Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på Hr Cederscbjölds anmärkning, att Konungens rådgifvare ej alltid varit här tillstädes, då vigtiga frågor blifvit afgjorda, får jag i allmänhet svara, att deras första pligt är att sköta deras embeten; men jag uppmanar derjemte den värde ledamoten att uppgifva, om jag, då sjukdom icke hindrat mig komma tillstädes, saknats vid något tillfälle, då R. o. Ad. af mig kunnat fordra upplysningar i förefallande ämnen? Frih. Ehrenborgh: När jag finner mig uppkallad att yttra mig i en fråga, söker jag alltid att göra det med beräkning att komma till ett antagligt resultat. Detta är deremot icke händelsen med Hr Cederschjölds nu väckta förslag, som han äfven framställt inom Constit.Utsk., men hvilket jag anser alldeles overkställbar!; ty jag begriper icke, hvad tvångsmedel R. St. skulle kunna använda emot den Konungens rådgifvare, som ej ville underkasta sig det af Hr Cederschjöld föreslagna åläggandet. Hafva Statsrådets ledamöter, till följd af den här medgifna rättigheten, en moralisk förbindelse att icke utan giltiga skäl undandraga sig inställelse i RiksSCn för upplysningars meddelande, så synes mig detta tillräckligt, och jag vet ej, hvartill en lag isamma afseende skulle tjena. Ulsk. har redan tagit förslaget i öfvervägande och funnit tillräckliga motskäl för dess förkastande. Hvad åter angår Hr v. Troils förslag, som visserligen är riktigt i rationell hänseende, befarar jag, att det äfven möter svårigheter, sedan frågan vid Riksd.Ordms första antagande varit discuterad och det då ansågs orättvist att betaga Statsrådets ledamöter i och för deras befattningar en medfödd rättighet. Blir detta Stånd en gång ett valdt RiksSt., kan saken tilläfventyrs komma i fråga; men intilldess tror jag, att man consequent bör vidblifva den en gång antagna principen. Jag skulle således anse illa gjordt, om R. o. Ad. förklarade Hr Cederschjölds eller Hr v. Troils förslag såsom sin gemensamma tanka. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Från dessa betraktelser hemtur Utskotten grunden för deras omdöme i frågan, huruvida oller nuvarande Dykcii Oclruys utgång, Inrättningen bär uj | höt a eller icke; Och du Ut,-kollen för sig erkänna viglen id de skäl som för dess fortfarande löielcn.ma, tveka Utskotten icke alt förklara sig alise Dykeri-Inrätlningen böra såsom både Hylli" och nödvändig älven lramgcnl bibehållas. Vid prjÖFningen af 3:dje flugan, elter 010 Dvkeri-Inrällningen bör vid Octroyens slut af Slaten öfvertagas eller ytterligare åt enskildt Bolag öfverlemnas. Sta ts-U Is kottets Be t fl nk a nde n. 455 hafva Utskotten • forst, med anledning af åtskjllige Molionairers v It ra uden, so.m skulle Verkets ånyo upplåtelse At Enskilde vara stridande emot ilegeringsfor'mens Co §. till 11 ii i mare granskning föicliaft denna §., Ii vi i ken, i den del sorn den till förevarande ämne blifvit lämpad» inne!
Statsutskottets den sistlidne Mars e. m. på bordet laeda memorial af den 21 i samma manad, med åLerlemnande af Herrar Santessons och Hembergs till Utskottet remitterade motioner, angående HypotheksFöreningar, och, i sammanhang dermed, upplästes BorgareSlåndets ProlocollsUtdrag-af deo 2 dennes, enligt hvilket Ståndet sistnämnde dag remitterat ofvanomtalde motioner Lill BancoViskvttet} beslöt Ridderskapet och Adeln, alt med godkännande af StatsUtskottets ifrågavarande memorial, instämma uti den af BorgareSlåudet beslutade remissen till BancoXJtskottet, S, D. remitterades till Stals Utskottet: Kongl. Majrts den 7 dennes på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående tillökning af lånebidraget lill ManufacturDiscontfonden, gifven Stockholms Slolt den 2.5 Mars 1834* Lag Utskottet: Kongl, Majrts den 7 dennes på bordet lagde Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring af 8, 9 och 10 §.§. samt förklaring af 2 §. i 17 Gap. IdandelsBalken, gifven Stockholms Slott den 1 Mars i83^, S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 7 dennes på bordet lagde memorial N:o 27, med förslag till sammanjemkning i Riks - Fröt. Ut dr. d. io April i834- 7' Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Talmannens ersättning för egna Riksdagskostnader och aflöningen lill Ståndens och Utskottens Cancelliet’, godkände Ridderskapet och Adeln den i första punkten föreslagne voteringsproposition, förenade sig, på sätt StatsUtskottet i andra punkten föreslagit, uti Presteoch BorgareStåndens beslut, alt aflöningen för RiksStåndens Canceilier skall beräknas ifrån och med antagningsdagen till och med den dag, då tjenslgöringen upphör, samt lät bero vid hvad Utskottet i tredje punkten yttrat.
Det kunde ej återföras annorlunda än genom ökad export, men huru litet detta varit möjligt att ästadkomma, visar sig bäst vid betragtande deraf, att Sillfisket sedermera minskats, att Frankrike, England och Ryssland började tillverka betydligt mera Jern än på 70 och 80 talen, och att den i England uppfundne PudlingsProcessen gjordt Engelska Jernet till sådane ändamål gagneligt, hvartill det under nämnde period ej kunde användas. Man har länge påstått, att det krig med Ryssland som Sverige företog år 1788 var en följd allena af Regentens utomordentliga utgifter för sig och Hofvet, hvika utgifter skulle undangömmas bland krigskostnaderne? men man glömmer aldeles att beräkna huru hans bemödande att på sätt jag nämnt, genom Lån å utrikes ort indirect upprätthålla Realisationen, 280 Ben i4 Julii, till en del invecklat Staten i de skulder, hvarom RikseäldsContoirets Handlingar lämna ett så bedröfligt minne; man glömmer att denna så naturliga önskan att kunna upprätthålla en Realisation den han sjelf verkställt, försatte Konungen i den nödvändighet, att för Nationen dölja rätta förhållandet. Hade Konungen yppat, att Lån nästan årligen måste göras så hade ju sådant haft ett menligt inflytande på Coursen, misstroende till Realisationens bestånd uppstått, och i och med detta samma Realisationens fördelar försvunnit.
Han, Svipdag, hade då ingen skuld i fäjdens utbrott, och han gladde sig åt tanken att på valplatsen få nedlägga Halfdans son, såsom han nedlagt fadern. Svipdag steg ned från Asgard och uppenbarade sig i germanernas urland på den skandiska ön och kallade dess stammar och danerna under vapen. Han sände bud till sin halfbroder och underkonung Gudhorm, och denne samlade sina stridskrafter, att förena dem med hans. Många och ofantligt stora skepp byggdes, på hvilka svearnes och danernas skaror fördes öfver hafvet. Det nordiska urlandets, det västra och det östra Germaniens stammar voro således på antåg mot hvarandra. Valkyrior, sköna diser i hjälm och brynja, sågos rida genom luften. De kommo dels från Vanaheim och Asgard, dels från det i öster belägna Manheim. Svipdag lät, genom de skalder, som följde hans och Gudhorms härar, förkunna för stridsmännen, att enligt gudarådets beslut skall enhvar, som på deras sida faller i de förestående drabbningarna, af valkyrior ledsagas till Fröjas härrliga sal Sessrymner, för att lefva där i evig glädje. Hadding lät genom sina skalder förkunna de östgermaniske krigarne, att enhvar, som å deras sida faller, skall komma till Oden och njuta ovanskelig fröjd i hans salar. Till Gudhorms hof hade vid denna tid anländt en främling, som sades vara en höfding från något aflägset land och af Gudhorm emottogs med heder. Han var så vältalig, erfaren och rådklok, att Gudhorm fick till honom största förtroende och sällan gjorde något, som icke han tillrådt. Han kallade sig Becke (»Vedersakare»). När han icke var på färder i Gudhorms eller egna ärenden, hvilket ej sällan hände, var han alltid i Gudhorms närhet. Stundom kom på besök å Märingaborg en man, som, när man såg honom i ögonen, var Becke mycket lik och, likasom han, vältalig, rådklok och med ett insmygande väsen. Han sade sig heta Blind.
Maj:ts nådiga skrifvelse i fråga om förändrad beräkningsgrund för Båtsmans-vakans-afgiften och nyroterad jord inom Blekinge län m. m.; N:o 274, i anledning af Kongl. Maj:ts nådigaskrifvelse, angående bildande af en fond till understöd för afskedade folkskolelärare; N:o 275, i anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga skrifvelse, angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; N:o 276 i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss till Stats-Utskottet af underdånig ansökning om nedsättning uti eller befrielse från det för indragna korporals-bostället Åstorp bestämda arrende; N:o 277, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående försäljning och utbyte af Christianstads f. d. fästning tillhörande mark; N:o 278, i anledning af väckt motion om de s. k. Hvitfeltska stipendii-hemmanens försäljning till skatte; N:o 279, i anledning af väckt motion, att det vid Arvika köping belägna Öfverjägmästare bostället Gate må, vid nuvarande innehafvarens afgång, öfverlåtas till nämnde köping; N:o 280, i anledning af väckt motion om nedsättning af räntan å Lannefors qvarn i Kinda härad af Östergöthlands län; samt N:o 290, i anledning af väckt fråga om afskrifning utaf en uppbördsbrist hos numera aflidne Kronofogden J. M. Huss; hvarjemte Memorialet N:o 289, lades till handlingarne. S. D. Efter skedd föredragning godkändes Lag-Utskottets Betänkande N:o 39, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om antagande af ny vexellag. S. D. Föredrogos och godkändes Statsoch Banko-Utskottens Betänkande N:o 35, paed förslag till vissa förändrade föreskrifter i fråga om godtgörande af kostnaden för kopparmyntningen m. m.; samt Bih. till It. St.
Nej — 50. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut får jag mig reservera på den grund, att sedan kändt är, att Högv. Presteoch Vällofi. BorgareShn återremitterat betänk., om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska trosbekännare här i riket tillerkände, hade granlagenheten fordrat, att äfven R. o. Ad. förhållit sig i öfverensstämmelse med dessa RiksSt., så mycket heldre, som PresteSt., hvars skyldighet är vården af vår Stats-religion, icke fruktade alt densamma skulle lida något nydin, 92 Den 19 Mars e. m. genom ökade rättigheter för Mosaiska trosbekännare. Samt BorgareSt. som har till ändamål äfven handelns och näringarnes förkofran, ej heller insågo någon våda upslå, om Mosaiske trosbekännares rättigheter närmare införlifvades med Svenska folkets. Genom en återremiss och deraf följande nytt betänk., hade R. o. Ad. kommit i tillfälle att laga en nogare kännedom af de moliver, som inom Presteoch BorgareStm föranledt återremissen; äfvensom hvad flere af BondeStis medlemmar yttrat till förmån för Mosaiska trosbekännares ökade rättigheter inom riket — då, men ej förr, hade rätta tiden varit inne, att gifva sitt bifall eller afslag uti hufvudfrågan. Frih. von Stedingk: Emot R. o. Ad:s nu fattade beslut, anhåller jag vördsamt att få till prot. anföra min reservation. Ilr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Ehuru jag icke anser, att jag behöfde till prot. nedlägga min reservation, då jag, såsom motionär, naturligtvis måste vara emot det fattade beslutet, att afslå ifrågavar. betänk., utan alt derjemte återremittera detsamma; så vill jag likväl nu begagna tillfället att uti prot. nedlägga min reservation emot ett dylikt förfaringssätt, äfven med anledn. af de skäl, som af Hr Aminoff blifvit anförda. Frih. Oxenstjerna, Axel Gabriel:
De som till en och samma Bänk höra, träde inom ffranket när deras Bänknummer uppropas, och hwar och en framlägge wid upprop af d.si namn, en lyckt sammanrullad sedel pä det pappersark, som hålles af en Ledamot wid bordet. När Bänkens upprop är flutadt, lemna de, som honom tillhöra, ffranket at nästa Bänks Ledamöter, och mä ingen annan än den som till förewarande Bänk hörer, under pästäende wal eller votering wara i ffranket eller der frammanföre, än mindre sta i ffrankdsrren, sä framt han ej hörer till den Bänk som uppropad är, hwarä Riddarhus-Fiscalen noga och alfwarsam tillsyn hälla bör, och hwadan honom äfwen owilkvrligen äliqger, att wid alla wal och voteringar tillstädes wara. Ingen äge att rösta som ej behörigen antecknad blifwit, och inträdes - Polletten medhafwer. st 44. Wid alla wal oell voteringar, Bänkmanswalet undantagit, stola twänne upprop ffe. Den som sig ej infinner när andra uppropet för hans Bänk werkställes, hafwe sin rättighet den gängen förlorat. st 45. Finnes wid votering, twänne eller flera Sedlar sammanrullade, Sedel märkt, eller utstrykning derä, ware alla sadane Sedlar ogilLitzd, sch Ad. prst. Nlls , Z4. lade. L58 Den 22 September. lade.
N-o 3j. ranämnde skiljaktiga Beslut föranledda Voterings-propositiorier, hvilka skulle till förstärkta Stals-Utskotlet öfverlemnas. Sedan ej mindre Utlåtandet öfver de emot Utskottets Belänkanden, N:ris 8 och 9, sorn afstyrka Bevillning å hvarjehanda öfvei flöds-varor och kortspel, gjorda anmärkningar, än de, i anledning af serskilda, vid äler-remissen af Betänkandet N:o 7 »förekomna, ämnen, uti i:sta, 2:dra och 4;de Hufvud-afdelningarna af Utskottets Utlåtande, N:o 28, meddelade upplysningar och yttranden, dels utaf samtlige Respective Riks-Stånden blifvit gillade, och dels ansetts icke fordra någon åtgärd, samt R. H. Ständer täckts godkänna och antaga de föreslagna 3, 5, 7, 10, 11, i3, 14, i5, 16, och 17 Bevillningsoch Värderings-grunderna; så utgöra nu endast Besluten, i fråga om 1, 2, 4> 6, 8, 9, och 12 Grunderna, föremål för Utskottets behandling i förevarande afseende, Färsta Grunden har af Högvördiga Preste-Ståndet blifvit godkänd, enligt dess lydelse i Utlåtandet N:o 28, och Högloft. Ridderskapet och Adeln har äfven antagit Bevillnings-Utshottets Memorial N.o 3y. 7 densamma, med den enda förändring, alt, i stället lör Utskottets Förslag, att denna afgift borde upphöra för alla dem, som fyllt 60 år, och icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af 100 R:dr, sistnämnde inkomst blifvit bestämd tilL endast femtio R:dr; uti hvilket beslut äfven Vällofl. Borgare-Ståndet på det sätt stannat, att ifrågavarande grund blifvit gillad sådan den, med antagande af 5o R:dr, såsom ifrågavarande minsta inkomst, framställdes i Betänkandet N:o -7. Deremot hår Hedervärda Bonde-Ståndet beslutat, att denna grund skulle erhålla följande lydelse, nemligen; ”Personlig
Att deraf liksom bortbränna vidrigheten genom behandlingens spelande flammor, så att det blott i egenskap af löjligt qvarstår, var tvifvelsutan hennes synnerliga lust. Men hon har ju ingalunda blott skrattat åt det bisarra i ”Vauxhallen”, åt det groteska i ”Kalaset”; vi se henne derjemte kunna, med rikaste hjertlighet, deltaga i ”Den glada Festen”, betrakta de ystra ”Pojkarne”, leka med ”De små på Landet”, och binda ”Bouquetten” åt Nella. Näppligen torde någon påstå, att dessa skildringar, som tillhöra rymden af det omedelbart framträdande Sköna, äro i sin art mindre lyckade, än de många i en annan, om hvilka man sagt, att hennes pensel i dem påminner om Hogarths. Rent allvarsamma stycken har hon diktat få; utom Hymnen, der hon med mindre framgång försökt sig i den ståtliga odevältalighet, hvari Leopold är den störste svenske mästaren, har jag redan nämnt ett par andra, i hvilka hon varit sin genius trogen; af de hithörande äro föröfrigt utan tvifvel ”Källan” (der sista strophen skulle kunna umbäras), ”Kyrkogården” och ”Lycklig den” de bästa. Rent komiska har hon visserligen diktat flera; – vi mena sådana, i hvilka skämtlusten gifver sig luft endast för sitt eget nöje, eller utan afsigtligt bihang af någon läro-betraktelse, någon sens moral. Dit höra t. ex. de burleska karikaturerna ”Min salig Man” och ”Min salig Hustru”; visor, sådana som ”den Välvise” och ”Dialog på Källaren”; några berättelser, dels komiska utan egentlig satir, dels satiriska utan egentlig didaktik, såsom t. ex. ”Vadet”, – ”Kalaset”, – ”Äreporten”; epigrammer, sådana som ”Farbror Staffan” och det ypperliga dramatiserade, som kallas ”Opera i tre akter”. Ingenstädes frambär likväl denna sångmö skönare gåfvor, än inom den rymd, der hennes allvar och skämt blanda sig med hvarandra under idyllisk form.
Herr Vs^onstvl^s yttrade sig bland de no. lästa punkterna sakna anmärkningen, rörande För. fattningens retroaQivs werkön blott ifcän ben 10. Marö. Herr Zrsär yrkade, at propolnionen mätte blifwa helt lim^ls til Ja eller Nej. Hanö Lxeellencs Grefwe kuut b med siera bcstridde ber och önskade, ak tilläggningarna deruti mätte nämnas. Hans kxcellsnce Herr Grefwen och LandtMarsikalken gjorde propoillion af lika innehall, som den föregående. Beskvarades med Ja och Nej. Friherre ve 6eer. Jag ffulle ej wara enwiö ar säga Nej; men som saken strider sblolut e, mot min öfwerlygelse och mit samwete, sä förklarar jag, ar jag deruti icke kan inga. Herr Steck k yttrade sig, ar när dek ffall vs - rerss böra tillaggnjngarna inflyta blott i Lonrnxropolliianen. Herr Liber. Det är alldeles »visit, dä det stall strida^ lil vnrerin^; men desiförinnan kan icke fraga bli siva om Lnmrs.proplchnon. Herr Grefwen och LändtMarstalke n propol^rsäs härefter bifall kil Hemliga UtstottetS Betänkande i hela sin widd. Repades Ja och Nej. Dä i anledning häraf vorermZ stnlle föreragaS, upsatte Hans blxLs! Isncs Herr Grefwen och L a n dtMa rst a! ken Vorerin^r-propoliliorlen och upläsie den samma sa lydande: Den, som bifaller Hemliga Uistottets Betan, kande om -Skulders clarcrsnäs man och man emellan i hela desi widd, strifwer Ja; Den det cj will strifwer Nej. Winner Nej, sä är Betänkandet af Ridderstapet och Adeln asflaget. Harwid ropades Ja blandadr med et och annat Nej. Herr Derlmeäsn begärde, ar tilläggnlngarim matte i kropolnionsa intagas»
OLOF (springer upp och fattar om en pelare). O, att jag kunde störta detta hednahus öfver deras hufvuden! Börjen om igen. WILHELM (Till Scholares.) (läser.) OLOF. »Ve oss vi arma Iraels barn, Nu äre vi komne i vår fiendes garn!» Nu är det I Mäster som skall svara! Ja nu är det jag som får svara på tal! Här får icke sofvas! Här fins intet val! Bort hvila, bort lek, nu stundar fara! Hvar äro mina vingar? O hade jag dem qvar, Som en gång jag hade i unga dar! Då flöge jag strax öfver klostrets mur Och svang mig upp i den högsta fur, Att jag månde se huru små I ären, I som så lågt era hufvud bären, Men högt era bukar fyllda med vin! För himlens sol I så fege skyggen Och dragen korset så tungt på ryggen, Prediken som profeter, men lefven som svin! Scen IX. DE FÖRRE. LARS PETRI (in hastigt.) Hvad har händt? OLOF. 13 LARS (bläddrar i bref.) Marsk Siggeson är i staden på genomresa till Malmö och har i ärende att öfvervara en visitation samt taga reda på kyrkornas och klostrets egendom. Ändtligen har då Kungen vaknat! OLOF. LARS. Vår mor är i Stockholm! Sedan far dog vill hon icke bo i Örebro! Har du mera nytt? OLOF. LARS. Vår frände, Gerdt Boktryckare, sitter qvar på dårhuset och hans dotter bor hos vår mor som är hennes förmyndare! Hon skall i kloster! Arma barn! OLOF. LARS. Stackars Olof! Du höll af henne hjertligt! Tala om annat! Vet du att Luther är gift? OLOF. LARS. OLOF. Hvad säger du? (Till Scholares.) I ären fria! Kom med på mitt rum broder; det samlas folk derborta! Det blåser upp! O, den som finge vara med! (De gå till venster.) Scen X. mer insmygande genom trädgården. Folk antages ha samlat sig utanför gallergrinden.
Platen kan åstadkomma förhöjning i den för matroscorpsen äskade aflöning, skall jag visst ej lia något deremot, men tror dock, att när i betraktande tages; att karlen dessutom blir född, får, om hvad som nu är hegardt, beviljas, dessutom 60 R:dr årligen till beklädnad, och når han är sjökommenderad, tillökning i aflöningen, hans vilkor icke blifva sä usla som Hr Gr:n vill göra deni, — Hyrorne för matroser å Svenska Cophardiflottan hafva i allmänhet ej varit särdeles höga, om de ock på senare tider något stigit — att jemföra Kronans matros med Cophardi-matrosen, hvilken sistnämde ofta får gå ledig flere månader utan att kunna erhålla hyra, torde ej hålla rigtigt streck; då Kronans matros deremot har sin säkra aflöning året om. Då ifall hvad för matroscorpsen blifvit hegardt, af Rikets St:r beviljas, denna corps aflöningsvilkor blifva väsendligen förbättrade, bör det ock kunna antagas, att corpsen icke blott till nuvrde, utan äfven till den föreslagna styrkan skall kunna hållas fulltalig, helst om rekryteringen, i enlighet med hvad tillförne brukades, icke som nu tillgår, inskränkes inom eller ifrån skeppsgossarne. 8:o. Att den föreslagna pensioneregleringen för Flottans befäl med vederlikar vore obillig och olaglig Derom kunna tankarne vara delade ; men om Hr Gr:ns välvilliga förslag går i fullbordan, att endast provisionela och godtyckliga löneförhöjningar nu skola beviljas, kan icke heller någon pensionsreglering ifrågakomma och klandret deraf förlorar då äfven sin udd. 1 sådant fall blefve det för flottan välkommet, om Gr:n kan utvärka tillökning i anslaget för Reserv-Staten. 9:o. Att gemenskapens fördelar vid pensioner egleringen blifvit förbisedda. Under sednare åren hafva gratialen från
Utsk:n gå så långt att de påstå, att det vore ett vådligt åtagande om Staten grundläde en sådan skola, och kalla det ett experimenterande. På det sättet skulle jag anse all undervisning vara ett experimenterande; och då striden om sådana nya förelag är sä Ullig som här, så frågas, hvarföre det skulle vara mera vådligt ätt undervisa fruntimmer än gossar. Det finnes intet rimligt skäl för den satsen; och slutligen, mine Hrr, nog är det underligt, alt man vill att Staten skall bekosta folkskolor, der både gossar och flickor undervisas, men så snart det blir fråga om något mera än läsa och skrifva,— dä behöfver Staten icke göra någonting, och skaff icke en gäng gifva en vink om huru mycket som behöfver läras! Utskm hafva förebrått motionären, att han ej afgrfvit andra upplysningar än blott en uppgift å det nödiga antalet lärare och lärarinnor, samt endast den allmänna föreskrift, att skolan har till sitt åliggande elevemes ändamålsenliga uppfostran och undervisning. Jag trodde, att man icke borde fördjupa sig i specialiteter; jag är öfvérlygad derom, att Utsk:n gjort ganska rätt om de försökt att fylla den bristen genom framläggande a( ett mera utveckladl förslag. Jag anser, att om R. Sl. bifalla medlen, lillkännagifvande sin önskan att en sådan inrättning malte uppkomma, så tillhörer det Konungens regering att utveckla och sanctionera planen, men ingalunda en folkförsamling, -bestående af nära 1000 ledamöter. Det hade visserligen icke varit konstigt att ingå reit så beskaffad t detaljeringsförslag för den som tagit närmare kännedom om behandlingen af en sådan sak, men jag ansåg sådant mindre lillständigt, och vid detta tillfälle obehötligt. Man har emedlertid i vårt samhälle, ensamt och allenast uteslutit qvinnan ifrån all vård och uppfostran ifrån Statens sida, under det man likvisst galt så långt, att man anlagt inrättningar för uppfostran, om jag så får uttrycka mig, af andra varelser än menniskor; men för den ena delen af vårt menniskoslägte, för qvinnan, vill man göra ingenting och ursäktar sig för underlåtenheten häruti dermed, att hon tillhörer ensamt familjen.