Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sättet att kläda sig var för henne en skön konst, och hon visste att lämpa modet efter sin individualitet. Och det fordrades icke liten uppfinningsförmåga till att vara ständigt ny, ständigt retande. Dagen efter en bal var för henne mera än sjelfva balen. Då var hon alltid trött, och modern fördubblade sina omsorger. Hon kunde då ligga timme efter timme på sin chäslong, med hufvudet lutadt mot dess karm och ögonen slutna, hänsjunken i njutning och domning, med rummet prydligt omkring sig. – Modern hängde undan hennes baldrägt, innan hon steg upp, ty Marianne vämjdes alltid att se den, sade hon. Endast solfjädern ville hon behålla framme. Det var så behagligt att känna den mellan sina fingrar medan hon i minnet åter genomlefde aftonens tilldragelser. Hvad det var ljuft att halfslumrande hvila uti den atmosfer af beundran eller åtrå, hvaraf hon ännu kände sig omgifven, och som hon tyckte sig insupa med luften, likt doften af vissna rosor! En blick, en beröring, ett intet kunde försätta henne i en sådan stämning för en hel dag, der hon låg omhuldad af moderns kärleksrika händer, trött och tillfredsstäld. Någonting liknande var det också hon kände nu, fastän stämningen icke kom af hågkomster utan af drömmar om framtiden. Hennes föreställning dröjde vid det intryck hon måste ha gjort på denne man, vid hvilken hon sjelf fäst sig så litet, att hon knappt mindes hans utseende. Hon kände att det fans en stor kontrast emellan honom och henne, den fängslade hennes inbillning. Hon försökte att föreställa sig honom. Hon tänkte sig i hans natur någonting våldsamt, som låg och gömde sig under den lugna ytan. Denna obändighet, som hon drömde om, lockade henne, det låg någonting för hennes drifhusvuxna qvinlighet eggande i att tänka sig älskad af en sådan, nästan rå natur. Det var någonting sagolikt och förtrollande, någonting för nyfikenheten retande i att veta sig viljelöst, värnlöst hängifven åt en sådan man. Det var detta Marianne drömde om. Hon hade ett omättligt begär efter att bli älskad, icke som menniska blott, utan som qvinna, och icke blott som qvinna, utan nästan som ett barn, att motståndslöst bäras bort hvart som helst.
”Då, denna byggnad , i betraktande af hvad den redan kostat, synes blifva Banquen högst betydligt dyr, hafva vi velat härigenom anmoda Herrar Banco-Fullwägtige att tillse, det vederbörande, som hafva sig öfverlemnadt bestyret och tillsynen vid byggnaden, dervid i allt noga iakttaga möjligaste hushållning. ” Den 4 Januari! innevarande år blef följande Protocolls-Uidrag i detta ämne från Herrar Fullmägtige till Commissarierne rneddeladtr 5,Med anledning af de yttranden Rikets Ständers Herrar Revisorer, uti 4 §. af deras den 16 nästlidne December aflåtne RevisionsReglerriente meddela och hvaraf Banquens Commissarier undfått del, funno Herrar Fullm ägt i ge godt förordna, det all ytterligare åtgärd så väl med byggnadsarbetet, som i afseende på accorder och upphandlingar ifrån denna dag och tills vidare kommer att inställas, samt att Herrar Commissarierne oförtöfvadt låta uppgöra genom Architecten en i möj.' ligaste måtto noggrann och fullständig beskrifning på de arbeten, som ännu återstå, och Bihang lill Riis. St. Prat. *)lej 65^ Banco - Utskottets Beiänhanden. genom Revisions-Commissarien en lilia beskaffad förteckning, öfver de särskilde inventarier och materialier, som, för detta ändamål upphandlade, nu finnas att tillgå, på det att berörde upplysningar må kunna af Herrar Fullmägtige, jemte framställning i ärnnet, meddelas Rikets Ständers Ranco-Utskött, hvars beslut derefter afvaktaS, rörande tiden och sättet för byggnadens vidare fortsättning.’’ ’’Den af Herrar Commissarierne Vidtagne bevakningsanstal t, attén särskild vakt åt Skeppsbrosidan hålles till möjligaste säkerhet mot den befintlige materialiens förskingring, funnö Herrar Fullmäglige, Uppå derom vackt fååga , böra såsom gagnelig och nödvändig, än vida* ie fortfara.’ ”För öfrigt och då Smedsmålareoch snickare arbeten under de år reparationerne och påbyggnaden gemensamt
Doktorn här tagit detta ord, utan att densamma helt och hållet är en församlingens tillhörighet, bildad dels genom lagligen bestämda dels ock tillfälliga afgifter af församlingens medlemmar, ådagalägges bäst af dess bestämmelse att vid förefallande kyrkobyggnad till hela sitt belopp, utan afseende på dettas storlek, i och för kyrkobyggnaden användas, ett förhållande, som naturligtvis icke skulle kunna rättvisligen ega rum, derest denna kassa, på sätt Herr Doktorn förmenat, vore att betrakta såsom en »kyrkans» egendom för bestridande af kyrkobyggnadsskyldigheten för dess inom församlingen egande jord, då ju i så fall endast så stor del af kassan borde kunna dertill användas, som motsvarade den anpart i kostnaden, som på samma jord belöpte; — Och för den händelse kyrkokassans medel icke skulle vara tillräckliga för fullgörande af prestebordets andel i byggnadskostnaden, hvem månne, om icke församlingen, blefve väl den, som i slikt fall finge fylla bristen? Ett annat skäl, hvarmed Herr Doktor Runsten velat lägga i dagen obefogenheten och missförståndet i lagtillämpningen utaf att ålägga prestebordet innehafvare ifrågavarande byggnadsskyldighet är den omständigheten, att den årsafkastning, hvilken dem af presteborden tillkommer, utgör en del af deras löneinkomster, dem de ega ubetingadt och utan återbäringsskyldighet behålla, likasom den presterliga fullniagten lyder uppå »ali den lön och alla de förmåner, som, enligt lag och privilegier, blifvit presterskapet tillförsäkrade». Enahanda skäl har Herr Doktorn jemväl åberopat till stöd för sitt yrkande, att innehafvare af civila och militieboställen måtte befrias från skyldigheten att efter boställenas hemmantal deltaga i förevarande byggnadsskyldighet. Konseqvensen häraf skulle naturligtvis blifva den, att, på samma grund, Statens tjenstemän i gemen borde anses fritagne eller böra fritagas från aila såväl kronosom kommunal-utskylder i och för deras löneinkomster, vare sig att dessa utgöras af revenyen utaf dem anslagna boställen, eller af kontant lön, eller af bådadera. Då nu likväl så icke är förhållandet, utan såväl prester som andre embetsman erlägga både kronooch kommunal-utskylder, lärer Herr
Dock hemställde ombudsmannen att, enär någon vidare medverkan i detta afseende icke vore att från Ridderstolpeska sterbhusdelegarnes sida påräkna, fullmäktige måtte förordna, att genom annonsering i allmänna tidningarne ytterligare skulle försökas att erhålla en annan sådan inteckning, som direktionen för det medgifna utbytet funne antaglig; hvarefter och sedan sig visat, huruvida omförmälda ändamål härigenom kunnat vinnas eller icke, ombudsmannen skulle afgifva det vidare yttrande, som sakens dåvarande skick kunde föranleda. Deremot beslöto fullmäktige, att det intecknade skuldebeloppet borde genom notarius publicus hos enkhusdirektionen uppsägas till inbetalning å den dag, som direktionen, inom loppet af ett år efter uppsägningens verkställande, ville bestämma, samt att ombudsmannen, ifall denna uppsägning icke af direktionen antoges, skulle medelst anställande rättegång söka att i laga ordning göra Riksgäldskontorets rätt gällande att den intecknade skuldsedlen emot kontant betalning infria. 38 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. Då nu, på sålt ombudsmannens till revisorerne afgifna berättelse innehåller, enkhusdirektionen, under åberopande af det i skuldebrefvet intagna vilkor, angående kapitalets innestående uti egendomen »i alla tider och i hvilkens hand densamma «äfven komma må», vägrat medgifva nyssberörde, den 22 April sistlidet år, verkställda, uppsägning, skulle, till följd af fullmäktiges beslut, rättegång mot direktionen anställas, då ett år från uppsägningsdagen förflutit, så vida direktionen dessförinnan icke anmäler sig vara benägen att det intecknade skuldebrefvet, emot derför erbjuden liqvid, till Riksgäldskontoret aflemna. Hvad slutligen beträffar den i detta skuldebref, hvars lydelse revisionsberättelsen sid.
— Först och främst i fråga om den af Rydberg som väsentlig och viktig fasthållna skillnaden mellan människa och djur. Till en början må viVIKTOR RYDBERGS FILOSOFI. gifva några erkännanden åt dem *), som härutinnan hylla Rydbergs åsikter. Sannt är, att människans adelsbref ej får mindre värde därför, att hon själf efter den Eviges diktamen skrifvit det. Anorna kunna ju ock tyckas långa nog för att man ej bor afskräckas, om de en gång taga slut. Detta är nog sannt, och obestridlig förtjänst hos den, som sådant framhåller. Men det är i alla fall fråga om ett adelsbref \ hvilket liksom hvarje annat sådant i mycket får sitt värde, då det jämföres med privilegiebrefven för rikets öfriga samhällsklasser. M. a. o. människan skulle mista eller röna minskning i sitt värde, i den mån det skulle ådagaläggas, att .hon står nära öfriga naturvarelser, icke blott med hänsyn till härkomst, hvilket få, som följt med sin tid, numera bestrida, utan äfven med hänsyn till sin faktiska beskaffenhet. Det bör kanske härvid anmärkas, att detta kan ske, såväl genom att sänka uppfattningen af människolifvet som äfven genom att höja uppfattningen af det lif, som dock obestridligen i mycket står under människans. Vi kunna ej underlåta att i detta sammanhang erinra om följande strof af Tegnér, som här likasom i många andra afseenden har sin lätt funna tillämpning. " Väl dväljas gudar, Helge, i disarsal, Men ej som snäckan dväljes i slutet skal. Så långt som dagsljus skiner, som stämma ljudar Så långt som tanke flyger, bo höga gudar. Det är ganska vanligt, att, när man vill bestämma människans väsen i psykiskt afseende, inledningsvis förutskicka en karaktäristik af djurens själslif och sedan i denna belysning göra reda för människans. Vi förmena, att den belysningen är väl matt, den må nu framkallas i syfte att visa den stora skillnaden mellan människa och djur, som vanligt är hos dem, som vilja fasthålla den själfständiga betydelsen hos människolifvets högre sida, eller i motsatt syfte, vanligt hos dem, som drifvas af motsatta tendenser.
Det hela är en obehaglig förveckling, som kunnat undvikas, om hr Jörgensen från början varit öppen emot mig. Saken förhåller sig så: För ett halft år sedan skref hr Jörgensen till mig och bad om tillstånd att få öfversätta några af skizzerna i min studiesamling ”Från Skåne”. Jag gaf honom genast tillstånd, med vilkor att han skulle sända mig de tidningsnummer, der han lät införa dem. Jag hörde ej af honom sedan. I slutet af April var jag sjelf i Köpenhamn, sökte upp hr. Jörgensen och frågade honom om han öfversatt någon af skizzerna. – ”Nej.” – Om han ämnade göra det? – ”Nej, han hade fått annat tillbud,” svarade han. ”Godt, då bemyndigar jag en annan öfversättning,” sade jag. Och så skiljdes vi. Innan jag reste från Köpenhamn fick jag emellertid veta att hr Jörgensen ändå öfversatt en af mina studier, samt att den stått intagen i Nordstiernen. Jag skaffade mig sjelf tidningsnumret, förvånade mig öfver herr Jörgensens beteende och tänkte icke mer på saken. Den var klar nu, mente jag. Vid min hemkomst låg här bref från fru Edgren, om jag ville låta två af mina små-skizzer inflyta i ”Fra det unge Sverig”. Detta har jag svarat ja till. ”G.p.b.” skall vara den ena, den andra väljer fru Edgren sjelf, och jag vet ännu ej hvilken hon tar. I qväll fick jag bref från hr Jörgensen, jemte ett no af Nordstiernen för Februari månad, just det jag skaffat mig i Köpenhamn! Han nämner i brefvet att ”G.p.b.” med snaraste kan väntas i Illustreret Tidende. För ett halft år sedan skulle ett sådant meddelande varit mig oändligen kärt, men nu återstår det mig ingenting annat än att säga: tack det är för sent. Jag får således på det allvarligaste anhålla att hr Jörgensens öfversättning ej användes. Dock ber jag er vara öfvertygad om, att det fortfarande skall vara mig en sann glädje att få bli presenterad i Edra spalter, när sådant framdeles kan låta sig göra. Med utmärkt etc.156 Montreux d. 24 Maj 85 Hotel Breuer. Min älskade vän! Tack för dina båda bref.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för delegarne uti Arméens Pensionskassa, att derutur erhålla lån. Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln har Herr Munck af Rosenschöld, N. B., räckt en motion, hvilken till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet blifvit remitterad, innehållande, att Rikets Ständer, så vidt det på dem beror, ville besluta, att Arméens Pensionskassas outlånta fond måtte, under nödiga ansedda garantier, bilda en enskild lånefond för alla dess tjenande delegares räkning, med så mångå filialkontor, som militär-distrikterna i riket, utur hvilka delegarne uti nämnde kassa kunde Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, A:o 16. 15 erhålla lån. Vilkoren härvid skulle för låntagarne vara tvenne borgensmän af arméen, som ej äro låntagare, sex procents ränta och fem års omsättningstid, samt, för pensionskassan, förmånsrätt för kassans fordringar framför alla andra. Denna motion anser sig Utskottet böra afstyrka, på den grund, att densamma åsyftar ett Rikets Ständers ingripande uti Arméens Pensionskassas enskilda ekonomi och förvaltning, och får Utskottet derför hemställa, att den icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan., kl. 9 f. in. Betänkande, i anledning af väckt motion om det till Westerås län höran de Wåhla härads förläggande till Upsala län. Riksdagsmannen Eric Mallmin från Westerås län har uti ett från Hederv.
Uti underd. skrifvelse af den a5 Maji 1829, hafva Rikets då församlade Stunder anfört, det anledning icke saknades för den mening, att det uti 1827 års utfärdade Taxa bestämda arfvode för Landtmäteriförrättningar, i synnerhet hvad anginge mätning, gradering och delning af vidsträcktare skogsoch utmarkstrakter, öfverstege både hvad Landtmätaren skäligen kunde göra anspråk på att för derå nedlagd möda erhålla, och hvad jordegare kunna, utan kännbart lidande, bekosta; men, enär dels en på erfarenhet grundad visshet om ifrågavarande Taxas mer eller mindre tillämplighet då ännu icke vore vunnen, dels ock E. K. M., genom Nådigt Bref af den 5 Julii 1827, anbefallt Öfver-Directeuren vid Landtmäteriet, att med uppmärksamhet följa alla de förhållanden, som genom nämnde Taxas tillämpning kunde uppkomma, samt derom, efter 3 å 4 års förlopp sedan den tagit sin början, till E. K. M. inkomma med underd. berättelse; ansågo Rikets Ständer sig då endast böra i underd. anhålla, det E. K. M., efter erhållen del af den i Nåder infordrade berättelsen, samt efter pröfning i öfrigt af framdeles befintlige omständigheter, täcktes i Nåder bestämma, om och i hvilka delar nedsättning och jemkning i den stadgade arfvodesberäkningen kunde skäligen ega rum. Och som, vid innevarande Riksdag, fråga jemväl blifvit väckt om rättelser och jemkningar i omförmälde Taxa, och Rikets Ständer ega sig bekant det E. K. M. genom en serskild dertill förordnad Comité låtit utarbeta förslag till ny Taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar, dervid de brister, som i nu gällande stadga derom blifvit anmärkte, icke lära vara förbisedde, få hos E. K. M. Rikets Ständer i underd. anhålla, det £. K. M. täck - Bih. till R.
December 4156i dömes till fängelse vid vatten och bröd för innehafvande af dyrkar, dubbla eller hufvud-nyeldar eller falska nycklar, tiden för detta fängelse bör beräknas efter de grunder, som bestämmas i 5 kap. 4 §. Straff-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 40 Juni 4844, utan hinder af hvad som i särskild författning samma dag blifvit i sådant afseende stadgadt. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Juli 1854, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af dterremiss af Utskottets Betänkande N:o 48, öfver väckt motion angående vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom. Detta Betänkande har, på grund af framställda anmärkningar, blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, är vordet bifallet af de öfriga Riks-Stånden, samt tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Hedervärda Bonde-Ståndet härmed anmäles. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Juli 1854, kl. io f. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 26, öfvev väckte motioner om en fullständig revision eller förklaring af 45 kapitlet Arfla-Balken. Hedervärda Bonde-Ståndet har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat berörda Betänkande; men som detsamma blifvit bifallet af öfrige Riks-Stånd och tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Hedervärda Bonde-Ståndet härmed anmäles. Stockholm den 29 Juli 1854. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Juli 1854, kl. 10 f. m.
Högre bildning berättigar till företräde. d) Till uppsyningsman och öfveruppsyningsman må endast den befordras, som minst tre år oförvitligt tjenstgjort såsom underuppsyningsmän. e) Till vaktmästare antager hvarje tullkammare lämplig person. f) Inom nu befintlig vaktmästare-korps eger Tulldistrikts-chefen föreslå till underuppsyningsmän de vaktmästare, hvilka oförvitligt skött sina befattningar i tre år samt kunna förete tillförlitligt intyg öfver skicklighet i Svenska språkets skrifning och räkning, oansedt de icke genomgått allmänt läroverk. g) De inom tullverket nu brukliga s. k. personela berättelser afskaffas. h) De tullvaktmästare, hvilka icke anses lämpliga till underuppsyningsmän, komma att såsom vaktmästare qvarstå i tullverkets tjenst tills de varda pensionsmessiga, då de från tjensten entledigas.» Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, har likväl ej kunnat genom densamma komma till öfvertygelse derom, att den lägre tullbeljeningens duglighet är så beroende af ett visst mått bokliga kunskaper, som motionären håller före. Ifrågavarande tjenstebefattningar fordra nemligen förnämligast praktisk duglighet hos sina innehafvare; och de dermed förenade åligganden och förrättningar äro sådana, att personer, på hvilkas intellektuel uppfostran äro använda kostnader och omsorg, icke lära befinnas hugade att egna sig deråt. Den förändring motionären föreslår, skulle fördenskull och i afseende till det stora antalet af ifrågavarande tjenstemän medföra svårighet att besätta platserna med kompetenta personer. Att i öfrigt Rikets Ständer skulle sysselsätta sig med att åt ett embetsverk upprätta ett detaljeradt reglemente så beskaffadt, som det motionären föreslagit, torde få anses mindre lämpligt; och Utskottet föranlåtes alltså, med stöd af det redan anförda, hemställa, att berörda motion må lemnäs utan afseende. Slockholm den 5 Februari 1863. Allmänna Besvärsoek Ekonomi-Utskottets Betänkande M 75. 5 N:o 75.
Att döma häraf, bör öfvervigten af Handeln under de senare åren hafva varit till Sveriges förmon; tj, utom det att både Importen och Exporten, efter hvad ofvan visadt är, under det senaste qvinqvennium varit i ett betydligt tilltagande, tyckes den omständigheten bevisa mycket, att cursen, oansedt det år 1826 inträffade utomordentliga behofvet af Spannmål, och oaktadt ej långt ifrån En million R:dr i Silfver blifvit införd, fallit från 128 sk. 6 r:st, som var medelcursen år 1824» tidi 122 ti r:st, som en längre tid varit den stadigvarande cursen. d) Om verkan af i8a3 års System på Stats-Intraderna. För ett fullständigt ådagaläggande af förhållandet i denna del, får Utskot - örn Stats-Intradevna. i4 B tullin in g#-Utskottets Betänkande Är.o 27. PJtet endast åberopa Calculen N:o 11, soni !_[ visar ej mindre Bruttoän Netto-upp Mbörden, och i hvilken mon den årligen W ökat sig, så väl i anseende till Tull* e) medlen, som Cönvoj-, samt Båkoch / Lots-medlen. Då Brutto-summan af al* la dessa medel utgjorde, per medium för åren 1820 till och med 1824» endast 2,i84>559 R:dr 24 sk. 3 rist., så utgjorde den år 1828 ett belopp af 2,702,018 R:dr i sk. i rist, sorn gör en tillökning af 817,458 R:dr 24 sk, to rist., hvilket! ökade Stats-Intrad Utskottet på goda skäl anser till en del härröra af en i t senare tider minskad Tullförsnillnings ® i Tillika har Utskottet, för ett bedömande af Handelns olika förhållande emel* Ian Rikets samtlige Stapel-Städer och :§*) Gränse-Orter, låtit författa Uppgiften 1~.[
Vid sådant förevetande, och då det syntes illa öfverensstämma med nödig omtanka och försigtighet, att af de nuvarande tillgångarne aflemna någon del, såsom vid förra Riksdagen under andra förhållanden skedde, till ändamål, främmande för de samlade medlens ursprungliga bestämmelse, har Kongl. Majit, med afseende både å det gagn, som undsättnings-medlen åstadkommit genom afhjelpandet af tillfällig förlägenhet, och å den i sednare tider allmänt ådagalagda noggranheten vid återbetalningen af deraf erhållna lån, föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts fortfarande disposition, för behöfvandes undsättning vid inträffande miss - Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 177. 3 vext eller felslagen skörd, öfverlemna så väl den i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor innestående behållning af de till sagde ändamål förut anvisade tullafgifter och andra medel, som hvad genom återbetalningar å utgifna undsättningslån kunde inflyta. Derjemte och fastän blott en mindre del af de till undsättningar utan återbetalnings-skyldighet anvisade medel under de sednare åren blifvit anlitade, har Kongl. Maj:t yttrat, att denna omständighet, som måste tillskrifvas särskilda tillfälliga förhållanden, ej kunde anses utgöra en tillförlitlig grund för antagandet, att nöden under den närmaste framtiden ej skall inställa sig med kraf på vida större uppoffringar från Statens sida; hvarföre och då det alltså syntes nödvändigt, att jemväl för framtiden anvisa ett visst belopp, som vid förekommande behof kunde af Kongl. Maj:t till nödlidande, utan återbetalnings-skyldighet, utlemnas, Kongl. Maj:t tillika föreslagit: att af de undsättningsmedel, som ställdes till Kongl. Maj:ts förfogande, en summa af högst Etthundratemtiotusen R:dr R:mt eller enahanda belopp, som i sådant afseende under sednaste Riksdag anvisades, måtte, under den tid Rikets nu församlade Ständers statsreglering blifver gällande, få begagnas till undsättningar utan återbetalningsskyldighet åt de behöfvande, som sakna tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete och af egna tillgångar icke kunna återgälda dem tilldelade undsättningar.
å 25oo r:dr Hamb. b:co hvardera lydande, med ränta af 6 för hundrade löpande, skuldförskrifningar, hvilka barthelemy fonden, jemlikt K. M:s bemyndigande af den 7 Nov. 1826, utfärdat den 3i Dec. s. å. och för hvilka cabinettscassan sistnämnde dag gått i borgen. Förenämnda bemyndigande till lånets upptagande och till borgens ingående var contrasigneradt af då varande Statssecretm Skogman och nu frami. Exped.- secret. i Colonial-departementet Bergius. Borgen var undertecknad af Gr. af Wetterstedt och Frih. E. Lagerheim, eller dåvarande Statsministern för utrikes ärendena samt Cabinettssecretm. Den 10 April 1 S3g hade sistnämnda embetens innehafvare, Frih. Stjerneld och Hr Ihre, på cabinettscassans vägnar samma borgen förnyat. Under den 18 Febr. 1840 begärde StatsUtsk. genom Hofcancelleren, i afseende på regleringen af ministerstatens aflöning, att Utsk., som för bedömmandet af erforderliga anslag för utrikes beskickningarnes aflöning, icke ägt någon annan ledning, än Stats-cont:s räkenskaper för 1837, måtte, för samma år, erhålla uppgift, rörrde användandet till deras bnfvudsummor under titlarna af de till cabinettscassan anordnade på anslaget för ministerstaten uppkomna besparingar af Norriges bidrag 4°,000 i:ch' Norrskt specie; äfvensom utaf de ifrån extra utgiftsfonden till nämnda cassa-utbetalta medel, på det Utsk. måtte erfara, i hvad mån för cabinettscassans öfriga utgifter beviljandet af något anslag borde i sammanhang med extra-stats reg - Den 27 Februari f. m. 705 regleringen tagas i betraktande.