Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SockenNämnden föreslår beviljandet och fördelningen af de afgifter, hvilka till nyss upräknade ändamål erfordras. 10:o. Kronobetjeningeu bör i hvad på den beror underhjelpa SockenNämndens bemödanden. ll:o. Af SockenNämnden ålagda böter skola genast erläggas. Försummas detta, utkräfvas de af kronobetjeningen. 12:0. SockenNämnden går K. Bef:h:de tillhanda med alla uplysningar rör:de pastoratet. Dessa böra vid vite inom behörig tid aflemnas. 13:o. Intet pastoratet ronde ärende får af någon myndighet afgöras utan att SockenNämnden deröfver blifvit hörd. 14:o. Ordf:den sammankallar Nämnden; den, som förfallolöst uteblifver, pliktar för hvarje gång 2 R:dr l-.mt. 15:o. Alla förslager inlemnas till Ordfiden, som eger att dem föredraga. 16:o. Ordf:den förer: a) protocoll vid sammanträdena; b) förteckning öfver inkomne handlingar samt c) afskrift af afgångne bref och skrifvelser. K. Bef:h:de eller af honora dertill utsedd person eger rätt att kunna hos Ordf:den granska dessa handlingar. 17:0. Vid frågor ronde skola och fattigvård tillkallas kyrkoherden, såvida han ej redan är ledamot af SockenNämnden. Vid dylika tillfällen är han sjelfskrifven Ordf:de. \ Beslutmässig är SockenNämnden då minst halfva antalet ledamöter är närvar:de. Omröstning sker per capita. Ordf:den har afgörande röst vid lika röstetal. 19:o. Kassaförvaltare och räkenskapsförare må, om nödigt är, antagas och aflönas. 20:o. Föregående årets räkenskaper granskas på allmän sockenstämma i Febr. månad. Räkenskaperne böra 1 månad före nämnde stämma vara för sockenmännen tillgänglige. 21:0. Frågor ronde beskattning, nya företag, försäljning eller inköp af jord och lägenheter eller afstående af församlingarnes rätt, skola på allmän sockenstämma föredragas. De behandlas der enl. SockenstämmoFörordningen.
Men häri finner Utskottet hvarken någon veder1 aggning af de skäl, Utskottet i denna del anfört, eller något bevis derom, att Utskottet icke fästat all den uppmärksamhet vid frågan, som den iörtjénat; och Utskottet, som således ej har anledning att frånträda sin rörande förevarande fråga yttrade åsigt, om hvars riktighet Utskottet blifvit. än mera öfvertyga dt genom ett ytterligare begrundande af ämnet, vidblilver följaktligen det omdöme, som Utskottet i denna del uttalat. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 122. 3 Hvad derefter angår Herr Arnbergs förslag rörande bokföringen, sä hafva största delen af talare helt och hållet hänfört sig till Herr °Lagergrens härutinnan afgifna reservation. Deruti erinras, att 17 Kap. 2 § Rätlegångs-Balken icke, på sätt Utskottet antagit, utgjorde någon ledning uti jm ifrågaställa fall, utan vore det helt och hållet lagdt i Domarensliand att pröfva, om och när en bokföring kunde anses ordentlig, hvilken pröfningsiätt vore desto vådligare, som den saknade all begränsning genom analoga bud i andra lagens rum. Ehuru Konkurs-Stadgan af den 28 Juni iiäfven led af obestämdhet i förevarande hänseende, innefattade den dock en föreskrift, som åtminstone i någon mån kunde tjena till ledning lor Domarens omdöme. Den stadgade nemligen i 5 § 2 mom., att om gäldenär, som bok öfver sin rörelse hålla borde, ”icke gitte med ordentligen förd. c och är från ar afslulade böcker bestyrka riktigheten af sin om boets tillstånd och orsakerne till dess iråkade obestånd gjorde uppgift”, sä utgjorde detta en grund för åtal emot gäldenären. Detta stadgande uteslöt den åt gällande Konkurslag åt Domaren lemnade rätt att efter godtycke pröfva; h .ilket vore beklagligt i ej mindre domstolens och rättvisans, än allmänna k i ed i tens intiesse. Resultatet af denna Konkurslagens obestämdhet vore emedleitid, att de fleste gäldenärer gingo frie, huru felaktig och oordentlig deras bokföring än varit.
Naj:t llikets 8kändor att, inod nedsättning ak stats-verkets nokto-vinsk ak post-medlen kill 125,000, beräkna brutto-inkomsten deraf kill saint medgifva, akt kvad ak post-medlen kan inkoka utöfver dels den kör staks-verket bekällna inkrad, dels den kör postverkets skak ook öfrige utgifter nu keräknade summa, mä ak Kongl. K1aj:t disponeras kill kostnaders bestridande i ook för post-anstalternes utvidgande eller förbättring. 20:o (7m/"tte->57grÄnlce-ttre(//6N antogos vid sednaste 8tatsregleringen att utgöra kör ur 1841 Ii:dr 357,000 samt kör är 1842 ock följande, uti nämnde reglering inbegripne, är, 1>:dr 420,000. I)e kalva utgjort: för är 1838 k:dr 431,986: „ 1839 ,. 448,973: „ 1840 „ 505,055: kvarak medium är 462,005 k:dr. 8om denna inkrad varit i jemnt stigande ook, enligt ak 8tats-6ontoret serskildt meddelad uppgift, utgjort kör är 1843 omkring 514,000 Il:dr, tvekar Kongl. Uaj:t ej att köreslä beräkningen derak till 8,002,230: 575,000: 500,000: 30:o v-«, som vid sednaste 8tats-reglerin gen beräknades till 750,000 Il:dr, kar utgjort: transport 9,077,230: 72 /iö»u7. Väc/. V.-o 1. transport 9,077,230: jon är 1838 K:dr 630,508: ., 1839
Maj:t, utan att för närvarande ingå i pröfning af frågan om ett Central-HandelsInstituts anläggande, endast ville öfverlemna Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. N. o /-/• a i åt Comilerade för granskningen af Rikets Allmänna Undervisningsverk, att tillse huruvida och under hvilka förbehåll och villkor Apologist-Scholorna i Riket kunde vinna en så beskaffad förändrad organisation, att undervisningen derstädes måtte varda utsträckt äfven till de elementaira läro-ämnen, sorn för handelsyrket erfordras; samt att, vidkommande derefter anstalterna för undervisning i Navigations-vetehskapen, Kongl. Maj:t fann, att det af Rikets Ständer åsyftade ändamål icke kunde vinnas genom inrättande af ett enda Central-Navigations-Institut för hela Riket, utan att till en början åtminstone Fem Allmänna NavigationsScholor borde inrättas, en i hvardera af nedannämnda Städer, nemligen Stockholm, Götheborg och Gefle samt någon af Stapel-Städerna i Malmöhus och Calmare Län, i hvilket afseende Commerce-Collegium och Förvaltningen af Sjö-ärendena skulle ega att till Kongl. Maj:t inkomma med fullständigt underdånigt förslag till organisation af berörde Scholor, plan för undervisningen, samt Instruction och Aflönings-Stat för Lärarne, med dervid tillika bifogad uppgift å beloppet af den kostnad, som till hyra för Scholorna, inköp och underhåll af Möbler, Bocker, Glober, Sjökort och Instrumenter m. m. kunde vara erforderlig;.äfvensom Förvaltningen af Sjö-ärendena och Commerce - n Kongl. Maj:ls Nådiga Propos. N.o 1/j. Collegium börde, efter inhemtad kännedom af ifrågavarande kostnadsbelopp, genom Städernas Magistrater infordra vederbörande Skepps-Redares och Handels-Societeters yttrande, i hvad nion de ville till NavigationsScholovnas inrättande och underhåll bidraga: varandes det Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt att det sålunda äskade underdåniga förslaget Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst förelägga.
Man ser af dessa utdrag, att ”de gärande” varit oumbärliga vid de stores fester, att de strömmat tillsammans från ”mångom landom” och sålunda väl till största delen varit utländningar, att de med en viss prakt uppträdt samt för sina tjenster blifvit belönade med penningar, silfver, hästar och dyrbara kläder, så att de glada och rika återvändt hem. Företrädesvis synas de hafva idkat musik; också säger Westgöthalagen den vara en lekare, som far ikring med giga, fidla eller trumma; äfven pipa, basun, harpa och bomba (en slags puka) nämnas bland deras instrumenter. Jemte musik hafva de äfven öfvat taskspelarkonster och sysselsatt sig med dresserandet af djur, såsom björnar och hundar. Hvad angår arten af deras musikaliska föredrag, så vet man väl derom ingenting med bestämdhet, men då deras yrkesbröder i andra länder beledsagat sina sånger med mimiska åtbördspel och för sina berättelser användt ett halfdramatiskt föredragningssätt, så är väl att antaga, det förhållandet varit detsamma med lekarena i norden. Och är ordet ”gärande” likbetydande med aktör, så tyckes redan detta utvisa, att dramatiska spel icke för dem varit främmande, och sannolikt hafva dessa, här som annorstädes, bestått i små improviserade farser. Det synes emellertid, som hade ibland lekarena sjelfva någon rangåtskilnad egt rum. Wilkinnasagan kallar Isung ”öfverloddare” och han belönades vida frikostigare än de andra loddare och lekare; i Lödöse gaf hertigarnes marskalk sin silfverstaf som en utmärkelse åt en af de gärande. Den förmodan ligger väl närmast till hands, att ett dylikt visadt företräde var beroende af den sålunda utmärktes större färdighet i lekarekonsten.
Stat öfverflyttad med endast sin förra Expeditions-sekreterare-lön, utgörande, med tillökningen för den derunder begripna spanmål , blott 1,845 R:dr B:ko, han då skulle, oaktadt hän uti nära 7 års tid dels bestridt och dels innehaft Expeditions-chefs-embetet, försättas uti långt ofördelaktigare belägenhet, än afskedstagande embetsman af lägre värdighet inom de kollegier och verk. som i sednare tider kommit i åtnjutande af löne-förbättring, hvilken förmån han förmodat snart kunna förväntas för personalen vid Kongl. Majits Kansli och alltså jemväl skolat tillfalla sökanden, om han cjvarstadnade vid Expeditions-sekreterarä»tjensten och med dess utöfning ännu någon tid fortfore. Efter hvad Kongl. Majit, uti en den 19 December förhdet år till Rikets Ständer aflåten, till Utskottet remitterad, nådig skrifvelse (JV2 37) förmält, hade, vid pröfning af denna fråga och sedan Kongl. Stats-kontoret med underdånigt utlåtande i ämnet inkommit, Kongl. Majit, med afseende å de för embetsoch tjenstemäns öfverflytlande på indragnings-stat gällande föreskrifter, och enär Expeditions-cheferne i Stats-departementens expeditioner af Kongl.
Domstol, än andre genom Testamenre upkomne stridigheter derstädes skola uptagas och afdömmas. Parter saknas icke eller i frägor om större eller mindre rarr i åtnjutande af Fideucommisier, dä innehafwaren ä ena sidan och den existerade stagten ä den andra, pä hwars ratt sädane mål ankomma aga serffilra intercfien. Derermination i förordnanden om nyttjande rätten, kunna lika sä iiiet svin andre Testamenten öfwcrgä frän en siik egenskap till beskaffenhet af Lagar etter Speeiele Lagar, som will säga rvilkoren i förordnande. En igr Constuutionen rillhörer det defiutom Rik - Den s Zcbruarii. 369 Riksens Stander att förklara de Lagar» som af dem bUswir stiftade, Lagskipande Magten deremot att, efter faststalde grunder, uplaga, urskilja och b.döm.na hwad hwar och en med rälta tillkommer. Under äbero^ande af milt förm i ödmjukhet andraane yttrande styr es jag således af hwad Herr Ladman nk IvlinteberA anfört i den öfvertygelse, akt mörka och stridiga frågor om rätta lörständec af Fidi-i-^ommist Afhandlingen hörer l,'st Domarens pröfning, men icke lill Högste Domstolens rrovifcriska åtgärd; och jag anhätter att delta anförande mä te sä tili Höglosst Ridderjkapet och Adeln' åtfölja den frän Lag-lttskotlet afgående expedition. Och bestöts, efter Herr Ordförandens begäran, att samma anförande ffulte åtfölja Utstotteks berörda Protocoll. liitt Luxra. Lx krotocollo Isola. Iftolmderfon. Lades pä Bordet. Justerades följande: fttdraa af Protokollet, hällit iHöglofl. Ridderstapets och Adelns Plenum den Z Februarii 1809. S. D. Bestöt Högloft.
Ad. skulle omedelbart af HofRätt skärskådas, var den, att man i fordna tider ansåg det hvar och en borde dömas af sina likar. Denna åsigt tillhörde en tid, då Staten ännu icke var tillräckligt stark för att gifva skydd åt alla sina medlemmar, och då, till följd deraf, särskilda Stånd inom sig slöto förbund för att åt sina medlemmar gifva ett skydd, som samhället i sin helhet icke kunde gifva. Då den första IIofRätt år 1614 inrättades, bestod den till större delen af adelsmän, Drotzén, 4 RiksRåd, 5 adliga och 4 andra lagfarne män. Denna domstol utgjordes således till nära Jtdelar af adelsmän. Förhållandet har i dessa afseenden ändrat sig, samhället är tillräckligt starkt för att åt hvar och en af dess medlemmar gifva lika skydd, och ehuru jag ingalunda är i någon mån besmittad af så beskaffade åsigter om jemlik het, som åtskilliga demagoger i Europa sätta på sin fana, så hyser jag likväl den åsigt, hvars riktighet måste erkännas i hvarje konstitutionel - Den 12 September. 225 tionelt samhälle, att det måste finnas jemnlikhet inför lagen. Jag anser det vara en ära för ett land då alla dess medlemmar lyda under samma lag, under samma domstolar. De förelrädes-rättigheter vi äga i politiskt hänseende inskränka sig numera till representationen, och om R. o. Ad. önskar bibehållande af denna rättighet, så är det derföre att i denna rättighet också ligger en pligt, och derföre att fäderneslandets väl anses fordra, det denna rättighet bibehålies. ilen jag hoppas, att R. o. Ad. icke vill bibehålla en företrädesrätt orri den icke står i öfverensstämmelse med det allmännas väl, eller rättare, om den i någon mån förorättar andra medborgares rätt. Grunden till denna rättighet var, på sätt jas nämnt, den, alt hvar och en skulle dömas af sina likar. Detta förhållande har nu uphört; ty inom den UofRätt jag sjelf tillhör äro af 25 ledamöter icke mera än 4 adelsmän.
Då år 3790 Andra Bataillonen satt af, föreslog ej Landshöfdingen i Länet, utan Landshöfding Liljehorn, vid detta tillfälle förledd af ett s* Den 3 Junii e, m. blindt och illa afpassadt nif, att vida öfverskrida den instruction hun bordt efterlefva , g tunnors vacance-afgift. Allmogen häpen öfver denna fordrans storlek, trodde sig hafva vunnit mycket, når den fick afpruta 4 tunnor och åtog sig således en för dem ändock aldeles för dryg börda, hvilken år så mycket svårare att utgöra, som det år allmänt bekant, att Regeringens afsigt ej var, att ålägga ett så drygt onus, som det allmogen nu får prsestera. Friherre af Nordin: Sedan så många personer yttrat sig i detta ämne, vill jag visserligen icke bestrida åferremissen, men jag vill blott nämna, att, om ej minnet mig bedrager, så lå. rer, då man räknar både de räntor, som uppbäras af CavallerieRegementerne och de, sorn äro Kronan behåilne, den ifrågavarande tillökning i onera utgöra en summa af omkring 170,000 R:dr Banco årligen. Det torde vara betänkligt, att lägga en så betydlig beskattning på en min. dre del af riket, utan att förut deröfver hafva hört de personer, sorn skola erlägga den, hålst då de tryggat sig vid Konungs och Ständers beslut och försäkringar. Jag vill nu ej vidare utveckla ämnet, då Utskottet får genom åt;erremissen tillfälle att besvara anmärkning.me. Herr Rosenblad: Då jag anser det vara min pligt som Riksdagsman, ej blott att afvärja tungor från en provins, utan ock ali jemna rättigheter och bördor emellan alla, så, anhåller jag att få lemna några upplysningar, i afseende på Friherre Wrangels yttrande, Han har ansett V p Den 3 Jann e, m. 21 sorn en kränkning nf ägande rätten, att råntorné skulle betalas efter ett lagligt värde.
För kancjnsns '.m förestärnde ä'g 'rb til Riksgälds - Sedlarnas realisation, blkfwer för Werl et någon förnyad ^ai-anne icke nödig: det är Ri ers, men ej kaninens PM ange näs nde, som stall hjelpa»; Rikets, men icke bau^usu, af S anderne FaranteraäL ffald, svm sta betalis. bau^ueu sär med Oreckit-GeolarnaS realisation ingen anaa» sig undkommande befattning, ärr a , ester desi relsi-eAive brincipalers förestrist, och under deras garäntie, emot MidsLende,af en bertil anslag'.',; souci, enligt utstakad Plan, inwäxla berörde Se siar emot dest egne; samt dymedelst förhjelpa Riket lil et säkert Rörelse - capital. Af denna allm rtt efterlängtade förrättning, levande til et högst Hetsigt ändamål, njuter det Heoerwarda Bondc-Staridet, ehuru Mi werkställigheien icke deltagande, en lika fördel med Rikets öfrige Inbyggare. Af föregående mördsamt anförde omständigheter, lära de reckpoÄiva S anden uptvst sinna, at uti de af det Hmer.värda Bondc^S-ände äberopade auteuti^ue /-siter« hwarken någon det H derwarda Vonde-S?ändct6 Aarausie för Lancén on innefattas, kke eller någon rättighet at nu i LauLo-för.vatlninLen deltaga, ligger bewarad. I den händelse äler, at de kelpeistive Stätt-^NF af andr? Dekvm»?
Anckarsvärd hade gifvit utaf den allmänna ställningen i landet, förklarade han högtidligen, att han ansåg Frih:s rätt att få motionen remitterad obestridlig enligt grundlagen ; och det var just derföre, att denna remiss icke lagligen kunde hindras, sorn han, på det mest högtidliga sätt, besvor Frih. Anckarsvärd, i Svenska folkets namn, och vid de minnen, som sköldarna i detta Hus återkalla, att sjelf taga motionen tillbaka. Men då Frih. Anckarsvärd, det oaktadt, förklarade, att han, på grund af sin riksdagst IL 34 I a6G Den 5 Februari. mannarätt, yrkade dess qvarblifvande, satte ock hvarken dåvar. Landtm. Ex. Hr Gr. Dt-Geer, eller någon er da ledamot af Ståndet i fråga, att rättigheten till remiss kunde honom betagas eller deröfver voteras. Det är ett sådant exempel jag ansett icke böra blifva obemäldt, innan voteringen företages. Hr Ribbing, Arvid: Här har blifvit framstäld den sats, att det icke borde vägras contra-propos. på en åsigt; men det kan likväl inträffa sådana fall, då propos. bör vägras, nemi. om densamma är grundlagsvidrig. Jag känner visserligen, att det står i 56 §:n Riksd.Ordn.: ''intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut''; men deremot stadgar 56 §:n Reg.F.: ''allmänna frågor, som uti R. St:s plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utskott etc.” Ku frågas: är icke det ett omedelbart afgörande af en fråga att besluta densammas nedläggande, samt att den således icke kommer att till Utskott remitteras, hvilket åter, på sätt jag nyss nämnt, enligt 56 §:n Reg.F. ovillkorligen bölske; men sedan Hr Frih. o. Landtm, likväl framställt propos. derom, återstår för mig endast att reservera mig mot ett sådant behandlingssätt. Gr. Frölich:
«Men jag har varit ute i Refvie i eftermiddag.» Nisse lade sig helt fram öfver bordet och låtsade spärra upp både ögon och mun. «Det var satan,» sade han. «Nå!?» Redaktören gjorde åter en paus. «Ja–a,» svarade han, «nu snart begynner jag att tro på dig, Nisse, och att du har rätt i allt.» Nisse värjde från sig med begge händerna. «Ih Gud bevare oss,» utbrast han. «Låt för fan bli det, min son!» Nisse och redaktören stodo samman ute i korridoren en trappa upp på Kramer och togo på sig ytterplaggen. Den senare ville gå vidare utför trappan, redan då han hade bara ena ärmen på; men Nisse höll honom fast i armen och blef stående, med pelsen vidt uppslagen och cylindern nederst i nacken. «Låt oss se djuren defilera,» sade han fryntligt. «Sådant ger nemligen öfverblick och själsro.» Derinne hade just det hela i en handvändning gjorts klappadt och klart. «Landtmannabladet» hade sålt sig med hull och hår och utan om och men; och utplånade sig. Köpet hade tillstyrkts af alla talare, särskildt sedan Per Larsson, som fört underhandlingarna, meddelat att det gamla bolaget tecknade sig för ett större antal aktier i det nya. Till styrelse i detta, «Tidningsaktiebolaget Södra Sverige», hade slutligen valts ett femmannaråd, bestående af de begge herrar, som Troedsson en dag med så mycken förvåning sett inträda till inspektion å «Landtmannabladets» byrå; vidare en högre embetsmän i staden, hvilken önskade göra karrier i det politiska lifvet, samt en af provinsens största kvarnegare, dansk till börden; slutligen landstingsmannen Per Larsson i Refvie. Den icke alltför talrika församlingen tågade ut genom dörren, en och en, två och två, samt försvann nere i trappuppgången. Den framstälde så ungefär, i ett fåtaligt men representativt urval, i en utsökt kvintessens, provinsens till «samhällets bevarande» mera utprägladt lutande godsegareklass och byråkrati. Några enstaka bönder afslutade blygsamt tåget. En af de sista var Per Larsson.
lige prestmannens sirligt urmodiga vändningar, kontrastera på det skarpaste de ljusa och leende bilderna från de unga flickornas uppväxt, skildrade som de äro med de yppersta franska qvinnotecknames hela själfulla älskvärdhet. Mod ett ord, alla literaturvänner böra läsa och omläsa detta arbete — ty intet annat i samma väg finnes så uppmuntrande, välgörande och stärkande, beroende på den omständigheten, att hvaije sida i boken andas en tro på verldens utveckling och mennisko-slägtets perfektibilitet, som är så fast, att den kan försätta berg. Något sådant kan dcremot minst af allt sägas om Henrik Ibsens sista verk, femaktsskådespelet » Vildanden ». Tvärtom så rik samtidens literatur än är på fullblodiga och energiska uttryck af pessimism, måste man dock leta med ljus och lykta för att hitta något som i dyster verlds-leda och intensivt menniskoförakt går upp emot detta. Ibsen har ju sjelf oftare än någon annan nordisk skald demaskerat menniskornas och samhallslifvets skrymtande lumpenhet. Han har förföljt futtighetcn med infall, som verkat förtärande, så brännande som stänk af en frätande syra, och han har piskat småsintheten med skorpioner. Men just derför att hans utgångspunkt var så hög, blef hans indignation så stark. Och alltid kunde man förstå, om man bara ville, att det låg sundhet i hans straffdomars beska dryck. På hvar och en, som verkligen ville lära, kunde hans pjesor verka botande som lapis-bränningen på en sjuk. Men » Vildanden » är skiifven af en man, som ytterst litet tror på, att det lönar mödan att » agera käringen emot strömmen » gent emot de menskliga lytena. Skrattet i » Vildanden » förekommer så underligt hårdt, nästan skadegladt, och pjesens totalintryck är qväljande sorgmodigt och tungt. Med ett ord, dess ton färg är sådan som man allra minst väntade det efter » En folkefjende », som dock — trots sin tragiska slutakt — hade något för Ibsen ovanligt frimodigt och friskt öfver sig.
Sl:r mätte komma i tillfälle att öfver dem på laglig väg besluta och då det måste vara en under riksdagen inträffad händelse att R. St. genom Const.Utsk:s mern. erhållit kunskap om förhållanden, hvarom de förut icke kunde hafva kännedom får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. och med åberopande af Const.Utsk:s meni. N:o 6, serien B, punkten l:o, på de af Const.Ulsk. anförde skäl vördsamt hemställa, huruvida icke R. II. St. kunde finna lämpligt att uti afgående skrifvelse hos K. M. i underddiet anhålla att för framtiden Svensk medborgare-rätt ej må utländsk man beviljas förr än han ordentligen visat sig vara från sitt förra undersätlighcts-förhällande fiikallad, eller ock genom afgifven skriftlig förbindelse afsagt sig alla sin förra nationalitets politiska förmåner och rättigheter. Likaledes får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. och med åberopande af Const.Ulsk:s mern. N:o 6, serien D, punkten 2:o, på de af Const.Ulsk. anförde skäl, vördsamt hemställa, huruvida R. St. kunde finna lämpligt att hos K. M. göra underd. framställning om hehofvet af närmare bestämningar, rörande de ändamål, för hvilka aktie-bolag må stiftas. Sluteligen får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., och med åberopande af Consl.Ulsk:s mern. N:o 6, serien B, punkten 3:o, på de af Const.Ulsk. anförda skäl, vördsamt hemställa huruvida icke R. St. kunde finna lämpligt, att hos K. M. i underddiet göra framställning derom, att raserande under fredstid af någon bland rikets fästningar ej måtte företagas, innan R. St. öfver frågan och hvad dermed sammanhänger blifvit hörde. Om remiss lill vederbörligt Utsk. af dessa mina motioner anhålles ödmjukast. Begärdes på bordet. Dessa motioner blefvo härvid skriftligen ingifne. Hr Ribbing: