Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet som anser detta wara för mycken owisshet underkastade, och denna tidepunct i Tysta Provincernas närwarande utblottade tillständ alt för aflägsen, för att kunna i beräkning uptagas, har dessutom i fall, att denna händelse möjeligen skulle inträffa, uti serskildt yttrande föreslagit en underdänig hemställan om desse medels amvändande. Den summa, som winnes derigenom att Riksgälds-Contoiret erhåller waxlar af Sjö-Tulls-medlen gjör i anseende till waxel-tillgängen en altför obetpdelig minskning i dess utgifter för att kunna i beräkning uptagas. I den Calcul hwarest man uptagit denna winst har man likwal icke trott sig kunna antaga wäxel tillgängen till högre än circa till , 283,650: hwaruppä dä - ' 90,000: för Ministre-Sraten afdrages endast äterstä - ^ 93,652 R:d. för 2Z4 Den Z Zebruani för hwilka Riksgälds - Contoiret supponeras erhålla wäxlar till Allpari Cours. Uppä detta anflag bör annu ytterligare afga de till f. d. Konungens underhäll anflagne 66,666 R:d. Z2 ff., samt hwad till Courier-resor och dylika möjeligen pakommande extra Utgifter för Srats-Werkets behof oumgängeligen erfordras. Hwad som för Riksgälds Contoiret öfwerblifwcr sedan detta är afdraget, är uti Instrurkion för Riksgälds-Fullmägtige beräknadt, och dä wäxel-beloppet mäste wara förändring underkastadt i mohn utaf Tull-inkomstens afeller tilltagande, lärer icke eller någon wiff beräkning öfwer detta ämne kunna upgöras. I alla fall gjorde den en oberydelig werkan pä Bewillningen, men kan för Riksgälds-Contoiret 'vid möjeligen påkommande utgifter, blifwa af ett gansta fördelakiigr biträde.
Skattkärr . 11300 Stömne — 5800 D:o. Karlstad o. SkogSölje — 2000 D:o. hall 220000 Gladåker — 2000 D:o. Kristinehamn. 115800 Lenungshammar — 5200 D:o. Hult 23900 Glasfors — 3800 l):o. Arås 2700 Elgå — 3300 D:o. » Stockholm öfver OreLöfstafors — 400 »:o. bro eller Karlstad 700 Koppom — 2300 l):o. Skillingsfors — 1400 D:o. Adolfsfors — 2700 D:o. - Noreborg — 2700 D:o. Charlottenberg — 4300 l):o. Helgebodafors — 3300 D:o. Lyred — 1900 D:o. Rexed — 2500 D:o. Sälboda — 21000 Bro. Segerfors — 2400 D:o. Fredros — 6800 D:o. Mitandersfors — 4700 Brunsbergsverken —- 23000 , D:o öfver Borgvik och yvintervägar. Borgvik — 22000 D:o. Edsvalla — 22000 D:o. i D.o öfver Karlstad och Rottneverken 8500 (Fryken eller på vinterjvägar fran Filipstads (bergslag. Tillverkningens belopp i medeltal åren 1855—1857. Af stångoch manufakturjern är i medeltal vågfördt. Verkens namn. Tackjern. Stångoch ntanufakturjern. Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Centner. Centner. Centner. Malm. Tackjern. Högfors — 11000 1 Kristinehamn på By| elfven öfver Karlstad 'och Fryken eller på I vintervägar från Filip1 stads bergslag. Stöpafors — 4200 D:o. Bada — 5500 l):o. Thorsby — 15000 D:o.
Ifrågavarande uppgifter borde visa värdet af alla materialier, effekter och dagsverken, som åtgått för hvarje fartyg eller fartygs-cert, med inventarier m. m., underhåll eller reparation, oberoende af titeln å det anslag, hvaraf kostnaden blifvit bestridd, dock att i underhållskostnaden icke inberäknades utgifterna för fartygets dagliga värd å stationen. För hvarje fartyg borde dessutom anmärkas, om under den tid, för hvilken underhållseller reparationskostnaden uppgafs. det utrustats till eller afrustats från sjöexpedition samt, i det ena eller andra af dessa fall, huru länge expeditionen varat; och öfverlemnades i öfrigt till Stationsbefälhafvarne att angående journalers förande och extraherande m. m. meddela de föreskrifter, som pröfvades för ändamålet nödiga, dock utan att derigenom redan anbefallda sätt för statsanslagens redovisande förändrades. ' Om så beskaffade underhållskostnads-uppgifter, sorn de ofvan omförmälde, hvilka, enligt derom gifna föreskrifter, från stationerna inkommit beträffande de fartyg, för hvilka de borde afgifvas, äfven upprättas för andra fartyg med den nybyggnadskostnad, som i Revisorernes framställning antydes, och alla dessa uppgifter, som jemväl böra upptaga nybyggnadskostnaden, åtfölja den berättelse, som, enligt nådiga cirkuläret den 14 Augusti 1841, ärligen skall af Förvaltningen afgifvas, för att Rikets Ständers Revisorer tillställas, så torde hvad de i sin merberörda framställning hufvudsakligen afsett, eller att med lätthet kunna Suna hvarje fartygs nybyggnadsoch underhållskostnad, kunna uppnås utan uppläggning af särskilda konti för hvarje fartyg i sjelfva hufvudböckerna, hvilket, på skäl, som af stockholms Stationsbefälhafvare blifvit i dess afgifne underdåniga yttrande i denna fråga anförde, Förvaltningen anser vara mindre både lämpligt och till redighet i en dylik räkenskap ledande; instämmande Förvaltningen jemväl i samma Stationsbefälhafvares uttalade mening, att blankett-trycks användande för hufvudboken och kassfiräkningen snarare medför olägenhet, än någon egentlig fördel.
Är det i sädant fall rädeligt» att i ett ögonblick dä Ban, quen behöfwer allt stöd af allmänna Opinionen, göra Författningar som kunna, ingifwa farhägor och wind, ska allmänna förtroendet. För min del skulle jag tro det wore bäst blifwa wid det redan antagna, och att B-nqucns säkerhet derigenom bäst dlifwer bewarod. Ätffil - Den 4 Octsber. Åtskilligt hördes härefter begära proposition pä Grefwe iVlölnei-8 yttrande. Jag fär den äran nämna, att det hedervärda Bonde - Ständet hade väl vid Banquens första insticktelse undanbcdk sig för en dä förmodad ägande mindre kundskap, att deltaga uti Banquens förvaltning, som häldre uppdrogs ät be sä kallade förnämare Ständer*; men detta Riks - Ständ har icke desto mindre med de öfrige Ständen sedan Garanterat Banquen, och med tillsatta Härads - Sigill bekräftat BancoOrdningen af är 1668. Jag tror sälcdcs ej, att bifall till förevarande fräga skulle innefatta en förändring af den Äldsta Författningen. För öfrigt, om Ribderskapct och Adeln skulle finna frägan böra hvila, intill desi Conllitutions - Utskottet utlätit sig öfwer Voteringssättet, skulle jag för min del ej hafva nägot deremot att päminna. Herr Liivsrstolpe, kreciric. Utan att deltaga i huswudsaken rörande Bonde - StänderUtvidgade Rösträttigyet inom Banco r Fullmägtige, .torde det tillätaS mig, att vid bet som en wärd Ledamot nyss anfört, som skulle Garantien af BancoWcrkct blott b>stä i en död Bokstaf utan betydelse, fä enligt Banco»Utskottets Protpcolls Utdrag af den IO Jun.
Jag har äfven trott mig vid detta tillfälle böra vördsamt, fästa uppmärksamhet dervid, att det icke år Borås innevånare allena, sorn draga fördel af Stadens återupprättandef Skaraborgs, Hallandsoch Elfsborgs Lån, äfvensom 368 Ven 27 Augusti f. ni. en del af Skåne och Småland, skulle i synnerhet lida stora förluster, om denna Stad ej snart åter kommer i tillfälle och fortfarande vara en lönande afsättningsort för alla Landtmanna producter och en föreningspunkt för dessa Landsorters industrie. Jag anhåller om återremiss af Betänkandet, och att dessa anmärkningar få densamma åtfölja’ Bilagor tili Pleni-Prolocollei för den 27 Augusti, eftermiddagen. N:o l. Grefve Spens, Carl Guftaf: Då Statsoch Oeconomie-Utskotten i deras Betänkande, i anledning af flere särskildte memorialer, om ändringar i militair UnderyisningsVerket endast tillstyrkt en anhållan hos Kongl. Maj:t om noga granskning af ämnet i hela sin vidd, till framställning för nästa Riksdags - Ven 27 Augusti t. m% dags Ständer, är det på visst sätt öfverflödigt att orda om sjelfva saken här, eftersom den kommer att afhandla* af mera sakkunnige män, pa mera afpassadt sätt, och med mera tillräck lif» tid, således i alla afseeiaden till mera båtnad för saken. Jag torde således egenteligen höra inskränka mig till frågan om, hvilken utsträckning den tillstyrkta undersökningen bör hafva, hvilken fråga är den, som med mästa ifvern debatterades och som egenteligen gaf anledning till återremiss. Men om jag dervid i förbigående skulle komma att yttra min tanka om den egenteliga hufvudfrågan och om hvilket resultat, etter min tanka, den föreslagne granskningen kommer att ge, torde ett sådant ^afsteg förlåtas, i anseende till bägge frågornes nära sammanhang. Utskottet har föreslagit, att Militaire-Verket i hela defs omfattning
Prof. Utdr d. a Julii iQ2fr 421 N:o 256, Angående RiksStatens sjette HufvudTittel. N:o 257, I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, i hvad den rörer RiksStatens sjunde HufvudTittel. Fran HSgv. Prés te Ståndet. S. D. f. m. Enär StatsUtskottets Utlåtande N:o 240, Angående anslag, så väl till åtskil. lige Byggnader vid Vetsrinairelnrättningen i Hufvudstaden, sorn till en årlig Stat för samina Inrättnings framtida underhåll å nyo föredrogs, blef det samma af PresteStåndet bifallet. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 27 nästl. Månad afgifne Utlåtanden N;o 243, i anledning af väckt Motion om tillökning i Lönerne för de fyra StatsSecreterarne, beslöt PresteStåndet, bifalla det af Utskottet föreslagne sednare Alternativ, enligt hvilket en tillökning i desse Ämbetsmäns Löner af endast 500 Ridr utan 4&2 Fröt. Utdr. d. 2 Junii 1Q23. förändring i det under dessa Löner förutvarande Spannemålsbelopp, kommer att ega rum. S. D. e. m. StatsUtskotteta under N:o 241 afgifne Utlåtande, om Löne-ansiag å Stat för en DjurLäkare på Gothland föredrogs ånyo och bifölls. S. D. e. m. Föredrogos ånyo och biföllos nedanskrifna ifrån StatsUtskottet inkomne Betänkanden: N:o 244, I anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, om Statsverkets tillstånd och behof uti hvad som rörer RiksStatens Tredje hufvudtittel. N;o 24?, Angående Saltpettergärdens nedsättning m. m. N:o 246, Om Inqvarteringspenningars anslående för Befälet vid indelade BåtsmansCompagnier.
Det kan dock icke nekas, att ju majorater, obilliga arfslagar, samt arbetskrafternas reglementering, och industriens fortsältningsmässiga rigtning till vissa afsedda föremål, kan åstadkomma oförtjenla lidanden bland mängden, till förmon för några få, och såmedelst uppväcka missnöjen och allmän obelåtenhet, som icke dämpas i längden genom palliativer; men vanskeligt om icke vanvettigt blir det alltid, alt vilja skyndsamt eller på en gång upphäfva allt beståndande, och ej låta tiden i bredd med verksamma lagar, rigtade till ett bättre, verka hvad den kan och otvifvelaktigt gör, så vida denna mägliga kraft med uppmärksamhet följes, äfvensom händelserne den föranleder. Icke var det endast skatternes belopp eller deras ojemna fördelning, som vållade Franska revolutionen, men det, alt jord icke kunde klyfvas mellan arftagare och besittas med äganderätt eller förvärfvas af alla som derå trodde sig kunna finna födan, jemte allmänt förtryck i näringsomsorgerne bidrog i synnerhet till denna vår tids mägtigaste catastroph. Sedermera timade händelser visar detta bestämdt, och att följderne i dessa delar af revolutionen, oagtadt reactioner uti olika rigtningar just consoliderat densamma, samt skyddat vår tids Frankrike från fattig-taxor, i bredd med tilltagande industri-anläggningar, hvilka, jemte arfslagar åsyftade jordens bibehållande i få händer, skall förr eller sednare göra Englands olycka. Utalitarierne må der, med mera sans än S:t Simonister annorstädes, söka genom allmännare upplysning och på reformernes väg successive leda samhället till ett sundare tillstånd, än det radicalismcns fruktade läror antyder; faran ökas dock, omsorgerna till trots, genom tillväxten af de sednare principernas bekännare, bland en befolkning, som icke äger något annat att disponent än sysslolösa armar. Det vill visserligen synas som, då frågan endast är om födan eller lifsuppehället, alla hade lika rätt uti begagnandet af den gemensamma jorden, hvilken en folkstam kallar sitt Fädernesland. Satsen får dock icke drifvas för långt, och blir det icke heller någonsin utom vid stora statshvälfningar.
Den 26 November f. m. 159 skulle ega att endast under riksdags-periodens lopp, eller tills vidare, få uppbära dessa medel; utan det är föreskrifvet att de skola ställas till vederbörande kommuners disposition. Och då det icke kan vara obekant för någon, i huru svår ställning de flesta städer befinna sig, derför att vår fattigvård, särdeles för dem, är så synnerligen tryckande och kräfver så stora uppoffringar, tror jag det vore orätt, att, som jag nyss nämnde, med ett penndrag borttaga dessa medel från städerne. Om således Utsk:t anser sig böra tillstyrka bifall till den väckta motionen, vågar jag hemställa, huruvida det icke skulle vara skäl att den inkomst, städerne hafva att påräkna, måtte blifva aflöst genom bestämdt årligt statsanslag, ungefär så som förhållandet var med tolagen. Vi veta alltför val att de sjelfva måste bekosta hela sin administration, domareväsende och polis m. m., samt att de således mer än väl behöfva de inkomster de nu åtnjuta. Under sådana förhållanden skulle jag fela mot min pligt, som representant, om jag icke fäste uppmärksamhet på det nödvändiga uti att denna inkomst icke afhändes städerna. Jag anhåller att mina nu gjorda anmärkningar måtte få åtfölja motionen till Utsk:t. Frih. von Schulzenheim, David: Då jag i hufvudsaken instämmer med motionären i hans åsigt, att en rättvisare fördelning af bränvinsmedlen bör tillvägabringas, så kan jag icke annat, än råka i strid med den siste värde talarens åsigter, att någon förändring i afseende å fördelningsgrunden för bränvinsmedlen icke bör och kan ega rum, och särskildt måste jag lasta mig vid 3:dje afdelningen i hans yttrande, att det är stadskommunen, som uppbär afgift för kcmsumtionen i kommunen. Detta är emellertid icke det verkliga förhållandet, emedan afgiften icke uppbäres efter som konsumtionen eger rum, och det är på denna grund, som den föregrde värde talaren har, rörande småstäderne, framställt förhållanderna i en så skef dager, att jag nödgas till bemötande upptaga hans argumenter.
Samma lycka har följt Mina bemödanden på förvaltningens, som på krigets bana, och längre, än Edra önskningar vågade sträcka sig, har Försynen ledt framgången af Mina företag. För tjugu år tillbaka räknade det gamla och krigiska Sverige icke a,400,000 invånare. Dess folkmängd uppgår nu lill nära 3,ooo,ooo. Edert Stats-Utskott har upplyst, att Landet då trycktes af mera än 53,000,000 R:drs skuld; 44>000>000 deraf äro redan döBih. till R. St. Fröt. 1828-30. 1 Sand. 3 Bandet. 8: de Häftet. 5 66 Kongl. Maj:ts Tal till Rikets Ständer. dadé. Eder Bevillning uppgick år 1812 till ett belopp af 2,65o,ooo R:dr; den liar efter liand blifvit minskad med nära en femtedel. Edia grundskatter hafva dessutom erhållit en betydlig lättnad. Vid Riksdagens början gaf Jag Eder tillkänna, att Banken hade ökat sin metalliska fond med nära 1,000,000 R:dr. Då Jag i dag slutar Edra öfverläggningar, kan Jag tillägga, att den under loppet af sistlidet år vunnit en tillväxt af 800,000 R:dr, utan att likväl den utelöpande sedelstocken af 3o,000,000 blifvit ökad. Båda Håfvens förening har dessutom kostat Staten en summa af 5,000,000 R:dr. Detta arbete, hvars dristiga plan ensamt tillhör Eder, nalkas nu sin fullbordan. Ifrån början med enhälligt bifall understödt, har detta företag likväl sedan blifvit föremål för stridiga omdömen, hvilkas hinderlighet för arbetets fortgång Jag lyckönskar Mig att hafva undanröjt. Min förvaltning har sett sig ofta föranlåten att hejda sin gång, för att söka ursprungen till de mötande hindren, och icke blottställa för vådliga skiften de nya krafter och den national-anda, som den framkallat. Den har lyckats att draga denna Halfö undan missödet af borgerlig osämja och af dess bedrölliga följder.
Uti serskilda från Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnade motioner liar blifvit anfördt och yrkadt: 1:0 Af Nils Strindlund från Wester-Norrland och Olof Olsson från Wermland: att egare till bruk, qvarnar, sågar och andra sådana inrättningar å landet, hvilka för sina näringars bedrifvande begagna allmänna vägar, måtte vidkännas skyldigheten att deltaga så väl i underhållandet deraf, som i brobyggnads-besväret, antingen i mon af rösträttighet vid Prestval, eller ock efter annan grund, som kunde pröfvas lämplig. 2:0 Åf Olof Lindbeck från Halland: att hemman, som blifvit förmedladt, men detta oaktadt får sig tillgodo beräkna förra mantalsbeloppet, vid delning af samfälligheter, vid Prestval och andra tillfällen, icke borde derjemte få tillgodonjuta den ytterligare förmon, att endast efter förmedladt mantal få deltaga i brobyggnadsoch vägliållnings-skyldighet, utan borde detta besvär efter oförmedladt hemmantal fullgöras, samt i följd deraf Kongl. Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Utslsts Betänkande N".o 26. 3 Brefvet den 28 September 1790, angående förmedlade oell oförmedlade hemmans väghålltiingsskyldighet, till kraft och verkan upphäfvas. 3:o Af Johan Andersson från Calmar Län och Jonas Kylander från Wermland: att den allmänt kända olikheten i hemmans godhet och värde tydligen ådagalade ohilligheten deraf, att hemmantal skall utgöra den ,grund, hvarefter väghållnings-skyldigheten mates, utan borde numera, sedan alla hemman till deras rätta värde blifvit uppskattade, det vid Bevillnings-taxerrfigen hvarje hemman åsätta Värde, baräknadt efter medeltalet för tio år, antagas till måttstock för skyldigheten att bygga och underhålla allmänna broar och vägar. Hvaremot Hans Jatisson från Elfsborgs Län, Olof Jeppsson från Blekinge och Nils Insulin från Stockholms Län m. fl. på andragna grunder ansett detta förslag vara olämpligt och derföre förklarat sig icke kunna detsamma understödja.
Icke som om hon i sina (ankar betraktade modern som den usla, föraktliga varelse tant Henrika velat göra henne till; nej, hennes bild strålade fortfarande lika ljuf och obefiäckad emot henne; det onda hos henne hade varit någonting utifrån kommet, löst pähäogdt, som icke varit sammanvuxet med hennes väsen, utan endast berott på stundens öfverilningar och förvillelser. liga qvinnan, som fallit ett offer för sin lidelsefulla natur, hade vållat andra mycken sorg och smärta, och det var denna sorg, som Ingrid nu försökte ta på sig. Hon frammanade oupphörligt för sig faderns bleka, lidande ansigte och tänkte: » Hans förspilda lif och hans förtidiga död bär nu du, hans dotter, ansvaret for — inte hon! » Och det låg verkligen något så uppskakande gräsligt i den föreställningen, att hon icke var långt ifrån att känna något af den förkrosselse, den förlamning af alla lifsandar, som hon förgäfves längtat efter att få erfara. I sådana stunder tänkte hon: » Nu är jag väl snart tillräckligt sönderbruten, tillräckligt ödmjuk i medvetandet af min skuld — nu kommer kanske snart det underbara — nu får jag snart höra den himmelska rösten som säger till mig: Statt upp! » Men himlen var stängd som förut. Då låg hon vaken hela nätterna och grät och rasade mot sig sjelf, som icke kunde komma i den rätta stämningen; hon slog sig för pannan och bröstet med knytnäfvarna, slet sig i håret och bet sig sjelf i handen, så att den blödde; men hennes sinne var lika förstoekadt som förut; Gud försmådde henne, och det underbara ville ej nalkas henne. (Forts) Från Iduns läsekrets. Till den » svartsjuke » Tomas. Den tviflande och dock » fast troende » Tomas har genom sin fråga väckt Iduns läsarinnors lifligaste intresse. Detta intresse har visat sig i en sådan massa af delvis skämtsamma råd och uppmaningar, att vi i de flesta fall endast kunna genom ett kort utdrag antyda ins:s mening. Se här ett urval! Ni är då sannerligen att beklaga, som för en sådan sjukdom råkat ut. O^h som den kronisk är och ej akut, jag vet ej något sätt att den förjaga.
Skåne beträffar, så vore det af synnerlig stor vigt att dess landtmanna-produkter genast kunde forslas till ocb afsättas på de vesta hamnarne, der erfarenheten visat att de bäst betalas emedan varorna derifrån säkrast, tidigast på våren och med minsta tidsutdrägt kunna komma i verldsmarknaden. Den bördiga Ysladsslättens landtman skulle då kunna sälja deras säd i någon af den vestra kustens hamnar, hvarhelst högsta pris bjöds. Ett annat skäl af stor vigt är att transito-bandel snart skulle komma i gång på denna väg, ty dels undveks Öresundstullen och den ofta ännu drygare Falsterboref, och dels skulle handelsvaror längsta tiden på året fortskaffas på denna bana, då Ystadshamnen sällan tillfryser och den goda bamnlägenhet, som jag vid de s. k. Hallarne ofvan omnämnt, sednast af alla på vestra kusten om hösten tillfryser, men först om våren blir öppen. Med hvad ofvan blifvit antydt, skulle jag våga tro att en jernbana i denna riktning, och som komme att skära södra stambanan vid någon punkt nära Ringsjön, skulle snart nog komma att bära sig, så godt som någon annan och hvad vigtigare är, skulle komma att utöfva ett stort välgörande inflytande på Skånes framtid. Om remiss häraf till vederbörligt Utsk. anhålles. Remitterades till StatsUtsk. Den 3 December e. m. Hr Koos, Axel, hade inlemnat följande motion: Vid LagUtsk:s sistl. Riksdag afgifne Bet. N:o 13, ang:de uphörande af bördsrätten i stad, gjorde jag några erinringar, i ändamål att genom återremiss Utsk. måtte blifva upmanadt, att afgifva förslag till uphörande äfven af den förderfliga s. k. nabobördsrätten; men som då under discussionen blef uplyst, att öfrige 3 Stånden redan bifallit Bet., måste frågan den gången förfalla. Omförmälde mina erinringar får jag nu i form af motion åter framställa, med anhållan om remiss deraf till LagUtsk.
Det lärer icke vara att betvifla, det ju denna anordning af rättegångssättet uti injuriemål skulle leda till sällsamma förhållanden och stridiga beslut från olika domstolar i ett och samnta ämne, då den för brottet beskyllde skulle vexelvis vid två eller flera Underrätter stå under ransakning för samma gerning, samma vittnen vexelvis höras vid de särskilda domstolarne, dessa hvar för sig pröfva samma jäfsfrågor angående vittnena och andra till rättegången hörande tvisteämnen, fullgöra den alltid synnerligen grannlaga, på domarens inviduella klarsynthet merändels beroende undersökningen af tillförlitligheten i vittnenas uppgifter och utfinna hvad i sättet för ledningen af vittnesförhöret kan i hvarje fall erfordras för sanningens säkra utrönande, samt likaledes hvar för sig, alldeles oberoende af hvarandra, med den ofta ömtåliga och till meningsskiljaktighet emellan domareinstanserna lätteligen öfvergående pröfningen af den så kallade artificiella bevisningen med dess mångartade liknelser och omständigheter, fälla domslut om verkligheten och arten af en och samma brottsliga gerning. Detta förslag synes hvila på antagandet, att den fråga, på hvars utredande den åtalade tillvitelsens brottslighet skulle bero, nämligen örn tillvitelsen vore sann eller osann, stöde så utan allt sammanhang med hvad som hörde till begreppet af åtal för det angifna brottet, att någon tillämpning af lagens stadganden om behörighet till sådant åtal och ordningen derför eller ens något angifvande på grunderna i dessa stadganden här ej erfordrades. Uti dessa grunder måste dock jag för min del, såsom jag här ofvan antydt, söka något djupare och mera omfattande, än att de skulle vara likgiltiga och främmande för det vigtiga bestämmandet af ärekränkningsbrottets natur, dess gränser och ansvarighet. De af Lagberedningen föreslagna och i närvarande förslag upptagna begränsningar af rättigheten att genom kriminalundersökning utreda verkligheten af tillvitadt brott stå deremot i full öfverensstämmelse med 36 anordnandet af behörigheten till åtal och hänföra sig således till den lagstiftningsgrund, hvilken jag i förevarande fråga anser vara den mest tillämpliga.