Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 38 sk. 8 rst., än äfven ersätta 1837 års balans i uppbörds-kassan, 7,645 R:dr 26 sk. 11 rst. och i kassörskassan 2,985 R.dr 9 sk., tillsammans utgörande en summa af 13,807 R.dr 26 sk. 7 rst., hade, uppå Kansli-rådet Valerii underdåniga ansökning att varda befriad från den honom sålunda ådömda ersättnings-skyldighet, E. K. M:t, i Nådig framställning af den 19 Augusti 1844, fästat Rikets dä församlade Ständers uppmärksamhet å den väsendtliga skiljaktighet, sorn företedde sig emellan beskaffenheten af de anmärkta tjensteförseelserne hos aflidne Tullförvaltaren Finérs närmaste kontrollanter, Kammar-rätts-rådet Winroth samt Kontrollören Middendorff, och den efterlåtenhet, som kunde läggas Kansli-rådet Valerius till last, helst de förre varit i tillfälle att egna daglig uppmärksamhet å Finérs tjensleutöfning och dervid bemärka hvarje till misstanke om underslef föranledande omständighet, under det att Kansli-rådet Valerius hvarken kunnat eller Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 176. 493 varit pligtig att utsträcka sin embets-åtgärd till en så beskaffad närmare tillsyn, hvarjemte han till sitt urskuldande framför de förre haft att åberopa tillvaron af en föregående speciel kontroll, som, vederbörligen iakttagen, ensam varit tillräcklig att förekomma eller leda lill upptäckt af möjliga tillgrepp; vid hvilket förhållande, och med ytterligare anledning af det gagn, fäderneslandet tillförene hemtat af Kansli-rådet Valerii långvariga samt af nit och skicklighet utmärkta einbetsmanna-verksamhet, E. K. M:t till Rikets Ständers pröfning i Nåder hemställt, huruvida icke den ersältnings-skyldighet, som i detta mål blifvit Valerius ålagd, kunde honom eftergifvas; att, på grund af E. K.
S. D, Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande motioner: Ho af Doktor Nordlander, om skärpta kontroller för utfärdandet af pass för gesäller och andra kringvandrande personer; 2:o af Prosten Schram, om en förnyad Nådig författning, rörande strömrensningsskyldighetens utgörande i Riket och särskildt af det indeldta krigsmanskapet; 3:o af Prosten P. C. Arosenius, angående åläggande för stapelstäderna att hålla ständigt upplag af behöfligt salt, tillika med Komminister Beckmans i ämnet afgifna yttrande, äfvensom en af motionären till Protokollet denna dag aflemnad summarisk uppgift å salt-importen i Riket för åren 1841—1853; samt 4:o af Prosten Gahne, om ändring af 4 § 1 och 2 mom. i Kongl. Maj:ts Nådiga Folkskole-stadga, rörande Folkskole-lärares aflöning. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets Memorial, N;o 1, om arfvoden för Utskottets kansli. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Justitiee-Ombudsmannens till innevarande riksdag afgifna Berättelse, jemte Herr Ekholms, i anledning deraf, lemnade yttrande. S. D. Föredrogos ånyo följande bordlagda motioner, nemligen: l:o Herr Bomans, (jN:o 6), i fråga om bränvins-lagstiftningen, m. m. Remitterades, i hvad motionen rörde bränvins tillverkning och försäljning, tlil det Särskilda Utskottet, för behandling af sådana frågor. 2:o Herr Bomans (N:o 7), om anställande af en Veterinär-läkare inomN äsgårds fögderi af Stora kopparbergs län, med station i Hedemora. Remitterades till Stats-Utskottet. 3:o Herr Almgrens (jN:o 9), om inrättande af Handels-skolor eller Handels-institut, med anslag af 20,000 R:dr.
Vid sådant förhållande, och då Konungen ansett att Bergs-Colhm borde vara med President försedt, hvilket endast tillkommer Honom att bedömtna, samt då R. St:r icke uttryckt någon önskan i detta afseende, så kan jag för min del icke på något sätt finna anmärkningsvärd!, att detta embete blifvit af Konungen tillsatt. I afseende på den 10:de punkten har jag för min del biträdt anmärknm, och jag har gjort det derföre, att jag har ansett den innefatta en ganska vigtig principfråga, som jag skulle hafva önskat, att få närmare utredd. Den 18:de § Reg.F:n innehåller: "Denna Högsta Domstol tillkommer det äf ven att urtaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är". Huruvida denna § skall hafva afseende endast på rättstvister, eller icke, har jag icke för mig sjelf kunnat göra rätt klart. Af StatsRåds-prot:n och enskilda berättelser har jag inhemtat, alt dessa frågor af Regeringen icke blifvit afgjorde. Fall hafva förevarit, som endast angått administrativa åtgärder, och hvilka af Regeringen blifvit hänskjutne till Högsta Den 5 Juli f. m. 69 Domstolens bepröfvande, då fråga varit om återställande af försliten tid. Jag har visserligen hört sägas, att principen skulle vara den, att endast sådane mål, som i domstolsväg skulle i sista instansen afgöras, varit i denna § afsedda, men med det svammel, som emellan administrativa mål och egentligen juridiska här i landet förefinnes, kan jag icke finna denna förklaring fullt tillfredsställande. Hvar och en vet t. ex. att mål, ang:de den i ekonomisk väg af Konungen utfärdade Skiftesstadgan, i sista instansen afgöras af Högsta Domstolen, och sålunda hänföras till 18:de § Reg.Fin, under det att andra mål af mycken vigt, t. ex. fattigvårdsärenden, -hvilka äfven äro grundade på en K. förordn., i sista instansen afgöras af Regeringen, och således icke hänföras till 18:de § Reg.Fm.
Låna ut SpecieMynt kan man ej våga, i osäkerhet om hvad mynt man i återbetalning kan erhålla, hellst det, förmodligen till följe af Lagarnas obestämdhet i detta ämne, ännu tyckes bero på Domarens skön och godtycke, om en skuldförskrifven summa i Silfver skall Jim jg Marni. 299 med metall eller papper liqvid -ras. Att nedsmälta Speciemyntet och förarbeta det tili käril o s v., är af Lagarne strängeligen förbjudit5 äfvensom att utföra det och hos Utllndningen derföre tillbyta s':g varor. Det tinnes således för det närvarande ingen möjlighet att kunna begagna d t Guld orh Silfver, som bär Svensk Myntprägel 5 hvarföre jag anser högst nödvändigt att i Banque» öppna en utväg au kunna utbyta Svenskt Spectemynt möf opräglad och oanvändbar metall. Jag får derföre ödmjukast anhålla, att Höglofl BancoUtskoöets Betänkande må återremitteras. Herr Grefven och LundtManthallen hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de af Herr Cederskjöld; gjorda Anmärkningar hindra antagandet af Utskottets Betänkande, samt på sådan grund behigade detsamma, jemte Anmärkningarne, till Utskottet återremittera. Ropades Ja och Nej. Herr Heykenskjöld, Detlof: Det synes mig vara ganska billigt, att när man äger rättighet att för massift Silfver bekomma Specn mynf man också pä samma grund bör emot sådant Mynt kunnat Banquen erhålla omyntadt Silfver, hellst, på sätt Heir Cederskjöld ganska rigtigt anmärkt, det i annat fall skulle blifva nästan omöjligt att kunna begagna Speciemynt.
Dessa skogars nytta för bergverken blef ock hufvudsakligen afsedd i Skogs-ordningen den 12 December 1734, såsom följd hvaraf den Finnarne medgifna tillåtelsen att rödja å skogarne inskränktes till de Finnar, som kunde utfästa sig att betjena bergverken. Men kort derefter fästades Bih, till R. St. Stats-, Lag-samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. ånyo uppmärksamheten på vigten af skogarnes uppodling, och enligt Kongl. För klaringen den 5 April 1739 borde Landshöfdingarne draga försorg att ifrågavarande ödeskogar bebygdes och uppodlades, hvarjemte odlingen, af ödesjord, genom odlarne af sådan mark förunnad frälsefrihet å deras nybyggen, uppmuntrades. Samma åsigter gjorde sig äfven gällande såväl i den skogsordning, som utkom den 19 December 1793, som ock i nuvarande Skogsordningen den 1 Augusti 1805, i hvars 15 § föreskrifves, att sedan, i öfverensstämmelse med de derom utfärdade särskilda författningar, afvittring blifvit å de stora skogarne verkställd, Kongl. Majits Befallningshafvande skall låta afmäta, beskrifva och på karta lägga öfverloppsmarkerna samt i mån af de tillfällen till nyttig odling, som inom desamma sig förete, i underdånighet föreslå, hvad antal nybyggen, hvartderamed ett område af ungefär ett åttondedels mantals egovidd, derstädes må kunna anläggas, hvarefter Kongl. Maj:t i nåder vill sig utlåta, huru och under hvad vilkor sådana nybyggen till hugade odlare få upplåtas, hvilket sedermera äfven skett genom de tid efter annan utkomna afvittringsförfattningarne. Tillika anbefalldes Landshöfdingarne att inkomma med berättelser, huru vidt och på hvad sätt till Kronans förmån försäljning från kronomarkerne af brädei’, timmer och balkar samt tjära m. m. redan skett samt dädanefter vidare kunde tillåtas och befordras eller inskränkas.
Inom Bjerke, Wädlle och Kullings härader träffas likväl ännu flera fruktbara trakter med mer och mindre god lera och lermylla; men i Gäseneds härad, som är sandigt och stenbundet, äfvensom i Redvägs härad, hvilket närmar sig denna beskaffenhet, finnas sådana bättre jordarter mera sällan och endast såsom undantag; utan består rådande jordmånen derstädes, så väl som uti Åhs, Kinds, Marks, Wedens och Bollebyggds härader, af så kallad 3 mjäle eller mojord oell sandblandad mylla, som i allmänhet gifver mindre lönande afkastning, ehuru äfven inom desse härader, synnerligen uti Marks, åtskilliga trakter linnas med bördigare jordmån. Delar af Wäne, Bjerke oell Kullings härader, Gäseneds härad och en del af Redvägs härad kunna räknas för slättland, fastän sins emellan mycket olika, hvaremot det öfriga af \ östgötha landskapet är bergigt och skogbeväxt samt delvis starkt couperadt och i fördjupningarne uppfyldt med sjöar, kärr och mossar, som finna aflopp genom en mängd åar och bäckar, antingen åt Wenern och Götha eif, eller ål Nordsjön och Kattegatt. Elfsborgs Län, som, i dess längsta utsträckning från Norska gränsen i nordvest till gränsorne af Halland och Småland i sydost, håller öfver 30 mil, företer således stora skiljaktigheter i fysikaliskt afseende och naturliga förmåner; men der saknas likväl icke inom något härad, helt och hållet, hvarken jordmån för ett nödtorftigt åkerbruk, skog för husbehof eiler vattendrag för nyttiga inrättningar. §. 2. Invånare. Folkmängden i Länet utgjorde vid slutet af förra qvinqvennium, enligt de år 1836 hällne mantalsskrifningarne för år 1837, 213,253 personer och har sedermera, jemlikt de vid slutet af hvarje år hällne mantalsskrifningarne för påföljande året, funnits utgöra, på sätt bilagda sammandrag utvisar: och i Släderne boende . samt af dessa alla: Skattdragande, af mankön 54,859. af qvinkön , . 59,415.
Den som läser Discont-Reglementet, finner utaf 2 §. att förr än Canalen blifvit fullboidad må vinsten af denna Discont ej till annat behof användas än till Canalarbetets drift &c. &c. Utaf 11 §. att det blifver Bolaget tillåtit, att emot lindrig ränta af allmänna Cassör och enskilte Personer upptaga Lån till DiscontRö. relsens oafbrutna underhållande och derföre utgifva löpande forskrifningar. 12 §. visar huru det åligger Directeurerne, att med redlighet och yttersta roggranhet styra och förvalta Discont-Verket, till det Allmännas, Riksens Ständers och Bolagers derå beroende förmon och säkerhet, att ada anvisningar eller förskrifningar, som till Discontering inlemnas, böra af Directeurerne pröfvas , om de med behörige Cautioner försedde äro; och att alla sådana förbindelser ej få vara ställda på längre tid än 6 månader. Af dessa § §. visar sig för mig åtminstone, att Discontvinsten varit det Capital, som, rj% Dtn i April, enligt den af Herr Santesson åberopade §:n, bordt Canalbyggnaden till handahållas •, att de Lån , som af enskildte mot lindrig ränta fått upptagas, haft till föremål att oalbrutet underhålla Discont-rörelsen, och derigenom åstadkomma en större Discont-vinst till förmån för Arbets-Cassan. Om detta §:ns bokstafvera innehåll blifvit iagtagen , genom försträckning af 1,100,000 R:dr till Canal-Arbetet, må Domaren utlåta sig, äfvensom huruvida Reglementets föreskrift om Caution och 6 högst 12 Månader, som längsta tid för all utlåning, vid denna försträckning varit jagttagen. g:åe> Articeln Bolags - Reglorne säger äfven, att årliga vinsten af Disconten tillfaller under Byggnads-åren Bolagets allmänna Cassa; men på intet ställe finnes att de af Allmänheten insatte penningar eller Creditiverne å Banquen skulle till Canal-Arbetet få tillgripas och sunda förnuftet tyckes äfven motsäga möjligheten afen sådan tanka.
Förresten klär den där röda sammetsklädningen henne charmant; om hon bara ville låta bli att använda den där förbaskade lorgnetten. Nu ser hon hit! — Kronan sitter bestämdt snedt, Klaes, det såg jag på fasters blick. Se efter om den gör det, Klaes. — Nej visst inte, jag trodde det var min halsduk som gått upp. — Kan du se Anton, om det fattas något därnere vid bordet, hviskade faster Bertha i detsamma. Helena ser jämt ditåt. — Bjud damen däruppe med röda sammetsklädningen, vi ha bestämdt glömt henne. Hon ser på mig, som om vi gjort det, sade förste vaktmästaren till en underordnad kollega. — Vi komma ner till båten i morgon afton, så vi säga inte adjö nu, sade Hedvig, då hon bjöd godnatt till Helena. — Jaså, godnatt! När alla gästerna voro gångna, sade Bertha till sin bror: — Det är en riktig välgärning, att båten går i morgon. Klockan var ungefär tio på morgonen följande dag, när Helena stack in hufvudet genom dörren, där Bertha satt och gned silfret. — God morgon, kära syster, hur har du det efter gårdagen? Du har då allt skäl att vara nöjd och belåten, ett sådant lyckadt bröllop har jag sällan eller aldrig varit med om. Allt var utmärkt, maten och serveringen, och Hedvig såg förtjusande ut, det var ett riktigt ståtligt brudpar. Jag tyckte mycket om Wiréns tal för tärnorna, det var både originellt och fint. Ja, jag riktigt gratulerar dig, och jag är så nöjd och belåten att jag kom öfver och fick vara med. Bertha var inte förvånad, fortfarande bara ledsen, att de haft »otur». Hvarför Helena var vid godt lynne sista dagen och stunden, var lika oberäkneligt och obegripligt som hvarför hon inte varit det förut. — Vet du, jag skulle allt gärna vilja se de ungas hem, innan jag reser. Tror du det är för tidigt att göra visit klockan elfva? Det är så roligt att se ett sådant där litet näste, där allt är nytt och fint med ett sådant där ungt, lyckligt par. Bry dig inte om silfret, utan kom med! Nej, Bertha var inte klädd och hade inte tid, men om Helena hade lust, skulle hon naturligtvis gå upp.
Majit den 45 December 4848 anbefallt Dess och Rikets Kammar-Kolle gium, att i underdånighet inkomma med utredning ej mindre rörande beloppet af de indelta räntor, som äro ifrågavarande statens egendomar åsal te, än äfven anga* ende de arrenden, som för samma egendomar erläggas, beräknade efter föi hållandet under sednast förflutne tio år, har Kammar-Kollegium, efter infordrande af de i berörde afseende nödige uppgifter och uträkningar, i ämnet afgifvit det under den 20 innevarande månad inkomne underdåniga betänkande, som är vid denna nådiga skrifvelse bilagd t, och hvaraf bland annat inhemtas, att Kollegium, vid verkställandet af ofvanberörde utredning, uppå anförde skiil, ansett sig böra förbigå sådana kungsgårdar, hemman och lägenheter, af hvilka arrendena, enligt Kongl. Brefvet den 24 Januari 4 837, antingen af Landshöfdiugar direkte uppbäras, eller skola till löne regleringsfonden för dem ingå; åtskilliga lägenheter, som äro ansiagne åt Kongl, lustslott och stå under slottsförvaltningens disposition; och den del af arrendet för Wisborgs kungsladugård i Gottlands Ian, som med 50 tunnor spanmål utgår lill Wisby domkyrka, och hvilket anslag, enligt Rikets Ständers, år 4848, med bifall till Bill. lill It. Skrifvelse, JM 49. Kongl. Maj:Is nådiga proposition vidtagne beslut, skall åt domkyrkan framgent bibehållas; anmälande Kammar-Kollegium underdånigst, att de arrenden, hvilka nu kunde till indragning ifrågakomma, utgjordes af: Adelsfane-boställen, indragne lill lnvalidhusfonden; Jägeri-statens till Skogsplanterings-kassan indragne boställen och bohemman; samt någre Kompagniechefs-bohemman och ett Kompagnieskrifvare-boslälle, indragne till Kongl. Flottans kassa i Carlskrona, öfver hvilka alla hemman och lägenheter Kammar Kollegium låtit upprätta den tabell, som är dess underdåniga betänkande bifogad.
Ja och Nej. Grefwe 6i8 Den ro Augusti Opeflve körner trodde, att nar krögare redan i den förra författningen more högt beskattade, tjerne det till ingen ting art derutöfver öka asgifren. Derigenom stulle endast hända, art ändamäler förfelades, och att i stallet för inskränkning af krögerihandteringen, man stuäe minsta inkomsten för Staren, men tit! skapa en mango lönnt rogar. Herr Lckönliröm deremot yrkade förhöjning. Herr Landt Mcrrffalkcu förnyade fm förut gjorda proposition, hwilken Bifölls. Uplästes §. 4 af Bewillnings-fftskotteks sivar, ^err läleijsienLöIä, ImäviZ Oetlokk, upläsie föliande: Walborne Herr Landt-Marfkalk, Högloft. Ridderskap och Adell I anledning af gjord anmärkning hos dek Walloch Borgare-Ständet, har Bewillnings-Utstotter till Riksens Ständer hemställt, om icke den för kohmingsfriheken pä Kronans allmänningar eller recognitionsstogar föreftagne bewillning af 4 st. för hwarje stig beräknad kill 24 tunnor, matte förhö» jas till 8 st. Dä jerntillwerkningen, i anseende kill de swärigheter densamma under de sednare ören fatt widkännas, redan i betydlig män inom Riket astagit. Lä, genom en hämmad afsättning ä tillwerkade efsecter, de fleste bruksägare snart se sig beröfwade medlen till deras bergning, och endast genom den svarsammaste hushållning förmå till Staten utgöra de ordinarie mstylderne, hade jag trott, att om Lr förökadö Stats,behofwen icke för närwarands med - Den iv Augusti. 619 medgäfwe alt understödja en af Rikets hufwudnäringar, borde åtminstone ej dest undergång päflyndas genom fördubblade pälagor. Enligt den uplysning
R;dr, eller nära 5 procent af capitalvärdet; och likväl år intet afdrag gjordt för egen consumtion, eller tillfållige utgifter, eller lön för äga - Den l Martil, jens mödor och risque af någon gång inträffande missväxt. Det år således icke den misslyckade spe^ culationen, icke fåfängans Öfverdrifna depenser, eller enskilda affairers oordentliga skick, som förordsakar nöden, utan sjelfva Jordbrukets ställning år sådan, att den undergråfver dens bestånd, som derpå använder sin förmögenhet och sina krafter. Hungersnöd existerar icke, ty man svälter icke till döds, men den arbetande classen är reducerad till en mindre närande föda, och det växande slågtets svaghet, som icke ensamt kan hårledas från brånnvinsförtåring, vittnar härom. Sällan år en i5 års yngling arbetsför, och vid Mantalsskrifning framvisas ofta sådane, som icke kunna vid denna ålder till mantal uppföras. — Vid Bevåringsmönstringarne kunna ofta 20 års ynglingar godkännas till excercis. Utvandringar ske icke, ty populationen har icke tilltagit i samma roon, som productionen, men häraf kan ej hämtas bevis på välstånd, ty mängden af lösdrifvare, tiggare och brottslingar bevisar åtminstone i någon rnon brist på arbetsförtjenst. Att egendomar gått ur Adelns och Stånds* personers händer i Allmogens, år, efter min tanka, icke något lyckligt förhållande det år en följd af fattigdomens jämnare fördelning, icke välmågans. Den i Martiin l3a Att skatterne inflyta utan restantier, lia? jag förut medgifvit, men tillika förklarat min tanka vara, att dermed icke bevisas välstånd, eller mindre obestånd ty frågan år, om de inflyta utan tvångsmedel. Jag har redan nekande besvarat denna fråga , och jag uppmanar Styresmännen för de lån, hvarom jag hufvudsakligast talat, att afgöra om jag deruti haft orätt.
Att »lysningar» och »vigsel» äro helt och hållet obehöfliga och onyttiga, såsom motverkande äktenskaperna, är för densamma lika klart och skall den endast le i mjugg åt de larda formalister, som bråka sina hjernor med att söka bevisa äktenskapet vara ett sakrament, och således qvarhålla det i den katholskt-genuina betydelsen deraf, som fördenskull skall, med den vederbörliga ståten af benedikson, notorietet och vigsel ytterligare helgas. Den lutherska kyrkans symboliska böcker förneka theoretiskt äktenskapets egenskap af sakrament (Augsb. Bek. Art. XVI), men statskyrkans praxis erkänner, under trogen åtlydnad af katholska kyrkans Concilium Tridentinum, intet annat äktenskap, än det sakramenterliga; detta till uppenbart trotsande af kyrkans egna fundamenter, så väl som af reformatorernas läror och deras okränkbara föredömen. Ingenting bevisar bättre än detta, huru Svenska statskyrkan, i hela sin prelatensiska skrud, under namn af Luthersk-protestantisk kyrka, har varit och är en ren katholicism och med rätta missaktad af alla tänkande menniskor, som förmå att genomskåda densamma, såväl som dess slägtskap med den katholska, hvilken äfven uttalar sig genom sjelfva Erkebiskopens hållning och bekanta yttranden vid de Spanska och Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 199. 503 Italienska bemödanden till inskränkning af pretensionerna från den heliga modren i Rom. (Erkebiskopens tal vid prestmötet i Upsala förlidet år.) Innan jag går att i korthet anföra främmande länders lagstiftningar, rörande det civila äktenskapet, vill jag icke underlåta att framdraga några af det sjuttonde och adertonde århundradets, lutherska kyrkans yppersta dogmatici och ethiker, hvilka göra gällande, att den presterliga vigseln alldeles icke är något nödvändigt stycke af äktenskapet. Johan Gerhard säger härom: »Väl kan det vara, att vigseln är införd af en god välmening, men dock må vi göra gällande, att den icke har någon uttrycklig befallning i Guds ord, och följaktligen icke hörer till äktenskapets väsende.
des honom: att eröfra detta motsträfviga Dig hör jag till. » hjerta; för honom öppnade det sig, han lefde Då slog Sigfrid armarne om hans hals och helt allena der inne, på ett sorts altar, som hviskade: » Klas, höra då inte vi till samman? den ende vännen, den enda lyckan på jorden. Min mor är död liksom din; jag vet inte ens Köpmannen, som nu var stolt öfver sin något om henne, jag är mycket mera öfvervackre son, såg ogerna denna dystra skugga gifven än du. Om de nu se oss till sambredvid honom; han hoppades, att studentman, skola de inte glädja sig deröfver i himåren, som nu begynte, skulle skilja dem åt, melen? » ty deras vägar kunde j u ej bli de samma. Klas reste sig upp och såg på honom. Klas förekom hans önskningar. Han steg » Stackars liten, » sade han, » jag skall säga en dag in till köpmannen, tackade honom dig, hur det är, när man har en mor. » Och för alla välgerningar och bad, att han skulle nu började han, hälft i feber, tala om den gifva honom fri. Han ville bli sjelfständig, härliga bardomstiden. kunde gifva lektioner, hade ock genom detta Den gamle trädgårdsmästaren, för hvilken hus ' frikostighet sparat tillräckligt att hyra detta blef för långt, öppnade dörren och fann sig ett rum. Då Sigfrid fick vetskap om dem arm i arm. detta - — köpmannen var full af loford öfver » Tyst, » hviskade Sigfrid, » han sofver. V i Klas ' beslut — råkade han alldeles utom sig. Han besvor vännen i godo, i vrede, att skola lägga honom i hans goda bädd. » Klas var orubblig. Men mannen såg, att gossen var vanmägej öfvergifva honom. » Det måste ske, » sade han, » tro mig. Denna tig. Han kallade på folk, de förde honom in i huset, och han låg sanslös i många yppighet, som ej anstår mig, är gift för min veckor. V i d hans bädd satt den lille vänsjäl; jag är för stolt att lefva af barmhertignen, som ej längre ville höra talas om nå- het, då det står att ändra. Du skulle ej gon förströelse.