Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Banko-Utskottet i följd lylraf äger att utlåta sig, huruvida innevånarne uti denna Upstad, hvilkas obelundrade lane - rättighet lilia med öfrige medborgares vid föregående utlånings-perioder ej varit ifrågasatt , samt utan förlust för Banken blifvit begagnad, nu böra uteslutas från deltagande uti en till allmänt understöd ämnad anstalt, har Banko-Utskottet funnit det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande att ej blott fästa sig vid de uti hittills gällande författningar stadgade former, utan# har Utskottet jemväl och förnämligast trott det tillhöra dess befattning att Undersöka om i hvad iron någon osäkerhet för Kanken genom beläning af Egendomar i Philipstad; med afseende å de för Staden stadgade privilegier verkligen vöre att befara. De skäl som med stöd af författningarna kunde föranleda till vägran att i Banken beläna Philipstads fastigheteter och jord, äro egentligen: Att den i Kongl. Maj:!» Nådiga Kungörelse af den 30 April 1689 stadgade Ordning, att fast egendom, sorn på Eanko-Auction utbjudes, bör förut för Bankens räkning hafva Undergått Lagfart och 3:ne uppbud, hvarigenom den förmon för köparen beredes, att genast, utan vidare omgång, vid företeende af Bankens salubref å egendomen, derå kunna erhålla laga fasta, skulle hvad Philipstad beträffar förfela des* verkan och ändamål då besittningsrättighe - 112 Banko-Utsknttets Betänkanden. ten derstädes än inskränkt inom ett visst antal privilegierade personer; oell att enär salunda hvarje annan köpare skulle kunna lagligen heta gas ägande rätt och forpligtas at flen inropade Egendomen till annan man mot lösen aflata osäkerheten i denna del , torde föranleda till en minskad conenrrence, hvaraf ater, samman, sattningar och ofverenskomrnelser emellan de privilegierade, till Bankens förnärmande möjligen kunde blifva en följd.
Activ emellan fasta landet och Gottland, utan att likväl sättet, hvarpå denna postkommunikation egt rum, skall motsvarat de mest billiga anspråk från allmänhetens sida; hvarjemte Revisorerne, som ansett berörde betydliga utgift till en del hafva härrört deraf, att entreprenad-auktion icke hållits lör verkställandet af åtskilliga arbeten, såsom målning m. m., tillika anmält att, sedan Kongl. Maj:t uppå Öfver-Postdirektörs-embetels underdåniga hemställan, uti nådigt Bref den 10 J uni 1846 bifallit, att det, Öfver-Postdirektörens boställe i posthuset tillhörande, stall med vagnshus finge, emot en viss kontant ersättning till boställsinnehafvare^ förändras och inredas lill lokal för Stockholms Paketpostkontor, dertill kostnaden, enligt upprättadt förslag, skulle uppgå till 666 R:dr 32 sk., hade likväl, enligt hvad räkenskaperne utvisa, kostnaden för berörde arbete, hvilket utan föregången entreprenad-auktion blifvit verkställdt, utgjort 945 R:dr 35 sk. Som General-Poststyrelsen, uti förklaringen, bland annat uppgifvit, alt det icke, hvad Post-verket beträffade, vore stadgadt, att förefallande reparationsarbeten skola å entreprenad-auktion till verkställighet utbjudas, har, af sådan anledning och då Utskottet anser, det de föreskrifter angående upphandlingars och större arbetens verkställande efter föregången entreprenad-auktion, hvilka för andra ali - 0 Siats-Utskottets Utlåtande, Jtf 50. manna verk äro gällande, jemväl böra, då sådant utan olägenhet kan ske, lända General-Poststyrelsen till efterrättelse, Utskottet funnit sig icke sakna anledning tillstyrka det Rikets Ständer ville aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, att Kongl. Majit täcktes meddela General-Poststyrelsen föreskrift, att upphandlingar, nybyggnader och reparationer för Post-verkets räkning skola, då sådant utan olägenhet låter sig göra, å entreprenad-auktion till verkställighet utbjudas. Beträffande Revisorernes anmärkning emot det sätt, hvarpå postkommunikationen genom ångfartyget
Och i samma ögonblick varseblifver han något hvitt i öppningen till lusthuset, der de sitta: visornas ande och sommarnattens själ kroppvordna, en gestalt hälften kvinna och hälften barn, i en bred strimma af månsken ett flickansigtes oval; – och Bengts unga syster står med ens som en månhvit gestalt midt inne i Truls’ sommarnattsdröm. Några dagar derefter for Truls till Lund. Hans examen gick godt. Han hade – såsom alltid, utan att göra sig reda hvarför – lefvat i den föreställningen, att efter den tilldragelsen något nytt skulle vidtaga, något fritt och ljust och sorglöst, något som kunde fylla honom. Men detta något kom icke: han stod ett par veckor på piedestal såsom verldens åttonde underverk, och hvad derefter följde, var intet annat än det gamla lifvet. Lexläsning – ungefär som förr. Rummel med gardet – alldeles som förr. Monotonien gjorde honom nervös; hans själ kretsade kring, som ett propellerhjul i luften. Han jägtade efter något, som han icke rigtigt visste hvad det var: intim tillfredsställelse, ro i en sysselsättning. Det enformiga lifvet i det lilla kråkvinkelnästet malde omkring honom och i honom, malde och malde, timmar, dagar, veckor, månader; ingenting kom ut dervid, men hans egen djupaste obestämda föremålslösa trånad fattade eld derunder, en febril eld, som blott brände och smärtade. Han fick en oemotståndlig leda för böckerna, och han kunde icke sitta hemma. Han sökte stämning hos gardet; men i det laget satt numer såsom den osynlige trettonde en främmande person, hvars närvaro de gamle gossarne kände: framtidsspöket tog bort resonansen under sången och naturligheten i glädjen. Eget lif, personligt uppgående i en verksamhet och ett öde, insatser och spel, risiko och spänning, – icke konkret och inom räckhåll! Han hade bara sin vitalitet, sin ursprunglighet, sin fantasi och sin längtan, dömda att i brist på det rätta elementet snurra rundt omkring sig sjelf, – propellerhjulet i luften. Det enda sätt, han kunde lefva med i menniskornas lif, var i andra hand, genom personerna i den nya literaturens böcker.
Hvad angår efterföljande riksdagar, så anhåller jag alt få göra de herrar uppmärksamme, som här hafva väckt farhågan för möjligheten att ovillkorligen skiljas, oaktadt begge Statsmakterna önskade, alt riksdagen mätte fortfara utöfver 8 månader, att det budet, som nu beslutas, gäller icke mer än för denna riksdagen; ty det är ju möjligt, alt ändring kan blifva föreslagen genom någon riksdagsman, och frågan blefve lagd på bordet att, äfven efter de 8 månadernas förlopp, det må stånda Konungen fritt alt tillåta Ständerna vara tillsammans. På detta sätt tror jag att man skulle kunna uppfylla den önskan, som blifvit yttrad, att lagverket skulle kunna på en riksdag drifvas igenom lill afgörande, oaktadt det icke är möjligt på 8 månader. Hr von Troil, Emil: Den grundlags-^, som nu är under öfverläggning, innefattar 2:e ändringar; i stället för att Ständerne nu äga rättighet att vara tillsammans i 4 n>ånader, skulle denna rättighet utsträckas till 6 månader; och mot denna förändring har jag ingenting att invända. Efter dessa 4 månaders tid beror det n u af Ständerna att vara tillsammans, så länge de finna det nyttigt, och Konungen dertill samtycker; men, efter det nya förslaget, skulle detta förhållande endast fortfara från 6 till 8 månader, hvarefter Ständerne skola åtskiljas, ehuru både de sjelfve,äfvensom Regeringen ansåge det vara för landet nyttigt, att de voro till - 5 oa Den 26 Wars c. m. smnmans för alt fullborda sina arbeten. Mig veterligen finnes icke ett sådant grundlagsbud i någon statsförfattning, och jag afstyrker på det högsta, att det hos oss måtte införas. Det beror i alla händelser på Representationen att så påskynda sina erbeten, att de kunna vara färdiga så fort som möjligt, — och måhända kan detta vanligtvis ske på 8 månader, kanhända äfven på 6; men jag kan icke neka, att tillfällen kunna inträffa, då Representationen har vigliga arbeten för handen, dem de icke på den tiden af 8 månader kunna afslula, och sådant kan förhållandet blifva vid nästa riksdag, då vi hafva att förvänta ett allmänt lagverk, omfattande flera delar af lagstiftningen, som länge varit efterlängtadt.
Sedan Förvaltaren vid Tumba bruk, Docenten Samzelius, jemte anmälan, att formbindare-eleven Aurora Cedergren i Stockholm, hvilken, enligt Bankofullmäktiges beslut af den 22 Juli 1841, af Tumba bruks-kassa uppbär det af Rikets Ständer beviljade anslag af G6 R:dr 32 sk. B:ko årligen, på 6 å 8 år icke varit anlitad i arbete för bruket, hos Fullmäktige anhållit, att då en elevs anställande vid bruket skulle medföra vida mera nytta, nämnde anslag må i stället få anvisas åt någon yngre person, som vid bruket öfvade sig i formbindnings-arbete, samt Fullmäktige, med anledning häraf, under den 23 sisth Mars förordnat, att det vid 1840—1841 årens Riksdag för en elevs inöfvande i formbindning af Rikets Ständer anvisade arfvode af 66 R:dr 32 sk.
Ännu några arbeten af Scheele, t. ex. om beredningen af den vackra gröna, men tyvärr högst giftiga målarefärgen, Scheeles grönt, m. fl., återstå för att denna teckning af Scheeles bidrag till den oorganiska kemiens utveckling skulle bli fullständig, men de torde, såsom mindre betydande, kunna förbigås. Kännedomen om de ämnen, som förekomma i de lefvande organismerna, var på Scheeles tid så godt som ingen. Det är en af Scheeles odödliga förtjenster att först hafva brutit detta så rika och vigtiga fält för forskning, hvilket i våra dagar blifvit med sådan ifver och framgång bearbetadt och lemnat resultat, som i hög grad utöfvat inflytande på industrien och medicinen. Främst bland Scheeles undersökningar inom den organiska kemien skall i det följande redogöras för den mästerliga afhandlingen om berlinerblått, hvilken klart visar Scheeles sällsynta förmåga att äfven på de svåraste områden leta sig fram till sanningen. Färgfabrikanten Diesbach i Berlin hade tillfälligtvis i början af förra århundradet erhållit en vacker blå färg, bekant under namnet berlinerblått. Dess beredningssätt hemlighölls, till dess Woodward 1724 offentliggjorde det. Sedan denna tid frestade många kemister sina krafter för att lära känna naturen af denna vackra färg, men de kommo blott till oriktiga och besynnerliga resultat. Scheele undersökte först den s. k. blodluten, hvaraf färgen beredes och som utgöres af en lösning af cyankalium. Han fann att denna blodlut, om den fick stå i luften, förlorade sin egenskap att med järnsalter gifva fällning af berlinerblått. Han lät sedan blodlut stå i slutet kärl, hvarigenom den icke förändrades. Nu anade han att det var luftens kolsyra, som var orsaken till att luten förderfvades, när den var utsatt för fullt lufttillträde, hvarför han hälde blodlut i en med kolsyra fyld flaska som tillkorkades. Nu förderfvades luten på ganska kort tid, men då han vid flaskans kork fäste ett med järnoxid öfverstruket papper, fann han att detta vid fuktning med saltsyra blef blått. Således fans intet tvifvel mer, att det "tingerande ämnet" var flyktigt.
Massan af folket har ännu icke hunnit till den upplysning, omtänksamhet och hushållsanda, att den undviker utländskt öfverflöd, och förbättrar sin oeconomiska ställning, utan fast hellre förtär för dagen hvad den. förtjenar på eli så förstörande sätt, att Rikets Ständer måste vara omtänkte, att genom lämplige författningar om brån vinet söka det förebygga. 3o Banco-Utskottets Betänkande JV.o 8. Inora Sverige saknar man derjemte garantier, att enskildes omtanka, förmögenhet och credit kommer ännu på någon tid att fylla den brist i rörelse-capitalet, som realisation, nu skyndsamt börjad, skulle medföra. De blott tvänne Privat-Banker, som efter sista Riksdag uppkommit i landet, äro ännu i sin linda, och gagna endast 2:ne provincer. Med de hårda föreskrifter, som äro i fråga att etablera för nya, tviflar jag att sådane uppkomma. Hypotheks-föreningar. äro väl i fråga, men hafva ännu icke kommit att börja. Dessa föreningar blifva icke heller att påtänka, så länge tysta förmonsrätter i jord finnas. Skådar man åter yttre ställningen, så beror vår förnämsta export-artikel af en svår medtäflan med Engelska jernet. Det Svenska liar hitintills egt sin bästa och största afsättning på Norra Amerika. Sedan kallelsen till Urtima Riksdagen utgick hafva i det senare landet vigtiga tilldragelser inträffat. Tullen har blifvit från detta års början der förändrad, till stor förmon för Engelska jernet, som förut betalde deri vida högre än det Svenska; och striden der inom landet, emellan Styrelsen och allmänna Bankens förvaltare, har fört alla näringsgrenar och PrivatBanker på den yttersta crisis. Årliga penninge-räntan, förut ganska låg, är i denna stund uppdrifven till en högst orimlig punkt. Bankroutter och förstörande skakningar höra der till ordningen för dagen.
Jag hade verkligen icke föreställt mig att det under öfverläggning varande förslaget numera skulle väcka något allvarligt motstånd, ty sedan R. o. Ad:n fattat det storartade, af hela landet prisade beslut, hvarigenom Adeln afsagt sig ett så dyrbart privilegium som det, att utgöra en särskild del af lagstiftningen, och följaktligen Adeln upphört att utgöra ett afskildt Stånd, kunde jag icke föreställa mig, att man skulle vara angelägen att bibehålla ett privilegium af den diminutiva beskaffenhet som det nu ifrågav:de. Jag trodde nemi. att genom afsägelsen af sin representationsrätt R. o. Ad.: jemväl erkänt sina ledamöters jemnlikhet med andra medborgare, och att det just vore denna likställighet som utgjorde grunden för den nya representationsordningen. En föreg:de talare, Hr von Gegerfelt, har, som mig synes, klarligen ådagalagt, att privilegiet för Adelsmän att i vissa mål hafva sitt forum i hofrätt icke utgör någon förmån, utan i de flesta fall tvärtom, men härom lönar det icke mödan att tvista, ty sådant kan ofta bero på individuel uppfattning. Också tyckes frågan vid detta tillfälle vida mindre handla derom att bibehålla en materiel fördel, än något som man anser vara en Adelns företrädesrätt framför andra samhällsmedlemmar. Frågan är således egentligen politisk, och i detta hänseende skulle det vara för mig påkostande, såsom sjelf tillhörande R. o. Ad., om det Höglofl. Ståndet beginge den inkonseqvens att vägra sitt bifall till hvad som vid flere föreg:de riksdagar varit föreslaget och af de öfriga Riks-St:n beslutadt. Detta skulle blifva ett steg tillbaka på den bana, Adeln så värdigt och med så storsinnad uppoffring förut beträdt; det vore att gifva sig sjelf dementi. R. o. Ad. är ännu samladt i sin förre egenskap af lagstiftare; det är sålunda i tillfälle att nu lemna ett nytt bevis på den sannt medborgerliga andan inom Adeln, och att göra en frivillig försakelse, som ur ingen synpunkt kan ledera Adelns intressen. Om deremot
Alt Ridderskapet och Adeln i förmyndare-angelägenheter komme att lyda under Förmyndare-kammaren och Justitie-kollegium i Stockholm, skulle åter blifva en följd af ett bifall till förslaget; men orsaken, hvarför man häri funnit ett hinder, har dock icke blifvit uppgifven; och Utskottet kan således desto mindre derpå fästa 4 Lag-Ulskotlels Betänkande M 41. afseende, som det ej lärer kunna förnekas, att myndlingars medel blifva med mera trygghet emot förluster förvaltade af nyssnämnda institution, hvadan ock inrättningen af dylika institutioner öfverallt i landet, till omyndiges betryggande, nära nog vid hvarje af sistförflutna riksmöten blifvit påyrkad. Skulle emellertid ifrågaställa, svenska adelsmän förunnade rättighet upphöra, synas jemväl Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805, genom hvilka utländska adelsmän, som hit till Riket inkommit, och Svenska Akademiens ledamöter förklarats berättigade att åtnjuta samma förmåner i rättegångsmål med svenska adelsmän, och att således, lika med dessa, i vissa mål omedelbart af Hof-rätt dömas, böra till all verkan förfalla. Frågan är dock, hvad Ridderskapet och Adeln angår, af privilegii natur. Den beror således på samtliga Riks-ståndens öfverenskommelse och Kongl. Maj:ts bifall. Men under förutsättning af sådan öfverenskommelse och sådant bifall, har Utskottet uppgjort följande, till Rikets Ständers pröfning härmed framlagda förslag till Författning: Sedan Rikets Ständer öfver enskommit, att den i 6 § af Ridderskapet och Adelns den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier grundade och i 8 och 9 tnom. af 2 § i 8 Kap.
Stad, 2:0 om afskrifning af en i Salpelerfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån lill Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori, och 3:o om förökadt anslag för anläggande af en vattenledning till Carlskrona ; Fröt. Utdr. d. i o» 12 Februari i 1834. 21 * Statsoch Bevillnings-Utskotten: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, 0111 lindring 1 v.ilkoren för begagnande af det utaf Rikets Ständer, till återuppbyggande af Staden Borås, auslagne låneunderstöd, samt fortfarande lindring i bevillningen; Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om Båtsmanshållets jenmare fördelning; och B ane o-Ut skott et? Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse, om Bankens öppnande tili utvexling af Silfver. S. D. Vid föredragning af ett, utaf Anders Danielsson från Elfsborgs Län, ingifvet anförande, i anledning at Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, blef samma anförande, jemte hvad flere Ståndets Ledamöter muntligen dervid yttrade, tili Stats-Ut skottet remitteradt. S. D. Remitterades lill Bevillnings-Uiskottet en af Lars Hansson från Götheborgsoch Bohus Län väckt motion, att från Norrige, så väl sjö- som landvågen, saltad sill må tullfritt få införas. S. D. Till Allmänna BesvärsochOeconomie-JJtskottet remitterades ett Memorial af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, örn Stads-privilegier för Lysekihl i Bohus Län.
Efter att sålunda hafva angifvit den allmänna synpunkt, hvarifrån denna fråga, enligt Rikets Ständer öfvertygelse, bör betraktas, öfvergå Rikets Ständer till närmare pröfning af de särskilda framställningarna i ämnet, af hvilka bolagets anbud om jernvägens inlösande af Statsverket funnits böra i första rummet tagas i öfvervägande. Härvid har det ej undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, hurusom de förhållanden, hvarunder Rikets Ständers beslut om ränle-garauti för jern vägs-anläggningen mellan Orebro och Hult först meddelades, under den sedermera förflutna liden undergått väsentliga förändringar. Med detta företag åsyftades nemligen det hufvudsakliga ändamål alt förena någon hamn vid Wenern med Hjelmaren, för alt derigenom bereda en lättare beröring mellan de landskap, som omgifva dessa sjöar, samt äfven förkorta kommunikationen mellan rikets Östra och Vestra kuster — mellan Slockholm och Götheborg. För uppnåendet af detta för hela riket vigtiga och angelägna ändamål är emellertid allt hitintills intet eller löga vidgjordt. Sedan nemligen Rikets Ständer vid 1850—-1851 årens riksdag medgifvit, att (len lillämnade jernvägen mellan Örebro och Hult finge utsträckas till staden Köping, biel' arbetet af del bolag, som derefter bildades, börjadt och fortsatt endast pä den del af vägen, som skulle förena Örebro med Mälarens vestra ändpunkt. Om ock bolaget funnit för sig fördelaktigast att antaga denna arbetsplan, bör likväl, vid den nu förevarande frågans bedömande, ej förbises, all en jernbana, som endast sammanbinder Örebro mod Arboga och Köping, mellan hvilka orter vattenkommunikalion redan förefinnes, ej kan vara af den vigt för hela landet, som denna anläggning skulle hafva erhållit, om det första ändamålet dermed blifvit hell och hållet eller åtminstone till en väsentlig del upplyldt, nemligen att afhjelpa det sedan långt aflägsna tider erkända behofvet af lättare kommunikation mellan Hjelmaren och Wenern. Vid pröfningen af denna fråga måste äfven synnerligt afseende fästas å hvad Rikets nu församlade Ständer, i anledning af E. K.
Hvad en och annan handlande - D e n 29’J u I i f. m. 345 lande och varutillverkare således från början insåg var snart bekant för alla, Följden blef en mångdubblad pnoduclion och lägre pris derå. Men den fordrade äfven en förökad consumtion. Den fanns ock, och steg lill en lid i någorlunda bredd med productionen, isynnerhet genom den starka liflvexten i Norra Amerika, der folkmängden ökades, nya släder beständigt uppväxte och landslräckor uppodlades, hvartill medel lemnades af de talrika bankerna, som likväl snart utsträckte sin credit längre än de bort göra. Ett så häftigt framskridande kunde likväl icke alltid fortfara. Consumtionen kunde icke i längden följa jemna steg med productionen. En reaction måste uppkomma. Den har nu inträffat. Crediten är störd. A fsätlningen minskad. Varutillverkare och försäljare finna sina magaziner öfverfulla. Kan man nu väl föreställa sig, att någon Svensk man, med kännedom af dessa förhållanden och med förmåga att beräkna möjligheten af ett förelags framgång, skulle kunna våga att anlägga någon fabrik uti så stor scala, som skulle erfordras för att kunna täfla med tilländningen? För min del tror jag det icke. För att uppnå lika konstfärdighet hos den Svenska som hos den utländska arbetaren, måste arbetet, så långt möjligt är, fördelas på mångå händer: deraf uppstår nödvändigheten, att en stor qvantitet varor måste tillverkas. Men hvar skola de afsältas? Inom landet lärer icke consumtionen så hastigt tillväxa, som nödigt vore. Utom landet skulle man täfla på verldsmarknaden, som redan är öfverfylld, och en ökad qvantitet varor skulle der ännu mera bidraga till prisernas fall. Att uti en tillverkning i mindre scala kunna täfla i konstfärdighet samt tillverkningskostnad med de stora utländska varufabrikationerna, det låter knappast länka sig. Den närvar, conjuncturen synes således vara sådan, att man med full visshet kan säga, att concurrensen emellan den inhemska och utländska varutillverkaren för det närvar, icke är fri. Att genom hög tull söka återställa jemnvigten , är föga verkställbar^
Då motionären emellertid ej velat ifrågasätta någon total albrukning af prestgårdarnes skogar utan endast blädning, der sådan, utan skada för boställs-innehafvarens afverkning för husbehof, kunde ske, men tillika ansett den skogsafverkning, som sålunda kunde komma ifråga, böra ställas under säkra kontroller, har motionären föreslagit: l:o att i Carlstads och andra stift, der stora prestgårds-skogar funnos, en fjerdedel af alla friska furuoch granträd, som vid alnars längd, holle 12 tum i topp och derutöfver, måtte från de pastorsoch kapellansbol, sorn vore försedda med större tillgång på skog än för husbehofs bruk erfordrades, och hvilkas skogar ej vore för särskilda ändamål redan disponerade, få utsynas, stämplas och å öppen auktion försäljas; 2:o att de å dessa skogar befintliga masteträd och spiror, änskönt Kronan tillhöriga, måtte antingen inlösas af Staten eller till försäljning lofgifvas; 3:o att utstämpling af omförmälda skogs-effekter borde verkställas af skogsbetjening i närvaro af boställs-innehafvare, krono-, konsistorieoch sockne-ombud samt att skogs-effekterna derefter skulle på offentlig, genom Konungens Befallningshafvandes försorg kungjord och i allmänna tidningarne pålyst, auktion försäljas till afverkning under fem år emot betalning terminvis under 10 år; och skulle, såsom vilkor för godkännande af köpeanbud, köparen ställa säker borgen hos Konungens Befallningshafvande ej allenast för inropet utan ock för den skada, som genom öfverskridande af den medelst köpet vunna afverkningsrätt kunde blifva skogarne tillskyndad; samt 4:o att de afbetalningar, som å dessa skogsköp komme att ske, insattes i Rikets Ständers Bank till förräntning mot 4 procent och reserverades till dess alla inbetalningar för 10 år influtit, då stiftens deputerade borde sammanträda och fatta beslut om hemställan till Kongl. Maj:t i afseende å tiden för verkställighet af föreslagna pensions-reglementen samt nådårens afskaffande.