Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet vid desse, ehuru till beloppet obetydlige utbetalningar, enär de äro i strid med hvad, i berörde hänseende, nu gällande föreskrifter tydligen stadga. 4:o Såsom en ofullständighet vid ForlificationsDepartementets räkenskaper få Revisorerne omnämna, att uti Cassaräkningen öfver befästningsarbetet vid Carlberg saknas behörig verification å ett för uppköpte medicamenler otgifvet belopp af 58 R:dr 42 sk. 3 r. samt vid Carlsborgs Fästningsbyggnad^ Cassaräkning.’ en verification å 35 R:dr 24 sk. 1 r. för bestridde Extra utgifter. 5:o Deremot hafva Revisorerne icke funnit något att anmärka hvarken vid Artillerieller Ut rednings De partanen tern es Redogörelser. ( 77 > 6:o Öfver användandet af de till FörsvarsVerkets till Sjös iståndsättande saint till Kungsholms och Droltningsskärs fästningsbyggnader åren i83a och 1833 anviste medel af det Extra anslaget, hafva Revisorerne fått emottaga afslutade, men i Kongl. KammarRätten ännu ej granskade Redogörelser, hvilka utvisa: Extra Stats Anslaget till SjöFörsvarsFerkcts iständs ätt ande, redovisadt i sammanhang med Kongl. Förvaltningens af SjöÄrendena Räkenskaper, liar under åren i83a och i833 lill siffran visat följande förhållande: Debet: År 1 8 53, Ingående Balance, Behållning af dels hos Kongl. Förvaltningen, dels hos K. StatsContoret innestående rester af de till SjöFörsvarsVerkets iståndsättande af Rikets Ständer anvisade 378,000 . 277,349: 10. 8. 228,744:22. — Credit: Extra Stals Anslaget för Kungsholms Fästningsbyggnad. Redogörelserne för detta Anslag, hvilka innefattas i redovisningen för Carlskrona Station, upptaga i Debet: Utgående Balance. Skuld för af Carlskrona Stations Ordinarie Statsmedel förskjutne .. 32,517; 42* n Utgifter.
På fördelningen af dessa extra ordinarie skattebidrag eller Bevillningen beror snart sagdt allt, huruvida skattebidragens utgörande komma att tungt belasta den skattdragande, eller med lätthet och på ett mindre kännbart sätt kunna utgöras. För vidlyftigt vore det, och tillräcklig skicklighet tilltror jag mig ej, alt på ett nöjaktigt sätt och med den grundlighet, som erfordrades, här försöka en utveckling af den s. k. indirecta beskattningens fördelar. Män med djupare insigter och mera förmåga hafva dessutom redan behandlat och utvecklat detta ämne. Det jag likväl förmodar ej vara för mycket vågadt, är att påstå, hvad redan vår egen erfarenhet lärer bevittna, det nemligen: alt de indirecta beskattningstitlar, som vi ega, ej medföra stora olägenheter eller utgöra något synnerligt betungande beskattningssält till statsbehofvens fyllande. Tullen, Charla Sigillata, Post och Bränvin äro de ämnen, som för indirect beskattning vi egt att ålita. Mindre ändamålsenligt synes man likväl hittills fortgått vid. anlitandet af dessa rika hjelpkällor till statsbehofvens fyllande. Man har hittills, i följd af Stats-Utskottets inkomst-betänkande, å priori, utan annan ledning än Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och ett måfå bestämt den summa, som ur hvarje af de indirecta beskaltnings-tillarne borde dragas; ej dervid utredt om antagandet af ett eller annat system kunde bereda en större inkomst, hvarigenom tryckande och mera betungande skatter kunde upphöra och med indirecta fyllas: Nej, grunderne eller systemet, hvarpå beskattningen hvilar, har ansetts lill en del för en accessorisk sak och högst dervid böra afses, att de så lämpades, att icke någon brist uti det redan beslutade inkomstbeloppet för den serskilda titeln skulle uppstå. Exempelvis får jag fästa uppmärksamheten på Tull-Bevillningens bestämmande vid sistlidne Riksdag.
Enär vid tullbehandlingen af Bijouterivaror, som vanligen inkomma i Bijouurifodral eller uppfästade å papperskartor, dessa varor, för att särskildt vägas, varormäste tagas ur fodralen eller lösgöras från kartorna, samt derigenom förorsakades mycket både besvär och tidspillan, hvarförutan varan lätt toge skada eller sammanblandades och svårighet följaktligen mötte för densammas återinpassande på sitt ställe, hafva Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen ansett lämpligast, att varan vägdes tillsammans med fodral och karta, utan afdrag af de sednares vigt, mot det att den nu bestämda tullafgiften, 1 R:dr pr skålpund, blefve i skälig mån nedsatt; och då, vid anställd profvägning af dylika fodraler och kartor, en medelthara af 25 procent synts så mycket heldre vara lämplig, som större och tyngre fodralcr i allmänhet vore mera omsorgsfullt arbetade, 14 Dcvillninffs-Utskoltels Betänkande A7:o S. oell. då de särskildt inkomme, tullbehandlades såsom Etuis, hafva bernälda embetsverk ansett tullsatsen för bijouterivaror, fodralers och kartors vigt inberäknad, kunna bestämmas till 75 öre och derföre i underdånighet föreslagit följande nya redaktion af tulltaxan uti ifrågavarande hänseende: »Bijouterivaror af annat ämne än guld och silfver, enkla eller sammansatta, såsom armband, bröstnålar, kedjor, kors, ringar, sigiller, spännen, urhakar m. m. — 1 skålpund 75 öre.» hvarjemte embetsverken likaledes föreslagit, att under merberörda rubrik måtte i taxan införas följande: »Anm. Afdrag i vigten göres ej för fodraler, hvari bijouterivaror inkomma eller för kartor, hvarå de äro uppfästade.» Och hemställer Utskottet, att dessa förslag måtte af Rikets Ständer bifallas.
Dessutom om en Capitalist ville göra ifrågavarande operation, kunde han gora det, utan att uppsäga nå" got Capital , han kunde låna penningar på korrtare tid och sätta in dem i fanken, åter betala dem utan att låntagaren visste af hela operationen! och sådana operationer lara ej ske i massa, så vida ej handel och näringar genom förmånligt förhållande, sådant skulle kräfva; då silfver skulle inflyta utan artificiella åtgärder. Små insättningar voro dessutom något Judiska och visade alltför mycken egennytta; ty om någon ville skaffa sig en stor räkning . i Banken, kunde llän visseligen göra det med 1000 Riksdaler, som han oupphörligen insatte och uttog, och bans namn skulle skyldra, der med en stor valeur, men för att åter uttaga dem, måste han äga hela sunman i handom , och skulle han kunna förtjena något derigenom* är det så litet, att genom öfverlemnande! af sin rätt till andra hela vinsten blef Den rg Julii e. m. 851 kanske en procent af Capitalef. Likväl tillstyrker jag en förändring uti Friherre af Nodins förslag. Han har begärt, att coursen skulle bestämmas till 120 skillingar, men att föreslå den under hvad coursen verkeligen är, försvarar företaget, ty ingen sätter in sitt silfver till lägre cours, än den noterade, och således borde depositionen kunna få ske för den cours, som nu är gällande, eller den, som U tskotten föreslå för silfver-inväxlingen. Dessa äro de anmärkningar jag ansett mig böra göra vid denna del af Utskottens Betänkande. Vidare hvad angår Biksens Ständersrätt, att öfver Banken disponera, enligt Grundlagens stadgande i 72 §. RegeringsFormen, får jag hemställa, om icke Utskotten borde till Constitutions-Utskottet afgifva förslag till en förändring i ofvanftämnde 72 §., hvarigenom Riksens Ständer måtte förbjudas för alltid, att på ett så oinskränkt sätt behandla Banken, som hittills.
II af nu afslutade allmänna traktat blifvit inlagen en särskildt punkt, af innehåll alt definitiv öfverenskommelse bör af Hans Maj:t Konungen af Danmark träffas med Svenska och Norrska Regeringarne i afseende på framtida underhållet af nämnde fyrar och båkar. Till följd häraf har, under förutsättning att en allmän traktat komine att afslutas om afskaffande af alla afgifter å segellärten genom Öresund och Hällerna, ett provisoriskt aftal i ämnet blifvit träffadt mellan Kongl. Maj-.ts Fullmäktig i Köpenhamn och Kongl. Danska Regeringens ombud, samt af Kongl. Maj.t godkändt, enligt hvilket den årliga ersättningen af 10,000 R:dr Hamburger Ranko, som Sverige 1111 uppbär af Danmark, bör kapitaliseras efter enahanda grunder, som blifvit följda vid bestämmandet af lösnings-summan för Sundska tullen. Kfter behörigen granskad uträkning uppgår det Sverige sålunda tillkommande kapitalbelopp till 311,307 R:dr Danskt Riksmynt. Den summa, Sverige enligt den allmänna traktaten bör utbetala för afskaffandet af Öresundska tullen, utgör, såsom ofvan är nämndt, Danskt Riksmynt 1,590,503: Om derifrån aldrages nyssnämnde, Sverige tillkommande ersättning för fyrars oell båkars underhåll med 311.307: så blifver det belopp, som till Danmark bör utbetalas, Danskt Riksmynt 1,279,196: motsvarande i jemnad summa 2,558,400 R:dr Svenskt Riksmynt.
Skulle nu i det nya förslaget den ofullständighet förefinnas, som Hr von Hartmansdorff anmärkt, så är en sådan ofullständighet lätteligen afhjelpt genom befallning från Regeringens sida att tillägga ett dylikt conto. Jag tror icke att den af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkning, hvilken enligt dess förmenande icke blifvit så tydligt af KammarRätten påpekad, som Hr von Hartmansdorff önskat, bör föranleda dertill, att Betänk:ts antagande af R. St. upskjutes, enär ostridigt är att mycken redighet och stor tydlighet i Statens räkenskapsverk skulle genom förslagets antagande kunna vinnas. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Hr von Hartmansdorff icke begärt någon återremiss af Utsk:s Utlåt., så vore det egentligen öfverflödigt att vidare nämna om de punkter, som Hr von Hartmansdorff har vidrört; men måhända likväl är det skäl att tillägga några ord i afseende derpå. Hr von Hartmansdorff har ansett, alt såväl diverse verks medel, d. v. s. de särskilta, staten tillhöriga verks och inrättningars medel, som upbäras under en eller annan form, som äfven särskilda korporationers medel, som af Statens upbördsmän emottagas, borde i Rikshufvudboken ingå, derföre att de uti de specialräkningar, som Kronofogdarne upgöra, äro intagna, och för att Rikshufvudboken skall vara fullständig, så bör den utvisa allt hvad som af Kronans upbördsmän upbäres, så att den procent, som upbörden kostar, fullständigt synes af hufvudboken. Detta allt beror af det mål man söker med Rikshufvudboken och Ben 22 Juli. 405 detta ändamål anser jag vara, att hufvudboken skall utvisa Statsverkets tillstånd.
Memorial, i anledning af åt erremiss å Betänkandet N:o 25. Utskottens nämnde Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående frågan om lindring uti den hemmansegarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustnings-skyldighet, och dels i amnet väckte motioner, bar af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitteradt; men då detsamma blifvit bifallet af Preste-Ståndet den 3 sistl. October, samt af Borgareoch Bonde-Stånden den 3o September, och frågan således, jemlikt ^5 §. Riksdags-Ordningen, ar genom 3 Stånds beslut afgjord, kunna Utskotten dermed icke vidare taga befattning. Stockholm den 6 November 1840. Ank. till Exp.-Utsk. den n November, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 31. Ulskottens berörde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Landfbruks-Academiens indragning, m. m., har af Bonde-Slåndet blifvit ålerreraitteradt; men då detsamma blifvit af Ridd. och Adeln och Borgare-Ståndet den 26 sisth September, samt af Preste-Ståndet den 3o i samma månad, Statssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Memorial, Ncris 78 & 79- 7 hvadan frågan, jemlikt j5 §. Riksdags-Ordningen, är genom 3 Stånds beslut afgjord, så kunna Utskotten dermed icke taga vidare befattning. Stockholm den 6 November 1840. Ank. till Exp.-Utsk. den n November, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 38.
Ja, hon blef nog bra med tiden, met upptog delar ur Niebelungen-cyklen, » Tristan det var nog ingen fara med det, inte. och Isoide », » Lohengrin » och » Tannhäuser », jämte ett par uvertyrer, som förut ej utförts Kl. half åtta hade han sagt, att Greta härstädes, nämligen till » Kristofer Kolumbus » och öfver den engelska folksången » Eule Briskulle vara hemma. Hon var ute och lekte tain ». Alla numren fingo ett på det hela taget med John och de andra barnen i trakten. godt utförande samt hälsades med intensivt biPappa tog upp sin klocka och såg på den. fall af publiken, som nästan fyllde den stora salongen, hvilket glädande visar, att intresset Den visade en kvart öfver sju. Hvad somför och förståelsen af den store mästaren alltliga människor äro dumma. Han tänkte just på den där sippa fru Bergman, som mera börja tränga igenom. D. från Upsala, gammalt och satt bredvid honom på båten i middags. välkändt, gifver sin sedvanliga vårmatiné i MuHon hade frågat om, hvad Greta gjorde hela sikaliska akademien instundande söndag under dagarna, nu när mamma var borta. Jo, hon anförande af dir. musices Ivar Hedenblad. Prolekte visst med John och hans kamrater grammet är godt och fullt hus är på förhand Jaså, gifvet. Biträde lämnas af Meissnerska orkestern, hela dagen, sade pappa skrattande. ja se hennes flickor voro då så blyga, de förstärkt. lekte hälst bara med hvarandra och dockorna, * mamma, pappa, barn, men Greta skulle ju vara så ostyrig och vild, hade hon hört sägas. Skiss för Idun af M-l. Det började blifva litet skumt nu och appa satt på verandan, läste tidningen klockan var just half åtta. Egentligen var och rökte sin cigarr. Han var just det redan bra sent för en liten flicka att ej vid bästa lynne i dag, den gode pappa. gå landsvägen hem. John följde henne nog Först och främst så var han gräsänkling, ty hem förstås, men ändå. Om han skulle gå mamma hade rest bort på 8 dagar till sina uppåt vägen och möta henne. En liten pojkflicka.
Brot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 19 Häft. 1 2 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N\o 42, till förmyndare förordnad person är boende, derom göra anmälan; dels att det skall vara hvarje till förmyndare förordnad persons skyldighet att, så snart han ombyter bostad elier namn, anmäla sådant för domstolen, i stad inom en månad och ä landet vid det ting, som infaller näst efter en månad, vid vite af 5 R:dr, eller mera i fäll af tredskande; dels att vid alla domstolar skall föras fullständigt register öfver de personer, som till förmyndare förordnas, och dem, hvilka, ehuru till myndig ålder komna, ställas under förmyndareinseende, uti hvilka register böra antecknas alla inträffande förändringar af förmyndares bostad och namn samt frän andra domstolar ankommande anmälanden, äfvensom då en person från innehalvande förmynderskap entledigas. Såsom man finner af motiverna till denna motion, har densamma sin enda anledning deri, att åtskilliga penningeverk för beviljande af lån mot inteckning fordra bevis, huruvida den Iänesökande är förmyndare. Detta försigtighetsmått härleder sig deraf, att vid gälds betalning barna-arf, enligt gällande lag, eger förmånsrätt framför inteckning i gäldenärs fasta egendom. Nu hafva emellertid vid innevarande riksdag Rikets Ständer för sin del beslutit den ändring i 17 Kap. Handels-Balken och andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan tili gäldenärs egendom, att omyndigas förmånsrätt för deras fordringar hos förmyndare och föräldrar, framför intecknad gäld, skulle upphöra. Vid sådant förhållande, och derest nämnda beslut vinner Kongl. Maj:ts sanktion, försvinner hela anledningen till förevarande motion, enär några förmyndarebevis för ofvan antydda ändamål ej komma att äskås. Do händelser i öfrigt, dä dylika bevis skulle erfordras, torde vara högst få och åtminstone färre, än att af den anledningen vederbörande domstolar böra belastas med det vidlyftiga arbetet att föra sådana register öfver förmyndare, som motionären föreslagit.
Att orsaken till Saftbttter-tillwerkningens aftagande i Riket härleder sig förnämligast frän den rättighet Hemmanöägarne äro förunnade, att för en elter tidernes pris ringa ersätt ning lösa sig frän Saltbitter-gjarden, som dä samma ersättning, stadgades wäl swarade mot inköpspriset för wahran; men hwarpä Kongl. Mas:t och Kronan wid upphandlingarne efter de derä nu gängse priser gör betydelig förlust, ej mindre än fran den allmänt radande okunnoghet uti Saltbitter-riilwerkningen, hwiiken mer och mer tilltagit sedan Saltbitter-siudningen efter r8oo ars Riksdag för Kronans räkning upphörde, och widare stall tilltaga; lawida ej genom alagd skyldighet att tillwerka och in natura till Kronan lefwerera denna wahra, samt genom särstilte pa wettenskaplige grunder skeende Salt. bitter-Sjuderie. Inrättningar, denna handtering bibehållas och utwidgas samt kunnige Sjudare frän sädane ställen kunna blifwa att tillgå: Och stuteligen att berörde tillwerkning icke lärer kunna utan förlust i smätt werkställas, sä att Asiociationer af Härader eller Socknar torde blifwa en nödwändigbet. Pä desie grunder föresiär Friherre Stael von Hollstein; att Saltbitter tillwerkning och lefwerering af denna wahra in natura bör förbindas såsom en owillkorlig plikt med hwarje Hemman: Att Bolag Häradseller Socknewis i och för Saltbitter, tillwerkningen torde böra säsom werkställbarast blifwa en nödwändig fölgd af en sädan lefwereringsstylldighet i sjelfwa wahran, och att med eftergift af den ersättning eller betalning till 36 si. pa hwarje Hem - r8rs Den rz Julli. Hemman, för ett halft Lispund Saltbitter beräknad , ftin Kronan förbundit sig erlägga, och hwilken ersättning
Ad. framställa den synpunkt, hvarifrån man, eldigt milt omdöme, bör betrakta denDa fråga. 2:ne Konungens Rådgifvare, jemte StatsUlskis Ordfide, hafva här uppträdi och framlagt skälen för ett obetingad! beviljande af det begärda kreditivet. Jag medgifver med nöje, alt dessa Hirs yttranden hafva på mig uiöfval ett något angenämare intryck, än det jag erfor vid genomläsandet af den K. Propos.,. då man lätteligen kunde föreställa sig, i att de begärda medlen skulle användas endast och allenast till upprätthållande af neutraliteten quand-méme. Jag säger, att jag med tillfredsställelse åhört nyssomnämnda Hirs yttranden, emedan jag deri trott mig kunna spåra en liten ljusglimt af sjelfva den innersta tanken hos vårt kabinett, hvilken, jag må väl säga ljusglimt, ger mig anledning att hoppas, att Regeringen icke är sinnad att, i hvilket fall sora helst, söka försvara sin intagna neutrala ställning. Men jag kan derjemte icke undertrycka den önskan, att de värde Hine måtte yttra sig något, om än aldrig så litel, mera angide Regeringens afsigt med sin ifrågavaride tomställning, eller med andra ord, ännu något litet lyfta på den slöja, som betäcker det ändamål, hvartill medlen skola komma att användas. Jag tror, att min begäran skulle kunna uppfyllas, utan att de värde Hine behöfde frukta, alt de låtit leda sig allt för långt ifrån den diplomatiska försiglighelens väg. Vid upptagandet af deras yttranden, vänder jag mig till en hörjan till Ordfin i StatsUtsk. flan har sagt, alt om Regeringen skulle efterkomma en lättsinnigt framkastad önskan att få kännedom af den politik, Regeringen ämnar följa, skulle sådant vara gagneligt för våra flender och komprometterande för de makter, hvilka lill oss stå i vänskapligt förhållande. Så vidt jag eger mig bekant, står Sverige för närvaride i vänskapligt förhållande lill alla Europas makter. Vi hafva således, mig veterligen, inga flender, och om Frih.
De för lånet utfärdade obligationerna bära 4,] procents ränta; varande till denna räntas liqviderande och lånets amortering anvisadt ett årligt ränteoch amorteringsanslag af 5| procent utaf lånets hela belopp; hvilket anslag, utgörande alltså 550,000 Tinder, komma att utgå under en tid af 38| år samt med halfva beloppet utbetalas före slutet af hvarje halfår. Efter 1875 års utgång, är Riksgäldskontoret berättigadt att utöfver det sålunda bestämda ränteoch amorteringsanslaget öka de årliga kapital-afbetalningarne samt att på en gång al pari återbetala antingen lånets då återstående belopp eller någon del deraf. Efter förut gjord anmälan cga obligations-innehafvare att i Riksgälds-kontoret lyfta beloppet af deras utlottade obligationer och förfallna räntekuponer. För bestyret med den utom Sverigo skeende inlösen af sådana obligationer och kuponer samt för redovisningen af dertill mottagna medel, åtnjuter vederbörande bankirhus af Riksgäldskontoret J procent å de utlottade och förfallna samt inom Tyskland inlösta obligationernas och kuponernas belopp. Till betalning förfallna obligationer och räntekuponer, som icke inom 2 år efter deras förfallotid blifvit till inlösen företedda, infrias sedermera endast i Riksgälds-kontoret. För obligationer hvilkas kapitalbelopp icke uttagits inom 15 år och för räntekuponer, hvilka icke blifvit till inlösen företedda iuom 10 år efter deras förfallotid, har all rätt till betalning förlorats. Någon tid efter det kontraktet angående ifrågavarande lån afslutats och innan de obligationer, som för länet skulle utgifvas, hunnit förfärdigas, lingö Fullmägtigc emottaga den i åberopade revisionsberättelse omförmälda framställning af de utländska låncöfvertagarnc derom, att en del utaf det mod deni kontraherade 4.]-procentslånot måtto förändras eller konverteras till ett så kalladt premielån.
Jag tillstyrker derföre helst afslag på Betänkandet, men i händelse detta ej skulle beviljas, begär jag återremiss, för att åtminstone få lånerätten inskränkt till det Tackjern, som finnes på Stapelstädernes Vågar. Herr Lefrén, Johan Pehr: För att icke blifva vidlyftig, får jag blott yttra, att jag i allo instämmer med Herr Tham. Jag hade likväl önskat^ att han icke ens medgifvit lånerätt för tackjern på Stapelstads Våg; ty det strider emot ali grundsatts att befordra råämnets fördyrande. Det är blott den förädlade varan, som bör belånas. Jag yrkar derföre afslag å Betänkandet. Herr Tham: Jag har tydligen tillkännagifvit min önskan, att Betänkandet måtte 12* Den 4 Junii e. m, afslås. Mitt andra förslag är blott fram ställd t såsom ett al terna tif, i fall den rådande liberaliteten ej skulle tillåta afslag å Betänkandet. Herr von Hartmansdorff, August: Då frågan i Utskottet förevar, förhöll jag mig passivt, emedan jag ej ägde nog sakkännedom för dess bedömande. Jag litade derföre på andras omdöme, hvilka voro kunnigare än jag. Flere Bruksägare deltogo i öfverläggningen, men ingen gjorde någon invändning mot förslaget; tvärtom ansågo de detsamma nyttigt, för att hindra Bruksägare nedpreja priset på tackjern, emedan det lättar utvägarne för dess tillverkare att hålla på sin vara, till dess priset blifver lönande. Jag skulle således tro, att flere Bruksägares jakande inom Utskottet kan vara lika godt, som några andras nekande inom detta Stånd, eller att lika mycket skäl finnes för bifall, som för afslag, å Betänkandet. Man har väl sagt, att ingen belåning af tackjern borde äga rum, emedan den vore stridande mot grundsatsen, att endast förädlade varor må belånas. Jag skulle dock önska, att denna grundsats äfven tillämpades på Ull och dylikt.