Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet föreslagit en sådan redaction af paragraphen, hvarigenom erhålles ett stadgande, som utmärker huru förhållas bör med hufvudmannarätten, når en medlem af en gammal Adelig Åit blifvit efter 180g upphöjd till högre värdighet, utan att då äga söner, men sedermera erhåller sådana. Att ett sådant stadgande saknas i 2-f. af 1818 års Riddarhusordning år redan visadt, men lika tydligt år, att det ej eller finnes i den io;de jjj. fullständigt uttryckt. Der står nemligen, att i fall den upp - höjde personen år hufvudman, skall Capitisrätten öfvergå på närmaste hufvudman; men någon underrättelse är icke tillika lemnad huruvida, så framt den upphöjde personen sedan får flere söner, hufvudmanskspet då till dem afträdes, eller om de qvarstå såsom expectanter, till dess den endra grenen utgått. Det år likväl just derpå sorn frågan endast beror, hvilkendera af de två principer för liufvudmannaordning sorn i irsta Morn, och i 2,‘dra Mom, af 2 § RiddarhusOrdningen olika följes, bör vid dessa fall af upphöj elser efter 1809 tillämpas. Ven 18 Augustt e m, 235 I afseende på Utskottets förslag i 6 §., hvilken nu skulle blifva den 7 §., att förmyndare icke skulle i något fall få utgifva fullmagt till säte å Riddarhuset, hafva stridiga tankar inom Ståndet blifvit yttrade; och som Utskottet funnit de olika meningarne hafva blifvit under discussionen fullständigt mot hvarandra jemförde och de skäl, som till ändring i Utskottets förslag blifvit anförde, vederlagde, anser Utskottet det vara tillräckligt, att under åberopande af de motiver Utskottets föfra Betänkande i denna del innehåller, förklara, det Utskottet icke funnit anledning, att sitt förslag i denna del frångå.
Och så gick hon, efter att ha utöst sig i älskvärdheter om min egen person, – älskvärdheter som jag icke duperades af. Men det ansåg hon var att gifva, och hon skulle kalla mig otacksam, om hon visste, att jag icke tyckte det samma. När hon gick kändes rummet qväft efter all den bitterhet, kärlekslöshet och misstänksamhet, som strömmat ut från dessa vissnade, ärbara qvinnoläppar. Och det var mig som om solen förmörkats och en tyngd lagt sig öfver mitt bröst. Det var som om all oskyldig glädje vore död, det var som om hvarje tillgifvenhetens band mist sin kraft, det var som om allt hvad man egt af inre rikedom förvandlats från lödigt guld till tomma mullen. Det var en känsla af – icke allenast armod – utan af snuskig fattigdom. Min själ måste två sig ren. Det lådde smuts vid den, – smuts, smuts! Jag ville ut. Tunga voro mina tankar, der jag ensam vandrade genom den främmande staden. Menniskovimlet trissade sig fram, alltjemt fram emot mig, i en bred jemn ström. Och till detta det oupphörliga accompagnementet af traskande fötter. Jag tycker om det. Man har samma slags sällskap af det som af vägguret i sitt rum: det säger en att tiden icke står stilla, det manar på en att skynda; det talar om Iif, men det stör en icke. Det var så tomt i mitt hjerta, der jag banade mig väg genom myllret på den breda trottoaren... Förställning och falskhet, och halfhet och afvoghet,... är lifvet värdt något på sådana vilkor? Jag hade gått långt. Jag hade kommit in i en stor folktom park uppe på en kulle. Det ledde en liten bakväg ditin. Den vägen hade jag aldrig kommit. Här fans icke en menniska. Och jag stod på höjden och såg ut öfver staden. Den låg der under en klarblå vårhimmel, insvept i det lätta, gråaktiga flor, som stora städer kokettera med. Och från höjden syntes staden större, mycket större än jag skulle ha trott. Jag kände mig friare till mods. De små ondskefulla menniskorna der nere ville jag icke veta om. Ensam ville jag gå.
Kors, så underligt, att den gått så fort den der resan, som hon behöft så lång tid för att ställa i verket, den der resan, hon tänkt på så många gånger, ja hela år hvarenda skymningstimma, då skuggorna slöto fönstersmygen, der hon satt, i sitt smeksamma famntag, och hennes tanke ändtligen fick en stunds frist efter dagens pinande lektionsstunder, den der resan, hon grubblat på så många, långa, sömnlösa nätter, då hon i feberhetta ville gråta af förtviflan öfver hela sitt ungdomslif, förspildt som det blef i småstadens qvalmiga kälkborgarluft, tilländalupet så innehållslöst i det tarfliga adjunktshemmets glädjekarga fattigdom ... Om tio minuter i Stockholm! I en hast surrade alla dagens händelser genom hennes hjerna. Hon kom ner till jernvägsstationen med föräldrar och syskon. De gräto. Hon grät. Goda råd af pappa, apelsiner af mamma. Fort, det pep! Och så gick tåget, ut, ut i den stora, fria verlden, tyckte hon. Det viftades förtvifladt med hattar och näsdukar. Herre Gud, det var ändock litet vemodsfullt att så der lemna en ort, der man tillbragt all sin tid, skrattat som liten, längtat som stor, ... men, en kunde icke hela sitt lif sitta fastkittad i en kakelugnsvrå, om också en hade far och mor, hvilka murat in sig som i ett fängelse inom fyra, fula, kala, grå väggar på en trång bakgata i en afskyvärd liten småstadshåla. Hennes pund voro för goda för att slösas bort. Hon skulle uträtta något i verlden. Icke blifva en sådan der smäktande landsortsfröken på öfverblifna kartan, hvars alla tankar försmälte i en enda hallucination om äktenskap. Men ännu mindre ville hon blifva en af de der fruarne, hvilkas lif förgå under en beständig vandring från mannens säng till kastrullerna, från kastrullerna till mannens säng, ett husdjur, som blef klappadt, när det drog sitt lass bra, ett bohagsting, som egaren på skryt höljde med granna öfverdrag. Hon hade andra idéer. Hon visste, att qvinnans århundrade var kommet.
Riddcrskapet och AdeIn guidi den anmärkning, alt Ämbetsman, sorn tredje gången gör sig förfallen lill ansvar för dragen stil uti Expeditioner, bör, jemte de redan stadgade böterne, ovilkorligen vara förfallen till suspension på ett halft års Lid. Af Hat lajl. BorgareStåndet j LngUtshottets Besänktintlen. lO) på grund af följande anmärkningar: Att enär fråga om förhöjning i lösen för KämnersRätternes Expeditioner blifvit vid 1815 års Riksdag behandlad, endast af Lagutskottet, såsom en Lagfråga, och Kongl. Maj:t i Nåder behagat lemna sin stadfästelse lillRikets Ständers då fattade Beslut, så hade någon förändring icke nu bordt ega rum, vid beredandet af de vid denna Riksdag väckte frågor af lika egenskap, eller Ekonomiutskottet bordt med Lagutskottet deltaga i ärendets behandling: att LagUtskottét borde inkomma med förslag till en ny ExpedilionsTaxa, för att derefter af Riksens Ständer pröfvas och till Kongl. Majtts Nådiga stadfästelse öfverlennäs, på sätt och i den ordning 87 §. RegeringsFormen och 33 §. Riksdagsordningen stadga; att lösen för Gravationsbevis i Städerna skall vara alltför obillig, hvilket vill bevisas dermed, att om en Fabrikslnrättning är funderad pä Actier, hvilken är belägen på tio tomter, och hvarje Actie är värd 100 R:dr, måste egaren till en dylik Actie, då den utmätes, förlora 33 R:dr 16 sk., sorn åtgår till lösen för ett dylikt bevis, och då det gifves hus i Städer, som bortsäljas på UtmatningsAuctioiler för åtta å tio R:dr, återstår icke inycket af Köpesumman, då Auctions-omkostnader och 3 R:dr 16 sk. för Gravationsbeviset afgå, hvarföre och då minsta lösen på Landet är 1 R:dr 3a sk. och den högsta i?
Hvad frågan i öfrigt beträffar, synes mig vara klart, att det för landet vore gagneligt, om de betydliga summor, som i statskassan inflyta, icke alltför länge der finge hvila, innan de ånyo spriddes ut i den allmänna rörelsen. Under loppet af flera år har man rigtat sin uppmärksamhet på möjligheten att nå detta mål. Bland utvägarne härför synes mig den af motionären föreslagna, att medlen, i stället att förvaras i ränterierna, skulle insättas i de enskilda bankerna, vara särdeles förtjent af uppmärksamhet. Utsk:t, som hufvudsakligen delat motionärens uppfattning, har ansett sig icke vara i tillfälle att utreda det sätt, hvarpå en sådan anordning skulle tillvägabringas, och har derföre inskränkt sig till en hemställan, att R. St:r måtte hos K. M:t anhålla om en utredning af frågan, samt att K. M:t ville, om det befunnes lämpligt att de i ränteriet befintliga medel insattes i bankerna, med anledning deraf föreslå erforderliga förändringar. Hvad Utsk:t sålunda föreslagit, förefaller mig vara så pass oskyldigt, att det icke borde möta något motstånd, så vida man icke på förhand vore besluten för att hindra all beröring mellan statskassan och de enskilda bankerna, på den grund, att man ansåge en sådan affärsförbindelse kunna blifva för staten vådlig. För min del tror jag icke att så är förhållandet, ty den säkerhet, kronan har för sin uppbörd, då denna insättes i ränterierna. kan icke vara större än den, som skulle erbjudas af de enskilda bankerna. För närvarande består säkerheten deruti, att Konungens Befh-.de, räntmästaren och en af stadens rådmän hafva hvar sin nyckel till ränteriets kassa och gemensamt ansvara för deri förvarade medel; men med all aktning för dessa herrar vågar jag påstå, att de enskilda bankerna erbjuda kronan vida större säkerhet. Detta antaget, synes frå - 198 Den 27 Januari. gan inskränka sig dertill, huruvida det låter sig göra att flytta ränteriets kassa till närmaste bank-kontor. Att så både kan och bör ske, synes mig uppenbart, och till vinnande af detta resultat yrkar jag bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Åkerman, Fredrik: Denna fråga är så utredd, att jag skall vara ganska kort.
Icke faller det mig in, att tilltro Herr Amiral Nordenskjöld inom sig hafva andre egne skäl för sin opinion om sjöförsvaret, än dem han sjelf framställer: andra kan Den ig Mars f. m. och bor jag ej tillägga honom; hur har han då kunnat tillåta sig sådant emot mig? Ilan behöfver verkeligen påminnas om den goda Onele Tobys ord: ''Thou shouldst not havé said so Trim.” Men ty värr! har han sagt mer, då han, efter att hafva jemnfört mitt underdåniga yttrande af 1809 med min nyligen tryckta skrift, säger: ”men hvarföre för ”opinionen ovänligt framställa ett vapen "före perioden af 1809, som ännu då fanns "så oumbärligt; och i hvilkendera af dessa "skrifter bör man anse tankarne rigtigast "framställde?" Med undantag af ovänligt, som aldrig funnits tecken till i min skrift, bade svaret varit lätt, äfven för Herr Amiral Nordenskjöld, om han varit fördomsfri, med ett enda ord: Ångbåtar! Ty de äro det, som, i min tanka, ovilkorligen vålla en revolution i sjöförsvaret, hälst i Scandinavien. I stället fortfar Talaren: ”Jag vågar tro och vill bjuda till att visa, att det ej är den sista; men jag vågar derjemte hoppas, och detta hopp är för mig glädjande j att då dagens paroxysme blåst öfver, intet annat skall qvarstå, hvad stora flottan rörer, än ett fruktlöst bemödande att, med förbiseende af ungdomens och mannaålderns alla ädlare förbindelser, hafva velat skada redan aflidna eller än lefvande vänner, till minnenj till rykte eller känslor, ” Den 19 Mars f. m. Den verklige Sjömannen står lugn på sitt däck, om stormen aldrig så häftigt rasar, afgrunden hotar och om än spillrorna slungas öfver dess hufvud. Men jag vädjar till Eder J Sveriges Riddersman, och härtill är jag berättigad, om en enda gerning uti min 5o-åriga bana ger anledning till en sådan beskyllning. De finnas ännu ibland
Ridder» stapet vaAdeln nU inkommit Protocolls Utdrag af benna dag, beflöt Preste-Ständet, att Arf» wvdena ät Utstottens Secreterare icke böra till dem utbetalas, förrän genom Riddarhus-Secke. terarer.S qwitto kan intygas, att Utstottens Pro. tocoll och Handlingar blifwit till Riddarhuset aflemnade; men att Utstottens Cancellister dere. mot mä utbekomma deras arfwoden, sä fort de genom wederbörande Sedreterares betyg kunna styrka det de sina skyldigheter fullgjort; gällande sädant likwäl icke om Stats, och Banco, Bihan§, lil. L. ^3, 44- Ut - 558 Den 18 Oktober. Utffotten, hwilkas Handlingar ej till Riddarhus. -Cancelliet inga. l->r 5upra. Llx ?rotc>collc> O. ^Imcjvili. Utdrag af Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Stärrdet tvid Urtima Riksdagen i wrebro den Oktober i8ro. SD, 2ill jrrstering upplästes och godkändes Expeditions. Utskottets förslag till det tillägg uti 5. tz. af Riksdags Beflutet, om Annnitets-Läne. Systemets äterkailar.de, som Wälloff. BorgareStändet enligt nu upplästa Protocolls Utdrag yrkat, äfwensom till den serffillta §. som jem. likt Ridderffapets och Adelns uti Protocolls Ut« drag af nästledne gärdag meddelte beslut, blist wit uppsatt, angäende sättet huru Riksgälds. Contviret kommer att för desi gjorda förffctt rindfä ersättning, l-le supra. klx ?rotc>collo O. Almgvist. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bon. de <L>tändet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 18 Oktober 1810.
Jag, för min del, har hvarken gifvit något löfte eller tillåtit mig att någonsin rösta i någon fråga, utan att förut sökt inhemta tillförlitliga upplysningar om rätta förhållandet; men min enskilda öfvertygelse är den, att Kronan i detta fall, som i många andra, skall vinna, då hon försäkrar en arrendator om förlängning af sitt innehafvande arrende, — förutsatt nemi., att sådana garantier lemnäs, som betrygga Statens bästa; och då detta inträffar i detta speciella fall, har StatsUtsk. icke funnit betänkligt att tillstyrka bifall lill denna ‘begäran’, i öfverensstämmelse med den princip, som StatsUtsk. för sig etablerat. ipS D e u a j Maj. Hr Munck a f Rosen seli ö I d, Nils Rudolph: Jag förenar mig med Gr. Wrangel och Hr Ribbing i anhållan om afslag, och får tillägga , att det förundrar mig, att StatsXJtsk. som först afstyrkt Daniel Anderssons från Hallands län motion, alt de, sorn under-arrende innehafva kungsgårdar och till statsverket indragna adelsfane-boslällen m. m., måtte, med iakttagande af alla lagliga formaliteter, och sedan bemälda lägenheter blifvit på öppen auction åt den mestbjudande upplåtna, få öfvertaga högsta anbudet å arrendet, nu deremot i detta utlåt, tillstyrkt, att vissa innehafvare af arrenden å dylika kronolägenheter må få prolongation af sina arrenden , med förbigående af alla de lagliga grunder, som för förvaltningen af Kronans lägenheter blifvit stadgade. Hr Frih. o. Landtm, framställde hvar efter annan propositioner till bifall, återremiss samt afslag å StatsUtskts utlåt. N:o Bi, hvilka alla propositioner blefvo med ja och nej besvarade. Gr. Horn: Jag vill blott erinra att jag tror, att då anmärkn:r blifvit gjorda, som hindra antagandet, bör väl icke fråga om förkastande uppstå; men återremiss ovillkorligen ske. Hr Munck af Rosenschöld: Jag hänvisar till 56 §:n Reg.F:n, sorn säger, att Utsk:s belänk:n skola först framställas till bifall eller afslag.
Landet 10m mäst skrek på det förderfliga af denna Styrelsens inflytelse framträdde den starkaste makt, som der önnes , med en' anklagelse mot en hög person, och hela Nationen sattes i rörelse; men jag frågar om högsta makten med corruption och allt hvad den beskylles för var i stånd, att vinna sitt ändamål? om den icke måste ifrån sitt företag afstå? och hvad bevisar detta, om ej att corruption ej var i fråga, men väl inflytande, ehuru äfven detta vid en gifven origtig åtgärd icke kunde i längden något uträtta? Och jag förklarar, med denna öfvertygelse om egenskapen af inflytande, att hvad jag fruktar mer än allt inflytande, är en allmän fruktan för inflytande, ty denna förutsätter tänkesätt hos personen, som hyser den, sorn icke, efter mitt begrepp, göra honom fullt passande till Representant. Då jag har den lyckan att höra till en representatif församling, så förklarar jag inför Gud och sicnniskor, att jag har mod att motstå och &>en 17 Cctober *, m, % yl aflägsna alls tillbud, sorn göras mig, och hvilka min rättskänsla ej kan gilla; och med denna känsla går jag min väg rätt fram: och går dä lu£n till mötes alla öden, äfvensom alla beskyllningar, som kunna göras mig. Jag är ock öfvertygad att, inom denna aktningsvärd* Samling af Embetsmän, det åtminstone är hundradetals, som dela denna min tanka; och det är ej att göra dem en vänlig hälsning, att framställa möjeligheten af ett obehörigt inflytande från Regeringen på dem, men väl må man förutsätta ett inflytande af förtroende till Styrelsen. För aft nu återkomma till det recept man föreslagit, för att sätta RiddarhusSecreterare-fjenstens innehafvare utom allt inflytande, genom hans utestängande från alla Embeten i Statens tjenst1, så ser jag här för mig en Ledamot, som torde förlåta , att jag till vederläggning af nämnde satts lånar hans qvicka yttrande, nemligen, att den som har en tjenst, den är i tjenst; det är en sanning; men lika sannt är det ock, att den som ingen tjenst har, kan ju kumma i tjenst.
— Programmets andra afdelning upptog Glucks opera » Orfevs ». En liknande föreställning skulle gifvas på ons dagen i denna vecka — första abonnementsafto nen — äfven då med biträde af hr Marteau samt med » Pajazzon » till efterpjäs. » Lohengrin » gafs i tisdags för 100:de gången härstädes med hr Ödmann och fru Östberg i hufvudpartien. Södra teatern har i Blumenthals och Kadelburgs » Panelhöns » fått ett program, som torde draga en god serie hus. " » Panelhöns » är icke någon uppslup pen fars i den vanliga tyska stilen, utan verkar med lustspelets mera behärskade former och mer genomarbetade karaktärsföring. Det saknar emellertid visst icke munterhet, utan de sentimentala elementen kryddas af lämpliga doser friskt humör, och det hela blir därigenom både underhållande och uppfriskande. Framställningen är också lofvärd, särskildt har herr Gust. Bergström i det hederliga originalet fabrikant Wörman fått en uppgift, som den utmärkte skådespelaren löser con amore, med en verksam blandning af tryggt godmodig komik och hjärtevinnande värma. Bland de öfriga uppträdande kunna vi endast i all korthet framhålla hrr R. och E. Wagner samt Lambert, fruarna Lambert och Fornell och fröken Paldani för hvar i sin stad goda prestationer. Publikens bifall har varit af det hjärtliga slag, som plägar båda långt lif åt en scenisk nyhet. Fru Hilda Castegren, Vasateaterns hittillsvarande primadonna, afslutar med innevarande månad sitt uppträdande härstädes. På tisdag har den uppburna och värderade artisten sin afskedsrecett, då det populära stycket » Niobe » gifves — naturligtvis för fullt hus. Fru Sterkys konsert i fredags i Musikaliska aka demien var besökt af en talrik publik, som med de fiffigaste applåder belönade den aktade och framstående sångerskan, hvilken förtjänar särskildt erkännande, för att hon å sitt program upptagit så många svenska tonsättare, både äldre och nyare. Bland de nyare sångerna märktes en liten förträfflig bit, » Réve encore », af Lago samt en anslående ballad af Stenhammar.
Emedlertid och då egentligen det allmänna har fördel deraf, att sådane personer, som antingen genom verkställde brottslige företag redan förnärmat allmänna säkerheten, eller genom bristande näringsfång och sysselsättning kunnat hänföras dertill, hållas till arbete, och, om än genom tvångsmedel, sättas i en nyttig verksamhet, samt sålunda hindras från att skada Samhället, finner Kongl. Maj:* mindre lämpligt, att berörde Hufvud-Tittel och följaktligen Anslags Summan för Försvars-Verket, med dertill hörande Flottornes Nybyggnadsoch Underhålls-Fond', vidare belastas med ifrågavarande kostnader, äfvensom med aflöningen för allmänna Arbets-karlarne i Carlskrona; anseende Kongl. Maj:t derifrån endast böra utgå den extra eiler tillökta aflöning, soia nämnde Fångar och allmänna Arbets-karlar i och för deras arbeten kunna förtjena. Kongl. Maj:t vill alltså härmed i Nåder föreslå Rik sens Ständer: att beräkna ofvananförde o kostnader viii regleringen af Åttonde HufvudTittelns anslag för Fångvården i allmänhet, och deraf på Tredje Hufvud-Titteln särskildt, uppföra medel till aflöningen för allmänna Arbets-karlarne i Carlskrona, jemte beklädnad, sängkläder, eldningsoch lysnings-persedlar för dem och 8 o4 Proposition om Statsverkets tillstånd och behof t Fångarne i Ankarsmedjan, samt Arbets-fångarne på Rikets Fästningar. Fjerde Hufvud-Titteln: Clerecioch Läro-Verken Utom den, i Stats-Contoirets underdånig Berättelse, oraförmälda Lönings-Spannmål för Gymnasii-Rectorn i Götheborgs Stift, samt för ÖcholStaterne i Calmar och Vadstena, förekommer på denna Kufvud-Tittel en ny aflöning för Scholmästaren vid den å Sundbyholms Kungsgård, i Nyköpings Län, genom framlidne Riks-Amiralen Friherre Carl Carlsoon Gyllenhjelms Testamente, stiftade Schola. Enligt Testamentet skulle Läraren derstädes aflönas sned Krono-Tionde af Sundbyholms jemte Ribingelunds, Testator tillhörige fastigheter med derunder lydande Hemman och lägenheter:
Nådiga ompröfvaride i underdånighet öfverlemna, att, på den tid Eders Kongl. Majit för godt finner, ifrån Rikets Landshöfdingar infordra berättelser om Landets tillstånd och hushållning, på det att de samma vid inträffande Riksmöten kunde för Riksens Ständer blifva frami agde, om sådant af Riksens Ständers skulle hefinnas nödigt. vägnar Carl Mörner, b. t. Landtmarskalk vägnar J. A. Lindblom n. v. Talman. På Eorgare Ståndets vägnar H, Schwan, . b. t. Talman. På Eonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Rik - Den a9 Julli 48» Riksens Ständer framhärda med djup un* dersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste, tropligtlgst* »k tjenare och undersåter På Eiddersk. och Adelns På Prest-Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner, J. A. Lindblom] h. t. Landtmarskalk. n. V. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H. Schwan, Lars Olsson, h. t. Talman. n» r. Talman. Utdrag af Protccollet, hållet hos Högloft. Ridder skåpet och Adeln den 3l Juli 1815» S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 25 dennes på bordet lagda Betänkande af föregående dag, om förhöjning utx det honorarium, sorn Riksens Ständers Full mägtige i Riksgälds - Contoiret uppbära, blef nämnde Betänkande af Höglofl. Ridderskap#t och Adeln afslaget. Ut supra. Ex Protöcollo A. G. Silverstolpe. Femte Band.
Lars Sa1vi.w det ypperliga tillfallet a t t ph Clas Clasoiis och Margareta, Doves bröllol~sdag l740 liillla ett föredrag o m bal-~~atippf ' ostraii ined ideer fr911 Locke. Det ar mer o111 gossars &amp; n om flickors upptul~tan han talar, d &amp; liam förmanar: sLRr bnimeu till att tnln rent, Ntir cle 5 ' siiG, se ' ii blir försentn, - eller: DLK~ barmii ock eii vnc ' ker slöjd, I-Tvnrtill. dess l-iug iir snarast b~jclu etc., Gossars rippfostrnii afser E. Eliliin (1s \ i (ll.yftiga. r Uppfostr.ings1iii.a~ (1 7 k) liksoiii i~i.k.sr&amp;det Löveiit~jeliii i sitt tal o111 iippfostraii i loiigl. Veteiiil; a~~saIra~leniie~i 171.Z. Sa~iih allet sy lies sA,lecles likgiltigt för det l n h l i g a slaktets nppfostran, me11 mot denna 1ilrgiltigh.et föres i tidriingm och. tidslxifter en liflig, fast fruktlös opposition. r K m det val ~iindfly n &amp; go11 t~ii~lrnncle III ännislas ny piiiarksamhet r, slcrifves i)) Jourilal för all rniii~ila iippl.,ysn ingen och secl&amp;liia », B a t t fr~~ntiniiner lilzi, sorgfälligt I~öra iippfcistras soin lxul: ~i.ii~., el.lci. amser: 111ni1 ileiri f611 vnrel.sei., sakta i \: ai; lcleii ~ i t m