Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att kunna ålägga privatbankerna att rätta sig elter Riks-Banken i detta afseende, erfordras någon bestämmelse af tid, inom hvilken förändringen bör ske. För ett noggrannare öfvervägande af Gr. Liljencrants’ förslag torde det derföre vara lämpligare att återremittera denna §, hvarföre jag derom anhåller. Hr Dalmans förslag att, innan en sådan inskränkning i utgifvandet af lägre sedelvalörer, hvarom här är fråga, företa - 252 Den 12 September e. m. ges inom Riksbanken, föreskrifva något dylikt för de enskilda bankerna, tror jag skulle vara blott att tillfoga dessa sednare den största skada, utan att medföra något gagn för det allmänna. Gr. Liljencrants: Föga trodde jag att min framställning vid denna § skulle förorsaka en så vidlyftig diskussion, och jag skulle icke heller vilja ännu mer förlänga densamma, om jag icke ansett mig böra motsätta mig så litet bankmässiga åtgärder, som dem Frih. Stjernstedt framställt, nemi. att i första rummet fästa sig vid hvad som är beqvämast. Jag protesterar en gång för alla mot något sådant. Man bör väl söka vänja folk vid att hafva i sina händer metallisk valuta, äfven om det af en eller annan betraktas såsom obeqvämt. I utlandet, der man rör sig med fullt ut lika stora summor som här, låter det sig göra att begagna klingande mynt, och jag vet ej, hvarföre det skulle vara mera obeqvämt här i landet. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Hr Dalman: I anledning af det inkast att indragningen af sedlar å 5 rdrs valör skulle förorsaka så stor förlust för de enskilda bankerna, ber jag att få nämna, att det ingalunda är min mening att de sedlar å 5 rdr, som nu äro i rörelsen, skola indragas, utan endast att de banker, som få ny oktroy, ej må ega rätt att utgifva sedlar å så låg valör. Frih. Stjernstedt: I motsats mot Gr. Liljencrants, anser jag att man bör tillse, att alla banker vidtaga sådana åtgärder, som äro beqvämliga för allmänna rörelsen.
De törsta alla efter skönhet, var säker på det, fastän de knappast förstå sig själfva och inte ana, hur djupt rotad deras åtrå är. Glädje och skönhet äro sol och 1895 IDUN 326 luft för människosjälen. Men jag predikar ju r i k t i g t. » » Ni vidgar ramen. nu tycks det sannerligen inte vara fråga bara om att ta bort fräknar och. » » Det har det aldrig varit; ni har visst inte mycket uppmärksamt hört på hvad jag haft att säga. » » Jo, fröken, det har jag, fast jag inte kan låta bli att raljera litet. Jag har hört på, och jag tror, att ni har alldeles rätt. Jag tror som ni, att det skall komma en tid, då människorna skola erkänna sin förpliktelse att utbreda skönhetens välde öfver världen. Men jag tror också — i motsats till er — att den tiden är långt aflägsen. Den nuvarande utvecklingen går i alldeles motsatt riktning. Ned med allt som inte är business! Skulle ni börja på att predika ideala skyldigheter, skulle man skratta ut er grundligt. » » Jag tror så med. Och jag aktar mig nog. För resten är h varje vackert ansikte en predikan för mina åsikter. Mitt eget med. Och själf skall jag aldrig underlåta att göra, hvad jag räknar till mina plikter. Kan ni gissa, hvarför jag i dag valt den här solfjädern? » » Neej? » » Den går i lilas, ser ni j u. » » Nåå? » » Se på min klädning! » » Jaa? » » Ni herrar äro då ohjälpliga. Det är väl för er, att edra toaletter inte fordra något färgsinne. » Efraim * Rosenius. _ Från Iduns läsekrets. Från en småskolelärarinna ha vi mottagit följande skrifvelse, b vilken vi ej vilja förmena en plats: HerrRedaktör! Förlåt att jag vågar upptaga eder dyrbara tid, men som Idun är en af landets förnämsta tidskrifter och just hör hemma i de kretsar, dit jag så innerligen önskade, att ekot af vårt nödrop skulle tränga, har jag tagit mod därtill. Det kan ju endast ske, ifall Ni vill lämna plats åt mitt välmenta försök — ifall det duger att trycka förstås.
B. A. E. 3. — N:o 8, i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 samt Kammarcollegii derpå grundade kungörelse den 29 i samma månad, rörande besittningsrätt till kronohemman. IV. B. 115. A. t87. VII. U. 210. A. 322. *— N:o 9. i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 10 April 1810, rörande afgärda hemmansegares iätt att söka skifte å skog och utmark. IV. B. 491. V. A. 294, N:o 10. i anledning af väckt fråga om vidtagande åtgärder att förekomma tilltagandet af så kallade proletärer. IV. B. 491. V, A. 294. -— N:o 11. i anledning af väckta motioner om åläggande för alla hemman att, utan afseende på deras olika natur, deltaga i byggande och underhåll af prestgård, tingshus och häradsfängelse. IV. B. 491. V. A. 294. ( 93 ) Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskoltens Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden: *— N:o 12. i anledning af väckt fråga om åliggande för husbonde, hvilken i sin tjenst antager vanfrejdad eller försvarslös person från annan socken, att om den inflyttades framtida bergning draga försorg. IV. B. 491. V. A. 294. — ty:o 13. i anledning af väckt fråga om prygelstraffels afskaffande, m. ra. IV. B. 491. V. A. 294. VII. — N:o 14. i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg uti, samt förklaring af Kongl. Majus nådiga Stadga om skiftes ver ket i Riket den 4 Maj 1827 samt Kongl. — N:o 15. rörande Utskottens betänkande N:o 7, i anledning af väckt motion om vidtagande af försigtighetsmått emot catholicismens utbredande.
7r* ”Yppar sig—•— Bevillnings-summan, som Statsoch Bevillnings-Ut skottet föreslagit som ändring uti Statsoch BeTOV/mrreg^-Utskottefs förslag Häröfver höres Statsoch Bevil/nings-U tsk o t te t — —- Bifalla Tre Stånd hvad emot Statsoch Bevillnings-Utskottets på det sätt 69 §. föreskrifver åt Statsoch Bevillnings-Utskottet Bifalla detta Utskotts flesta Ledamöter Statsoch Bevillnings-XJtskollets —* — skall det åligga Statsoch BevilIni?igs-XJlskotlel —” R i k d a g s - O r d n i n g e n: §. 24, mom. 1. ” af Stats-medlen, hvilken af Statsoch Bevillnings-X3lskottel, ” §. 27, mom. 1. ” omedelbart till Rikets Ständers Statsoch Bevillnings-Vtskott ” Comthveiozs -Utskottets Memorial N:o n <j, 5 §. 28. ”Ridderskapet och Adeln Constitutions-, Staisoch Bevillnings-, Banco-, Lagni. ra.” §. 3o. 1:0 "Stats och Bevillnings-XJtsliollet, sorn skall bestå al Fyr atio Att a Ledamöter och Två Hufvud-Ajdelningar _, bör granska m. m.” 2:0 " Tjenstemän skola kunna personligen för Statsoch Bew7//«"ng.v-Utskollet, eller —” 3:o ” utstaka. Statsoch Bevillnings Ajl&ollel åligge att m. m.’’ §• 3>. 1:0 ”Statsoch Bevillnings-Utskottet åligge jemväl, att opåmint m. m."
Nro 19, ang:de afskrifning och eftergift af Riksg.-contrs hos Götha canalbolag ägande fordringar samt räntas godtgörande å de utaf bolagets insättningar uti Riksg.-cont. derstädes innehållna medel till säkerhet för fullbordande af återstående arbeten i hamnbyggnadsväg, äfvensom canaldirectionens hemställan om förskott utaf nämnde medel till utförande af ett hamnbyggnadsarbete vid Mern. Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad. StatsUtskrs utlåt. Nro 19 med det uti utlåt. Nro 69 föreslagna tillägg till 3:dje punkten. Företogs till pröfning StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 70 i anledn. af gjorda anmärkningar vid TJtskrs betänk. Nro 18, angrde provisoriska utbytet af den för Gen.-Assistance-contoret begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga, f. d. s. k. Hessensteinska egendomen. Frih. Palmstjerna, Carl Ottor Lika litet som Utsk. frångått sitt uti betänk. Nro 18 gjorda tillstyrkande, har jag frångått min detta betänk, bifogada reservation. Jag anser nemi., att då man går Stockholms stads önskan till mötes att medgifva utbyte af Gen.-Assistance-contrs hus mot Hessensteinska huset, är man likväl icke skyldig att betala någon mellangift. Oaktadt den värdering, som skett, visar Deli 10 Maj e. m. 4?t någon skillnad i värdet af ifrågavar. hus, Sr jag dock öfvertygad, att en sådan skillnad icke i sjelfva verket existerar. Jag tror, att Gen.-Assistance-cont:s hus äger fullt ut samma värde som det Hessensteinska, fastän det icke är repareradt och i det yttre skick som Hessensteinska huset. Jag har visserligen icke för afsigt att enständigt bestrida detta husbyte; men jag tror, att det vore lämpligarre, att bytet skedde jemnt om jemnt, utan någon mellangift.
Lka euer minsta de Skattstyldiges Debetsbelopp, och om Tarifferne stola fä förblifwa sädane de för narwarande aro ställde pä 2,osa,000 R-d eller ock sedan Riksens Ständer antagit Bewillningö.Summan kill 2,500,000, i samma män förhöjas. Efter vfwcrlaggttmg härom biföll Ståndet l hufwudsaken hwad Utstottet häruti föreflagit, med det af Wällofl. Borgare-Ständet uti nu inkommit ProtocollsUtdrag gjorda förbehåll; dock anssg Ständet Redactio» nen af i frägawarande Förenings Proposition böra an» dräs, sä att i stället för orden: tillätas öka Tariffen med sä mänga procent, att rc. ma fattas aga att gevom pälysuing kungöra med huru mänga procent Ta» rjfferne mäste höjas, pä det att rc.; afwcn som att sista Orden näst efter inträffar, mä andras salunda kungöra pä hwad sätt densamma jämlikt Riksens Ständer» A>eflut i proportion derefter mä nedsättas. Et sugr». E. D. Den i? April. 673 S. D, Riksens Högloft. Ständers Lag - Utstötts den 8 bennes upläste Betänkande, angående föreflagit stadgande af nägon Lag, som förestrefwe, huru Jnnewänare r ett af stende anfallit Land i allmänhet böra förhälla sig m. m. föredrogs a nyo och bifölls, Et supr». S. D. Föredrogs ä nyo Riksens Högloft. Ständers Stats - och Banco-Utstotts uti scrstitta den 17 denneS up» lästa Memorial afgifne Uklatanden, i anledning af Kongl. Majus Nödiga Proposition den 21 nastledne Februari» angäende Allmänna Brandförsäkrings-Werket. Efter öfwerläggning härom biföll Preste,Ståndet till alla delar hwad Utstotten om detta ärende yttrat och hemställt. Et suxrs.
Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » L e d i g a platser » Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 7 0 öre pr noup.-rad. hvarje fredag. Stéenhoff vacker majdag 1896 syntes i boklådorna ett häfte med titeln Lejonets unge på ett lejongult omslag. Uppe i hörnet stod författarnamnet: Harald Gote. Absolut okändt sade det mig intet — om icke att den anonyme författaren troligen var en kvinna, ty det är vanligen med manliga signaturer damerna föredraga att debutera. Vid första bläddrandet i boken blef jag slagen af några repliker, särskildt denna: » Men samvetet? — Har ni kanske bara ett estetiskt samvete? » På hvilket den tillfrå- gade svarade: » Det vet jag inte. — Jag har inte känt af något annat, än att j a g tycker illa o m tankar — och känslor och handlingar — som äro fula. » Jag hade sett nog för att genast taga boken med mig hem, där jag snart fann, att de anförda orden kunde varit motto för hela dikten. T y denna var framför allt ett angrepp på vissa som sedliga ansedda känslor och handlingar, hvilka för ett af skönhetsoch frihetskänsla besjä- ladt väsen nu mera synas fula. Angreppet skedde ej blott genom ord, utan äfven sålunda att författarinnan lät två unga människor ingå ett fritt äktenskap, emedan dessa människor tillhörde » den ljusa förtruppen », som går fram mot en kommande tidsålder och har rätt att bryta gamla sedvänjor, därför att de » inom sig bära stoff till nya, bättre seder ». HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Frida E utgifvare: Hofboktr. santa karaktärerna, den spirituella dialogen lästes, väckte intresse och gissningar om författaren — men allt detta endast inom litterära kretsar.
Den frågan kan således icke behandlas i förstärkt StalsTJlsk., såvida man bar aktning för grundlagen. Den sednare hagan åter skall behandlas i förstärkt StalsIJtsk., äfven 0111 blott ett enda Stånd skulle envisas att icke sig förena med de trenne öfriga; ty den kommer att bestämma, huruvida så och så stor tull eller en mindre skall åsätlas de varor, som åro tillåtna att importeras, och i den frågan liar Konungen i lagstiftningsväg intet alt skaffa. Ständernes beslut förblifver sådant som Ständerne detsamma fattat, och Konungen kan derutinnan icke ändra beslutet, utan har blott rättighet att, i afseende å speciella artiklar, nedsätta men ej öka tullen å desamma, med undanlag af tullen på spanmål, den Konungen grundlagsenligen äger att höja eller sänka. Så framställer sig frågan, när den lugnt betraktas, och så har Gr. Horn gjort, då han yttrat sig på sätt vi bort, stridande mot sin egen åsigt lörtde förbuds-systemet. K. o. Ad. skulle måhända finna milt yttrande misstänkt, emedan jag talat för förbuds-systemet och sålunda i enlighet med hvad jag i sjelfva verket önskar; men Gr. Horn har yttrat sig tvertemot hvad han önskat kunna göra gällande, och hans yttrande måste således vara opartiskt och bör derföre med särdeles aktning betraktas. Jag begär att Hr Frih. o. Landtm, måtte skilja frågorna ål; de äro skiljda i sin natur; den pluralitet, som faller, måste väl falla på två propostr så väl som på en, och det är å mina motståndares sida liberalt alt tillåta den delning jag begär, helst den är grundlagsenlig, då deremot motsatsen inträffar, om man skall i ett klubbslag afgöra tvänne frågor af så distinct oI i ka karakter, den ena en pur ekonomisk och den andra en lika pur bevillningsfråga. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Den siste talarens smickrande omdöme om talaren näst före honom vill jag medgifva i allo; men att det vid detta tillfälle ligger någon så utomordentlig förtjenst deruti att skilja en grundlags tydning ifrån sin egen opinion i sak, kan jag icke finna.
Ridderskapet och Adeln nödvändigt vilja återremittera ämnet , så får jag göra en anmärkning vid det Förslag, att Domstolen icke skall äga att förordna någon person till Förmyndare utom den Domstols domVärjo hvarunder den omyndige lyder, utan att sådant blifvit anmäldt vid den Domstol, hvarunder den omyndige lyder. Deraf fruktar jag flere olägenheter skola uppstå. Tingen hållas vanligen på samma tid i flere Härader. Om Förmyndaren icke genast kan förordnas, innan Rapport afgått till annan HäradsRäft, kan lätteligen hända att denna Rapport icke hinner framkomma förr ärt Tinget redan är slutadt. Först vid nästa Ting kan således anmälan ske, och derigenom , då i mångå orter Ting endast 2:ne gånger om året hålles, kan möjligen hända, att ett år åtgår, innan Förmyndereförordnandet blir utfärdadt. Häraf ser jag stora olägenheter för de omyndige. Visserligen vore den lättaste utvägen, att något Verk blefve uppdraget att samla förtekningar på alla Förmyndare, såsom den lättaste och mest verkställbara controllen. Enda olägenheten deraf vore, att man ifrån en aflägsen landsort fick söka den äskade upplysningen i Stockholm. Men i alla fall skulle det medföra mindre olägenhet än andre utvägar; ehuru äfven denna utväg ej medförde någon fullkomlig säkerhet, Det kunde t. Ben 9 Octobcr ft rn. «x. hända, att en Domare underlät lemna sin Rapport, och Förtekningen blefve således icks fullständig. Blefve någon derigenom bedragen, hade han ej annan utväg, än att söka sitt åter a£ Domaren, och, efter flere års förlopp, kunde denne vara död, eller oförmögen att gälda skadan. Herr Rosenblad, Bernhard'. Jag bekänner visserligen, att alla medel att återställa Crediten äro förgäfves, så länge det vacklande myntvärdet åstadkommer orättvisa enskildte emellan, och att alla bemödanden till Creditens återställande skola vara fruktlösa, så länge vi äge ett sådant mynt. Men det hindrar icke, att vi ju må göra det lilla vi kunna.
Ej heller må sådant åtal anställas sedan sex månader förflutit efter det brottet skedde, der ej laga förfall visas eller så är, att döden genom brottet blifvit qvinnan tillskyndad. 17 §. Den, som tager och bortförer eller i sitt våld qvarhåller qvinna mot hennes vilja, i uppsåt att henne till giftermål eller otukt förmå, dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §. Bortförer man qvinna, som ej fyllt femton år, med hennes vilja, men utan samtycke af målsman, i sådant uppsåt, sorn i 17 § sägs; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Bortföres omyndig qvinna, som fyllt femton år, med sin vilja från fader eller moder eller dem, som i deras ställe äro, i sådant uppsåt som nämndt är; dömes gerningsmannen till fängelse eller böter. 19 §. Brott, som i 17 § sägs, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvinnan eller hennes målsman det till sådant åtal angifver: ej heller må brott, som i 18 § sägs, åtalas af annan, än qvinnans målsman. Har i något af dessa fall den, som brottet begick eller deri delaktig var, gift sig med qvinnan; då åge åtal ej ruin, der ej till återgång af giftermålet dömdt blifvit. 20 §. Förer någon bort hustru från sin man med hennes vilja, i uppsåt att henne till otukt förmå; dömes till fängelse. Ej må dock, i ty mål, åtal af annan än mannen ske. 21 §. Fader eller moder, som med våld eller hot tvingar dotter till giftermål, straf fes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete från och med sex månader till och med två år. Gör det annan giftoman; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Brott, som nu sagdt är, må ej till bestraffning åtalas, der ej för det våld eller hot, som emot qvinnan föröfvadt är, till giftermålets återgång dömdt blifvit. 22 §.
Utur ett prot. må vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, sorn deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas , på hvilka beslutet tydligen sig grundar Vid hvad ofvanföre blifvit anfördt, är jag likväl skyldig göra den förklaring, och derjemte full rättvisa åt största delen af det högtärade BorgareSt. vid nämnda riksdag, hvilka ej voro tillstädes, då inbjudningen antogs, att detta nemi. skedde i ett plenum, som utgjordes af blott 9 eller io personer, eller dem af Ståndet, som voro ledamöter i BancoUtsk.; ty alla de öfrige hade redan bortgått tillika med talmannen, lii' Lagmannen Ullberg, hvilken alltså lemnat klubban till vice talmannen. Uti BancoUtsk. reserverade sig mot denna grundlagsvidriga Åtgärd: liiHofmarskalken Hammarhjelm, Hr Cancelli-radet af Wetterstedt, Hr Frih. Reutersköld, Hr Kammarherren Rosenblad, Hr Domprosten Lidman, Hr Prosten Forsslind och Hr Prosten Elfström, hvilka ansågo det åligga Utsk. att behandla frågan i enlighet med föreskriften i 73 §:n Riksd.Ordn., att sammanjemka de olika meningarna och föreslå en medelsumma. När således den beviljade flogsta summan var 16,000 r:dr och den minsta 4j65o r:dr, så synes mig jemkningseller medelsumman lätt vara funnen, samt alt 1 o,33.5 r:dr, såsom liggande emellan det högsta och det lägsta anslaget, vore det Ioelopp, jag, med afdrag af de erhållna 4,65o r:dr, vågar vördsamt hoppas R. H. St. nu skola täckas mig bevilja.
Ut dr. d. 4 Mars iS3'|. 2:0 Herr Hallgrens motion, angående förändring i föreskrifterne om enskildes assignerings-rätt på Banken, (jemte hvad, i anledning af motionen, är inom Ståndet i detta ämne vidare anfördi,) och 3:o Herr Wcerns motion, innehållande åsigler om Bankens organisation. S. D. Remitterades till Bevillnings• Utskottet: 1:0 Herr Hallgrens motion, angående Båtsmans-vacance och Rotefrihets-afgift al Släderne, (jemte hvad, i anledning deraf, inom Ståndet vidare blifvit yttradt ) 2:0 Herr J. TVinblads motion, örn användande af blifvande bränvinsskatt, (tillika med hvad i detta ämne i öfrigt är inom Ståndet, i anledning af motionen, anfördt,) 3:oHerr Lejflers motion, angående dels förbud emot införande af åtskilliga öfverflöda varor, dels beläggande med hög lull af dem, som ännu icke äro möjliga att förbjudas, men väl höra kunna undvaras, äfvensom derom, att Rikets Ständer må, genom underdånig skrifvelse, lius Kongl. Maj:t anhålla, det lackes Kgl. IVlaj:t, genom utkommande Författning, uppmana till ett tarfligt, måttligt och sparsamt lefnadssätt, uti hvilket ämne flere af Ståndets öfrige Ledamöter sig utlåtit, 4:0 Herr Bäöks motion, om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t att Kammar-Rätten matie förständigas, att ej vidare fullfölja de emot åtskillige Städers Magistrater och Borgerskap gjorde anmärkningar och reservalionskraf för förment underlåten taxering af rotefrihets-afgift, uti hvilket ämne Herr Cederborg sig utlåtit, 5:o Herr Hahns motion, om åtgärders vidtagande till beredande af sk \ dd at den inhemska pappers-fabricationen, uti hvilket ämne Herr Lake jemväl afgifvit yttrande, och 6:0 Herr Santessons motion, angående lindring eller nedsättning i utgående tull å Aluntillverkningen i Riket. S. I).
Har Konungens Iustitiä-Canceller lemnat utan afseende nägon hos horwm omedelbarligen eller efter IustitiaOmbudsmannens hänwisning af enskild man anmäld klagan, bwilken IustitiäOmbudsmannen anser wara pä fulla skäl grun. dad, äligge det dä honom, at efter den tids förlopp han nödig pröfwar, ehwad mälet är af allman wigt eller icke, giftva den klagande det lag. * liga biträde, som han finner omständigbcterne fordra. §. 10. Anser Justitiä - Ombudsmannen nödigtat uägon Domstols, nägot Collegii eller nägot Ämbets-Werks ätgärder i allmänhet mä granskas, §öre han derom underdänig anmälan hos Kongl. Maj:t Den 8 Augusts. 807 Maj:t hwilken allena det tilkommer, at om en sädan granskning förordna. Warder den af Kvngl/Maj:t anbefalld, äge Justitiä - Ombudsmannen rättighet, at derwid tilstädes wara, ritan at i färrättningen deltaga. §. Justitiä-Ombudsmannen mä, enär han sädant nödigt sinner, genom resor i Landsorterne förffaffa sig uplysningar om Lagskipningens tilständ Dock fä resekostnaderne derwid ej ökwerstiga den summa penningar Riksens Ständer dertil anslä, och för hwilkens rätta anwändande Justitiä-Ombudsmannen är skyldig, at för hwarje är redo och räkning göra. §. l2. Justitiä-Ombudsmannen äligge, at wid bwarje Riksdag til Riksens Ständer aflemna en allmän redogörelse för sin förwaltning af det honom förtrodde Ämbetet, samt deruti utreda Lagskipningens tilständ i Riket, anmärka bristerne uti Lagar, Författningar och Allmänna Hushällningen, samt upgifwa Förflag til deras förbättring. Ware han ock skyldig, at emellan Riksdagarne ärligen et utlåtande öfwer desin ämnen genom trycket kungöra. §. lz.
Hennes späda hand grep då darrande om den tunga nyckel, som för henne öppnade våra eländigaste medmänniskors förvaringsrum, de dystra fängelsecellerna. Hennes öra, vandt vid harmoniska och af själfbehärskning styrda ljud, hörde kedjornas fruktansvärda rasslande. Men hon vek likväl icke tillbaka. Hennes hjärta befallde henne, och hon lydde. Hvad betyda väl den yttre nöd och brist, hvilken finnes i världen, mot det djupa elände, som ett människohjärta kan g ö m m a? Den förra är kanske begynnelsen till d e t. senare, men den förras aflägsnande botar icke alltid det senare. Den förra pressar ur ögat medlidandets tårar, då man på nära håll råkar skåda en så- dan n ö d; hvad skulle väl då icke ett godt, ädelt hjärta känna, då tio och hundrade förhärdade, i blodsskuld fallna människor framför detsamma yppa sin olyckas djupaste källor? Vid aderton års ålder hade Matilda " Wrede kommit till en lefvande kännedom om sin frälsare, hade blifvit » väckt », såsom man nämner det, och samma år (1883) inträffade en märklig händelse, hvilken blef vändpunkten i hennes lif, och hvilken hon betraktade som Guds särskilda fingervisning. En ransakningsfånge sändes till hennes rum för att reparera dörrlåset. De skramlande fotjärnen uppväckte hos henne motvilja och fruktan — men också en lefvande medkänsla, så att hon icke kunde underlåta att tilltala mannen. Denne uppmanade henne ifrigt att besöka fängel IDUN 306 Hvad rätt du tänkt, hvad du i karlek vill, Hvad skönt du drömt kan ej af tiden härjas, serna för att med dessas arma invånare vänligen tala o m sin tro — och hon lofvade det. En natt såg hon en syn, så lefvande, att hon icke med bestämdhet kan säga, om denna syn var en verklighet, ett inbillningsfoster eller en dröm.