Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Det är en underlig känsla att reda till sitt bröllop under den tron att man icke länge skall öfverlefva det! Denna flyttning till nordlandet blir min död, det är jag viss på. Nej, se icke så förskräckt ut! Det är ju i alla fall icke så farligt. Och tanken på en tidig död har jag dessutom länge burit med mig, så att jag borde vara vand vid den.« «Ack!« sade Susanna, «de som älska och som äro älskade, de lyckliga borde aldrig dö! Men hvarifrån denna underliga aning?« «Jag vet sjelf icke!« svarade Alette, «men den har följt mig alltifrån min första ungdom. Min mor var född under Provences sköna himmel, och tillbragte större delen af sin ungdom i det varma landet. Kärleken till min fader lät henne i vårt Norge älska sitt andra fädernesland, och här tillbragte hon sitt öfriga lif, men kunde dock aldrig rätt fördraga dess kalla klimat, längtade hemligen tillbaka till det varma landet, och dog i denna längtan. Mig har hon lemnat i arf dessa känslor, och fast jag aldrig sett dessa orangelundar, denna varma azurhimmel om hvilka hon så gerna talade, har jag sen barndomen insugit kärlek till dem; jag har dessutom ärft min moders plåga af kölden; – mitt bröst är ej starkt, och – nordlandets långa mörka vintrar, boendet vid hafsstranden, i ett klimat dubbelt kallare än det jag är vand vid, hafstöknen och stormarne ack! jag skall ej länge motstå detta! Men Susanna! Du måste lofva mig att icke säga Harald eller Lexow ett ord af hvad jag nu förtrott dig!« «Men, om de visste derom« – sade Susanna – «skulle du säkert slippa flytta dit upp. Säkert skulle din fästman, för din skull söka ett mildare land« «Och vantrifvas der, och dö af längtan till sitt kära nordland! Nej, nej Susanna! Jag känner hans kärlek till sin födelsebygd, och vet att denna vinterliga natur, som jag fruktar, just är hans lif och hälsa. Alf är af själ och hjerta nordbo, och han är liksom sammanvext med den bygd der hans fäder bott och hvars uppkomst och förkofran är hans älsklingsplan, förnämsta målet för hans verksamhet.
Riksdags-Ordningen, än den, som kan vara ledamot af Utskott. Vid 1840 års Riksdag, då Adelns ledamöter i UlskotLen tillsattes af de politiska tänkesätts bekännare, hvilka nu med 12 röster mot ii lyckades frambringa Constitulions-Utskottes förslag, blef Öfver-Ståthållaren Friherre Sprengtporten medlem af Stats-Utskottet. Han var väl då afskedad, men de krono-räkenskaper för hufvudstaden, hvaröfver Stats-Utskottet borde yttra sig, och hvilka Conslitutions-UtskotlcLs Memorial, N.-o 24, skolat göra honom jäfvig, räckte jemnt lika länge, : om han varit i tjenst, eller till och med 1838. Om hans juridiska jäfvighet att sitta i Slats-Utskottet talades då icke; än mindre om den moraliska. Det är först nu, sons samvetsgrannheten i detta hänseende blifvit så sträng och allmän. Med stadgandet, ”att ingen, af hvilken Rikets Ständer kunna fordra redo och ansvar, må inväljas i Utskott, der redovisning för hans egna göromål och embets-åtgärder kan förekomma’, menade grundlagens stiftare, utan tvifvel, inga andra än dem, som äro anställda vid Rikets Ständers Verk, Banken och Riksgälds-Contoiret, samt deras utgreningar. Dermed öfverensstämma stadganderne icke blott i 90 §. Regerings-Formen, att Rikets Ständer och deras Utskott ej må uti något annat fall eller på något annat sätt, än grundlagen bokstafligen föreskrifver, befatta sig med Regeringsmagtens beslut, eller verkställigheten af någon lag elier författning, utan äfven 2 inom. i 3o §. Riksdags-Ordningen, enligt hvilken de för stats-utgifterna redovisande tjenstemän icke kunna personligen för Stals-IJlskoltet eller Rikets Ständer till ansvar ställas, utan må, der så nödigt finnes, hos Konungen kunna anmälas de anledningar, som förekommit, att emot någon sådan tjensteman i laglig ordning ansvar yrka.
Kan jag icke göra denna åsigt gällande nu i den votering jag begärt, skall jag visserligen icke sedermera lugga mig emot de speciella ansia - Den 2g September. gen, eller dervid besvära med voteringar. Men att nu söka hindra den proposition jag yrkat; att, sedan Herr Grefven och LandtMarskalken gjort en framställning, och jag deröfver begärt votering, komma med nya projecter om saker, sorn nu icke äro i fråga, hemställer jag, huruvida sådant kan vara förenligt med rätt och former. Hvad föröfrigt angår en talares längtan efter slut klockan io på aftonen, så beklagar jag den Värde Ledamotens trötthet; men jag har flere gånger deltagit i öfverlägghingar, hvilka räckt till klockan 2 eller 3 på morgonen, och kail således ej tro, att den parlamentariska timmen ännu blifvit öfverskriden. Herr Rosenblad: Sedan Herr Hjerta fägnat oss med den försäkran, att han, i händelse hans proposition nu icke blifver den segrande, sedermera icke arnar göra sin mening gällande vid pröfning af de särskildta momenterna af förevarande punkt, hemställer jag, om man icke på försök kunde villfara bans önskan, och gå in på Herr Hjertås Contraproposilion. Jag underställer derföre Friherre Cederström, 0111 han icke äfven skulle vilja öfvergifva sitt förslag lill Contraproposition. Vi kunde då hoppas, att med en votering se slut på saken; ty sedan, såsom jag förmodar, den votering Herr Hjerta nu begärt, utfallit med bifall lill Utskottets hemställan att taga i öfvervägande dess särskilda tillstyrkanden, kunde vi i > 174 Den 2g September. sakta mak skrida til] pröfning af desamma, utan farhåga att besväras af några voteringar derom.
Alt, ehuru i betraktande af Banco-Reglementets 48 §. 1 morn., enligt hvilket Banco-Fullmägtige, i fråga om befordringar till tjensterne vid deras Expedition, Commissarie-beslällningarne och Fiscalstjensterne, äga att, med fäsladt afseende å Verkets fördel samt vigten och ansvarigheten af hvardera befattningen, utnämna den bland competente Sökande som Fullmägtige finna till den ledige platsen mest skicklig och passande, Banco-Fullmägtige icke kunna anses hafva cfverträdt Reglementets bokstajliga föreskrifter, hafva Revisorerne likväl, enär af Idandlingarne ibland annat inhemtats: att Banco-Fullmägtige sjelfve tillerkänt bägge de sökande fullkomlig skicklighet till den ifrågavarande befattningen; alt bägge varit begagnade i flerfaldige Domare-värf, men att Kolmodin dessutom, dels haft framför Heurlin 3 tjensteår och i4 år inom BancoVerket, (der Kolmodin vid ofvanberörde Syslas tillsättande varit anställd såsom Ordinarie Banco-Fiscal) dels ock under flere års lid med bifall förrättat
Johannes Linder för Kinne, Kinncfjerdiugs, Skånings oell Laske Härader. Carl Tholson för Wiste, Ase, Kallands och Barne Härader. 9iifäbag8sS3cfIut 1858. 1)1 G. Bjerkander för Wartofta och Frökinds Härader. J. M. Lundalil för Wilske, Gudhems, Walle och Kåkinds Härader. Bengt Nilsson för Sunnerbo Härad. A. Medin för Norrvidinge, Kinnevalds och Albo Härader. G. Johansson för Uppvidinge och Konga Härader. Petter Jönsson för Tveta, Wista och Mo Härader. J. Holm för Westra Härad. Nils Svenson för Ostbo och Westbo Härader. P. E. Andersson för Tuhundra och Sicnde Härad. J. Andersson för Aska, Bobergs och Dallis Härader. Lars Mg. Knutsson för Kinda och Ydre Härader. A. P. Andersson för Hisinge samt Hellestads och Tjellmo Härader, Anders Ericsson för Osteroch Westcr-Rekarne, Haga, Akers och Selebo Härader. Johannes Larsson för Norra och Södra Wedbo Härader. Eric Mallmin för Wåhla, Ofveroch Ytter-Tjurbo, Thorstuna och Simtuna Härader. Olof Anderson för Snefringe Härad. Peter Carl Andersson för Lysings och Göstrings Härader. Magnus Månsson för Brabo. Memmings. Lösings, Björkekinds och Östkinds Härader. A. Erikson för Nordahls, Sundahls och Walbo Härader. D. Danielsson för Ostra Härad. Anders Jansson för Norrbo, Wagnsbro, Gamla Norbergs och Skinnskattebergs Härader. Lars Johansson för Åkerbo Härad. C. G. Cederskog för Åkerbo, Bankekinds och Hanekinds Härader. Aud. Pehrsson för Walkebo, Wifolka och Gullbergs Härader. Lars Gustaf Andersson för Tossbo och Wedbo Härader. Joh. Johansson Eric Olsson för Hammarkinds och Skärkinds Härader för Jönåkers, Rönö, Hulebo, Wilisamt Stegeborgs Skärgårds Tingslag. åttinge och Oppunda Härader.
Gode Männen, som skola verkställa graderingen, äro pligtige att derom sam - 1 Den 6 April e. m. 33y samrådas med, och höra, jordägarne, och dessa berättigade, att beständigt vid graderingen vara närvarande, för att meddela upplysningar och bevaka sin rätt. Om man dervid vill med säkerhet vänta redliga, pålitliga uppgifter, så böra Jordägarne under denna förrättning vara fullkomligen okunniga om planläggningen för Skiftet, hvarigenom de uppmanas till både uppmärksamhet och oväldigt omdöme; då de dessutom äga Co dagars tid efter graderingen till Besvärs anförande, synes Lagstiftaren iagttagit allt, hvad som behöfves till rättvisans bevakande för personer, hvilka anses vara sui juris; skulle åter Besvärstiden utsträckas till 60 dagar efter fulländadt Skifte, så lämnas en öppen anledning för den vårdslöse och trätgirige, att icke bekymra sig om graderingen, och att, utan afseende derpå, om den jord han erhållit är jemförligt riktigt graderad med den öfriga, eller icke, anföra klander, och försöka tillvägabringa rubbning uti en för alla Delägarne kostsam förrättning; på denna grund och då tjenst villige Advokater så gerna begagna den okunnige och vårdslöse, att genom rättegångar skaffa sig förtjenst, tror jag, att Lagstiftaren bör noga förekomma alla anledningar till skadliga Rättegångar, och genom Lagarnc hvarken gynna ilen vårdslöse eller den trätgirige; af dessa skäl önskar jag, att den af Utskotten angående 19 H. 22 r 338 Den 6 April e. m. Besvärstid öfver graderingen föreslagne förändring måtte vinna stadfästelse. De af Utskottet i 12 Cap. 8 §. samt j3 Cap. 2 §. föreslagne förändringar, önskar jag äfven måtte bifallas.
i5o,6o2: 42- godtgjordes sluteligen Bankens CapitalFörlust, på ett till följd af Rikets Ständers beslut afskrifvit Odlings-Lån, med 2,780: 18. 1. och innehölls för den qvarstående bristen 97,697: 26. 8. hvadan för Riksgälds-Contoiret ej mera fanns att använda än 5o,i54: 46- i5o,6o2: 42. 11., efter det att sålunda, medelst slutlig inneliållning af 97,697: 26. 8., Bankens Capital-Öfverskott och Grund-Foncl vid 1829 års slut voro bragta till det i Bank-Lagen utsatta belopp af 4,400»000 R-dr. Enligt i83o års Bokslut fick Banken det året sig till godo: Capital-tillväxt, härrörande: a) Från beräkningssättet för under året utgifna FastighetsLån mot återbetalning i Silfver 196,065: 28. 6. b) Från ett lägre Saldo vid i83o än vid 1829 års slut, af Bankens Ränte-fordringar jemnförde till dess Ränte-skulder . 7,984: 4- 8. 0- it Tillsammans 213,287: 45- 10. Med denna inkomst och tillväxt hafva Banco-Fullmägtige godtgjordt och qvittat Capitalets år i83o lidna förlust, genom den ersättning Rikets Ständer (Banco-Utskottets Memorial N:o i3i) beviljat ägare af till 1829 års slut åt Banken hemfallna Guldoch Silfver-Panter, utgörande ^26: 27. 6.
Och herr Thomasson åtog sig detta värf. Sedan herr v. Qvanten offentliggjort samtalet mellan honom och herr Thomasson, afgaf den sistnämde en förklaring (införd bl. a. i Aftonbladet för 13 Juni 1889), deri han sökte försvara sitt handlingssätt. Vid den pröfning af herr Th: s uppträdande i denna sak, som vi nu skola företaga, är na vi strängt hålla oss till hans egen framställning af fakta, ehuru vi naturligtvis icke, rättvisan likmätigt, kunna taga för goda de punkter i herr Th: s framställning, hvilka han sjelf visserligen anser höra till fakta, men hvilka egentligen innebära en från hans synpunkt gjord utläggning af hans förfarande. Den första punkten i herr Th: s framställning lyder så: » Såsom justitieombudsman eller ordförande i tryckfrihetskomitén har jag icke haft någon förhandling med herr v. Qvanten. All-deles enskildt har jag deremot besökt herr v. Qvanten för att göra honom ett meddelande; detta på grund af en vänlig anmodan, hvilken jag icke funnit anledning att afslå, enär det gilde ett godt ändamål — förekommandet af indiskretion. » I det första af dessa påståenden måste man, synes oss, gifva herr Th. rätt. » Såsom justitieombudsman eller ordförande i tryckfrihetskomitén » förhandlade nog icke herr Th. med herr v. Qvanten, i den mening att herr Th. skulle tillkännagifvit sig tala till herr v. Q. i sådan egenskap. Men det är icke der kärnpunkten ligger. Den ligger i trågan: borde herr Th., som var justitieombudsman och ordförande i tryckfrihetskomitén, öppna en underhandling af den ifrågavarande beskaffenheten? m. a. o. fans uti denna herr Th: s embetsmannaställning något särskildt hinder för honom att enskildt förhandla med herr v. Q. på eätt som skett? På dessa frågor är det, vi i en uttömmande pröfning af hela samtalets art, anledningarne dertill och syftet dermed skola söka ett svar.
Bruksägaren, Major-Mekanicus Paul Tottie på Gäsjö låter vid sin egendom förrätta koluings-arbetet på det sätt, att den gröfre skogen utblädes och fälles lill torkning ett år före upphuggningen och inåkningen till milor, hvilket mycket underlättar både dagsverkarnes och dragarnes arbete. Genom en daglig tillsyn vid milornas anländande och under kolnineens fortgång har han vunnit en både större kolafkastning och, hvad som är ännu vigtigare, synnerligen goda och hårda kol. Vid skogshushållningen på denna egendom iakttages äfven, alt, efter föregången noga utsyning, landlbönderne få fälla och bränna ett eller högst två fall hvardera årligen, hvarefter, och sedan skogen blifvit afförd samt qvislar och ris uppbrände, råg utsås och nedgryfsas jemte isådt skogsfrö af den frodigaste, på milfallet vuxna talloch granskogen. Ett sådant fall hålles derefter instängdt under fyra års tid, lill dess skogsplantorna uppnått 3 ä 5 tums längd, hvarefter fallet åter utlägges till utmarken, och oaktadt en mängd plantor derefter i början af kreaturen nedtrampas, blifver deraf dock ett tillräckligt antal öfrigt för en ganska frodig ungskog. Genom denna behandling kommer skogen till en hastigare återväxt, hvilket märkbart synes vid jemförelse med annan mark, der sjelfsådd skog påräknas och der, efter lika tidsförlopp ifrån fällningen, knappt någon enda skogsplanta kan upptäckas. Den till Köpings stad donerade skog har äfven under detta qvinqvennium blifvit indelad till trakthuggning, på sätt här nedan i 5 §. vidare om förmäl es. Vid Westsura egendom i Sura Socken är, på Jernkontorets bekostnad, inrältadt ett Skogsinstitut, sorn nu förestås af Forst-Direktorn, Assessor Obbarius. Förhållandet med byggnadssättet i Länet har icke under detta qvinqvennium undergått någon anmärkningsvärd förändring. Äfven methoderna för stängsels anbringande fortfara att vara desamma, med få undantag af nyare rön och försök, ibland hvilka torde böra 15 nämnas, att en del inägor vid
I Elfsborgs län innesluta häraderna dels 4) 5 och 6 samt dels flera, ända till i5, 16, 21, 22, 24 och 35 socknar; och ett sammanträdande af alla socken-nämnderua inom hvart härad är således för de större häraderna olämpligt, annorlunda än genom ombud. Till så beskaffad! sammanträde inför häradsrätten, när det af behof påkallas, lemna allmänna författningarna redan både anledn. och tillfälle, med rättighet dessutom för hvar och en, som är närmare intresserad i öfveiJäggningsämnet, att dervid personligen inställa sig; och följaktligen torde det göra tillfyllest, att communal-lagen härom innehåller: ”1 angelägenheter, som röra hela häradet gemensamt, ”må häradets innevånare, på hittills öfligt sätt, sammanträda inför häradsrätten genom särskildt befullmäktigade om”bud; och beror af socknarnes i ämnet röstberättigade in”nevånare att utse dessa ombud, antingen af socken-nämnden eller bland andra sockneboer; den det åslundar likväl ”obetaget att i sammanträdet sjelf deltaga och dervid sin taflan föra,” § 28. 16 mom. ”Att med uppmärksamhet följa ungdo - 12 Den i April. "mens lekar och tidsfördrif, till förekommande deraf att de "ej må urarta till utsvä fain gar,” tyckes höra till 21 morn., nemi. till: "handhafvandet och tillämpning af de öfverenskommelse!' till befordrande af ordning, sora i sockenstäm"ma blifvit fattade,” så att, med tillägg på sednare stället af orden: och sedlighet, förstberörde mening synes kunna alldeles utgå från 16 moni., som för öfrigt omfattar ett lielt annat ämne. 22 mom. Likaledes synes föreskriften der: "att befordra nykterhet,” vara inbegripen under ofvananförda stadgande i 21 momentet.
Jag tog mig derföre friheten att i Utskottet framställa, det Utskottet borde i §:n föreslå, att den förnyade förordningen skulle lända lill efterrättelse från begynnelsen af ett visst lörsäljnings-är och således i stad frän den Usta Oktober 1858 och å landet från den 1 :sta November samma år samt att innehafvare al sådan utskänknings-rätlighet, som blifvit efter auktion eller eljest genom aftal upplåten för viss tid, den der ännu ej gått lillända, dä den förnyade förordningen skall lända till efterrättelse, borde få åtnjuta befrielse från betingad afgift för sådan överskjutande ej tilländagången tid, derest rättigheten till utskänkning under sistnämnda lid uppsäges hos vederbörande Socknenämnd eller Magistrat inom en månad, sedan förnyade förordningen blifvit kungjord.” 3:o) af Herr Adlercreutz, Axel: “Sedan, genom den efter sednasle riksmöte utfärdade försäljningslag, gästgifvare å landet befriats från skyldigheten att hålla bränvin till utskänkning, och följaktligen allmänheten numera icke i sådant afseende eger något anspråk mot gästgifverierne, så synes mig äfven frågan om rättigheten vid hvarje enskildt gästgifveri att ulskänka bränvin böra såsom en sockue-angelägenhet behandlas, i enlighet med de uti 13 § af hittills gällande författning meddelade bestämmelser. Det linnes ingen anledning alt antaga, det sockne-myndighelerna enstämmigt skulle fråntaga gästgifvare utskänkningsrätten, om den på tillbörligt och beskedligt sätt af honom utölvas, men i händelse, såsom ofta nog lärer vara fallet, gästgifvare utöfvar sin utskänkningsrätt på ett sätt, sorn åstadkommer enskild och allmän förargelse, ser jag icke någon grund, hvarför han må kunna trotsa den allmänt uttryckta sedlighetskänslan, lill skada för den ort, hvarest han hor, samt till obehag och svårighet för dem, hvilka äro nödgade alt. under resa anlita gästgifveriet.
Detta kan vinnas utan någon ökad kostnad för staten 5 men då så väl den högre skicklighet i yrket som pålitlighet i uppförandet, hvarigenom både artilleri-båtsmännen och vice-korporalerne böra göra sig utmärkte, otvifvelaktigt gjorde af vigt, att någon serskildt uppmuntran lemnades dem till förvärfvande och bibehållande af dessa för statens tjenst maktpåliggande egenskaper, så får jag i underdånighet föreslå, att ett årligt arfode måtte dem beviljas. Som tillgång härtill icke inom hufvudtiteln förefinnes, mäste serskildt anslag äskas, och bar det föreslagna arfodets belopp blifvit inskränkt till det lägsta, som med det afsedda ändamålet är förenligt. Antalet af dem, som, deraf skulle komma i åtnjutande, med beräkning, att flottan till den materiel, jag får nåden föreslå, kompletteras, vore 1,385 man, då från summan af artilleri-båtsmän och korporaler vid båda sjöförsvaren afgår antalet af de ordinarie korporalerne, för hvilka redan arfode ä stat är anslaget. Om man än undantager den del af håtsmanshållet, hvarom i det ofvanstående blifvit afhandladt, och hvilken, dels genom de af Eders Kongl. Maj:t vidtagna åtgärder blifvit, så långt de knappa tillgångarne medgifva, bibringad en högre grad af öfning, dels kunde och borde, derest saken af Pukets Ständer behjertas, till någon ytterligare, högst behöflig, grad af fullkomning utbildas, så återstå af denna stamtrupp 4,082 man, deraf 1,932 skulle tillhöra kustoch 2,150 man det yttre sjöförsvaret, hvilka under närvarande förhållanden föga annorlunda kunan betraktas än såsom arbetskarlar. Såsom kändt är, uppfordras båtsmanshållet tur vis till stationerne. Manskapet användes der hufvudsakligen till arbete, samt att på ett ganska ofullständigt sätt bestrida bevakningen af etablissementerne. På Stockholms och Götheborgs stationer sker detta uteslutande af båtsmän; vid Carlskrona station förrättas en del af nattbevakningen af detta manskap, emedan marin - Kongl. Maj;ts Nåd.
Det af en Ledamot gjorde Förslag, att beloppet af Gerningsören måtte bestämmas, i förhållande till det antal Tjenare elier Arbetare, hvarmed Gärningsmannen bedrifver sitt yrke, kunna Utskotten för sin del icke såsom giltigt antaga. LagUtskotttts BttdnhandiU, 179 5 §• Då i 1 §. blifvit medgifvet att flere Socknar till och med ett helt Härad, få förena sig om begagnandet af en och samma Gerningsman, torde tillräckligen vara sörj dt derföre, att Landtmannen icke må sakna biträde äfven af sådane Gerningsmän, hvilka icke kunna hafva tillräcklig sysselsättning inom en enskild Socken och således icke behöfva för hvarje Socken antagas* Att såsom yrkadt blifvit, tillåta SockneHandtverkare hvar som hålst å landet utöfva sin handtering, synes ej öfverensstämmande med god ordning och skulle dessutom aldeles förändra begreppet om SockneHandtverkare. För en sådan tillåtelse lärer ock icke eller någon grund kunna hämtas derifrån, att Handtverkare i en Stad blifvit berättigade att för andre Städers Innevånare åstadkomma tillverkningar och äfven i annan Stad, ån der de äro bosatte, betjena med arbete, emedan i sådan händelse skulle, emot hvad Utskotten ansett böra medgifvas, samma Näringsfrihet, sorn i Staderne eger rum, på landet införas och den återstående gränseskillnaden emellan Landtoch Stadsmannna Näringar nästan tillintetgöras. Någon anledning till förbud för Landthiån att antaga flere Girningsmän för hvarje Socken, derest de med en enda icke kunna vara belåtne, anse Utskotten icke genom den nu ifrågavarande Författningett i8o I.tilJt skottets Bet ärik anden. vara gifven; Och ett närmare bestämmande af rättigheten i detta fall lärer ock icke eller erfordras. Att, enligt hvad en Ledamot påstådt, förmena Gerningsman att förarbeta egna rååmnen, skui 1 e, i Utskottens tanka, vara ganska olämpligt neli vilie, i afseende på vissa yrken, ungefärligen såga detsamma, som att förbjuda deras Idkare å landet bosätta sig.
"Om tjugu bönder icke kunna öfvermanna en ryttare, och fjorton en knekt, så förtjena de intet bättre än att blifva plågade och förtryckta af både ryttare och knektar", och så reste sig hans furstliga nåde och såg så vred ut i ögonen, att våra hjertan bäfvade i oss, och han höjde sin knutna hand högt opp i vädret och skakade den, och så sade han: "Jag vet ingen annan råd, än skaffer eder rätt med eder egen hand. J ären väl så många, att ni må kunna slå dem ifrån eder, om ej med annat, så med klubbor och gärdsgårdsstörar." Rörelsen bland bönderna blef nu lifligare, alla händer omfattade knifvarne, häftiga utrop foro från mångas läppar; men åter stannade alla stilla för att höra mera. "Jag vågade nu ödmjukt förklara", fortsatte Bengt, när sorlet tystnat, "hurusom jag redan i många år hade sjungit den visan, att vi skulle taga våra egna näfvar till hjelp, men att landets män icke rätt på alfvare vågat sig derpå, utan bara här och der i små hopar, eftersom herr Klas vore insatt i sina höga embeten af konungen, och handlade i hans namn." "Men då blef hertigen ännu argare och slog näfven i bordet och sade: "Denne landsförderfvarn och hunden, Klas Fleming, honom behöfven J ej lyda mer än min gamla sko. Är det icke denne blodsugaren som förstör vår konungs och herres land, och förleder folket till uppror emot sin rätta öfverhet, och håller sina knektar i landet för att befrämja sina förrädiska afsigter. Försvaren eder sjelfve, emot denne stråtröfvaren och hans anhang, och varen trogne eder konung och mig, eder anborne furste. Blott J stån på eder till lands, skall jag väl sörja för att hålla sjön ren. Sägen edra bröder, att de stå manneligen på sig och icke låta kufva sig af Flemingen och hans kreatur." Derpå tordes vi intet annat än gå vår väg, ty han såg mäkta grym ut. Och så sökte vi oss hem, under många faror och vedermödor."