige, men jag måste för min del protestera mot ett sådant förmynderskap, och jag får förklara, att det alldeles icke angår Norige hvad vi göra med vår grundlag. Hvad nu beträffar sjelfva förslaget, så och då i SuccessionsOrdn. stadgas, att Prins af Svenska konungahuset icke utan R. St:rs samtycke får blifva regerande furste af utländsk stat, skulle jag tro, att ett sådant stadgande i afseende på Konungen äfven borde finnas i vår grundlag.
Som jag finner detta sårande för den Svenska nationalkänslan, och då nu den invändning, som en talare här framställt, att nemi. detta förhållande skulle bero på ett fel af Unions-Komitén, hvilket icke ännu i anseende till mängden af göromål blifvit undanröjdi, genom Hr von Harlmansdorffs tillkännagifvande att ett sådant ämne inom Komitéen icke förevarit, så ser jag icke annat än att det återstår ganska mycket för Konungens rådgifvare att tänka på i afseende på ordnande af de unionella förhållanderne i denna del, på det de må blifva motsvarande ett lagbundet samhällsskick. Hvad skulle följden blifva om ett sådant förhållande skulle få fortfara och framdeles gripa vidare omkring sig. I stället för att nu det blott äten och annan skogsåverkan, så skulle hela band af skogsåverkare kunna organisera sig, som gjorde riktiga skogsåverkningar i granskapet af Norrige och dessa brott skulle blifva ostraffade, emedan, om äfven de blefvo dömda, så ginge domen icke i verkställighet, och sannolikt skulle icke det stanna härvid, ulan de skulle snart föröfva andra förnärmanden mot den Svenska egande rätten, och så snart det då stannade vid böter, så finge Sverige aldrig någon uprältelse. Jag vill blott tillägga, det jag hoppas att alla Svenska auktoriteter, och besvär varmt Hr Fåhraeus, att han måtte behandla Norrmännen på samma sätt som Norrmännen behandlat oss, nemi. så, att om Norrska auktoriteter anmoda Hr Fåhraeus att verkställa en laga kraftvunnen dom, som innefattade ett ansvar genom böter, Hr Fåhraeus helt enkelt svarade, att Svensken icke är road af att betala och derföre kan ingen verkställighet ske.
Mefl anledning af de tillägg, som i följd af väckt motion blifvit vid 1 mom. af 43 och 46 §§ af Utskottet föreslagna, har blifvit erinradt: hos Ridderskapet och Adeln: af herr friherre Palmstjerna, C. O., att tillägget i 46 § syntes allt för vidlyftigt och jemväl obeböfligt, samt att det syntes tillräckligt om paragrafens Irsta mom. komme att lyda sålunda: ”Hvarje skattskyldig skall i mantal uppföras och taxeras, der han bosatt ”är, till nästa fardag flyttar, eller största delen af året sig uppehåller, nied BevillningsUtskottets Utlåtande iY:o 14. 11 Ve undantag, sani nedan stadgas.
Larsson har äfven förmenat, att om hvad han sålunda föreslagit bifölles, skulle ock den fördelen uppkomma, »att vägarne under inträffande snöyra icke, såsom nu ofta händer der de vore på ömse sidor stängde med gärdesgårdar, blefvo ofarbara; och har Herr Ekholm i samma syfte hemställt, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af allmänt stadgande derom: »att, derest jordegare å ömse sidor instängt allmän väg, de må förklaras skyldige, att, vid vite och ersättningsskyldighet för förorsakade olägenheter, ifrån den 1 November i slutet af hvarje år och intill den 1 Maj påföljande, upprifva så beskaffade gärdesgårdar, eller ock inrätta dem så, att något hopande af snö i gatorna icke deraf kan härröra.» Med stöd af 43 §:n Riksdags-Ordningen hafva dessa motioner blifvit pröfvade af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som dervid väl funnit motionärernes klagan öfver de olägenheter af flerfalldig beskaffenhet, som äro förenade med allmänna vägars alltför täta afstängande med grindar, Sammansalla Lagsamt Ålim.
Om det är fråga om att förekomma behof af fattigvård, så är det visserligen mycket rätt, att man skall bereda arbetstillfälle, och i detta afseende är förslaget i 5 mom. afgifvet, Är åter fattigdomen redan för handen, d. v. s. om en person ej har utvägar att försörja sig, då är det ej nog med att bereda arbete åt honom, utan han måste anställas för att arbeta så mycket han kan ; ty De n i3 Ma r s e. m. 465 det måste vara gifvet, att då det är cotumunens skyldighet att gifva honom det nödvändigaste , så är det en motsvarande skyldighet hos honom att arbeta , så vidt han kan. Om man öfverlemna!- åt honom att till en del försörja sig, t. ex. genom ett handtverk, men detta ej är tillräckligt till hans fulla försörjning, så är det ju tydligt, att fattigunderstödet måste eqvivalera skilnaden emellan hans förtjenst derpå och hvad som erfordras till hans försörjning , och hvad som är uttryckt i den sista perioden, som Frih:n önskat få utesluten, är således ganska riktigt. På dessa skäl kan jag ej annat än instämma med dem, som yrkat att momentet måtte oförändradt bifallas. Frih. Raab, Adam Christ.: För min del kan jag ej finna annat, än att i4 §:ns i:a mom. är väl grundadt och tillstyrker således bifall till detsamma. Den siste värde talaren, så väl som flere föregående, har utredt skilnaden emellan bereda och anställa. Anställa kunde vara det rätta ordet i det exempel, som jag nu vill åberopa. I Calmar stad är inrättad, under Hr von Hartmansdorffs dervaro, en fattigvård, som är fullkomligt ändamålsenlig och hvarmed så väl staden som de fattige äro nöjde; men den går ut på att fattighjonet är skyldigt att arbeta på stället, om det vill njuta fattigvård. Man kan ej säga att inrättningen blott borde bereda dem tillfälle till arbete och att de samtidigt dermed skulle få åtnjuta sin fattigvård; ty i samma stund de ej vilja arbeta, fä de ej vidare något understöd. Jag anser, att ordet ”anställa” är och blir alltid det rätta. Hr Ribbing, Bengt:
Men då bland dessa inkomster äfven ingå : statsanslaget 6,00a R:dr, de af Drätsel-Kommissionen levererade 10,000 R:dr 0. s. v., med hvilka summors uppbärande något särdeles besvär ej kan vara förenadt, och procentberäkning rimligtvis ej bör komma i fråga å andra medel, än dem Uppbördsmannen indrifver; anse sig Revisorerne äga allt skäl att instämma i föregående Revisorers yttrande, angående olämpligheten af ett dylikt aflöningssätt. Af behållningar och fordringar vid 1841 års slut, 288,642:9. i©»- voroi enligt attest, i Banken innestående 2,906: i3. 2. Lasaretts-inskrifningsafgift . , , 284: 8. — Rönnowska donationsmedel 673: 7. 9, afl. Lif-Medikus Weners testamente 74c 4°- &• lätlånta kapitaler och upplupna intressen 284,066: 36. 3. 288,642:9. lo. — 307 — Uti skrifvelse till Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern af den 21 nästlidne Oktober, hafva Revisorerne, som inhemtat, att ett kapital af omkring 274,000 R:dr utgör fonden för Kongl. SerafimerOrdens-Lasarettet, genom deras Ordförande begärt, att — då tillförlitlig kännedom af en Inrättnings ställning , utan inventering af låneakterna, ej kan erhållas; då ifrågavarande fond, ehuru till stor del uppkommen genom enskildes donationer, numera likväl utgör grunden för en Inrättning, som blifvit af så stor vigt för det allmänna, att en rubbning derutinnan genom en tänkbar och möjlig mindre säkerhet skulle åstadkomma för hela Staten kännbar förlust; och då det äfven för gifvarne borde vara af vigt, att säkerheten tryggas genom all den noggranna granskning, som efter statsförfattningen är möjlig, hvarigenom ock förebyggas alla anledningar till misstankar om förvaltningen — nådig befallning måtte utverkas till Kongl.
Antalet af sjuka, som åtnjutit läkarevård å ifrågavarande inrättning, uppgick år 1831 till • 836 personer » 1832 » 939 » »1835 » . , . .v 4 , . 1,013 » » 1854 » .1,114 » » 1835 » 1,166 » Då Länets invånare visade ett ständigt stigande förtroende till denna Sjukvårds-inrättning och utrymmet befanns vara alltför ringa, uppfördes en nybyggnad, till hvilken grunden lades år 1846. Denna byggnad, i hvilken patienter först inrymdes år 1851, har kostat 30,377 R:dr 57 sk. 2 rst Banko, och är i Skånska Brandförsäkrings-Inrättningcn försäkrad till ett belopp af 26,000 R:dr samma mynt. Genom byggnadsföretaget ådrog sig Lazarettet en skuld, hvilken ännu icke blifvit till fullo liqvidcrad, ehuru Rikets Ständer vid sednastc Riksdag till Lazarettet anslagit och Eders Kongl. Maj:t genom nådigt Bref af den 20 December 1854 anvisat ett belopp utan åtcrbelalningsskyldighet af 10,000 R:dr Banko. Den äldre Lazarettsbyggnaden, hvarest ännu flere patienter vårdas, har under år 1855 blifvit försedd med en apparat för så kallade Rysska bad, hvarförutan de der förut befintliga kar-baden blifvit icke obetydligt utvidgade till förmån för så väl 28 patienterne som för betalande personer från staden och kringliggande nejden. Kostnaden för denna inredning har uppgått till 2,227 R:dr 41 sk. 4 rst Banko. Sjukhusets hufvudsakligaste inkomster bestå af l:o. Kurhusafgiften, utgörande 6 sk. Banko af hvarje inom Länet mantalsskrifven person, eller tillsammans omkring 16,000 R:dr samma mynt. Ilvad häraf icke åtgår till Kurhusets och dess patienters underhåll får användas till Lazarettets förmån; 2:o.
Vidare äro från Bondc-Ståndet följande i denna fråga väckta motioner till Utskottet remitterade: af Carl Anders Larsson från Ostergötlands län, hvilken hemställt att alla vid sednaste riksmöte åt embetsoch tjenstemän beviljade löneförhöjningar måtte indragas och lönerna uppföras till samma belopp, som voro fastställda före nu gällande statsreglering, — deruti flere af Ståndets medlemmar instämt; af Nils Olsson från Malmöhus län, som framställt enahanda förslag, dock med förbehåll af någon jemkning till förmån för de lägsta tjenstegraderna; — äfvensom af vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län samt Riksdagsfullmägtige Josef Holm från Stockholms län, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Frik Ersson från Gefleborgs län och Nils Svensson från Christianstads län, hvilkas utaf de fleste öfrige Ståndets Ledamöter biträdda och förordade motioner öfverensstämma deruti, att afdrag å de vid förra riksdagen beviljade löneförhöjningar ansetts böra ega rum med vissa procent i förhållande till lönernas belopp; och är denna procent-beräkning utaf motionärerna i allmänhet, med endast några smärre skiljaktigheter, föreslagen sålunda, att för de tjenstemän, som förut i lön innehaft öfver 1,000 R:dr till och med 2,000 R:dr skulle, efter sig företeende omständigheter, löneförhöjningen minskas med 20, 23 å 30 procent, att nedsättningen för högre löner, öfverstigande 2,000 R:dr och uppgående till och med 3,000 R:dr skulle bestämmas till 40, 30 å 75 procent, hvaremot för alla löner öfver 5,000 R:dr (enligt några förslag 4,000 R:dr) förhöjningarne borde helt och hållet bortfalla; varande såsom skäl till de föreslagna lönenedsättningarne, af motionärerna hufvudsakligen samma omständigheter anförda, nemligen att prisen å de flesta lifsförnödenheter och varor numera betydligt nedgått, hvadan någon dyrtids-förhöjning ej vidare kunde anses af behofvet påkallad, samt att landets ekonomiska ställning gjorde till en nödvändighet att i möjligaste måtto inskränka Statens utgifter; och hafva slutligen Riksdagsfullmägtige Bjerkander, Erik Ersson och Nils Svensson påyrkat, att de löner, som nu varda beviljade, icke måtte, enligt hvad Kongl. Maj:t föreslagit, uppföras på ordinarie stat, på det de, när sådant ansågs lämpligt, måtte kunna blifva föremål för ny reglering af Rikets Ständer.
De värde ledaniöterne på andra sidan hafva deremot till stöd för sin åsigt ej kunnat framdraga något enda positivt stadgande. De hafva väl äfven sagt sig vilja hemta stöd af grundlagen, men allt hvad de åberopat, har endast stödt sig på tolkningar, nitydningar, slntföljder, analogier m. m. Då man jemför detta med den andra sidans argument, vill det redan häraf synas temmeligen klart, hvilkendera meningen har rätten på Sin sida oell grundlagen närmare för sig.' Detta tyckes också visa sig, da man betraktar huru den ena sidan framfarit med de mest stränga anathemer emot Ulsk:s utlåt., och börjat declamera öfver sakens nylla och påföljder, samt hvad våra efterkommande skulle säga derom, samt kommit i sin värma ända derhän, att de apostropherat SlatsUtsk. med beskyllningar att vilja kränka grundlagen. Behofvet af detta språk gifven sannolikhet deråt, alt StalsUtskts pluralitet , äfven enligt desse talares egen tanke, haft mera rätt, än de offentligen vilja gifva tillkänna, och alt de funnit sig ur stånd att komina lill det ändamål de åsyftat, utan alt begagna slut ledningar, sorn knappt kunna fä naum af annil än advocaturer, enär icke något positivt stadgande kunnat citeras till stöd lör deras åsigt. Går jag till de af dem åberopade grnndlags-JJ, hvilka jag ej vill upprepa, enär de Heste ledamöterme al R. o. Ad. hafva exemplar af grundlagen framför sig, och alla kunna läsa innantill, så linner jag visserligen, alt der nämncs om Konungens lätt att framställa hvad Slaten kati tarfva ulölver de ordin, inkomsterna, och om de afgifler, som R.
Län ej den ölvertygelsen bibringas, att afgiften var lika nyttig som af bebolvet påkallad. Då dessa åtgärder ej värkade åsyftad framgång , vidtogs af Riksens år 18 i 8 församlade Ständer den Författning att intill påföljande Riksdag anse afgiften såsom hörande till en allmän be villning, och alltsedan har 3 sk. Banco af hvarje Mantalsskri! ven Person årligen utgått, utan att mig vetterligen detta obetydliga bidrag förordsakat någon klagan. Ett annat for hållande tror jag ej förestå då efter Utskottets betänkande afgiften hädanefter blir ett frivilligt åtagande, hvars förberedelse anstalter så väl i detta som alla andra dylika fall äro högst obehagelige för Länsstyrelsen; ty hvem känner cj den oftast obetydliga värkan af sammanträden i Landsorterne, vare sig under hvilken benämning som hälst. Min fasta öfvertygelse är den, att ett önskadt resultat ej är att vänta, då det skall ankomma på vederbörande Deputerade , att afgöra frågan, och dertill äger jag ytterligare anledning af de särskilta betänkande, sorn i Utskottet blifvit anförde af någre till BondeStåndet hörande Ledamöter. Jag hemstälier vördsamt till Herr Grefves och Landtmarskalkcn samt Högloft. Ridder - 8§ Den g September e, m. skåpet ock Adeln hvad utvägar böra vidtagas Om vid förberörde sammanträden den äskad^ afgiften antingen helt och hållet skulle lörnekas, eller ock bevilja* till ett under det verkelig! behofvet oumgängeiigt belopp. Länsstyrelsen jemte LasaretsDirection stadnar ju# då uti ea så mycket mer bekymmersam belägenhet, som det ringa bidrag Kongl. SerafimerOrdensGillet meddelar ej tillåter att ens kunna hoppas det sjukvården inom Länet moje ligen kan befordra*. Af locala omständigheter beror ock hufvudsakeligen att det bidrag som fordras af allmänheten ordenteligen utgår ; ty i Jönköpings Län hvars Styrelse Konungen mig Llådigst anförtrott inträffar den händelsen, att dervarande Lasarett länge sedan är som gam malt, odugligt och trångt alldeles otjenlig!.
I nedanupptagna punkter åter är ändring eller återremiss af ett Eiks-Stånd beslutad, nemligen: i punkten 10, mom. 1 och mom. 2 litt. b), c), e) af Bonde-Ståndet, som, med ogillande af den utaf Utskottet tillstyrkta indragning å fastighets-lånefonden, ansett att densamma bör vid sitt nuvarande belopp, 9,750,000 R:dr R:mt, bibehållas ; att lån från denna fond mot pant af fastighet på landet må meddelas Banko-ViskoUelt llllåtande N:o 48. 7 till # af 1850 års taxeringsvärde, och att maximum för lån från fonden skall hädanefter såsom hittills utgöra 6,000 R:dr Banko samt årliga inbetalningsskyldigheten förblifva 6 procent af lånets primitiva summa, hvaraf 4 procent beräknas såsom ränta och återstoden afgår på kapitalet; i punkten 10, morn. 2 litt. d) af Ridder skåpet och Adeln, som beslutat, att å fastighetslånen skall beräknas 5 procent ränta; i punkterna 11 och 12 af Bonde-Ståndet, hvilket, med afslag å Utskottets här gjorda framställningar om indragning af skiftesoch odlings-lånefonden, an sett samma fond böra oförändrad bibehållas såsom hittills; i punkten 22, mom. 1 af Bonde-Ståndet, som bestämt den andel af Handelsoch Närings-diskont-fonden, hvilken bör Låne-kontoret i Wisby tillhandahållas, till 300,000 R:dr Runt eller till 75,000 R:dr Runt mera än Utskottet tillstyrkt; i punkten 22 mom. 2, angående sättet för förvaltningen och utlåningen af de till Handelsoch Närings-diskont-fonden anvisade medel, hvilket moment af Borgare-Ståndet återremitterats; i punkten 24 mom. 2 af Bonde-Ståndet, som afslagit