Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, berörde motion återlemna, för den åtgärd, Rikets Ständer finna med åberopade paragraf öfverensstämmande. Stockholm den io September 1844* ■M 90. Ank. till Exp. Utsk. d. 11 Sept. k. 11. f. ra. Memorial, Från Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å Matts Persons från Stockholms Län motion om nedsättning i personliga skvddsafgiften; men sorn denna fråga rörer de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, får Utskottet, med stöd af 44 §• 3 mom. Riksdagsordningen, berörde motion återlemna, lör den åtgärd, Rikets Ständer finna med åberopade paragraf öfverensstämmande. Stockholm den io September 18,44. Bil, till R. St. Ji »i. Ani. till Exp. Utsi. d. 22 Sept. 11. 6 e. ra. Utlåtande, i anledning af 1841 och 1848 'årens Revisions-berättelser, angående Riksgälds-Contoret och f. d. Fiiial-Disconternas utredning. R:gs Afd. Till följd af erhållna remisser å de Berättelser, Rikets Ständers åren 184 * °ch 1840 församlade Revisorer afgifvifc om granskningen af RiksgäldsContorets förvaltning och räkenskaper, samt utredningen af Götha-Canal-Bolags och Malmö f. d. Discont-inrättningar, har Stats-Utskottet genomgått dessa, bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelade Berättelser, hvarvid Utskottet af Fullmägtiges protocoll, äfvensom andra handlingar, förskaffat sig närmare kännedom om de förhållanden, som föranledt Revisorernes gjorda framställningar; och får Utskottet, under hänvisande tili de serskilda Betänkanden, deruti några bland de i Revisions-berättelserna förekommande ämnen, af en eller annan anledning, ansetts böra behandlas, härmedelst för öfrigt, i ett sammanhang, afgifva sitt utlåtande, angående hvad Revisorerne anmält, erinrat och föreslagit. ?:o
Jag hade an mält mig i ändamål, att anhålla det Herr Tham ville afstå från begäran om votering, men sedan han nu sjelf gjort det, så får jag blott för honom frambära min tacksamhet derföre. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'. Här har blifvit hegardt, att 12 och 13 punkterne först må företagas. Jag tror att tvisten snart vöre slutad, i händelse Herr Grefven och LandtMarskalken antingen yttrade sin öfvertygelse, huruvida 12 och 15 punkterne i detta Betänkande svara emot den 2 och 3 i förra Betänkandet, eller om Herr Grefven och LandtMarskalken deröfver inhemtade Ridderskapets och Adelns mening. Finner man någon garantie ligga i ordet circa, så är bäst att låta det stå qvar. Jag för min del anser 12 och i5 punkterne vara antagne och böra stå fast. Dernäst har Friherre Björnstjerna begärt, att 23 punkten först Btn 11 September f, m. mätte företagas, emedan den angår tillökning af Fastighetslånen. Jag tillstyrker det äfven. Discussionen öfver den frågan kan komma att sprida ljus öfver hela frågan och göra Ridderskapet och Adeln säkre uti sina beslut. Herr Tham: Hvad frågan om 12 och i5 punkterne angår, afstår jag; men deremot förenar jag mig med Grefve von Schwerin hvad 2 3 punkten beträffar, och det är egentligen just den, som föranledt mig att begära en förändrad ordning, hvarpå jag får anhålla om Herr Grefyens och LandtMarskalkens proposition. Herr Hjerta: Jag skulle underställa Rid derskapet och Adeln, om icke meningarne kunde jemkas derigenom, att Ridderskapet och Adels, under erkännande deraf, att Ridderskapet och Adeln ville i allt hvad med ordning i penningeväsendet kan förenas, gå det Hedervärda BondeStåndet till mötes, fastställer, att när vi komma till punkten om fastighets-lån, Ståndet då vill uppgöra en noga beräkning på hvad som i,förening med BondeSlåndets beslut kan beviljas tili smärre''fastighets-lån.
Bring, Biskop, Motion N:o 34, om byggnadsunderstöd för Westerviks elementarläroverk. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Bränvin, om förhöjning i tullen för införsel från utlandet af bränvin och andra dermed likartade spritdrycker. Motion N:o 102. Bevilln.-lltsk. Betänk, N:o 17. om ändring i 1 och 2 §§ i Kongl. Förordningen den 18 December 1863 angående vilkoren för försäljning af. Motion N:o 21. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utsk. Betänk. N:« 5, Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 119. om tillägg till 12 § af Kongl. Förordningen den 18 December 1863 angående försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker. Motion N:o 12. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5. R. St. underdån. Skrifv. N:o 119. om förändring i 14 och 15 §§ i Kongl. Förordningen den 18 Decem ber 1863 angående försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker. Motion N:o 67. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Betänk. N:o 5 och Utlåt. N:o 9. K. St. underdån. Skrifv. Bränvin, angående förklarande tillägg till medicinalförfattningarne, rörande försäljning af bränvin å Apotek. Motion N:o 77. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5 och Utlåt. Bränvinsförsäljningsafgiften, om fördelning af tre femtedelar deraf till städerna och landsförsamlingarne, efter hvarderas folkmängd. Motion N:o 68. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Banco-Utskottet nu finner sig föranlåtet, att rätta sitt omdöme eller beslut efter det som Betänkandet innehåller i denna fråga, så blifver Utskottets svar på motionerne ej grundat på behörig pröfning. Jag får således på anförde skäl fullfölja mitt bestridande mot den behandling deraf som föregått. Hvad hufvudfrågan beträffar, så har*Högl. Utskotten grundat sitt afstyrkande på den förmodan, att belanings-tillfälle för Tackjern rnöj. ligen skulle verka prisets höjande, hvaraf kun. de uppkomma ett betungande för Smides-tillverkningen, äfvensom derpå, att Tackjern icke är export-vara i annat förhållande, än till bestämdt qvantum, som utskeppas lill Finland. Deremot synes det mig, att dessa motiver skilja sig fiån den verkliga grunden för varu-beläning, sorn jag trott' vara, att understödja productions • kraften vid inträffaricje bristande afsättning. Att den ifrågavarande belåningen icke kan öka priset på Tackjern^ förefaller mig klart; inen så väl producenten, sonijtförädlaren af denna vara, nemligen Bruks-egaren, draga, elier'min tanka, fördel af belänings-rätt; vid trög conjunctur för smiden, vore det för Bruksegaren en betydlig lättnad uti de dryga förlagerne, att få mot 3 procent beläna ^halfva <jo6 Banco-Utshottets Betänkanderi. värdet af det Tackjern han höstetiden kunde få qvarliggande pi aflägsna platser eller vågar. För Tackjerns-tillverkare skulle det vid trög eller hämmad afsättning bereda eij utväg, att fortsätta tillverkningen, hvilket, i stället att lioja, skulle minska priset. Att en väruegare skulle hålla på varan och stegra priset derföre, att varan till halfva värdet vöre belänt, kan jag icke inse; men deremot skulle detta snarare lätta handeln för köpare, som, på lika sätt sorn sker med belänt Stångjern, kan öfvertaga skyldigheten att relaxera jernet, och derigenom ega tillfälle, art efter behof af jernet och sin beqvämlighet utgifva relaxations-heloppet. Jag hoppas att vidare få yttra mig vid målets afgörande i Höglofl.
Deri, som godkänner Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, »att Rikets Ständer till svar å Kongl. Majits nådiga Proposition, angående Krigs-kollegii ombildning till en Armé-förvaltning, underdånigst meddela, att Rikets Ständer finna den nuvarande organisationen af Krigs-kollegium i flera hänseenden olämplig och bristfällig, och att Rikets Ständer medgifva, att Krigs-kollegium förändras till en Armé-förvaltning på det sätt, att inom densamma bildas tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en militär-chef, och att åt dessa chefer uppdrages att, hvar inom sin afdelning med nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordra militäriskt-tekniska insigter: men att alla öfriga mål och ärenden öfverlemnas till en särskild af militär-cheferne obe - 4 Sia/s-Ulskotte/s Memorial M 236. roende afdelning, som utgöres al endast civila medlemmar och med kollegialt ar betssätt, åt hvilken afdelning tillika uppdrages den omedelbara dispositionen af Armé-förvaltningens kassa och kontrollen deröfver jemte den bokföring, som afser att redovisa för embetsverkets hela förvaltning; samt att Rikets Ständer dels anhålla, att Kongl. Majit ville från Armé-förvaltningen skilja såväl värden och inseendet öfver arméens boställen, som förvaltningen af de landtförsvaret tillhöriga fonder, äfvensom ock tillse att kassaförvaltningen bringas i öfverensstämmelse med den reglering af Statens allmänna penningeförvaltning, som kan blifva en följd af Rikets Ständers derom särskildt gjorda underdäniga framställning; dels förklara, att om Kongl. Majit finnér lämpligt att före nästa riksdag gå i författning om in rättande af en Armé-förvaltning, i enlighet med nu uppgifna grunder.
Bredvid ofvananförda, i och för sig, eill. min förmening, ensamt afgörande skäl för indragande af alla de boställen, som äro större, än att de med föga besvär och omtanka kunna skötas, finnes ett annat, äfven af icke ringa vigt. Utan denna åtgärd torde nemi. någon mera ingripande lönereglering svårligen kunna komma till stånd, enär, förutom öfriga hinder, de stora utgifter, den ovilkorligen måste föra med sig, skulle ytterligare lägga svåra sådana i vägen för densamma. Man må icke föreställa sig en lönereglering för presterna såsom en lätt sak. Alser man med den någonting annat, än att genom en mindre jemukning afhjelpa de svåraste missförhållandena, ser man icke blott på beredandet af en hjelp åt de uti ekonomiskt hänseende mest vanlottade prester, utan önskar man, att med denna åtärd förena möjligt tillförsäkrande af sann själavård åt församlingarne, blifver denna lönereglering en af de svåraste reformer att väl genomföra. Redan bestämmandet af ett minimum och maximum af lön för de olika graderna af presterlig befordran, och dessas någorlunda jemna tillämpning uti jemkadt förhållande efter större eller mindre besvär vid själavården, mera eller mindre dyra lokaliteter, kräfver ett ganska mödosamt arbete. Församlingarnas ordnande så — genom delning af de för stora, genom sammanslagning möjligen af några för små — att presterna kunna medhinna rätt sköta hvar sitt kall inom desamma, 214 Den 19 November e m. fordrar ett annat, sorn först småningom kan tråda uti tillämpning, men som dock till hufvudplan och bestämmelser måste vara undan, gjordt och upmärksammas vid upgörande af löneregleringen, på det att icke medel en gång skola saknas till dess fulla utförande. Oell dessa medel sedan.
Ständers granskning understälde Finance-Plan följaktigt tror Utskottet sig cgenteligen tillhöra att utreda ve omständigheter, hwaruti Herr Baron Uiljancrantr stiljer sig ifrän Utskottets tankar, samt framställa de stal, som föranleda Utstotter att bibehålla sin i dessa delar föreflagns reglering af Rikets Financer och den dertill för nödwändig ansedde samt pä säkra grunder upgjorde Bernil! nings-Summa. Sedan Baron Uiijencrantr: efter ett omständeligk anförande af flera betänkligheter, hwilka aldeles afstyrkahonom ifrän att widare söka något understöd of Riksens Ständers Banque likwäl sjelf medgifwir atr Utskottets derom afgifns förslag endast tillkommit såsom sista utwägen om det af Utskottet föreflagne Läne-8ysteme icke skulle bifallas och Riksens Höglofl. Ständer as den frän Utskottet ingifne Finance-plan tydligen lära hafwa funnit att chwarest Utskottet wägat förestå Banquens anlitande: sadant astid stett i brist af, eller vwisshct om, andra möjliga tillgångar för de högst påträngande comanke behof samt Utstotter dessutom genom det frän ds r-lb Den 5 ZebruariL Respectkve Riks-Ständen till Utskottet förwiste u'- läkande af Högloft. Banco-Ulskottet inhämtat till Hwad belopp och hwilka behofs fyllande nyssnämde Utstotr ansett att Banque» med bibehällander af sin Credit pä de af Stats-Utftotkel söresiagne ränte? och afberalningS-wilkor skulle kunna understödja Mikel, sä tror Utskottet sig icke i denna del behöfwa något widare yttrande afgifwa, hälst Utskottet "dessutom sa mycket mindre kan i öfwerensstämmelle med Herr BaronIckljencranto: ftnna att Vanco-Utskvltet tillförene uti någor sitt till Riksens Högloft.
Man har nemligen derigenom antydt, att domaren endast skulle fästa sig vid de skäl, käranden andrager, men delta öfverensstämmer icke med nuvarande rättegångssättet, särdeles vid domstolarne på landet, der käranderne ofta hvarken kunna redogöra hvarpå deras talan egentligen går ut, eller hvilken bevisning de vilja förebringa, och der rätten i följd deraf måste anställa vidlyftiga undersökningar för sanningens utredande. Vidare säges det i denna §: »då ege kärarden saken utföra och döme rätten —. År käranden ej beredd att saken genast till slut föra, varder den uppskjuten;» Utsk:t tyckes hafva ansett, att domstolarne ofta skulle få afdöma mål tredskovis och döma så, att käromålet ogillas. Lagen lägger visserligen icke något hinder i vägen derför, men jag åtminstone har hvarken sjelf afkunnat eller någonsin sett någon tredskodom, deri käromålet ogillats, och jag tror ej att sådant oftare, än hittills, kommer att inträffa. Mot den sista punkten: »har kärande sin talan utfört, och pröfvar rätten nödigt, att svarande, som uteblifvit, höras skall, etc.» kan ock anmärkning göras, ty, om än kärande icke utfört sin talan, men Rätten aktar nödigt att höra svaranden, lär väl käranden böra åläggas alt delgifva honom ett sådant beslut. Då §:n således bör i dessa delar omredigeras, instämmer jag i en föregående talares yrkande, att den måtte blifva till Utsk:t återremitterad. Gr. Sparre: En föregående talare har yttrat, att man numera är temligen ense om det orätta deruti, att svaranden förklarats skyldig att inställa sig, utan att käranden ålägges att kommunicera honom detta rättens beslut, och att den värde talaren till och med icke skulle tveka att ställa en domare, som förfore' på sådant sätt. under aktion; men den siste värde talaren har deremot, i likhet med mig, upplyst, att man åtminstone inom Göta Hofrätt är temligen ense om rigtigheten af ett så - 170 Den 7 Mars e. m. dant förfarande.
Enligt denna föreskrift, och då arrendena nppburos af kompagnicheferna, borde visserligen påminnelser från befälhafvande amiralen hafva skett, derom det ålåg dåvarande sjömilitie-kommissarien, sedermera kammar-rådet och riddaren Nyström, att hos befälhafvande amiralen göra anmälan; men år 1824 förändrades förhållandet med dessa boställen, emedan, genom Kongl. Brefvet den 2 November 1824 till Kongl. Förvaltningen af sjöärendena, i nåder förordnades: ”att arrendena för de lediga och framdeles lediga blifvande boställena ”vid de indelta båtsmanskompagnierna komme att kronan besparas,” hvaremot kompagnicheferna lingö arfvoden i stat. Efter denna tid skulle alltså den, såsom följd af Kongl. Brefvet den 17 December 1816, sjömilite-kommissarien åliggande skyldighet, att hos befälhafvande amiralen göra påminnelse om anmälan hos landshöfdinge-embetet rörande borgens-förnyelsen för arrendatorerne af kompagnichefs-bohemmanen hafva upphört, och Konungens befallningshafvande utan påminnelse åligga, att om borgensförbindelser draga försorg; men då Kongl, brefvet den 2 November 1824 egentligen rörer reglering med flottans ärenden, så torde Konungens befallningshafvande aldrig fått nå - gon Kongl. Ma/.ts Nåd. Skrifvelsej N.-o %’j. 9 gon del deraf och derföre, såsom förut varit vanligt, afvaktat erinran från befälhafvande amiralen om borgensförnyelsen, hvaremot sjömilitias-kommissarien skäligen kunnat förmoda, att genom det förändrade förhållandet honom icke vidare någon förbindelse i detta afseende ålåge.
Committén hade Önskat , att ett sannolikt tillräckligt antal Gymnasier och larda Skolor kvmde inom Fäderneslandet stiftas, samt att desse, äfven i Ekonomiskt afseende, kunde inrättas på en Scala som medgaf att göra dem mot än* damålet fullt svarande. I denna afsigt har i underdånighet bilagde Förslaget K -o 1 blifvit uppgjordt ; hvilket Förslag Committén önskar matte vinna Eders Majits Nådiga uppmärksam* liet och Höga Bifall, hälst det behof, som ge*1 nom dess antagande skulle uppkomma , ehuru det synes stort, likväl torde kunna anses måttligt, i jemförelse med det stora ändamålet: en fullständig anstalt för en del af den Allmänna Uppfostran. Vid sådane ämnen lära tillgångarne böra mindre afses, än behofvet och den verkliga hyttan. Emedlertid, då detta Förslag, oberäknadt hvad för Stockholms Stads Läroverk erfordras, slutar med ett behof, endast till Lärares Löner öfver närvarande til gångar, af 8083 Tunnor 29 kappar Spannemål, sedan äfven alla Penningelillgångar till Löner blifvit beräknade i Spannemål samt använde, och man kan hända icke vågar hoppas, att utvägar bunna finnas till fyllande af en sådan brist ; har Committén måst åtnöja sig, att, med mindre fullständighet i Planen, föreslå endast sådane nya Skol-lnrättnin* gar, samt sådane utvidgningar och förändringar Stats-Vtsiottets Betcinianden. 975 af de redan existerande, sorn Cornmittén ansett Vara af den mäst otvifvelaktige och tryckande nödvändighet. I denna afsigt är det nu inskränkta Förslaget N'.o 2 uppgjordt och äfven i underdånighet bi lägel t.
Falck från Skaraborgs län, hvilken anfort: hurusom postinrättningen i Sverige vore för Bonde-Ståndet känd, nästan endast såsom en börda, hvars tyngd de jordbrukande klasserna nödgades bära, men från hvars fördelar de voro utestängde; att i hela vårt vidsträckta rike, funnos för närvarande blott 1,40 Postkontor, af hvilka 86 voro inrättade i städerne, samt endast 54 i köpingar och på landet* ett missförhållande, som vore lätt att inse, då man besinnade, att af Sveriges innebyggare omkring Adelar voro boende på landet;, att orsaken härtilj vore den, att man icke velat inrätta Postkontor på andra ställen än der brefvens antal kunde påräknas blifva så stort, att inkomsten åtminstone motsvarade kostnaden lör kontorets personal; att då nu vid alla Postkontor en större eller mindre uppbörd ägde rum och dessutom penningesummor till obegränsadt belopp kunde hvarje postförvaltare anförtros, genom emottagandet eller utlemnandet af rekommenderade bref, för hvilka staten vore ansvarig, så följde deraf, att han måste varaväl aflönad, och att sådana Postkontor icke kunde inrättas utan betydligare kostnad; att Postkontorens antal derföre vore så inskränkt, att endast en ringa del af Sveriges befolkning kunde begagna posten; att det följaktligen vore angeläget, att denna nyttiga och oumbärliga anstalt, på samma sätt, som i de flesta af vår verldsdels öfriga länder, göres tillgänglig öfver hela landet, på det att den må kunna småningom utbildas till hvad den borde vara och medföra de fördelar, som dermed åsyftades; att detta kunde ske på det sätt att, utom de egentliga Postkontoren, bref finge inlemna® på. en stor mängd andra ställen, hvarest penningeuppbörd ej ägde rum, och der således icke någon postmästare erfordrades; att man för detta ändamål uppfunnit ett serskildt slags stämpladt papper, sorn utaf afsändaren fästades å brefvet och hvarigenom portot betalades eller, rättare sagdt, brefvet friköptes, så att det sedermera fortskaffa des utan vidare afgift till den ort, dit det vore adresserad!; att ett sålunda frigjordt bref alla tider af dygnet kunde nedsläppas uti en låda å illa de för detta, ändamål inrättade emottagningsställen; och att allt hvad som der be höft - 4 Bevillningsoch Ekon.-Utsk.
Om understöd lemnäs åt sådana banker på billiga vilkor och mot fullkomlig säkerhet och de ordnas på ett ändamålsenligt sätt, så synas de icke skola verka menligt på riks-banken, utan i stället kraftigt bidraga till dess betryggande. Ty det är klart att ju (lere liqvider, som kunna verkställas med samma penningar, desto mera till räcklig blir en inskränkt penningestock. Vid sista riksdag bestämdes att dylika banker skulle erhålla understöd, men aldrig till större belopp i både lån och kreditiv än 500,000 R:dr, och den fond, som till detta ändamål anvisades, blef lill stor del dragen ifrån andra lånegrenar och var ändå allt för otillräcklig. Orsaken dertill var den att, sedan hela banko-vinsten var bortlemnad, funnos inga tillräckliga medel härtill; och verkningen blef, att när flere filial-banker ville bildas och begärde erhålla det utlofvade understödet, så hade riks-banken inga penningar att lemna; hvaraf vidare följde, att, när denna begäran blef afslagen, bildade bolagen på samma ställe sedelutgifvande privat-banker. Häraf ådagalägges ännu ytterligare, att uppkomsten och fortsättningen af sedelutgifvande privat-banker härleder sig från den vanmakt, hvaruti riks-banken försattes genom förlusten af sina vinstmedel. Det är en bekant sak att för närvarande öfverläggningar pågå uti flera af rikets städer om inrättandet af filial-banker. Uti en reservation till Bankooch Lag-Utskottens betänkande om räntans frigifning förutsättes att under nästföljande frenne år torde väl fem stycken enskilda banker om året komma att stiftas. Vill man nu icke att äfven dessa skola skaffa sig rätt att tälla med riks-banken uti utgifvandet af sedlar, sorn för mynt i riket icke erkännas, men ändå uti landsorterna utgöra nästan det enda rörelsemedlet, så blir det nödvändigt att tillräckliga fonder anvisas till understöd åt filial-banker, som röra sig med rikets mMit. Men Bih. lil! R. St. Jo, säger man, flera andra låneoch kreditiv-fonder skola minskas eller indragas. Så skola fonderna för skiftesoch odlingslånen, för kopparlånen till Fahlu bergslag m. 11. indragas.
Regeringsformen föreskrifva, utan att Städernas berörda rättighet kan blifva underkastad något slags vidare pröfnings-åtgärd vid detta Riksmöte; i följe hvaraf BorgareStändet godkänt det alter - Den 27 Juli f. m 1^53 nativ tillbeskattning, sorn Bevillningsutskottet på det sätt föreslagit: att personal-afgiften i Städerna beräknas af hvarje i Staden Mantalsskrifven person till 6 runstycken eller för 80 personer, som nyttja en 50 Kannors Panna,<till 40 skilling; varandes Betänkandet i alla öfriga delar af BorgareStåndet godkändt. Friherre Cederström, Jacob: Det Vallöf!. BorgareStändet har citerat 75 §. Riksdagsordningen och 89 §• Regeringsformen tili stöd för dess tanka, att frågan om Städernas rättighet att bränna bränvin borde förfalla sedan i besluten deröfver 2:ne Stånd stadnat emot 2. 89 §. Regeringsformen angår endast önskningstnål, den 75 §. Riksdagsordningen bestämmer röstberäkningen i Grundlagen och andra Riksdagsfrågor och slutar med orden: ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge som i 75. §. (nämligen Riksdagsordningen) stadgadt är.’’ frågan om bränvinsbränningsrättigheten för Städerna är visserligen Oeconomisk, men såsom för närvarande oskiljaktigt förenad med den Bevillningsfragan, som bestämmer en afgift, i fall rättighet af Ständerna rnedgifves, är den af natur att icke kunna förfalla; det Vällofl. BorgareStåndet bör derföre erinras, att som 2:ne Stånd beslutit att Städerna icke få bränna, kunna de i följe deraf icke ålägga Städerna Pen 27 Jul* /• m' någon afgift för en rättighet, hvilken de icke medgifvit, att således första frågan, nämligen om rättigheten att bränna, såsom oskiljaktig från den sednare, bör afgöra* en. ligt 73 §.