Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Catechets aflöning 12 t:r korn å 9] r:dr. Af Skolmästaren Westerlund i underd:het begärd ersätlniug för en 7:de frielev år 1847 eller 6 f:r korn efter 1845 års markegång å 7] r:dr. Rätteligen utdraget intygas. Stockholm af Riks-bokssluts-kontoret d. 1 Mars 1851. II. Schlytern. Att å Lappmarks Ecklesiastik-verkets Stat endast ofvanstående spanmåls-qvantiteter äro upförde intygas. II. Schlytern. Den 8 Mars f. m 245 Hr af H armens, Henr. Otto: Då jag begärde ordet, kunde jag icke förutse, att en ledamot af Ståndet skulle upträda med så vidsträckt kännedom, som här lyckas vara fallet, då han sä fullständigt utvecklat den delen, som egentligen är under öfverläggning, nemi. inledningen till detta betänk. Jag instämmer i den delen och reserverar min rätt att i öfrigt yttra mig om det anförande han haft då Lappmarks ecklesiastik-verks medel till öfverläggning förekomma. Af en StatsUtsk:s ledamot har fråga varit väckt derom, alt Utsk. olagligen förfarit, då det tagit under pröfning en Konungens propos. utan att de former voro upfyllde, som finnas föreskrifne, när ett sådant förslag till Konungen inkommer; men det anförande, som nu blifvit upläst, visar att embetsverken verkligen blifvit hörde. Det må vara att detta skett för många år sedan; de hafva dock blifvit hörde och yttrat sig i de flesta ämnen. Uti ingressen finnes visserligen motsägelse deruti, att man beklagar sig öfver att ej hafva fått fullständiga uplysningar: men de af herrarne, som be handlat ärenden i Utsk. känna ganska väl att sådana fraser inkomma någon gång, utan att bestämdt majorile finnes för desamma, och sådant har förhållandet äfven varit med denna. Emedlertid tror jag Utsk. hafva rätt förfarit, som handlagt den K. propos:n och det lärer vara hufvudsaken.
Pral. IS59 $ 1860. 6 Sami. t A fri. 2 3 Haft. 1 2 Uanko-Ulskollels Memorial N:o 41. att, sedan Preste-Ståndet inbjudit Borgare-Ståndet att förena sig i PresteStåndets beslut, hvarigenom sistnämnde Riks-Stånd, med afslag å Utskottets tillstyrkande i 5:te punkten, för sin del icke allenast bifallit att den Bankens embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning nu må på ordinarie stat. uppföras, under vilkor att den, som ingår på nya staten, skall vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Banko-verket, eller eljest i allmänhet kan varda stadgad, utan äfven godkänt Tule punkten med de förändringar, som föranleddes af Preste-Ståndets vid örte punkten fattade beslut, och, såsom följd häraf, ansett Utskottets förslag i 1 lrte punkten hafva förfallit; så har Borgare-Ståndet denna inbjudning antagit och tillika förklarat, att de föreslagna voterings-propositionerna kornrne att förfalla ; alt Preste-Ståndet, efter inhemtad kännedom af Borgare-Ståndets berörda beslut, jemväl ansett ifrågavarande voterings-propositioner hafva förfallit, och alt Memorialet Nro 36 i öfrigt blifvit af samtlige Riks-Stånden lagdt till handlingarne.
Jättestora torkade pum por o c h främmande frukter af egendomlig form gåfvo här o c h hvar omvexling, och sväfvande på järntrådar under taket grinade tre stora fjälliga ödlor med tjocka bukar och taggiga svansar mellan tvänne sköldpaddsharnesk, å hvilka voro insnidade inskriptioner i kinesisk skrift. Nu hördes en svag, melodisk kvinnoröst från det bortersta hörnet af rummet fråga: » Hvem där? Är det du, Sven? » » Ack nej, fru Berg: det är Sonja — Sonja Stjärne. Jag sökte just er son, direktörn. Och så ville jag naturligtvis helsa på er också o c h höra, huru det står^ till. Vi k o m m o i går kväll, pappa o c h jag. » » Ah, är det Sonja — förlåt mig, fröken Sonja får jag väl nu säga. Hur vänligt att komma ihåg den gamla gumman! K o m närmare och sätt er här, att jag riktigt får se mig mätt på er. Jag ser ej tvärs öfver rummet nu ens mera; mina ögon bli allt svagare o c h svagare. » Sonja gick öfver den tysta mattan, och den gamla hvithåriga damen sträckte sina magra, af ifver darrande händer emot henne ur hörnet af den stora skinnsoffan o c h drog henne ned bredvid sig. Det var ett själfullt, blek ansikte, som nu vände sina svarta, nästan hemskt svarta ögon emot Sonj a; o c h ur de tusentals fina rynkor, som fårade det, vittnade ännu omisskännliga spår om en skönhet, som en gång fordom måste ha varit mindre vanlig. Det berättades bland folket å det stora godset, att den gamla fru Berg hade bakom sig ett lif fullt af sällsamma äfventyr o c h djupa sorger, men hvari dessa nu egentligen skulle ha bestått, därom visste ingen något med säkerhet, och ryktena o c h gissningarna voro de mest vexlande. Att hennes man, som varit sjökapten, redan sedan ett tjugutal af år varit borta och antogs förlist vid ett skeppsbrott i Kinesiska sjön, då den gamla med sin ende son, trädgårdsdirektören, för ett tiotal år sedan från ett af de Stjärneska godsen i Skåne kommit till Stjärneholm, hade man sig dock bekant.
Påskpenningar för denne sistnämnde, hvaremot öfrige 4 inom hufvudstaden under sistförflutna århundrade tillkomne Kapellans-beställningar, eller 2:ne vid Hedvig Eleonorae, en vid Johannis och en vid Adolf Fredriks församlingar, icke erhållit sådana anslag, ehuru dessa församlingar vore de fattigaste och lönebidrag åt dervarande Komministrar lika påkallades, K:gl. Majit måtte täckas, enär den lön af 40 Rdr, som till lika för delning emellan Komministrarne vidSlt Clarae, Jacobi, Mari® Magdalen® och Catharin® församlingar utginge i bankosedlar ej motsvarade det anslag i flerfalldigt bättre myntsort som varit för dem bestämdt, hos Rikets Ständer föreslå, att förenämnde Komministrar finge en mot ändrade penninge-förhållanden uppgåenge löneförhättring, eller för hvardera församlingen ett statsanslag af 133 Rdr 16 sk., för att någorlunda uppnå värdet af den 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i83. lön, som varit bestämd eller enligt realisations-grunden minst 108 Rdr 32 sk. banko, så att hvardera Kapellanen egde att påräkna 53 Rdr 16; samt att de Komministrar, hvilka ännu icke med något anslag blifvit hugnade, måtte sådant tilläggas; och såsom stöd för denna underdåniga anhållan hufvudsakligen andragit, att församlingarnes frivilliga bidrag till sökandernes bergning ingalunda gått i bredd med ändrade myntförhållanden samt att alla penninge-lönetagare sednast vid 1809 års riksdag blifvit försäkrade att efter hand hugnas med löneförbättring; så hade Kongl. Majit, efter att i ämnet hafva hört Stockholms stads Konsistorium samt Kongl. Stats-kontoret, genom nådigt Rref af den 29 November 1834 förklarat, att, enär sökanderne kunnat genom deras fullmäktig vid dä pågående riksdag sjelfve väcka denna anslagsfråga, men icke dermed inkommit till Kongl. Majit förr än dess nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof redan blifvit afgifven, Kongl.
Alla icke särskildt undantagna eller från förmögenhetsafgiften befriade hemman samt lägenheter, verk och inrättningar på landet, af hvad natur de vara måtte, skulle uppskattas efter sm godhet, beskaffenhet och afkastning, samt jemförelse dervid anställas med de i hvarje landsort gångbara pris och värden, hvarom nödiga under rättelser borde inhemtas af lagfarter, köpebref och åtkomsthandlidgar, så vidt de, utan hinder i förrättningens fortgång, blefve att tillgå. Vid brukens uppskattning borde all dertill hörande landtegendom, utom de för brukets kolfångst begagnade skogar, afskiljas och särskildt taxeras. För bruken voro i denna författning, med afseende å koloch tackjernstillgång, samma klasser bestämda, sorn i '1800 års bevillningsstadga. Hus och andra byggnader i städerna, som blifvit brandförsäkrade under de sednaste 42 åren, skulle, så vida de sedermera icke tillbyggts eller förändrats, uppskattas till det vid brandförsäkringen dem åsätta värde samt i orten gångbara pris; och borde byggnader, som icke voro brandförsäkrade, dermed till beskaffenhet och öfriga omständigheter jemföras. I)å tomterna icke ingått uti brandförsäkringssumman, borde de efter storlek och ortens beskaffenhet särskildt uppskattas. Såsom tomt skulle all inom stadens staket belägen obebyggd jord anses, Bev.-Kom. Bet. 6 42 hvaremot den utom staketet befintliga stadsjord borde uppskattas efter tunnlandtalet samt dylik jords godhet och gångbara pris. Den för arrendatorer af kronans egendomar äfvensom för fideikommissarier belöpande förmögenhetsafgifl skulle fördelas på 20 år och arrendeeller fideikommiss-innehafvaren förskjuta hela algi flen emot rättighet att af efterträdaren erhålla ersättning för den tid, sorn vid egendomens afträdande felades i nämnda årtal.
I stöd häraf har jag också trott, att då det ifrågav:de förslaget, utom de fördelar jag nyss nämnt att det skulle medföra, i öfrigt äfven komme att utgöra ett medel att på bättre och sundare bankprineiper utöfva bankrörelsen, skulle otvifvelaktigt derigenom jemväl Bankens säkerhet befordras. Om man utan förutfattad mening vill genomläsa Betänk., tror jag att man »verkligen skall komma till en sådan öfvertygelse. Jag slutar med att förnya min anhållan om bifall. Hr Printzensköld, Carl: Såvida Gr. Frölichs påstående att det oriktiga i det förslag, som denna punkt innehåller, grundar sig på den förutsättningen, att derigenom en väg skall öpnas för en utsträckt sedelutgifning, tillåter jag mig anmärka att i denna hans förutsättning ligger ett bestämdt misstag. Hr Gr. har sig nogsamt bekant, att alla de lånefonder, hvarom här är fråga, finnas f. n. fixerade till sina belopp; och då det således lätt kan hända, hvilket också inträffat, att alla dessa lånefonder till fullo anlitas af lånesökande, så är ju derigenom den sedelmassa, som innefattas i Den tl Juli f. m. alla dessa särskilda fonder, ute i allmänna rörelsen. Nu hafva hvarken Fullmäktige i sin framställning eller BankoUtsk. i sitt förslag gjort någon annan hemställan om förändring, än att ifrågav:de redan till beloppet bestämda lånefonder skola sammanslås till en enda, så att den Styrelse, under hvars förvaltning dessa medel stå, eller DiskontStyrelsen, skall få rättighet att utan den inskränkning, som förut varit stadgad i afseende på särskilda industrigrenar, kunna till alla de olika slagen af lånesökande utlemna de äskade lånebeloppen, för så vidt tillgångarue medgifva, utan afseende derpå om vid lånens utlemnande det förut i BankoEeglem:tet stadgade maximibelopp för den eller den fonden öfverskrides eller icke.
Lades pä bordet. Upplästes Protocolls-Mdrag frän det Högwördige Preste-Ständet af den 12 September, innefattande: Beslut att med afgsrandet af Stats-Utskottets betänkande, angående medel till godtgörande af de Stats-Werket äbragte oförutsedde utgifter, skulle hafwas anstånd till desi alla de flera otomordentliga behof, som under denna Riksdag kunde komma i fräga, hunnit blifwa kände. Bifall 198 Den 18 September. Bifall titt Stats-Utskottets utlätande, rörande arrendet af Eldaarns-O. Dito,-af den iz September, innefattande: Bifall titt tats-Utskotlets Memorial, om pensien för Fröken Anmodan titt Eppeditions-Utskottet. att uppsätta Constilutorialer för Riksens Ständers Justitia-Ombudsman och desi Supleant. B-fall till Bcwillnings-Utffottets yttrande öfwer K-nungcns Nädiga Proposition, r afseende pä Charta-SigillatD-Förordningen. Gittande af Banco-Mskottets utlätande i afseende pä Banco-ärcndcrwas wärd, utan hin> der af twanne Bonde-Ständets Fullmägtiges begagnade Riksdagsmannarätt. Bifall till Stats-Utffotters utlätande om Hyres-ko stnaderne för Sländens Klubbar. Bifall till det färskUda Utskottets yttrande om utwägar till Riksdagens skyndsamma afflutande. Dito, af den i r September, innefattande: Remisi till Stats-Utssottct af Konungens Nädiga Proposition om pensioner för smärt blesierade Officerare och Under-Officerare; samt titt Allmänna Bekwärsoch Oeconomi-Utskottet af Konungens Nädiga Propositioner, angäende Brännwins-bränningen för Carlscrona Stad; samt om Allmänna Magazins-inrättningen. Upplästes Protocolls-Utdrag frän det Wallcfl. Borgare-Ständet af den ii September, innefattande:
Jag vet icke att någon lag finnes, som föreskrifver huru det skall förhållas med skuldförbindelser, hvilka utfärdas af korporationer eller föreningar. Ehvad de kallas utfärdade obligationer eller enskildta förbindelser, så böra de icke i min tanka vara underkastade andra lagar än dem, som gälla för enskilta skuldförbindelser, och huru K. M. skulle kunna i ett reglemente intaga något sådant, som de sammansatta Lago. Ekon.Utskm bär föreslagit, det kan jag icke begripa. Icke heller inser jag huru dessa associationer skulle kunna underkasta sig sådana äfventyr och missbruk, som deraf skulle upkomma. Delta torde också vata mycket alt betvifla. Jag kan icke finna, att en sådan underd. anhållan till K. M. som Lago. Ekon. Utsk:n föreslagit, är på något sätt lämplig och innebär någon möjlighet, att kunna motverka de olägenheter, som deraf skulle upkomma. Alt utlåt, tillkommit så sent på riksdagen torde också kunna ursäkta den knapphändighet, hvarmed en så vigtig fråga, som denna blifvit inom Utsk, afgjord. Jag anhåller atl Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på afslag å den första punkten, men på den sednare, som innefattar afslag, får jag för min del tillstyrka bifall. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Under tillkännagifvande af atl jag icke deltagit i detta Utskis beslut, får jag äran instämma Den 1 September. 653 uti hvad den siste värde talaren yttrat och föreställer mig, alt den allmänna lagens och hittills gällande författningars föreskrifter äro i detta afseende fullkomligt tillräckliga. Ju flera författningar, dess mera inveckling och man bör således icke onödigtvis multiplicera dem. Jag anhåller om afslag på den första punkten och bifall till den sednare. Uppå härefter framställda serskilda propos:r, fann R. o. Ad. för godt att, i fråga om den del, hvaruti en underd. skrifvelse lill K. M. blifvit tillstyrkt, afstå, men i öfrigt bifalla Utskms förevartde utlåt. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm.
Det var en fransk bok, som låtit mycket tala om sig, innan den ens var utgifven. Jag har inte ännu hunnit skaffa mig den. — Vill ni låna mitt exemplar, så gärna. Jag har läst den; ja den är märkvärdig Det skall bli roligt att få höra ert omdöme! — Får jag komma upp en stund en eftermiddag och lämna igen den, men jag blir tyvärr aldrig ledig före klockan sex och det är ingen visittimme. — Det gör ingenting, ni är mycket välkommen, när ni kommer. Han läste boken mycket fort, ty en knapp vecka därefter ringde han på hos fru Palmer. Han visades in i hennes hvardagsrum, där hon satt och läste. Hon steg upp, räckte honom handen och bjöd honom en stol. Han satte sig midt emot henne och talade om boken. Det röda skenet från lampskärmen belyste dem båda, under det brasan i kakelugnen sprakade och glödde. — Här är förtjusande, sade han, i det han såg sig om i det vackra rummet med dess gammalmodiga, hvita möbel. — Ja, här är trefligt, svarade hon med en passiv ton, som om hon ej talat om sitt eget hem. Det lät så trött, så liknöjdt. Så började de resonera om boken, och Hult förstod åter att intressera henne, fast de båda stannade vid sina förut hafda åsikter, »naturligtvis, annars vore det ju inga åsikter», sade Hult skrattande. Marie hade föröfrigt ett sätt att säga sina omdömen, som, fastän undfallande i form, dock satte Harry fullkomligt på det klara med, hvad hon gillade eller ogillade. Just som han stod i begrepp att gå, kom ett bud från fru Lind, Maries mor, med förfrågan, om inte docenten hade lust att stanna kvar och spisa kvällsvard med familjen. — Har jag suttit här så länge, det hade jag ingen aning om, sade han, i det han häpen såg på sin klocka. — Det var roligt, att tiden gått fort också för er, sade hon med sitt litet trötta småleende. Om ni inte har något annat för er, så stanna, så att jag får presentera er för mina föräldrar. — Jag tackar, svarade han genast. Hon reste sig upp; »den här vägen», sade hon och gick före honom ner för vindeltrappan, som förenade de båda våningarna.
Att offentlighet må äga rum vid våra öfverläggningar; att stadgande derom skall i RiddarhusOrdningen införas; och att Ridderskapet och Adeln, om detta bifalles, sedan skall upgöra det reglementariska. Detta är, enligt min tanka, det rätta medlet att vinna publicitet, så vida meningen ej är, att beständigt upskjuta och motverka den. Hans ExcellenCe Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att när RiddarhusUtskottets Memorial om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar den 3 sistlidne Februarii f. m. föredrogs, hade hufvudfrågan måst blifva hvilande på bordet af den orsak, att den då upkomne ii « i64 Den 5 Mars f. m. formfråga först borde af ConstitutionsUtskottet afgöras. Enär nu, efter det målet från ConstitutionsUtskottet återkommit, hufvudfrågan å njo blifvit föredragen, men af flere Ledamöter ytterligare begärd på bordet, ansåg Hans Excellence berörde liufvudfråga böra till följd af 4<3 §• Riksdagsordningen, ytterligare förblifva hvilande. Grefve Frölich: Då Herr Grefven och LandtMarskalken redan samtyckt till hvad Friherre Anckarswärd begärt, och hvarmed jag förenat mig, nemligen att målet ännu måtte blifva hvilande på bordet; har jag intet vidare att yttra, än att jag ej kan instämma med en värd talare i den åsigt, som skulle ConstitutionsUtskottets yttrande, om den vägrade propositionen tillika innefatta föreskrift, huru hufvudfrågan skall behandlas, när den förekommer. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den n sisllidne Februarii under N:o 62 afgifne, samt den 23 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827 afgifne, Berättelser om de samma år verkställde granskningar af Statsverket med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, Styrelse och förvaltning, åren 1822, 1823, 1824 1825.
Emot Utskottets antagande således, att näringsfrågan i sin omfattning och allmännare local-tillämpning beror på 3:ne Stånds beslut och Konungens samtycke eller endast på detta senare, reserverar jag Sveriges städers hittills åtnjutna och i Grundlagen jemte flere ordonnantier förvarade frioch rättigheter, under förmenande derjemte, att enär 3:ne från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade motioner af den mest genomgripande syftning, och om de biföllos, medförande städernes totala undergång, dertill gifvit full anledning, samt då Kongl. Maj:ts beslut i denna stora riks-angelägenhet ej ännu utgått, Höglofl. Utskottet bordt bestämdt uttala det, så val i stats-ekonomiskt, som juridiskt och moraliskt hänseende fordom och nu erkända behof, att skillnad göres emellan stadsmannaoch landtmanna-näringar, samt emellan handtverkerier 'Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, N.-o 3g. 13 och fabriker, oell att alla näringar, utom landt-slöjden, böra under burskap i stad såsom deras ur-hem eller emot skattebidrag och prestationer till stad bedrifvas.
Hvad som nu blifvit yttradt angår endast inskränkningen i bördemännens antal, ej det i sammanhang dermed föreslagna stadgande, att jord, som siiljes inom börden, ej må bördas. Emot detta stadgande har emellertid blifvit anmärkt, att detsamma skulle vara mindre följdriktigt. Det skulle nemligen ej öfverensstämma med den idé, hvarpå börds-rätten hvilar, enär grunden till denna rätt är familjebandet, som betingar företrädesrätt åt den närmaste i slägten, samt dessutom innefatta ett afsteg från principen för arfs-rätten, att närmaste skyldeman skall ärfva. Utskottet har redan visat, att denna princip ingalunda blifvit iakttagen i denna del af vår lagstiftning, enär den t. ex., efter hvad förmäldt är, utesluter syskons barnabarn från, men tillägger faderbroder börds-rätt; och inom det fastställda börde-ledet är det blott under vissa förhållanden, som företräde till arf ger företräde till börd, helst rättigheten att börda jemväl beror efter hvem säljaren ärft jorden. Omförmälda princip, så vidt den gjort sig gällande, har Utskottet dock vidhållit i det fall, att börd, enligt Utskottets åsigt, bör komma i fråga; men Utskottet kan, med hänsyn till institutionens idé, ej finna, att detta fall inträffar, då jord säljes till bördeman eller till någon, som inom börden är. I våra äldre lagar gällde den grundsats, att ingen eger sälja sin jord utom slägten, utan att förut hafva till fränder hembjudit densamma. Då var slägtens betydelse i samhället beroende på dess jordegendom; och derföre var man äfven angelägen att bibehålla jorden inom slägten. Småningom utbildades lagstiftningen och i sammanhang dermed reglorna för lösnings-rättens begagnande vid hembud. — Och, efter Lands-lagen, var den närmare att börda, som var närmare skyld, men om denne ej begagnade sin börds-rätt, då hembud gjordes, inträdde hans närmaste man, o. s. v. Ville ingen af slägten lösa, då fick jorden säljas till Lag '■Utskottets Utlåtande N:0 32. y till oskyld man.
Enahanda förhållande inträffar äfven på landet vid marknadstillfällen; en ganska obetydlig anledning föranleder ett gräl emellan några personer, och folket, som, isynnerhet vid sådant tillfälle, är nyfiket, stannar deromkring; det blir en folksamling och den allmänna ordningen störes derigenom ; en poliseller kronobetjent tillkommer och påminner deni att skingras ; de tvistande, som äro hetsige och måhända öfverlastade, oqväda tjenslemannen och åtlyda honom icke,— och då har det förhållandet inträffat, som här är nämndt genom orden : ”åtlyda de icke denna befallning, utan trotsa med oljud, hot eller smädeord, då skola anstiftare och anförare af det upplopp dömmas till fängelse från 2 lill G månader. ” Jag tror visserligen icke, att LagUtsk. med ifrågavar. lagstadgande afsett en så beskaffad förseelse, hvilken, under närvar, förhållanden , försonas med böter, och som, efter mitt omdöme, icke rimligen kan beläggas med det högre straff, som här är uppgifvet. Detta missförhållande visar sig ännu större, när man läser slutet af §:n: ”Öfvergå de från sådant trotsande lill våld å person eller egendom, vare lag som i 3 och 4 §§:na sägs.” Om nu de tvistande personerne, i stället för att åtlyda kronobetjentens eller den befallande embetsmannens tillsägelse att åtskiljas, fortfara uti sitt gräl och den ene tilldelar den andra en eller par örfilar; då har det förhållande inträdt, att våld å person blifvit föröfvadt. Då skall den brottslige straffas efter 3 §:n i upprorslagen, och denna §, mine herrar! innehåller intet mindre straff, än arbete å fästning från 6 månader till 12 år. — Jag hemställer nu till en livar, huruvida det är rimligt, att låta en sådan straffbestämmelse inflyta i denna lagstiftning. Hvilka mångfalldiga oredor, rättegångar och orättvisor kunde ej uppkomma, i händelse icke det ifrågavar. stadgandet förändras ?
Den fräga, som, i anledning af detta yr, kande, utredas bör, angär den twist, sorn, i ' händelse af nytzbeskrefna swek, mäste uppstä e»nelian twänne köpare, ckler emelian en borgenär ä ena och en köpare ä andra sidan, dä den ene, i kraft af sitt köpeskifte, gäfwo. eller pante.bref, »vill mot den andre förswara sin rätt. Och emedan panträtt i fast egendom, ehu. ru af pantägaren medgiswen, likwäl icke gäller emot tredje man, utan antingen Borgenären sitter i egendomen, eller ock lätit den i RättenS Bok intekna, af hwilka actus den senare dock, säsom mindre twetydig, är, i händelse af colli, sion, mera gällande, än den förra; synes det härmed »vara analogt, om de ashandlingar, bwarigenom ägande rätt till fastigheter öfwer, lätes, icke blefwe, i afseende pä tredje »nan, gällande, utan att egendomen kommit i den nya ägarens posiesiion, eller afhandlingen blif »vit Bihang. II. B. k?:- 4Z. 338 Den 9 Oktober. wik i Rätten offenteligen kungjord och i dess Bok anteknad: hwuken princip, sä widt den cmgär sistnamde kungörande och införandet i Rättens Bok, äfwen synes wara följd i Z. Mom. so. §. af 1798 ärs Concoursstadga, hwarigenom förordnadt är, att, om köparen forsummar taga uppbud, tre mänader i Staden, och , ä Landet, wid det Ting, svin infaller efter Sex mänader sedan köpet slutadt är, och kvmmer förre ägarens Borgenär med pantebref, eller annor klar förskrifning, derföre intekning tilläten är, och sädan säkerhet begär, och den, samma honom bewiljad warder, stände siik intekning fast, och köparen hälle sig till säljaren för hwad han, i grund deraf, kan komma att betala.