Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I ett bo, som ej räcker till att betala alla fordringarne, betraktas ifrågavarande afgift såsom vanlig skuld, utan förmånsrätt. ] 51) Norska Lagun angående B rånvins försäljning och ut skänkande. § 14. När någon, som ej är berättigad till utskänkande, i sammanhang med köp och försäljning från varubodar eller andra allmänna försäljningsplatser utskänker bränvin, straffas han såsom för oloflig bränvinsförsäljning, om än icke bränvinet är betald t. Lag samma vare om någon, sorn icke är berättigad till bränvinsförsäljning, från sådana ställen under namn af gåfva utlemnar bränvin i mindre partier. Tillåter den, som blott är berättigad att sälja bränvin i partier af 40 potter och deröfver, att det i så stort qvantum försålda bränvinet småningom afhemtas i mindre delar än 40 potter, skall han anses saker till oloflig bränvinsförsäljning. Likaledes anses det för olofligt utskänkande, närde, som emot betalning gifva mat och dryck, hålla kägelbana, hillard eller befatta sig med annan dylik födkrok, iskänka bränvin åt sina gäster, om äfven utan betalning, då de ej enligt 2, 4 och 5 §§ dertill äro berättigade. § 15. Hvar och en sorn i städerna är berättigad till att' utskänka eller i mindre parti än 40 potter försälja bränvin, är, vid böter af 5 Spd. till fattigkassan, förpligtad, att utanpå det hus, der han drifver sin handtering, anbringa en skylt, som angifver densamma. § 16. Sorn utskänkande anses det då någon, som säljer bränvin, tillåter, att det förtäres på stället. Hvar och en till försäljning af bränvin icke berättigad står i samma ansvar för det hos honom köpta eller lånta bränvin, som om det förtärdes der det utlevererades, om det örtäres i andra delar af hans hus, eller honom veterligen i husets gård eller portgång. Likaledes är hvar och en husbonde ansvarig för oloflig försäljning och utskänkning eller annan afyttring af bränvin, som för hans räkning af hans tjenare eller andra utöfvas. § 17.
Boskapsoch Skjntsfärds-penningar å l mantal Skatte och ^ mantal Frälse i Östra (Husby Socken och Åkerbo Härad, jemte Kungshäslarne på trålset, hvilka hemman fått Säteri friheten på sig förflyttad från hemmanet Lunnabjörke i Skärkinds Härad ,och Socken. \Bytes-öfverskotts-ränta, som blifvit anvist att utgå från hemmanet Rättelsbo i Lönneberga Socken, Aspelands Härad. Räntan af Krono till Frälse förbytte tillsammans 16/^ mantal i Sahlbergs och Bergslags Fögderier. (Räntor af genom byte Kronan frångångne och under frälsemannarätt förvärfvade {hemman. 14: 14. — Räntan dels, 5: 19. 6., af åtskillige hemman, sorn Prosten von der Wettring i byte med Kronan erhållit med Säterifrihet, och dels, 8: 42. 6., af en Qvarn, som utgör ersättning för en annan, Torsebro Krutbruk underlagd Qvarn. 2: 30. — Ränta och motstående KronoTionde, har Ryttmästaren Gyllenstjerna i byte med Kronan bekommit med åtföljande Jus Patronalus. | Räntor och KronoTionde af från Krono lill Frälse förbytte hemman. {Räntan af hemmanet Skärebohl ^ mantal i Kihls Socken och Kihls Härad, som enligt Kongl. KammarCollegii Bref den 13 November 1766 blifvit upplåtén Grefve Löwenhjelm för räntefordran hos Kronan. !Räntan af hemmanet Domhalla Storegården N:o 2 J mantal i Ryssby Socken af Sunnerbo Härad, hvilket hemman blifvit från Kronan återvunnet af Herr Johan Banér, enligt laga Syn och Bref derpå af den 19 October 1648. Oi dinarie Ränta. Ersättnings Hemman oell Räntor. Kronovärde. Markegångsvärde. R:dr. sk. rsf. R:dr. sk. rst. Härifrån afgår och påföres: Iiioch under-lagde Hemman: Förmedlade Krono Tionde. Spanmäl.
Att utgöra ett kraftigt, tidsenligt och efter de för dem egna förhållanden lämpadt särskildt försvar i våra skärgårdar och å våra större insjöar. 3:o Att biträda vid blokeringen af fiendtliga hamnar, upprätthålla aktningen för den svenska flaggan i mera aflägsna farvatten och bistå våra handelsfartyg, då de sådant behöfva, äfvensom att bibringa nödig öfning åt Flottans personal, samt 4:o Att underlätta försvaret genom hastig förflyttning af trupper från en punkt till en annan eller i allmänhet genom sådana krigsföretag, som företrädesvis påkalla snabbhet i rörelserna. Redan vid början af Komiténs öfverläggningar rörande beskaffenheten af de ^äd„ändighe. för fyllande af dessa ändamål erforderliga fartyg, syntes det Komitén sannolikt, pansaratt jernfärtyg med pansarbeklädnad skulle komma att i betydlig mån uttränga ^atgemuga de hittills begagnade krigsfartygen, hvarföre Komitén ock redan under den 22 stridsfartyg. Nov. sisth år, med afseende på det anslag Rikets sednast församlade Ständer anvisat till börjande nybyggnad af en ångfregatt, underdånigst anmälde sin åsigt, att äfven svenska flottan borde tillegna sig jernbeklädda fartyg. Denna åsigt har under fortgångan af Komiténs arbeten erhållit ytterligare styrka, och efter den erfarenhet, som vunnits genom de nyligen i Amerika förefallna sjöstrider, tvekar Komitén ej att bestämdt uttala den öfvertygelse, att alla fartyg, som hädanefter byggas med hufvudsakligt ändamål att vara kraftiga stridsfartyg, måste vara försedda med erforderligt skydd eller pansar att kunna motstå nuvarande artilleri, 12 om de skola kunna med framgång bekämpa en fiende, som har sådana krigsmachiner till sitt förfogande.
Hafva vi väl nu till vårt ConstitutionsUtskott aflagt en bekännelse af vår svaghet, af vår väld i omdöme, af vår böjelse för Embetsmanna-magtens inviolabilitet, af vår fruktan för passionernas medverkan i våra öfverläggningar om Rådgifvai-es förhållande, och håfve vi såmedelst påkallat det förslag till ändring uti 107 som af ConstitutionsUtskottet förelägges oss, eller anser man tillfället, då en pluralitet visat liknöjdhet för sina rättigheter i denna del, böra begagnas, för att äfven betaga efterkommande möjligheten att utöfva den opinions dom öfver Ministéren, som är en borgen för Folkets frihem ter uti constitutionella Alon ardner. Den 22 April t, ml 479 Med all aktning för Friherre Adlerbeth; med vördnad för de prof af frihetsvän, jag om honom här hört åberopas, täger jag mig friheten bestrida den tydning, han med så mycken framgång afgifvit om rätta förståndet af Lagstiftarens mening med I07 §:s andra moment. Jag djerf* å min sida försäkra, att Grundlagen, år 1809 ej blifvit antagen i den esprit, men åberopar nu, om meningen icke, åtminstone i denna del, varit klar och tydlig för dem, som, drifna utaf känslan för Landets väl, försökte och lyckades att återföra friheten till tröst för ett olyckligt Folk, och hopp om mera säkerhet mot framtida inkräktningar uti de rättigheter, hvilkas upphörande lätt förbyter friheten uti slafveri. Att nu åberopa 180g års ConstitutionsUtskotts esprit, måste blifva ett inkast af föga värde för tydningen af Grund-lagen, när Utskottet då, som nu, blott var ett medel för utvecklingen af NationalRepresentationens esprit. Ägde Svenska Folket i 180g års erfarenhet ej tillräcklig anledning att för Rådgifvare bestämma ansvarighet. Discussionerne öfver AnsvarighetsLagen vittna nog härom. Är Lagen otydlig, då han i 106 §. bestämmer Utskottets åliggande, i händelse StatsRådets
I sammanhang härmed är det tillkännagifvet, alt löntagarne af samma grad, men vid olika regementen eller korpser anställde, uppbära skiljaktig aflöning; att Kompanioch Sqvadrons-chefer, likasom åtskillige af underbefälet i enahanda grad, vid ett och samma regemente åtnjuta sins emellan ganska olika löneförmåner; att desse skiljaktigheter härleda sig dels från beskaffenheten af de för aflöningen anvisade tillgångar af indelta räntor, kronotionde, boställen eller kontanta anslag, dels från de boställena åsatte uppskattnings-värdena, hvilka icke blifvit bestämde efter samma grunder vid de serskilda regementerne; att de utarrenderade boställena väl lemnade en inkomst utöfver uppskattningen, som komme löntagarne till godo, men att denna tillökning i allmänhet icke vore tillräcklig, helst de indelta lönerne blifvit nedsatte och ytterligare koinmo att nedsättas till följd af det förändrade sättet för grundräntornas och kronotiondens utgörande; och att det väl icke kunde förnekas, att inkomsten af de boställen, som nu voro anvisade till bostäder, kunde påräknas större, i händelse desse boställen på bestämda år för regementernes och korpsernes räkning utarrenderades, men att mångå och vigtiga skäl talade för deras bibehållande, så alt den enda åtgärden, som i afseende på dem kunde vidtagas, vore att underkasta dem till deras verkliga afkastning en förnyad uppskattning, verkställd efter samma grunder vid samtlige regementerne och korpserne, hvarefter en ny stat för befälets aflöning borde fastställas, dock endast med den följd, att behofvet af kontanta fyllnads-anslag, som derefter borde rättas, komme att minskas eller försvinna.
Små randteckningar af Gustaf Gullberg. Från de anklagades bänk: E. G. Geijer, H. B. Palmaer, Vilhelm voil Braun och August Strindberg for religionsbrott % inför verldsliga åklagaremakten ... 152. Ur nyare tider3 uppfinningar: Om vattengas och glöd ljus. Af C. A. Dellwik 178. Karaktersdrag och anekdoter: 1. Civiliserade vildar och vildinnor. Också en moderevy, af Olle Bill — 2. Bref från Nils Strindlund till en skrifkunnig vän. En tilltänkt hyllningsgärd åt Karl Johan. En duell mellan två svenska officerare. Nekad kredit på skrifmaterialier åt kongl. maj: t, — 6. Också en följd af indelningsverket 188.Vid riksdagens början. Af Emil Svensén. Uti den äldre Eddan förtäljes det om gudamodem Frigga, att hon känner allas öden på förhand. “ Dock säger * hon dem åt ingen “, tillägger omedelbart derpå samma vördnadsvärda urkund. Och deri har hon visliga förfarit. Om alla, som hafva eller tro sig hafva förmågan att förutsäga kommande ting, handlade så försigtigt, skulle veHden icke räkna så många misslyckade spådomar. Ty det är en vansklig sak att vara profet i våra da-dar. Dét händer och sker så mycket, éom aldrig kunnat tagas med ens i de finast uttänkta beräkningar. Då representationsreformen var genomförd, och segerjublet återskal-lade kring land och rike, var det väl icke mången, som på förhand insåg, hvilka frukter den vunna segern skulle bära. Och de, som jublade mest, anade det kanske minst. “ Europa har sina blickar fastade på det svenska borgarståndet “, sade en gång på 50-talet en hederlig borgers-man i svenska riksdagen. Dessa ord gifva ett naivt, men betecknande uttryck för den. känsla af egen betydenhet, som intagit det vällofliga ståndet, sedan det, genom upptagande af de nya element 1856 års reform tillfört det, blifvit ombijdadt till ett tredje stånd i allmänt europeisk mening.
– Könich Carolus skratta förtjoust, när bron brista och människor och djur ömkeligt drunkna. Intet hjärta i barmen. Zum Henker met ten! Könich Carolus ett litet sådant svenskt demi-genie, som vandra ut i världen och trumslaga och paradera och göra fiasco och parterren hvissla! Uhi! – Och just därför gå de svenske i döden för honom, – svarade fänriken, – just därför. – Ej förtörnad, mein Liebster. – Skrattate så tänderna lysa, när vi först råkates. – Jag hör gärna herr majoren tala, men jag fryser. Vill ej majoren gå upp och lyssna vid konungens dörr? Holsteinaren gick upp till dörren och lyssnade. När han kom tillbaka, sade han: – Han bara går och går och suckar tungt som en människa i själaångst. Så lär det vara för beständicht nu. Majestät aldrig mer sofver om natten. Komedianten känner sik icke rollen vuxen, och af lifvets kval den blesserade ärelystnadens vara bittrast. – Då bör det också vara det sista, som vi begyckla. Vågar jag bedja majoren gnida min högra hand med snö, för nu domnar den. Holsteinaren gjorde som han begärde och återvände till konungens dörr. Han slog sig med båda händerna för pannan. De gråsprängda och borstiga mustascherna stodo rätt fram, och han mumlade: – Gott! Gott! Snart vill bli för skumt till reträtt. Fänriken ropade: – Goda herre, nänns jag bedja er att gnida mitt ansikte med snö. Kinderna förfrysa. Om plågorna i min fot vill jag inte tala. Å, jag härdar inte ut. Holsteinaren fyllde händerna med snö. – Låt mig i stället stå skiltvakt, – sade han, – bara en timme. – Nej, nej. Konungen har tillsagt, att jag skall stå här vid ingången. – Ack, den konunk! Jak känna honom. Jak vill göra honom glad, tala filosofi, berätta histoires galantes. Han alltid amuserad höra om älskare, som äfventyrligt speta genom fönster! Han ofta beskådar sides ifrån fruntimbret, når det är skönt.
Då första punkten således är af tre Stånd bifallen, föranleder återremissen i detta afseende ej till någon åtgärd; och då högstberörda nådiga Proposition ej är till Sammansatta Utskottet öfverlemnad, samt följaktligen ej kan hos detta Utskott förekomma till pröfning, finnér Utskottet, enär det med återremissen af sednare punkten afsedda ändamål således ej beror å någon Utskottets åtgärd, sig böra vidhålla det i sednare punkten af Utlåtandet framställda förslag. Stockholm den 31 Maj 1800. Ulli, lill It. Sl. Erot. Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. 1 'M i l. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Juni 1860, kl. lem. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Westra härad inom Jönköpings län, att, för underhållandet af Sunds bro, uppbära roteringsfrihets-afgiften för hemmanet Hallsnäs inom Ramqvilla socken. Samme motionär, A. J. Sandstedt från ofvanbemälde län, har vid förutgående riksmöten väckt motion i enahanda syfte.
Först och främst den redan omtalta efterfrågan af förhållandet, hvarigenom skulle blifvit upptäckt en redan färdig utredning, och tillfälle vunnits att i godo utkräfva testamentsbeloppet, hvilket troligen också skulle fått lyftas i godo äfvenså väl, som de öfriga af Gifvaren gjorda anslag. Men om än detta misslyckats; så återstod dernäst den från allt äfventyr fria utvägen, att begära församlingens föreskrift, hvad som borde göras. Först i brist af en sådan föreskrift var det, som man dä kunnat tro sig äga något skäl att förblifva overksam. Jag kan dock icke föreställa mig, att Direktionens Ledamöter kunnat verkligen vara villrådige om hvad göras borde, eller finna sig i behof att derom förfråga sig hos församlingen, äfven om ett lagtvång emot Exsekutorn behöft komma i fråga. Den lörlust af testamentsrätten, hvarmed testamentet hotade de möjligen klandrande, angick väl icke de lagliga tvångsmedel, som kunde behöfva anlitas, för att vinna fullbordan af boets utredning och redovisning. Det var förbudet att klandra, hvad Exsekutorn härutinnan gjorde; men hade dermed också varit förbudet att med lagliga medel förmå honom till deno åtagna befattningens lullgörande; då hade väl af hela testamentet föga något återstått. Ät Exsekutorns vänskap lör Gifvaren och hans allmänt kända rättskaffenhet var det öfverlemnadt att göra redovisningen sådan, som han sjelf gillade den; men var det också lemnadt åt hans välbehag, att aldrig företaga eller fullborda denna redovisning; då hade testamentet kunnat i andra ord så affattas, — 20 — att sterbhuset tillhörde honom, i fall han ville behålla det, men att om hans önskan vore att låta dess tillgångar komma andra till godo, han då kunde utreda det, när honom så behagade, och af behållningen lemna så mycket åt den, så mycket åt den etc. I ord, men icke i mening, hade detta varit skiljaktigt från den tillämpning af testamentet, som gjordes, när förbudet mot redovisningens klandrande drogs derhän, att det skulle innefatta förbud äfven mot redovisningens påfordrande.
Då han inkom i stugan, var han kallsvettig och underlig till mods, kastade bössan mot sin vana på Abrahams bänk i stället för att hänga upp den, och kände ett smärtsamt styng genom hjertat när den enda lefvande varelse, som fanns inne i stugan – och detta var lille Gustaf – glad och vänlig kom honom emot, sträckte de små armarne och den lilla rosiga munnen åt honom, och med glädjens gropar i de små rödblommiga kinderna, utropade: – Se falle! goe, goe falle! Välkom! Välkom! – Jag har icke tid med dig – sade Gunnar, och bortvisade men bortstötte ej barnet. Gossen gick nedslagen sin väg, och styrde kosan till geväret, på hvars lås han började peta med de små fingrarne, upprepande flera gånger: «Hva ä’ de, falle? Hva ä’ de, falle?» Gunnar hvarken hörde eller såg detta, ty han hade kastat sig på en stol fram vid bordet, stödde armen deremot och hvilade det tunga hufvudet, med de slutna ögonen och de underligt sig korsande tankarne, uti handen. Men då lille Gustaf allt högre och enträgnare upprepade sin fråga: «Hva’ ä’ de? Hva’ ä’ de, falle?» såg han slutligen opp, och bemärkte nu först en stor bloddroppa på geväret. En grufligt hemsk känsla genomilade honom, när han hastigt ryckte det laddade geväret från gossen, aftorkade blodet med det närmaste, som fanns till hands, och svarade barnet: «Det är ingenting», då – det ändå var så mycket, ty det var ju barnets egna blod! — Gunnar var icke i stånd att ej söka försona sin blodsskuld så godt han i ögonblicket kunde. Han tog gossen i sina armar, tryckte honom till sitt beklämda bröst, och sade: «Du lille stackare! Till dig skall jag visa att jag icke är hårdsint och orättvis, och att jag ej vill straffa fädernas missgerning på barnen, ty det tillkommer blott den höge, allsmäktige, efter skriften så säger, men icke oss, syndiga menniskor.»
Departements-chefens erinran om omöjligheten att på en gång kunna åstadkomma regleringen af Presterskapets löner i alla rikets pastorater; men Utskottet kan ej heller undgå att finna de skäl förtjenta af ganska mycket afseende, på hvilka motionärerne grundat sin önskan att regleringen må kunna försiggå jemväl förr, än de lagliga lundren för densammas tillämpning upphört; till hvilka skäl Utskottet jemväl vill lägga det, att i mången församling en på billiga grunder och under iakttagande af begge parternes rätt fotad reglering sannolikt snart skulle framkalla en öfverenskommelse om en inträdande tillämpning af densamma redan före den tid, då sådan tillämpning genom laga tvång inträdde, och att således det afsedda målet, regleringens fullständiga genomförande samt de nuvarande olägenheternas afhjelpande, skulle snabbare vinnas. Utskottet föreställer sig visserligen att, under någon del af reglerings-perioden, hinder kunna möta för medhinnande af flere reglerings-åtgärder, än de genom laga tvång inträdande; men Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIskottets Betänkande M 67. 15 Utskottet tror dock att möjligheten af sådant praktiskt hinder ej bör föranleda till bestämmande jemväl af ett ytterligare hinder i lag; och till förebyggande af detta hinder tillstyrker Utskottet, att 3:dje punkten måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Efter författningens utfärdande skall reglering af Presterskapets löneinkomster ske, så fort sig göra låter, samt tillämpning a[ regleringen vidtaga i elen män sådan tillämpning, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan inträda, således ovilkorligen vid första inträffade Pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår. Sådan tillämpning må ock tidigare inträda, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller, vid inträffande pastorsledighet, församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.» 4:de Ptmkfen: »Lönereglering inom hvarje stift verkställes länsvis af en nämnd, hvars ordförande Kongl. Maj:t på förslag af Landshöfding och Biskop täckes förordna, och till hvilken Domkapitlet och Länets Hushållningssällskap ega att inom eller utom sig utse hvardera en ledamot.
Man varsnade der bland nattens och dödens skuggor en smärt qvinnobild skymta fram och åter, och klagoljud, som från en sårad eller öfvergifven hind, bröto tystnaden. Bland Petöfis förtrognaste vänner var grefve Teleki, då och ännu en af Ungerns förnämste magnater. Dennes egendom Kolto, belägen i en af Transsylvaniens skönaste ängder, Lapos-dalen, gästades ofta af skalden, och ännu lefva flere bland slottets betjening och godsets underhafvande, som minnas den vänlige och muntre » junker Såndor », såsom han der kallades — sådana vackra visor han skref, huru han red de ystraste hästame och vid ziguenarmusikens toner svängde om med flickorna. Bland dessa flickor fans en helt ung ziguenerska, Pila Anikö. Hon hade denna bländande skönhet, som är den vanliga, flygtiga ungdomsgåfvan till hennes folkstams qvinnor. Mellan Pila och den unge skalden uppstod ett kärleksförhållande, hvilket varade ej blott under en sommarvistelse å slottet, utan äfven fortsattes under den följande. Från Petöfi ’ s sida var det väl kanske blott en nyck, ett tidsfördrif, dennakärlekshandel — någon allvarligare förbindelse kunde ju ej ifrågasättas med en ziguenerska —, men hos henne var det en verklig lidelse. Då den tredje sommaren kom, blef Pila en dag uppkallad till slottet. Grefven lät henne då veta, att hon under den närmaste tiden borde hålla sig aflägsen från Kolto. Pe-töfi väntades dit, men denna gång med sin unga hustru. Deras bröllopsresa skulle just ställas till Transsylvanien, och på Kolto ämnade de tillbringa smekmånaden. För öfrigt sände junker Såndor sin lilla bruna väninna de hjertligaste helsningar tillika med nio blanka Maria-Theresiadalrar, for hvilka hon » till ett minne af honom skulle köpa sig något vackert ». Ziguenarflickan tog mynten, neg och försvann. Man vet, att flere af Petöfi ’ s härligaste dikter skrifvits å Kolto under de veckor han der vistades med sin brud. Bland dessa dikter är ock den, som böqar:
October, afslagit sistnämnda Betänkande, och förklarat, det Kronolotsar och Lotsdrängar borde, liksom Ilih. till R. St. a B evillnings-Ut skottets Memorial N.o 52. Kronans Manskap, vara frie från Bevillnings utgörande. Med anledning af de sålunda fattade beslut, får Utskottet härmed vördsamt föreslå, att frågan måtte af Höglofl. Förstärkta Stats-Utskoltet afgöras genom votering öfver en så lydande proposition : Den, som vill att Lotsar och Lotsdrängar icke skola från Bevillning frikallas, ulan åläggas en lämplig afgift, på sätt Bevillningsutskottet föreslagit i Betänkandet N:o 41» röstar Ja; den det ej vill: Nej. "Vinner Nej, skola Kronolotsar och Lotsdrängar, likasom Kronans Manskap, vara fria från Bevillnings utgörande; och kommer ett stadgande derom, att i Bevillnings-Förordningen intagas. En häremot afgifven Reservation bifogas. Stockholm den i4 Nor. Bsvillninzs-UtskoUcts Utlåtande N-0 .'>3. ö Reservation af Eric Pehrsson frän Gefleborgs Län : "Jag har varit af den mening, som uttryc]tes i Utskottets Memorial, N:o 46, och kan ej frångå min öfvertygelse, att, då tre Stånd Fattat beslut om afslag af begärd befrielse från Bevillning, frågan derigenom synes afgjord, då intet af de i 63 §. Riksdagsordningen omnämnda, och votering inom förstärkta Stats-Utskottet ovilkorligen erfordrande fall här inträffar, hvarföre jag ock, emot Utskottets åtgärd att densamma tillstyrka, härmed reserverar mig.” N:o 53. Utlåtande, i anledning af gjorda Amnärkningar vid Betänkandet N.o 47, angående Porto af giften får Inrikes Brefvexlingen.
Sedan Riksens Ständer, vid Riksdagen år 1625, till Pohlska krigets utförande, beviljat en så kallad Qvarntull af äl! den säd eller Spannejnal, som fördes till qvarn att malas, så blef, i anseende till anmärkt underslef vid qvarntullens utgörande, vid 1627 års Riksmöte, beslu-, tadt, att Presterskapet och Allmogen skulle erlägga en Mark Svensk för hvart lijon, som var äldre än 12 år och hos dem vistades, samt dessutom betala tullen för det mjöl, som maldes. 1635 års Räkenskaper utvisa, att Mantals qvarntulls-penningarne då utgingo med 3 Mark; men det har ej kunnat utrönas, när och genom hvil» ten Författning en sådan tillökning skett; ty 3651 års Riksdags-beslut innehåller blott, det qvarntullen, år 1634, för några yppade missbruks skuld, blifvit till Kongl. Majus vidare Förordnande suspenderad. Vid 1652 års Riksdag stadgades, att Mantalspenningarne, efter deras förra qvantitet, skulle utgöras och uppbäras samt att i hvart landshöfdingedöme vissa Corn» missarier borde förordnas, hvilka egde att anteckna alla, både Mansoch Q vins-personer öfver i5 och under 63 år, sorn derefter samma afgift, efter förra och gamla ordningen, erlägga borde. Mantalspenningarne hafva sedermera oafbrutet fortfarit. Qvarntullen åter blef, enligt g:de puncten i Kongl. Resolutionen uppå Stadernes Besvär den 26 November 1660, afskaffall i de mindre Siäderne, som deremot skulle betala Mantalspenningar.