Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Ha, ha, ha!” skrattade brukspatronen, ”det synes, att bror K – ej är van att resa mellan Smålands gästgifvargårdar; ty då frågade du ej här efter nektar. Men, ser du, bror,” tillade han med stolt sjelfförnöjelse, ”den saken skall jag afhjelpa. Jag reser aldrig utan att vara försedd med alla de förnödenheter, som kunna förljufva äfven den mest ledsamma färd.” ”Aha, herr brukspatron,” återtog värden, som började begripa hvad slags dricka herrarne menade, ”det är ej öfverallt så tomt som här; och har ni er väg förbi L–y i afton, så lofvar jag, att der finns mera punsch och vin, än ni uti all er lifstid dricker upp.” ”Huru kommer det till, fader gästgifvare?” frågade herrarne, roade af denna ifver. ”Jo, ni skall veta, der är stor bal i afton, och om herrarne resa snart – mina hästar stå till tjenst – tror jag visst, att ni kan hinna fram i tider.” ”För tusan hakar, det förslaget var ej rasande,” menade baron K–. ”Det är skada, bror St–hal, att jag af två skäl ej kan följa det: först emedan min väg icke ligger ditåt; jag skulle besöka några slägtingar i trakten af Jönköping; och för det andra och vigtigaste, att min kassa, uppriktigt sagdt, ej är vid den briljanta författning, att hon tål några extra turer.” ”Åh, intet annat! Jag hoppas baron K–,” inföll skämtande brukspatron St–hal, ”gör mig den äran att anse min kassa, nu som fordom, alldeles som sin egen. Min väg går förbi L–y, och vi kunna der hafva en rätt rolig afton.” ”Må göra då, hedersbror,” svarade baronen muntert. ”Jag kan aldrig neka en vän en så anspråkslös begäran.” ”Nå, då är det afgjordt,” yttrade brukspatronen och fyllde glasen med fräsande champagne. ”Låt oss nu klinga, min bror, och sedan hastigt och lustigt ut, annars hinna vi icke fram i tid.”
Då de sammansatta Utskottens förslag fortfarande vid Banken binder skyldigheten att invexla det gångbara och påbudna kopparskiljemyntet, inlägger jag mot samina min reservation så mycket hellre, som jag icke anser något lands kopparskiljemynt behöfva vara föremål för utvexling, förr än det aflyses. Denna grundsats har förut gjort sig gällande i Rikets Ständers lagstiftning för Banken. I 1844 års reglementes lil § omtalas kopparskiljemyntet endast såsom bytesmedel, och stadgas, att kopparmynt emottages i Banken, dock ej till högre belopp vid hvarje vexling eller liqvid än det i Kongl, kungörelsen den 9 Maj 1835 bestämda, eller 32 sk. banko. I sista Riksdags-reglemente vidtogs härmed den förändring att kopparskiljemynlet skulle utgifvas och emottagas i Banken för silfver och sedlar. Jag yrkar återgång till 1844 års reglementes föreskrifter och vill helt och hållet öfverflytta kopparskiljemyntet från Banken på Kongl, myntverket. Samt af Herrar Lagergren, P. J., och Ekenman, J. F. N:o 36. Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 36. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juli 1851, kl. 6 e. m. Utlåtande, i fråga om återbetalningen af Myntverkets äldre skald till Rikets Ständers Bank. Genom nådig proposition af den 21 December sistlidet år (under N:o 26 införd uti första samlingen af Bihanget till Riks-ståndens protokoll) har Kongl. Maj:t erinrat, hurusom Rikets åren 1829 och 1830 församlade Ständer, i följd af den då beslutade myntrealisation, utaf Rikets Ständers Banks medel, till myntningens oafbrutna bedrifvande anvisat ett förskott af 40,000 r:dr, tillika med den i Banken befintliga koppar, för silfvermyntets loyering, samt dervid föreskrifvit, att hvad sålunda blifvit förskjutet, borde af myntverket framdeles och efter band återbetalas.
Förrberörde Memorialer äro till LagUtskottet remitterade, som alltså företagit pröfning af hvad uti desamma blifvit anförd t , och nu får först utlåta sig i frågan om Bevistons skiilingens afskzffande. Rättigheten att få sin talan pröfvad af högsta Domaremagten mäste, efter all rättsgrund vara lika öppen för hvarje rättsökande, Lagen bör derföre vjd denna rättighet icke binda sådane villkor, som, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla, likväl for den mindre bemedlade blifva betungade i den måo de i högsta måtto Lagutskottets Betänkanden. 157 försvara, och såmedelst äfven kunna afskära möjligheten för honom, att af besvärsrättigheten tig begagna. Stadgandet att tögen må söka Konungen, att få HofRätts Utslag eller Dom pröfvad, utan att i HofRätten förut nedsätta Revisions-skilling, — hvarifrån undantag ej eger rum för någon, sorn i löst och fast gods, som för gäld ej häftar, eger Etthundradesextiosex R:drs 32 sk. tillgång, leder ofelbart till sådane följder; och fastän HofRätt icke eger behålla Revisions-skilling i annat fall, än då Konungen fastställer HofRätts Dom, finnes likväl icke något skäl hvarföre den sluteligen tappande Parten skall, ehuru Domaren af Staten njutér eller åtminstone bör njuta tillräcklig lön för det han samvetsgrann! förrättar sitt Ämbete, derutöfver lemna Domaren vedergällning för det han gifvit en Dom , som blifvit gillad. På desse grunder och då Konungen, énligt 30 Gap. 16 § RättegångsBalken, eger att dömitta den till ansvar, som emot bättre vett och klara skäl dräger en sak under Konungens pröfning, samt Utskottet, i anledning af inoul Hedervärda BondeStåndet väckt motion, uti särskildt Betänkande, till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning föreslagit sådane förändringar uti 21 Cap. RättegångsBalken, angående Rättegångskostnad och skadestånd, att den som sluteligen tappar
Under sakens närvarande förhållanden och ståndpunkt tror jag, att då man ingalunda kan vara belåten med det betänk., som nu är inkommet, så skulle man ännu mindre kunna blifva det med ett ännu vidsträcktare principbetänkande, enär man derigenom alldeles icke komme närmare till något slut i den vigliga frågan. En lagkunnig ledamot af detta Stånd har så fullständigt och, efter min tanka, så förtjenstfull! ulredt frågans juridiska sida, att jag hvarken skulle våga eller anser behöfligt att dertill göra något tillägg, och då han yttrat sig för bifall till betänk., så skulle jag tro det vara en naturlig följd, att de i lagkunskapen mindre förfarna sätta förtroende till ett sådant yttrande och bifalla ett förslag, hvarför så mångå andra skäl jemväl tala. En annan värd talare har lemnat prof på sina phi losop hista och philanlropiska åsigter, då han yttrat, att lagstiftningens åliggande i första rummet vore att straffa och i andra rummet alt förbättra. En annan ledamot har redan upptagit detta yttrande och till fullo vederlagt detsamma, hvarföre jag icke vill slösa flera ord derpå, utan lemnar gerna den värde talaren vidhållandet af sina menniskoälskande åsigter, under hopp att de gjort föga intryck på andra, än möjligen på de få anhängare af det stationära samhällstillståndet, som gifvit sina bifallsyttringar tillkänna. Det kan vara conseqvent af dem, som sätta sig emot alla samhällsförbättringar, att de äfven nu handla i samma anda. Sådant kan möjligen vara en förtjenst hos den så Den 26 April e. m. 175 tänkande individen, men det bör icke kunna inverka på andras omdöme vid behandlingen af en så vigtig fråga. Man har här beklagat sig öfver, att man vid förra riksdagen beviljat så litet anslag för bildningen, under det att man ät fängelserna anslagit millioner. Huruvida denna klagan nu står tillsammans med dessa förut yttrade grundsatser om samhällets pligt och åliggande att i första rummet straffa och icke förbättra, lemnar jag derhän. Dessutom är denna uppgift icke riktig, och alldeles icke såsom tillämpning vid tillfället adeqvat, hvilket äfven af andra talare blifvit anmärkt; ty det ena var ett årligt bidrag, del andra för en gårig.
Tillverkningskostnaden , färgningen in beräknad , uppgick, som jag med räkning kan bestyrka, till Tre Riksdaler Riksgäld alnen. Ullen kostade ela,.enligt hvad jag sjelf erhöll samma gång för nain försålda 1 R:dr 24 sk. Riga Skålpundet. Således kostade hvarje alu kläde mig Fyra Riksdaler 36 sk. 8 r:st R;gs;och det var af den godhet, att till köps kostar dylikt Atta ä NioRiksdaler .alnen,. Månne väl tillverkningen af Fabrikörernas egen Ull kan kosta honom yner, än af en annansp Det lärer ingen kunna påstå: meri man taxerar sin vara efter behag och stegrar priset öfver hufvan, äfven då man, sorn billigt lie medgifver ersättning för forlagskqstnaden af rudimaterieme och procenteri å varans värde för den. tid hon ligger oförsåld , eller såld på Credit. Och så har det tillgått, och sa skall alltid tillgå med bibehållandet.af prohibitiv.systemet i Sverige, der Fabrikernas skydd alstrat ett oerhördt prejeri, oaktadt det liberala understöd Bevlllnings-Vtsköttets Betänianden. 253 »lerås egare njuta af Manufactur-Discont-Fofiden, och hvarpå vi under dessa dagar egt ett upplysande intyg uti Kongl. Commerce Collega Utlå» O C» tande i anledning af Herrar Revisorers anmärkningar år ife2'2. -— Afven jag befarar mindre, hvad likväl så många synas frukta, våra inhemska Fabrikers undergång derigenom, att de utländska, hvarest rudimatärier och tillverkningskostnaden äro i lägre pris, alltid skola undersälja vara hemgjorda Fabrikater, ty genom Transportkostnader och Tudumgälder höjas alltid utländska Manufacturernas värden, och våra inhemska skola utan förlust alltid kunna täfla i pris med utländningens , liksom de redan täfla med den sara ma i godhet. Men, invänder man, det nu föreslagna systemet gynnar de handlande, då det ruinerar fibiikanten, det befordrar Tullförsnillning, då det minskar JLurendrejeriet.
Sig äfven nu sakna skäl att Stapelstadsrätt för Sölfvitsborgs stad i nåder bevilja; och hvarom KommersKollegium anbefalldes vederbörande underrätta. 81 :o af den 1 April 1848, med anhållan om ändringar i Rese-reglementet (50). Sedan, i anledning af Rikets Ständers vid 1840 och 1841 årens Riksdag gjorda underdåniga anhållan om så beskaffade ändringar i Rese-reglementet af den 5 Juli 1827, som af behofvet påkallades, Kongl. Majit låtit genom Expeditions-cheferne i Landtoch Sjöförsvarssamt Civil-departementen utarbeta förslag till nytt Rese-reglemente, men vid ärendets föredragning den 7 April 1847 förklarat Sig vilja uppskjuta med afgörandet af denna fråga intill dess bestämdare erfarenhet hunnit samlas om Entreprenad-skjuts-inrättningens verkningar, samt om och i hvad mån detta system för skjutsningen kunde vinna större utsträckning och för längre tid blifva bestående, har Kongl. Maj:t, efter det jemväl Stats-Konloret afgifvit infordradt förslag till nytt Rese-reglemente, enär de flesta, enligt Cirkulär-brefvet den 2 Augusti 1844, uppgjoi'da Entreprenad skjutskontrakter blifvit, under loppet af år 1845, för endast fem års tid afslutade, under den 13 April 1850, vid förnyad underdånig föredragning af frågan om ändringar i Rese-reglementet, funnit godt att, genom Cirkulärbref af samma dag, anbefalla samtlige Dess Befallningshafvande att, hvar och en för sitt län, i nästkommande December månad, till Civil-departementet afgifva berättelse om Entreprenad-skjuts-inrättningens dåvarande skick; och skulle, under afvaktan af dessa upplysningar, med frågans definitiva pröfning än vidare anstå. 215 m-.o af den 8 April 1848, angående vidtagande af åtgärder till Arbets-häst-racens förbättrande inom Riket (52).
Va^ cancer matie få användas till understöd för Enkeoch Pupill-Cassan derstädes J N:o 261, 1 anledning af Riksdags-Fullmägtigen JFijkrnans motion, att llonde-Stån» dets Ledamöter måtte, utan betalning, erhålla 125 exemplar af Ståndets tryckta Protocoll för innevarande Riksdag; N:o 262, öfver Herr Rosenblads, Bernhard, motion om pension för aflidne OfverCommissarien vid General-Assistance-Contoiret, P. A. Heyderichs efterlemnade Enka; N:o 263, angående ifrågaställd pension för nu mera aflidne En af Rikets Herrar, Justitiae-Stats-Ministern m, m. Grefve Fr. Gyllenborgs Njo 264, i anledning af Kongl. Majfta Kådiga Remiss å Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Vestmanlands Län underdåniga hemställan, angående afskrifning af ett Landtränteriets förskott till Curhus-anstalteme derstädes; och N:o 265, i anledning af verkställd gransk» ning af räkenskaperne och förvaltningen af Bih, till Riks-St. Prat. iSj8 183° , 9 Sami, 10, 2:dra B,t. b.te H\t. 14^ Prut. Utdrag den 19 Oclobtr 1839, de till Flottornes behof utaf Förvaltningen af Sjö-Ärendena år 1826 uppburne Stats» anslag. S. D. Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 50, med Utlåtande öfver Konungens Nå» diga Proposition om förändringar i 19, 21 och 88 §§• Regeringsformen, föredrogs och förklarades hvilande till grundlagsenlig be» handling vid nästa Riksdag. S. D. Stats-Utskottets ytterligare Ullår tande, N:o 269, i frågan angående af Marstrands
Inmutas ånyo en öfvergifven eller sönad grufva, med visst utmål, håfve jordegaren ej rätt^lill någon andel deri, ehvad han i dess förra bearbetande] deltagit eller icke, utan vare grufvan den nye inmutarens ensamma tillhörighet; dock att, der någon årlig afgift eller annan rättighet varit jordegaren särskildt förbehållen, han eger densamma tillgodonjuta från den tid grufdriften ånyo kommit till stånd. Kongl« Majtts Nåd. Har deremot den åter upptagna grufvan så lång tid legat öde, att något visst af ålder gällande, eller särskildt anvisadt, utmål för densamma icke kan ådagaläggas, då skall den i allo såsom ny grufva anses och jordegaren hafva rätt till jordegare-andel deri. § 27. Om jordegare-andelefi vid stoll-*arbeta stadgas i 6 kap. 5 Kap. Om utmål för grufvor. § 28. För alla inmutade lägenheter, som icke redan vid inmutningen hafva ett af ålder gällande eller särskildt tilldeladt utmål, skall, sedan grufarbetet så långt fortskridit, att den angifna mineral-anledningen hunnit undersökas och blifva känd, ett visst utmål anvisas, innefattande det utrymme på marken, hvarinom grufegaren sedermera, utan annan inskränkning, än som för stoll-arbeten i 6 kap. sägs, har rätt att med andras uteslutande arbetet bedrifva, så väl ofvan som under jord; och åligge det förthy grufegaren, att, till erhållande af sådant utmål, skriftligen anmäla sig hos Bergmästai’en sednast inom ett år sedan arbetet blifvit påbörjadt, när inmutning skett af sjö- eller myrmalm, eller af varp, men eljest så snart den angifna fyndigheten medelst jordrymning eller skärpning blifvit gjord åtkomlig och så blottad, att den till art, läge eller sträckning och mäktighet bedömas kan. Dock må i intet fall utmåls-läggningen ega rum förr, än arbetet i sex månader fortgått, der det ej medgifves af den, som rätt till jordegare-andelen har. § 29.
Vid detta förhållande samt enär de om hästvakansspannemäis erläggande slutade kontrakter fortfara vid Lifregementet för 500 nummer och vid Smålands kavalleri för samma nummeranlal till och med 1871 samt med Östgötha och Vestgötha kavallerier för 1,000 nummer hvartdera till och med år 1870, äfvensom södra bataljonen vid Bohusläns regemente blifvit på 10 år förändrad till infanteri, få Utskotten, som icke våga tillstyrka en ytterligare förminskning i kavalleriets styrka, hemställa att ofvanberörde motioner må förfalla. Stockholm den 10 Juni 1848. Reservation af Petter Persson från Jönköpings län: »Sammansatta Statsoch Ekonomiutskotten hafva icke noggrant tagit i betraktande den vinst och inkomst, som staten kunde erhålla, om hela denna korps, 800 man Smålands hussarer, finge, i likhet med hvad den förut afsuttna delen af regementet, förvandlades till grenadierer, emot erläggande af årlig hästvakansafgift med 7 tunnor spanmål, hvilket skulle tillskynda staten en årlig inkomst på 3,500 tunnor spanmål, som på 10 år gifver staten en vinst eller inkomst på minst 350,000 r:dr, oberäknadt alla hästhemmansräntor, och en del befäl, såsom Öfverste och flere officerare, kunde i följd häraf indragas, helst öfverste och flere officerare finnas vid den redan afsuttna delen af regementet förut, som tillika kunde blifva en stor inkomst för staten. Desse rusthållare begära ingen eftergift eller rubbning i roteringen, de begära blott samma rättvisa, som den redan förut afsuttna delen har. Rusthållarens bekymmer äro stora, rusthållshemmanen äro svaga och så sönderstyckade att 4 å 6 åboer finnas på nästan hvarje rusthåll, så alt de måste fodra hussarhästen turvis, hvarigenom den ena fodrar hästen väl och den andra utsvälter den, hvarigenom hästarne dels kasseras och dels blifva rustliållarne pliktfällde för utsvältning.
Och haglet slog i hela Egypti lande allt det på markene var, både menniskor och boskap, och slog allan grödan på markene, och sönderslog all trä på markene; Utan allena i det landet Gosen, der Israels barn voro, der haglade intet. Då sände Pharao bort, och lät kalla Mose och Aaron, och sade till dem: Jag hafver i denna resone syndat; Herren är rättfärdig, men jag och mitt folk äre ogudaktige. Derföre beder Herran, att Guds dunder och hagel återvänder, så vill jag släppa eder, och icke länger förhålla eder. Mose sade till honom: När jag kommer utu stadenom, vill jag uträcka mina händer till Herran, så skall dundret återvända, och intet hagel mera vara; på det du skall förnimma, att jorden är Herrans. Dock vet jag väl, att du och dine tjenare icke ännu frukten för Herran Gud. Så vardt då slaget linet och bjugget; ty bjugget var i ax gånget, och linet hade knoppat sig. Men hvetet och rågen vardt icke slaget; förty det var sensäd. Så gick då Mose ifrå Pharao ut af stadenom, och räckte sina händer ut till Herran; och dundret och haglet vände igen, och regnet dröp intet mer på jordena. Då nu Pharao såg, att regnet, och dundret, och haglet vände igen, syndade han ändå ytterligare, och förhärdade sitt hjerta, han och hans tjenare. Alltså vardt Pharaos hjerta förstockadt, att han icke släppte Israels barn, såsom Herren sagt hade genom Mose. Och Herren sade till Mose: Gack in till Pharao; ty jag hafver förhärdat hans och hans tjenares hjerta, på det jag skall göra dessa min tecken ibland dem; Och att du skall förkunna i din barnas öron, och din barnabarnas, hvad jag bedrifvit hafver i Egypten; och huru jag hafver bevisat min tecken ibland dem, att I skolen veta, att jag är Herren.
Om, såsom Utskottet antog, den åsigt är riktig, hvilken Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid förra riksdagen, i sitt Betänkande N:o 48, uttalade, att nemligen det ej kan anses i lag medgifvet jordegare, att godtyckligt öfver allmänna vägar uppföra grindar, sä ansågs Konungens Befallningshafvande redan ega tillräcklig myndighet att, i hvarje fall, der erforderligt vara kan, förordna om vilkor för bibehållande af grind öfver postväg: hvaremot sådane allmänna bestämmelser, som de i denna § af Kommitterade föreslagna, ansägos kunna allt för ofta verka menligt sä väl för jordegarne genom ökad svårighet att freda sina egor, som för de vägfarande derigenom att gärdesgärdar blefve uppförde längs vägarne och snösamlingar vintertiden deraf orsakades. Med vidhållande af hvad sålunda blifvit yttradt, hemställer Utskottet till Rikets Ständer. att denna § må utgå och efterföljande §§ erhålla den förändrade nummer, sorn häraf blifver en följd. Beträffande £ 33. Härom hade Utskottet, i dess förra Utlåtande, yttrat att, dä svårigheten att anskaffa skjutshästar är så olika i olika trakter, vore skjutslegans bestämmande tili ett maximi-belopp af 1 Kalr R:mt öfver hela riket en mindre lämplig åtgärd. På det hinder i lag ej måtte möta för de förändringar, som härvid kunde vara behöflige, ansåg Utskottet att, i lörsta momentet af denna § efter ordet ”erlägges”, borde inflyta orden ”i allmänhet”. Vidare ansåg Utskottet, pä de skäl, som redan vid 12 § voro anförda, någon ersättning för simpla och mindre beqväma åkdon, äfvensom för seldons begagnande 8 Statssamt Allm. Besv - och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. icke böra de skjutsande tilläggas.
St:r, så skulle de med ännu mera skäl kunna tveka, huruvida de egde rättighet att utlemna någon del af lånet mot lägre ränta än som fordras för att betäcka alla omkostnader; och jag hoppas till Gud, att det icke må finnas tillräckligt många vinglare i vårt land, för att det stora lånet, skulle verkligen kunna placeras mot så orimligt hög ränta som den nu bestämda. Vi måste betänka att, under det de utländska näringsidkarne få sina förlagskapitaler mot 3 å 4 proc., så måste de inhemska sora hafva att uthärda konkurrensen med de förra, för sina förlager betala till Staten 9 XI H. 28 Den 2 Mars. proc.; och jag fruktar att ganska få näringar kunna bära en så dryg ränta, och derjemte lemna den nödvändiga behållningen för lefnadskoslnaden; likasom jag hoppas att flertalet icke måtte vara nog mycket vinglare för att ej genast göra konkurs i st. f. att genom ett så ruinerande lån ännu någon liten tid uppehålla förstörda affärer. Jag hoppas således, att oaktadt det kommer att medföra förlust för Statsverket, Fullmäktige snart skola blifva nödsakade att utlemna lånet mot lägre ränta; och jag fruktar då, likasom Hr Carleson, att om representationen anser en sådan förklaring som den ifrågav:de nödvändig för en så obetydlig modifikation, Fullmäktige skola ännu mycket mera frukta att nedsätta räntan. Det är bedröfligt, att vilkoren lör det ifrågav:de lånet skola vara så dryga, och att så hög ränta behöfves för att betäcka Statens omkostnader; men detta är icke It. St;rs fel, och den som bär skulden får väl också bära ansvaret. Om den nämnda åtgärden sammanhänger med det lättsinne hvarmed man vid denna liiksdag beträdt statsskuld-systemets bana, är det så mycket värre. Emellertid anser jag, såsom jag redan förut förklarat, något särskildt bemyndigande för BankoFullmäktige ej erfordras för att göra denna lilla modifikation andt ' ‘ ‘ 'orde de vidsträckta före - Frih. Tersmeden: Det är ej tvifvel underkastadt, att ju Hrr BankoFullmäktige ega rätt att nedsätta räntan, om de finna behofvet påkalla en sådan åtgärd.
Inom provinsen Helsingland, hvars hela skogsareal utgör något öfver 2,300,000 tunnland, är förhållandet motsatt det, som härutinnan äger rum i Gestrikland, i thy att icke fullt | af skogsarealen, eller omkring 690,000 tunnland, belöper sig på socknar, som hafva skogsprodukter endast till egna behofs fyllande, hvaremot de öfriga socknarne, som ännu äro i tillfälle att årligen försälja ganska betydliga qvant.iteter skogseffekter, innehafva öfver §, eller omkring 1,610,000 tunnland af provinsens hela skogsareal. Samtliga kustsocknarne, med undantag af Skog och Gnarp, höra till den förra kategorien, så ock de nästintill kustsocknarne belägna Mo, Regnsjö, Arbrå, Delsbo, Forssa, Hög och Hassela socknar, samt af de inre Woxna socken, hvilken, helt och hållet lydande under bruket af samma namn, måste anses till detsammas uppehållande använda sina öfverflödiga skogsprodukter, samt Ofvanåkers socken, der skogarne visserligen förr blifvit till afsalu obetydligt anlitade, men dock genom svedjning, som till en del ännu derstädes begagnas, äro mycket försämrade och på sina ställen nästan förstörda. Nästan enahanda, som för Ofvanåker är omnämndt, är äfven förhållandet med Alfta socken, men, då ifrån vissa delar af dessa båda socknars skogar ganska betydliga qvantiteter skogseffekter kunna årligen försäljas, under det andra delar af socknarne ej kunna anses äga tillgång derå till mera, än husbehof, torde man komma rätta förhållandet närmast genom att hänföra den förra socknen till dem, som hafva skog endast för eget behof, samt den senare till dem, som derutöfver hafva tillgång äfven till afsalu. Alla här ej uppräknade socknar inom provinsen hafva goda skogstillgångar. I allmänhet är skogsmax’ken inom provinsen Helsingland mycket steril samt skogen till följd deraf sakta växande.